cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Boeing 747
Inngangen til tjeneste
Da økonomiske problemer i USA og andre land etter oljekrisen i 1973 førte til redusert passasjertrafikk, følte flere flyselskap at de ikke hadde nok passasjerer til å fly 747 økonomisk. De byttet ut 747 med de nye og mindre tremotors bredbukflyene McDonnell Douglas DC-10 og Lockheed L-1011 TriStar (og senere tomotors 767 og Airbus A300). Etter å ha prøvd å bytte ut økonomiklasseseter med pianobarer i et forsøk på å tiltrekke flere kunder, valgte American Airlines til slutt å regulere deres 747 til transporttjeneste og i 1983 utvekslet Pan Am dem for mindre fly. Delta Air Lines fjernet også sine 747 fra tjeneste etter flere år.
Utenlandsflyvninger som ikke mellomlandet på tradisjonelle knutepunktsflyplasser og heller landet i mindre byer, ble vanligere på 1980-tallet. Dette minsket 747s opprinnelige marked. Selv om 747 ikke ble brukt mye i passasjertrafikken, fortsatte mange internasjonale transportører å bruke 747 på stillehavsruter. I Japan blir 747 på innenlandsruter konfigurert til å ta nær maksimum av passasjerkapasiteten.
Forbedrede 747-versjoner
Etter den første 747-100-versjonen, begynte Boeing å utvikle -100B, et fly med mulighet for høyere maksimumsvekt (MTOW), og -100SR (Short Range), med høyere passasjerkapasitet. Økt maksimumsvekt kan gjøre et fly i stand til å ha mer drivstoff og derfor fly lengre. -200-modellen fulgte disse, og kom inn i tjeneste i 1971. Den hadde kraftigere motorer og høyere maksimumsvekt. Passasjerfly, lastefly og kombiversjoner, fly som tok både passasjerer og last, ble bygget. Den kortere 747SP (special performance) med lengre rekkevidde ble også utviklet på midten av 1970-tallet.
747-familien ble videre utviklet med lanseringen av 747-300 i 1980. -300 var et resultat av Boeings studier for å øke setekapasiteten til 747. Løsninger som å strekke det øvre dekket til hele lengden av flyskroget ble avvist. Det første navnet til -300 var 747SUD for «stretched upper deck» (strukket øvre dekk), så 747-200 SUD, fulgt av 747EUD, og til slutt fikk den navnet 747-300. -300 modellen ble først produsert i 1983. Den inkluderte et strukket øvre dekk, økt marsjhastighet og økt setekapasitet. Passasjerfly, kortdistansefly og kombinasjonen laste-passasjerfly ble produsert.
I 1985 begynte utviklingen av langdistanseflyet 747-400. Det hadde glasscockpit, der alle instrumenter var digitale i stedet for analoge. Utviklingskostnadene raste i været og produksjonsforsinkelser oppstod når ny teknologi ble brukt etter forespørsel fra flyselskapene. Liten erfaring blant arbeidsstyrken og bruken av overtid bidro til å skape problemer tidlig i produksjonen av 747-400. Flyet gikk inn i tjeneste i 1989.
Elodina
Elodina  er en slekt av sommerfugler i gruppen hvitvinger. De lever i Australia og helt sørøst i Asia.
Boeing 747
Forbedrede 747-versjoner
I 1991 ble det satt rekord da 1,087 passasjerer ble fløyet til Israel som en del av Operasjon Solomon. 747 var det tyngste flyet i normal tjeneste fram til Antonov An-124 Ruslan ble tatt i bruk i 1982. 747-400ER-modellen tok tilbake den tittelen i 2000. Transportflyet Antonov An-225 er i dag verdens største fly etter flere kriterier (inkludert maksimum tillatte vekt og lengde); ett slikt fly er i tjeneste siden 2010. Hughes H-4 Hercules er det største flyet etter vingespenn, men det fløy bare én gang.
Videre utvikling
Helt siden 747-400 ble tatt i bruk, har det vært flere planer for å øke lengden på flyet. Boeing annonserte planer om de større 747-500X og -600X i 1996. De nye variantene ville ha kostet mer enn 5 milliarder USD å produsere, men interessen var ikke stor nok til å starte programmet. Boeing kom med skisser til flere varianter av en 747X i forskjellige lengder som et alternativ til Airbus A3XX i 2000, men interessen for 747X-familien var ikke stor nok til å gå i produksjon.
Elodina
Levevis
Larvene lever på planter i kapersfamilien (Capparidaceae).
Boeing 747
Videre utvikling
Boeing gikk fra 747X-studiene og over til Sonic Cruiser i 2001. Da Sonic Cruser-programmet ble satt på vent, gikk de over på Boeing 787. Noen av ideene utviklet for 747X ble brukt på 747-400ER.
Elodina
Utbredelse
Slekten finnes i det østlige og nordlige Australia, Ny-Caledonia, Ny-Guinea og på Sulawesi.
House of Shock
House of Shock er en årlig attraksjon sentrert rundt halloween, som ble startet av Panteras vokalist, Phillip Anselmo og hans venn Ross Karpelman. Hvert år åpner House of Shock i New Orleans, Louisiana i helgene i oktober, og fire dager i den siste uken av oktober. Attraksjonen er best kjent for de sataniske temaene og intensiteten.
Elodina
Systematisk inndeling
Slektskapsforholdene mellom hvitvingenes delgrupper og slekter kan være avklart i ulik grad. Derfor kan endringer skje.
Boeing 747
Videre utvikling
14. november 2005 annonserte Boeing at 747 Advanced-prosjektet skulle ta navnet Boeing 747-8. De siste 747-400 ble ferdigstilt i 2009. Per 2011 har de fleste bestillingene av 747-8 vært for transportversjonen. 8. februar 2010 hadde 747-8 sin jomfruferd. Den første leveringen av 747-8 var til Cargolux i midten av 2011. Etterhvert kan 747 komme til å bli erstattet av Boeings nye fly, foreløpig kalt «Boeing Y3».
House of Shock
Historie
House of Shock ble først startet i 1992, som et hjemsøkt hus. I det tredje året leide Anselmo et lagerhus. Det var først ved dette tidspunktet at noen prøvde å få attraksjonen stengt, fordi et av rommene representerte Church of Satan. Bystyret mente at House of Shock ikke egnet seg til å være åpent for allmennheten. Det hele endte med at House of Shock fikk fortsette, og drives nå på et annet sted, i nærheten av der det først startet opp.
Attraksjonen
Skrekkshowet starter med et pyroteknisk sceneshow med skuespillere. Etter opptredenen blir de besøkende tatt med gjennom en kirkegård og et begravelsesbyrå hvor de levende døde vandrer. Deretter blir de ført inn i likhuset og slakterhuset, hvor de blir flekket med jukseblod. Det siste rommet er også det mest kontroversielle, og representerer Church of Satan. Når man forlater det siste rommet blir man etterfulgt av psykopater med motorsager.
