cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Anna Laetitia Barbauld
Barnelitteratur
Barbaulds Lessons for Children (Leksjoner for barn, 1778–1779) og Hymns in Prose for Children (Hymner i prosa for barn, 1781) var en omveltning i barnelitteraturen. For første gang ble lesebehovet til barn seriøst tatt i betraktning. Barbauld forlangte at hennes bøker skulle bli trykket med store bokstaver og brede marger slik at barn lett kunne lese dem, og, enda viktigere, hun utviklet en stil av «uformell samtale mellom foreldre og barn» som kom til å dominere barnelitteraturen for en hele generasjon. I Leksjoner for barn, alderstilpasset lesebok for begynnere i fire bind, benytter Barbauld konseptet med en mor som lærer sin sønn. Mer enn sannsynlig var mange av de hendelser i disse fortellingene inspirert av Barbaulds egne erfaringer med å lære sin egen sønn Charles. Men disse bokseriene er langt mer enn en måte å lære lesning på, det introduserte også leseren «elementene i samfunnets symbolsystem og begrepsmessige strukturer, innskjerpet en etikk og oppmuntret ham til å utvikle en bestemt form for følsomhet». Dessuten lærte barnet om «botanikk, zoologi, nummer, kjemiens endringer… pengesystemet, kalenderen, geografi, meteorologi, jordbruk, politisk økonomi, geologi, [og] astronomi». Disse bokseriene var ganske populære og Maria Edgeworth kommenterte i den pedagogiske avhandling som skrev sammen med sin far, Practical Education (Praktisk utdannelse, 1798), at det er «en av de beste bøker for unge mennesker fra syv til ti år som har til nå kommet».
Leksjoner for barn og Hymner i prosa for barn hadde en enestående virkning ikke bare på den innflytelse de hadde på poesien til William Blake og William Wordsworth, men de ble også brukt for å lære flere genereasjoner av engelske skolebarn. Forsker i barnelitteratur, William McCarthy, har uttalt: «Elizabeth Barrett Browning kunne fortsatt sitere fra åpningslinjene av Leksjoner for barn da hun var 39 år gammel». Selv om både Samuel Johnson og Charles James Fox gjorde narr av barnebøker og mente at hun kastet bort sine talenter mente Barbauld selv at det å skrive slike var edelt og oppfordret andre til å følge i hennes fotspor. Som Betsy Rodgers, hennes biograf har forklart, «hun ga prestisje til det å skrive barnelitteratur, og ved ikke å senke hennes kvalitetskrav ved å skrive for barn inspirerte hun andre til å holde samme høye standard». Faktisk på grunn av Barbauld ble Sarah Trimmer og Hannah More inspirert til å skrive for fattige barn foruten å organisere den storstilte bevegelsen for Søndagsskolen. Ellenor Fenn skrev og formga en rekke lesebøker og leker for middelklassebarn og Richard Lovell Edgeworth begynte en av de første systematiske studier av barndomsutvikling som skulle kulminere i ikke bare en avhandling om utdannelse forfattet av Maria Edgeworth og ham selv, men også en stor mengde fortellinger for barn skrevet av Maria selv.
Barbauld samarbeidet også med sin bror John på seksbinds verket Evenings at Home (Kveldsstunder hjemme, 1793). Det er en blanding av fortellinger, fabler, dramaer, dikt og dialoger. På mange måter innkapsler denne bokserien idealene til Opplysningstidens pedagogikk: «nysgjerrighet, observasjon, og fornuftstankegang». Eksempelvis oppmuntrer historiene til å lære vitenskap gjennom praktiske aktiviteter; i «A Tea Lecture» («En leksjon i te») lærer barnet at det å koke te er «sannsynligvis en kjemisk drift» og «læring om blanding, fordamping, og kondensering (fortetning)». Teksten fremhever også rasjonalitet og fornuft; i «Things by Their Right Names» («Tingene ved deres rette navn»), forlanger et barn at hans forteller ham en historie om «et blodig mord». Faren gjør så ved å benytte seg av de fiktive billedlige uttrykkene til eventyret som «det var en gang», men forvirrer sin sønn med detaljer slik som at morderne hadde alle «hadde stålluene på». Mot slutten forstår barnet at faren har fortalt ham en fortelling om et slag og hans far kommenterer «Jeg kjenner ikke til noen mord som er halvparten så blodig». Taktikken med å gjøre verden ikke-familiær tvang leseren til å tenke over det som leses rasjonelt. Fortellingens budskap om krigsmotstand er også gjennomgående i hele Kveldsstunder hjemme. Faktisk har Michelle Levy, en forsker av tidsepoken, har argumentert for at bokserien oppmuntrer leserne til å «bli kritiske observatører av og, hvor det er nødvendig, gi høylytt motstand til autoritetene». Denne motstanden er lært og praktisert i hjemmet, i henhold til Revy, «Kveldsstunder hjemme hevder at sosiale og politiske reformer må begynne i familien». Det er familiene som er ansvarlig for nasjonens framgang eller tilbakegang.
I henhold til Lucy Aikin, Barbaulds niese, var Barbaulds bidrag til Kveldsstunder hjemme bestående av følgende stykker: «The Young Mouse» (Den unge musa); «The Wasp and Bee» (Vepsen og bien); «Alfred, a drama» (Alfred, et drama), «Animals and Countries» (Dyr og land), «Canute’s Reproof» (Canutes [Knuts] irettesettelse), «The Masque of Nature» (Naturens maskerade), «Things by their right Names» (Tingene ved deres rette navn), «The Goose and Horse» (Gåsa og hesten), «On Manufactures» (Om fabrikasjon/fremstilling), «The Flying-fish» (Flygefisken), «A Lesson in the Art of Distinguishing» (En leksjon i kunsten skjelne/holde fra hverandre), «The Phoenix and Dove» (Føniksen og duen), «The Manufacture of Paper» (Fremstilling av papir), «The Four Sisters» (De fire søstre), og «Live Dolls» (Levende dukker).
