cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Friedrich August Rutowski
Friedrich August ble oppdratt i Paris og ved det sardinske hoff. 26. mai 1727 trådte han inn i den saksiske arméen som generalmajor, og kort etter trådte han i prøyssisk tjeneste. Fra 1729 var han igjen i saksisk tjeneste. Han deltok i de følgende årene i felttog i Polen og ved Rhinen. 1. januar 1736 ble han forfremmet til generalløytnant og kommandant for Garde du Corps. I denne egenskapen ledet han den saksiske kontingenten i krigen mot tyrkerne i Ungarn.
21. april 1738 ble han general av kavaleriet og 9. august 1740 ble han guvernør i Dresden og kommandant for livgrenadergarden. 10. august samme år ble han Obristhaus- und Landzeugmeister og 10. januar 1742 fulgte utnevnelsen til sjef for et dragonregiment.
Under første schlesiske krig kommanderte han de saksiske troppene i Bøhmen og deltok i stormingen av Praha. I 1745 kommanderte han de troppene som var tilbake i Sachsen. 15. desember 1745 kommanderte han de saksiske troppene under slaget ved Kesselsdorf, hvor den saksiske arméen led et avgjørende nederlag mot Leopold I av Anhalt-Dessau i den andre schlesiske krig.
6. januar 1746 ble han utnevnt til general en Chef og 11. januar 1749 endelig til feltmarskalk. I fredsårene som fulgte, lyktes det ham ikke å få statsministeren, grev Brühl, fra planene om å redusere hæren betydelig. Under syvårskrigen måtte han overgi den lille saksiske hæren på bare 18 100 mann til Fredrik den store. I krigsårene oppholdt Rutowski seg i Sachsen, og gav etter fredsslutningen i Hubertusburg den 8. mars 1763 avkall på sine militære titler og verdigheter.
Han døde 16. mars 1764 i Pillnitz.
Natalja Bestemjanova
Natalja Filimonovna Bestemjanova (russisk: Наталья Филимоновна Бестемьянова; født 6. januar 1960 i Moskva), sovjetisk kunstløper som deltok i de olympiske vinterleker 1980 i Lake Placid, 1984 i Sarajevo og 1988 i Calgary.
Bestemjanova vant en olympisk sølvmedalje i kunstløp under vinter-OL 1984 i Sarajevo. Sammen med Andrej Bukin kom hun på andreplass i isdans, bak Jayne Torvill og Christopher Dean fra Storbritannia.
Fire år senere, under vinter-OL 1988 i Calgary ble hun olympisk mester i isdans, hun og Andrej Bukin vant konkurransen, foran sine landsmenn Marina Klimova / Sergej Ponomarenko og Tracy Wilson / Robert McCall fra USA.
Bestemjanova ble verdensmester i kunstløp fire ganger, 1985–1988, alle i isdans sammen med Andrej Bukin.
Caenogastropoda
Caenogastropoda er bløtdyr, og en gruppe snegler som lever i saltvann (marine).
Systematisk inndeling
Disse artene er i tradisjonell systematikk plassert i gruppen  forgjellesnegler (Prosobranchia), Forgjellesnegler er en parafyletisk gruppe og er i nyere systematikk gjerne splittet opp i andre grupperinger. Inndelingen inkluderer familiegrupper som er utdødde, basert på funn av fossiler. De er merket med †.
Denne inndelingen følger Bouchet, P. & Rocroi, J.-P. 2005.
Caenogastropoda
Fortjenstordenen (Luxembourg)
Fortjenstordenen (fransk: Ordre de Mérite du Grand-Duché de Luxembourg) er en luxembourgsk orden innstiftet av storhertuginne Charlotte på hennes sekstifemårsdag 23. januar 1961. Ordenen ble etablert for å kunne belønne sivile og militære fortjenester der de fornemme fyrstelige ordenene Den nassauske husorden av den gylne løve og Adolf av Nassaus sivile og militære fortjenstorden ikke kom til anvendelse og for å unngå at Eikekroneordenens status ble redusert som følge av for mange tildelinger. Fortjenstordenen rangerer som nummer fire av de luxembourgske ordener. Den kan tildeles både personer fra Luxembourg og andre land. Ordenen tildeles av regjerende monark etter forslag fra statsministeren.
Inndeling
Fortjenstordenen er inndelt i fem grader:
Insignier
Ordensstjernen for de to øverste gradene har grupper av tolv stråler og er i forgylt sølv for storkors og sølv for storoffiserer. Ordenstegnet er plassert i midten av ordensstjernen.
Korset er opphengt i båndet i en enkel ring, som er festet til en kule på korsets topp. Ordensbåndet er rødt med smale kantstriper i lyst blått og hvitt, Luxembourgs flaggfarger.
Tildeling
Fortjenstordenen ble innført på bakgrunn av at man i Luxembourg følte behov for å kunne belønne innsats i andre sektorer enn statstjeneste, ikke minst fortjenstfull innsats for handel og industri, i landbruk, håndverksvirksomhet og turisme, men også innen sosial og kulturelt arbeid. Antallet tildelinger av Eikekroneordenen hadde økt og man fryktet en devaluering av dennes status som følge av tildelingsinflasjon. Ettersom Luxembourgs internasjonale forbindelser hadde tiltatt i intensitet etter andre verdenskrig, ville Fortjenstordenen være anvendelig også i denne sammenheng.
Norske innehavere
Fortjenstordenen er også tildelt nordmenn. Bjørn Haug er utnevnt til storkors av Fortjenstordenen og Hermod Skånland er utnevnt til kommandør.
Grend
Grend eller et grendesamfunn (fra norrønt grend; beslektet med granne, nabo) er en samling med gårder, hus, eller hytter. Grend (er avledet av granne – grannelag) betegner en gruppe av gårder som ligger mer eller mindre samlet og er skilt fra andre grupper med utmark, skog eller liknende. Grenden er en mindre enhet enn en bygd, som således kan inneholde en eller flere grender. Grendesamfunnene langs kysten kalles gjerne fiskevær.
I mange grender var det i en tid skikk å bygge såkalte grendehus, et forsamlingslokale der grendens innbyggere kunne samles. Også bedehustradisjonen stikker dypt i mange grendesamfunn. Fra gammelt av kjenner man også til såkalte grendeskoler, små skoler som i dag enten er nedlagt eller har blitt til flerdelte skoler eller skoler for 1.–3. klassetrinn.
Den klassiske grenden består likevel av langt færre, eller til og med ganske få hus, som oftest bygd med en viss geografisk nærhet til hverandre. Dette gjør at grender og heller ikke bygder sjelden er utviklet til tettsteder ifølge den offisielle definisjonen av begrepet.
