cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ivar Aasen
Aasens «»språkidealer
For Ivar Aasen var de mest arkaiske formene de ekte og beste, men en del avisdebattanter mente tvert imot at språket lå etter i utviklingen, og ikke kunne brukes til å uttrykke moderne tanker.
I 1858 ble han bedt om å oversette den islandske Fridtjofs Saga til bladet Folkevennen. Oversettelsen er Ivar Aasen på sitt mest arkaiske og vakte bestyrtelse. Aasen modererte språkformen på flere punkter etter dette, men ble aldri igjen invitert til å skrive en tekst på landsmål for et blad med så mange lesere.
Et tema Aasen stadig vendte tilbake til, er hvordan bruken av fullvokaler i bøyningsendelser gav landsmålet større velklang enn dansken med sitt «evige e». Aasens form kalles «i-mål» ettersom sterkt hunkjønn entall, bestemt form og intetkjønn flertall, ubestemt form, slutter på -i (for eksempel «soli», «trei»). Han var klar over at de fleste dialekter hadde a-endelse med «bygda», «sola», men han mente at i-endelse vil gi målet mer skifte i klangen enn -a, som også er flertallsendelse. Det alminnelige i dagens nynorsk er a-målet («sola», «trea»), men i-formene er fortsatt ordlisteført og var vanlige til langt inn på 1900-tallet. Aasen skilte mellom sterke og svake hunkjønnsord: ei sol, soli, soler, solerne, men ei gjenta, gjenta, gjentor, gjentorne (eller solerna, gjentorna, i en del tekster).
Norrøn akkusativ og nominativ var falt sammen i alle dialekter, men dativ eksisterte fortsatt, og den fulle norrøne flertallsformen på -om (uppi dalom, i syningom) ble tatt inn i Aasens norm og har vært brukt en god del, særlig i dikt.
Derimot ser det ut til at det er meget få skribenter som har fulgt Aasen i å skille mellom hankjønn- og hunkjønnsform av adjektiver (den kaute guten, men den kauta gjenta).
I verbbøyningen skilte Aasen alltid mellom entall og flertall, noe som ble mindre og mindre vanlig i dansk i løpet av hans levetid. På Aasen-mål heter det altså «jeg er», men me ero; «eg hev», men me hava, og i preteritum av sterke verb «eg fekk», «eg gjekk», men me fingo og me gingo. Verbene har også konjunktivformer, både i presens og preteritum, men disse har ikke vært mye brukt.
Ivar Aasen hadde en streng rangordning for dialektene ut fra hvor nær de lå gammelnorsk. Han forteller i forordet til Prøver af Landsmaalet at de beste dialektene var fra Hardanger, Voss og Sogn, mens «de nordenfjeldske dialekter er blant de slettere eller mere forvanskede». Aasen hadde lite utbytte av sine dialektstudier i Nord-Norge, da de grammatikalske former ifølge hans arbeidsrapport var «yderst faa og simple». Også monoftongmålene på Hedemarken kunne han gjøre seg fort ferdig med.
De områdene der nynorsken i dag er i bruk, sammenfaller i stor grad med de områdene der dialekten tilfredsstilte Aasens kvalitetskriterier. På Aasens tid regnet man med et enhetlig norsk nasjonalspråk i norrøn tid, men ifølge Marius Hægstad og Didrik Arup Seip var det dialektforskjeller i norsk også for tusen år siden, slik at mye av det Ivar Aasen avviste som dansk påvirkning, forvanskning og «mundslaphed», i virkeligheten er gamle og opprinnelig norske former.
Bygge et språk
Da Ivar Aasen begynte sitt innsamlingsarbeide, stod nasjonalromantikken på høyden. Herders tanker om at alle nasjoner hadde en folkeånd, en Volksgeist som ga seg til kjenne i språk, litteratur, kunst og andre kulturelle uttrykk, preget de nasjonale tankene i Europa på 1840-tallet. Et eget skriftspråk var viktig som symbol på Norges selvstendighet, idet det ville være et avgjørende tegn på at nordmenn skilte seg fra danskene.
Etter ca. 1860 var entusiasmen borte. Selv om det aldri var snakk om å frata Aasen stipendet, ble hans arbeid langt på vei ignorert, bøkene ble oversett av bokanmelderne og salget gikk meget langsomt.
Det har vært antydet flere grunner til dette stemningsskiftet, blant annet at Aasen havnet i etterkant av den ideologiske utviklingen. Aasen traff tidsånden da han presenterte sitt prosjekt i 1842, men nasjonalromantikken i Norge nådde toppen i 1849. At Aasens språkform var «norskere», var altså ikke lenger umiddelbart en fordel på 1850-tallet.
Slik normen for landsmålet foreligger i sin endelige versjon i Norsk Grammatik (1864) og Norsk Ordbog (1873), er den sterkt arkaiserende (gammelmodig), med et komplekst grammatikalsk system og strengt puristiske regler for ordforrådet, der særlig nedertyske lånord som begynner på an- eller be- er utelukket. I den grad det eksisterer et motsetningsforhold mellom pedagogiske og nasjonale hensyn, er det de nasjonale hensynene som har gått seirende ut.
Aspekt (grammatikk)
Aspekt eller aksjonsart betegner i grammatikken måten en verbalhandling forløper på, for eksempel om den er varig (durativ), umiddelbar (momentan),  begynnende (inkoativ), eller gjentagende (iterativ). Mange språk har egne bøyningsformer av verbene for å markere ulike aspekter, men i norsk er aspektet en integrert del av betydningen av verbet. Et eksempel er å sove som er durativ, mens å sovne er inkoativ. Aspekt kan også uttrykkes ved bruk av adverb, eller adverbiale bisetninger.
Ivar Aasen
Bygge et språk
I 1858 fikk Aasen trykt sin nynorske oversettelse av Fridthjofs saga. Dette kom som supplement til Folkevennen. I denne forbindelsen skrev Eilert Sundt et oppsett, Om det norske sprog, der han skriver:
Aspekt (grammatikk)
I de vesteuropeiske språkene har bøying i tid (tempus) stor betydning. Hvis en derimot ser på alle verdens språk under ett, så er aspektbøyning viktigere. I flekterende språk uttrykker ofte bøyningsformene tid, aspekt og modus samtidig, og betegnelsen blir derfor en definisjonssak.
Alfons Dorfner
Alfons Dorfner (født 27. januar 1911, død 22. januar 1982) var en østerriksk padler som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Ivar Aasen
Bygge et språk
(Folkevennen) ville svigte sit Kald, dersom den ikke forstod, at den nærmeste Tidsalder er usædvanlig vigtig for vort Sprogs Fremtid, og at dets Skjæbne har uendelig meget at betyde for Folkets Oplysning og hele aandelige Udvikling.
