cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kyu Sakamoto
Gjennombrudd
Kyu Sakamoto hadde siden tenårene spilt i ulike band, blant annet The Drifters. I 1960 sang han i bandet Danny Iida and Paradise Kings, som slo gjennom med flere hitsingler i Japan. Sakamoto forlot imidlertid bandet like etter og fikk stor suksess med låten «Ue o muite arukō» i 1961. En britisk plateprodusent oppdaget låten da han besøkte Japan og lanserte den i Storbritannia i 1963 under tittelen «Sukiyaki». Sangen ble raskt populær over hele Europa og Nord-Amerika, og den toppet den amerikanske Billboard-listen i tre uker i juni 1963. I Norge lå sangen på toppen av VG-lista i syv uker. Verdenssuksessen gjorde Sakamoto til et kjent navn, og han turnerte USA og Europa fra sommeren 1963 til vinteren 1964. Blant annet gjestet han Sverige og tv-programmet Hylands hörna under en spesialsending i forbindelse med Sommer-OL i Tokyo i oktober 1964.
Etter «Sukiyaki»
Sakamoto fikk imidlertid begrenset internasjonal suksess etter «Sukiyaki». Han tok seg inn på Billboard-listen i 1963 med «China Nights (Shina no yoru)», som nådde en 58. plass. Albumet Sukiyaki and Other Japanese Hits nådde nummer 14 på Billboard Pop Albums chart i 1963 og lå på listen i 17 uker. Etter dette hadde Sakamoto ingen sanger eller album inne på de amerikanske salgslistene, og karrieren hans begrenset seg i stor grad til Japan.
Død
12. august 1985 var Sakamoto blant passasjerene om bord på Japan Airlines Flight 123 fra Tokyo til Osaka. Like etter avgang fikk flyet problemer på grunn av dekompresjon i halepartiet. Flyet styret i et fjell i Gunma i Kantō-regionen, og 520 mennesker omkom. Blant de omkomne var Kyu Sakamoto, som ble 43 år gammel. Ulykken er fremdeles den dødeligste flyulykken i verden der kun ett fly har vært involvert.
Sakamoto er gravlagt i Chōkoku-ji-tempelet i Minato i Tokyo.
Addisjonsreaksjon
Addisjonsreaksjon er en kjemisk reaksjon der alle atomene i alle reaktantene er til stede i produktet. En del polymerer blir dannet ved hjelp av denne typen reaksjon.
Addisjonsreaksjoner kan bare skje med molekyler som har minst en dobbeltbinding eller trippelbinding.
En addisjonsreaksjon er det motsatte av en eliminasjonsreaksjon. Vi kan dele inn addisjonsreaksjoner i tre hovedtyper, de to første er polare mekanismer:
Eksempler på addisjonsreaksjoner
CH2=CH2 + Br2 → BrH2C-CH2Br
En tilsvarende reaksjon skjer med alle umettede forbindelser, og danner grunnlaget for en enkel test på umettethet, idet brom mister sin brune farge når det adderes til en dobbel- eller trippelbinding.
CH2=CH2 + H2O → H3C-CH2OH
Denne reaksjonen danner grunnlaget for produksjon av etanol fra naturgass.
CH2=CH2 + H2 → H3C-CH3
Dette skjer gjerne under høyt trykk. En tilsvarende prosess med hydrogen og umettet fett kalles gjerne herding, og brukes blant annet i margarinproduksjon.
Mycelbiller
Utseende
Små til middelsstore (0,9 – 10 mm) biller, de fleste med ganske bred kroppsbygning. Gruppen kjennes lettest på antennene, som er ganske lange og 11-leddete. De fem ytterste leddene danner en avlang klubbe, men det åttende leddet er mye mindre enn de andre og er vanligvis forkortet til en liten skive. Artene i underfamilien mycelbiller (Leiodinae) er glatte og blanke, de andre gruppene er fint hårete og matte. Hodet er oftest kraftig innskåret bak fasettøynene, med en smal hals, men dette kan være vanskelig å se da billene gjerne trekker hodet inn under brystskjoldet. På farge er de fleste artene rødlige, brunlige eller svarte, men det finnes også mer fargerike arter. Beina er kraftige og ofte tilpasset graving.
Levevis
Artene i underfamilien mycelbiller (Leiodinae)lever av og på sopp. Noen arter finnes særlig på kjuker (poresopp). Slekten Agathidium har mange arter som kan finnes på slimsopp, men også andre soppgrupper. Slekten trøffelbiller (Leiodes) lever på underjordiske sopper, blant annet ekte trøfler. Siden disse billene lever mesteparten av livet under jorden blir de sjelden innsamlet, men noen av artene er sannsynligvis vanlige. Jordmycelbiller (slekten Colon) finnes særlig i ganger og bol av gnagere og andre småpattedyr, der de trolig lever av avfall. De er også en gruppe man sjelden ser, men som neppe er sjeldne. Kadaverbiller (Cholevinae) lever på åtsler av ulike slag. De kan fanges i store mengder i feller med råttent kjøtt som åte. Loppebiller (Platypsyllinae) er parasitter på gnagere, som lever i pelsen til vertsdyret og også i deres bol. Trolig lever de i alle fall delvis av andre parasitter, blant annet midd. Leptinus testaceus lever knyttet til ulike arter mus, og kan av og til finnes på katter som trolig har fått dem fra mus de har fanget. Denne billen er liten (ca. 2 mm), brungul, flat, og helt uten øyne. Beverbillen (Platypsyllus castoris) lever inne i den tette bunnulla til beveren. Den er også uten øyne og med sterkt reduserte antenner.
Kilder
Leiodidae i Tree of life
Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (liste over Nordens biller). Helsinki.
Jakob IV av Skottland
Jakob IV (født 17. mars 1473, død 9. september 1513) var konge av Skottland fra 1488 til sin død.
Bakgrunn
Han var sønn av Jakob III og Margrete av Danmark, og skal ha blitt født på Stirling Castle. Hans far falt i slaget ved Sauchieburn, eller han ble myrdet noen timer etter slaget, den 11. juni 1488.
Konge
Den femten år gamle prinsen ble kronet den 24. juni i Scone Abbey. Opprørerne som hadde kjempet mot faren ved Sauchieburn skal ha hatt den nye kongen som sin kandidat til tronen, og da Jakob IV fikk vite at han således hadde hatt en indirekte rolle i farens død bestemte han seg for å gjøre bot. Resten av sitt liv bar han i fastetiden en tung cilice, en lenke med skarpe pigger, rundt livet.