Referanser
Махала כפר
Kennesaw State University
Kennesaw State University er et delstatseid universitet i Kennesaw i Cobb County i delstaten Georgia, USA – 32 km nord for Atlanta. Det ble grunnlagt i 1963 og inngår i University System of Georgia. I 1976 ble det et 4-årig college, og mastergradsprogram startet opp innen business og lærerutdanning i 1985. Dagens navn ble gitt fra 1996.
De viktigste fagretningene er business, lærerstudier og sykepleie. Første doktorgradsprogram startet innen lærerutdanningen i 2007.
Ellen Moen
Ellen Moen (født 6. desember 1946, død 1. juli 2004 i Spania) var en norsk forsvarsadvokat og journalist.
Moen var journalist i Morgenbladet fra 1969 til 1972, da hun begynte som reporter og etter hvert ankerkvinne i Dagsrevyen i NRK. I 1985 gikk hun over i jusen og ble fullmektig og senere kompanjong hos Tor Erling Staff (firma Staff & Moen AS). Fra 1998 drev hun eget advokatfirma.
Moen ble i 2000 valgt til president i Kongelig Norsk Automobilklub (KNA).
Moen døde i en rideulykke.
Henicocoridae
Henicocoridae er en familie av insekter som tilhører tegene, en gruppe av nebbmunner. Gruppen omfatter bare én kjent art, Henicocoris monteithi, som er beskrevet fra kald-tempererte områder i det sørligste Australia. Tegene har det til felles at munndelene er sugende og at de suger opp næringen.
Utseende
Henicocoris monteithi er en middelsstor, avlangt-oval tege. Hodet er fremstrakt, punktøyne (ocelli) finnes. Både antennene og sugesnabelen består av fire ledd. Pronotum er bredere enn langt, trapes-formet. Beina er slanke, føttene består av tre ledd. Forvingene er harde, bille-lignende, bakvingene mangler. Bare hunnen har blitt formelt beskrevet, men hanner er også kjent.
Levevis
Nesten ingenting er kjent om biologien til denne arten, som er funnet i kald-tempererte skoger. Den er blitt samlet inn løpende på falne trestammer om natten. Man vet ikke hva den spiser.
Utbredelse
Henicocoris monteithi har en ganske begrenset utbredelse og er bare kjent fra fjellområdet Otway Ranges i delstaten Victoria, og ved sørkysten av New South Wales.
Systematisk inndeling
Det er ganske usikkert om Henicocoridae bør regnes til Lygaeoidea. Noen nyere klassifikasjoner fører familien til en overfamilie, Idiostoloidea, sammen med familien Idiostolidae.
Waiau oljekraftverk
Waiau oljekraftverk er et varmekraftverk i Pearl City (ved Pearl Harbor) i Stillehavs-delstaten Hawaii i USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 362 MW, fordelt på 6 blokker / turbiner. Dette er delstatens nest største kraftverk målt etter installert produksjonseffekt. Alle kraftverk på Hawaii er oljefyrte.
Anlegget ble påbegynt omkring 1947 og stod ferdig i 1968. Fæørste drift startet opp i 1938, og anlegget ble stengt ved angrepet på Pearl Harbor. Brenselkilden er fyringsolje.
Adventdalen
Adventdalen er en 30 km lang dal langs Adventelva på Spitsbergen, Svalbard. Dalen og elva munner ut i Adventfjorden og videre i Isfjorden, med utløpet ved Haugen i Longyearbyen, ikke langt fra UNIS. Adventdalen er blant Svalbards største, mest vegetasjonsrike og viktigste daler. Adventelva er vanskelig å passere i flomperioden mai-juli, og elvedeltaet i den nederste tredjedelen av dalen er svært bredt med vide myrområder på hver side. Sidedalene har ofte opphav i isbreer som gir betydelige elver tross sidedalenes beskjedne lengde.
Geologi og natur
Geologisk består dalen av slamstein, skifer og sandstein fra jura til kritt, og har gitt navn til Adventdalgruppen av tilsvarende fjellformer i regionen. Det er en rekke nedlagte gruver på sørsiden av Adventdalen, og det går bilvei inn til disse. Det er fortsatt kulldrift i Gruve 7, som ligger 15 km fra Longyearbyen midt mellom Foxdalen og Bolterdalen, og ble åpnet i 1975. Det er derimot ikke lengre drift i Gruve 6 ved innløpet til Todalen, eller i Gruve 5 litt inne i Endalen.
Dyrelivet er svært variert. Harer ble overført fra Finnmark i 1930, og moskus (utdødd) fra Grønland i 1929. Det er gode bestander av svalbardrein, hvitkinngås og rype. Derimot er det lite isbjørn og fjellrev i dalen. Det er mange gode myrer og våtmarker for vadefugl langs dalføret.
Det er permafrost nede i jordsmonnet, og Adventdalen har en del pingoer som viser at vannet siger gjennom den øvre permafrosten i området.
Samfunn og næringsliv
Det går scooterløyper innover hele dalen, og dessuten via Longyeardalen til Barentsburg, via Todalen til Sveagruva, via Brentskaret til Sassendalen, og via Helvetiadalen til De Geerdalen og Isfjorden i nord. Det er mobildekning i hele dalføret, med egne basestasjoner midt i Adventdalen, på Skolten i øst, og øverst i Todalen i sør.
Universitetet i Tromsø og University of Alaska har et nordlysobservatorium i Adventdalen. Dessuten har Universitetet i Svalbard ulike studiefelt for botanikk og geologi. På Breinosa over Gruve 7 har EISCATet forskningsanlegg med store radioteleskoper, mens Kjell Henriksen-observatoriet ble etablert her i 2012.
Det er prøveboret etter gass i Adventdalen og mellom utløpene av Endalen og Todalen er det funnet kullgass under trykk. I 2013 ble det også funnet mulig skifergass i nedre Adventdalen.
Det kommunale selskapet Longyearbyen Lokalstyre Bydrift KF (Bydrift) har siden 1992 drevet avfallsdeponi i dalen, nedenfor Gruve 6 om lag 10 km ovenfor Longyearbyen, og dette anlegget har fått pålegg etter forurensing av sigevann. Siden 2007 har brennbart avfall blitt forbrent i Longyearbyen og avfallsmengdene i deponiet i Adventdalen har blitt redusert.
Historie
Den britiske oppdagelsesreisende William Martin Conways gjennomførte en ekspedisjon gjennom Adventdalen i 1896. Fra 1900 ble det drevet ut kull fra tertiær i ved Adventfjorden, med basis i Hotellneset og Revneset. Etableringen av Longyearbyen i 1904 skapte økt trafikk i Adventdalen, og på 1920-tallet var det omfattende gruvedrift i Longyeardalen. Longyearbyens drikkevannsreservoar ble lagt til Isdammen nederst i Adventdalen.