Alfons Dorfner
Dorfner ble olympisk mester i padling under Sommer-OL 1936 i Berlin. Han vant K-2 1000 meter sammen med Adolf Kainz, foran Ewald Tilker/Fritz Bondroit fra Tyskland og Nicolaas Tates/Wim van der Kroft fra Nederland. Dorfner og Kainz ble nummer fire på K-2 10000 meter.
Røyse
Røyse eller Røysehalvøya er ei halvøy i Hole kommune som stikker ut i Tyrifjorden langs østbredden av Nordfjorden. Det høyeste punktet på halvøya er Røysetoppen (204 moh.). Rett utenfor sørspissen av halvøya ligger Frognøya, og ved Onsakervika drenerer Storelva til Tyrifjorden. Røyse nevnes første gang som «Ræysi a Ringariki» i et middelalderdiplom fra gården Ullern datert 16. mars 1291.
Den indre (nordre) delen av Røysehalvøya tilhørte geografisk Holefjerdingen, den gang Hole var delt inn i fjerdinger. Holefjerdingen strakk seg fra Helgelandsmoen til Onsakervika og Sælabonn. I øst gikk grensa mot Steinsfjerdingen i skogbeltet over Lamoen, Mosmoen og Bymoen. I sør gikk grensa mot Bønsnesfjerdingen langs nordgrensene til de gamle storgårdene Gomnes, Fjeld, Lille Hundstad, Søhol og Ullern.
Røyse er et av de mest produktive jordbruksområdene i Ringeriksregionen. Området er kjent for sin produksjon av korn og grønnsaker. Fra gammelt av var det stor fruktproduksjon på Røyse. I dag finnes en stor produsent av frukttrær her og en av Norges største salatprodusenter. Området er også kjent for Ringerikspotet og Ringeriksert. Sistnevnte har vært produsert på Røysehalvøya siden første halvdel på 1800-tallet og har i dag en beskyttet opprinnelsesbetegnelse. Ringerikspoteten er også beskyttet, men ikke bare på Røysehalvøya. For den inngår også områder rundt Tyrifjorden som ligger i Ringerike kommune.
På halvøya finnes blant annet to kirker fra middelalderen og tre skoler. Hole kirke og Røyse skole ligger i den tidligere Holefjerdingen, mens Bønsnes kirke, Tyrifjord barne- og ungdomsskole og Tyrifjord videregående skole ligger i Bønsnesfjerdingen. De to sistnevnte skolene er begge privatskoler knyttet til adventistsamfunnet på Ringerike.
Poststed
Poststedet 3530 Røyse utgjør en større del av kommunen og inkluderer i tillegg til Røysehalvøya blant annet boligfeltene på Helgelandsmoen og i Steinsåsen, samt kommunesenteret Vik i Hole.
Ivar Aasen
Bygge et språk
Han legger deretter vekt på at riktig mange skal bruke tid på å sette seg inn i allmuemålet, og anbefaler derfor leserne å sette seg inn i Aasens oversettelse. Sundt skriver videre:
Det er skrevet efter nogle af de mest uforvandskede Bygdemaal, men tillige med stadigt Hensyn baade til de andre Bygdemaal og til det gamle norske Skriftsprog, og dette er gjort med et sandt Mesterskap, saa vi trygt kunne lade det gjælde som et Mønster for det almindelige norske Landsmaal eller Folkesprog.
Eilert Sundt støttet Aasens vitenskapelige prosjekt, men holdt seg i praksis til Knudsens normalisering.
Bjørnstjerne Bjørnson, som hadde prøvd seg som landsmålsdikter i unge år, gikk over til Knud Knudsen fordi landsmålet var for vanskelig for ham å lære. Bjørnson mistet etterhvert enhver tro på Aasens prosjekt, og stiftet senere Norsk Riksmålsforbund.
For en del andre, som støttespilleren P.A. Munch og den tidlige landsmålsforfatteren Jan Prahl var Aasens språk for lite arkaisk, ettersom Aasen ikke var villig til å gjenopplive grammatikalske former som ikke hadde overlevd i en eller annen dialekt. Der Aasen gikk inn for flertallsformen dei, ville Munch ha skrevet deir.
Også senere landsmålsforfattere som Olaus Fjørtoft og Arne Garborg behandlet Aasens norm svært fritt, mye til Aasens mishag. Noe av det siste Aasen arbeidet med på slutten av 1880-tallet, var den fortsatt upubliserte avhandlingen Målfusk, der Aasen kritiserer landsmålsforfatterne for danismer som upp-yver istedenfor upp-etter. I tillegg mislikte Aasen mange av Garborgs nydannelser, som norskdom. Han slo også ned på bygdemålsformer og slurvete dagligtale.
Ivar Aasen var ingen organisasjonsmann eller agitator; nynorskbevegelsen er oppstått uten videre engasjement fra hans side. Det var først på 1870-tallet at Arne Garborg fikk fart på den organiserte landsmålsbevegelsen. Aasen ønsket imidlertid ikke målstrid, og tok sjelden til motmæle mot kritikk, og etter 1860 sluttet han helt å skrive avisinnlegg.
I ettertid har det vært lagt mye vekt på formodninger om at et skriftspråk som var basert på de norske dialektene ville gjøre det mye lettere for elevene å lære seg å lese og skrive. Det er usikkert om Aasen har sett dette som et viktig poeng, ettersom han kom fra et dialekttalende miljø der lesing og skrivning på dansk var alminnelig, og han selv hadde lært seg å lese engelsk og tysk.
Aasen har generelt blitt kritisert for å ha lagt seg på et alt for gammelmodig rettskrivningsnivå til at språket hans kunne slå gjennom som et allmenngyldig norsk språk. I det 20. århundret ble det gjennomført store rettskrivingsendringer i offisiell nynorsk der Aasens etymologiske og puristiske normeringsprinsipper ble forlatt til fordel for en ortofon tilnærming mot bokmål og østlandsdialekter.87 Herders tanker om nasjonalånden virket mer og mer umoderne, og måtte i stigende grad vike for sosialistisk inspirerte tanker om frigjøring gjennom folkeopplysning. Denne utviklingen var i full gang allerede i Aasens levetid, men skjøt fart da den første offisielle nynorsknormen ble vedtatt i 1901. Også i ordforrådet slapp man gradvis igjennom mange ord Aasen avviste som unorske, men forbudet mot ord som begynner på an- og be- har i stor grad blitt stående.
Aspekt (grammatikk)
De tre «tidene» i antatt urindoeuropeisk, presens, aorist og perfektum, uttrykte hovedsakelig aspekt, og ikke tid. Aspekt er fortsatt viktig i de slaviske språkene, der de fleste verb opptrer i to former, perfektiv og imperfektiv. De romanske språkene har bevart aspekt i fortid av verb. På spansk brukes for eksempel pretérito perfecto om momentane eller avsluttede handlinger, mens pretérito imperfecto brukes om varige eller gjentatte handlinger.