Dødsfall
Ifølge Karpelman var det en kvinne som var teknisk død i en periode på grunn av en hjertestans, men som ble reddet av leger.
Church of Satan
Selve rommet som skal representere Church of Satan er ikke basert på en faktisk satanisk kirke, men fungerer snarere som en avbildning av hva en kirke dedikert til Satan kan se ut som.
Boeing 747
Design
Boeing 747 er et stort bredbuksfly med fire vingmonterte motorer. Vingene er tilbakestrøket i en vinkel på 37,5 grader. Flyet kan oppnå en marsjfart på Mach 0.84 til 0.88, avhengig av varianten. Denne tilbakestrykningen tillater et såpass kort vingespenn at 747 kan bruke eksisterende hangarer. Setekapasiteten er på mer enn 366 med en 3-4-3-seteinndeling i økonomiklassen og en 2-3-2-inndeling på første klasse på hoveddekket. Det øvre dekket har 3-3-seteinndeling i økonomiklassen og 2-2-inndeling i første klasse.
Paratelaugis
Paratelaugis er en slekt av biller som hører til undergruppen praktskarabider (Rutelinae) i den store familien skarabider (Scarabaeidae).
Boeing 747
Design
Hevet over hoveddekket skaper førerkabinen en hump. Den hevede kabinen lar lasten bli lastet gjennom nesen på lasteversjonene. Det øvre dekket bak førerkabinen gir rom for en salong med ekstra seter. Det «strekte øvre dekket» kom som en utstyrsvariant på 747-100B og senere som standard på 747-300.
Paratelaugis
Utseende
Middelsstore, blankt svarte skarabider. Scutellum er stort og trekantet.
Boeing 747
Design
747s maksimumsvekt varierer fra 750 000 pund (333 400 kg), for -100, til 970 000 pund (439 985 kg) for -8. Rekkevidden strekker seg fra 5 000 nautiske mil (9 800 km), på -100, til 8 000 nautiske mil (14 815 km), på -8.
Paratelaugis
Levevis
Larvene lever i råtten ved.
Boeing 747
Design
747 har flere strukturelle overtallssystemer, inkludert fire hydrauliske systemer og fire separate landingshjulsett med fire hjul hver, som gir god spredning av vekten på bakken og sikkerhet i tilfelle et dekk punkterer. Det overtallige landingsutstyret lar flyet lande på to motstående hjulsett i tilfelle de andre ikke fungerer. I tillegg, har 747 delte kontrollflater og avanserte tre-spaltete flaps som minimerer landingsfarten og lar 747 bruke normalt lange rullebaner. For transport av ekstra motorer kan 747 feste en ikke-fungerende femte motor under babord ving.
Varianter av Boeing 747
747-100 var den originale versjonen lansert i 1966. 747-200 kom like etter, med bestillinger i 1968. 747-300 ble lansert i 1980 og ble fulgt i 1985 av 747-400. Tilslutt ble 747-8 annonsert i 2005. Flere versjoner av hver modell har blitt produsert. Mange av de tidlige variantene var i produksjon samtidig.
747SR
Etter forespørsler fra japanske flyselskap etter et fly med høy kapasitet til innenriksreiser, utviklet Boeing flyet 747SR som et «kortdistansefly», en variant av 747-100 med lavere drivstoffkapasitet og høyere lastekapasitet. Flyet hadde også flere seter, opp til 498 passasjerer kunne bli fraktet i tidlige versjoner, og mer enn 550 i senere modeller. 747SR hadde et «økonomisk designet livsmål» med 52 000 flyvninger over 20 år, i motsetning til vanlige 747 med kun 20 000 flyvninger på 20 år. Den originale 747SR, -100SR, hadde et forsterket skrog og landingsutstyr for å takle økte belastninger forbundet med de ekstra avganger og landinger. Ekstra strukturell støtte ble bygget inn i vingene, flyskroget og landingsutstyret sammen med 20 % redusert drivstoffkapasitet.
Den originale bestillingen for -100SR, fire fly til Japan Air Lines (JAL, senere Japan Airlines), ble offentliggjort 30. oktober 1972, ferdig 3. august 1973, og første flyvning fant sted 31. august 1973. Typen ble godkjent av FAA 26. september 1973, med første levering samme dag. -100SR gikk inn i tjeneste med JAL, flytypens eneste kunde, 7. oktober 1973, og fløy vanligvis innenriksreiser i Japan. Syv -100SR ble bygd fra 1973 til 1975, hver med en maksimums avgangsvekt på 520 000 pund (240 000 kg) og JT9D-7A motorer med 43 000 pund skyvekraft (190 000 N). Etter -100SR, produserte Boeing en ny -100BSR, en 747SR variant med høyere vektkapasitet. Flyet debuterte i 1978, og en slektning av flyet, -100B, debuterte i 1979. -100BSR fløy for første gang 3. november 1978, med første levering til All Nippon Airways (ANA) 21. desember 1978. Det ble produsert 20 -100BSR for ANA og JAL. -100BSR hadde 600 000 lb maksimum vekt og ble drevet av de samme JT9D-7A-motorene brukt på -100SR. ANA brukte typen på innenriksruter i Japan med 455 eller 456 seter fram til det siste flyet ble satt på bakken 10. mars 2006.
I 1986 ble det bygd to -100BSR SUD-modeller, med forlenget øvre dekk (stretched upper deck, SUD) fra -300-modellen, for JAL. Typens jomfruferd fant sted 26. februar 1986, med FAA-godkjenning og første levering 24. mars 1986. JAL fløy -100BSR SUD med 563 seter på innenriksruter fram til det ble satt på bakken i fjerde kvartal 2006. Mens bare to -100BSR SUD ble produsert, kan i teorien -100B-fly bli modifisert til SUD. Totalt tjueni 747SR ble bygget, derav syv -100SR, tyve -100BSR og to -100BSR SUD-modeller.
747-100B
Modellen 747-100B ble utviklet fra -100SR, og hadde sterkere skrog og landingsutstyr. Typen hadde en økt drivstoffkapasitet med 48 070 US gallons (181 965 liter), som tillot reiser på opptil 5 000 nautiske mil (9 000 km) vanligvis med 452 passasjerer, og økt maksimal avgangsvekt på 750 000 lb (340 000 kg) ble tilbudt. Den første -100B-bestillingen, et fly til Iran Air, ble offentliggjort 1. juni 1978. Dette flyet fløy først 20. juni 1979, fikk sin FAA-godkjennelse 1. august 1979, og ble levert dagen etter. Ni -100B ble bygget, et for Iran Air, åtte for Saudia (nå Saudi Arabian Airlines). Ulikt originalen, -100, hadde -100B enten Pratt & Whitney JT9D-7A-, General Electric CF6-50-, eller Rolls-Royce RB211-524-motorer. Imidlertid ble kun RB211-524- (Saudia) og JT9D-7A-motorer (Iran Air) bestilt.