Selskapet A/S De Norske Kulfelter drev gruvene i Hiorthhamn fra 1916 og etablerte en hytte under Operafjellet for fangst, som gruveselskapenes ansatte engasjerte seg sterkt i. Tilsvarende hadde Store Norske Spitsbergen Kulkompani store jaktterreng i Adventdalen og Sassendalen, og oppførte jakthytter ved Janssonhaugen, i Todalen, Endalen (1933) og Brentskardet (Passhytta, 1932). Ansatte i gruveselskapene reiste også fangsthytter i Tredalen (Bolterdalen) og ute ved Bjørndalen. I mellomkrigstiden inngikk Adventdalen i Fangstfelt 11 (Adventdalen) i den norske fangstadministrasjonen.
I 1936 startet flyruter med post og forsyninger, hvor disse enten ble sluppet ned i Adventdalen eller flyet landet i dalbunnen der hvor Endalen munner ut i hoveddalføret. Flystripen her ble brukt helt fram til Svalbard lufthavn Longyear åpnet på Hotellneset i 1974. Under andre verdenskrig hadde tyskerne en værstasjon midt på Dammyra mellom utløpene av Endalen og Todalen, husene står fortsatt.
Theodor W. Hänsch
Theodor Wolfgang Hänsch (født 30. oktober 1941 i Heidelberg) er en tysk fysiker og mottager av Nobelprisen i fysikk for 2005 sammen med John L. Hall og Roy J. Glauber. Hänsch og Hall delte den ene halvparten, og fikk prisen for deres «bidrag til utviklingen av laser-basert presisjons-spektroskopi, inkludert den optimalfrekvente kamteknikken».
Hänsch er direktør ved Max-Planck-Institut für Quantenoptik og professor i eksperimentell fysikk ved Ludwig-Maximilians-Universität München.
I 1989 mottok han Gottfried Wilhelm Leibniz-prisen fra Deutsche Forschungsgemeinschaft, som er den mest prestisjefylte forskningspris i Tyskland. I 2005 mottok han også Otto Hahn-prisen fra byen Frankfurt am Main, foreningen av tyske kjemikere og den tyske fysiske foreningen.
En av hans studenter, Carl E. Wieman, mottok Nobelprisen i fysikk i 2001.
Hänsch ble i 2008 utnevnt til den tyske ordenen Pour le Mérite für Wissenschaften und Künste.
Fylkesvei 1852
Fylkesvei 1852 går mellom Stangebrua og Gullkunrud i Stange kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 191 (Hedmark).
Idédugnad
Idédugnad eller idemyldring (engelsk: brainstorming) er en metode for kreativ problemløsning tilrettelagt for en gruppe deltakere, der deltakerne impulsivt ytrer og presenterer idéer og tanker de kommer på. Det engelske begrepet «brainstorming» er også et vanlig brukt ord for metoden.
Fortaleza dos Valos
Fortaleza dos Valos er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
Idédugnad
Alex Faickney Osborn er mannen som utviklet brainstorming-metoden sent på 1930-tallet. Ideene som fremkommer blir ofte presenterte i form av et tankekart på en tavle eller ark, der temaet eller problemstillingen står i sentrum og ideene noteres rundt denne. Den norske betegnelsen «idédugnad» ser ut til å ha kommet i bruk rundt 1984.
Bakgrunn
Metoden er vanlig brukt både i forbindelse med undervisning i skoler og som metode for idémyldring i yrkeslivet. Forskere har ikke funnet bevis som støtter påstanden om metodens effektivitet. Vanlige utfordringer fra gruppearbeid, som distraksjoner, underytende medlemmer, forståelse av evalueringer, og produksjonsblokkering, legger begrensninger også på denne formen for arbeid i gruppe, og dermed viser undersøkelser at individuelt arbeid kan være vel så effektivt.
Tilnærming
En idédugnad har fire grunnleggende regler. Reglene er ment å forebygge at hemmende prosesser får forstyrre fremdriften og de dynamiske synergiene metoden bygger på.
Fromasj
Fromasj er en dessert laget av halvpisket krem, gelatin, eventuelt eggedosis og en smakstilsetning som for eksempel sjokolade, frukt eller bær. Riktig laget har fromasjen en lett, delikat kremaktig konsistens, og den kan hvelves på et serveringsfat.
Henriette Schønberg Erken omtaler fromasj og den nær beslektede bavarois (som lages med eggekrem i stedet for eggedosis) som to forskjellige desserter, mens Julia Child bruker begrepene om hverandre.
Richard Birkelands vei
Richard Birkelands vei (1a–5) er en vei på universitetsområdet Gløshaugen i Trondheim som strekker seg nordvestover fra Strindvegen mot Høgskoleringen. Veien fungerer som gjennomfartsvei for kollektivtrafikk og ordinær trafikk mellom de sistnevnte veier, men er også adkomstveg til parkeringsplasser og varelevering/vedlikehold inne på universitetsområdet.
Veien ble i 1973 oppkalt etter professor Richard Birkeland (1879–1928), som var professor i matematikk ved NTH i perioden 1910–1923 og som fungerte som høyskolens rektor i perioden 1920–1923. Fra 1923 og frem til sin død var han professor i anvendt matematikk på Universitetet i Oslo.
Norsk utvalg for eierstyring og selskapsledelse
Norsk utvalg for eierstyring og selskapsledelse (NUES) er ansvarlig for å utgi anbefalingen for god eierstyring og selskapsledelse som alle selskaper notert ved Oslo Børs må forholde seg til.
Følgende organisasjoner står bak utvalget: Aksjonærforeningen i Norge, Den norske Revisorforening, Eierforum, Finansnæringens Hovedorganisasjon, Norske Finansanalytikeres Forening, Norske Pensjonskassers Forening, Næringslivets Hovedorganisasjon, Oslo Børs og Verdipapirfondenes Forening.
Frederico Westphalen
Frederico Westphalen er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
Kurt Cobain
Kurt Donald Cobain (født 20. februar 1967 i Aberdeen i Washington, død 5. april 1994 i Seattle ) var en amerikansk musiker.