Redaksjonelt arbeid
Barbauld redigerte flere betydelige verker mot slutten av sitt liv, all som bidro til å skape den litterære kanon slik vi kjenner den i dag. Først, i 1804 redigerte hun Samuel Richardsons brevveksling og skrev en omfattende biografisk introduksjon av mannen som kanskje var den mest innflytelsesrike romanforfatteren i England på 1700-tallet. Hennes «212-siders essay om hans liv og verker var det første vesentlige biografi over Richardson». Det påfølgende året redigerte hun Selections from the Spectator, Tatler, Guardian, and Freeholder, with a Preliminary Essay (Utvalg fra Spectator, Tatler, Guardian, og Freeholder, med et innledende essay), et bind med essayer som la vekt på «intelligens», «manérer» og «smak». I 1811 satte hun sammen The Female Speaker (Den kvinnelige taler), en antologi av litteratur spesielt rettet mot unge piker. Ettersom, i henhold til Barbaulds filosofi, hva man leser som ung er dannende, tok hun omsorgsfullt i betraktning hennes kvinnelige leseres «finfølelse» og «rettet hennes valg til emner som var mer spesielt velegnet for de plikter, ansettelser, og disposisjonene til de svake kjønn». Antologien er delt i seksjoner som «moral og didaktiske stykker» og «beskrivende og rørende stykker»; det inkluderte poesi og prosa av blant annet Alexander Pope, Hannah More, Maria Edgeworth, Samuel Johnson, James Thomson og Hester Chapone.
Men det var Barbaulds serie av The British Novelists (Britiske romanforfattere) i femti bind, utgitt i 1810, med hennes lange introduksjonsessay om romanens historie som lot henne sette sitt merke på litteraturhistorien. Det var «den første engelske utgave som ga omfattende kritiske og historiske fordringer» og var i hvert respekt «en kanon-skapende foretagende». I hennes innsiktsfulle essay legitimerte Barbauld, den gang fortsatt en kontroversiell sjangre, ved å trekke sammenhenger tilbake til antikkens persiske og greske litteratur. For henne var en god roman «en epikk i prosa, med flere figurer og mindre (virkelig i moderne romaner ingenting) av det overnaturlige maskineri». Barbauld fastholdt at romanlesning har en mangfoldighet av fordeler; ikke bare en «hjemlig glede», men det er også en måte å «inngyte prinsipper og moralske følelser» i en befolkning. Barbauld skrev også en introduksjon til hver enkelt av de femti forfatterne som var representert i serien.
Bibliografi
Listen nedenfor er tatt fra Wolickys anførsel om Barbauld i Dictionary of Literary Biography:
Halvbeltekjøretøy
Halvbeltekjøretøy er kjøretøy med framdrift ved hjelp av belter bak, og styring med vanlige hjul foran. Kjøretøyene ble brukt av blant annet militæret i Frankrike, Tyskland og USA. De var i bruk som trekkvogner for kanoner og annet tungt utstyr, eller transport av infanteri. Det amerikanske forsvaret hadde fastmonterte kanoner på mange halvbeltekjøretøyer.
Halvbeltekjøretøyer var produsert i stort antall før og under andre verdenskrig, men har etter dette blitt mindre og mindre utbredt. Mange av modellene er i dag ettertraktet blant samlere av gamle militærkjøretøyer.
Noen produsenter av halvbeltekjøretøy er International Harvester, White, Diamond T, og Autocar i USA. Disse fabrikkene har også laget traktorer, personbiler og lastebiler. De franske bilprodusentene Citroën og UNIC laget halvbeltekjøretøyer på 1930-tallet.
Sukaq
Sukaq var det første politiske partiet på Grønland, stiftet i 1969 av Knud Hertling. Partiet er i dag oppløst.
Partiet hadde som mål å kjempe for økt grønlandsk selvstendighet, og eget hjemmestyre. Riktignok kjempet Hertling og partiet primært for selvstendighet innenfor Det danske Riksfellesskap, slik som Færøyene hadde. Men, da Hertling ble grønlandsminister var dette fortsatt det eneste partiet på Grønland, og siden han fant det vanskelig å samarbeide med kun ett parti valgte han å oppløse partiet. Da det sosialdemokratiske partiet Siumut ble etablert meldte mange fra Sukaq seg inn i dette partiet.
Ordet Sukaq er opprinnelig navnet på bærestolpen i de tradisjonelle grønlandske torvhusene.
Hjertespeil
Hjertespeil er et musikkalbum utgitt av Øystein Dolmen under eget navn i august 2007. Albumet ble mikset i Larsville Studio av Lars Lien
Fiolinkonsert
Fiolinkonsert er en instrumentalkonsert med fiolin som soloinstrumentet.
Fiolinkonserten utviklet seg fra begynnelsen av 1700-tallet med utgangspunkt i concerto grosso og fikk sin klassiske utforming med tre satser, hurtig-langsom-hurtig, der den første satsen vanligvis er på sonatesatsform med to eksposisjoner – en for solisten og en for orkesteret, og den siste er en rondo.
En klassisk konsert inneholder gjerne en improvisert kadens for solistens bravuroppvisning, senere ble det vanlig å bruke utskrevne kadenser. Konserter fra senere perioder kan ha en friere utforming.
Flere berømte komponister skrev fiolinkonserter. Antonio Vivaldi skrev en mengde, «De fire årstider» er mest kjent. Mozart skrev fem, Beethoven, Brahms, Mendelssohn og Sibelius en hver.
Trafikkdrepte dyr
Trafikkdrepte dyr er dyr som blir drept i en kollisjon med kjøretøy, båter eller fly.
Fylkesvei 6456
Fylkesvei 6456 (Fv6456) går mellom Melkvika og Straum i Hitra.
Da Dolmsundbrua ble åpnet 2016 ble Fv381 forlenget med den tidligere traséen langs Fv714 fra Vikstraum til Melkvika, veiens lengde økte fra 19,0 km til 21,2 km.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 381 (Sør-Trøndelag).
Giovanni Aldobrandini
Giovanni Aldobrandini (født 1525 i Fano i Italia, død 7. september 1573 i Roma i Italia) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han ble biskop av Imola, og ble senere tilknyttet den romerske kurie der han bl.a. var storpønitentiar.
Han ble kreert til kardinal av pave Pius V den 17. mai 1570.
Han var bror til pave Klemens VIII, og også i slekt med kardinalene Pietro Aldobrandini (kreert 1593), Cinzio Passeri Aldobrandini (1593), Silvestro Aldobrandini (1603) og Ippolito Aldobrandini den yngre (1621).
Imre Varga
Imre Varga (født 1. november 1923, død 9. desember 2019) var en ungarsk billedhugger. Han tok utdanning ved kunsthøyskolen i Budapest og vakte allerede som student stor oppmerksomhet med sine arbeider. Varga gjorde bevisst bruk av nye uttrykksmidler, og tok ofte i bruk skulpturens fremtidige naturlige omgivelse som kompositorisk middel.
I sine arbeider benyttet han gjerne elementer fra popkunsten og konstruktivismen uten å helt bryte med den tradisjonelle figurativitet. Han regnes som en av sin tids betydeligste ungarske kunstnere.