I de germanske språkene forsvant aspekt helt som grammatisk kategori, men i mellomengelsk ble det utviklet en ny aspektbøyning, kanskje på grunn av keltisk innflytelse. I moderne engelsk beskriver for eksempel den gamle presens regelmessige eller varige handlinger i nåtiden, «I eat breakfast every morning». Den nye bøyningsformen present progressive brukes om handlinger som foregår akkurat nå, «I am eating breakfast». Afrikansk-amerikanerenes engelsk har et komplisert aspektsystem med minst fire aspekter i fortid og to i framtid.
Natalja Linitsjuk
Natalja Vladimirovna Linitsjuk (russisk: Наталья Владимировна Линичук; født 6. februar 1956 i Moskva) var en sovjetisk kunstløper som deltok i de olympiske vinterleker 1976 i Innsbruck og 1980 i Lake Placid.
Linitsjuk ble olympisk mester i kunstløp under vinter-OL 1980 i Lake Placid. Sammen med Gennadij Karponosov vant hun konkurransen i isdans, foran Krisztina Regőczy / András Sallay fra Ungarn og Irina Moisejeva / Andrej Minenkov fra Sovjetunionen.
Linitsjuk ble verdensmester i kunstløp to ganger, 1978 og 1979, begge i isdans sammen med Gennadij Karponosov.
Citroën SM
Citroën SM var en grand tourer luksuskupé, produsert av den franske bilprodusenten Citroën mellom 1970 og 1975. Bilen utmerket seg med høy ytelse og tekniske innovasjoner. Citroën SM kom på tredjeplass i den europeiske «Årets bil»-kåringen i 1971, der «søsteren» Citroën GS vant. I 1972 vant SM den amerikanske «Motor Trend Car of the Year»-konkurransen.
Utvikling
Historien om Citroën SM begynner i 1962, da Citroën besluttet å utvikle en rask, komfortabel to-dørs GT coupé med høye ytelser.
Det ble bestemt at den – til tross for å ha et sportslig preg – i første rekke skulle være en sikker, luksuriøs, komfortabel og rask bil i fransk tradisjon, som tidligere merker Talbot, Bugatti, Delage og Delahaye hadde representert.
Utviklingen av bilen fikk navnet «Prosjekt S». Man fant raskt ut av at ingen av de motorene som allerede fantes i konsernet, passet til en slik type bil. Det ble derfor besluttet at man skulle finne en passende motor for bilen utenfor egne rekker. Det ble bestemt at den skulle ha minimum seks sylindre, og siden bilen selvfølgelig skulle være forhjulsdrevet (som stort sett alle Citroëns personbiler), måtte det bli en V-motor.
Allerede i 1963 var det kontakt mellom Citroën og Maseratis ingeniør Giulio Alfieri. Guilio Alfieri var på dette tidspunkt allerede en kjent konstruktør av sterke og raffinerte motorer og var ansett som en av de beste i Europa. Konstruksjonen av Citroëns nye GT var allerede kommet såpass langt at de innvendige mål på motorrommet var klart. Monsieur Alfieri fikk derfor i oppdrag å lage en motor med 90 graders vinkel mellom sylinderradene og et maksimalt volum på 2,7 liter. Det begrensede slagvolumet var på grunn av ekstra avgifter som ble tillagt biler over 2,7 liters volum i Frankrike. I tillegg skulle motoren yte minimum 150HK.
Aggie Peterson
Aggie Elisabeth Grøndal Peterson (født 1975) er en norsk musiker og sanger som spiller elektronisk pop i bandet Frost, som til å begynne med var hennes soloprosjekt.
Citroën SM
Utvikling
Alfieri utviklet en motor som tilfredsstilte alle kravene fra Citroën, og ytelsen lå på hele 170HK. Motoren fikk kjennetegnet type C114. Prototyper ble laget og testet av Citroëns egne folk, og de ble imponert over ytelsen samt den karakteristiske lyden.
Aggie Peterson
Debutalbumet
Aggie Peterson vokste opp i Tromsø og ble fort involvert i byens vitale miljø for elektronisk musikk på midten av 90-tallet. I samarbeid med bl.a. Rune Lindbæk og Torbjørn Brundtland (Röyksopp, Those Norwegians) laget hun debutalbumet Bedsit Theories (1998) hjemme i Lindbæks leilighet. Platen besto av melodiøs pop basert på elektroniske komp og Petersons tandre stemme. Sporene «City Lights» og «Clouds Across The Moon» ble mye spilt på radio.
Citroën SM
Utvikling
Citroën SM benyttet seg av flere komponenter fra DS, spesielt hjuloppheng og fjæringssystemet, men også dette ble tatt et skritt videre. Blant annet ble en ny hydraulisk assistert servostyring utviklet. Denne fikk navnet DIRAVI (Direction à rappel asservi, som betyr styring med kontrollert retur). Systemet ble videreført både i Citroën CX (1975 – 1991) og Citroën XM (1989 — 2000). Dette var en progressiv servostyring, som avhengig av hastigheten på bilen tilpasset servovirkningen. Dette betyr i praksis at styringen er lett i snilefart og tung og direkte i 200 km/t.
Aggie Peterson
Programleder og musiker
Etter Bedsit Theories ble Aggie Peterson programleder i NRK-serien U, og arbeidet med musikk som et sideprosjekt. Frost spilte blant annet med Bugge Wesseltoft og Per Martinsen (med artistnavnet «Mental Overdrive») under Rikskonsertenes storsatsning «Lydlandskap» i 2000. I januar 2001 kunngjorde hun at hun skulle slutte som programleder i NRK for å få mer tid til musikken.
Citroën SM
Utvikling
I løpet av 60-årene ble Robert Opron, en mann fra USA, hentet inn til Citroën. Etter at Citroën-designeren Flaminio Bertonis, mannen som designet blant annet Citroëns ID/DS, gikk bort i 1964, ble Opron ansvarlig designsjef hos Citroën. Han er ansvarlig for de konstruksjoner man finner på Citroën på slutten og begynnelsen av 70-årene, før han ble headhuntet til Renault. Hans design var tydelig strømlinjeformet, og det finnes en rekke likhetstrekk mellom modellene GS, CX, og SM. Designet av SM-en var futuristisk.
Aggie Peterson
Duoen Frost
Per Martinsen deltok i både skrivingen, innspillingen og produksjonen av Frosts andre plate Melodica (2002). Også dette albumet inneholdt poplåter med elektronisk frakk, basert på Martinsens synther og Aggie Petersons vokal. Platen ble lunkent mottatt i norsk presse, men ble senere lansert i USA, England og asiatiske land til stor begeistring. Martinsen ble senere en integrert del av Frost.