747SP
Ideen til 747SP kom etter en forespørsel fra Pan American World Airways og Iran Air, som så etter et høykapasitetsfly med nok rekkevidde til å dekke Pan Ams New York–Midøsten-ruter og Iran Airs planlagte Teheran–New York-rute. Den sistnevnte ruten ville bli den lengste kommersielle flyreisen uten stopp i verden. 747SP er 48 fot 4 tommer (14,73 m) kortere enn 747-100. Deler av flyskroget ble avkortet foran og bak vingen, og midtseksjonen ble redesignet. SPs vingeflapper tok i bruk en enklere én-spaltet konfigurasjon. 747SP hadde sammenlignet med tidligere utgaver en tilspissing av det bakre skroget bakover mot halepartiet, dobbelthengslede sideror, og lengre vertikale og horisontale stabilisatorer. Det var installert Pratt & Whitney JT9D-7(A/F/J/FW)- eller Rolls-Royce RB211-524-motorer.
Flyet gikk inn i tjeneste med Pan Am og Iran Air i 1976. Flyet ble valgt til å betjene store flyplasser med korte rullebaner.
Det ble bygget 45 747SP. Den 44. 747SP ble levert 30. august 1982. Boeing gjenåpnet 747SPs produksjonslinje for å bygge en siste 747SP fem år senere i 1987 etter en bestilling fra De forente arabiske emiraters regjering. I tillegg til passasjerfly, ble en 747SP modifisert for NASAs SOFIA-eksperiment.
747-200
Mens -100, drevet av Pratt & Whitney JT9D-3A-motorer, gav nok rekkevidde og bæreevne for amerikanske innenriksoperasjoner, var den knapp når det gjelder internasjonale ruter. Etterspørselen etter fly med lengre rekkevidde og økt bæreevne førte frem til den forbedrede -200, med kraftigere motorer, økt MTOW, og lengre rekkevidde enn -100. Noen få -200 beholdt tre-vindu konfigurasjonen til -100 på øvre dekk, men de fleste ble byget med en ti-vindu-konfigurasjon på hver side. −200 ble produsert som rent passasjerfly (−200B), fraktfly (−200F), ombyggbar (−200C), og kombinasjonsversjoner (−200M).
747-200B var en typisk passasjerversjon. Den hadde økt drivstoffkapasitet, kraftigere motorer, og gikk inn i tjeneste i februar 1971. Den var utstyrt med den eneste motoren tilgjengelig, Pratt & Whitney JT9D-7, motorer i de tre første årene. Ved fulle seter hadde den en rekkevidde på, og senere  med nyere motorer. De fleste -200B hadde et innvendig strukket øvre dekk. Dette gav plass til 16 ekstra seter. Lastemodellen, 747-200F, kunne bygges med eller uten lastedør på siden, og hadde en lastekapasitet på 95,3 tonn og en total maksimumsvekt på 378 000 kg. Den gikk inn i tjeneste for Lufthansa i 1972. Den ombyggbare modellen, 747-200C, kunne bygges om fra et passasjerfly til et lastefly, eller bli brukt i en blandingskonfigurasjon, og hadde seter som kunne fjernes nær lastedøren. -200C kunne også få montert en lastedør på siden av hoveddekket.
Kombimodellen, 747-200M, kunne bli lastet bak i flyet via en sidedør. En fjernbar del av hoveddekket skilte lasten fra passasjerene foran. -200M kunne ta opp til 238 passasjerer, fordelt på tre klasser, med last på hoveddekket. Modellen ble også kjent som 747-200 Combi. Som ved -100, ble det også laget en versjon med et strukket øvre dekk. Totalt tolv slike fly ble bygd. Ti ble brukt av KLM, og Union des Transports Aériens hadde to slike fly. 1. august 1972, etter lanseringen av -200 med Pratt & Whitney JT9D-7 motorer, inngikk Boeing en avtale med General Electric om å utstyre 747 med CF6-50 motorer, for å øke flyets markedspotensial. Rolls-Royce fulgt etter, med en bestilling fra British Airways om fire fly. Den nye motoren RB211-524B ble offentliggjort 17. juni 1975. -200 ble det første 747 flyet som kunne velge mellom tre store motorfabrikanter. Totalt 393 fly av typen 747-200 ble bygd fra produksjonen begynte til den ble avsluttet i 1991. Av disse var 225 -200 modeller, 73 var -200F, 13 var -200C, 78 var -200M, og 4 var militære.. Mange 747-200 er fremdeles I bruk, selv om større selskaper har sluttet å bruke dem, og solgt sine fly til mindre selskaper. Større selskaper økte pensjonsraten på sine fly etter 11. september angrepene, og den etterfølgende nedgangen i reisende. Noen fly ble skrapet, og noen ble gjort om til lastefly.
747-300
747-300 har et 7,11 m lengre øvre dekk enn -200. Det forlengede øvre dekket har to nøddører og er den mest synlige forskjellen mellom -300 og tidligere modeller. Det strekte øvre dekket dukket først opp som modifikasjoner på to japanske 747-100SR-fly, før det ble standard i alle -300. -300 introduserte en ny, rett trapp opp til det øvre dekket, i motsetning til eldre modeller som brukte en spiraltrapp, for å gi plass til flere seter under. Mindre aerodynamiske forandringer gjorde -300 i stand til å cruise på opp til Mach 0,85, i motsetning til Mach 0,84 hos -200 og -100, med samme vekt ved letting. -300 kunne ha de samme Pratt & Whitney- og Rolls-Royce-motorene som på en -200, og samtidig ble -300 oppdatert med General Electric CF6-motorer.
Swissair var de første som bestilte 747-300, 11. juni 1980. Den nye flymodellen fikk navnet 747-300, som tidligere hadde blitt brukt på et annet design som aldri nådde produksjon. -300 fløy første gang 5. oktober 1982, og den første leveransen ble gjort til Swissair 23. mars 1983. Foruten passasjermodellen, ble to andre versjoner (-300M, -300SR) produsert. 747-300M hadde lastekapasitet i den bakre delen av hoveddekket, ganske likt -200M, men med et strukket øvre dekk, kan den frakte flere passasjerer. 747-300SR er et kortdistanse-, høykapasitets innenriksfly. Flyet ble produsert for det japanske markedet: Japan Airlines hadde denne modellen med over 600 seter på sin Okinawa–Tokyo-rute og noen andre steder. Ingen lasteversjoner av 747-300 ble bygget, men Boeing gjorde noen modifikasjoner på brukte -300-modeller fra passasjerfly til lastefly i år 2000.
