cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kommandør T. I. Øgrims plass (Oslo)
Ved plassen holder en rekke kirkelige, frikirkelige og kristne organisasjoner til. De vestlige bygningene har adresse Bernhard Getz' gate 3 og eies i fellesskap av Det Norske Bibelselskap og Kirkens Nødhjelp. Blant leietakere i gården finnes også organisasjonen Wycliffe, Verbum Forlag, Bevegelsen Korsvei og misjonsorganisasjonen Areopagos' hovedkontor i Norge. Trefoldighet menighet i Den norske kirke har kontorer i 8. etasje av bygningen.
Øst for T. I. Øgrims plass ligger også Frelsesarmeens bygg med adresse(r) (Akersgata 73/Kommandør T. I. Øgrims plass 4), der bl.a. Hovedkvarteret og Templet korps holder til. Ved inngangen til Bibelselskapets bygning i Bernhard Getz' gate 3 står også en byste av biskop Eivind Berggrav, som var formann for Det Norske Bibelselskap i 17 år (1938–55).
Plassen ble i 1981 oppkalt etter Tobias Immanuel Ögrim, kommandør og leder for Frelsesarmeen i Norge 1945-1948.
Dr. Kananga
Dr. Kananga er en fiktiv person i James Bond-filmen Å leve og la dø fra 1973. Han er basert på karakteren Mister Big fra romanen med samme navn. Han ble spilt av den amerikanske skuespilleren Yaphet Kotto.
KY
KY, Ky, kY og ky kan bety:
Miguel de Fuenllana
Miguel de Fuenllana (ca. 1500 – 1579) var en spansk vihuelist og renessansekomponist.
Liste over nasjonalparker i Finland
Det er 37 nasjonalparker i Finland. De blir alle administrert av Metsähallitus. Nasjonalparkene dekker totalt et areal på 8 873 km² - 2,7 % av Finlands totale landareal. Til sammen 1,7 millioner mennesker besøkte parkene i 2007.
Miguel de Fuenllana
Biografi
Lite er kjent om Fuenllanas liv, men det er dokumentert at han døde i Navalcarnero og hadde røtter i distriktet Fuenllana i provinsen Ciudad Real. Han var blind fra fødselen og hadde sitt virke ved hoffet til kong Filip II og dronning Elisabeth av Valois.
Ulrik prins av Danmark
Ulrik (født 2. februar 1611, død 12. august 1633) var sønn av kong Christian IV og dronning Anna Kathrine.
Ulrik etterfulgte sin onkel Ulrik av Holsten i embetet som fyrstbiskop av det sekulariserte stiftet Schwerin som Urik III. I sin korte karriere innenfor militæret nådde prinsen å være i både nederlandsk, som svensk og dansk-norsk tjeneste. Han ble skutt i forbindelse med en forhandlingssituasjon av en kroatisk rytter.
Miguel de Fuenllana
Verk
Fuenllanas samtid var klar over hans betydning:
Fuenllana var dyktig til å finne gode harmonier og kontrapunkt  til populære melodier, eksempler er:
Fuenllana var en forløper for italienernes akkompagnerte melodier på begynnelsen av 1600-tallet (se for eksempel monodi og den florentinske musikkreform).
Chiang Kai-shek
Chiang Kai-shek (1887–1975) var en kinesisk militær og politisk leder. Han ledet nasjonalistpartiet Kuomintang fra Sun Yat-sens død i 1925 til sin egen død i 1975. Chiang Kai-shek var generalissimo og leder for Republikken Kina i Fastlands-Kina i 22 år, deretter på Taiwan i 30 år.
Chiang ledet Den nasjonale revolusjonshær og Nordekspedisjonen, i den hensikt å styrte Beiyangregjeringen og samle Kina. Chiang var en kinesisk tradisjonalist, antikommunist og mindre påvirket av opplysningsideer enn Sun Yat-sen hadde vært. I 1927 krakelerte samarbeidet mellom nasjonalistene og kommunistene og utløste den kinesiske borgerkrigen.
Chiangs regjering hadde sete i Nanjing. Da Kina ble invadert av Japan i 1937, inngikk Chiang en midlertidig våpenhvile med kommunistene og ledet en felles militær innsats mot japanerne. Den andre kinesisk-japanske krig sluttet med Japans kapitulasjon i 1945. Forsøkene på å etablere en kinesisk samlingsregjering mislyktes, og borgerkrigen brøt ut igjen. I 1949 falt Nanjing, og nasjonalistene ble tvunget til å trekke seg tilbake til Taiwan.
Chiang Kai-shek styrte Republikken Kina på Taiwan som en ettpartistat. Republikken gjorde hevd på hele Kina, men ble gradvis diplomatisk svekket. Alle planer om å invadere fastlandet ble lagt vekk i 1972. Etter at Chiang døde i 1975, ble Taiwan demokratisert og raskt økonomisk utviklet.
Sallins
Sallins (irsk: Na Solláin) er en by i grevskapet Kildare i Irland. Den ligger omtrent 3,5 km fra sentrum av Naas,, hvorfra den er adskilt av motorveien M7. I senere tid har landsbyen endret karakter. Siden 1990-årene har befolkningen blitt seksdoblet, og langt de fleste som har flyttet dit pendler til Dublin. Jernbanestasjonen ble stengt i 1963, men ble i 1994 utvidet og gjenåpnet. Den brukes av pendlertoget Kildare «Arrow». Sallins er det anglifiserte navnet av irske Na Solláin som betyr «Pilene».
Chiang Kai-shek
Liv og virke
Skjønt han kom fra landsbyen Xikou i Zhejiang, var han gjennom sine forfedre bundet til byen Heqiao (和橋鎮) i Yixing fylke i prefekturet Wuxi i provinsen Jiangsu (mellom Wuxi og Taisjøen). Både faren Chiang Zhaocong og moren Wang Caiyu kom fra overklasse/øvre middelklasse-bakgrunn, fra salthandlere. Faren hadde problemer i forretningslivet og døde da Kai-shek bare var tre år gammel, og dette styrtet familien ned i fattigdommen. Chiang Kai-shek han omtalte senere sin mor som «innbegrepet av konfucianske verdier».
Sallins
I den offisielle folketellingen fra irsk statistikk i 2016 hadde Sallins en befolkning på 5 849 innbyggere. Byen ekspanderte raskt mellom folketellingene i 2002 og 2016, og nesten doblet befolkningen (fra 2 922 til 5 849 mennesker) mellom disse årene. Den er den niende største bosetningen i Kildare og den 78. største i Irland. Sallins vokste som et resultat av sin lokalisering på både Grand Canal og jernbanelinjen Dublin til Limerick. Historisk sett var de største arbeidsgiverne i byen vært en melmølle og et slakteri, selv om begge nå har stengt.
