cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kinas herrelandslag i fotball
Etter 2002
I sluttspillet i Asiamesterskapet 2007 spilte laget tre kamper. De vant mot, spilte uavgjort mot etter å ha ledet 2–0 ved pause, og tapte mot  med 3–0. De endte på tredjeplass i gruppa og var dermed slått ut. Etter høye forventninger på forhånd kom det igjen sterk kritikk, både mot treneren Zhu Guanghu, spillerne og Kinas fotballforbund. Zhu ble på grunn av denne svake prestasjonen senere erstattet av Vladimir Petrović. Enkelte kommenterte at Kinas avhengighet av utenlandske trenere det siste tiåret var et tegn på at det innenlandske systemet for utvikling av trenere var mangelfullt. I juni 2008 ble Kina igjen slått ut av kvalifiseringen til VM, etter tap mot Qatar og Irak, og kom dermed ikke til VM-sluttspillet i 2010.
4. juni 2010 slo Kina i Réunion. Kina vant kampen 1-0, takket være et mål i det 68. minutt fra Deng Zhuoxiang.
Rivalisering
Tradisjonelt har Kinas største rival vært. Dette ble eksemplifisert etter finalen i Asiamesterskapet i fotball 2004, som Japan vant 3–1, da det brøt ut opptøyer blant kinesiske fans ved den nordre porten til Beijings Arbeiderstadion. Opptøyene sies å ha vært framprovosert av kontroversielle dommeravgjørelser og forhøyede anti-japanske følelser på den tiden. Kinas mest nylige kamp mot Japan i en større turnering var under det østasiatiske mesterskapet i 2010 i Tokyo, hvor lagene spilte uavgjort 0-0. Kina vant senere mesterskapet etter å ha vunnet sine to gjenværende kamper.
En annet velkjent rivalisering er med naboen Sør-Korea. Kina spilte 27 kamper mot Sør-Korea mellom 1978 og 2010 uten å vinne en eneste kamp (11 uavgjort og 16 tap). Mediene brukte uttrykket «Koreafobi» for å beskrive fenomenet. Kina fikk endelig sin første seier mot Sør-Korea den 10. februar 2010 da de vant 3-0 under det østasiatiske mesterskapet i 2010, som de til slutt vant.
Baisha Liu
Baisha Liu (kinesisk: 刘白沙, pinyin: Liú Báishā, født 3. mai 1943 i Chongqing i Kina, død 15. november 2010 i Høvik i Norge) var en kinesisk-norsk pedagog og oversetter.
Kara Solmundson
Kara Solmundson (født 20. juli 1975) er en canadisk badmintonspiller.
Baisha Liu
Hun hadde utdannelse blant annet fra University of Oregon og Pekinguniversitetet.
Melani Putri
Melani Putri (født 21. juli 2000) er en indonesisk roer.
Mahatao
Mahatao er en kommune i den filippinske provinsen Batanes. Den ligger midt på øya Batan. I 2015 hadde den 1 555 innbyggere.
Baisha Liu
Baisha Liu bodde mesteparten av livet i USA og Norge. I 1948 reiste hun fem år gammel, sammen med moren til Taiwan for å besøke slektninger. I løpet av oppholdet ble Folkerepublikken Kina opprettet, og veien tilbake til Fastlands-Kina ble stengt for Baisha og moren. Tolv år gammel emigrerte hun til USA. I 1967 reiste hun til Paris for å studere fransk. Der begynte Liu snart å befatte seg med kinesisk, og begynte å studere kinesisk litteratur og kalligrafi.
Høsten 1969 kom hun til Norge for å undervise i kinesisk, og fikk etterhvert fast ansettelse som universitetslektor ved Universitetet i Oslo.
Blant hennes oversettelser kan nevnes:
Hun var gift med den norske sinologen Harald Bøckman.
Melani Putri
Hun representerte Indonesia under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble nummer 17 i singlesculler.
Kodi Smit-McPhee
Karriere
I 2013 spilte han Benvolio i Romeo og Julie, mens han i 2014 hadde en av hovedrollene i Dawn of the Planet of the Apes, oppfølgeren til Rise of the Planet of the Apes fra 2011.
Kara Solmundson
Hun representerte Canada under Sommer-OL 2000 i Sydney, der hun ble utslått i første runde i singel.
Antistathmoptera
Antistathmoptera er en slekt av sommerfugler som hører til familien påfuglspinnere (Saturniidae).
Utseende
Middelsstore til store (vingespenn 60-100 millimeter) påfuglspinnere, bakvingene er trukket ut til lange stjerter, særlig hos hannene. Vingene er brune med em mørk tverrstripe, hver vinge gjerne også med en sølvaktig hvit flekk.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Afrika.
Systematisk inndeling
De to øvrige artene blir ofte regnet som underarter av Antistathmoptera granti.
Jennieffer Zúñiga
Jennieffer Zúñiga (født 13. mars 1987) er en guatemalansk roer.
Hun representerte Guatemala under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble nummer 18 i singlesculler.
Nora Bergslags Veteran-Jernväg
Nora Bergslags Veteran-Jernväg (NBVJ) er en museumsjernbane med sentrum i Nora i Sverige. Her finnes blant annet en normalsporet museumsbane med damplokomotiv, skinnebusser og skiftetaktorer. Banens totale lengde er 25 km og sporvidden er normalsporet, 1 435 mm. Her finnes et av Sveriges mest unike jernbanemiljø med blant annet en av landets første stasjonsbygninger i Järle, bygget i 1854. Den første var i Fryksta, bygget i 1852.
Liste over objekter i solsystemet
Det følgende er en liste over objekter i solsystemet etter bane, satt opp i økende avstand fra solen. De fleste navngitte objektene i listen har en diameter på 500 km eller mer.
Washakie
Washakie (opprinnelig Pinaquana eller Pina Quanah, født rundt år 1800, død 20. februar 1900) var en høvding av de østlige shoshoner.
Liv og virke
Han var en kjent kriger som omkring 1840 forente flere grupper av shoshonene. Han var også pelshandler, jeger og fangstmann (trapper). I 1880 ble han døpt som mormon, og i 1897 ble han døpt igjen, denne gang av den walisiske episkopale misjonæren Amos R. Wright.
På grunn av sin tapperhet i kamp og hans engasjement for sitt folks fred og velferd har han fått en høy stilling i de nordamerikanske indianeres historie. I ble Fort Washakie oppkalt etter ham. Da han døde i 1900 ble han den første indianer som fikk en begravelse med amerikanske militære æresbevisninger.