747-400
747-400 er en forbedret modell med lengre rekkevidde. Flyet har 1,8 m lengre vinger, og wingleter 1,8 m høye, som gjør øker drivstoffeffekten med fire prosent i forhold til tidligere 747-versjoner. Med 747-400 ble det introdusert et nytt kabindesign for et mannskap på to, i motsetning til tidligere versjoner som hadde tre. Dette reduserte antallet knotter og brytere fra 971 til 365 gjennom bruken av elektronikk. Modellen hadde også drivstofftanker i halen, forbedrede motorer og nytt internt design. Den lengre rekkevidden ble brukt av noen flyselskap til å unngå de tradisjonelle påfyllingstedene, som Anchorage. Motorene var blant annet Pratt & Whitney PW4062, General Electric CF6-80C2, og Rolls-Royce RB211-524.,
-400 ble produsert som passasjerfly (-400), lastefly (-400F), kombinasjonsfly (-400C), innenriksfly (-400D), langdistansepassasjerfly (-400ER), og langdistanselastefly (-400ERF). Passasjerversjoner hadde det samme øvre dekket som -300, mens lasteversjonene ikke har forlengede øvre dekk. 747-400D ble bygget for kortdistanseruter og har ikke wingleter, men kan ha dem montert. Cruisingfarten er opp mot Mach 0,855 på forskjellige versjoner av 747-400.
Passasjermodellen ble først tatt i bruk i februar 1989, under selskapet Northwest Airlines på ruten mellom Minneapolis og Phoenix. Kombinasjonsmodellen ble tatt i bruk i september 1989 under KLM, mens lasteflyet ikke ble tatt i bruk før i november 1993 under Cargolux. 747-400ERF ble tatt i bruk av Air France i oktober 2002, mens 747-400ER gikk inn i tjeneste under Qantas, modellens eneste bruker, i november 2002. I januar 2004, satte Boeing og Cathay Pacific i gang Boeing 747-400 Special Freighter programmet, siden omtalt som Boeing Converted Freighter (BCF), for å modifiserte 747-400 til lastebruk. Det første 747-400BCF ble offentliggjort i desember 2005.
I mars 2007 annonserte Boeing at selskapet har planer om å produsere flere passasjerversjoner av -400. Samtidig var det allerede plassert bestillinger for 36 -400F og -400ERF da annonseringen ble gjort. Det siste passasjerflyet av 747-400-modellen ble levert i april 2005 til China Airlines. Noen av de siste flyene av type 747-400 ble levert med Dreamliner-utseende og med det moderne interiøret til Boeing 777. Totalt 694 fly av 747-400-serien ble levert. Flere ganger har den største innehaveren av 747-400 vært Singapore Airlines, Japan Airlines, eller British Airways.
747 LCF Dreamlifter
747-400 Dreamlifter (originalt kalt 747 Large Cargo Freighter eller LCF ) er en Boeing-designet modifikasjon av eksisterende 747-400. Evergreen Aviation Technologies Corporation fra Taiwan ble kontaktet for å fullføre modifikasjonene av 747-400 til Dreamlifters i Taoyuan. Flyet fløy for første gang 9. september 2006 som en prøveflyvning. Modifikasjoner av fire fly ble ferdig i februar 2010. Dreamliftere har blitt tatt inn i tjeneste ved å transportere uferdige sammensettinger av Boeing 787 til hovedfabrikken i Everett, Washington, for den siste konstruksjonen. Flyet er kun tillatt å bære nødvendig mannskap, ikke passasjerer.
747-8
Boeing annonserte en ny versjon av 747, 747-8, 14. november 2005. Flyet ble referert til som 747 Advanced før produksjonsstarten, men ved bruken av samme motor og cockpitteknologi som 787, fikk modellen navnet 747-8 («8» fra 787). Modellen er designet for å være stillere, mer økonomisk og mer miljøvennlig. 747-8s flyskrog er forlenget med 70,8 til 76,4 m (232 til 251 fot), som var den første strekte versjonen av 747. Flyet bruker General Electric GEnx-2B67-motorer.
747-8 Freighter, eller 747-8F, er en videreutvikling av 747-400ERF. Modellen har 16 prosent mer bærekapasitet enn forgjengeren, som gir den mulighet til å bære syv ekstra standard flytransportcontainere, med maksimal bærekapasitet på 140 tonn med last. Som tidligere 747 lastefly, har også 747-8F en stor nesedør for å hjelpe med lasting, 747-8F gjorde sin jomfrutur 8. februar 2010. Modellen fikk sin godkjenning av det amerikanske FAA og Det europeiske luftfartssikkerhetsbyrå 19. august 2011. -8F ble først levert til Cargolux 12. oktober 2011.
Passasjermodellen, kalt 747-8 Intercontinental eller 747-I, er designet for å ha opp til 467 passasjerer i en tre-klasseskonfigurasjon, og kan fly over med en fart på Mach 0,855. Som en videreutvikling av den allerede vanlige 747-400, har 747-8 den økonomiske fordelen med lik trening og like mekaniske deler. Modellens første flyvning foregikk 20. mars 2011. Når 747-9 går inn i tjeneste, vil det gå forbi Airbus A340-600 som verdens lengste fly. Det første -8I ble levert tidlig i 2012 til Lufthansa. Det er bestilt totalt 106 fly av typen 747-8, blant dem er 70 bestillinger for -8F og 46 for -8I, per desember 2011.
747 trijet
Sent på 60-tallet og tidlig på 70-tallet satte Boeing igang studier for en kortere 747 med tre motorer, for å konkurrere med L-1011 TriStar og DC-10. 747-trijeten skulle ha større bæreevne, lengre rekkeevne, og passasjerkapasitet større enn hos L-1011 og DC-10. Den midtre motoren ville ha blitt plassert i halen i en S-duct, liknende en L-1011s-motor, men motorstudier viste at det ville bli nødvendig med et totalt redesign av 747s vinger. Å minimere forskjellen i styring fra konvensjonelle 747 var ville være viktig for å minimere pilotenes trening. Boeing valgte til slutt å gå etter den mindre fire-motors 747SP. På 90-tallet satte Boeing inn det mindre to-motors-flyet 777 i markedet der 747 trijeten skulle operere.
747-500X, -600X, og -700X
På Farnborough Air Show i 1996 annonserte Boeing to nye modeller, 747-500X og -600X. De to modellene ville ha kombinert 747s flyskrog med nye vinger på 77 m, fra 777. Andre forandringer inkluderer kraftigere motorer og flere hjul på landigsutstyret. Henholdsvis fra to til fire foran, og fra 16 til 20 på hovedlandingsutstyret. 747-500X skulle ha et 5,5 meter lengre flyskrog, på totalt 76,2 meter, og skulle kunne ta opp til 462 passasjerer. Det ville ha en rekkevidde på 8 700 nautiske mil (16 100 km), med den totale vekten 450 tonn (ulastet). 747-600X skulle være enda lengre, hele 85 meter med plass til 548 passasjerer, rekkevidde på 7 nautiske mil (14 300 km), og en totalvekt på 540 tonn. Et tredje konsept, 747-700X, skulle ha kombinert vingene fra -600X med et bredere skrog. Det skulle kunne ta opp mot 650 passasjerer på samme distanser som 747-400. Kostnadene for å bygge om gamle 747-modeller, spesielt med de nye vingene for -500X og -600X, ble beregnet til å være på mer enn 5 milliarder USD. Boeing klarte aldri å skaffe nok interesse rundt prosjektet til å starte produksjon av flyene.