St. Stephen’s Green
St.Stephens Green er en park i Dublin like sør for sentrale del av bykjernen.
Parken inneholder flere store eiketrær, en større dam med gangvei i bro over og enkelte plener. For fotgjengere er parkens mange gangveier et idyllisk alternativ til å gå langs gatenes fortau. Parken dekker et større kvartal av byen, er inngjerdet og er stengt om natten.
På andre siden av gatene rundt parken ligger blant annet Royal College of Surgeons in Ireland der det har gått mange norske medisinstudenter. På Collegets fasade er det flere kulehull fra påskeopprøret under Irlands frigjøring fra britisk overherredømme.
Kirken i Grønland
Kirken i Grønland er et av de 11 stiftene (bispedømmer) i den danske folkekirken, men hører til under Grønlands hjemmestyre både med hensyn til lovgivning og finansiering.
Den grønlandske kirken skiller seg dermed fra Folkekirken på Færøerne, som den 29. juli 2007 ble utskilt fra den danske folkekirken for å bli en selvstendig folkekirke.
Kirken ble etablert 1. april 1905, da Lov om Grønlands Kirke og Skole trådte i kraft. Status som eget stift, med egen biskop i Nuuk, fikk den 6. mai 1993 da Lov om Kirken i Grønland ble vedtatt. Loven trådte i kraft 1. november samme år. Loven angir også at Vor Frelser Kirke i Nuuk (Godthåb) er Grønlands nye domkirke.
Frenulum-piercing
Frenulum-piercing kan sikte til:
Kvalme og brekninger
Kvalme (nausea) og brekninger er forstadiet til oppkast og utløses av impulser som brekningssenteret (som sitter i fjerde ventrikkel i hjernen) får fra kroppen. Mens kvalme er en følelse, er brekninger en fysisk reaksjon forårsaket av en refleks, men den trenger nødvendigvis ikke å føre til oppkast.
Kvalme og brekninger kan utløses av mange forskjellige årsaker, noe som skyldes at brekningssenteret aktiviseres fra et annet nervesenter i den samme delen av hjernen. I hovedsak er det fire steder impulsene kommer fra: Via nervus vagus/nervus sympathicus (fordøyelsessystemet, hjertet, genitalia, urinveiene, bukhinnen) m.m.; Kjemoreseptortriggersonen (CTZ) (sensor for endogene og eksogene substanser fra cerebrospinal væske og blod); Vestibularisapparatet (reisesyke); Hjernebarken (visuelle inntrykk, lukt, likevektsorganene i det indre øret, psykogene påvirkninger).
«Santa Anna»
«Santa Anna» var et krigsskip, en stor karakk som seilte i Middelhavet for Johanitterordenen. Skipet ble bygd i byen Nice på den franske middelhavskysten. Skipet ble sjøsatt den 21. desember 1522, en dag før hospitalridderne forlot Rhodos etter seks måneders beleiring med æren i behold.
Storskipet hadde en spesiell, teknisk særpregenhet: skroget under vannet ble omsluttet med blyplater festet til trekonstruksjonen med bronsespiker, formodentlig for å forbedre vanntettheten, men forklaringen på dette er dessverre ikke kjent for ettertiden.
I 1535 deltok «Santa Anna» i angrepet på Tunis i Nord-Afrika sammen med en krigsflåte satt sammen av 62 galeier og 150 større seilskip som fraktet 25 000 kristne soldater over havet til byen. Byen falt etter at «Santa Anna» med sin bestykning skjøt en bresje gjennom murene i La Golette-festningen, en grufull massakre som kostet 30 000 muslimske innbyggere livet. Opptil 2 000 kristne slaver ble befridd.
I 1540 ble storskipet tatt ut av tjeneste på ordre av stormester Juan d'Omedes.
Landform
Landformer kan kategories på flere måter, for eksempel etter prosessene som har dannet dem eller etter geometri (formene deres).
Landformer omfatter fjell, høysletter, åser, klipper, daler, pass, bassenger, sletter og en lang rekke andre elementer. Innsjøer og elver regnes også som landformer. Det er da ikke snakk om selve vannet, men landformen de ligger i eller har skapt. For innsjø er termen «lakustrin landform» og for elv «fluvial landform». Begrepet «landform» brukes også om trekk under vannoverflaten, og kan da oppdages ved batymetriske målinger.
Landformer i Norge
Hovedtrekkene for Norges landformer ble utformet ved den kaledonske fjellkjedefolding, da det subkambriske peneplanet gjennomgikk en geologisk forandring. Lokale landformer ble utformet ved isens tilbaketrekning etter siste istid.
I Norge i dag har vi mange og varierende landformer. Noen av de viktigste er vidde, hei, ås, dype daler, skjærgård, fjell osv. Vidder finner vi for det meste i Finnmark i nord, men også sentralt i Sør-Norge og opp mot Røros og Trøndelag. Heier ser vi som oftest på Sørlandet og rundt Setesdalen, mens åser er typisk Østlandsk. På Vestlandet og i Nord-Norge finner vi mye alpine og glasiale fjellformer, men også avrundede fjellformer. En landform er et geografisk avgrenset område på jorden, med karakteristisk utforming, det kan være et høyt fjell eller en dyp dal. Vi skiller mellom unge og gamle landformer, ut ifra når de er dannet.
Dagens landformer i Norge er utformet av forskjellige prosesser gjennom hele den geologiske historien. I noen perioder har det vært oppbygging av landet, gjennom fjellkjedefoldninger, vulkanisme og landhevninger, mens det i andre perioder har vært nedtæring av landet, gjennom erosjon og forvitring. Gamle landformer er hovedsakelig utformet før tertiærtiden (det vil si for mer enn 65 millioner år siden), mens unge landformer er dannet fra tertiærtiden til kvartærtiden. De unge landformene er for det meste dannet som følge av forvitring og erosjon.
Viddelandskap, heier, skjærgårder og strandflatekyst er eksempler på gamle landformer, som altså stammer fra tidlige geologiske tider, noen ble til og med formet helt tilbake til jordens urtid. Kjennetegnet på disse landformene, og gamle landformer generelt, er rolige linjer og veldig små høydeforskjeller. Når vi går over gamle landformer, ser vi for det meste bare flat horisont, men vi kan finne noen høyder i form av åser eller fjell. Slike gamle landformer er bevart på Finnmarksvidda, Hardangervidda, skog- og fjellviddene på Østlandet og på heiene og i skjærgårdene på Sørlandet. Svært tidlig i jordens historie var landmassene på jorden samlet i ett stort kontinent. Da var det som senere ble Norge bare et lite område inne på dette store kontinentet. Klimaet var varmt. I noen perioder var det fuktig, mens i andre var det tørt. Etter lang tid ble det dannet de typiske gamle landformene vi finner i Norge i dag, som er kjennetegnet av mykt, bølgete landskap, med runde fjellformer og vide daler.