Wahakie behersket foruten flere indianerspråk også engelsk og fransk, noe han hadde lært seg av handelsfolk og trappere.
Han hadde flere hvite venner, blant andre Jim Bridger, som han ledsaget som jeger og trapper, og Kit Carson og John Charles Frémont. Washakies datter Mary Washakie ble i 1850 Jim Bridgers tredje hustru.
Han innså at det ikke ville være mulig å stanse den hvites innrykk, og han klarte ved forhandlinger med de amerikanske militære styrker å sikre et område på tre millioner acres (rundt 1,2 millioner hektar) i Wyoming for shoshonene. Dette er nå deres reservat, Wind River Indian Reservation. Videre ville han sørge for høyere utdannelse for indianerne, og han stilte derfor til rådighet for den episkopale misjonær John Roberts tomter for opprettelse av et pikeinternat der de skulle lære seg deres tradisjonelle håndverk og språk.
Han var med på å fremforhandle Fort Laramie-traktaten av 1851.
Han ble senere alment betraktet som shoshonenes anfører, også av Brigham Young, mormonernes leder og guvernør av Utah.
Historiske objekter
I Fort Washakie ligger det historiske Fort Washakie Historic District. Området er innenfor Wind River Indian Reservation ved U.S. Route 287 i Wyoming. Fort Washakie Historic District omfatter 36 bygninger og ble den 16. april 1969 medtatt i National Register of Historic Places som historisk minnested under nr. 69000188.
Omtrentlige dateringer
Det er uklart når Washakie ble født. I kirkebøkene oppførte man året 1798, på hans gravstein står det 1804. Men formodentlig var fødselsåret senere. Holder man seg til han selv mente, kan det ha vært mellom 1808 og 1810. Det er mulig at han ble født i det som i dag er delstaten Montana. Han ble tilregnet den stamme som hans far tilhørte, Flathead-indianerne, og fikk sitt navn Washakie da han ble med i sin mors stamme, shoshonene - det turde ha vært mellom 1826 og 1832. Han var da etter eget utsagn 16 år gammel.
I 1833 eller 1834 giftet han seg første gang.
Oppkallinger
Etter Washakie ble oppkalt blant annet Washakie County og Fort Washakie, og skipet USS Washakie.
Veøy prestegjeld
Veøys kirkesogn er nå en del av Molde kirkelige fellesråd, og underlagt Molde domprosti i Møre bispedømme i Den norske kirke.
Historikk
Véey sókn (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Veøy prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.
I 1589 hadde Vedøens Præstegjeld ni kirker og tre prester. Sognepresten betjente hovedkirken Vedøe, samt Bolsø og Rødven, mens Kleive, Vestnæs og Tresfjord hadde en residerende kapellan, og Rød, Vistdal og Eresfjord ble betjent av en residerende kapellan per vices. I Norges land og folk (1911) angis at: ''Veø præstegjeld omfattede ifølge reformatsen tillige de nuværende præstegjeld Nesset, Bolsø og Vestnæs; de to førstnævnte blev fraskilt ved rescript af 18de november 1740 og sistnævnte ved resl. af 31te marts 1847.''
Rescript av 18. November 1740 :
I 1740 ble således det vidløftige Veøy prestegjeld delt, og bestod av de gjenværende Veøy, Rødven, Sylte og Vestnes sogn.
Ved kgl.res. av 31. mars 1847 ble prestegjeldet igjen delt, ved at Vestnes hovedsogn og Tresfjord annekssogn ble eget Vestnes prestegjeld. Ved kgl.res. av 14. mai 1901 ble en del av Veøy hovedsogn, på sydsiden av Langfjorden, slått sammen med Rødven sogn og gitt navnet Holm sogn og sognekirken skulle stå på Holm med kapell i Rødvendalen. Ved kgl.res. av 23. februar 1968 ble Veøy prestegjeld nedlagt, Veøy sogn overført til Bolsøy prestegjeld, mens Vågstranda og Holm sogn ble lagt til Grytten prestegjeld, gjeldende fra 1. februar 1970.
Released
Released er et musikkalbum med duoen LASA - bestående av Asa og Lars Børke.
LP-en ble spilt inn i Talent Studios i Oslo og utgitt på Talents label i 1980.
Varselfarge
Varselfarger er sterke, iøynefallende farger som signaliserer at et dyr er giftig, farlig eller uspiselig. De er særlig vanlig hos insekter, en gruppe som jo er svært artsrik – men forekommer også hos bl.a. slanger, frosk, padder og pattedyr. Vi finner flest dyr med varselfarger i tropene, men mange forekommer også på høyere breddegrader. Mest kjent i Norge er vel de svarte og gule stikkvepsene. Også marihøner – som skiller ut en gul væske som fugler setter lite pris på – har varselfarger. Varselfarger fungerer overfor predatorer som jager eller orienterer seg ved hjelp av synet, f.eks. fugler, og de finnes vesentlig hos dagaktive dyr. Overfor f.eks. maur og flaggermus har de liten eller ingen virkning.
Ikke alle sterke farger er varselfarger
Det finnes flere typer sterke farger som ikke er varselfarger:
Runabout (bil)
En runabout er et bilkarosseri som var populær i Nord-Amerika til ca 1915. Det var en lett, enkel stil utenfrontrute, tak, eller dører og en enkelt seterad Runabouts ble tilslutt umulig å skille fra roadstere og begrepet gikk ut av bruk i USA. Tilnærmingen har utviklet seg til den moderne "bybil".
Beskrivelse og historie
Runabout var en lett, billig, åpen bil med basis karosseri, uten frontrut, tak eller dører. De  fleste runabouts hadde bare en enkelt seterad, og plass til to passasjerer. Noen hadde også et svigermorsete bak for å gi ekstra plass til ytterligere en eller to passasjerer; de uten svigermorsetet kunne den ha en koffert, plattform, en boks, eller en drivstofftank i stedet. De skilte seg fra vogner og høyhjulede kjøretøyer  hovedsakelig ved mindre hjul.
Tidlig runabouts hadde motoren under og i midten chassiset. Dette førte noen ganger til vanskelig vedlikehold som på Oldsmobile Curved Dash  der chassiset måtte løftes av for å få tilgang til motoren. Den Gale runabout håndtert dette problemet ved å hengsle chassiset slik at  de t kunne vippes for å få tilgang til motoren. Noen senere runabouts hadde motoren i det som ble den konvensjonelle plassering, foran på bilen. Runabouts var populære i Nord-Amerika fra slutten av det 19. århundre til ca 1915. De var beregnet for lett bruk over korte avstander. På  midten av 1910-tallet ble de nesten umulig å skille fra roadstere.