747X og 747X Stretch
Mens Airbus presset med sitt nye A3XX-konsept, valgte Boeing i 2000 å foreslå et nytt 747-fly som kunne ta opp konkurransen. Dette var et enklere design enn de tidligere -500X og -600X.
Uhell og hendelser
Fram til mars 2016 har 747 vært involvert i 132 hendelser og uhell, deriblant 49 hendelser der flyet er blitt totalt eller delvis ødelagt uten mulighet for reparasjon, som har ført til 2 852 tap av liv. Flytypen har blitt kapret 31 ganger, noe som har ført til 25 tap av liv. Få uhell skyldes feil ved flyet. Korean Air Lines Flight 007 ble skutt ned av Sovjetunionen i 1983 da det fløy inn i sovjetisk område. Dette førte til at president Ronald Reagan valgte å autorisere GPS til sivilt bruk.
Tenerife-ulykken i 1977 mellom to 747-fly er tidenes dødeligste flyulykke. 583 personer omkom i ulykken da et fly tok av mens et annet ikke ennå var kommet av rullebanen i tykk tåke.
Europaparlamentsvalget i Storbritannia 2009
Europaparlamentsvalget i Storbritannia 2009 avholdes torsdag 4. juni 2009. Det skal velges 72 mandater til Europaparlamentet, noe som er seks mandater mindre enn valget i 2004. Storbritannia er delt opp i tolv valgkretser, hvorav tre er Nord-Irland (3), Skottland (7) og Wales (4). De andre er regionene i England: Stor-London (9), Sørøst-England (10), Sørvest-England (7), Vest-Midlands (7), Nordvest-England (9), Nordøst-England (3), Yorkshire og Humber (6), Øst-Midlands (6) og Øst-England (7).
Valgresultatet var som følger: Det konservative parti (25 representanter, 27,7 % andel av stemmene), Storbritannias uavhengighetsparti (UKIP) (13 representanter, 16,5 % andel av stemmene), Arbeiderpartiet (Labour) (13 representanter, 15,7 % andel av stemmene), Liberaldemokratene (11 representanter, 13,7 % andel av stemmene), De grønne (2 representanter, 8,6 % andel av stemmene), Det britiske nasjonalistparti (BNP) (6 representanter, 2 % andel av stemmene), Det skotske nasjonalistparti (SNP) (2 representanter, 2,1 % andel av stemmene), PC (1 representant, 0,8 % andel av stemmene), SSP (0 representanter, 0,1 % andel av stemmene), andre partier (0 representanter, 8,4 % andel av stemmene). (Ref. 1)
Ref. 1: http://news.bbc.co.uk/1/shared/bsp/hi/elections/euro/09/html/ukregion_999999.stm
Helgi Abrahamsen
Helgi Abrahamsen (født 24. november 1966 i Fuglafjørður) er en færøysk politiker (Sb.) og journalist.
Han ble politisk engasjert som sambandsmann midt i 1980-årene. Han møtte første gang som varamann på Lagtinget i 1990, 23 år gammel. Han var formann i Ungmannafelagið Samband 1990–1991.
Han var ansatt som partisekretær i Sambandsflokkurin 1999–2008. I 2008 rykket han inn på Lagtinget som varamann for regjeringssjef Kaj Leo Johannesen. Abrahamsen ble gjenvalgt til Lagtinget i 2011. Abrahamsen var medlem av Lagtingets velferdskomité 2008–2011, formann i Lagtingets kontrollkomité 2010–2011 og medlem av Lagtingets utenrikskomité 2011–2015.
Han er utdannet journalist fra Danmarks Medie- og Journalisthøjskole fra 2014. Fra 2016 til han gikk tilbake til politikken i 2019, var han ansvarlig redaktør i avisen Norðlýsið i Klaksvík, så redaktør og programleder på radiostasjonen R7.
Han var Færøyenes miljøvern- og næringsminister i Bárður Nielsens regjering 2019–2021. Deretter gikk han tilbake til Lagtinget som formann i Sambandsflokkurins lagtingsgruppe.
Han bor på Strendur, der han også er aktiv i kristelig arbeid.
Stargate SG-1
Stargate SG-1 er en kanadisk-amerikansk eventyr- og science fiction-serie som gikk originalt på TV fra 1997 til 2007. Den er en del av Stargate-universet. Den tar opp tråden etter filmen Stargate fra 1994.
Serien ble filmet i Bridge Studios i Vancouver i Canada, og flere steder i utkanten av byen.
I det fiktive Stargate-universet forbindes et nettverk av «stargates» («stjerneporter»), konstruert av «The Ancients» («de gamle»), jorden med planeter og måner helt til ytterkantene av Melkeveien. Disse muliggjør nesten øyeblikkelig reise mellom planetene. Serien forteller historien om SG-1, lederlaget av minst 25 forskjellige lag, som utforsker galaksen og forsvarer jorden mot utenomjordiske trusler som Goa'uld, replikatorer og senere Ori.
Oppsummering
Stargate SG-1 benytter seg i stor grad om myter fra oldtidens Egypt. I Stargate-universet ble menneskene på jorden gjort til slaver og transportert til andre planeter av Goa'uld-systemets herrer Ra og Apophis  [ Se egyptisk mytologis Ra og Apophis ] . Dette har pågått i tusenvis av år, og de fleste religioner og gamle myter vi har i dag blir avdekket, som aztekernes, nordboerne, grekere, romere, Avalon, Camelot, og den tapte byen Atlantis blir også funnet gjennom serien.
I 1928 blir en stargate, en portal til stjernene, funnet på Gizaplatået i Egypt. Den ble flyttet til en hemmelig amerikansk militærbase under Cheyenne-fjellene i Colorado. Jack O'Neill, dr. Daniel Jackson, Samantha Carter og Teal'c er de opprinnelige medlemmene av SG-1, det første teamet som dro på regelmessige ekspedisjoner gjennom stjerneporten. Senere blir også Cameron Mitchell og Vala Mal Doran medlem av gruppen. Stargate Command har i løpet av ti sesonger til sammen rundt 20 forskjellige grupper som utforsker galaksen, med et hovedmål om å skaffe hittil ukjent teknologi, og for opprette allianser, og ulike vennskap som kan hjelpe Jorden i framtiden. Dessverre trenger Jorden plutselig mye hjelp, på ekspedisjonene får SG-1 og de andre teamene en del fiender, som alle vil ta over eller ødelegge Jorden.