Jakob IV viste seg å være en effektiv hersker. Han slo ned et nytt opprør i 1489, tok direkte kontroll over rettsvesenet og sikret skotsk kontroll over Lord of the Isles i 1493.
Han var godt utdannet, og det ble hevdet at han snakket en rekke språk flytende: lavlandsskotsk, skotsk gælisk, latin, fransk, tysk, italiensk, flamsk, spansk og dansk. Han var den siste skotske monarken som man med sikkerhet vet talte skotsk gælisk. Jakob var en sann renessanseprins, som var interessert i vitenskap og praktiske affærer. Han gav Edinburgh College of Surgeons et kongelig charter i 1506, opprettet et av Storbritannias fremste våpenstøperier i Edinburgh Castle og godkjente etableringen av Skottlands første trykkpresse i 1505.
Kongen var også glad i skip, og mente at Skottland burde ha en stor marine. Han skaffet 38 skip til Royal Scottish Navy, og grunnla to nye verft. Hans beste skip var karakken «Michael», som ble sjøsatt i 1511. Det var da Europas største skip, med dødvekt på tusen tonn og 240 fots lengde.
En tid støttet han den engelske tronkreveren Perkin Warbeck, og invaderte England for å støtte ham. Men han innså at fred mellom England og Skottland var det mest tjenlige for begge land, og i 1502 inngikk monarkene en avtale om «evig fred». Avtalen ble bekreftet gjennom ekteskap mellom Jakob og Margaret Tudor den 8. august 1503 i Holyrood Abbey i Edinburgh. Parets tre første barn døde som spedbarn. Sønnen James overlevde og etterfulgte ham som Jakob V; en siste sønn, Alexander, ble født etter kongens død og døde selv som spedbarn.
Han hadde også syv uektefødte barn med fire forskjellige elskerinner:
Jakob IVs invasjon av England og hans brå død førte til en land periode med ustabile forhold i Skottland.
Litteratur
Primary Sources
Carlos Blixen
Carlos Samuel Blixen Abella (født 27. desember 1936 i Montevideo, død 1. august 2022 i Bilbao) var en uruguayansk basketballspiller som deltok i de olympiske leker 1956 i Melbourne og 1960 i Roma.
Vidar Ytre-Arne
Vidar Ytre-Arne (født 30. mars 1958) er en norsk musiker (fiolin, elektrisk fiolin og piano) og komponist.
Baota
Baota (kinesisk: 宝塔区, pinyin: Bǎotǎ Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Yan'an i provinsen Shaanxi i Folkerepublikken Kina.
Carlos Blixen
Blixen vant en olympisk bronsemedalje i basketball under OL 1956 i Melbourne. Han var med på det uruguayanske laget som kom på tredjeplass i basketturneringen bak USA og Sovjetunionen. Det var fjerde gangen som basketball sto på det olympiske programmet, femten lag deltok i turneringen som ble avviklet i perioden 22. november til 1. desember 1956. Uruguay tapte semifinalen til USA med 38-101 som siden vant finalen over Sovjetunionen. Uruguay beseiret Frankrike i bronsefinalen med 71-62. Blixen spilte alle åtte kampene og scoret 44 poeng for Uruguay.
Baota
Det har et areal på 3 556 km² og teller 400 000 innbyggere (2004).
Vidar Ytre-Arne
Kunstnerisk virke
Ytre-Arne er utdannet ved Bergen Musikkonservatorium 1983. Han virket som frilansmusiker i Bergen i årene 1983 til 1991. I denne perioden jobbet han som fiolinist ved blant annet Den Nationale Scene i Bergen, turnerte for Rikskonsertene, Det Norske Teateret i Oslo (Spelemann på taket i 1987), i stringswingbandet Café X, i salsabandet Papa Mu, i tango/sigøynermusikkbandet Temperamentsorkesteret (med blant andre Gabriel Fliflet og Daniel Amaro) og Det Lille Musikkteater i Trondheim. Ytre-Arne samarbeidet over mange år med skuespillerne Juni Dahr og Bente Børsum som musiker i forestillingen Det kalles kjærlighet basert på tekster av Maria Jotuni og regissert av Kristin Olsoni.
Baota
Historie
På staten Qins tid var området organisert som fylket Gaonu i kommanderiet Shang. I 1937 gjorde Det kinesiske kommunistiske partis sentralkomite Yan'an til administrativt sete for Shaan-Gan-Ning grensedistrikt. I 1949 ble områdets navn endret til Yan'an fylke. I 1972 ble det reorganisert til å danne Yan'an-sonens fylkesnivås Yan'an-by. Med det ble fylkesnivåsenheten gjort til distriktet Baota.
Administrative enheter
Distriktet består av tre subdistrikter: Baota-shan, Nanshi og Fenghuang-shan; elleve storkommuner: Liulin, Hezhuangping, Ceyuan, Qiaogou, Liqu, Yaodian, Ganguyi, Qinghuabian, Panlong, Sørlige Niwan, og Linzhen; og ni kommuner: Chuankou, Wanhua, Fengzhuang, Yuanlong-tempelet, Qucun, Guantun, Madongchuan, Songshu-lin, og Guanzhuang.
Vidar Ytre-Arne
Kunstnerisk virke
Han var komponist og musikalsk ansvarlig for Marispelet ved Rjukanfossen, som hadde premiere i 2013, og deretter ble oppført hvert år fra 2015 til 2019. Han var komponist, musikalsk ansvarlig og musiker i forestillingen Skaff meg en synder på Teater Innlandet i 2012 og 2014. Forestillingen var basert på Alf Prøysens viser og noveller, med både arrangementer og nyskrevet musikk av Ytre-Arne.
Han ble engasjert av Grenland Dansekompani til å komponere og fremføre musikk til forestillingen Bytte:Handel våren 2011, og deretter til forestillingen Signatur, som hadde premiere i september 2012..
Med Grenland Friteater i Porsgrunn var han musiker/skuespiller i Draumens Hjarte i 2004, komponist/musiker i Bondeopprør 1540 i 2005, musiker i Stedsans i 2005, 2006 og 2007, og Flukten i 2008 og 2009. Han var komponist og musiker i Telemark – Junaiten i august 2008. Han var komponist og musiker i Spelet om Mannslagaren i 2009. Han var komponist og musiker i Festforestilling for norsk turisme ved Maristigen på Rjukan 14. august 2010. Ytre-Arne var komponist og musikalsk ansvarlig for Hotel Hertingen i november/desember 2011, Tapte Paradis i november/desember 2012 og Lukta av penger i juni 2014. Han komponert også musikk til Grenland Friteaters forestilling Meierislaget, som hadde premiere i juni 2018.
Han spiller i Telemark Strykekvartett, Telemark Symfoniorkester og i latinjazzbandet Inti Fusion.