Kjente eksempler på runabouts omfatter Oldsmobile Curved Dash, nevnt tidligere, som var den første masseproduserte bil, og Cadillac runabout, som vant Dewar Troféet i 1908 ved å vise sin bruk av utskiftbare deler.
Senere bruk av begrepet
Begrepet "runabout" er fortsatt i bruk i Storbritannia, som betegnelse for en liten bil som brukes til korte turer.
Nordamerikansk mesterskap i volleyball for kvinner 1999
Nordamerikansk mesterskap i volleyball for kvinner 1999 ble arrangert i Monterrey i Mexico i 1999.
Mølleberget (Hole)
Mølleberget (1-7, 2-12) er en vei i Krokkleiva i Hole i Buskerud.
Veien er en blindvei, og går fra Dronningveien, vis-à-vis Sundvollen barnehage. Veien består av eneboliger, og ligger cirka 87 meter over havet.
Sgor an Lochain Uaine
Sgor an Lochain Uaine er et fjell i Skottland, lokalisert i regionen Aberdeenshire. Sgor an Lochain Uaine har en høyde på 1 258 meter over havet, og en primærfaktor på 118 meter.
Bolitobius
Utseende
Middelsstore (7-12 millimeter), temmelig langstrakte, blanke, broket fargede kortvinger. De er gjerne farget i svart, rødt, gult og hvitt. Hodet er forholdsvis langstrakt, antennene kraftige. Maksillepalpene har et stort, utvidet og tvert avskåret ytterste ledd. Pronotum er svart, blankt og hvelvet. Dekkvingene kan være nakne eller fint hårete, oftest rødlige på farge, med noen oppstående børster langs innerkanten (sømmen). Bakkroppen er lang, forholdsvis jevnbred, blank. Beina er middels lange, hos hannen kan for- og midtføttene være noe utvidet. Med den forholdsvis store kroppsstørrelsen og de livlige fargene er denne slekten lett å kjenne igjen.
Levevis
Bolitobius-artene lever i skog, der de trolig er knyttet til sopp.
Song Dae-nam
Song Dae-nam (hangul: 송대남; født 5. april 1979 i Yongin, Gyeonggi-do) er en sørkoreansk judoka. Han vant olympisk gull under sommer-OL 2012 i London i herrenes -90 kg-klasse.
Lordalen landskapsvernområde
Lordalen landskapsvernområde stikker som en kile inn i Reinheimen nasjonalpark langs elva Lora i Lesja, fra Bjørknesætri knapt 800 moh innover til tregrensa litt forbi Nysætri. I dalen er det flere seterstøler med aktivt utmarksbeite.
Formålet med vernet er å ta vare på et natur- og kulturlandskap med verdifullt setermiljø og viktige kulturminner.
Friidrett under Sommer-OL 1984 – 800 meter kvinner
800 meter kvinner under Sommer-OL 1984 i Los Angeles ble arrangert fra 3. til 6. august 1984 på Los Angeles Memorial Coliseum.
Line Horntveth
Biografi
Horntveth fikk sin Examen artium fra Tønsberg Gymnas i 1993. Hennes formelle musikalske studier startet på Toneheim Folkehøgskole og senere har hun studert ved Universitetet i Oslo.
Hennes siste prosjekt 'Budding Rose' slapp sitt debutalbum Where Were Ye All? (2013). Dette er et samarbeidsprosjekt med multi-instrumentalist Terje Johanssen, kjent fra sitt samarbeid med Lars Martin Myhre.
Profesjonshøgskolen
Profesjonshøgskolen  ved Universitetet i Nordland (UiN) er ett av fire fakulteter. Det ble dannet i 2003, da Avdeling for lærerutdanning, Avdeling for sykepleie og helsefag, språkmiljøet og Senter for praktisk kunnskap ble slått sammen. Dette bærer den fremdeles preg over siden man kan dele profesjonshøgskolen opp i tre forskjellige enheter; Sykepleie og helsefag (SH), Lærerutdanning, kunst- og kulturfag (LUKK) og Senter for praktisk kunnskap (SPK). En av grunnene for at profesjonshøgskolen ble dannet, var at man så behovet og en mulighet for å etablere en profesjonsoverbyggende doktorgrad innenfor forskning på profesjonell yrkesutøvelse. Profesjonshøgskolen tilbyr også videreutdanning innenfor lærere og sykepleier- og helsefag.
Bud prestegjeld
Buds kirkesogn er nå en del av Hustadvika kirkelige fellesråd, og underlagt Molde domprosti i Møre bispedømme i Den norske kirke.
Diola
Jola eller diola er en folkegruppe sør i Senegal. De har sitt eget språk og har også et nærvær i deler av Gambia og Guinea-Bissau. Man taler om omkring 20 distinkte dialektgrupper.
Bud prestegjeld
Historikk
Búðaver sókn (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Bud antas å være lagt under Aukra i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.
Nordamerikansk mesterskap i volleyball for kvinner 2001
Nordamerikansk mesterskap i volleyball for kvinner 2001 ble arrangert i Santo Domingo i Den dominikanske republikk i 2001.
Diola
Jolafolket merkes blant annet ved sine etternavn, som ofte er Badgi/Badji/Biagui, Bassène, Bodian, Coly, Camara, Diamecoune, Diehme/Dieme/Deme, Djiba, Ehemba, Goudjaby, Himbane, Manè, Manga, Nassy, Sambou, Sembene, Sanè, Sonko, Tamba eller Tendeng.
Jolafolket ble drevet bort fra Maliriket rundt år 1400 av mandinkafolket. Rundt 1450 ble de de første til å etablere seg ved Gambiafloden, men ble kort etter drevet bort av mandinkaene igjen. I 1500 kom de til Casamancefloden, der de snart begynte å ble hjemsøkt av portugisere på jakt etter slaver.
Selv om de er i en region som er overveiende muslimsk, er diolaene overveiende katolikker. Deres kulturelle sentrum er å finne i Basse Casamance rundt Bignona og Ziguinchor. Mange av dem er risbønder.
Bud prestegjeld
Historikk
I 1589 lå Bud og Hustad kirker under Ackerøe Præstegjeld, betjent av en residerende kapellan på Bud. Ved kgl.res. av 4. april 1755 ble Bud som hovedsogn og Hustad som annekssogn skilt ut fra Agerøe som eget sognekall.