I begynnelsen var Apophis Jordens største fiende, men ble av og til avløst av andre fiender, helt til hans død. I Stargate-universet er det slik at når en fiende blir drept kommer det ofte en enda verre å tar hans plass. Slik er det også her, Apophis blir avløst av Anubis, en fiende med så stor kunnskap om universet at han kunne bli uhyre vanskelig å felle, men SG-1 får hjelp av en av sine sterkeste forbundsfeller til å fjerne ham. Anubis blir etterfulgt av Ba'al, en tidligere tjener av Anubis, som fortsetter som fiende gjennom resten av serien. Ba'al overtar store deler av Anubis' styrker, og kloner seg selv for å bli vanskeligere å drepe.
I slutten av sjette sesong ble Daniel Jackson opphøyd til et høyere plan av sin eksistens, for andre gang, da tar Jonas Quinn over for Jackson, dette varer i omtrent halv til en sesong. Deretter kommer Jackson tilbake.
I niende sesong en av de verste fiendene, oriene. Det er en høyt utviklet rase som lever på et annet eksistensnivå, men med utallige tilhengere som er villige til å dø for sin tro. I det tiende sesong tar slutt har disse overtatt en del av vår galakse, og kriger på alle fronter for kontroll over resten.
I store deler av serien er stjerneporten Jordens eneste mulighet for å dra ut i galaksen, men litt utover i sesongene bruker Jorden en del av teknologien de har fått tak i til å konstruere store romskip, med kapasitet til et stort mannskap. Det første skipet blir kalt Prometheus, og blir raskt etterfulgt av flere skip, de fleste styrt av USA, USS Deadulus, USS Odyssey og USS Apollo, det fantes også et russiskkontrollert skip kalt Korolev, men den ble ødelagt i en stor romkamp mot oriene. Prometheus ble ødelagt av en angrepssatellitt i midten av sesong 9.
Fra og med niende sesong er ikke Jack O'Neill lederen av SG-1 lenger etter en forfremmelse, og han ble erstattet av Cameron Mitchell (Ben Browder). En ny figur blir med teamet, ofte beskrevet som «den heite romkvinnen», Vala Mal Doran (Claudia Black). Både Browder og Black hadde tidligere hovedroller i science-fiction-serien Farscape, noe som har ført til Stargates noe spesielle kallenavn «Fargate» og «Starscape».
Kansellert
Rett etter at episode nummer 200 av Stargate SG-1 ble vist på tv, kunngjorde SciFi-Channel, kanalen som har bestilt og betalt serien, at sesong 10 av Stargate SG-1 kom til å bli den siste. Det betyr at episoden «Unending», som ble vist 13. mars 2007 på SkyOne i England, var den siste ordinære episoden av Stargate SG-1.
US Open 2007 (tennis)
US Open 2007. US Open er en Grand Slam-turnering i tennis som blir spilt i Flushing Meadows i bydelen Queens i New York. US open i 2007 ble arrangert i perioden 27. august til 9. september. Roger Federer beseiret Novak Đoković i herrefinalen i single og Justine Henin vant damefinalen over Svetlana Kuznetsova.
Sønnik Andersen
Johan Sønnik Andersen (født 4. mai 1899 i Ringsaker, død 18. februar 1973) var en norsk forstmann. Som arbeidsinspektør for skogbruket 1937–1951 utførte han undersøkelser av skogsarbeidernes levevilkår, og skrev lærebøker om skogbruk. Siden var han byråsjef (1951–1957) og underdirektør (1957–1969) i Skogdirektoratet. Hans fotomateriale er en del av samlingene på Norsk Skogmuseum.
Overklasse
Overklasse er et sosiologisk begrep som brukes om den øverste klassen i et klassedelt samfunn. Betegnelsen brukes om "den klassen eller det sjiktet som har den ledende stilling i et lands sosiale og økonomiske liv, med den politiske makt som følger med det." Hva som regnes som overklasse varierer fra land til land. Familiebakgrunn, kulturell kapital og økonomisk velstand er vanlige faktorer.
Gianni Romme
Gianni Petrus Cornelis Romme (født 12. februar 1973 i Lage Zwaluwe) er en tidligere nederlandsk skøyteløper, som gikk for klubben Uithoorn. Han er nå blitt trener for den tyske løperen Anni Friesinger.
Overklasse
I de fleste europeiske land ble innbyggerne tradisjonelt delt i tre stender, nemlig adel, geistlighet og bondestand. Med den industrielle revolusjon ble forskjellene mellom overklassen og underklassen større, og en middelklasse vokste frem.
Gianni Romme
Romme var først og fremst en sterk langdistanseløper, med sine beste resultater på 5 000 og 10 000 meter, men han har også tre internasjonale mesterskapstitler allround. Han var kjent som en løper som slo til med knallharde åpninger.
Overklasse
I Storbritannia bestod overklassen tradisjonelt av landeiere og aristrokater som arvet sine titler. Flertallet av overklassen etter middelalderen kom fra tidligere handelsfamilier som ble tildelt titler eller giftet seg til dem. Etter andre verdenskrig ble også andre med rikdom og innflytelse ansett som overklasse.
Gianni Romme
Han feiret sine største triumfer under OL i 1998 i Nagano, der han tok olympisk gull på både 5 000 m og 10 000 m. Fire år senere, under OL i Salt Lake City, tok han sølv på 10 000 meter bak landsmannen Jochem Uytdehaage.
Overklasse
I Norge fra 1600-tallet utgjorde høyere embetsmenn og det velstående handelsborgerskapet tradisjonelt en økonomisk overklasse, ofte på regionalt nivå. Napoleonskrigene gjorde at Storbritannia innførte en kraftig importtoll på trelast, noe som førte til mange konkurser og at den økonomiske overklassen i praksis forsvant. Etter Napoleonskrigene ble embetsstanden den dominerende gruppen både på landsbygda og i byene.
Gianni Romme
Romme ble europamester i Heerenveen i 2003 og verdensmester i Milwaukee i 2000 og Göteborg i 2003. I VM enkeltdistanser tok han tre titler på 5000 m (1998, 1999, 2000) og fire på 10 000 m (1996, 1997, 1998 og 2000).
Overklasse
Ifølge marxistisk teori er overklassen, eller kapitalistene, de som eier produksjonsmidlene. Interessemotsetningene mellom disse og proletariatet, eller arbeiderklassen, anses som uoverstigelige og vil, ifølge teorien, øke helt til klassekampen fører til at arbeiderklassen seirer og avskaffer privat eiendomsrett og lager et klasseløst samfunn.
Gianni Romme
Romme ble tildelt Oscarstatuetten i 2000.