Chiang Kai-shek
Liv og virke
Ved et arrangert ekteskap ble han i 1901 gift med Mao Fumei, en fem år eldre jente fra en fattig landsby i samme området. Mens han var gift med henne tok han seg to konkubiner (konkubinat var alminnelig blant ikke-kristne velstående kinesiske menn den gang: Han giftet seg med Yao Yecheng (1889–1972) i 1912 og Chen Jieru (陳潔如, 1906-1971) i desember 1921. Mao oppdro den adopterte Wei-kuo. Chen fikk en datter i 1924, ved navn Yaoguang (瑤光), som senere tok sin mors slektsnavn. Chens selvbiografi benekter at hun hadde vært noen konkubine og hevder at da hun giftet seg med Chiang var han allerede skilt fra Mao, og dermed var Chen en ordentlig hustru. Chiang og Mao fikk sønnen Chiang Ching-Kuo og datteren Chien-hua. Senere anså han seg som skilt fra Yao, og giftet seg så med Song Meiling, som først innhentet et løfte fra ham om å la seg døpe. Det løftet innfridde han i 1929, to år etter bryllupet.
Sallins
Den irske revolusjonære nasjonalisten Theobald Wolfe Tone (1763–1798) som kjempet for irsk selvstendighet, er gravlagt nær Sallins på kirkegården Bodenstown. Hver sommer samles irske republikanere fra ulike politiske grupperinger i Sallins for å holde minnemarkeringer ved Tones grav.
Chiang Kai-shek
Liv og virke
Chiang forsøkte i 1906 å få militær utdannelse i Japan. Men han ble avvist, ettersom han ikke kunne forevise noen studietillatelse fra det mandsjukinesiske Qing-regimet. Men under sitt opphold i Japan ble han kjent med Chen Qimei, og ble av ham bragt i kontakt med Tongmenghuibevegelsen, som han to år etter sluttet seg til. Chiang vendte tilbake til Kina samme år.
Sallins
Transport
Landsbyens jernbanestasjon betjener både Sallins selv og nabobyen Naas, som indikert i det offisielle navnet «Sallins & Naas», opprinnelig kalt bare «Sallins». Stasjonen ble åpnet den 4. august 1846 og var knutepunktet for linjen til Tullow, som omfattet den opprinnelige Naas-stasjonen. Den stengte i 1963, og ble omdøpt til «Sallins & Naas» ved gjenåpning i 1994, som en del av pendeltogprosjekt Kildare «Arrow». En matebuss kjører mellom stasjonen og sentrum av Naas.
Chiang Kai-shek
Liv og virke
Chiang Kai-shek bestod så opptaksprøven ved militærakademiet i Baoding og begynte der, og studerte deretter også ved 'Shimbu Gakkō'' og så ved Det keiserlige japanske hærakademi, og tjenestegjorde i den japanske hæren fra 1909 til 1911.
Sallins
Togrøveriet i Sallins
Stasjonen var også stedet for Irlands største togran, det såkalte «Sallins Togrøveri», som skjedde nær byen den 31. mars 1976. £200 000 ble stjålet fra et posttog til Córas Iompair Éireann som gikk fra Cork to Dublin. Fem medlemmer av Det irske republikanske sosialistpartiet (IRSP) ble arrestert i forbindelse med ranet.
Chiang Kai-shek
Liv og virke
Da han i 1911 fikk høre om Wuchangoppstanden, vendte han tilbake til Kina for å bldra til kampen mot Qingdynastiet. Med hjelp av Chen Qimei fikk han i Shanghai ansvaret for et regiment av revolusjonære, og ble et grunnleggende medlem av Kuomintang.
Etter å ha livnært seg i åtte år som tilknyttet en gangsterbande i Shanghai (Qingbang-syndikatet) flyttet Chiang i 1923 til Guomindangs base i Kanton, der han snart ble en av bevegelsens ledende skikkelser. Chiang hadde i 1923 reddet livet til Sun Yat-sen og hans hustru Song Qingling fra et attentat, og stod deretter Sun svært nær. Han ledet den nordlige ekspedisjonen mot krigsherrene for å forene Kina og ble på 1920-tallet Kinas mest innflytelsesrike politiker. Etter Sun Yat-sens død i 1925 var han partiets sterke mann.
Sallins
Togrøveriet i Sallins
Myndighetene klarte ikke å framstille bevis mot dem og de ble løslatt kun for å bli arrestert på nytt. Mens de var arrestert ble det påvist blåmerker og skader på de mistenkte påført av Garda Síochána, det irske politiet. , Retten avviste at skadene var reelle, og framførte tilståelser fra tre av de arresterte, unntatt en av dem. Rettsaken var en av de lengste i irsk rettshistorie, og de ble dømt. I 1980 ble de frikjent grunnet betydelig rettsfeil og ved at tilståelsene var gitt under press. Etter kampanjer fra blant annet Amnesty International og sangen «Wicklow Boy» av den populære folkesangeren Christy Moore, ble de gitt økonomisk kompensasjon for justismordet.
Chiang Kai-shek
Liv og virke
Under den kinesiske borgerkrigen fra 1927 -37 og 1946-49 forsøkte han å slå Kinas kommunistparti, ledet av Mao Zedong. Chiang klarte flere steder å trenge kommunistene tilbake, men i de områder som ble kontrollert av Mao, lyktes han ikke. Dette skyldtes ikke bare Maos evner som strateg, men også en rekke andre omstendigheter. Både egenrådighet blant krigsherrer som ikke ville la seg styre eller koordinere av Chiang og de japanske fremstøtene på kinesisk jord svekket Chiangs gjennomslagskraft.
Nasjonalistene under Chiang hadde avfunnet seg med den japanske okkupasjon av Nord-Kina, og konsentrerte seg om kampen mot kommunistene. Men kommunistene hadde kommet seg unna det nederlag som truet dem i provinsen Jiangxi og klart å forflytte seg til de nordlige deler av provinsen Shaanxi (Den lange marsjen).
Sallins
Sport
Sallins GAA tilknyttet Gaelic Athletic Association (GAA) har sin eiendom i sentrum av landsbyen som omfatter en bane i mesterskapsstørrelse, et klubbhus og garderober. GAA-klubben har eksistert siden 1885.