Citroën SM
Produksjon
Citroën SM ble presentert for første gang 10. mars 1970 i Genève. Bilen ble umiddelbart hyllet i pressen og ble godt likt av publikum, men Citroën SM ble aldri en suksess. I løpet av de fem årene produksjonen pågikk, ble 12,920 SM-er produsert. Til sammenligning ble det produsert 6,146,584 Volkswagen Type 1 i samme periode.
Aggie Peterson
Duoen Frost
I 2006 ga Peterson/Martinsen ut singelen «Sleepwalker», etterfulgt av «One Hundred Years» som kom ut digitalt i februar 2007. Frosts tredje album, ''Love! Revolution!'' kom ut senere samme år. Siden har duoen fortsatt å gi ut singler, som «My Plastic Heart» i 2008, «The Magician» (2011), «Parade» (2011), «The Woods» (2011) og «Something New» (2012). Albumet «Radiomagnetic» ble lansert i Storbritannia i 2012 og i Norge i 2013.
Citroën SM
Produksjon
Produksjonstallene for hvert av de fem årene er som følger:
Aggie Peterson
Andre prosjekter
Aggie Peterson har jobbet med flere andre musikalske prosjekter utenom Frost, som låtskriving, musikkproduksjon, filmmusikk for film og dokumentar, samt musikk til NRK Radioteateret og sanger til barna og Kråka i NRK Kråkeklubben. Hun har turnert med Martinsen og Sergey Soukas med nykomponert musikk til den russiske stumfilmen "Moren" av Pudovkin fra 1926.
Citroën SM
Produksjon
Oljekrisen i 1973 gjorde det vanskelig å forsvare produksjonen av en bil med stor motor og høye driftkostnader. Flere faktorer spilte inn, og Citroën-konsernet fikk etter en meget ekspansiv utvikling på 60-tallet økonomiske problemer. I 1974 kjøpte Peugeot SA 38,2 % av aksjene, før de i 1976 økte eierskapet til 88,95 % og dannet PSA (Peugeot Société Anonyme), som senere ble endret til PSA Peugeot Citroën. Peugeot stoppet produksjonen umiddelbart, og ferdige karosserier ble skrotet.
Aggie Peterson
Andre prosjekter
Hun hadde med en sang i norske Melodi Grand Prix 2010, «Tokyo Night», som ble fremført av Karoline Garfjell.
Citroën SM
Produksjon
I årene frem til 1979 var oppkjøpet av Citroën en finansiell suksess for Peugeot, takket være Citroën-modellene GS og CX.
Aggie Peterson
Andre prosjekter
Fra 2010 begynte hun å arbeide i det mer eksperimentelle feltet, blant annet med installasjoner, lydkunst, performance og skuespill under aliaset «Femme Digitale». På Varangerfestivalen 2013 var Peterson og ektemannen Martinsen festivalkunstere, med verket «Signaler». Hun har gjort et eget kunstprosjekt for babyer, Army of Mothers' Baby Lounge, som er en interaktiv sanse-installasjon for babyer mellom 0 og 18 mnd.
Citroën SM
Tekniske variasjoner
Videreutviklingen av SM i produksjonsårene gjaldt hovedsakelig motoren.
Aggie Peterson
Andre prosjekter
Aggie Peterson er fortsatt mest kjent som Aggie Frost - og hun har en blogg hvor hun skriver betraktninger, artikler og reiseskildringer. I juni 2013 ble hennes kronikk «Nattens tyver», om Norges håndtering av utsendelse av asylsøkerbarn, ble publisert av mange norske aviser, blant annet Aftenposten, Aftenbladet og Bladet Nordlys.
Citroën SM
Tekniske variasjoner
Noen kosmetiske endringer ble gjort, men karosseriet forble nær sagt uendret. Men da Citroën skulle lansere SM i USA, måtte de endre litt på utseendet.
Citroën SM har en lysanordning med seks rektangulære hovedlamper. De to innerste fjernlysene svinger med forhjulene, slik at man kan se rundt «hjørnet». I tillegg holdes nærlyset horisontalt ved endring i bilens lengderetning (humper, akselerasjon eller lignende).
Det samme systemet hadde siden 1968 vært i bruk på Citroën DS. Foran lyktene var det i tillegg et heldekkende glassdeksel. I USA var det påbudt med runde lykter, og det var ikke tillatt med glass foran lyktene; de ble derfor fjernet. Derfor har noen av SM-ene en front med runde lykter, samt at styringen av lyktene og glassdekselet er borte.
Planer som ikke ble noe av
I forkant av lanseringen av SM i USA ble det også gjort krasjtester hvor SM var utstyrt med kollisjonsputer. Testene var en suksess, men det ble ikke satt i produksjon, blant annet fordi det smalt kraftig når putene blåste seg opp. Det ble heller ikke påbudt med dette sikkerhetsutstyret i USA. Planen med bilen videre var at den etter hvert skulle utstyres med en V-8 motor av type C-114. Motoren ble testet, og en ble montert i Alfieris egen SM. Denne gav 230 HK; i tillegg ble C-114 motoren (V-6 utgaven) testet ut både med twin-turbo og 24-ventilsteknikk. Helt opp til 380HK fikk man denne motoren til å yte. SM ble også forberedt på et aktivt fjæringssystem lignende det man kunne finne på Xantia Activa, et aktivt system som hindrer bilen å krenge i svinger. Utviklingen stoppet opp før noen av disse endringene ble satt i livet.
Motorer
Den første Citroën SM som kom i 1970 hadde en 2670 cm3 Maseratimotor med tre Weber 42 DCNF forgassere; denne ytte 170 HK. I juni 1972 ble en 3,0l motor med de samme tre Weber 42 DCNF forgasserne introdusert; denne utgaven hadde en ytelse på 180HK. I september 1972 ble det tredje motoralternativet lansert, en 2,7l motor levert med eletronisk bensininnsprøyting, denne utgaven hadde en ytelse på 178HK. Basismotoren gav en toppfart på 230 km/t, og akselerasjonen fra 0-100 km/t gikk unna på 8,9 sekunder. Merk at SM har et tungt selvbærende karosseri på 1480 kilo. Dette var verdens klart raskeste forhjulsdrevne bil på denne tiden, og det forble den i mange år.
Citroën SM i Norge
Citroën SMs har en begrenset historie i Norge. I løpet av de fem produksjonsårene, ble det solgt fire nye SM-er. I 1972 kostet en Citroën SM 162,000 kroner, tilsvarende et drøyt husbanklån på den tiden.
Tekniske innovasjoner
Citroën SM har flere avanserte tekniske løsninger. I tillegg til de tidligere nevnte unike hovedlysene, har bilen Citroëns hydropneumatiske fjæringssystem. Dette systemet justerer automatisk bilens høyde over bakken, uansett last. I tillegg kan føreren, ved hjelp av en spak inne i bilen, justere høyden manuelt.