Per 2019 var han ansatt som lærer i musikk og teatermusikk ved Seljord Folkehøgskule. Denne stillingen hadde han hatt siden 1991. I den samme perioden spilte han i Telemark Kammerorkester, Grenland Symfoniorkester og Telemark Barne- og Ungdomsteater. Han hadde en rekke konserter for Telemarkkonsertar, og var komponist og musiker i Seljordspelet. Videre medvirket han musikalsk i oppsetninger ved Teater Ibsen i Skien, og som musiker og komponist i flere oppsetninger ved Grenland Friteater i Porsgrunn. Han var også musikalsk leder for Telemark Musikkteater da de satte opp Hair i 2008 og West Side Story i 2009. Han er i tillegg medlem av bandet RamJam.
Seismikk
Seismikk er en geofysisk måte å undersøke undergrunnen på. Resultatet er et «kart» som viser de geologiske strukturene.
Oljebransjen er den største kjøperen av seismikk fordi seismikk er et godt verktøy for å lete etter olje og gass. Metoden går ut på at man sender en trykkbølge (fra en luftkanon, dynamitt eller en stor vibrator) ned i jorda, deler av denne trykkbølgen blir reflektert av når den kommer til en geologisk grense. Signalet reflekteres tilbake til overflaten etter noen sekunder. Hvor lang tid signalet bruker opp og ned sier noe om hvor langt ned i jorden den geologiske grensen er. Med moderne teknologi kan man lage enorme tredimensjonale kart over undergrunnen.Seismikk deles ofte inn i to deler. Landseismikk og marin seismikk.
Landseismikk
Landseismikk er veldig arbeidsintensivt, Ofte er det over 200 arbeidere involvert i dette og det tar lang tid å kartlegge et område. Lange kabler (som mottakere av signalet reflekteres) må fraktes (bæres) og tråkkes ned i jorden. Deretter graver man et hull og fyller det med dynamitt. Senere flytter man alt utstyret f.eks. 20 meter der man graver et nytt hull og operasjonen fortsetter. Dette er mye brukt i «oljeland» som f.eks. landene i Midtøsten.
Marin Seismikk
I marin seismikk slepes en eller flere lange kabler, såkalte streamere, bak båten, samt luftkanoner, såkalte "gun arrays". Typisk kan slike streamere være fra 4000 til 10000 meter lange. Streamerne blir gjerne slept på 6-9 meters dyp. Dybden på streamerene blir kontrollert med dykkeplan på kablene, såkalte "birds". Et seismikkskip vil slepe disse kablene i rundt 4.5 knops hastighet, og leier inn mange, små følgeskip som sørger for å holde fiskefartøyer og andre skip unna slepet.
Havbunnseismikk
En undertype av marin seismikk er en type seismikk man ikke sleper sensorer i kabler etter et skip, men derimot plasserer sensorer på havbunnen.
En seismisk undersøkelse bruker for eksempel for å finne ut om det er bergarter på havbunnen som kan innholde olje og gass. Fordelen med denne metoden er at man får et bedre og mer komplekst signal fra vanskelige strukturer. Ulempen er at det koster mye tid og penger å plasserere sensorer på havbunnen.
Bruk av seismikkbildene
Eldre og mindre seismikkskip sleper få (2-5) streamere for produksjon av todimensjonale seismikkbilder, mens trenden i industrien er større skip med flere (inntil 16) streamere som produserer tredimensjonale bilder. Tredimensjonale tjenester er dyrere men mer etterspurte ettersom de øker styrken i den geologiske analysen. Det er ulike markeder og nisjer for to- og tredimensjonale tjenester, hvor todimensjonale seismikkskip er konkurransedyktige i mindre kjøpesterke markeder og i grunnere farvann. Verdensrekorden i antall slepte streamere er 17 stk, satt av seismikkskipet "Ramform Sovereign", eid av PGS. Dette ble gjort på Gullfaksfeltet i mai 2008.
Det er to ting man kan se på seismikken som oljegeologene er interessert i. Der det er muligheter for at oljen samles opp (feller), og hvilke ruter oljen flytter seg etter at den er dannet (migrasjonsveier). Man kan skyte seismikk i et område uten at man planlegger å bore der.
Ved marin seismikk kan kilden (luftkanonen) ha stor negativ innvirkning på marine sjøfugl, og dyr i sitt naturlige habitat, da både forskning og erfaring fra fiskere viser at fisk blir skremt bort fra området. Det medfører også at man ofte opplever man får arealkonflikter med fiskebåter som utøver fiske rett i nærområder hvor denne seismikken blir utført. Samtidig er seimikkfartøyer ofte en hindring for fiskebåtene (og vica versa) fordi fiskebåtene ikke kan krysse over de lange kablene og det kreves en sikkerhetssone rundt.
Vikebygd kirke
Vikebygd Kirke sto ferdig i 1937, og er bygget i mur. Kirken ligger sentralt i Vikebygd, i nye Vindafjord kommune, og ca. 150 meter fra «Prestabrygjå».
Her følger en beskrivelse av kirkene i Vikebygd opp gjennom tidene.
Den første kirken var fra 1200-tallet
Østre Vikebygd er et gammelt kirkested. I alt kjenner vi til 5 kirker opp gjennom tidene i denne bygden. Første gang Vikebygd Kirke er nevnt i skriftlig materiale, er i år 1315 (eller 1313). Den ble da kalt «Viksar kirke». Vi kjenner ikke til når denne ble bygget, men det var trolig på 1200-tallet, og den var bygd som stavkirke. Den skal ha stått på samme sted som dagens kirke, helt frem til 1682. Da ble den revet og en ny kirke ble bygget. I 1431 er sognet kalt «Vika».
Andre kirke var fra 1682
Fra reformasjonen tilhørte Vikebygd Fjelberg prestegjeld, og det var presten i Fjelberg, Peder Heltberg, som betalte kirken, som kom på 74 riksdalar, 1 mark og 8 skilling. Denne kirken hadde et lite tårn og våpenhus, og ble bygd på samme plassen som den første. Den sto der til 1873, og da ble den revet og solgt. Om denne kirken ble det sagt (etter et notat i Haugesunds Avis i 1926, at kirken ble eid av gårdbruker Lars Selsaas. Sagn forteller at den for 200 år siden ble bygd av to jenter som ga den bort etterpå. I 1870 ble den demontert og solgt på auksjon, og deler av den ble spredt for alle vinder. Rundt omkring på gårdene i Vikebygd ligger det antageligvis verdifulle gjenstander fra denne kirken. En av dørene skal være på Plassabakeriet i Vikebygd den dag i dag.