Cobain dannet Nirvana i 1987 sammen med kameraten Krist Novoselic i sin hjemby Aberdeen, Washington, men helt siden 1984 hadde de spilt sammen under stadig skiftende navn på bandet. Innen to år hadde bandet blitt det viktigste i den Seattle-baserte grunge-scenen. I 1991 markerte Nirvanas sang «Smells Like Teen Spirit» et dramatisk skifte i populærmusikken. Bandet foretok med denne sangen et sprang fra 80-tallets glam metal, stadionrock og dansepop mot grunge og alternativ rock. Musikkmediene opphøyde sangen til å være en «generasjonshymne», og med denne ble Cobain sett på som talsmann for generasjon X.
Oppvekst
Kurt Cobain var sønn av Donald og Wendy Cobain. Han tilbrakte sine første seks måneder i byen Hoquiam, Washington, før familien flyttet til Aberdeen. Han begynte tidlig i livet å utvikle interessen for musikk. Ifølge hans tante Mari «var han sanger fra den gang han var to. Han pleide å synge Beatles-låter som 'Hey Jude'. Han hadde stor utstråling helt fra han var liten.»
Cobains liv forandret seg da han var åtte år. Foreldrene ble skilt i 1975, en hendelse han senere omtalte som en dyptgripende begivenhet i livet. Hans mor la merke til at hans personlighet endret seg dramatisk, og Cobain ble mer tilbaketrukket. I 1993 sa Cobain følgende:
Det første året etter skilsmissen bodde han sammen med sin mor. Han flyttet deretter til Montesano, Washington for å leve sammen med sin far, men etter noen få år med ungdomsopprør ble dette for overveldende, og han følte seg dratt mellom vennene og familien.
På skolen var Cobain lite interessert i sport. På grunn av farens oppfordringer og mas ble Cobain med i et brytelag. Han var god, men likte det ikke. Senere fikk faren ham med i en lokal baseballiga, der Cobain bevisst spilte feil for å få slippe å spille. I stedet fokuserte han på kunst. Han tegnet ofte i timene, blant annet deler av menneskelig anatomi. Cobain ble venn med en homofil student ved skolen. Dette vennskapet fikk noen til å tro at han selv var homofil. I 1993, i et intervju med The Advocate, hevdet Cobain at han var «homofil i ånden» og «trolig kan være bifil». Han har også uttalt at han brukte en sprayboks til å male «Gud er homse» på lastebiler rundt i Aberdeen. Han ble arrestert i 1985 for å ha tagget «HOMO SEX RULES» på en bank. Men Aberdeen-politiets rapporter viser at setningen han ble arrestert for å ha skrevet var «Ain't got no how watchamacallit». I et av sine personlige notater skrev Cobain, «Jeg er ikke homofil, men jeg skulle ønske jeg var det, bare for å irritere homofober.»
I tiende klasse flyttet Cobain tilbake for å bo hos moren i Aberdeen. To uker før skoleavslutningen droppet han ut av den videregående skolen etter at ha innsett at han ikke hadde gode nok karakterer til å få vitnemål. Moren ga ham to valg: enten få en jobb eller reise. Kort tid senere pakket Cobain klærne og andre eiendeler sammen i bokser. Siden han ikke lenger kunne bo hjemme hos moren, oppholdt Cobain seg ofte i venners hus eller snek seg inn i sin mors kjeller. Senere hevdet Cobain at når han ikke kunne finne noe annet sted å bo, levde han under en bro som krysser Wishkah River, en opplevelse som ga inspirasjon til Nevermind-sangen «Something in the Way». Men Krist Novoselic hevdet at Cobain aldri virkelig bodde der, han sa: «Han hang der ute, men du kan ikke leve på de gjørmete elvebreddene, med tidevannet som går opp og ned. Det var hans egen form for revisjonisme.»
Mot slutten av 1986 flyttet Cobain inn i det første huset han bodde i alene og tjente penger til leien ved å jobbe på et kystmotell noen kilometer fra Aberdeen. Samtidig reiste han ofte til Olympia, Washington for å følge med på musikkmiljøet. Under et besøk i Olympia startet han et forhold med Tracy Marander.
Musikalsk begavelse og Nirvana
Til hans 14. bursdag ga Cobains onkel ham muligheten til å få en gitar eller en sykkel som en gave; Cobain valgte gitaren. Han begynte å lære noen få sanger, blant annet AC/DCs «Back in Black» og The Cars' «My Best Friend's Girl», og snart begynte han å skrive egne sanger.
På videregående skole fant Cobain sjelden noen å spille med. Mens han var på Melvins øvelsesplass, møtte han Krist Novoselic, en kamerat opptatt av punk rock. Novoselics mor eide en hårsalong, og Cobain og Novoselic øvde av og til i hennes lokaler. Et par år senere prøvde Cobain å overbevise Novoselic om å danne et band med ham ved å låne ham en kopi av en hjemmelaget demo innspilt av Cobains tidligere band, Fecal Matter. Etter flere måneders gjentatt spørring ble Novoselic til slutt enig om å bli med Cobain, og dette ble begynnelsen på Nirvana.
I løpet av de første årene de spilte sammen hadde Novoselic og Cobain en roterende liste av trommeslagere. Etter hvert ble bandet stående på Chad Channing, som sammen med Nirvana spilte inn albumet Bleach, utgitt på Sub Pop Records i 1989. Cobain var misfornøyd med Channings stil og ville derfor finne et nytt bandmedlem. Til slutt ble valget tatt: Dave Grohl ble den nye trommeslageren. Med Grohl hadde bandet funnet sin største suksess med sin 1991 major-label debut, Nevermind.
Narkotikaavhengigheten
Gjennom det meste av sitt liv kjempet Cobain med kronisk bronkitt og intens fysisk smerte på grunn av sin ubestemte kroniske magetilstand. Disse magesmertene var også spesielt ødeleggende for ham følelsesmessig, og han brukte år på å finne årsaken. Men ingen av legene han snakket med var i stand til å fastslå den spesifikke årsaken.
Hans første narkotikaerfaring var med marijuana i 1979 som 13-åring. Cobains første erfaring med heroin skjedde en gang i 1986. Denne skaffet han fra en lokal narkotikadealer i Tacoma, Washington, som tidligere hadde forsynt ham med Percodan. Cobain brukte heroin sporadisk i flere år, men ved utgangen av 1990 utviklet bruken seg til sterk avhengighet. Cobain hevdet at han var «fast bestemt på at det skulle bli en vane», som en måte å behandle magesmertene på. Cobain skal selv ha sagt «Det startet med tre dagers bruk av heroin, og nå har jeg ikke magesmerter. Det var en skikkelig lettelse.»
Cobains heroinavhengighet ble sterkere etter hvert som årene forløp. Han gjorde sitt første forsøk på avvenning tidlig i 1992, ikke lenge etter at han og Love oppdaget at de skulle bli foreldre. Rett etter at han hadde forlatt avvenningsstedet, dro Nirvana ut på en Australia-turné. Ikke lenge etter returen gjenopptok han misbruket.