Grønland og Den skandinaviske halvøy lå en gang nær hverandre. Men tidlig i tertiærtiden, for om lag 55 millioner år siden, begynte de å gli fra hverandre. Disse platebevegelsene fikk stor betydning for landformutviklingen i Norge. Havet mellom de to landområdene ble større, og deretter hevet hele den skandinaviske landblokken seg. Det stadig bredere havet utenfor vestkysten gjorde klimaet fuktigere, og det ble mer vann i elvene, og på grunn av landhevningen fikk elvene større fall fra fjell til kyst. Med økende vannhastighet økte også kraften, og elvens evne til å rive løs, og transportere materiale. Elvene kunne nå grave seg ned i de vide dalene i det gamle landskapet. Denne prosessen kalles elveerosjon. Alpine landformer er et eksempel på unge landformer som vi finner på Sunnmøre og i Nord-Norge (f.eks i Lyngsalpan i Troms, og i Lofoten).
Strandflaten er en landskapstype, karakteristisk for kyster som har vært nediset. Den norske strandflaten er hovedsakelig skapt i kvartærtiden.
Isbreene formet det faste fjellet, men la også fra seg løsmasser som skapte spesielle landskapsformet. Ved isbreens kant vil løsmateriale som breen har transportert hope seg opp i store mengder, og vi får et morenelandskap. I Nord-Tyskland og Danmark har landskap de endemorenene er de dominerende elementer. I Norge preger den store endemorenen som kalles raet landskapet i enkelte områder, der morenemassene er størst i omfang.
Med de nye og unge landformene ble naturen mye mer dramatisk. Store høydeforskjeller, fra spisse fjell til dype daler som v-daler og elvegjel (også kalt canyon).
De unge landformene har også hatt store konsekvenser for bosettingen i Norge. Det at det har blitt dannet høye fjell har gjort at det har blitt vanskeligere å anlegge veier og jernbane, og det har blitt en større utfordring å dyrke jorden. Ikke bare blir jordsmonnet dårligere, men temperaturen synker også oppe i fjellene, og det gjør det ekstra vanskelig å dyrke jorden. Dette har ført til at det ikke er lett å bosette seg i områder med mye fjell. De store jordbruksområdene i Norge finner vi derfor på Østlandet, i Trøndelag og på Jæren. Et annet eksempel på unge landformer er alle fjordene langs vestkysten. Man regner med at kystlinjen på Vestlandet var ganske jevn før istiden. Fjorder er daler laget av isbreen (ved breerosjon) som havet så har inntatt. Fjorder finnes med andre ord bare der det har vært isbreer. De store høydeforskjellene vi har i landet gir vannet større fall, og noen steder får vi fossefall. Dette har gitt oss rikelig tilgang på vannkraft, som igjen har lagt grunnlag for industri flere steder på Vestlandet, og det har også vært med på å påvirke bosettingsmønsteret i Norge.
Endringene fra gamle til unge landformer har altså hatt både positive og negative konsekvenser for bosettingen i Norge. De unge landformene har på den ene siden gjort det vanskeligere å bosette seg i deler av Nord-Norge og Vestlandet, men på den andre siden har vi fått vakre fjorder og fjell som er noen av Norges største turistattraksjoner, og har gitt næringsgrunnlag også i deler av landet der det ikke ellers ville vært så mye bosetting.
Éamonn Ceannt
Éamonn Ceannt (født Edward Thomas Kent den 21. september 1881 i Glenamaddy i Ballymore i grevskapet Galway, død 8. mai 1916) var en irsk nasjonalist. Han spilte en sentral rolle i påskeopprøret, og ble henrettet for dette.
Bakgrunn
Ceannt ble født i grevskapet Galway noe nord på Irlands vestkyst, som ett av syv barn. Hans far arbeidet i Royal Irish Constabulary, og da han gikk av med pensjon i 1892 flyttet familien til Dublin.
Nasjonalistisk aktivist
Den unge Ceannt ble interessert i den nasjonalistiske bevegelsen. Han gikk inn i Gaelic League, skiftet til den irske formen av navnet sitt, og lærte seg å spille uilleannfløyte så godt at da pave Pius X besøkte Irland med en gruppe eldre irske prester som hadde levd i eksil opptrådte Ceannt for paven. Av yrke var han regnskapsfører for Dublin Corporation (det vil si byadministrasjonen).
Omkring 1913 gikk han inn i Irish Republican Brotherhood (IRB), og han ble en av grunnleggerne av Irish Volunteers. Som en av de som var medlem av begge organisasjoner ble han med i planleggingen av påskeopprøret i 1916, og som medlem av IRBs militære råd ble han en av de syv som signerte påskeproklamasjonen. Han ble kommandant for 4. bataljon av Volunteers, og ble under opprøret stasjoner ved South Dublin Union og Marrowbone Lane Distillery med i overkant av hundre mann under sin kommando. Hans nestkommanderende var Cathal Brugha og W.T. Cosgrave. Enheten ble involvert i harde kamper, men overgav seg ikke før de mottok kapitulasjonsordren fra Pádraig Pearse. Ceannts stilling var en av bare to som ikke ble tatt før overgivelsen; den andre var Eamon de Valeras stilling ved Boland's Mill.
Ceannt ble satt i Kilmainham fengsel, og stilt for krigsrett hvor han ble dømt til døden. Han ble henrettet ved skyting den 8. mai 1916, 34 år gammel.
Sukur
Sukur er et godt bevart, historisk og fremdeles levende kulturlandskap i Mandarafjellene i staten Adamawa i Nigeria, på grensen til Kamerun.
Landskapet er preget av dyrking i terrasser, hellige symboler og gamle boformer som fremdeles er i bruk. Sukur er på den måten et enestående eksempel på en levende tradisjon som har overlevd i flere århundrer. Området inneholder også fornminner fra tidligere jernfremstilling.
Soria Moria (album)
Soria Moria er et musikkalbum utgitt av Bjølsen Valsemølle i 1996, da bandet ble gjenforent etter ca. 10 års pause.
AK Press
AK Press er et uavhengig forlag og distributør som har spesialisert seg på radikal og anarkistisk litteratur.