Chiang Kai-shek
Liv og virke
Den 12. desember 1936 fant den såkalte Xi'an-episoden sted. Da ble Chiang bortført av en av sine egne underordnede, den tidligere krigsherren general Zhang Xueliang. Zhang hadde sin egen agenda, og ønsket å innynde seg hos sovjeterne. Mens Chiang Kai-shek var tatt til fange av sine egne, kunne han ikke forhindre at generalene på begge sider av borgerkrigen forhandlet og la grunnlaget for en anti-japansk enhetsfront. Kommunistenes sendemann til Kuomintang var Zhou Enlai. Sovjeterne hadde ikke sansen for bortførelsen av Chiang, og allerede den 14. desember ble den fordømt av de to toneangivende avisene Pravda og Izvestija. To dager etter innledet Kuomintang militære tiltak mot Zhang. Zhang gav seg, og lot seg sette i husarrest av Chiang. Sovjetunionen meddelte at de på visse betingelser ville være villige til å la Chiangs sønn Chiang Ching-kuo, som var i Sovjetunionen, reise hjem til Kina. Dermed godtok Chiang en koalisjon med Kinas kommunistparti for den felles bekjempelse av japanernes fremstøt.
Bare ett år etter brøt den Andre kinesisk-japanske krig ut.
Et av Chiangs tiltak under krigen var særlig dramatisk. Han åpnet dikene rundt Den gule flod i provinsen Henan den 9. juni 1938 med den tanke at ved å sette enorme landområder under vann, ville han hindre eller sinke de japanske styrkenes fremmarsj mot Wuhan. Dette målet oppnådde han i og for seg, men oversvømmelsene kostet nesten én million mennesker livet. Gjenoppbyggingen av dikene tok lang tid; de var ikke helt restituert før i 1947.
Under krigen forekom det stadig at nasjonalistiske og kommunistiske kinesiske styrker skjøt mot hverandre. Formelt holdt koalisjonen fram til krigens avslutning. Kort etter blusset borgerkrigen opp igjen, og endte med kommunistenes seier. I denne perioden ble Chiangs stilling i Kina naturlig nok svekket, men hans internasjonale innflytelse økte.
Til Taiwan
I 1949 rømte Chiang med sin regjering, restene av den kinesiske hæren og omkring to millioner flyktninger til Taiwan, der han fortsatte å gjøre krav på være Kinas legitime leder og lenge var internasjonalt anerkjent som dette. Fra desember 1949 var Taipei nasjonalistenes provisoriske regjeringssete. I tillegg til øya Taiwan omfattet deres effektive herrevelde de mindre øygruppene Pescadores, Dachenøyene (Tachenøyene), Nanchi, Quemoy og Matsu, de fire sistnevnte rett utenfor kysten av Fastlands-Kina.
Under Chiang Kai-shek ble Taiwan en autoritær korporativ ettpartistat under Kuomintang. Chiang Kai-shek lot seg gjenvelge – uten motkandidat – til president i 1954, 1960, 1966 og 1972. Dette ettpartisystemet opphørte først i begynnelsen av 1990-årene. Under dette styret ble Taiwan utviklet til en moderne stat med avansert teknologi, en velutviklet økonomi og omfattende handel med omverdenen.
Diplomatisk svekkelse av Taiwan
Etter bruddet mellom Fastlands-Kina og Sovjetunionen og prøvesprengningen av Kinas første atombombe begynte i 1964/65 Taiwankinas internasjonale stilling gradvis å svekkes. Ved begynnelsen av 1970-årene ble Chiang rammet av motgang idet både Japan og USA gjorde anstrengelser for å forbedre sine relasjoner med Fastlands-Kina, og etterhvert ble Folkerepublikken snarere enn Taiwan anerkjent som det legitime Kina, hvorved Folkerepublikken Kina overtok Taiwans plass i FN. Som et ledd i denne utviklingen skrinla Taiwan alle planer om en invasjon av fastlandet i 1972. I 1973 var Taipeiregjeringen kun anerkjent av 39 stater.
To år etter døde Chiang Kai-shek på selveste qingming-festen.
Kryptolebias marmoratus
Kryptolebias marmoratus er en art av killifisker som finnes både i Sør-Amerika og Nord-Amerika. Den tilbringer årets tørre måneder gjemt inni råtne trestammer, hvor den puster luft.
Denne arten er også det eneste kjente virveldyret som er simultan hermafodit og er i stand til å befrukte seg selv.
MI
MI, Mi, mI og mi kan bety:
Eilert Dæhlin
Dag Eilert Sundt Rømcke Dæhlin (født 15. mai 1918, død 24. juli 2010), var en norsk cand. philol./lektor som fra 1950-årene og utover i 1970-årene var en ledende skikkelse innen arbeidet med å styrke lokalmenighetene i Den norske kirke. Dæhlin var med og grunnla Norsk Menighetsinstitutt i 1956 og var instituttets første leder frem til 1963. Han hadde en ledende rolle i samtalene mellom kirken og arbeiderbevegelsen i slutten av 1950-årene. I 1970-årene etablerte han Menighetsseminarene i Norge, som på flere måter var en videreføring av hans engasjement ved Norsk Menighetsinstitutt.
Kjernen i Dæhlins tenkning var at kirkens liv er fullstendig avhengig av levende og misjonerende lokalmenigheter. «Det som ikke skjer lokalt, skjer ikke!». Dette forutsatte en ansvarliggjøring av menighetene og hvert enkelt menighetslem, både med tanke på forkynnelse, misjon i nærmiljøet, barne- og ungdomsarbeid og økonomi (givertjenesten). Dæhlins engasjement bidro i betydelig grad til etterkrigstidens overgang fra en embedsdominert kirke til større innflytelse for lekfolket. Han var imidlertid noe reservert overfor den form etableringen av sentralkirkelige råd og utvalg etterhvert fikk i Den norske kirke utover i '80- og '90-årene.
Dæhlin virket i en årrekke som prestevikar, bl.a. i menighetene Iladalen (Oslo bispedømme), Tingvoll (Møre bispedømme), Bø og Malnes (Sør-Hålogaland bispedømme) og Nord-Odal (Hamar bispedømme).
Heder
I 2003 ble han tildelt HM Kongens fortjenstmedalje i gull for å «ha stått sentralt i den forandring og fornyelse som har skjedd i Den norske kirke i etterkrigsårene.», og for sin betydning ved «aktivisering og levendegjøring av kirkens menigheter og derved folkekirkens mulighet til å nå videre med sitt budskap og sin tjeneste.».
Bibliografi
Dæhlin utgav flere bøker og artikler om bygging av lokalmenigheter i Den Norske Kirke, deriblant
Om Dæhlin
Eilert Dæhlins bidrag i nyere norsk kirkehistorie er nærmere beskrevet i
Peter von Scholten
Peter Carl Frederik von Scholten (født 17. mai 1784 i Vestervig kloster, død 26. januar 1854 i Altona) var en dansk offiser og generalguvernør.
Peter von Scholten fikk en offisersutdannelse og reiste i ung alder til Dansk Vestindia (nå De amerikanske Jomfruøyer). I 1814 ble han veiemester på St. Thomas, og allerede i 1827 ble han utnevnt til fungerende generalguvernør. Fra 1835 til 1848 fungerte han som generalguvernør for alle tre øyene (St. Croix, St. John og St. Thomas), noe som betydde at han fungerte nærmest som en eneveldig hersker.