Før en forestilling på New Music Seminar i New York i juli 1993 tok Cobain en heroinoverdose. I stedet for å ringe ambulanse, injiserte Courtney Love Cobain med ulovlig ervervet Narcanti for å få ham til bevissthet. Cobain fortsatte å spille med Nirvana, slik at det offentlige ikke skulle få noen indikasjoner på at noe utenom det vanlige hadde funnet sted.
Cobains siste uker og død
Cobain giftet seg i 1992 med Courtney Love, og de fikk datteren Frances Bean Cobain senere samme år. Cobain roet seg en periode etter han ble far, og han begynte å se mer positivt på livet i løpet av 1993. Heroinbruken tok seg imidlertid opp igjen i 1994 under In Utero-turneen.
Helt frem til sin død lagde Cobain og Nirvana musikk. Bandets to siste album, In Utero og Unplugged In New York, kom ut i henholdsvis 1993 og 1994.
Etter en turné som endte i Terminal Einz i München, Tyskland, den 1. mars 1994, ble Cobain diagnostisert med bronkitt og alvorlig laryngitt. Han fløy til Roma neste dag for medisinsk behandling og kom dit med sin kone den 3. mars. Neste morgen våknet Love opp og merket at Cobain hadde overdoset på en kombinasjon av champagne og Rohypnol. Love hadde fått resept på Rohypnol etter ankomst til Roma. Cobain ble umiddelbart sendt til sykehuset og var bevisstløs resten av dagen. Etter fem dager på sykehuset reiste Cobain tilbake til Seattle. Love har senere uttalt at hendelsen ble Cobains første forsøk på selvmord.
Den 18. mars ringte Love politiet for å informere om at Cobain hadde selvmordstanker og hadde låst seg i et rom med en pistol. Politiet ankom og konfiskerte flere våpen og en flaske med piller fra Cobain, som insisterte på at han ikke var nær selvmord og at han hadde låst seg inn på rommet for å skjule seg fra Love. På spørsmål fra politiet medga Love at Cobain aldri hadde nevnt at han var nær selvmord, og at hun ikke hadde sett ham med en pistol.
Love forklarte om Cobains narkotikabruk under en intervensjon som fant sted den 25. mars. De ti personene som var i rommet, inkluderte musikere, venner, plateselskapsdirektører og en av Cobains nærmeste venner, Dylan Carlson. Tidligere Nirvana-manager Danny Goldberg beskrev Cobain som «svært motvillig» og at han «benektet at han gjorde noe selvødeleggende.» Men mot slutten av dagen hadde Cobain inngått en avtale om å gjennomføre avvenningsprogrammet. 1. april forlot han avvenningsstedet da han gikk utenfor for å ta en sigarett og deretter klatret over et seks fot høyt gjerde. Han tok en taxi til Los Angeles' flyplass og fløy tilbake til Seattle. I løpet av 2. og 3. april ble Cobain sett på ulike steder rundt omkring i Seattle, men de fleste av hans venner og familie var uvitende om hvor han befant seg. 3. april kontaktet Love en privat etterforsker, Tom Grant, og hyret ham til å finne Cobain.
Den 8. april 1994, ble Cobains lik funnet i hans hjem i Lake Washington av en elektriker som hadde kommet for å installere et sikkerhetssystem. Selv om dirigent David Woodard hadde bygget en Dreamachine for Cobain, ble rapporter om at Cobain hadde brukt det psykoaktive anlegget i for stor grad i dagene frem til selvmordet hans motsagt av senere funn. Etter sin død har han fått kultstatus, og hans dødsfall har gitt grobunn for mange konspirasjonsteorier. I obduksjonsrapporten ble det anslått at Cobain skal ha dødd 5. april 1994. Dødsårsaken ble av myndighetene klassifisert som selvmord etter et hagleskudd mot hodet 4. eller 5. april 1994.
Ettermæle
Siden Cobain ikke har noe gravsted, besøker mange Nirvanafans Viretta Park nær Cobains tidligere hjem ved Lake Washington for å vise sin respekt. På årsdagen for hans død samler fans seg i parken for å feire hans liv og minnes ham.
Gus Van Sant baserte sin film Last Days fra 2005 på det som skal ha skjedd de siste timene av Cobains liv. I januar 2007 begynte Courtney Love å selge inn biografien Heavier Than Heaven til flere filmstudioer i Hollywood for å få gjort denne om til en film om Cobain og Nirvana.
W. H. Hill oljekraftverk
W. H. Hill oljekraftverk er et varmekraftverk i byen Hilo på øya Hawaii i Stillehavs-delstaten Hawaii i USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 37 MW, fordelt på 2 blokker / turbiner. Dette er delstatens minste kraftverk målt etter installert produksjonseffekt. Alle kraftverk på Hawaii er oljefyrte.
Anlegget ble påbegynt omkring 1965 og stod ferdig i 1974. Brenselkilden er fyringsolje.
Mousse
Mousse er en luftig matrett, der det vanligvis er pisket inn kremfløte eller eggehviter og den myke massen ofte er stabilisert med gelatin. Mousse kan lages både salt som del av middag, forretter og søt som dessert.
Mousse laget av grønnsaker, fisk, skalldyr, kjøtt eller innmat benyttes ofte som forrett til eller del av middager eller til lunsjmåltider.
Mousse laget som dessert ligner litt på fromasj, men er regnet som mer eksklusiv. For å lage den trenger man egg og stivpisket krem, mens det i en fromasj er nødvendig med eggedosis. Dessertmousse kan pyntes med frukt og bær, eller med appelsin og sjokolade.
Heterobranchia
Heterobranchia er bløtdyr, og en stor gruppe snegler som lever både i saltvann (marine), ferskvann og på land.
Systematisk inndeling
Disse artene var tidligere plassert i gruppene forgjellesnegler og bakgjellesnegler. Gruppen forgjellesnegler er idag regnet som en parafyletisk gruppe, mens bakgjellesnegler er en monofyletisk gruppe.
Inndelingen inkluderer familiegrupper som er utdødde, basert på funn av fossiler. De er merket med †.
Øystein Sørensen
Øystein Sørensen (født 17. oktober 1954) er en norsk historiker. Han er professor ved Historisk institutt ved Universitetet i Oslo. Hans forskningsfelt spenner over politisk idéhistorie med særlig vekt utviklingen av norsk nasjonal identitet, samt nasjonalsosialisme og totalitære politiske ideologier. Av tidsperioder har han forsket mest på tiden fra sent 1700-tall til og med andre verdenskrig.