Forlaget ble startet opp i 1987 av Ramsey Kanaan i Edinburgh i Skottland, da som en mindre postordretjeneste. Prosjektet utvided seg til å gi ut egne bøker. Senere ble også en avdeling opprettet i California. AK Press har en flat struktur uten sjefer, og alle som arbeider for forlaget er medeiere. Mesteparten av distribusjonen foregår via internett og diverse boder i forbindelse med demonstrasjoner. Bøkene er ofte vanskelig tilgjengelige i større bokhandlerkjeder.
Naturhistoriska riksmuseet
Naturhistoriska riksmuseet (NRM) er et nasjonalt biologisk og geologisk museum beliggende i Stockholm i Sverige. Museet, som ble etablert i 1819, er Sveriges største museum. Det ble åpnet for allmennheten i november 1831, etter at Vetenskapsakademin hadde gått til innkjøp av det Westmanska palatset i 1828. Den nåværende hovedbygningen ble tegnet av arkitekt Axel Anderberg og innviet 13. november 1916.
Museets samlinger omhandler over ni millioner dyr, planter, sopper, mineraler og fossiler, samt miljøprøver, DNA, ringmerkingsdata og annet materiale samlet inn fra hele verden. Over fire hundre gjesteforskere besøker museet hvert år for å studere samlingene.
Tias Eckhoff
Mathias Gerhard «Tias» Eckhoff (født 25. juni 1926 i Vestre Slidre, død 30. januar 2016 ) var en norsk keramiker og industridesigner kjent for stålbestikket «Maya».
Virke
Eckhoff ble utdannet fra keramikklinjen ved Statens håndverks- og kunstindustriskole 1945–49 og hadde praksisopphold ved Saxbo i Danmark. Fra 1949 arbeidet Eckhoff ved Porsgrunds Porselænsfabrik, der han var kunstnerisk leder fra 1953 til 1960. Ved fabrikken designet han både serviser og sanitærporselen, samtidig som han hadde frilansoppdrag for Georg Jensen, blant annet med bestikket «Cypress» (1952). I den første tiden på Porsgrund formgav han kaffe- og teserviset «Det riflede» (1952), som «regnes som et hovedstykke i nyere norsk kunstindustri», og det ildfaste «Glohane»-serviset (1952).
I 1957 opprettet han eget tegnekontor i Oslo, hvor han etter hvert samarbeidet med datteren Sigrid Eckhoff. Han formgav flere bestikkserier for Norsk Stålpress, og tegnet kunstglass for Hadeland Glassverk. På 1970- og 1980-tallet designet han flere stablestoler i plast. I 1995 tegnet han en stol og et bord i formpresset finér. Eckhoff gav også form til nøkler, og er representert i en rekke norske og utenlandske samlinger.
Priser og utmerkelser
Hans arbeider er innkjøpt av kunstindustrimuseene i Oslo, Trondheim, København, Røhsska museet, Museum of Modern Art, Victoria and Albert Museum, Kunstgewerbemuseum Köln, Cooper-Hewitt Museum New York og andre museer.
Gregorio María Aguirre y Garcia
Gregorio María Aguirre y Garcia (født 12. mars 1835 i Pola de Gordón nær Oviedo i Spania, død 10. oktober 1913 i Toledo), var en av Den katolske kirkes kardinaler.
Bakgrunn
Gregorio María Aguirre y García var sønn av don Tomás Aguirre og doña Anastasia García. Han studerte ved Colegio de San Antonio de La Pola, inntrådte i fransiskanerordenen etterpå, og studerte katolsk teologi og filosofi i León.
Prest
I 1860 mottok han prestevielsen, og underviste etter det ved forskjellige seminarer og høyskoler i Spania og på de filippinske øyer. Han foreleste i filosofi fra 1860 til 1863; og teologi fra 1863 til 1879. Han var rektor for skolene i Consuegra, 1867–1870; Pastrana, 1870–1876; Almagro, 1878; og Puebla de Montalbán, 1881. I 1884 ble han utnevnt til pønitentiar i Lateranbasilikaen i Roma, men frasa seg dette tilbudet.
Biskop, erkebiskop
Han ble utnevnt den 27. mars 1885 til biskop av Lugo og ble bispeviet 21. juni 1885 i pilaristens kirke San Fernando i Madrid, med erkebiskop Mariano Rampolla del Tindaro som hovedkonsekreator - han var apostolisk nuntius i Spania. Medkonsekrantene var Benito Sanz y Forés, erkebiskop av Valladolid, og Tomás Jenaro de Cámara y Castro, biskop av Salamanca.
Han var senere erkebiskop av Burgos 1894–1909. Han var også senator i Spania 1893–1895 og fra 1902.
Brennmanet
Brennmanet eller rød brennmanet (Cyanea capillata), av noen også kalt svimanet, er en giftig skivemanet. Det kan bli opptil to meter i diameter, og er det største av alle nesledyr. Arten er marin og forekommer i kjølige farvann i Nord-Atlanteren (spesielt Nordsjøen), det nordlige Stillehavet og i Østersjøen (der den ikke kan formere seg på grunn av det lave saltinnholdet). Den er sesongmessig svært vanlig langs hele norskekysten.
Gregorio María Aguirre y Garcia
Kardinal
Han ble kreert til kardinal av pave Pius X den 15. april 1907, med San Giovanni a Porta Latina som tittelkirke. Han var erkebiskop av Toledo og patriark av de vestindiske øyer 1909–1913. Han var pavens legatus ved Den eukaristiske kongress som ble celebrert i Madrid den 5. juli 1911.
Brennmanet
Beskrivelse og levevis
Brennmaneten er som regel gul til brungul eller rød i farge, med tentakler som kan bli over 30 meter lange. Vekten kan bli opptil et tonn. Disse har nesleceller som benyttes til å lamme andre dyr, slik at de kan spises. De største eksemplarene finnes i arktiske strøk.
Gregorio María Aguirre y Garcia
Kardinal
Kardinal Gregorio María Aguirre y Garcia døde i Toledo den 10. oktober 1913. Han ble begravet i byens katedral.
Brennmanet
Beskrivelse og levevis
Levetiden for en brennmanet er omtrent ett år. De første eksemplarene blir observert i april-mai og vokser svært raskt utover sommeren. Befruktning skjer i juli-august og larvene klekkes kort tid etter. Larvene fester seg raskt til bunn og begynner sitt fastsittende polyppstadium. Neste vår frigjøres det så tre til fem små maneter. Utover høsten og vinteren når snøen kommer dør alle brennmanetene.