Tredje kirke var fra 1872
Allerede før den gamle kirken ble revet hadde man startet arbeidet med å bygge en ny trekirke. Kirken ble oppført etter byggmester Ole Vangbergs tegninger og kirken ble vigslet 16. oktober 1872 av biskop Peter Hersleb Gråh Birkeland. Denne kirken ble bygget i en liten trelund 63 meter fra sjøen, og det er det som kalles den «gamle kirketomten», eller «Parken» i Vikebygd i dag. Dette var en tredelt hallekirke i tre med 380 sitteplasser. Denne kirken hadde et tårn og 2 klokker. En vårdag den 16. april 1926 slo lynet ned i kirketårnet, og snart sto den i full fyr og flamme. Folk samlet seg, men det var umulig å slukke brannen. Kirken brant ned til grunnmuren, men noe av inventaret ble berget, f.eks. lysekrona, som var en gave fra stortingsmann Ivar Svendsbøe. Den gamle døypefontenen i kleberstein, altertavlen, som var en gave fra Gautesen. Den gamle altertavlen og briggen som hang i tårnet, strøk med i brannen.
Fjerde kirke var fra 1928
Arbeidet med en ny kirke ble straks satt i gang. Arkitekt Torgeir Alvsaker fra Bergen lagde tegninger i moderne stavkirkestil. Kirken var litt større enn den gamle, men sto på den samme plassen. I denne var det 400 sitteplasser. Kirken var den første i Vikebygd som fikk orgel. Den ble vigslet av biskop Hognestad. Men gleden over den nye kirken varte ikke lenge. Natt til mandag den 8. desember 1930 våknet folk i Vikebygd av at klokkene stormringte. Kirken sto i full fyr. En av dem som bodde nærmest, lærer Lars Møllerhaug, hadde merket brannen, og sprang til kirken og ringte av alle krefter. Han holdt på å stryke med i flammene. Folk strømte til, men det var ikke noe man kunne gjøre, og ingenting kunne berges ut fra kirken. Brannen startet i sakristiet, og et par timer senere var kirken blitt til aske. Sannsynligvis var det et ovnsrør som var årsaken til brannen. Det hadde vært barnedåp i kirken om søndagen, og været var kaldt. Derfor hadde de fyrt ekstra godt i kirken.
Den femte kirken ble vigslet i 1937
Fra 1861 hadde Vikebygd vært lagt til Sveio prestegjeld, som omfattet bygdene på begge sider av Ålfjorden. Folket på Sveio-siden hadde tilhørt kirken i Østre Vikebygd, og måtte reise over fjorden for å gå i kirken. De ønsket ikke å fortsette med dette, og krevde at det ble bygget kirke i Førde også. Slik ble det, men det førte til at byggeplanene ble forsinket, så den nye kirken i Vikebygd ikke sto ferdig til vigsling før 23. september 1937. Denne kirken, som står den dag i dag, er bygget i mur, og er plassert på den eldste kirkeplassen. Den har omtrent 300 sitteplasser og er tegnet av arkitekt Alvsaker i Bergen. Kirken fikk et nytt orgel, bygget av Landrog i Haugesund, satt inn i et sidegalleri i tårnet. Dette orgelet ble brukt frem til slutten av 1980-tallet, da kirken og kommunen sammen investerte i et nytt orgel. Det er bygget i Holland, og som en kuriositet kan det nevnes at det gamle orgelet fremdeles kan spilles på og er ennå utstyrt med belg som man kan pumpe med fotpedal. Det gamle orgelet er ustemt, og får stort sett være i fred.
Tentpegging
Tentpegging er en hestesport med opprinnelse i India der rytteren med hesten i galopp skal treffe et mål festet i bakken med en lanse eller et sverd. Opprinnelig var målet en teltplugg festet i bakken. Idretten utøves individuelt eller som lagsport.
I 1982 anerkjente Olympic Council of Asia tentpegging som disiplin ved Asialekene arrangert i New Delhi og det er deretter avholdt internasjonale konkurranser i flere land. Det internasjonale hestesportsforbundet, Fédération Equestre Internationale, anerkjenner tentpegging som en regional disiplin. Idretten er siden 1994 internasjonalt organisert i International Equestrian Tentpegging Association.
Calocoris roseomaculatus
Calocoris roseomaculatus, er en tege tilhørende bladtegene (Miridae). Den lever på varme solfylte blomsterenger.
Calocoris roseomaculatus finnes i det sørlige Norge, særlig langs kysten, til og med Rogaland. Den mangler på vestlandet, men er funnet i ytre Møre og Romsdal. Den er vanlig sørover i Europa.
Utseende
Calocoris roseomaculatus er ca. 6-8 millimeter lang og på oversiden av kroppen har den fine svarte hår. Grunnfargen fargen på kroppen er grønngrå, med markerte røde og svarte flekker. Hodet kan ha svarte tegninger, likeså scutellets midtlinje og bakhjørnene på pronotum. Antennene er grågrønn eller litt gulbrune.
Dekkvingens clavus er rød, men gulgrønn bakerst. Bak på corium er det to avgrensede røde flekker. Membran og cuneus, omslutter bakkroppspissen. Dekkvingens ytterste åre, på membranen, danner to lukkede celler, som hos de fleste bladtegene (Miridae).
Levevis
Calocoris roseomaculatus lever på soleksponerte urterike enger, steder med mye blomster. Tegen er dagaktiv og besøker ofte prestekrager og ryllik, hvor den suger plantesaft fra knopp eller stilk. De voksne (imago) finnes fra juni til august.
Tegen har ufullstendig forvandling, overgang fra nyklekt larve til det voksne kjønnsmodne insektet går gradvis gjennom flere hudskift (nymfestadier). Nymfene ligner mer og mer på de voksne (imago) for hvert hudskifte.
Emily Davison
Emily Wilding Davison (født 11. oktober 1872 i Blackheath i London, død 8. juni 1913 i Epsom) var en britisk suffragette, som er kjent for at hun kastet seg foran «Amer», hesten til kong Georg V, under Epsom Derby den 4. juni 1913. Hun døde av skadene fire dager senere. På grunn av dette er hun ofte kjent som «suffragette-martyren».
Bakgrunn
Davison fikk universitetsutdannelse, først fra Royal Holloway College i London, og deretter fra studier i engelsk språk og litteratur ved St Hugh's College i Oxford. Kvinner kunne på det tidspunkt ikke få en universitetsgrad i Oxford, og Davison fikk beste resultat på sine eksamener uten å få den tittel og de muligheter en mann i tilsvarende situasjon ville fått.