Boe prestegjeld dannet grunnlaget for Boe formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.
1. januar 2004 ble Bud prestegjeld avviklet, og menighetene i Bud og Hustad lagt til Fræna prestegjeld.
Profesjonshøgskolen
Fakultetet har tre grunnutdanninger som sin kjernevirksomhet:
Dette på grunn at de vil ha et spesielt fokus på den pedagogiske entreprenørskap og folkehelse. De tilpasser sine studier slik at man lett kan gå over på en master i fra bacheloren sin hvis man ønsker det. De legger også til rette slik at en kan gå over for eksempel fra et årsstudium i friluftsliv til en bachelor i friluftsliv. Og innenfor profesjonshøgskolen så finner man årsstudier, bachelorstudier og masterstudier.
Senter
Profesjonshøgskolen i Bodø har tre sentre knyttet opp til fakultetet. Ble opprettet i 1997. Dette for å etablere et fag- og forskningsmiljø innen praktisk kunnskap. Ble opprettet i 2007. Dette senteret er et ressurssenter for barnehager, grunnskoler, V.G.O. og høyere utdanninger. Dette er det siste senteret som er blitt opprettet, og ble opprettet i 2010. Det skal være senteret for det strategiske virkemidlet for undervisning.
Dronningbondeåpning
Dronningbondeåpning er en betegnelse på åpningstrekket 1.d4 i sjakk. Også trekkene 1.Sf3 og 1.c4 (Engelsk åpning) kan (etter et senere d2-d4) føre til stillinger som vanligvis oppstår etter 1.d4. Betegnelsen oppfattes vanligvis ikke som en ordinær Sjakkåpning, men snarere som en betegnelse på en gruppe sjakkåpninger. I blant brukes betegnelsen synonymt med Dronningbondespill, som imidlertid er en betegnelse på en underkategori av åpninger der hvit etter 1.d4 ikke raskt følger opp med trekket c2-c4.
Stillingene som oppstår hvis sort svarer 1...d5, kalles ofte «lukkede spill», mens andre svartrekk (blant annet 1...Sf6) leder til de såkalte «halvåpne spill». Disse betegnelsene viser ikke til at Dronningbondeåpning som regel fører til lukkede stillinger (der sentrumsbøndene er fastlåst), men snarere at sjansen for å få en lukket stilling er større enn etter 1.e4 (Kongebondeåpning).
Daniela Stanciu
Daniela Stanciu (født 15. oktober 1987) er en rumensk friidrettsutøver som konkurrerer i høydehopp.
I 2021 representerte hun Romania i høydehopp under Sommer-OL 2020 arrangert i Tokyo der hun ble slått ut i kvalifiseringen etter å ha klart høyden 1,90.
Ndwandwe
Ndwandwe er et ngunitalende bantufolk som holder til i deler av det sørlige Afrika.
Dette førte til at ndwandwefolket gikk i oppløsning mens Zwides generaler og sønner førte deler av folket nordover. En av gruppene som oppstod under oppløsningen var ledet av Soshangane, og den etablerte Gazariket i de sørlige sentrale deler av det som senere ble til Mosambik. En annen gruppe, under Zwangendaba, etablerte seg som waNgoniene i det som ble Malawi. Andre slo seg til rundt sine høvdinger i Swaziland og Zambia. Med dette overlevde nwandwene i det sørlige Afrika, om enn som spredte grupper.
I Swaziland/Eswatini og blant swaziene spiller ndwandwene også en rolle. Flere av kong Sobhuza IIs ndlovukati (kongemødre) heter Ndwandwe. Phila Portia Ndwandwe var en motstandskjemper mot apartheid i Sør-Afrika. Hun kommanderte de militante Umkhonto we Sizwe. I 1988 ble hun bortført fra Swaziland av sørafrikanske politifolk og myrdet i Sør-Afrika. De skyldiges identitet ble offentlig kjent under Sannhets- og forsoningskommisjonens arbeid.
Grytten prestegjeld
Historikk
Gryttinar sókn (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Grytten prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.
I 1589 hadde Gryttens Præstegjeld fem kirker og en prest. Kirkene var hovedkirken Grytten, samt Vold, Eid, Isfjord og Kors.
Grøtten prestegjeld dannet grunnlaget for Grøtten formannskapsdistrikt, opprettet i 1837.
Ved kgl.res. av 10. september 1862 ble Eid og Vold sogn skilt ut som eget Eid prestegjeld. Ved kgl.res. av 23. februar 1968 ble Veøy prestegjeld nedlagt, og Vågstranda og Holm sogn lagt til Grytten prestegjeld, gjeldende fra 1. februar 1970. Fra samme dato ble Eid prestegjeld avviklet og Eid og Voll sogn igjen lagt til Grytten prestegjeld.
Ved avviklingen bestod Grytten prestegjeld av menighetene i Grytten, Kors, Hen, Holm, Eid, Vågstranda, Øverdalen og Innfjord.
Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.
Monika Chabel
Monika Ciaciuch-Chabel (født 10. mai 1992) er en polsk roer.
Hun representerte Polen under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun tok bronse i dobbeltfirer.
Exploitationfilm
Exploitationfilm (fra engelsk Exploitation, i betydningen exploit = utnyttelse, rovdrift) er en uformell betegnelse som benyttes for enhver film som generelt betraktet å være både en lavbudsjettsfilm og av lav moral eller av manglende kunstnerisk beskaffenhet, og derfor tilsynelatende forsøker å skaffe seg en finansiell suksess ved å eksploatere (utnytte) en tendens eller strømning i tiden for publikums interesse. Begrepet er vanlig i markedsføringen av en film eller for å beskrive en film. Disse filmene trenger noe å utnytte, slik som en stor filmstjerne, spesialeffekter, sex, vold, eller romantikk. En exploitationfilm støtter seg imidlertid, på grunn av sitt lave budsjett, mer enn vanlig på «exploitation». Svært ofte er exploitationfilmer generelt betraktet å være av lav kvalitet og er generelt det som i USA betraktes som B-filmer.
En del filmer kan bli reklamert av produsentene selv som exploitationfilm for å kunne pirre de som har særegen interesse for slike filmer. Interesse for exploitationfilmer for at de kan være grenseoverskridende er blant annet av regissører Derek Jarman, Luis Buñuel og Jean-Luc Godard. En del filmer som i dag oppfattes som klassiske har inneholdt et visst nivå av sex, vold og sjokkerende effekter som typisk sett er assosiert med exploitationfilm, blant annet Luis Buñuels Den andalusiske hund (Un chien Andalou) (1929) som har scener som i dag minner om moderne splatterfilm (som gørr og blod i mengder), Tod Brownings Freaks (1932), Roman Polańskis Avsporet (Repulsion) (1965), og Stanley Kubricks A Clockwork Orange (1971).