Ingen av de fire instrumenthusene (klokken iberegnet) på instrumentboret er runde, men derimot i likhet med rattet, ovale. Den tidligere nevnte DIRAVI-servostyringen hadde, i tillegg til å være hastighetsavhengig, en funksjon som returnerte rattet til midtstilling selv når bilen stod stille. Siden styringen var en del av det felles fjæring/bremse/styre-systemet, leverte akkumulatoren nok hydraulikktrykk til at servovirkningen var tilstede en kort stund etter at motoren var avslått. Rattet har bare to omdreininger mellom fulle hjulutslag, noe som betyr at Citroën SM har en uvanlig direkte styring.
Vindusviskerne er «regnfølsomme» og justerer hastigheten etter mengden regn på frontruten.
Det selvbærende karosseriet er laget i stål, men panseret og frontstykket, er laget i aluminium.
Citroën valgte aluminium med uvanlig høye spesifikasjoner, for å unngå at det store panseret skulle "flagre" når bilen kom opp i høye hastigheter.
Bremsesystemet, som ble lånt fra Citroën DS, er utstyrt med skiver på alle hjul. Bremseskivene foran er plassert inne i bilen, helt inntil girkassen (som forøvrig er plassert foran motoren). Kjølingen av disse kommer fra store luftinntak på undersiden av bilens front. Systemet justerer hvor mye bremsekraft som skal fordeles mellom for- og bakhjulene, alt etter hvor mye last som er i bilen.
Standardfelgene er produsert i stål, og har heldekkende hjulkapsler, men som en av de første serieproduserte biler i verden, kunne SM leveres med lettvektsfelger laget av komposittmaterialer, som fabrikkmontert tilleggsutstyr. Disse felgene er svært ettertraktede blant SM-eiere i dag, og et komplett sett kan fort koste oppimot kr.70 000,-
Citroën SM på TV/film
Citroën SM har medvirket i en del filmer og TV-serier. Den kanskje mest kjente «opptredenen» finner sted i en biljaktscene i den amerikanske spillefilmen The Longest Yard fra 1974, der Burt Reynolds spilte hovedrollen.
Bilen har i tillegg figurert i TV-serien Columbo.
Rita Engedalen
Rita Engedalen (født 17. desember 1971) er en norsk bluesartist fra Kongsberg.
Hun platedebuterte med Hear my Song i 2004 hvor hun blant annet fikk hjelp av Eric Andersen. Hennes andre album, Heaven ain't Ready for Me Yet, ble gitt ut i 2006 og for det fikk hun Spellemannprisen 2006 i klassen blues. I 2010 vant hun både Notodden Bluesfestivals bluespris og Gammleng-prisen i klassen blues. Hun har også vært nominert til Spellemannprisen for albumene The Tree Still Standing i 2008, Chapels and Bars i 2011 og Sun Will Come i 2022.
Hun opptrer ofte sammen med Margit Bakken i duoen Damer i Blues/Women in Blues. Som soloartist opptrer hun som regel med Backbone som backingband, eller sammen med gitaristen Morten Omlid i akustisk utgave.
Hardangertunnelen
Hardangertunnelen eller Kvamskogtunnelen er en foreslått veitunnel som vil føre Fylkesvei 7 under Kvamskogen. Eksisterende Fv7 over Kvamskogen mellom Liaros i Samnanger og Neteland i Kvam er 20 km og når 460 moh. Det er bratte oppstigninger på begge sider, men spesielt Tokagjelet på Kvamsiden er meget svingete og bratt, med flere farlige partier om vinteren. En 12 km lang tunnel vil korte inn kjøretiden med 10-15 minutter, og spare 400 høydemetre.
Det er foreslått å legge ny høyspentlinje gjennom tunnelen, istedenfor et nytt luftspenn gjennom sårbar natur i Hardanger.
Kilder
Hardangertunnelen, ein moglegeheit for både Kvam og Statnett www.kvam.no
Santo Antônio
Santo Antônio er en kommune i delstaten Rio Grande do Norte i nordøstregionen av Brasil.
Odim
Odim er et norsk teknologiselskap som leverer utstyr og tjenester til den maritime oljeservice-industrien. Spesielt har Odim levert utstyr til mange nybygg av spesialfartøyer spesielt innen seismikk.
Odim ble børsnotert på Oslo Børs den 18. februar 2005. Rolls-Royce la den 26. februar 2010 inn bud på alle aksjene i Odim ASA på 45 kroner per aksje eller 2120 millioner kroner.
Einfrid Halvorsen
Einfrid Daghild Halvorsen (født 13. oktober 1937 i Skien) er en norsk tidligere organisasjonskvinne og politiker (Ap). Hun var ordfører i Skien 1983–1986 og statsråd i Forbruker- og administrasjonsdepartementet 1988–1989.
Hun var formann i Skien Handel og Kontor 1971–1974, medlem av Handel og kontors landsstyre 1976–1980, medlem av Handel og kontors forbundsstyre 1980–1984.
Halvorsen var medlem av Skien bystyre 1971–1979, 1983–1986 og 1995–2003, herav ordfører 1983–1986 og medlem av formannskapet 1971–1979. Hun var vararepresentant til Stortinget fra Telemark 1977–1985, formann i Telemark Arbeiderpartis kvinneutvalg 1978–1981, statssekretær i Kommunal- og arbeidsdepartementet 1986–1987, statsråd i Forbruker- og administrasjonsdepartementet 1988–1989 og medlem av Arbeiderpartiets sentralstyre 1989–1990. Hun var medlem av Folketrygdfondets hovedstyre fra 1984, medlem av Arbeidsdirektoratets styre fra 1987 og styremedlem i Helse Sør RHF.
Hun gikk av som statsråd da det kom fram at hun hadde underslått midler fra en fagforeningskasse hun hadde hatt ansvaret for som tillitsvalgt i Skien Handel og Kontor. Senere ble Einfrid Halvorsen dømt til seks måneders betinget fengsel for å ha underslått 90 000 kroner. Hun har senere vært styremedlem i Skien Arbeiderparti.
Jun Matsumoto
Jun Matsumoto (松本 潤 Matsumoto Jun, født 30. august 1983), ofte kalt MatsuJun av fans, er en japansk kjendis, skuespiller. Matsumoto er også en prisvinnende skuespiller og er mest kjent for rollen som Tsukasa Doumyouji i dramaet Hana Yori Dango. Andre nevneverdige dramaer han har spilt i inkluderer Bambino!, Kimi wa Petto og tredje sesong av Kinda'ichi Shounen no Jikenbo.