I 1848 gjør slavene på St. Croix opprør, og dette får Peter von Scholten til å frigi alle slavene på eget initiativ. Kort tid etter reiste han hjem til Danmark.
Den hule mannen
Den hule mannen er et norsk kriminalhørespill som ble sendt på NRK Radio i 1998. Det ble regissert av Nils Nordberg og oversatt fra John Dickson Carrs roman med samme navn. Stykket omhandler Dr. Gideon Fell som, ofte sammen med Scotland Yard-etterforskeren David Hadley, løser diverse mordmysterier.
Peter von Scholten
Peter von Scholten hadde en elskerinne på St. Croix, Anna Heegaard (1790–1859). Også Peter von Scholtens bror Frederik gjorde karriere i Dansk Vestindia.
Den hule mannen
Produsert av NRK Radioteateret
Peter von Scholten
Tett vennskap med Frederik VI
Von Scholten kommer til Dansk Vestindia som 20-årig fenrik i 1804, men må forlate øyene i forbindelse med engelskmennens overtagelse. Hjemme i Danmark blir han adjutant for Frederik VI's Generaladjudant von Bülow, og sammen med von Bülow ledsager han Kongen til fredsforhandlingene i Kiel. På veien tilbake må Kongen og hans følge gjøre opphold på Sprogø, fordi Storebælt er frosset til, og historien forteller at soldatene underholder Kongen med de verste løgnhistorier. Von Scholten får Kongens oppmerksomhet, og de utvikler et godt vennskap. Det sterke forhold til Frederik VI bevarer von Scholten helt frem til Kongens død i 1839.
Historien forteller også at Kongen etter dagene på Sprogø, ga hver enkelt soldat muligheten for at få et ønske oppfylt. De fleste ønsket en forfremmelse innenfor militæret, men det eneste von Scholten ønsket seg er å bli Veiermester på St. Thomas. I motsetning til von Scholten visste de ikke hvor mye man kunne tjenes på å være den som bestemte hvor mye de forskjellige forsendelsene som gikk inn og ut av øyene veide.
Livet i Dansk Vestindia
Von Scholten sier farvel til en lovende militær karriere for å prøve lykken i Dansk Vestindia. Det tar ikke lang tid før han blir Kommandant og i tiden som følger, går der nesten ikke et år uten at han blir forfremmet. Og det gode ved det, for von Scholten, er at han hver gang får lov til å beholde det lukrative verv som han blir forfremmet fra. Von Scholten tjener utrolig store summer, men ikke desto mindre bruker han mer enn hva han tjener, og i flere tilfeller låner han penger av plantasjeeierne. Dette bringer ham mange ganger i vanskelige situasjoner når han skal utforme bestemmelser til slavenes fordel og som da naturlig nok ikke er til fordel for plantasjeeierne.
Selv om von Scholten er godt gift i København, så holder han ikke en lav profil når han er på St. Croix, hvor von Scholten styrer sitt lille rike. Han har åpenlyst en sort elskerinne, Anna Heegaard, som han bor sammen med på sitt meget flotte landsted Bülowsminde. Gjennom hele sin tid i Dansk Vestindia, som Guvernør og senere Generalguvernør, har von Scholten et godt forhold til de sorte helt sikkert også på grunn av sitt forhold til Anna Heegaard. I 1834 gjør han de frie slaver likeverdige med de hvite. I 1839 oppretter han Landskoleordningen og får overtalt Frederik VI til å bygge hele 17 slaveskoler på øyene, og von Scholten engasjerer seg veldig i disse skolene og overværer alltid eksamenene på skolene. Von Scholten er av den oppfatning at frihet er noe man må oppdras til, og skoleordningen var i denne sammenhengen sentral. All undervisning foregikk på engelsk, og ikke dansk eller kreolsk som enkelte misjonærer hadde brukt tidligere.
Men von Scholten har gjennom årene skapt seg mange fiender i Danmark, og spesielt den dansk pressen legger ikke fingrene imellom når de beretter om hvordan von Scholten lever på St. Croix. Det er ikke uten grunn at han får tilnavnet "Den siste eneveldige Konge".
Slutten på slaveriet i Dansk Vestindia
Christian VIII som kommer på tronen etter Frederik VIs død i 1839 får von Scholten aldri det samme tette forhold til. Von Scholten foretar mange reiser frem og tilbake mellom Vestindia og København med det formål å overtale regjeringen og Kongen om å gi slavene deres frihet. Slavene hadde blitt frigitt på De britiske Jomfruøyer i 1834, og det kun var et spørsmål om tid før dette også tvinger seg frem på de danske øyene. Men dessverre må von Scholten konstatere at han er ved å miste grepet, både om Dansk Vestindia og om slavenes forhold. På den ene side vil han gjøre alt for at slavene får deres frihet, men på den annen side vet han også godt at hvis slavene får deres frihet vil de ikke vite hva de skal bruke den til. Han ser utdannelse som den eneste holdbare vei til slavenes frigjørelse. Samtidig har von Scholten stort sett hele Danmark imot seg som for de flestes vedkommende ikke forstår hva som foregår. Det er den allmenne oppfattelse at øyene og slavene skal behandles med hard hånd med henblikk på å skaffe det største mulige økonomiske overskudd.
I 1847 varsler den danske regjering med en lov som automatisk frigir de slaver som blir født etter den 28. juni 1848, som er dronningens fødselsdag, mens de andre slavene måtte vente ytterlige i 12 år på deres frihet: "Alle slavebørn vil for fremtiden være født frie, og deres forældre vil blive frigjorte efter yderligere 12 år". Ideen er for så vidt god nok, fordi den gir den danske regjering tid til å finne ut av hva man skal stille opp med mot de erstatningskrav som man antar vil komme fra plantasjeeierne. Problemet er bare at det er for sent og det vet von Scholten. Han har et meget tett forhold til slavenes leder Budo. På samme tidspunkt brer slaveopprørene om seg utover hele Karibia, og nyhetene når selvfølgelig også Dansk Vestindia. Budo og von Scholten har en avtale om at der ikke må oppstå blodsutgytelser. På bakgrunn av denne avtalen planlegger Budo en fredelig demonstrasjon i Frederiksted på St. Croix hvor slavene går med fakler gjennom byen.