Gregorio María Aguirre y Garcia
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Brennmanet
Beskrivelse og levevis
Yngel av hvitting og hestmakrell gjemmer seg ofte blant tentaklene til brennmaneten uten å ta skade.
En annen art, blå brennmanet (Cyanea lamarckii), er observert nord til Røst, og forekommer ofte langs Sørlandskysten og på Østlandet.
Manetforbrenning
Brennmaneter inneholder en gift som er sammensatt av forskjellige stoffer. Giften frigjøres fra celler i tentaklene, også kjent som brenntrådene. Symptomer på manetforbrenninger kan være en umiddelbar brennende smerte​, kløe, hudirritasjon og/eller røde, hovne striper som kan utvikle seg til blærer eller sår. Andre tegn som kvalme, muskelsmerter, tungpustethet, allergiske- eller overfølsomhetsreaksjoner kan forekomme, men er mer sjeldne. For informasjon om behandling av manetforgiftning, se det​ nasjonale rådgivnings- og kompetanseorganet Giftinformasjonens oppslag om manetforbrenning i lenken under.
En norsk studie fra 2012 fant at forbehandling ved bruk av brennmanetbeskyttende krem kan redusere faren for å utvikle symptomer etter manetforbrenning.
Spagetti
Spagetti (bokmål) eller spaghetti (riksmål) er en type pasta som er formet som lange, tynne, runde strimler eller tråder av middels tykkelse (1,8–2,4 mm). Spagetti blir laget av vann, eventuelt egg, og durumhvete, men også andre typer mel blir brukt.
Etymologi
Ordet spaghetti er italiensk, og har blitt tatt i bruk i et stort antall andre språk etterhvert som denne matretten har blitt utbredt internasjonalt. Ordet er på italiensk en flertallsform av ordet spaghetto, som igjen er en diminutivsform av spago, som betyr «streng» eller «tråd». Spaghetti betyr dermed «små strenger»/«små tråder». På norsk er ordet tatt i bruk i den opprinnelige formen spaghetti og senere også med den fornorskede skrivemåten spagetti.
Servering
Spagetti serveres oftest med en tomatsaus som kan inneholde et utvalg av urter og krydder, olivenolje, kjøtt eller grønnsaker. Spagetti serveres ofte i middelhavslandene med revet ost, for eksempel: Pecorino Romano, Parmesan eller Asiago. Utenfor Italia serveres ofte spagetti med kjøttboller, noe som ikke inngår i den typiske italienske oppskrift.
Retter
Et utvalg spaghettiretter:
Spising
I USA er det vanlig å spise spagetti med gaffel og skje, mens i Europa er det vanligst å spise med kun gaffel. Noen foretrekker å rulle en munnfull på gaffelen før de fører spagettien inn i munnen, mens andre bare fører spagettien opp til munnen, slik at spagettien henger ned fra munnen og trekker mer spagetti inn i munnen ettersom de tygger.
Penne
Penne eller pennine er en type pasta. I Norge kalles den også pastarør. Den er formet som en hul sylinder. Endene skal være kuttet diagonalt.
Dersom penne er riflete, og ikke glatte, kalles den penne rigate (rigate betyr riflet). Den glatte varianten kalles penne lisce.
Samme eller bare litt forskjellig utforming av pastaen har betegnelsene mostaccioli og ziti (men de har rettkuttede ender og er alltid glatte, ikke riflete). Samtidig er mostaccioli og ziti navn på noen matretter som kan lages ved hjelp av penne.
Penne er flertallsform av det italienske ord penna, som kommer fra det latinske  penna (for «fjær», «[fjær]penn».
Penne
Barbu kirke
Barbu kirke er en langkirke i nygotisk stil fra 1880 i Arendal kommune, Agder fylke. Kirken ligger i Barbu sogn, som omfatter hele den østlige del av gamle Arendal sentrum. Den er plassert ovenfor den gamle bebyggelsen i strandstedet Barbu, og fra kirketrappa er det utsikt rett ut Galtesund. Kirken har status som «særlig verneverdig» i Riksantikvarens register over kulturminner.
Historikk
Midt på 1800-tallet hørte Barbu til Tromøy sogn, og folk som bodde ganske nær Arendal sentrum, men likevel utenfor bygrensen, hadde Tromøy kirke som sin sognekirke, og måtte søke dit for å få utført kirkelige tjenester som barndåp, begravelse etc. Tromøy sogn omfattet på denne tiden foruten øya Tromøy også et større område på fastlandet langs Tromøysund, fra Neskilen i øst til Strømsbu i vest. Det ble arbeidet iherdig for at Tromøy sogns fastland skulle få sin egen kirke. Men et kirkested som alle kunne enes om var umulig å finne. Det endte med at det ble bygd to kirker, en for den østlige delen, Stokken kirke på Saltrød, og en kirke for forstadsbebyggelsen omkring Arendal, Barbu kirke. I 1871 tok man initiativ til innsamling av penger, og da Barbu ble egen kommune i 1878 ble bygging av Barbu kirke den nye kommunens viktigste oppgave.
Grunnsteinen til kirken ble nedlagt i 1879 av amtmann Bonnevie. Kirken ble vigslet 17. september 1880 av biskop Jørgen Moe.
Kirkens utstyr var fra først av meget enkelt, basert på hva en i lokalsamfunnet kunne skaffe til veie.
Bygningen
Barbu kirke er en nygotisk langkirke murt av teglstein. Opprinnelig var teglmuren bare pusset innvendig, men etter en stund fant man ut at teglmaterialet ikke hadde den nødvendige kvalitet, slik at også eksteriøret måtte pusses.
Kirkeklokkene er levert av firmaet Olsen Nauen Klokkestøperi i Sem utenfor Tønsberg.
Interiør
Alt innvendig treverk var ådret, imitert eiketre. Interiøret i Barbu kirke er meget enkelt, uten overdådighet i dekorasjonene.
Alterbildet er malt av Axel Revold i 1950, og har som motiv Jesus som de sjøfarendes frelser, et naturlig motiv i sjøfartsbyen Arendal. I koret henger et spansk maleri fra 1600-tallet med Den tornekronede Jesus som motiv. Bildet er trolig malt av en av Bartolomé Esteban Murillos elever.
Kirkens opprinnelige døpefont tilhører kirkesamlingen til Kuben (Arendal) i Arendal. Den er laget av en av de mange skipshåndverkerne i strandstedet Barbu, en treskjærer eller bilthugger som var kjent for sine galleonsfigurer. En senere døpefont ble laget av Arendals Møbelfabrikk.