Tomé Pires
Tomé Pires (født 1465? i Lisboa i Portugal, død 1524 eller 1540) var en apoteker fra Lisboa som ble kjent for sine reiser og oppdagelser. Han tilbragte årene 1512 til 1515 i Malacca umiddelbart etter byen ble erobret av portugiserne. Senere ledet han den første nytidige europeiske sendeferd til Kina (Portugal til Zhengde-keiseren for Ming-dynastiet), og døde under denne reisen.
Pires var apoteker for prins Afonso, sønn av kong João II. Han dro til India i 1511 som «drogemaker». Med dette var han en viktig person innen krydderhandelen. I Malacca og Cochin innsamlet han ivrig krydder og informasjoner om planters medisinske egenskaper fra den lokale mayaliske befolkningen, og han besøkte også personlig Java, Sumatra og Maluku.
På bakgrunn for sine reiser i Sørøst-Asia skrev han en epokegjørende nok om asiahandelen, Suma Oriental. Den var antagelig ferdigstilt før Afonso de Albuquerques død (desember 1515), og den viser at Pires var en skarp observatør som trass i sitt kronglete språk er overlegent det andre samtidige portugisiske beskrivelser. Boken er lagt opp som en rapport til Manuel av Portugal, kanskje et verk som ble bestilt av ham før Pires' avreise fra Lisboa, og anses som en av de beste kilder for studiet av datidens portugisiske forståelse av Ostindias geografi og handel, og den er særlig viktig for sin skildring av det muslimske nærvær helt øst i det som nå er Indonesia. Selv om det kan være noen unøyaktigheter i detaljer, er den bemerkelsesverdig konsistent med datidens kunnskap om området og kommer med ingen fundamentalt feilaktige utsagn om området. Den eneste konkurrerende fremstilling i samtiden var den bedre kjente bok av Duarte Barbosa.
Suma Oriental forble upublisert og ble antatt tapt, men ble gjenfunnet i et arkiv i 1944. Boken omfatter også den første skrevne beretning om Krydderøyene, de øyer som trakk de første europeere til Indonesia. I sin detaljrikdom ble den på mange måter ikke overgått før etter et eller to århundrer, mente bokens moderne redaktør Armando Cortesão. Suma Oriental finnes i manuskript i Paris. Fire brev fra Pires eksisterer fortsatt, og samtidige kilder nevner ham flere ganger.
Pires ble engasjert av tronen som leder for en sendeferd til keiseren av Kina. Portugiserne som seilte lands Kinas sørkyst opptrådte slik at de raskt ble forvekslet med kontrabandister. Det var dette førsteinntrykket det var nødvendig å gjøre noe med. Kineserne gav Pires fikk lov til å reise til Běijīng, men mandarinene, som i oversettelsesøyemed fikk se det kongelige brevet han hadde med dil keiseren, oppfattet det som uhørt – Portugals konge tiltalte keiseren som om de to skulle være likemenn. Imens hadde noen portugisiske offiserer med et kolonialistisk tankesett ved sin opptreden provoserte frem en skarp motreaksjon. De seilte inn til Kanton (Guangzhou) og fyrte av en kanonade og satte i gang med å bygge et feste. Kineserne ble ytterst skeptiske og avvisende, og beskjed gikk straks til keiserhoffet, der Pires ventet på foretrede. Noe møte mellom keiseren og Pires ble det ikke noe av. I stedet ble han arrestert og ført tilbake til Kantomn i september 1521.
En annen reaksjon på episoden i Kanton var at Kina ved keiserlig edikt ble lukket for portugiserne i 1521.
Lockheed C-5 Galaxy
Lockheed C-5 Galaxy er et amerikansk militært transportfly. Flyets hovedformål er strategisk luftfrakt, noe som vanligvis betyr frakt av tung last over lange avstander, gjerne mellom verdensdeler. Det er det største flyet i det amerikanske luftforsvaret, og er et av verdens største fly. Flyet ble konstruert og produsert av Lockheed Corporation og er kun i bruk av United States Air Force. Antonov An-124 og Antonov An-225 er begge større enn Lockheed C-5 Galaxy.
Historie
Den første C-5A Galaxy kom av samlebåndet 2. mars 1968. 30. juni samme år tok flyet til vingene første gang.
C-5A var ferdig utprøvet i desember 1969, og ble da overført til Altus Air Force Base i Oklahoma. Den første operative Galaxy ble levert i juni 1970.
På midten av 70-tallet ble det oppdaget sprekkdannelser i vingene på mange av flyene. På grunn av dette ble lasten satt til maksimalt 22 700 kg per fly. For å øke løfteevnen og levetiden gjennomgikk 77 C-5A i perioden 1981 til 1986 et modifikasjonprogram der vingekonstruksjonen ble endret. I den nye vingekonstruksjonen ble det brukt en ny aluminiumslegering som ikke hadde eksistert ti år tidligere.
Den første C-5B, som hadde forbedringer slik som styrket vingekonstruksjon og oppdaterte flyinstrumenter, ble levert i januar 1986. C-5 produksjonen ble avsluttet da den siste C-5B modellen ble levert i april 1989. I tillegg til endringer i avionikk og vingekonstruksjon inneholder C-5B over 100 andre endringer for å forbedre pålitelighet og vedlikehold.
Propp og Berta
Propp og Berta (dansk: Prop og Berta) er en dansk stop-motion animasjonsfilm for barn fra 2001. Den ble regissert av Per Fly.
Arbeidsmiljø
Arbeidsmiljø kan beskrives som summen av det som omgir et sted der det utføres et arbeid. Arbeidet defineres vanligvis som lønnet arbeid, og miljøet blir ansett å være viktig i den forstand at det påvirker det arbeidet som utføres og den eller de som utfører det, i positiv eller negativ retning.
Propp og Berta
Handling
Tyttebæsjene er små vesener, som har vært innesperret i treet i mange hundre år før Propp og Berta redder dem. Stemmene deres spilles av Trond Kirkvaag, Knut Lystad, Lars Mjøen og Marianne Krogness. De er svært musikalske, og takker ikke nei til en sang. De redder senere Propp og Berta og de andre i byen ved flere anledninger, og er på mange måter en av filmens helter. Tyttebæsjene var blitt sperret inne av en heks, fordi de var for snille. Etter at de er blitt reddet, får Propp ett ønske. Han ønsker seg at Berta kan begynne å snakke. Hun skravler som en foss, og Propp blir sint. Heksa tar Propp til fange, men Tyttebæsjene har lovet å komme til unnsetning hvis de trengte hjelp til noe. De drar Berta i halen, og hun stormer inn. Hun får løs Propp fra fangenskap, og redder ham. Heksa truer med å forsteine alle i byen, men blir selv forsteinet av et pulver.