Kvinnesak
I 1906 fikk hun inn i Women's Social and Political Union (WSPU), og tok straks del i organisasjonens mer militante aktiviteter. Hun ble arrestert og fengslet for forskjellige forhold, blant annet fysisk angrep på en person hun trodde var David Lloyd George, som da var Chancellor of the Exchequer. Mens hun satt i Holloway fengsel begynte hun en sultestreik, og da hun ble tvangsmatet forsøkte hun å begå selvmord i protest.
Natten folketellingen i 1911 ble foretatt gjemte hun seg i et skap i Palace of Westminster, slik at hun lovlig kunne oppgi adressen «House of Commons» på skjemaet. Tony Benn har avslørt at han i hemmelighet plasserte en minneplakett i dette skapet.
Det er uklart hva som var hennes umiddelbare mål med protesten i Epsom. Tradisjonelt har det blitt sagt at hun kastet seg under hesten, men film fra hendelsen og andre indisier har senere fått en rekke historikere til å mene på at hun ikke hadde tenkt seg å begå selvmord, men bare ville stoppe kongens hest, eller til og med bare ville krysse banen, for å skape publisitet. Hun hadde kjøpt en tur/retur-billett til toget, og filmen av hendelsen antyder at hun gikk ut i banen på et tidspunkt hvor hun kan ha trodd at alle hestene hadde passert.
Noen vitner hevdet at de så at hun prøvde å rive kongens hest overende; andre mener at dette er vanskelig å forene med at hun bar et banner og dermed ikke hadde hendene fri. Uansett hva hennes tanke med protesten var ble hun trampet ned av hesten og fikk et alvorlig kraniebrudd. Hun døde etter fire dager på sykehus, uten å ha kommet til bevissthet.
Davison er gravlagt på kirkegården til St. Mary the Virgin kirke i Morpeth i Northumberland. En stor folkemengde fulgte hennes båre. På gravstenen står WSPUs slagord «Deeds not words» («Handlinger, ikke ord»).
Dacia Buiucani
FC Dacia Buiucani (stiftet 25. september 1997) er en moldovsk fotballklubb fra Chișinău.
Medial epikondylitt
Medial epikondylitt er en betennelse på innsiden av albuen som følge av overbelastning av fleksormuskulaturen i albuen. Ved epikondylitt ses inflammasjon (betennelse) rundt senen, men ikke i selve senen. Medial epikondylalgi er en smertetilstand som skyldes overbelastning av muskler og sene, og innebærer ingen ren betennelse. Denne tilstanden kalles også for golfalbue, fordi den repeterende bevegelsen i håndleddet i forbindelse med golfslaget kan gi denne tilstanden.
Neidenvassdraget
Neidenvassdraget er et vassdrag i Sør-Varanger kommune i Finnmark og Enare kommune i Finland. Det har et nedbørfelt på 3 008,69 km², hvorav ca. 81% ligger i Finland. Hovedelva i vassdraget er Neidenelva, som har utspring fra innsjøen Iijärvi og munner ut i Neidenfjorden.
Geologi og jordsmonn
Berggrunnen i Neidenvassdraget tilhører grunnfjellet, med glimmerskifer og granittisk gneis. Fjellgrunnen er næringsfattig og har en sur karakter. Vassdraget hører vegetasjonsmessig til det nordlige barskogbeltet, mens de høyereliggende områdene ligger i alpin sone. Både i skogbeltet og i fjellområdene finnes det store myrområder. Innsjøene i området er for det meste i naturlig tilstand, næringsfattige og klare eller svakt humusholdige. Slitasjetoleransen for naturen i vassdraget er dårlig på grunn av den sure og lett forvitrede fjellgrunnen, det tynne jordsmonnet og det arktiske klimaet.
Bosetning og inngrep
Det er generelt lite menneskelige inngrep i Neidenvassdraget. Det er tre tettbebyggelser i området: Sevettijärvi og Näätämö på finsk side og Neiden på norsk side. I tillegg er det på finsk side samling av hus i Supru, Rautaperä, Kirakkajärvi og Jääjärvi.
På norsk side ble Garsjøen og Kjerringvann (Gærretjavri) regulert i 1953, i forbindelse med utbyggingen av Gandvik kraftverk.
Europavei 6 krysser vassdraget ved Neiden. Det går mindre bygdeveier langs begge sider av elva fra munningen opp til Øvre Neiden. Riksvei 92 går sør for elva fra E6 mot vest til riksgrensa, hvor den fortsetter på finsk side som Stamvei 92, som går gjennom østre del av vassdraget, via Sevettijärvi og Supru til Kaamanen. En mindre vei tar av fra Riksvei 4 (E75), rundt 15 kilometer nord for Kaamanen, og går mot nordøst til den sørvestlige delen av Iijärvi.
Vern
Neidenvassdraget er på norsk side vernet mot vannkraftutbygging i Verneplan I for vassdrag etter stortingsvedtak i 1973. Tre områder i nedbørsfeltet på norsk side er vernet etter naturvernloven: Garsjøen landskapsvernområde, Færdesmyra naturreservat og Neiden- og Munkefjord naturreservat. På finsk side ligger storparten av nedbørfeltet til tilløpselva Vaijoki innenfor ramsarområdet Sammuttijänkä-Vaijoenjänkä, mens resten av de sentrale og vestlige delene av vassdraget i all hovedsak ligger innenfor Kaldoaivi ødemarksområde.
Side- og tilløpselver
Lista under omfatter alle side- og tilløpselver i Neidenvassdraget (begrenset til elver med nedbørfelt over 20 km², lengde over 10 km, eller middelvannføring over 1,00 m³/s). Hver linje inneholder elvas navn og hvor den munner ut. Sideelver er innrykket i forhold til hovedelva. Sideelver er listet i den rekkefølge de munner ut i hovedelva, regnet fra munningen til kilden. Elver hvor nedbørfeltet i sin helhet ligger i Norge er merket med (N), elver hvor nedbørfeltet er delt mellom Norge og Finland er merket med (N/F), mens elver uten merknad i sin helhet ligger i Finland.
Innsjøer
Neidenvassdraget inneholder hundrevis av store og små innsjøer, som til sammen utgjør 9,8% av nedbørfeltets samlede areal. Lista under er sortert etter areal og er begrenset til innsjøer større enn 1 km².
Taekwondo under Sommer-OL 2016
Taekwondo under Sommer-OL 2016 finner sted mellom 17. august og 20. august 2016 på Olympic Training Center i Rio de Janeiro. Det vil konkurreres i 8 vektklasser, fire for menn og fire for kvinner.
Norge er kvalifisert med en kvoteplass i klassen kvinner +67 kg.