Budo vet at von Scholten er på vei med skip fra St. Thomas til Frederiksted, og han regner med at når von Scholten ser oppstanden, vil han gi slavene deres frihet. Imidlertid skifter vinden og skipets kaptein Irminger bestemmer seg for å legge til i Christiansted isteden. Dette medfører at situasjonen i Frederiksted utvikler seg, og de 8000 slaver som deltar i demonstrasjonen begynner å tenne på bygningene. Von Scholtens bror, Frederik von Scholten, som er tollfogd i Frederiksted, drar umiddelbart til Christiansted. Her henter han sin bror og langt om lenge ankommer Massa Peter, som de sorte kaller von Scholten til fortet i Frederiksted.
Her erklærer Von Scholten fra Fort Frederik sin berømte erklæring: "Alle de, der på De Danske Vestindiske Øer ikke er frie, kan fra i dag anse sig for at være frie".
Von Scholten forlater Dansk Vestindia
Plantasjeeierne er selvfølgelig rasende på von Scholten, og omtaler frigivelsen av slavene som forræderi. De går i et vist omfang til motangrep på slavene, men må snart innse at slaget er tapt på forhånd, da de er i mindretall. Den 14. juli 1848, nøyaktig på datoen for hans tiltredelse 21 år tidligere, forlater von Scholten Christiansted syk og nedbrutt og vender hjem til Danmark. Her får han ikke noen heltemottagelse, men blir stilt for en kommisjonsdomstol hvor frigielsen av slavene uten regjeringens samtykke var et sentralt tema. Saken ble reist etter initiativ fra plantasjeeierne. Han ble i første omgang dømt for makt- og embedsmisbruk, fratatt sine titler og pensjon.
Tilbake på øyene går det akkurat slik som von Scholten har forutsett og fryktet. Nå blir slavene for alvor slaver. Plantasjeeierne bestemmer nemlig helt hvor mye de vil betale i lønn og slaverne merker nå virkelig fattigdom. Von Scholten hadde i sin regjeringstid i stort omfang sørget for at slavene behandles ordentlig. Samtidig oppfinner man sukkerroen i Europa, og det betyr at bunnen ganske enkelt faller ut av øyenes økonomi og danskene mister helt interessen for driften.
Carbonia
Carbonia (sardisk: Carbònia, Crabònia) er en italiensk kommune i provinsen Sud Sardegna i regionen Sardinia. Den har 28 581 innbyggere og ligger rundt 111 meter over havet.
Rebildfesten
Ved Rebildfesten feires hvert år den amerikanske uavhengighetsdagen, 4. juli, i Rebild Bakker. Det menes å være den største feiring av 4. juli utenfor USA.
Første gang Rebildfesten ble holdt, var i 1909 i forbindelse med Landsutstillingen i Aarhus. Siden 1912 har Rebildfesten vært avholdt i Rebild Bakker.
Den første Rebildfesten i nasjonalparken skulle ha gått av stabelen 4. juli 1912, men måtte utsettes til 5. august fordi Frederik 8. døde 14. mai. Christian 10. og dronning Alexandrine stilte på festen i lag med rundt ti tusen deltagere. Av disse kom rundt tusen fra USA, enda reisen var vesentlig dyrere og mer besværlig den gangen, først en lang reise over land og deretter med skip over Atlanten. Blant gjestene telles Thorvald Stauning i 1938, Walt Disney i 1961, Richard Nixon i 1962, Ronald Reagan og Danny Kaye i 1972, Victor Borge i 1987.
Vasa Park
Vasa Park er et ikke-inkorporert område, etablert på 1920-tallet, i nærheten av Budd Lake i Mount Olive Township i New Jersey. De fleste innbyggerne er av skandinavisk avstamning, hovedsakelig etterkommere av svenske immigranter.
Johanne Luise Heiberg
Johanne Luise Heiberg, døpt Pätges (født 22. november 1812 i København, død 21. desember 1890) var en dansk skuespiller. Hun var i perioden 1826-1864 den absolutt førende skuespillerinne på Det kongelige Teater. I 1820-årene skrev Johan Ludvig Heiberg vaudeviller til henne. Hun ble gift med ham i 1831.
Bakgrunn
Johanne Luise Pätges vokste upp i et fattig miljø som datter til en vertshuseier av tysk opphav og hans jødiske hustru. Allerede som barn opptrådte hun som danser i foreldrenes markedstelt i Dyrehavsbakken.
Hun viste tidlig tegn på kunstnerisk talent og begynte på Det Kongelige Teaters ballett i 1820. Med hjelp av utenomstående bidragsgivere kunne hun utdanne seg til skuespillerinne ved Kongelige Teaters dramatiske skole 1826-29.
Karriere
Allerede 1823 hadde hun barneroller ved teateret, og 1829-1856 og 1859-64 var hun ansatt ved Det Kongelige Teater samt 1867-74 instruktør ved teaterets talescene. Blant hennes roller merkes Julia i Romeo og Julie, Ofelia i Hamlet, Lady Macbeth i Macbeth og Maria Stuart.
I 1831 giftet hun seg med den berømte og meget eldre kritikeren og skuespillforfatteren Johan Ludvig Heiberg, et giftermål som ytterligere forsterket hennes posisjon og gjorde henne kjent under navnet «fru Heiberg». Ektefellene Heiberg ble et begrep, og deres hjem et kulturelt samlingspunkt i København.
I romantikken skrev Henrik Hertz, Adam Oehlenschläger og H. C. Andersen en rekke skuespill med splittede, demoniske kvinner i hovedrollen til henne.
Etter å ha sluttet å opptre, fungerte fru Heiberg fra 1867 til 1874 som «Sceneinstruktrise» ved Det kongelige Teater.
I 1882 utga hun boken ''Peter Andreas Heiberg og Thomasine Gyllembourg. En Beretning støttet paa efterladte Breve'', som var utdrag av brev skrevet av hennes svigerforeldre.
Hennes selvbiografi, Et Liv gjenoplevet i Erindringen, ble utgitt fra 1891 til 1892 av A.D. Jørgensen. Boken vakte voldsomt røre ved utgivelsen, fordi mye i boken ga uttrykk for hennes sterkt subjektive (og ikke alltid sanne) oppfatning av begivenhetene – noen kalte derfor spøkefullt boken for «Et Liv genopløjet i Erindringen».
Hun pryder en dansk pengeseddel, 200 kroner.
Temnorhynchus
Temnorhynchus er en slekt av biller som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).
Levevis
Larvene lever i jorda, der de spiser røtter på ulike slags gress, de kan kanskje også gjøre skade på jordbruksvekster, blant annet søtpoteter. De voksne er trege insekter som sjelden kommer til lys.
Utbredelse
Slekten er hovedsakelig utbredt i Afrika, men to arter forekommer i det sørligste Europa. Dessuten har én art etablert seg i det østlige Australia, der den lever mest i hager.
Daniel Greig
Daniel Greig (født 13. mars 1991) er en autralsk skøyteløper som konkurrerer i hurtigløp. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hans beste individuelle resultat var nummer 22 på 1,000 meter.