Sørensen tok hovedfag i historie (cand.philol.) i 1981 på en oppgave om Jens Schielderup Sneedorffs politiske teori. Sørensen var i sin ungdom innom den norske ml-bevegelsen, men ble ekskludert fra SUF(m-l) for «venstreavvik» i 1971–1972. Senere var han sentral i utformingen av SVs kritikk av AKP(m-l). Mye av Erik Solheims AKP-kritikk mot slutten av 1970-årene var ført i pennen av Sørensen. I 1983 utgav han Fra Marx til Quisling – fem sosialisters vei til NS, hvor han kastet lys over hvordan sosialistiskinspirert tankegods i nasjonalsosialismen gjorde det mulig for tidligere sosialister å gå over til NS. I boka fulgte han Eugène Olaussen, Sverre Krogh, Halvard Olsen, Håkon Meyer og Albin Eines frem til landssvikdom etter krigen.
I 1990-årene var Sørensen leder for prosjektet «Utviklingen av en norsk nasjonal identitet på 1800-tallet». Det resulterte i en rekke publikasjoner om norsk nasjonal identitet og nasjonalisme. Han var også norsk prosjektleder for det svensk-norske nettverksprosjektet Prosjekt 1905.
Sørensen er også en av få faghistorikere som har skrevet bok om kontrafaktisk historie. Sørensen oppfatter kontrafaktiske hypoteser som en forutsetning for årsaksforklaringer i begivenhetshistorie, med et begrep om ”åpne historiske situasjoner”. Dette suppleres med en redegjørelse for forskjellen mellom kontrafaktiske og skjønnlitterære historiefremstillinger.
Sørensen var en av hovedredaktørene for bokverket Norsk idéhistorie, hvor han skrev bindet Kampen om Norges sjel. Her drøfter han utviklingen av nasjonal identitet i Norge fra 1770 til 1905, og hvorvidt nordmenn følte seg som norske i de forskjellige tidsperiodene og hvor sterk denne identiteten var sammenlignet med andre kollektive identiteter.
I 2010 utga han boka Drømmen om det fullkomne samfunn. Her drøftet han likheter mellom de totalitære ideologiene fascismen, kommunismen, nasjonalsosialismen og islamismen, og hevder at alle disse ideologiene deler en «totalitær mentalitet», selv om disse ideologiene har ulikheter i sin oppfatning av mål og midler for å realisere et utopisk samfunn. Sørensen hevder at et fellestrekk mellom disse ideologiene er at alle hevder å ha oppskriften på idealsamfunnet, og at alle midler som kan bringe en nærmere målet ikke bare oppfattes som moralsk riktige, men at de av tilhengerne regnes som bent fram nødvendige.
Guinea-Bissau under Sommer-OL 2008
Guinea-Bissau under Sommer-OL 2008. Tre sportsutøvere, to menn og én kvinne fra Guinea-Bissau deltok i to sporter, friidrett og bryting under Sommer-OL 2008 i Sydney. Det var fjerde gangen Guinea-Bissau deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medaljer.
Garibaldi (Rio Grande do Sul)
Garibaldi er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
«Gjøa»
«Gjøa» var det første fartøyet som seilte gjennom Nordvestpassasjen. Med et mannskap på seks, under ledelse av Roald Amundsen, nådde skuta Stillehavet i 1906 etter en reise på over tre år.
Den 70 fot store jakta ble bygd i 1872 i Jørafjero i Rosendal av Knut Johannesson Skaala (Jøra-Knuten). Den ble de første 28 årene brukt i fiskeriene, før Amundsen kjøpte den i 1901 for bruk i arktiske ekspedisjoner. De siste 18 årene før Amundsen kjøpte den, var «Gjøa» i ishavsskipperen Hans Christian Johannesens eie.
Mannskapet på ekspedisjonen var (foruten Amundsen) Helmer Hanssen, Anton Lund, Godfred Hansen, Peder Ristvedt, Gustav Juel Wiik og kokken Henrik Lindstrøm, som senere fulgte Amundsen på alle hans ekspedisjoner.
«Gjøa» seilte ut fra Oslo 16. juni 1903, og etter å ha seilt mellom Fastlands-Canada og sørspissen av Victoria Island, nådde «Gjøa» Nome i Alaska 31. august 1906. Den seilte så videre til San Francisco, hvor den anløp til en storslagen velkomst 19. oktober samme år.
Under ekspedisjonen utførte mannskapet blant annet flere målinger for bestemmelse av posisjonen til den magnetiske nordpol.
Skipet ble senere kjøpt av et norsk-amerikansk samfunn og donert til San Francisco by i 1909. Der ble den stilt ut i Golden Gate Park. I 1972 ble «Gjøa» brakt tilbake til Norge og er i dag plassert i et eget bygg på Frammuseet på Bygdøy i Oslo.
Beleiringen av Beirut
Beleiringen av Beirut fant sted sommeren 1982 under den første Libanon-krigen, og varte i over 2 måneder før FN omsider meglet fram en avtale mellom partene. Beleiringen endte med at PLO ble tvunget ut av Libanon, og den israelske armeen gikk dermed med på å trekke seg ut av områdene de erobret under krigen bortsett fra en 15 kilometer bred sikkerhetssone i Sør-Libanon. Denne ble omsider returnert til Libanon i 2000.
Bakgrunn
Palestinas frigjøringsorganisasjon flyttet sin virksomhet til Beirut etter at de ble kastet ut av Jordan som følge av et mislykket forsøk på å styrte landets konge. De palestinske styrkenes tilstedeværelse var en av hovedårsakene til konfliktutbruddet mellom kristne og muslimer i Libanon i perioden 1975–1976, som omsider resulterte i at landet ble okkupert av fredsbevarende styrker fra Den arabiske liga med Syria i spissen. De neste årene oppnådde Syria og PLO økt makt i Libanon, mens den libanesiske regjeringen ikke hadde mulighet til å kontrollere deres militære aktiviteter i landet. I denne perioden brukte PLO Libanon som base for rakett- og artilleriangrep mot Israel, noe som førte til at Israel i 1978 satte igang Operasjon Litani for å tvinge PLO ut av Sør-Libanon. Den korte konflikten resulterte i at PLO trakk seg ut av Sør-Libanon, og at den kristne sørlibanesiske arméen etablerte seg i grenseområdene for å utgjøre en buffersone mellom Israel og PLO. Konflikten førte også til at UNIFIL-styrken ble utstasjonert i området, og styrken hadde hele tiden et anspent forhold til SLA.