Arbeidsmiljø
Et arbeidsmiljø består både av fysiske faktorer og psykiske faktorer. Både arbeidsgiver og arbeidstaker har interesse av at arbeidsmiljøet er utformet/tilrettelagt slik at arbeidet lar seg utføre på en best mulig (kvalitetsmessig) måte innenfor de gitte økonomiske og tidsmessige rammene som finnes uten å belaste arbeidstakeren unødig.
Egersund
Egersund er en kystby i Rogaland fylke, gjerne kalt sørlandsbyen på vestlandet, eller «okka by». I 1998 ble Egersunds tohundreårsjubileum som by (1798–1998) feiret. Egersund ligger i Eigersund kommune, som har 14,346 (SSB, 1. januar 2011) innbyggere, derav bor i byen per 1. januar. Byen har en størrelse på km².
Arbeidsmiljø
Historikk
Mange slags arbeid har en indre logikk med start, gjennomføring i en logisk forståelig rekkefølge til en avslutning. De tidligste arbeidsmiljøtiltakene gikk ut på å kartlegge rekkefølger og legge tilrette for at arbeidet kunne utføres enkelt og hurtig. Samlebåndprinsippet ble først brukt i Chicagos slakterier, og overført til motorindustrien (Ford T ble laget på samlebånd fra 1908).
Egersund
Egersund var en viktig havn med tettbebyggelse allerede i vikingtiden. Stedet var tidlig et viktig kultsted for hedensk gudsdyrkelse og fikk kirke tidlig i middelalderen.
Egersund var tidligere en selvstendig kommune opprettet som Egersund formannskapsdistrikt i 1837. I 1947 ble en del av Eigersund med 515 innbyggere overført til Egersund.
Arbeidsmiljø
Historikk
Etterkrigstiden har gitt større bredde i forskning på alle områder. Økt viten har ført til at både arbeidstakere og politikere har spesifisert krav for utforming av arbeidsplasser i tillegg til den allerede eksisterende organiseringen fra arbeidsgivers side. Lovverk er utformet i de fleste land, og noe er tatt inn i FN-konvensjoner (for eksempel om barnearbeid).
Egersund
Den 1. januar 1965 ble Egersund kommune slått sammen med Helleland og Eigersund kommuner samt deler av Heskestad kommune til den nye Eigersund kommune.
Arbeidsmiljø
Historikk
Lov- og regelverket i Norge omfatter i dag fysiske faktorer som lyd, lys, luft, møblement og arbeidsutstyr. Psykiske faktorer er faktorer som samarbeidsklima og arbeidsfordeling. Denne loven heter Arbeidsmiljøloven.
Egersund
Byen har en av de bedre naturlige havner i Norge, og er blant annet Norges største fiskerihavn målt i kvantum ilandført fisk. Mange internasjonalt kjente bedrifter holder til her, og blant annet Navico (tidligere Robertson, autopilot-produsent) og Jeppesen (produsent av blant annet elektroniske sjøkart) har lokale avdelinger. Aker Solutions har også en stor avdeling her. Det meste av industri er sjø- og båtrelatert.
Festivaler
I Egersund preges sommerhalvåret av diverse festivaler. Disse har i utgangspunktet vært holdt i hele byens storstue; byteltet. Byteltet ble tatt ned for siste gang, da det var utslitt etter ti års tjeneste i vær og vind, men festivalene har bestått. Eigersund kommune gikk senere inn for å investere i nytt telt, som kom opp sommeren 2010.
Morten Viskum
Morten Grabert Viskum (født 2. februar 1965 i Helsingør) er en norsk kunstner. I 1993 avbrøt han 6 år med veterinærstudier da han kom inn på Statens kunstakademi i Oslo.
Egersund
Festivaler
Her er en oversikt over diverse festivaler og årlige arrangement i Egersund:
Næringsliv
Egersund er kjent for fajanse og fiske. Egersund Fayancefabrik ble nedlagt i 1979, men Egersund er fremdeles stor innen fiske og sildolje. De første næringsveiene i kommunen var knyttet til sjøen, jordbruk og fedrift. I vikingtiden var handelsvirksomhet viktig for kommunen. Hele tiden har fiske vært svært viktig for kommunen. Hele kystbefolkningens eksistens var lenge svært avhengig av fiske. Av størst betydning var vårsildfiske, men silden har vært lunefull. Silden forsvant i perioder helt fra gyteplassene og skapte nedgangstider for kommunen. I senere tid fikk havna i Egersund et kraftig oppsving i første halvdel av 1990-årene, og hadde noen år status som Norges største fiskerihavn, målt i ilandført kvantum. Mengden fisk over Egersund havn har avtatt de siste årene. Byen har fortsatt en forholdsvis stor fiskerihavn. Omkring 90% av matjessilden (lett saltet sild) som forbrukes i Nederland kommer fra Sørvestlandet mens matjes er lite kjent i Norge.
Morten Viskum
Morten Viskum ble kjent nasjonalt i 1995 da han gjennomførte «Rotte/oliven prosjektet». I løpet av to dager plasserte han 20 olivenglass, hvor olivenen var byttet ut med rottebabyer, i 20 dagligvarebutikker i de fem største byene i Norge. Siden har han vært regnet som en av Norges kontroversielle samtidskunstnere, blant annet skapte han store avisoverskrifter da han brukte en avkappet hånd fra et lik som malepensel i verkene med tittelen: «Hånden som aldri sluttet å male».
Egersund
Næringsliv
Egersunds næringsliv som ikke relaterer seg direkte til fiske er i stor grad relatert til sjø og båt. Det maritime industrimiljøet inkluderer lokalt drevne internasjonalt kjente bedrifter som Navico Egersund (produsent av autopiloter og lignende, tidligere kjent som Simrad og Robertson), C-Map (elektroniske sjøkart) og en del andre trålverksteder (Egersund Trål og Nordsjønot), sildoljefabrikker (Welcon og Egersund sildoljefabrikk) og lignende. Blant annet Aker Solutions har etablert seg i Egersund. Berentsens Brygghus (brus- og ciderprodusent) og Nortura (tidligere Gilde) slakteri har anlegg i byen. Ferjeselskapet Fjord Line har hovedkvarter i Egersund.
Morten Viskum
Etter endt utdannelse i 1997 har Morten Viskum vært representert på mange utstillinger nasjonalt og internasjonalt. Viskum jobber med installasjoner, performancer, fotografi og maleri. Han har etablert Vestfossen Kunstlaboratorium, en kunsthall for internasjonal samtidskunst i Øvre Eiker.
Egersund
Kommunikasjoner
Via riksvei 426 er det veiforbindelse østover til Vest-Agder via E39 som også går videre nordover i Rogaland gjennom innlandet til Sandnes og Stavanger. Riksvei 444 går nordover gjennom Jæren til Sandnes og Stavanger, og sørover gjennom Sokndal og Jøssingfjord til Flekkefjord.