Taisei Miyashiro
Karriere
Taisei Miyashiro startet sin profesjonelle karriere i Kawasaki Frontale i 2019. Han har også spilt for Renofa Yamaguchi FC.
Landslaget
Han ble tatt ut i Japans tropp til VM i fotball U-20 2019.
Spissgjelledøgnfluer
Spissgjelledøgnfluer (Leptophlebiidae) er en familiegruppe av døgnfluene. De er tilknyttet et liv i ferskvann som nymfer (larve), de voksne tar ikke til seg føde og lever ikke så lenge. Men de fleste lever lengre enn ett døgn. De er utbredt i hele verden, unntatt på de kaldeste stedene som antarktis og arktis. Det er flest arter på den nordlige halvkule. Dette er trolig den artsrikeste familien av døgnfluer, det er beskrevet ca. 900 arter, men det er sannsynlig at det kan finnes ca. 2000.
Flere av døgnfluene i familien spissgjelledøgnfluer er modell for fluefiskere som binder fiskefluer. Særlig fluer til fiske etter ørret.
Utseende
Forholdsvis små og slanke døgnfluer. Kroppen er mørk og skinnende på farge og mellom 4 og 14 millimeter lang. Artene i denne gruppen har tre haletråder (cerci). Øynene er særlig store hos hanner, hvor fasettøynene er todelt. Det nederste område har små fasetter, mens det øvre har større fasetter. Framvingene er lange og ofte røykfarget med mørke årer. Framkanten er ofte brun. Bakvingene er små.
Levevis
Spissgjelledøgnfluer har nymfestadiet i ferskvann ofte i rennende vann med sterk strøm. Både i mindre bekker, større elver og langs stranden av dammer og innsjøer. De lever mesteparten av sitt liv i som larver eller nymfer. I Norden er utviklingen ett år. Døgnfluer kan ikke ta til seg føde eller fuktighet som voksne individer. Eggene legges på vann overflaten, i en klump, som løser seg opp slik at eggene spres i vannmassene. Nymfene har utvendige gjeller på bakkroppen. De lever av organisk materiale, som alger eller råtnende planter. Men også av andre mindre dyr. De voksne spiser ikke.
Døgnfluer tilhører gruppen insekter med ufullstendig forvandling, som betyr at den ikke har et puppestadium mellom nymfestadiet og «Fluestadiet» (imago). Døgnfluenes livssyklus er enestående i dyreriket på grunn et mellomstadie kalt subimago som ingen andre kjente insektsgrupper gjennomgår. Fluefiskere kaller dette stadiet for dun (engelsk).
Systematisk inndeling med europeiske slekter og norske arter
I Norge er det 7 arter. I 1993 ble det i bladet Insekt-Nytt, publisert en liste, med forslag til norske navn på døgnfluene. Norsk entomologisk forenings foreslåtte navn står først i listen, andre norske navn er skrevet inn bak. Det forvirrende med norske navn er at ulike bøker bruker ulike navn og navnene kan variere med dialektene. De fleste nummer av InsektNytt kan lastes ned og leses på siden til Norsk Entomologisk forening.
Norsk entomologisk forening har også utgitt en rekke Insekttabeller. Dette er små og billige hefter der en kan bestemme insekter til artsnivå. Et av heftene (se kilde) tar for seg døgnfluelarvene.
Wuxuan
Wuxuan (kinesisk: 武宣县; pinyin: Wǔxuān Xiàn) er et fylke i den autonome regionen Guangxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Laibin.
Befolkningen var på 401,964 innbyggere i 1999.
Samferdsel
Kinas riksvei 209 løper gjennom området. Den begynner i Hohhot i Indre Mongolia, krysser gjennom provinsene Shanxi, Henan, Hubei, Hunan og ender opp i havnebyen Beihai i Guangxi.
Kastos
Kastos (gresk: Καστός) er en øy i Hellas og De joniske øyer. Den har 120 innbyggere (2001). Den nærmeste øya er Kalamos, mens fastlandet ligger omtrent 5 km i nordøst.
Øya har bare en bosetning, som også heter Kastos, og som ligger på østkysten. Øya ligger parallelt med den større øya Kalamos og et dyp sund går mellom de to. Øya er 7 km lang fra nord til sør, og på det bredeste opp mot 800 meter. Det høyeste punktet på øya er 142 meter.
Beskrivelse
Frem til 1970-årene var øyen administrert av prefekturet Kefalonia, og deretter en del av prefekturet Lefkada. Siden reformene i lokalstyre av 2011 er den nå en del av kommunen Lefkada hvor den er en kommunal enhet.
Kastos har kirke og en plateia, et torg. Den hadde tidligere også en skole, men i dag bygningen benyttet for kontorene til lokaladministrasjonen ettersom de siste elevene tok eksamen i 1981. Den nærmeste ungdomsskolen og videregående skole er i Etoloakarnania på fastlandet, men de fleste ungdommer velger å gå på skole i Nydri på Lefkada.
Øya har bare en bosetning, som også heter Kastos (navnet henviser til en borg eller befestning), og som ligger på østkysten. Det bor rundt 120 mennesker her, hovedsakelig involvert med fiske og turisme. I løpet av sommeren er det mange tidligere øyeboere som kommer tilbake for å feriere. Sammen med dem kommer det også en vekslende bølge av turister på skip og yachter, noe som gir øya en sesongmessig vesen. Øya
Oven
Oven er en halvøy mellom Krokstadfjorden og Kurefjorden i Råde kommune.
Oven eller Ovenøyene besto fra gammelt av 3 øyer, foruten Oven også Husholmen og Hestholmen. Øyene er totalt på 1,590 km², mesteparten opprinnelig skog. Har vært landfast siden 1913. Høyeste punkt 29 meter. I dag lite med jordbruksområder, men fritidsboliger og en idyllisk kyststripe med fine svaberg og sandstrender. Tidligere dyrket mark og hamner har blitt attraktive og trivelige plasser for campingvogner og et betydelig antall hytter. Grei adkomst fra land og sjø. Det er et rikt fugleliv i området.
Beniamino Cavicchioni
Beniamino Cavicchioni (født 27. desember 1836 i Vejano ved Viterbo i Italia, død 17. april 1911 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var tilknyttet Den romerske kurie. Han var prefekt for Kongregasjonen for studiene 1910–1911.
Bakgrunn
Beniamino Cavicchioni studerte ved La Sapienza, der han tok doktorgrad utriusque.