I 1981 blusset konflikten opp igjen, men en ny våpenhvile meglet frem av FN fikk en rask avslutning av kampene, hvilket var i begge parters interesser. I 1982 kom det igjen til trefninger, men nok en gang forhindret FN krigsutbrudd. Senere på året ble imidlertid Israels ambassadør i London drept, hvilket utløste Israels invasjon av Libanon. Israels daværende forsvarsminister Ariel Sharon presenterte en plan for regjeringen hvor israelske styrker i løpet av kort tid skulle besette deler av Sør-Libanon og opprette en buffersone. Regjeringen godtok planen, men i løpet av kort tid viste det seg at Sharons egentlige målsetting var langt mer omfattende enn det den opprinnelige planen gikk ut på. I løpet av en uke nådde israelske styrker Beirut, Libanons hovedstad.
Invasjonen bar kodenavnet «Operasjon Fred for Galilea», og hadde to hovedmålsettinger. Det ene målet var å tvinge PLO ut av Libanon, og det andre var å hjelpe en Israel-vennlig regjering til makten som deretter skulle slutte fred med Israel. Det sistnevnte målet ble imidlertid ikke nådd da Libanons nylig valgte president Bashir Gemayel ble myrdet, og selv om Falangistpartiet skulle dominere Libanons politikk inntil borgerkrigens avslutning, falt regjeringen etter hvert under Syrias innflytelse.
Bullinghope FC
Bullinghope Football Club er en engelsk fotballklubb fra Hereford i Herefordshire. Klubben ble startet i april 2011 og spiller i Herefordshire Sunday League. Klubben startet som et bedriftsidrettslag under navnet Athletico Milsy’s, og spilte i Elite 6 a side Sunday Whitecross League.
Beleiringen av Beirut
Bakgrunn
Den israelske invasjonen var tredelt. En gruppe angrep langs kysthovedveien mot Beirut, en annen gikk inn for å kutte Beirut-Damaskus-hovedveien, og den tredje gikk inn i Beekadalen på grensen mellom Syria og Libanon for å blokkere eventuelle syriske forsterkninger. Innen den 11. juni hadde Israel oppnådd fullmakt i luftrommet etter den vellykkede Operasjon Jordkreps 19, og Syria gikk med på en våpenhvile. Når syrerne trakk seg ut, så PLO seg tvunget til å oppgi alle de sørlige byene, deriblant Tyr og Sidon, og trekke seg tilbake til Beirut.
Beleiringen
Israel håpte på å fullføre beleiringen så fort som mulig for å oppnå en rask og avgjørende seier. En av årsakene til dette, var at FN hele tiden presset på for å få partene til forhandlingsbordet, og jo lengre beleiringen varte, desto større fordeler ville Yasir Arafat ha.
I 7 uker angrep Israel byen fra havet, luften og landjorden, kuttet av mat- og vannforsyninger, koblet av strømmen, og tok kontroll over flyplassen og de sørlige bydelene. Ingenting lot til å få en rask slutt på stridighetene, og i mellomtiden hadde sivilbefolkningen i byen store lidelser. Israel mottok sterk kritikk fra verdenssamfunnet for skadene beleiringen påførte byen, og dessuten forsvant det nasjonale konsensuset rundt landets krigføring for første gang.
Omsider møttes partene rundt forhandlingsbordet. Syria gikk raskt med på en avtale den 7. august, men Israel, Libanon og PLO ble først enige den 18. etter amerikansk megling. Avtalen innebar at PLO måtte forlate landet, og at Israel til gjengjeld skulle la organisasjonen få trekke seg ut i fred. Den 21. august ankom MNF-L-styrken, en fredsbevarende og nøytral styrke bestående av kontingenter fra USA, Frankrike og Italia, for å se til at partene holdt seg til avtalen. Styrken hjalp også PLO med å evakuere sine krigere til Tunis, Jemen, Jordan og Syria.
Resultat
Til slutt nådde Israel målet om å fjerne PLO fra Libanon, og med det fikk man slutt på rakettrusselen mot Nord-Israel. PLO ble sterkt rammet av å ikke ha mulighet til å operere nær Israels grenser, og var i stor grad fraværende inntil organisasjonen ble invitert til de palestinske selvstyreområdene i forbindelse med Oslo-avtalen i 1993. Beleiringen førte også til at den israelske kommandanten Eli Geva ble avskjediget i forbindelse med at han nektet å sende styrkene sine inn i byen i frykt for hvilke skader dette kunne påføre sivilbefolkningen.
Jan Kongsvik
Jan Jørgen Kongsvik (født 11. juni 1944) var brannsjef i Østre Agder brannvesen fra opprettelsen i 2008 til han gikk av med pensjon. Han var sentral i slukkingen av skogbrannen i Froland i juni 2008.
Kongsvik var brannsjef i Steinkjer fra 1988 til 1994 og deretter i Arendal fram til 2008. Kongsvik har vært nestleder i Norsk Brannbefals Landsforbund. Han fikk forbundets hederspris i 2007.
Beleiringen av Beirut
Resultat
Etter beleiringen flyktet Yasir Arafat til Hellas, før han deretter drog til Tunisia og etablerte sitt nye hovedkvarter der. PLO fortsatte å operere fra Jemen, Jordan, Algerie, Irak og Sudan, og i begrensede tilfeller innenfor israelsk territorium, men aldri på samme måte som før 1982.
Internasjonale reaksjoner
Israels beleiring av Beirut ble et svært kontroversielt tema og ble fordømt av mange land, deriblant USA, som advarte om at våpen supplert av amerikanerne kun skulle brukes til forsvarstiltak. Den amerikanske regjeringen vurderte på et tidspunkt å true med sanksjoner mot Israel for å stanse angrepet mot Vest-Beirut i august, men forslaget ble til slutt avfeid. Sovjetunionen forsøkte å få verdenssamfunnet med på en våpenembargo rettet mot Israel gjennom FN, noe USA la ned veto mot.
Fyrlykt
Fyrlykt er tradisjonelt sett et ubemannet fyr med begrenset rekkevidde. Fra midt på 1800-tallet er det i Norge bygd opp et nett av fyr og fyrlykter som gjorde det mulig å ferdes i skipsleia langs norskekysten også i mørke. Det er rundt 21 000 navigasjonsinnretninger langs norskekysten, og i dag (på 2020-tallet) er det rundt 1900 fyrlykter langs norskekysten satt opp for å gi lys i definerte sektorer, og for å gjøre ferdsel langs kysten tryggere og mer forutsigbar.
Fyrtårnene har vært bemannet, mens fyrlyktene var ubemannet. I dag er også fyrene ubemannet og derfor betegnes nå de fleste ubemannede, automatiske fyr som fyrlykt. Mens fyr har høyde og synlighet over store avstander er fyrlykter lavere og synlige kun over kortere avstander.