Brekke kraftverk
Produksjonen startet i 1987 og verket er utstyrt med tre turbiner på totalt 1,35 MW. Nedbørsfeltet er på 465 km² og middelvassføringen er på 7,7 m³/sekund
Samlet midlere årsproduksjon er 3.5 GWh. Brekke kraftverk regnes som et småkraftverk.
Se også
Brekke kraftverk i Haldensvassdraget
Lekum kraftverk
Lekum kraftverk er et vannkraftverk i Eidsberg, Indre Østfold kommune, Viken fylke.
Kraftverket utnytter et fall på 27 meter i Hæra.
Produksjonen startet i 1992 og er utstyrt med to francisturbiner på tilsammen 1,5 MW.
Samlet midlere årsproduksjon er 4.7 GWh og regnes som et småkraftverk.
Kraftverket eies av Småkraft som har overtatt Norsk Grønnkraft.
Plexus brachialis
Plexus brachialis er et nettverk av nerverøtter som kommer fra åpninger i ryggmargskanalen. Etter at disse nervene på flere steder har smeltet sammen, samt delt seg på mange steder, dannes alle nervene som går ut i armene og noen nærliggende områder.
Funksjon
Plexus brachialis gir nerveforbindelse for hele armen, både for muskler og følesans, med to unntagelser : trapezius-muskelen innerveres av nervus spinalis accessorius og et hudområde i armhulen innerveres av nervus intercostobrachialis.
Funksjonen av nervene kan hemmes av svulster som vokser i øverste del av lungen og av trange forhold i ryggmargskanalen i nakken, som ved nukleusprolaps eller andre forsnevringer av åpningene fra ryggraden.
plexus brachialis-skader kan føre til alvorlig funksjonshemming i armene.
Anatomi
Nakkerøttene C5 og 6 danner en øvre hovedgren. C7 danner en midtre hovedgren, og C8 og T1 en nedre hovedgren. Hver av disse hovedgrener deler seg i fremre og bakre del. Disse seks delene danner igjen tre "bånd".
Nervene som kommer fra plexus kommer for det meste fra en av disse tre båndene, men noen nerver kommer fra deler nærmere ryggraden.
Gapestad kraftverk
Gapestad kraftverk er et vannkraftverk i Rakkestadelva i Rakkestad kommune i Viken fylke.
Det utnytter et fall på 16 meter i Rakkestadelva. Produksjonen startet i 1987.
Kraftverket er utstyrt med tre turbiner på totalt 1,5 MW.
Nedbørsfeltet er på 464 km² og middelvannføringen på 7,5 m³/s.
Kraftverket eies av Småkraft, som har overtatt Norsk Grønnkraft.
Evjetunnelen
Evjetunnelen er en kulvert/veitunnel i Sandvika i Bærum. Den 270 meter lange tunnelen er på fylkesvei 164 mellom Leif Larsens vei i øst og E16 i vest. Tunnelen har ett løp med et felt i hver retning og er overbygget med terrasseblokker.
Kypros’ riksvåpen
Kypros' riksvåpen er gult (kopperkisfarget pantone 144c). En sølv fredsdue med en grønn olivenkvist i nebbet er sentralmotiv. Under duen står årstallet 1960, for året da Kypros ble selvstendig. Omkring våpenet er det en laurbærkrans.
Skjoldfargen henspiller på at øya Kypros hadde Romerrikets viktigste kobberforekomst, og det opprinnelige latinske ordet for kobber cyprium, senere forenklet til cuprum, betyr "Kypros-metall".
Andre riksvåpen
Da Kypros var britisk kronkoloni ble et våpen med to røde løver benyttet som våpen etter mønster av Storbritannias riksvåpen.
MN
MN, Mn, mN og mn kan bety:
Trofors
Trofors (sørsamisk: Trovvegarse) er et tettsted og administrasjonssenter i Grane kommune på Helgeland i Nordland. Tettstedet har innbyggere per 1. januar. E6 passerer gjennom stedet, og her starter også riksvei 73, som går via Hattfjelldal til Sverige. Nærmeste flyplass er Mosjøen lufthavn, Kjærstad, som ligger 5 km sør for Mosjøen, ca 40 minutter med bil unna Trofors. Nordlandsbanen går også innom Trofors, ved Trofors stasjon.
Friganisme
Friganisme er en livsstil basert på begrenset deltakelse i den konvensjonelle (penge-)økonomi og minimalt forbruk av ressurser, og rettet mot kjøp-og-kast-samfunnet. Friganere omfavner samfunnet, generøsitet, sosial utfordring, frihet, samarbeid og deling i opposisjon til et samfunn basert på sløseri, moralsk apati, konkurranse, konformitet og grådighet. Friganere samler inn og spiser (eller gir bort eller bytter) mat som er kastet pga. utgått holdbarhetsdato, skadet emballasje eller av andre årsaker, men som likevel er fullt spiselig og i god stand – kort sagt frisirkulere (av engelsk freecycle, etter mønster av recycle = resirkulere). Hos mange friganere omfatter innsamlingene og frisirkuleringen ofte også andre produkter som klær, elektronikk og materialer. Friganismen blir dermed en del av den sirkulære økonomi, i noen tilfeller som oppsirkulering. Friganismen er en politisk erklæring og drives ikke fordi friganerne er fattige eller hjemløse. Derfor kan tigging neppe kalles en frigansk aktivitet, selv om mange forveksler friganisme med tigging. Derimot kan det kalles en frigansk aktivitet hvis du gir tiggeren et eple du ellers hadde tenkt å kaste. Friganismen er antikapitalistisk eller iallfall kritisk til kapitalismen. Den har nær tilknytning til miljøbevegelsen (og kan antagelig regnes som en del av denne) og den globaliseringskritiske bevegelsen.
Ordet friganer, engelsk freegan, er avledet av engelsk free, gratis, og vegan, veganer. Friganisme er ikke eksakt definert. En norsk friganer har skrevet at friganisme «handler i praksis om å melde seg mer eller mindre ut av forbrukersamfunnet, og leve av andres overforbruk.» En engelsk frigan-organisasjon definerer friganer noe videre, «en som forsøker å leve enkelt, redusere forbruket og presset på miljøet gjennom f.eks. å resirkulere, dele ressursene og bruke tid på å hjelpe andre». Friganismen skal stort sett ha opphav blant veganere, men en kan ikke sette likhetstegn mellom veganere/vegetarianere og friganere.
Friganere mener at livsnødvendigheter som mat, klær, utdannelse og helse skal være tilgjengelig for alle. Tilsvarende sier menneskerettighetserklæringens art. 22 at «Enhver har som medlem av samfunnet rett til sosial trygghet og har krav på at de økonomiske, sosiale og kulturelle goder som er uunnværlige for hans verdighet og den frie utvikling av hans personlighet, blir skaffet til veie gjennom nasjonale tiltak og internasjonalt samarbeid i samsvar med hver enkelt stats organisasjon og ressurser.».