Prest
Etter sin prestevielse den 28. desember 1859 var han professor i litteratur i Vetralla, og gikk etter tn tid tilbake til Roma for å studere videre der. Han ble inntarr i arbeidsrollet i Konsilskongregasjonen i 1872. I 1875 ble han minutant i Congregatio de Propaganda Fide, med ansvar for USA. Fra 1883 var han defensor vinculi i Konsilskongregasjonen.
Biskop
Paven utnevnte ham den 21. mars 1884 til apostolisk delegat i Ecuador, Peru og Bolivia og til titularerkebiskop av Amida. Bispevielsen ble foretatt av kardinalprefekten for den apostoliske signatur, Luigi Serafini, den 27. april samme år i kirken Santa Maria Assunta på North Americal Colleges område; medkonsekratorer var Mario Mocenni, sostituto i Statssekretariatet, og Domenico Maria Jacobini, sekretær i Congregatio de Propaganda Fide. Den 4. juli 1885 ble kan kanoniker i Lateranbasilikaen og fikk den 11. januar 1894 titulærerkebispedømmet |Nazianzus. Han var prosekreær for Konzilskongregasjonen fra 22. oktober 1895 og avanderte den 11. januar 1900 til kongregasjonens sekretær.
Kardinal
Han ble kreert til kardinal 22. juni 1903 av pave Leo XIII, med Santa Maria in Ara Coeli som tittelkirke, noen uker før pavens død. Han deltok på konklavet 1903 som valgte pave Pius X. Cavicchionis deltakelse på pavavalget var ikke helt uomstridt, for han var bare kardinal på papirer og hadde verken mottatt den røde biretta eller kardinalsringen. Disse kardinalsstandens insignier fikk han (og de seks andre som den avdøde pave hadde utnevnt kort før sin død) så den 12. november 1903 overrakt av Pius X.
Den 11. mars 1910 ble han kardinalprefekt for Studiekongregasjonen.
Han ble gravlagt på Campo Verano.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Striatacanthocinus
Striatacanthocinus er en slekt av biller som tilhører den store underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Marímbula
Marímbula er et musikkinstrument fra Karibia og Mellom-Amerika som består av metalltunger montert på en trekasse med hull i. Instrumentet brukes som bassinstrument og inngår i forskjellige slags ensembler. Marímbula anses som en variant av det afrikanske musikkinstrumentet mbira eller kalimba. Det kom til Amerika med slaver fra Afrika fra 1800 og utover.
Zemfira Magomedalijeva
Zenfira Ramazanovna Magomedalijeva (russisk: Зенфира Рамазановна Магомедалиева, født 8. februar 1988) er en russisk bokser.
Hun representerte ROC under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble tok bronse i mellomvekt.
Agdenes
Agdenes er en tidligere kommune i Trøndelag helt ytterst i Trondheimsfjorden. Kommunen grenset over sjø mot Hitra, Ørland og Rissa, og over land mot Orkdal og Snillfjord. Den består av Ytre Agdenes (Selva, Valset og Vassbygda), Lensvik og Ingdalen. Kommunen ble den 1. januar 2020 slått sammen med Orkdal, Meldal og en del av Snillfjord til den nye Orkland kommune.
Geografi
Agdenes har vekslende natur med fjell og fjord, frodige åkrer og fuktige myrområder, skogkledte lier og nakent, værhardt landskap.
Klimamessig er kommunen delt i to, og værskillet går i en fjellrygg gjennom kommunen. I ytre del av kommunen har et typisk kystklima, milde vintre og lite snø, mens indre del har mer vegetasjon, mindre vind og snørike vintre.
Øyangsvatnet ligger innenfor Lensvik, i sørvestlig retning.
Øysamfunnet Leksa ligger på utsiden av Agdenes, med ferje til Værnes vest for Mølnbukt.
Samfunn
Administrasjonssenteret liggen i Selbekken. Kommunen deltar i flere interkommunale samarbeid i Hamos-regionen: Hemne, Agdenes, Meldal, Orkdal og Skaun.
Agdenes kommune svarer til Agdenes prestegjeld i Den norske kirke. Kommunen har tre kirker: Agdenes kirke, Lensvik kirke og Ingdalen kapell.
Næringsliv
Kommune har en industritetthet som ligger over landsgjennomsnittet.
Kommunen har ca. 800 fritidsboliger. Kombinasjonen av bynær beliggenhet uten ferje, og beliggenhet ved kysten, gjør at kommunen er attraktiv for hytteeiere.
Primærnæringene er de som sysselsetter flest innbyggere i kommunen, innen hovedsakelig melkeproduksjon og skogsdrift. Jordbærproduksjon er en viktig næring i kommunen.
Jordbærproduksjon
I over 100 år har jordbærdyrking vært en betydelig inntektskilde for mange gårdbrukere i Agdenes kommune. I 1896 startet Lars H. Selbæk jordbærdyrking i hjembygden sin og ga bort planter til gårdbrukere i hele kommunen.
Pr. 2001 var det ca. 320 dekar med jordbæråkre i Agdenes, og det største arealet er i Lensvik. Det dyrkes også i Ingdalen og Mølnbukt.
I Agdenes dyrkes det for det meste bær til konsum og da er hovedsorten Korona. Da jordbæra kom til Lensvik var det sorten Abundance, men på 70-tallet kom sorten Zepyr og tok over. Flere sorter ble prøvd, men Zepyr var hovedsorten frem til begynnelsen på 90-tallet. Fra da til nå (2007) dyrkes det aller mest Korona.
Jordbærplukking utføres idag hovedsakelig av utenlandsk arbeidskraft, hovedsakelig fra Polen og Litauen. Tidligere var det norske ungdommer som tok jobben, men fra midten av 1970-tallet ble det mindre attraktivt for de å jobbe som jordbærplukkere.
Hvert år arrangeres «Jordbærtrimmen», et løp som går rundt Utnesvatnet, til ære for jordbæret.
Historie
Kong Øysteins havn nær Agdenes fyr er en viktig marinarkeologisk lokalitet.
Nåværende kommune ble opprettet i 1964, da indre del av gamle Agdenes kommune, Lensvik kommune, og Ingdalen krets av Stadsbygd kommune, ble slått sammen. Før 1964 var gamle Agdenes kommune delt fra Ørland i 1896, Lensvik kommune var delt fra Rissa i 1905, mens Ingdalen tilhørte Stadsbygd kommune helt fram til 1964.
I 1995 ble grenda Moldtun overført fra Agdenes til Snillfjord kommune. Grenda hadde ikke veiforbindelse før i 1994, og da veiutløsningen kom, var det mot Snillfjord. Det ble derfor naturlig at grenda, etter eget ønske, ble overført til Snillfjord.