Den særegne og lekne amerikanske regissøren Quentin Tarantino har alltid hatt en egen interesse for B-kultur, og fyller på med referanser til exploitationfilmer i sine filmer. Hans film Jackie Brown (1997), hvor han benyttet seg med stor hell skuespilleren Pam Grier som tidligere hadde blitt berømt tidlig på 1970-tallet etter å ha spilt i en rekke av moderat suksessfulle filmer av typen «kvinner i fengsel» og «blaxploitation» (en undersjanger av exploitationfilmer ved at det er afroamerikanere foran og bak kameraet), eksempelvis Foxy Brown fra 1974. Jackie Brown revitaliserte Pam Griers karriere, samtidig som den i seg selv både «utnyttet» og henspilte på hennes fortid i disse filmene. Tarantino uttalte selv at «Jackie Brown er en vidunderlig hyllest til svarte exploitationfilmer.»
Historie
Exploitationfilmer som begrep er ikke entydig og kan inneholde antydende eller implisitt sex, sensasjonell vold, bruk av narkotika, nakenhet, misfostre, gørr, det bisarre, ødeleggelse, opprør, og grov legemsbeskadigelse, gjerne det som ofte negativt sammenfattes med «spekulativt innhold». Slike filmer ble først sett i dens moderne utgave tidlig på 1920-tallet, men de ble først populære på 1960- og 1970-tallet med en generelt langt mer avslappet forhold til sensur og filmatiske tabuer i USA og Europa. Motion Picture Association of America (en interesseorganisasjon i USA som ble dannet for å beskytte de store filmstudioenes interesser) samarbeidet om en sensur for å bevare inntrykket av et «rent» Hollywood, men distributørene av exploitationfilmer opererte utenfor dette nettverk, og ofte ønsket kontroverser velkommen da det fungerte som en form for fri promotering. Produsentene av exploitationfilmer benyttet seg av sensasjonelle elementer for å tiltrekke seg det publikum som var gått tapt til fjernsynet. Siden 1990-tallet har denne særegne sjangeren også fått interesse i akademiske sirkler hvor det tidvis er kalt for paracinema.
Tefflus
Tefflus er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) Panagaeinae i familiegruppen løpebiller.
Exploitationfilm
Historie
Exploitationfilm er meget løst definert, og har mer med tilskuerens oppfatning av filmen enn filmens egentlige innhold. Pirrende materiale og kunstnerisk innhold kan eksistere på samme tid, noe som er demonstrert ved det faktum at kunstfilmer som feiler å bli akseptert av Hays-koden (retningslinjer for selvsensur i den amerikanske filmbransjen) ble ofte vist som en form for undergrunnskultur og «kun for voksne» ved de samme kinoene i bakgatene som viste lavbudsjettfilm, exploitationfilmer og porno, såkalte «grindhouses». Exploitationfilmer delte fryktløsheten til anerkjente grensesprengende europeiske regissører som Derek Jarman, Luis Buñuel, og Jean-Luc Godard i å håndtere «beryktet», «forkastelig» eller «utfordrende» innhold. Mange filmer anerkjente som klassiske i dag inneholdt grader av sex, vold og sjokk som typisk sett er assosiert med moderne splatterfilm, eksempler er blant annet Tod Brownings Freaks (1932), Roman Polańskis Avsporet (Repulsion) (1965), og Stanley Kubricks A Clockwork Orange (1971). Det har blitt antydet at om Carnival of Souls, en amerikansk skrekkfilm fra 1962 med Candace Hilligoss, hadde blitt gjort i Europa, hadde den blitt betraktet som en kunstfilm, mens om den franske Les yeux sans visage («Øyne uten ansikt») fra 1960 hadde blitt gjort i USA, hadde den blitt betraktet som lavbudsjettert skrekkfilm. Publikum av henholdsvis kunstfilm og exploitationfilmer har til felles at de har en smak som avviser de trygge filmene som Hollywood tilbyr.
Tefflus
Utseende
Store (gjerne 25-55 millimeter), slanke og langbeinte, mørke løpebiller. Artene kan ligne på slekten Anthia, som de ikke er i nært slekt med, men har ikke hvite tegninger.
Levevis
Disse billene er raske, nattkative jegere som jakter på ulike virvelløse dyr. De kan bite godt fra seg, men ulikt mange andre store løpebiller forsvarer de seg ikke med gift.
Exploitationfilm
Historie
Exploitationfilmer har ofte utnyttet nyhetshendelser i folks korttidshukommelse eller bevissthet som et betydelig filmstudio kan unngå grunnet tiden som det krever å produsere en skikkelig spillefilm. Eksempelvis Child Bride (1938) som forsøkte å pirre over det da aktuelle emnet eldre menn som giftet seg med meget unge kvinner i det amerikanske fjellområdet Ozark. Filmet var kontroversiell både for sitt tema og grunnet en langvarig scene med toppløs og nakenbading av den da 12 år gamle Shirley Mills, men unngikk Hays-loven ved å være produsert og distribuert uavhengig av Hollywood, og ved at den hevdet for gjort for pedagogisk undervisningsformål. Selv om den ble forbudt i mange delstater, forble den beryktet i form at det ble sirkulerte i mange år i eksploteringfilmkretser. Et annet emne, slik som misbruk av narkotika ble emne for filmen Reefer Madness (1936) og tiltrakk seg et publikum som betydelige filmstudioer vanligvis unngikk for opprettholde deres respektable omdømme. Filmen som hadde helt ukjente skuespillere dreide rundt melodramatiske hendelser som skoleelever som blir lurt av pushere til å forsøke marihuana, bilulykker, drap, mord, forsøk på voldtekt, og galskap. Med nok insitament kunne også betydelige filmstudioer bli involvert, som Warner Bros. gjorde med deres film med en ideologi som var antirus og anti-motkultur, The Big Cube (1969). Filmen Sex Madness (1938) portrettert på lignende vis de pirrende farene ved seksuelt overførbare sykdommer ved utenomekteskapelig sex. Mom and Dad (1945) handlet om graviditet og barnefødsel. Den ble produsert av Kroger Babb som hadde spesialisert seg på exploitationfilmer under slagordet «You gotta tell 'em to sell 'em». og strakte seg fra drama innenfor sexundervisning til såkalte dokumentarer om fremmede kulturer. På lignende vis var She Shoulda Said No! (1949) som kombinerte såkalte moralske tema som stoffmisbruk og promiskuøs sex. Filmen slet med å finne distributør inntil Kroger Babb overtok den og ga den nye pirrende titler. I filmindustriens tidligste dager, da exploitationfilmer hvilte på sensasjonelle emner som disse, ble de presentert fra et tilsynelatende konservativt moralsk synsvinkel for å unngå sensuren da filmer i USA den gang ikke ble betraktet som høyverdige til å få beskyttelse som kulturuttrykk under Første tillegg av USAs grunnlov.