Morten Viskum
Kunstsamler
Viskum har en privat kunstsamling som består av over 700 kunstverk av 226 kunstnere. I 2013 ble samlingen hans stilt ut hos Vestfossen kunstlaboratorium.
Egersund
Kommunikasjoner
Egersund hadde en ferjeforbindelse til Hanstholm i Danmark, som ble drevet av Fjord Line. Denne ble flyttet til Stavanger i oktober 2008. Før denne var det ferjeforbindelse med Hirtshals i Danmark, som ble drevet av Fred-Olsen Line (nåværende Color Line).
Egersund ligger en times kjøring fra Stavanger lufthavn, Sola.
Bydeler
EGERSUND: Bydeler
San Jacinto (kommune)
San Jacinto er en kommune (spansk: municipio) i Canelones-departementet i det sørlige Uruguay. Hovedstaden heter San Jacinto.
Historie
San Jacinto ble grunnlagt 15. mars 2010.
Regjeringen
Ordføreren (alcalde) i kommunen er Raúl Detomasi (2010-2015).
Rob Cavallo
Rob Cavallo (født 21. mars 1963) er en amerikansk musikkprodusent opprinnelig fra Washington, DC, men som nå bor i California.
Karriere
Cavallo har produsert album for mange store rockeband og artister siden 90-tallet, og er mest kjent for å produsere punkrock, men han har også produsert musikk i andre genrer. Hans tette samarbeid med Green Day som han har produsert 4 studioalbum for (Dookie, Insomniac, Nimrod og American Idiot), må nok sies å være mest kjent. Men han har i tillegg også produsert album og sanger for band og artister som Goo Goo Dolls, Alanis Morrisette, My Chemical Romance, Kid Rock, Jewel, Paris Hilton, Avril Lavigne og Paramore. Han skal også produsere det hittil ikke navngitte albumet til Meat Loaf som er ventet å komme i butikkhyllene i 2010.
Andre artister
Alt som står ramset opp er album, hvis ikke annet opplyst.
Stedsnavn i Antarktis
Den vitenskapelige komité for antarktisforskning (SCAR) har en egen komite for geografisk informasjon og stedsnavn i Antarktis, Standing Committee on Antarctic Geographic Information (SC-AGI). SC-AGI arbeider for at navnsettingen i Antarktis skal være enhetlig ved at hvert objekt bare skal ha ett navn. Medlemslandene blir derfor henstilt til ikke å oversette navn til eget språk, men velge de tidligst satte. Til tross for dette finnes mange terrengobjekter med flere navn og forskjellige oversettelser.
I 1974 inngikk Norge og Storbritannia en avtale om gjensidig bruk av hverandres stedsnavn i landenes kravområder. Dette praktiseres også i Australias, New Zealands og Frankrikes kravområder, dog uten at det er inngått noen formell avtale.
Norske stedsnavn i Antarktis
Ansvaret for navnsetting og behandling av stedsnavn i Norges biland Dronning Maud Land, Bouvetøya og Peter I Øy tilligger Norsk Polarinstitutt, som har opprettet en egen stedsnavnkomite. De eldste norske stedsnavn i Antarktis finnes på Den antarktiske halvøy, der Carl Anton Larsens hvalfangstekspedisjon med skipet «Jason» i 1893/94 blant annet ga navn til Foyn Land (senere endret til Foyn Coast) og Mount Jason.
De fire Norvegia-ekspedisjonene fra 1927 til 1931, finansiert av hvalfangstpioneren Lars Christensen, kartla land rundt det antarktiske kontinentet. På de to siste ekspedisjonene ble det også benyttet flyfotografering. Kartlegging og navnsetting var viktige faktorer for å kunne hevde norsk suverenitet over områdene som ble annektert.
Kriterier for navneforslag
Siden 1996 har den norske stedsnavnkomiteen forholdt seg til et sett med retningslinjer for navnsetting som er utarbeidet og godkjent av Miljøverndepartementet. Navneforslag på hittil ikke navngitte landskapsobjekter blir behandlet ut i fra følgende overordnede kriterier:
Johan Kaaven
Johan Martin Andreasen Kaaven (født 16. november 1835 i Repparfjord, død 23. juni 1918 i Indre Billefjord i Porsanger), ble gjerne omtalt som «Trollkaaven» og var en av de siste og mest kjente noaidene i Norge. Han holdt til i Indre Billefjord i Finnmark, og var berømt og fryktet for sine kunnskaper om åndemaning, ganing og svartekunster. Han omtales ofte som en dyktig folkelig helbreder og sannsiger med inngående kjennskap til de supranormale kreftene i tilværelsen. Ifølge sagnet var Johan Kaaven blitt herre over en hel dauingehær gjennom å sitte ute en julenatt med bøtte på hodet mens oskoreia (joulogadze) strøk forbi.
Johan Kaaven. En biografisk skisse
Johan Kaavens far Andreas Johnsen (født 20. august 1791, død 20. april 1873) var fra Brønnøy i Nordland. Han møtte Inger Mosesdatter (født 18. januar 1808, død 25. desember 1859), mens han i februar 1835 drev torskefiske langs Finnmarkskysten. (Inger hadde kvensk far og norsk mor). Da hun ble gravid ble de gift allerede 8. juni samme år. De nygifte bosatte seg først i Repparfjord, hvor deres førstefødte Johan Martin kom til verden, og bodde deretter i Kåven i Langfjorden i Alta 1837-1848, derav etternavnet Kaaven.
Det har hersket en viss uenighet om Johan Kaavens fødselsår og etniske tilhørighet. Følgende biografiske data stammer fra Edvardsens dokumentasjon.
Liv og bedrifter
Johan Martin Andreasen Kaaven er omtalt som en av Norges største mirakelmenn. I Folketellingen for 1875 er det anført at han livnærte seg gjennom fiske, fedrift og litt kvakksalveri, men dette var på et tidlig tidspunkt i karrieren som folkelig helbreder. Senere i livet anla han et sykehus og mottok mange pasienter på eiendommen sin i Indre Billefjord. Det var nærmest som et sykehus med mange sengeplasser. Han tok trolldom bort fra folk som var blitt påganet dauingeånder (bijag), og hvis de ønsket det sendte han andene tilbake på opphavsmennene. Johan Kaaven var dessuten synsk og avslørte ifølge sagnene både tyverier, drap og ulike forbrytelser.
Fremfor alt var det som folkelig helbreder at Johan Kaaven ry vokste. Syke mennesker bodde på gården hans i ukevis: Mange var for syke til å kunne gå uten andres hjelp, og ble derfor kjørt eller fraktet i båt til Indre Billefjord, men kunne etter behandlingen vandre friske derfra på egne bein. På grunn av sine evner ble han etter hvert en høyt respektert mann, med sterke forsvarere både innenfor legestanden og blant kirkens embedsmenn.