Love (sang)
Love er en sang fra Walt Disneys tegnefilm Robin Hood med tekst og melodi av Floyd Huddleston og George Bruns. I filmen synges den av Huddlestons daværende hustru Nancy Adams, som hadde sangstemmen til Jomfru Marion.
Sangen var nominert for Oscar i 1974.
I filmen Den fantastiske Mikkel Rev fra 2009 er originalinnspillingen fra 1973 inkludert på soundtracket.
I noen sammenhenger omtales sangen med tittelen Love goes on and on.
Norsk versjon
Arild Feldborg har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Kjærlighet».
Pielisjärvi (innsjø)
thumb|400px|Utsikt over Pielisjärvi fra Koli Pielisjärvi (finsk: Pielinen) er den fjerde største innsjøen i Finland. Innsjøen ligger i landskapet Norra Karelen og er delt mellom kommunene Nurmes, Lieksa, Juga og Joensuu. Den har et areal på 894 km², og høyden over havet er 94 m. Midlere dybde er under 10 m. Elvene Koitajoki og Lieksanjoki renner ut i Pielisjärvi. Innsjøen har sitt utløp i Pielis älv (fi. Pielisjoki).
Ved vestbredden av Pielisjärvi ligger Koli nasjonalpark.
Erik Johan Stagnelius
Erik Johan Stagnelius (født 14. oktober 1793 i Gärdslösa på Öland, død 3. april 1823 i Stockholm) var en svensk romantisk dikter.
Liv
Stagnelius stammet fra presteslekter både på fars- og morssiden. Faren, Magnus Stagnelius, var professor i gresk, en tid sogneprest i Gärdslösa på Öland, siden biskop i Kalmar stift. I 1811 begynte Erik Johan å studere ved Lunds universitet, men i 1812 flyttet han til Uppsala og avla eksamen der i 1814. Han ble ansatt i kanselliet i Stockholm, og levde her inntil sin død i 1823.
Diktning
Bare en mindre del av Stagnelius’ diktning ble utgitt i hans levetid: heksameterdiktet «Wladimir den store» (1817), tre hefter Liljor i Saron (1821) og sørgespillet Bacchanterna eller Fanatismen (1822), alle tre anonymt. Den første samlede utgaven av hans dikt ble foretatt av Lorenzo Hammarsköld 1824–26.
Tittinghalla
Tittinghalla er et fjell i Inderøy kommune i Trøndelag. Det har en høyde på 268 meter over havet.
Tittinghalla ligger på Utøy, med utsikt til Skarnsundet og Skarnsundbrua, og ut igjennom Trondheimsfjorden mellom Ytterøy og Mosvik.
Mosjonsløpet Tittinghalla Rundt ble første gang arrangert i 1966. Løypen er 13,5 kilometer lang og har start og mål ved Utøy barneskole.
Grunnkretser i Midsund kommune
Grunnkretser i Midsund kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Midsund kommune, Møre og Romsdal, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Nativisme
Nativisme, et begrep med hjemstavn særlig i engelsk politisk språk (nativism), betegner politiske bevegelser og holdninger som kjennetegnes av en særlig skarp avvisning og bekjempelse av nyinnvandring. Begrepet har historisk betegnes strømninger i USA, men også i Canada, Australia og New Zealand.
Hoveddistinksjonen går mellom personer som er født i, og/eller anses som kulturelt tilhørende, i et land, og nykommere eller deres etterfølgere særlig dersom de også oppfattes som fremmedkulturelle.
I USA manifesterte nativismen seg særlig i Know Nothing-bevegelsen.
Siden 1940-årene har begrepet også slått rot innen noen samfunnsvitenskaper for å betegne autochtones (f.eks. innfødtes) avvisningskamp mot tilstrømning fra fremmedfolk. Begrepet benyttes slik både innen etnologien, kulturantropologien og religionssosiologien.
Spareperlator
En spareperlator eller perlator eller luftblander er en gjenstand som enten er integrert i en vannkran eller kan festes på tuppen av en kran. Spareperlatoren blander luft i vannet slik at det brukes mindre vann.
Basket Case
Basket Case er gjennombruddsingelen til det amerikanske punkrock bandet Green Day. Sangen ble utgitt som den tredje singelen fra deres gjennombruddsalbum Dookie i 1994.
Sangen ble en stor internasjonal hit, og toppet bl.a. "Modern Rock tracks" (USA) i hele 5 uker. Beste plasseringa på VG-lista Topp 20 kom i 1995 med en 2.-plass.
Coverversjoner
Det er blitt gjort mange coverversjoner av sangen. Bl.a. lagde Haruna Ikezawa en coverversjon av sangen for den japanske duoen Puffy Amiyumi til deres album Splurge fra 2006. "Weird Al" Yankovic inkluderte låta på sitt album The Alternative Polka fra 1996. I tillegg brukte den kanadiske sangerinnen Avril Lavigne sangen under hennes "Try To Shut Me Up Tour" i 2003.
Musikkvideo
Musikkvideoen ble regissert av Mark Kohr og filmet på et mentalsykehus kalt Agnews Developmental Center i Santa Clara County, California på anmodning fra bandmedlemmene. Mentalsykehuset hadde blitt nedlagt for en god stund siden, men det meste av strukturen forble i en nedbrutte tilstand. Bandmedlemmene fant også gammel pasientfiler og dype riper i veggene. Videoen har mange referanser til filmen One Flew Over The Cuckoo's Nest. Videoen ble faktisk filmet i sort/hvitt for så å få lagt på farger i ettertid. Dette bidro til den surrealistiske effekten av videoen.
Videoen ble også nominert til mange priser under MTV Video Music Awards i 1995; "Video of the Year", "Best Group Video", "Best Hard Rock Video", "Best Alternative Video", "Breakthrough Video", "Best Direction", "Best Editing", "Best Cinematography", og "Viewer's Choice Award".
Eksterne lenker
Sangomtale hos allmusic.com
Georgy Abashvili
Georgy Abashvili (გიორგი აბაშვილი; Георгий Семенович Абашвили, Georgiy Semyonovich Abashvili) (født 8. januar 1910, død 26. september 1982) var en viseadmiral i den sovjetiske marine.
Gje meg litt merr – de beste
Gje meg litt merr – de beste er et samlealbum med Mods, utgitt i 2006.
Georgy Abashvili
Abashvili var en etnisk georgier, og ble født i Tbilisi, Georgia, som da lå under det russiske keiserdømmet. Han ble uteksaminert fra sjøkrigsskolen i Leningrad i 1931, og ble straks med i Sovjetunionens baltiske flåte, hvor han tjenestegjorde i vinterkrigen og andre verdenskrig. I 1944 ble han leder for staben i den baltiske flåten, og fikk også kommando over en divisjon med Jagere, som spilte en rolle under frigjøringen av Leningrad. I 1953 var han med de sovjetiske skipene som besøkte Polen, og i 1954 var han med de som reiste til Finland. I løpet av Cubakrisen ble Abashvili viseøverstkommanderende under Issa Pliyev, og styrte den sovjetiske marinen som var stasjonert i Cuba (Operasjon Anadyr). Ifølge en uttalelse var han mot den umiddelbare bruken av makt i krisetidene. Han pensjonerte seg samme år, og døde etter et slag i Leningrad, 1982.