Tefflus
Utbredelse
Slekten er i hovedsak utbredt i Afrika.
Exploitationfilm
Historie
Flere filmer ble gjort om vinterkrigen i Finland, koreakrigen, og vietnamkrigen før de store filmstudioene viste interesse. Da Orson Welles' radiodramatisering av Klodenes kamp ble sendt i 1938 og sjokkerte amerikanerne, redigerte Universal Pictures deres filmserie Flash Gordon's Trip to Mars, basert på tegneserien Lyn Gordon til en kort film kalt Mars Attacks the World som ble utgitt i november det samme året.
Tefflus
Systematisk inndeling
Systematikken følger Carabidae of the World.
Exploitationfilm
Historie
En del lavbudsjettfilmer fra stumfilmperiodens siste tid og fram til midten av 1950-tallet («Poverty Row»-filmer) utnyttet ofte prosjekter fra de store studioene. Ved at de selv ved enkle midler kunne produsere en film på kort tid gjorde at de kunne utnytte fordelen av publisiteten som omgikk kommende filmer fra de store studioene. Eksempelvis produserte Edward L. Alperson filmen Invaders from Mars (1953) for å komme før Paramount Pictures' produksjon av regissør George Pals The War of the Worlds (1953) til kinoene, og Pals Tidsmaskinen (1960) ble tilsvarende slått til kinoene av Edgar G. Ulmers film Beyond the Time Barrier. Som et resultat av dette begynte de mange filmselskapene, produsentene og stjernene å holde sine prosjekter hemmelige.
Undersjangre
Exploitationfilmer kan etterligne med enkle midler emnet, innholdet og stilen til tradisjonelle filmsjangre, særlig skrekkfilmer og dokumentarfilmer, og deres emner er tidvis påvirket av andre media som også utnyttet de samme sensasjonene, som billige kioskromaner og tegneserier. Disse filmene hadde ofte uklare grenser mellom sjangrene ved å inneholde to eller flere sjangre på samme tid. Deres undersjangre er identifiserbare ved de karakteristikker de benyttet. Eksempelvis Doris Wishmans Let Me Die A Woman (1978) som inneholdt elementer av både sjokkdokumentarisme og sexplorasjon. En del sammenblandinger av undersjangre ble så rendyrket at disse filmene fikk en ubevisst humoristisk vinkling som antagelig ikke gikk upåaktet hen for det publikumet som likte exploitationfilmer for deres særegne kvalitet (eller mangel på det samme), eksempelvis Doris Wishman Nude on the Moon (1961) som kombinerte nakenhet og science-fiction. Filmen ble bannlyst i delstaten New York da sensuren hevdet at det var ok med en setting fra en nudistkoloni, men ikke at denne var på månen. Undersjangre var ikke bare kuriøse, men også smakløse, som naziexploitationfilmer som Ilsa, She Wolf of the SS (1975).
En del undersjangre er:
Advarselsfilmer på 1930- og 1940-tallet
Selv om disse innholdt skumle emner, omgikk exploitationfilmer på 1930- og 1940-tallet sensuren og samtidens oppmerksomhet ved å hevde å være undervisningsfilmer. De var generelt advarende fortellinger om de påståtte farene av eksempelvis utenomekteskapelig sex og narkotika. Typiske eksempler er Marihuana (1936), Reefer Madness (1938), Mom and Dad (1945), og She Shoulda Said No! (1949). En enslig exploitationfilmer om homofili, Children of Loneliness (1937), er nå antatt gått tapt.
Motorsykkelfilmer
I 1953 spilte Marlon Brando i Vill ungdom (The Wild One), den første filmen om motorsykkelgjeng. En rekke lavbudsjettfilmer om farlig ungdom sentrert rundt motorsykler fulgte utover 1950-tallet. Suksessen til American International Pictures' The Wild Angels i 1966 med Peter Fonda utløste en trend som fortsatte inn i 1970-tallet. Andre bikerfilmer var Motorpsycho (1965), Hells Angels on Wheels (1967), The Born Losers (1967), Easy Rider (1969), Satan's Sadists (1969), Roger Cormans Naked Angels (1969), Nam's Angels (1970), og C.C. and Company (1970).
Blaxploitation
Blaxploitation er en filmsjanger som oppsto på 1970-tallet i USA. Det er en etnisk undersjanger av en generell kategori av exploitationfilmen. Blaxploartasjon ble opprinnelig gjort utelukkende for et urbant afroamerikansk publikum med svarte skuespillere, skjønt sjangerens generell appell bredde seg snart utover de etniske skillelinjene. Et generelt tema var svarte som klarte å overvinne en fiendtlig autoritet, «the Man», gjennom smartness og vold. Det første eksempelet på dette var Melvin Van Peebles' Sweet Sweetback's Baadasssss Song og andre var Black Caesar, Black Devil Doll, Blacula, Black Shampoo, Boss Nigger, Coffy, Coonskin, Cotton Comes to Harlem, Dolemite, Foxy Brown, Hell Up in Harlem, The Mack, Mandingo, Shaft, Sugar Hill, Super Fly, The Thing With Two Heads og Truck Turner. James Bond-filmen fra 1973, Å leve og la dø benyttet seg av temaer fra blaxploitation og skumle svarte skuespillere, og Quentin Tarantinos Jackie Brown (1997) og Scott Sanders' Black Dynamite (2009) er moderne hyllester til denne sjangeren.