Kommunevåpenet
Kommunevåpenet er beskrevet som «I hermelin et rødt skjoldhode» ble godkjent i 1991. Hermelin symboliserer at de kongelige i tidligere tider hadde tilhold i Agdenes, og det symboliserer dagens skinnproduksjon. Det røde feltet står for jordbær, hjertevarme eller blodet fra øksa til Eirik Blodøks.
Kommuneblomst
Kommuneblomsten for Agdenes er jordbærplanten (Fragaria) som er slekt av rosefamilien.
Tusenårssted
Kommunens tusenårssted er den gamle bosettingsplassen Fjølåsen. Det er bygget kulturvei opp til Fjølåsen, hvor det langs traseen blant annet er satt opp over 40 opplysningsskilt. Kommunen har også planer om å gjenoppbygge en del av den gamle bebyggelsen.
Yintai
Yintai (kinesisk: 印台区; pinyin: Yìntái Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Tongchuan i provinsen Shaanxi.
Radbard
Radbard av Gardarike, Radbart (norrønt: Ráðbarðr) var konge i Gardarike (i nåværende Russland og muligens deler av Ukraina) rundt år 700 som ble gift med Aud Djupauga, datter til skånekongen Ivar Vidfamne (han hatt siden Ingjald Illrådes død også vært konge av Sveariket), ifølge fornaldersagaen Sögubrot af nokkurum fornkonungum í Dana- ok Svíaveldi.
Yintai
Den har et areal på 627 km² og teller 240 000 innbyggere (2004).
Administrative enheter
Subdistrikter: Storkommuner: Kommuner:
Radbard
Sögubrot
Aud Djupauga hadde vært gift med Sjællandskongen Rørik av Lejre, men hennes far Ivar Vidfamne hadde etter noen intriger tatt livet av Rørik og tok selv makten i det danske riket hans. Aud dro først hjem til sin far, men flyktet så videre til Gardarike med sin og Røreks sønn Harald Hildetann. Aud og Radbard giftet seg uten Ivars samtykke og Ivar samlet en hærstyke og dro mot Gardarike. Underveis, da hæren skulle landsettes ved Karelen, druknet Ivar Vidfamne. Radbard satte sin stesønn Harald Hildetann som leder for en hær som dro til Sjælland og ble hyllet som konge der. Senere dro Harald til Skåne og la under seg hele Sveariket som Ivar Vidfamne før hadde hersket over.
Radbard og Aud hadde sønnen Randver som ifølge sagaen Hvordan Norge ble bygd ble far til Sigurd Ring og farfar til Ragnar Lodbrok.
Hervors saga
Hervors saga nevner ikke Aud som datter av Ivar, men forteller om en datter Alfhild som ble gift med kong Valdar i Danmark, og som der fikk sønnene Harald Hildetann og Randver.
Steven Kruijswijk
Steven Kruijswijk (født 7. juni 1987 i Neunen) er en nederlandsk syklist, som sykler for det nederlandske World Tour-laget, Team LottoNL-Jumbo. Kruijswijk ble proff i Rabobank foran 2010-sesongen.
2010
Kruijswijk ble hentet opp fra Rabobank CT til de profesjonelles rekker foran 2010-sesongen. Som neo-pro viste han et stort potensial, og 18.-plass sammenlagt i Giro d'Italia og 3.-plass på 17. etappe. Han oppnådde også en 13.-plass i Tour of Murcia og en 8.-plass i Vuelta a Burgos. En velt i Tour of Emilia gjorde at Kruijswijk fikk en ufrivillig slutt på sesongen.
2011
I 2011 kjørte Kruijswijk igjen Giroen, og han oppnådde en 9.-plass i sammendraget. Han kjempet lenge om ungdomstrøyen, men det ble til slutt en andreplass i konkurransen bak Roman Kreuziger. Under Sveits rundt noen uker senere tok han sin første profesjonelle seier da han vant den 6. etappen.
Bryan Hodge
Bryan Johnstone Hodge (født 23. september 1987 i Hamilton) er en skotsk fotballspiller. Hodge er midtbanespiller, og han har representert Skottland på ungdomsnivå med U17, U18, U19 og U20.
Landslag
Hodge har vært en del av Skottland i klassene Under 17, Under 18, Under 19, og Under 20.
Thatched House Lodge
Hovedhuset har seks mottagelsesrom og seks soverom, og står på en tomt på 16 dekar. Det står også et sommerhus i to etasjer fra det 18. århundre på eiendommen; det er dette huset med stråtak (thatch) som har gitt navn til hovedbygningen. Siden 1963 har huset vært hjemmet til prinsesse Alexandra, lady Ogilvy. Det ble leaset fra Crown Estate av hennes mann, Angus Ogilvy, etter at paret giftet seg.
Historie
Den nåværende bygningen var opprinnelig to hus, begge kalt Aldridge Lodge, som ble reist for parkvokterne i Richmond. I 1727 utvidet Hugh Walpole den, og i 1771 ble de satt sammen og fikk sitt nåværende navn av sir John Sloane. Det har tidligere også vært kjent som Burkitt's Lodge.
Huset har blitt brukt av forskjellige medlemmer av det kongelige hushold, blant annet general Edward Bowater og general Lynedoch Gardiner som jobbet for henholdsvis prins Albert og dronning Victoria, og av Louis Greig som jobbet for Georg VI før han ble konge.. Under andre verdenskrig bodde Dwight D. Eisenhower i huset mens han besøkte Storbritannia.
Skjebne
Skjebne eller lagnad refererer til en forutbestemt rekke av hendelser. Det kan være å forstå som en forutbestemt framtid, enten det er generelt eller for et enkeltindivid. Skjebne er en sammenheng eller et konsept som baserer seg på en tro eller en overbevisning om at det er en bestemt naturlig orden i universet.
Ulike forståelser av skjebne
En følelse av forutbestemmelse i dens eldste menneskelige vesen kan visualiseres i soldatens fatalistiske oppfatning av «en kule med ditt navn på seg», eller det øyeblikk når ditt nummer «kommer opp», eller en kjærlighet som var «ment å være». Den menneskelige følelse av at det må være en skjult hensikt til det tilfeldige lotteri som styrer utvelgelsen av Thesevs til bli blant de ungdommer som blir ofret til Minotauros. For antikkens grekere var skjebnen noe abstrakt, som uttrykte en formløs nødvendighet som både guder som mennesker kjempet forgjeves mot. Individers forsøk på reise seg mot den ble oppfattet som overmot (hybris) som ble straffet med rettferdig hevn (Nemesis).
Skjebne kan bli sett på som enten en bestemt kjede av hendelser som er uunngåelig og uforanderlig, eller at individer velger sin egen skjebne ved å velge ulike veger gjennom livet.