Til 100-årsjubileet i 1980 ble kirken pusset opp, og den fikk da tilbake en del detaljer slik det var opprinnelig, blant annet ble alt treverk ådret. Det er 500 sitteplasser i kirken.
Ulf Pilgaard
Ulf Pilgaard (født 15. november 1940) er en dansk skuespiller. Han startet på teologistudiet, men valgte i stedet å gå til scenen. Hans første rolle var på Alléscenen i 1963, som medlem av «Collagetruppen». Han har to barn, Christian (født 1970 og Mikkel født 1972).
Han har vunnet både Bodilprisen og Robertprisen for beste mannlige hovedrolle i filmen Farligt venskab.
Lizzie Juvkam
Lizzie Juvkam (født 10. oktober 1883 i Drammen, død 4. september 1969 i Oslo) var en norsk forfatter. Hun debuterte i 1942 på Aschehoug forlag med boken Virgins vei.
Lizzie Juvkam hadde imidlertid kommet på trykk i bokform også før sin egen romandebut. I 1935 oversatte hun Oscar Wilde s De Profundis og skrev også forordet til forlaget Aschehougs samleutgivelse av Oscar Wildes De Profundis / Balladen om Reading fengsel. (Oversettelsen av Balladen om Reading fengsel var ved Vilhelm Tvedt.)
Da Juvkam i 1950 utga en oppfølger til debutboken med tittelen Virgin og kjærligheten fikk hun blandede kritikker. Anmelderen Gunvor Havrevold skrev avslutnningsvis i en lengre anmeldelse i Arbeiderbladet: «Virgin er et glansbilde av en kvinne, av den rene, edle, gode og "rør-meg-ikke-typen, og det er synd. For Lizzie Juvkam sitter inne med dypt kjennskap til kvinnen og kvinnesinnets dunkle irrganger, det røper hun rett som det er, kort og lynklart, i en setning eller et par replikker.»
I 1947 oppførte Nationaltheatret Juvkams oversettelse av Tennessee Williams' teaterstykke «Glassmenasjeriet». Denne oversettelsen ble også brukt da Nationaltheatret satte opp stykket på nytt i 1966.
Æresbevisninger og utmerkelser
I 1953 mottok Lizzie Juvkam det nyopprettede Mads Wiel Nygaards legat for sitt forfatterskap.
Om Lizzie Juvkam
I 1973 leverte Anne Berit Leganger en hovedoppgave ved Universitetet i Oslo der Lizzie Juvkams forfatterskap ble drøftet. Hovedoppgaven bar tittelen «Jenny, Alberte, Anne – tre kvinnelige kunstnere i norsk litteratur skrevet av tre kvinnelige forfattere: Sigrid Undset, Cora Sandel og Lizzie Juvkam med hovedvekt på Lizzie Juvkams roman "Virgins vei"».
Antarktisk pelssel
Antarktisk pelssel (Arctocephalus gazella) er en sel i øreselfamilien og en av åtte arter i sydlige pelsseler. Arten ble navngitt (vitenskapelig) etter det tyske marineskipet SMS «Gazelle», som oppdaget den første antarktiske pelsselen på øya Kerguelen.
Beskrivelse
Antarktisk pelssel kan bli opp til 2 meter lang og veie fra 91 kg til 209 kg. Dietten består av like deler blekksprut, fisk og krill.
Utbredelse
Antarktisk pelssel finnes sør for den antarktiske konvergens og 95% av verdensbestanden finnes på den britiske øya Sør-Georgia.
Slektstre
Kladogrammet over viser slektskapet i øreselfamilien.
Pardopsis punctatissima
Pardopsis punctatissima er en sommerfugl som tilhører gruppen Acraeini i den store familien flikvinger (Nymphalidae).
Utseende
En ganske liten (vingespenn 30–36 millimeter) og spinkel sommerfugl med avrundede vinger. Vingenes overside er silkeaktig gulhvit, med mørke vingespisser og jevnt fordelte, små, brune prikker.
Levevis
Arten finnes både i skog, på buskmark (såkalt fynbos) og i gresskledte områder. Larvene utvikler seg på Hybanthus capensis (fiolfamilien).
Giovanni
Giovanni er en italiensk variant av mannsnavnet Johannes som har opprinnelse i det greske navnet Ioannes og betyr «Gud er nådig».
Pardopsis punctatissima
Systematisk inndeling
Arten blir av og til passert i gruppen Argynnini, kanskje først og fremst fordi larvene lever på fiolfamilien, noe som er typisk for denne gruppen.
Giovanni
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Eksterne lenker
pt:Anexo:Organizações criminosas de Pokémon
Europavei 98
Europavei 98 går mellom Topbogazi i Tyrkia og grensen mot Syria. Veiens lengde er rundt 60 km.
Panserkrysseren Potemkin
Panserkrysseren Potemkin (russisk: Броненосец Потёмкин, Bronenosets Potjomkin) er en sovjetisk stumfilm fra 1925 regissert av Sergej Eisenstein. Filmen skildrer en delvis autentisk hendelse fra 1905 da matroser på et russisk tsar-orlogsfartøy gjorde et mytteri av politiske grunner, noe som ble en forløper til 1905-revolusjonen. Filmen kan betegnes som en blanding av krigsfilm, dramatisert dokumentarfilm og propagandafilm.
«Potemkin»s besetning gjorde opprør og gikk over fra å tilhøre Svartehavsflåten, til å stå på de russiske revolusjonæres side. Revolten på «Potemkin» var den første revolusjonære masseaksjonen innenfor flåten og arméen, den første gangen tsaren mistet en betydelig stridenhet til revolusjonen. Allikevel sluttet revolten med nederlag, og matrosene ble stilt for retten, ble sendt til straffarbeide eller henrettet. Til tyveårsjubiléet av den første russiske revolusjonen fikk regissøren Sergei Eisenstein i 1925 i oppgave å filmatisere mytteriet på panserkrysseren «Potemkin». Den kjente scenen på Odessatrappen, seinere også kalt Potemkintrappen, er dog ikke basert på virkelige hendelser.
Idag er filmen offentlig eiendom.
Filmen har blitt meget godtatt av anmelderne og har fått 100 % på Rotten Tomatoes.
Rolleliste
(utvalg)
Simen Stubsjøen
Simen Stubsjøen (født i 23. mars 1990) er en tidligere defensiv back som spilte på elitelaget til Rosenborg Ishockey fram til 2012. Han har tidligere gått tre år på Norges Toppidrettsgymnas, der han blant annet vant 2 junior-NM-gull. Han kommer opprinnelig fra Leik Ishockeyklubb på Korsvegen utenfor Trondheim.