Kannibalfilmer
Kannibalfilmer som filmsjanger er grafisk filmer med blod og gørr som ble gjort tidlig på 1970-tallet og fram til slutten av 1980-tallet, hovedsakelig av italienske og spanske filmprodusenter. De fokuserte hovedsakelig på kannibaler dypt inne i Sør-Amerika eller i Asia, vanligvis mot vestlige mennesker som ble holdt som fanger. Som med mondofilmer (italiensk betegnelse for liksom-dokumenter om sjokkerende emner) var tiltrekningen til disse filmene løftene om eksotiske lokaliteter og visuelt framstilt gørr som involverte levende vesener, mennesker eller dyr. Den best kjente filmen i denne sjangeren er den kontroversielle Cannibal Holocaust (1980) hvor seks dyr ble drept. Andre var Cannibal Ferox, Eaten Alive!, The Mountain of the Cannibal God, og Last Cannibal World. En del kjente regissører var Umberto Lenzi, Ruggero Deodato, Jesús Franco, og Joe D'Amato.
Canuxploartasjon
Canuxploartasjon er en relativ liten undersjanger av exploitationfilmen produsert i Canada som handlet om stereotyper innenfor kanadisk liv og kultur. Mange av dem var kanadiske versjoner av utenlandske exploitationfilmer, men sjangeren brakte fram siden respekterte filmregissører som David Cronenberg og Bob Clark.
Carsplorasjon
Carsplorasjon, et ordspill cars og eksploarasjon, men høres delvis ut som «cars-eksplotion», og det er hva denne undersjangeren handlet om, raske biler, spektakulære krasj og biler som eksploderte og brant opp. Disse ble produsert hovedsakelig i USA og Australia. Den mest vesentlige filmen i denne sjangeren er Døden bak rattet (Vanishing Point) fra 1971, en blanding av actionfilm og roadmovie, og er blitt forstått som en sosial stemningkommentar til tiden etter Woodstock i USA. Andre filmer var Two-Lane Blacktop (1971), The Cars That Ate Paris (1974), Dirty Mary Crazy Larry (1974), Gone in 60 Seconds fra 1974 ble gjort på nytt med langt større budsjett og større skuespillernavn i 2000, Death Race 2000 (1975), Race with the Devil (1975), Cannonball (1976) som siden har blitt en gjenganger på kyniske norske TV-stasjoner, Mad Max (1979), The Blues Brothers (1980), Dead End Drive-In (1986) and Haikeren (1986). Quentin Tarantinos Death Proof (2007) er en moderne hyllest til denne sjangeren (og inneholder en del referanser til Vanishing Point), foruten også til slasherfilmer og filmene Russ Meyer. The Fast and the Furious-filmene forsøker også å utnytte denne sjangeren.
Samuraifilmer (chambara)
På 1970-tallet oppnådde en revisjonistisk, mindre tradisjonell utgave av den klassiske samuraifilmen en del popularitet i Japan. Den ble kjent som chambara, som var et lydord som beskrev lyden av sverd som slo mot hverandre. Sjangerens opprinnelse er sporet tilbake til Akira Kurosawa, men er nok mer knyttet til japanske samuraitegneserier, manga, på 1970-tallet, særlig de til Kazuo Koike og det som senere ble produsert filmer basert på. I motsetning til tidligere samuraifilmer som nok var voldelige, men dypest sett svært moralske, var disse chambara-filmene preget av hevndrevne antihelter, nakenhet, sex, sverdsvinging og mye blod og skriking. Velkjente eksempler er Hanzo the Razor, Lady Snowblood, Lone Wolf and Cub (basert på tegneserien av samme navn), Sex and Fury og Shogun Assassin. Titlene her viser til de amerikanske. Quentin Tarantinos Kill Bill-serie fra 2003 og 2004 er en framtredende amerikansk hyllest til sjangeren.
Monsterfilmer
Monsterfilmer er en form hvor naturen-løper-løpsk, hovedsakelig med fokus på et bestemt dyr eller flere dyr, og disse er langt større og langt mer aggressivt enn de er i de virkelige liv. De terroriserer mennesker mens en annen gruppe mennesker forsøker å slå tilbake. Sjangeren begynte på 1950-tallet da bekymringer over prøvesprengninger av kjernefysiske våpen gjorde filmer om gigantiske monstre populære. Disse var enten kjempestore forhistoriske udyr som ble vekket av en atomeksplosjon eller vanlige dyr som ble mutert av radioaktivitet.
Blant disse filmene var japanske Godzilla (1954) om et gigantisk monster oppstått fra radioaktivitet, amerikanske Them! (1954) hvor trusselen var kjempestore maur, og Tarantula (1955) hvor store edderkopper truet særlig unge kvinner. Denne trenden ble fornyet på 1970-tallet da frykten for forurensning fra industrien, grådigheten til store selskaper og et uansvarlige militærapparat fikk skylden for miljøødeleggelser. Night of the Lepus, Frogs, og Godzilla vs. Hedorah er typiske eksempler.
Etter Steven Spielbergs film fra 1975, Haisommer, kom det en rekke av meget like filmer som ble produsert i håpet på å tjene inn på Spielbergs suksess. Blant disse finnes Alligator (1980), italienske Great White (1981), Piraya (1978), Blekksprut (1977), og Tintorera (1977).
Giallo-filmer
Giallo-filmer er italienskproduserte slasher-filmer som fokuserte på grusomme mord og den påfølgende jakten på morderne. De har sitt navn for det italienske ordet for gult, giallo, som var bakgrunnsfargen på kiosklitteratur som ble produsert på billig treholdig papir som gulnet fort. Den filmen som startet sjangeren i Italia var La ragazza che sapeva troppo (Piken som viste for mye) fra 1963. Andre eksempler er 4 mosche di velluto grigio (1971), Profondo Rosso (1971) og Il gatto a nove code (1971). De mest kjente regissørene var Dario Argento, Lucio Fulci og Mario Bava.
Mockbustere
Mockbuster, et ordspill på «blockbuster» (en meget suksessfull film) og «mock» som betyr etterligning eller hån. Mockbustere er filmer som etterligner kjente filmer så nært som mulig i håp å få gratis reklame og inntjening. Et filmselskap som spesialisert seg på denne typen film er The Asylum, men som foretrekker å kalle dem for «tie-ins». Slike filmer har også kommet fra Italia som har vært raske på kaste seg på populære trender som western, James Bond-filmer og zombiefilmer, men begrepet går tilbake til 1950-tallet (se over). Luigi Cozzi har uttalt at «I Italia når du kommer med et filmmanus til en produsent er det første spørsmålet han stiller ikke hva handler filmen din om, men hvilken film er din film lik. Det er slik det er, vi kan kun lage Zombie 2, aldri Zombie 1.» På 2000-tallet har det kommet en rekke pornofilmer som hevder å være en parodi på kjente filmer, gjerne i forlengelsen av navn som «This is not Batman XXX» eller «This is not Star Wars XXX», men er hovedsakelig rene pornofilmer med en del mindre dialog innimellom. Slike filmer har begynt å få oppmerksomheten til de store filmselskapene i Hollywood. Blant annet ble advokater satt inn da The Asylum utga The Day the Earth Stopped rett før storfilmen The Day the Earth Stood Still (2008) hadde premiere i kinoene.