Marco Vistalli
Marco Francesco Vistalli (født 3. oktober 1987 i Alzano Lombardo) er en italiensk sprinter, som hovedsakelig konkurrerer på 400 meter. Han begynte med friidrett i 2004, og hans største meritter hittil er stafettsølv ved U23-EM i 2009 og individuell bronse ved lag-EM i friidrett i 2011.
Junior
Ved U23-EM i friidrett 2007 var han med på det italienske stafettlaget på 4 x 400 meter, men de ble slått ut i kvalifiseringen. Laget bestod av Isalbet Juarez, Lukas Rifeser, Marco Vistalli og Teo Turchi.
Ved U23-EM i friidrett 2009 vant han sølv bak Polen på 4 x 400 meter stafett, sammen Matteo Galvan, Isalbet Juarez og Domenico Fontana. Individuelt kom han også på sjetteplass på 400 meter, med tiden 46,67. I semifinalen løp han på 46,55, som var ny personlig rekord. Yannick Fonsat vant gullet.
Senior
Ved EM i friidrett 2010 deltok han på 400 meter, der han ble slått ut i semifinalen med tiden 45,38, selv om han løp inn på ny personlig rekord. Kevin Borlée vant EM-gullet. På 4 x 400 meter stafett kom Italia til finalen, men endte på åttendeplass. Laget bestod av Marco Vistalli, Luca Galletti, Claudio Licciardello og Andrea Barberi.
Fyrlykt
Lyssignaler med fargekoder
En fyrlykt sender ut lys i sektorer med ulik farge. Sektorer av farget glass (eller plast) er plassert i lyktene til disse lysene. Lyset vil da vise disse fargene når visse peilinger observeres. Peilinger som refererer til en sektor er gitt i grader sann nord, som observert fra sjøen. Selv om fargene på lyset vil endre seg, vil ikke egenskapene det. Endringen av farge er ikke brå. Overgangen gjøres gjennom en usikkerhetsbue på 2° eller mer.
Marco Vistalli
Senior
Han deltok ved Lag-EM i friidrett 2011 i Stockholm. Der fikk han bronse på 400 meter, med tiden 45,99, der russiske Maksim Dyldin vant løpet. På 4 x 400 meter kom Russland på 5.-plass. Året etter deltok han ved EM i friidrett 2012, der han nådde finalen på 400 meter. Imidlertid han slet med en muskelskade som ble verre i semifinalen, så han haltet og gikk seg gjennom finalen på tiden 4.04,20, og kom sist i mål.
Fyrlykt
Lyssignaler med fargekoder
Et skip som seiler i trygt vann og deretter ser den røde (eller grønne) fargen på lyset, må gjøre en kursendring. Fartøyer som styrer mot et fyr skal holde seg i hvit sektor. Rødt lys forteller at man er for langt til babord, grønt lys at man er for langt til styrbord.
Ulike standarder
Verden har forskjellige navigasjonsstandarder administrert av IALA (International Association of Lighthouse Authorities). For eksempel bruker USA og Canada en signalstandard som er det motsatte av Europa. I USA indikerer det røde lyset styrbord side av kanalen for havnebundne fartøyer, mens det grønne lyset indikerer babord side av samme kanal. Et amerikansk uttrykk for å minne om dette er «red on right returning» («rød på høyre retur»).
Russland
På øde steder langs den russiske arktiske kystlinjen står rundt 1000 fyrlykter drevet av radioisotopiske termoelektriske generatorer. En av dem lå faktisk bare noen titalls meter fra norskegrensen. Generatorene inneholder svært radioaktive strontium-90-kilder, og disse kildene utgjør en lokal forurensningsfare. Manglende fysisk sikring av kildene gjør dem lett tilgjengelige for uvedkommende og befolkningen generelt. Generatorene består av radioaktive strontium-90-kilder som produserer varme og som igjen driver en generator. Denne generatoren produserer elektrisitet som driver lampen i fyrlykten. Sr-90 og Y-90, som begge sender ut betastråling, utgjør en potensiell ekstern strålingsfare på to måter, både i form av betastrålingen selv og i form av gamma- og røntgenstråling som oppstår i kildekapslingen og det omliggende materialet.
Russland har også rundt 100 RTG-fyrlykter i området rundt Finskebukta.
Tidligere og på 2000-tallet (før Russlands krigføring i Ukraina), har Norge i en tiårsperiode aktivt støttet sikkerhet og forbedring av atomkraft i nordvestlige Russland. I løpet av denne perioden har den norske regjeringen brukte omtrent 150 millioner dollar på en rekke industrielle prosjekter, blant annet spesifikke forbedringer innen radioaktivt avfallsbehandling og lagring, fysisk sikkerhet og infrastruktur.
Det har vært rapportert hendelser og ulykker knyttet til anleggene: I 1999 i St. Petersburg; i 2001 i Kandalaksjabukta, Murmansk; i 2001 i Georgia; i 2002 i vestlige Georgia; i 2003 nær Kurgolovo i regionen til St. Petersburg; 2003 i øy i Kvitsjøen.
John L. Hall
John L. Hall (født 21. august 1934 i Denver, Colorado) er en amerikansk fysiker. Han mottok Nobelprisen i fysikk sammen med Theodor W. Hänsch 2005, for deres «for deres bidrag til utviklingen av laser-basert presisjonsspektroskopi, inkludert den optiske frekvenskamteknikken». Hall og Hänsch delte den ene halvparten av prisen, mens Roy J. Glauber fikk den andre halvparten «for hans bidrag til kvanteteorien om optisk koherens».
Hall har tre grader fra Carnegie Institute of Technology, en bachelor of science i 1956, en master of science i 1958 og en filosofisk doktorgrad i 1961. Han fullførte sine postdoktorstudier ved Department of Commerce's National Bureau of Standards, nå National Institute of Standards and Technology (NIST), hvor han ble værende fra 1962 og frem til han gikk av i 2004. Han har undervist ved University of Colorado at Boulder siden 1967.
Hølen skole
Skolen ligger sentralt i Hølen, og har elever fra 1. til 7. trinn. De fortsetter senere på Grevlingen ungdomsskole i Son.
Hovedbygningen, nå kalt «Gamlebygget» ble reist i 1935, og var i begynnelsen både skole og rådhus for daværende Hølen kommune. Det var bystyresal i første etasje og formannskapssal, ordførerkontor og bibliotek i andre etasje, mens klasserom, sløydsal og lærerværelse fylte resten av bygningen. Ved innlemmelsen av Hølen i Vestby kommune i 1943.