Butikktyverier godtas av enkelte friganere. Andre mener det er like ufrigansk å stjele som å kjøpe – det fører like mye til overforbruk av ressursene.
Hvor mange?
Ingen vet engang tilnærmet hvor mange friganere som finnes – dels fordi begrepet er upresist, dels fordi spørsmålet ikke synes å interessere friganerne selv. Svært få regner seg visstnok som friganere, kanskje fordi betegnelsen er lite kjent. Massemediene har stort sett vist minimal interesse for friganismen (den har nødvendigvis knapt interesse for de fleste annonsører). I den grad den overhodet er omtalt, er den gjerne – iallfall i Norge – presentert som spektakulære ekspedisjoner i søppelcontainere.
Enkelte elementer av friganismen ser ut til å være alminnelig utbredt. Særlig synes mange å være oppgitt over kasting av matvarer og annet sløseri, noe som også har fått en del omtale i massemediene. Google-søk på "kjøp og kast", "bruk og kast" og "buy and throw" gav henholdsvis 70 700, 849 000 og ca. 15,4 mill. treff pr. november 2010. I mai 2010 sa landbruksminister Lars Peder Brekk, administrerende direktør Sverre Leiro i NorgesGruppen og markedssjef Hans-Jacob Torkildsen i Kirkens Bymisjon, at de ville bygge en matsentral for å kunne gi bort mat som snart går ut på dato – en avgjort frigansk tanke. Mange praktiserer iallfall en delvis frigansk livsstil. At Framtiden i våre hender (FIVH) har ca. 22 000 medlemmer, antyder at interessen er betydelig, selv om FIVH ikke er en erklært frigansk organisasjon.
I 2009 kastet norske husholdninger iflg. Statistisk sentralbyrå – for første gang det er ført statistikk – mindre enn året før. Forbruksvolumet holdt seg uendret, mens produksjonen av husholdningssøppel gikk ned fra 434 til 420 kg pr. person. Hvorvidt dette skyldes motstand mot sløseri, eller har sammenheng med den økonomiske situasjonen, er imidlertid uvisst.
Friganismen og vegetarbevegelsen
Friganismen skal stort sett ha opphav blant veganere, noe også navnet antyder. Og mange friganere er antagelig også veganere. Meagafriganerne (etter engelsk meat=kjøtt), kjøttfriganere, kan spise eller gi bort kjøttmat som ellers ville ha blitt kastet. Friganere godtar også at kjæledyr som katter og hunder får kjøtt i kosten. Omvendt kan en veganer i teorien godta sløsing og annen anti-frigansk virksomhet. Enkelte veganere kritiserer friganismen fordi den ikke uttrykkelig støtter produsentene av veganvarer. Enkelte andre mener friganismen er for ekstrem.
Opprinnelse
Ordet friganer eller på engelsk freegan er en blanding av gratis og vegan. Friganisme startet i midten av 1990-tallet, ut av antiglobalisering- og miljøbevegelsen.
Forhistorien: Kampen mot sløsing
Friganisme – i betydningen kamp mot sløsing eller kjøp-og-kast-samfunnet av andre grunner enn egen fattigdom – har vært praktisert lenge. I San Francisco fantes på 1960-tallet en gruppe kalt Diggers, som samlet inn og gav bort kastet mat. Og iallfall i Norge fantes på 1970-tallet en bred bevegelse mot sløsing og «kjøp-og-kast»-samfunnet – for en stor del, men ikke bare, med basis i deler av miljøbevegelsen. Den manifesterte seg bl.a. i Forbrukerrådets Aksjon mot sløsing, publikasjonene fra Gammeldonaldismens Venner – og fremfor alt i Framtiden i våre hender (FIVH), særlig de første årgangene av medlemsbladet Ny livsstil. Men også senere har Framtiden i våre hender tatt kraftige oppgjør med sløseriet, og bevegelsen legger stor vekt på å få ned forbruket i rike land som Norge. Også Norges Naturvernforbund ,Natur og Ungdom og punkbandet Bad Religion er blant dem som tidvis har engasjert seg i kampen mot sløsing.
Franz Xaver Nagl
Franz Xaver Nagl  (født 26. november 1855 i Wien i Østerrike-Ungarn, død 4. februar 1913 i Wien) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Trieste og Capodistria 1902–1910 og erkebiskop av Wien 1911–1913.
Liv og virke
Nagl var sønn av dørmannen Leopold Nagl og hans hustru Barbara Kloiber. Han gikk på seminaret i Krems og senere seminaret i Sankt Pölten fra 1874 til 1878, og tilslutt Universitetet i Wien, der han tok doktorgrad i teologi i 1883.
Han ble preseviet den 14. juli 1878 og var menighetssjelesørger i erkebispedømmet Wien til 1882, da bhan ble utnevnt til kapellan ved S. Maria dell'Anima i Roma, der han virket til 1883. Han var professor i filosofi og eksegese ved seminaret i Sankt Pölten til 1885. Han var kapellan ved det keiserliige hoff fra 1885 til 1887.
Han var rektor for prestekollegiet og for kirken S. Maria dell'Anima fra 1889 til 1902.
Han var biskop av Trieste og Capodistria 1902–1910 og erkebiskop av Wien 1911–1913.
Han ble kreert til kardinal i 1911 av pave Pius X.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Norfolk terrier
Norfolk terrier (FCI #272), også kalt noffe, er en av de minste terrierne, og den ble anerkjent som en egen hunderase i 1964. Dette er en liten og robust hund, som kjennetegnes ved at den er kvikk, uredd og vennlig.
Historie
Norfolk terrier stammer opprinnelig fra små rødlige og black-and-tan fargede terriere som fantes i sørøst England på 1900-tallet. Fra denne typen ble det blandet inn flere forskjellige andre terriere. Krysninger mellom Dandie terrier, glatthåret Foxterrier, Yorkshire terrier, irsk terrier, Staffordshire bull terrier og Bedlington terrier dannet opphavet til både Norwich terrier og Norfolk terrieren, slik vi kjenner dem i dag. I 1932 ble denne hunden anerkjent som Norwich terrier av The Kennel Club. Selv om Norfolk terrier har samme bakgrunn som Norwich terrier, ble det i 1957 søkt om å opprette et eget register for hunder med henholdsvis hengende og stående ører. Norfolk terrieren er varianten med hengende ører.
Norfolk terrier har blitt en populær hunderase og ventetiden på valper kan av og til bli lang. I 2007, ble det registrert 15 nye Norfolk terriere i NKKs stambokregister.