Nordamerikansk mesterskap i volleyball for kvinner 2003
Nordamerikansk mesterskap i volleyball for kvinner 2003 ble arrangert i Santo Domingo i Den dominikanske republikk i 2003.
Exploitationfilm
Mondofilmer
Mondofilmer, også kalt sjokkumentarer, er kavsidokumentarer som fokuserer på sensasjonelle og tabubelagte emner som eksotiske skikker rundt om i verden eller grusomme dødsskildringer. Hensikten er sjokkexploitation. De første og beste kjente mondofilmer er italienske Mondo Cane («En hundeverden») fra 1962. Andre er blant annet finske Shocking Asia (1974) og Faces of Death (1978), sistnevnte amerikanske film har holdt seg oppe på sitt beryktede rykte om være forbudt i mer enn 40 land, inkludert Norge. Den fikk minst tre oppfølgere og en liksomdokumentarer om filmserien, Faces of Death: Fact or Fiction? (1999).
Naziexploitationfilmer
Naziexploitationfilmer, også kalt «il sadiconazista» etter de italienske utgavene, fokuserer på nazister som torturer fanger i konsentrasjonsleirer eller i horehus under den andre verdenskrig. De torturerte er gjerne seksuelt orientert og fangene er ofte kvinner og nakne. Forløperen til denne undersjangeren er Love Camp 7 (1969), en kombinasjon av kvinner-i-fengsel-filmer og sadisme. Arketypen i sjangeren, som etablerte dens popularitet og dens typiske temaer er Ilsa, She Wolf of the SS (1974), om en brystfager nymfoman domina Ilsa som torturerte kvinnelige fanger i et Stalag. Den hadde Dyanne Thorne i den kvinnelige hovedrollen, tidligere nakenmodell i herreblader og showgirl i Las Vegas. Andre filmer var Fräulein Devil (Captive Women 4, eller Elsa: Fraulein SS, eller Fraulein Kitty), La Bestia in Calore (SS Hell Camp, eller SS Experiment Part 2, eller The Beast in Heat, eller Horrifying Experiments of the S.S. Last Days), L'ultima orgia del III Reich (Gestapo's Last Orgy, eller Last Orgy of The Third Reich, eller Caligula Reincarnated as Hitler), Salon Kitty and SS Experiment Camp. Mange naziexploitationfilmer var påvirket av en del kunstfilmer som Pier Paolo Pasolinis beryktede Salò o le 120 giornate di Sodoma (Salo or The 120 Days of Sodom) og Liliana Cavani's Il portiere di notte. Pornofilmer har også utnyttet naziscenarier for en rekke sadomasokistiske pornofilmer på 1970- og tidlig på 1980-tallet, blant annet Mitchell-brødrenes Hot Nazis, Nazi Love Island med John Holmes og Seka, og Hitler's Harlot. En av de siste var Stalag 69 (1982) med Angelique Pettyjohn som Ilsa-type SS-offiser, som hovedsakelig var nyutgave av Love Camp 7, og således brakte syklusen tilbake til begynnelsen igjen.
Nudistfilmer
Nudistfilmer dukket først opp på 1930-tallet som en omgåelse av Hays-kodens begrensninger av nakenhet ved å hevde å være dokumenterer av en naturistlivsstil. De opphørte på slutten av 1950-tallet etter at en domstol i New York bestemte at utendørs nudisme ikke er obskønt. Det åpnet døren for mer direkte nakenhet, særlig med Russ Meyers The Immoral Mr. Teas (1959) som har blitt kreditert for å være den første filmen som plasserte sin elementer av exploitation uten å be om unnskyldning framfor å late som om filmen bærer et moralsk, konservativt budskap eller er til pedagogisk undervisningsformål. Det brola vegen for mer eksplisitte exploitationfilmer på 1960-tallet og 1970-tallet, og gjorde nudistsjangeren foreldet. Isteden delte det som var igjen av nudistsjangeren seg i to utgave, «nudie-cutie», som inneholdt nakenhet, men ingen berøring, og «roughie», som hadde både nakenhet og voldelig, antisosial oppførsel.
Russ Meyer (1922–2004) hadde en broket karriere som hadde en viss tilhengerskare på 1970-tallet for hans lavbudsjetterte sexploarsjonsfilmer av den mildere utgaven, eksempelvis Beneath the Valley of the Ultra-Vixens (1979) som hadde en del dum humor, slu satire, men hovedsakelig nakne kvinner med meget store bryster som løpet og hoppet rundt, men da pornofilmene overtok hans markedsnisje på begynnelsen av 1980-tallet var tiden ute også for Meyer. Filmhistoriker Jimmy McDonough har hevdet at Russ Meyers anvendelse av fysisk og seksuelt overveldende kvinner plasserer ham i en særegen sjangre ved at selv om han portretterer kvinner som sexobjekter, uansett avbilder dem som mer mektige enn menn og således i vanvare er en feministisk filmregissør.
Ozploateringsfilmer
Ozploateringsfilmer (kombinasjon av «ozzie» = slang for australier) viser til en undersjanger eller henvisning til skrekk- eller krimfilmer fra Australia på 1970- og 1980-tallet. Reformer i Australias klassifiseringssystemer i 1971 førte til en rekke privat finansierte lavbudsjetterte filmer som var ment for eksport. Ofte kunne en internasjonalt anerkjent skuespiller (men med dalende interesse) bli hyret i hovedrollen, og ofte var det settingen et ørkenlandskap. En del av de mest kjente var den futuristiske actionfilmene Mad Max med Mel Gibson som faktisk fikk et oppsving av denne filmserien som det kom tre av, sexfarsen Alvin Purple (1973), skrekkfilmen Patrick (1978) og futuristiske Turkey Shoot (1982).
Det ble gjort en dokumentar om sjangeren kalt Not Quite Hollywood: The Wild, Untold Story of Ozploitation! (2008). Disse filmene adresserte bekymringer om det australske samfunn, særskilt angående maskulinitet, menns holdninger overfor kvinner, holdninger over den australske urbefolkning, vold, alkohol og miljøforstyrrelser. Settingen var enten i ørkenen eller ruralt, og hvor det australske landskap ble presentert nærmest spirituelt.