Gje meg litt merr – de beste
Albumet inneholder også en DVD
Odd Karsten Tveit
Odd Karsten Tveit (født 17. desember 1945) er en norsk journalist, forfatter og sosialøkonom. Han har Midtøsten som fagfelt og har skrevet flere bøker om emnet. Tveit var utenrikskorrespondent for NRK i tre fireårsperioder, fra 1979 til 1983, fra 1990 til 1994 og fra 2003 til høsten 2007, samt et sommervikariat for Kjell Gjøstein Resi som Midtøsten-korrespondent sommeren 1978.
Bakgrunn
Tveit ble cand. oecon. ved Universitetet i Oslo i 1971. Han ble deretter forskningsstipendiat og forsker i petroleumsøkonomi ved Fondet for markeds- og distribusjonsforskning og Oslo-redaktør i oljemagasinet Noroil. Fra 1973 til 2015 var han NRK-medarbeider; først med oljeutviklingen i Nordsjøen som spesialfelt og deretter tilknyttet NRKs utenriksredaksjon. Siden 1978 har Tveit hatt Midtøsten som interesseområde og arbeidsfelt, først som utenrikskorrespondent, senere som major i UNIFIL og som faglitterær forfatter. Han har bodd i Amman, Beirut, Kairo og Jerusalem.
Kritikk fra pro-israelsk hold
Enkeltpersoner og grupperinger fra kristenkonservativt og pro-israelsk hold har framsatt kritikk mot Tveit for hans dekning av Midtøsten. Felleskomiteen for Israel gikk i 2003 så langt som å kalle ham en PLO-agent. Samme gruppering ga også Midtøsten-korrespondent Lars Sigurd Sunnanå lignende kritikk. I 1985 mottok han tildels hard kritikk fra israelsk hold for boken Nederlag, som omhandlet Israels krigføring i Libanon.
Bibliografi
Tveit har mott flere priser for sine bøker, blant annet Brageprisen.
Nikkefredløs
Utseende
Den likner fagerfredløs, men har hengende, lysegule blomster på 4-5 cm lange skaft. Hårvekst mangler bortsett fra kanthårene på bladene. .
UTM-koordinater
UTM-koordinater er et todimensjonalt koordinatsystem for å angi posisjoner på jordoverflaten. EUREF89 UTM er et av to offisielle koordinatsystemer i Norge, hvor det andre er EUREF89 NTM.
Posisjonene angis som kartplanskoordinater, som skiller seg mye fra geografiske koordinater (lengdegrad og breddegrad), som benyttes i blant annet sjø- og luftfart. En bruker to tall, øst og nord, for å angi posisjonen. Øst er avstanden fra sentralmeridianen i den aktuelle UTM-sonen, og nord er avstanden fra ekvator. Sentralmeridanen er definert som 500 000 øst, slik at en unngår negative tall. Avstandene måles alltid i meter, og koordinataksene står vinkelrett på hverandre. Dette gjør at man lett kan beregne avstanden mellom to punkter med Pytagoras’ læresetning. Arealet av en vilkårlig flate avgrenset av rette linjer der en kjenner koordinatene for hjørnene, kan beregnes med den generelle formelen for arealet av et polygon.
UTM står for Universal Transverse Mercator og er et system av kartprojeksjoner som dekker det meste av jordkloden. Ulikt en Gauss-Krüger projeksjon der terrenget projiseres på en sylinder som er plassert med lengdeaksen i ekvatorplanet og som berører jordkulen i sentralmeridianen, projiseres UTM med en sylinder med mindre diameter. Da får man to parallelle standardmeridianer med en standardisert avstand på 1 million meter, per sone. I polarområdene, sør for 80° sør og nord for 84° nord, brukes en annen projeksjon, UPS (Universal Polar Stereographic).
Systemet består av 60 projeksjonssoner slik at hver sone har en bredde på 6°. Sone 1 omfatter lengdegrad 180° til 174° vest. Nummereringen øker østover til sone 60, som omfatter lengdegrad 174° til 180° øst. I Military grid reference system deles hver sone i 20 belter på 8° fra C i sør til X i nord. I og O brukes ikke. X har som et unntak en utstrekning på 12°. A, B, Y og Z tilhører UPS.
Nord i UTM-projeksjonen er ikke sann nord, altså retningen mot Nordpolen. Avviket ved 60° nord er 3°.
I Norge og ellers i Europa brukes kartdatumet EUREF89. Kartdatumet er definert i forhold til den eurasiske kontinentalplaten, og en behøver derfor ikke å ta hensyn til kontinentaldrift. Norge strekker seg fra sone 31 til sone 36. Men til daglig brukes ikke alle sonene: Hvis en har bruk for et koordinatsystem som skal gjelde hele landet, brukes sone 33.
UTM-systemet i sin nåværende form ble utviklet av U.S. Army Corps of Engineers etter andre verdenskrig, men Wehrmacht utviklet et lignende system i 1942–43. Systemet har lenge vært brukt på militære kart i Norge, men til sivil bruk har ulike lokale koordinatsystemer vært vanlige. NGO1948 var et nasjonalt norsk koordinatsystem, men de store byene hadde egne koordinatsystemer. I første halvår 2009 ble EUREF89 UTM det offisielle koordinatsystemet i alle norske kommuner.
UTM-projeksjonen har en målestokksfaktor på 0,9996 i sentralmeridianen. Hensikten med målestokksfaktoren er å minimere projeksjonsfeilene over hele sonens bredde. En kan likevel få et avvik på opptil 4 cm per 100 m mellom målt avstand i terrenget og avstanden i kartplanet. Denne feilen spiller som regel liten rolle, men kan ikke aksepteres der en bruker prefabrikerte elementer i oppføring av store bygg eller lange bruer. Statens kartverk innførte derfor i 2013 en sekundær offisiell kartprojeksjon i Norge, EUREF89 NTM (Norsk Transversal Mercator).
Noen kontinenter inndelt i UTM-soner:
Pillarguriprisen
Pillarguriprisen var en pris som fra 1996 til 2012 ble delt ut i forbindelse med den årlige festivalen «Pillarguridågå» på Otta. 2012 var det siste året det ble arrangert festival. Prisen var oppkalt etter den myteomspunne Pillarguri, som ifølge et sagn var en kvinne fra Sel som i 1612 hadde en avgjørende rolle i den lokale bondehærens beseiring av en invaderende skotsk hær.