Vermicelli
Vermicelli (italiensk, «små ormer») er en type pasta.
Den er lang, tynn og rund som spaghetti, men noe tynnere og kortere.
Reinstad
Reinstad er et sted i Sortland kommune i Nordland. Stedet ligger på vestsiden av Godfjorden på Hinnøya. Her var det tidligere butikk, posthus og fiskemottak.
DS «Alabama»
DS «Alabama» var et lasteskip bygget ved Fevigs Jernskibsbyggeri, Grimstad som byggenummer 17. Hun ble levert til rederiet AS Alabama ved Holdt & Isacsen i oktober 1897. Videresolgt til Arthur H. Mathiesen i desember 1915. Minesprengt i februar 1916.
Inga Gill
Inga Gill (født 2. mai 1925 i Stockholm, død 18. oktober 2000 i Stockholm) var en svensk skuespiller. Hun er mest kjent for sine for sine komedieroller. Inga Gill var gift med skuespilleren Karl-Arne Holmsten og er My Holmstens mor.
Fylkesvei 3266
Fylkesvei 3266 går mellom Klevstrand (Herøya) og Vallemyrene (Eidanger) i Porsgrunn kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 2 (Telemark).
Reserver
Reserver er et begrep som brukes innen forvaltning av ikke-fornybare ressurser (lagerressurser).
Reserven er den delen av den totale forekomsten (ressursen) som er sikkert påvist og samtidig økonomisk drivverdig. Størrelsen av reservene påvirkes således av uttak, funn av nye forekomster, pris og produksjonskostnader.
For olje, naturgass og andre lagerressurser er det vanlig å beregne en R/P-rate, som er forholdet mellom reservene og årlig uttak (produksjon), det vil si det antall år som reservene vil vare forutsatt at uttaket holder seg stabilt.
Thueris
Thueris (også stavet Thoeris, Taurt, Tuat, Taouris, Tuart, Ta-weret, Tawaret, Twert, og Taueret; gresk: Θουέρις, Thouéris / Toeris) er i henhold til oldtidens egyptiske religion og mytologi en beskyttende gudinne for ammende kvinner, fødsel og fruktbarhet. Hennes navn, Thueris eller Taweret (Tȝ-wrt), har betydningen «hun som er stor» eller ganske enkelt «den store», en vanlig betegnelse for å tiltale eller omtale farlige guddommer. Guddommen er vanligvis framstilt som en flodhest av hunkjønn, oppreist på to bein, katteaktige lemmer, hengbryster, og bakenden til en nilkrokodille. Hun hadde vanligvis epiteter som «Himmelens frue», «Horisontens herskerinne», «Hun som fjerner vann», og «Herskerinnen av rent vann», og «fruen av fødehuset».
Hun ble dyrket mer i hjemmet enn i tempelet og hennes bilde preget ofte vanlige husholdningsredskaper. Også daggryet tilhørte hennes besittelser. Hun nevnes i blant som datter av Ra.
Historie og utvikling
Arkeologiske bevis har vist at flodhester har eksistert i oldtidens Egypts store elv Nilen allerede før begynnelsen av dynastiske Egypt (før 3 000 f.Kr.). Den voldelige og aggressive oppførselen til disse dyrene som bodde i regionen førte til at oldtidens egyptere både forfulgte den og æret den. Fra en meget tidlig dato ble hannflodhesten betraktet som å være en manifestasjon av kaos; følgelig ble de et mål i kongelige jaktkampanjer for demonstrere kongens guddommelige makt. Imidlertid ble hunflodhesten æret som manifestasjoner av beskyttende guddommer da de heftig beskyttet sitt avkom fra farer. Beskyttende amuletter som hadde likheten til hunflodhester har blitt funnet tilbake til en tid som tidlig dynastisk tid (ca. 3 000–2 686 f.Kr.). Tradisjonen i å framstille og bære disse amulettene fortsatte gjennom Egypts historie fram til ptolemeisk og romersk tid (ca. 332 f.Kr. – 390 e.Kr.).
Fra Thueris’ ideologiske graviditet ble hun gruppert tett med (og er ofte ikke til å skilles fra) flere andre beskyttende flodhestgudinner: Ipet, Reret, og Hedjet. En del forskere har faktisk tolket disse gudinnene som kun aspekter av den samme guddommen grunnet deres delte rolle som universelle beskyttende husholdningsgudinner. De øvrige flodhestgudinnene har navn som har særskilt betydning, mye som Thueris (hvis navn er dannet som en tiltalende handling for å roe ned gudinnens voldelige vesen): Ipets navn («sykepleieren» eller «ammen») viser hennes tilknytning til fødsel, avl og fødsel, og generelle omsorg, og Rerets navn («purke/sugge») er avledet fra egypternes forståelse av flodhesten som en form for vanngriser. Imidlertid er Hedjets navn («den hvite») ikke klar og er emne for akademisk debatt. Bevis for kulten med flodhestgudinner har eksistert fra tiden til Det gamle rike (ca. 2686 – 2181 f.Kr.) i mengden av oldtidens egyptiske gravtekster som kalles Pyramidetekstene. Besvergelse 269 i pyramidetekstene omtaler Ipet og demonstrerer klart hennes ammende rolle; besvergelsen forteller at den avdøde kongen vil suge på gudinnens «hvite, blendende, søte melk» da han klatret opp til himlene. Som moderguddom fungerte disse gudinne å oppdra, stelle og beskytte det egyptiske folket, både kongelige (som sett i pyramidetekstene) og vanlige folk.
Det var ikke før i Mellomriket (ca. 2055–1650 f.Kr.) at Thueris ble opphevet for en mer framstående figur for religiøs hengivelse. Hennes bilde utsmykket apotropatiske magiske objekter, den mest bemerkelsesverdige var en form for «tryllestav» eller «kniv» utskåret fra elfenbein fra flodhest som antagelig ble benyttet i ritualer som var knyttet til fødsel og som beskyttelse av nyfødte. Tilsvarende bilder opptrer også på barn matskåler, igjen demonstrerer det Thueris’ integrerte rolle som en skytsgudinne for nyfødte. I en helt annen retning tok hun også på seg rollen som en gravguddom i denne perioden, bevist ved den trivielle praksis med å plassere flodhestfigurer dekorert med våtmarksplanter i graver og templer. Denne praksisen kan demonstrere at flodhestgudinner bidro til gjenfødelsen etter døden, akkurat som de støttet fødsler på jorden. Disse statuettene ga støtte til den avdøde på reisen til etterlivet.