Bruksområdet
Norfolk terrier har bakgrunn som jakthund, men er i dag mest populær som selskapshund. Den egner seg godt til hundesport som lydighet, agility og spor, men den er også en god turvenn.
Leixlip
Leixlip (irsk: Léim an Bhradáin; norrønt: Lax-hlaup, «Laksesprang») er en by i nord- østlige grevskapet Kildare i Irland. Den er lokalisert ved sammenløpet av elvene Liffey og Rye som har historisk markert den som en grenseby ved å ligge på grensen mellom de gamle kongedømmene Leinster og Brega, og senere som en utpost til The Pale, og som Kildares grense til grevskapet Dublin. Leixlip var også en sivil sogn i det gamle baroniet Salt North.
I henhold til folketellingen av 2016 har byen en befolkning på 15 504 innbyggere. Det gjør Leixlip til den fjerde største byen i Kildare, og den 29. største i Irland. Byen har vokst jevnt, noe som har sin årsak særlig for innflyttere som pendler til Dublin, omkring 20 km unna. I tillegg har Intel og Hewlett-Packard store fabrikker i Leixlip. Transportmulighetene er gode, med motorveien M4 rett utenfor byen og er en stasjon på jernbanelinjen mellom Dublin og Sligo.
Etymologi
Stedsnavnet kommer fra norrøne Lax-hlaup (runer: ᛚᛅᚼᛋ ᚼᛚᛅᚢᛒ; uttales [laks l̥ɔup]) i betydningen «Laksesprang». Navnet på irsk, Léim an Bhradáin, er en direkte oversettelse av dette, og ble først tatt i bruk på 1890-tallet. Baroniet Salt North er avledet fra det latinske navnet til Leixlip: Saltus salmonis.
Historie
Leixlip kan ha vært stedet hvor slaget ved Confey ble utkjempet, omtalt i krøniken Annalene av de fire mesterne. Der vikingkongen Sigtrygg Caech av Dublin beseiret Augaire mac Ailella, den irske kongen av Leinster en gang rundt år 917. Den første bosetningen ved Leixlip var en utpost av det tidlige norrøne Dublin, bygget på det fjerneste punktet der langskip kunne roes oppover elven Liffey. Statusen som en utpost av Dublin fortsatte i århundrer, og markerte til sist grensen til The Pale, the engelske området rundt Dublin.
I 1756 bygde Arthur Guinness sitt første bryggeri Leixlip, hvor han brygget øl til han flyttet videre til St. James’s Gate Brewery i Dublin i 1759.
Den første historien til byen ble publisert i 2005.
Dornier Do 11
Dornier Do 11 var et tysk bombefly av middels størrelse som ble utviklet i hemmelighet tidlig i 1930-årene. Flyet ble opprinnelig kalt Dornier Do F før det ble omdøpt av Reichsluftfahrtministerium (RLM) i 1933. På den tiden ble det regnet som et tungt bombefly. Do 11 kom i tjeneste i 1932 og var en videreføring av en serie med bombeflydesign som gikk tilbake til P-varianten fra 1930 og Y-varianten fra 1931. Denne serien ville senere fortsette med modellene Do 13 og Do 23. Do 11 kom i to varianter; Do 11C og Do 11D. Flyet var utstyrt med tre 7,92 mm MG 15 maskingevær og kunne bære 1 000 kg bombelast. Do 11 ble brukt som et tungt bombefly i begynnelsen av andre verdenskrig.
MT
MT, Mt, mT og mt kan bety:
Vekttallsalo
Alle låtene er skrevet av bandene som spiller dem, unntatt albumets eneste instrumental, en jazz-standardversjon av «Some Day My Prince Will Come» som er skrevet av den amerikanske filmkomponisten Frank Churchill.
NH
NH, Nh, nH og nh kan bety:
NE
NE, Ne, nE og ne kan bety:
Borge kirke
Borge kirke kan vise til:
Tennvæske
Tennvæske er navnet på en produktfamilie som benyttes for å forenkle antenning av grillkull. I prinsippet kan både alkoholbaserte og petroleumbaserte væsker benyttes, men de alkoholbaserte (vanligvis metanol eller etanol) er mye mer riskable da risikoen er større for at de begynner å brenne ukontrollert, mens de petroleumbaserte ikke kan brenne uten at enten varmes til høye temperaturer eller ved hjelp av noen form for veke eller annet porøst materiale. Nesten alle produkter som selges kommersielt som tennvæske er derfor petroleumbaserte.
Haugaard kraftverk
Haugaard kraftverk er et vannkraftverk i Rakkestadelva i Rakkestad kommune i Viken fylke. Kraftverket utnytter et 6 m fall.
Produksjonen startet i 1985 og anlegget er utstyrt med tre turbiner på totalt 450 kW.
Nedbørsfeltet er på 374 km² og middelvannføringen på 6,2 m³/s.
Navnet kan også staves Hauggard.
MLS-cupen
MLS-cupen er mesterskapskampen i Major League Soccer, høydepunktet i fotball i USA. Etter grunnspillet i Major League Soccer vil de beste lagene kvalifisere seg for sluttspillet. Sluttspillet spilles i separat østlig- og vestlig konferanse. Vinneren av hver konferanse møtes hvert år på nøytral bane i én kamp for å avgjøre seriemesteren og vinner av MLS-cup.
Leeuwarden
Leeuwarden (vestfrisisk Ljouwert) er en kommune og by nordvest i Nederland. Byen er provinshovedstad i Friesland.
Gjenhør med 20 glade år!
Gjenhør med 20 glade år! er en samleplate utgitt av Kjell Vidars i 2002.
Leeuwarden
Historie
Området har vært bosatt sia 900-tallet og Leeuwarden fikk bystatus i 1435. Ved bredda av Middelzee var byen et aktivt handelssenter fram til vannvegen tørka opp på 1400-tallet.
Under andre verdenskrig kom kanadiske tropper inn i byen 15. april 1945, og brøt dermed direkte ordre. De dreiv ut tyskerne fra den sterkt okkuperte byen dagen etter.
Blant kjente personer som er født i Leeuwarden er stattholder Vilhelm IV av Oranien, kunstneren M. C. Escher, og spionen Mata Hari.
Caelorrhina angolensis
Caelorrhina angolensis er en bille som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
En middelsstor, avlang, ensfarget skinnende grønn gullbasse. Pannen er fremstrakt, avrundet firkantet, noe innbuktet foran, uten tenner eller horn. Pronotum er rundet, avsmalnende forover. Dekkvingene er nesten jevnbrede, i spissen danner sømmen en liten tann.
Levevis
De voksne billene eter gjerne frukt.
Utbredelse
Arten er kjent fra Angola.
NC
NC, Nc, nC og nc kan bety: