cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Irland i tidlig middelalder
Den andre vikingtiden (914–980)
Da Sigtrygg døde i 927 dro Godfred til York, og gjorde et forsøk på å få herredømme der. Han ble fordrevet av Adalstein, og kom tilbake til Dublin etter et halvt år. I hans fravær hadde vikinger fra Limerick tatt kontroll over Dublin. Godfred gjenerobret byen, men rivaliseringen med Limerick fortsatte til etter Godfreds død i 934.Han ble etterfulgt av sin sønn Olav, som vant en avgjørende seier over Limerick-vikingene i 937. Samme år dro Olav til Northumbria og allierte seg med Causantín mac Áeda av Skottland and Eógan av Strathclyde. Denne koalisjonen ble beseiret av Adalstein i slaget ved Brunanburh, men etter Adalsteins død i 939 ble Olav likevel konge i York. Olav Sigtryggson, sønn av Sigtrygg Caech og senere kjent som Olav Kvåran, sluttet seg til ham der. Congalach mac Máel Mithig, med tilnavnet Cnogba, fulgte Donnchad Donn som overkonge fra Uí Néill i 944 (Muirchertach, som ellers kunne ha vært en åpenbar etterfølger hadde blitt drept i 943). Congalach var konge Brega og tilhørte Síl nÁedo Sláine; han var den første fra dette dynastiet som hadde tittelen «overkonge» siden Cináed mac Írgalaig tidlig på 700-tallet. I 944 plyndret han Dublin hvor herskeren nå var Blakari Gudrødsson. Da Olav Kvåran kom tilbake til Irland påfølgende år satte han Blakari til side og tok makten i Dublin. Han opptrådte som en alliert av Congalach i striden med Ruaidrí ua Canannáin fra Cenél Conaill om hvem som skulle være Uí Néill overkonge. De led et stort nederlag i 947, noe som gjorde at Blakari igjen kunne ta kontroll over Dublin. Han ble imidlertid drept av Congalach i 948. Etter Ruaidrís død i 950 opphørte alliansen mellom Congalach og Olav, og Congalach ble drept i 956 i kamp mot en allianse mellom Dublin og Leinster. Han ble fulgt av Domnall ua Néill, og i de neste tiårene var det skiftende allianser mellom grenene av Uí Néill, Leinster og Dublin.
I 980 Máel Sechnaill mac Domnaill ble overkonge da Domnall døde i 980, og samme år vant han en viktig seier over Dublin i slaget ved Tara. Etter denne seieren kunne Máel Sechnaill tvinge Dublin til underkastelse. Olav Kvåran forlot Dublin og døde like etter på Iona. Jarnkne (irsk:Glúniairn), Olavs sønn og Máel Sechnaills halvbror, ble hersker i Dublin.
Máel Sechnaill mac Domnaill og Brian Boru (980–1022)
I Munster hadde Dal gCais økt sin makt og innflytelse under Cennétig mac Lorcáin, og hans sønn Mathgamain skulle bli den første herskeren i historisk tid som ikke tilhørte Eóganachta men likevel ble regnet som «Konge av Cashel», altså konge av Munster, i annalene. Han ble drept i 976 og etterfulgt av sin yngre bror Brian, senere berømt under navnet Brian Boru.
Brian etablerte seg raskt som den mektigste herskeren i Munster. Han beseiret det norrøne Limerick i 977 og rivalene fra Eóganachta året etter. Etter at han hadde fått kontroll over Munster prøvde han å utvide sitt maktområde med å plyndre i Osraige i 982 og 983. Ifølge Inisfallenannalene allierte han seg også med de norrøne i Waterford, i den hensikt å gå til angrep på Dublin. Det var et angrep på Dublin like etter dette, men det synes ikke som om Brian hadde del i det. Her var det Domnall Claen av Leinster som var alliert med Ivar av Waterford, og de ble beseiret av Glúniairn and Máel Sechnaill.
Det er åpenbart at Máel Sechnaill så Brians voksende makt som en trussel, og så tidlig som i 982 var han på hærtokt i Munster og plyndret kjerneområdene til Dal gCais. I de neste to tiårene var den mer eller mindre konstant krigstilstand mellom de to, de fleste kampene var i og om Leinster. Selv om Brian aldri beseiret Máel Sechnaill i noe slag, vokste Brians og Munsters innflytelse på bekostning av Máel Sechnaill og det sørlige Uí Néill. I 997 ble Máel Sechnaill tvunget til å anerkjenne Brians autoritet over det sørlige Irland, og de delte Irland mellom seg i henhold til den tradisjonelle inndeling i Leath Cuinn og Leath Moga. I de følgende årene opptrådte de to som alliansepartnere i tråd med denne avtalen. Leinster og Dublin som nå var del av Brians innflytelsessfære gjorde opprør mot ham, men i 999 kvalte Brian dette opprøret gjennom slaget ved Glen Mama. Sigtrygg Silkeskjegg ble først gjeninnsatt som hersker over Dublin etter at han formelt hadde underkastet seg Brian ved å gi ham gisler.
I år 1000 vendte Brian seg mot Máel Sechnaill igjen, og i løpet av 1002 hadde han tvunget Máel Sechnaill til å underkaste seg slik at Brian nå kunne gjøre krav på å være konge over hele Irland. I det neste tiåret var det flere felttog i nord for å tvinge Uaild og det nordlige Uí Néill til å underkaste seg og anerkjenne Brians autoritet. Selv om det var flere opprør mot Brian, både i nord og i Leinster, hadde han i 1011 blitt anerkjent som overkonge av alle de større regionale kongene på Irland, og slik gjort seg fortjent til å ble regnet av historikere som den første relle kongen av Irland. Da han besøkte Armagh i 1005 fikk han sin skriver til å legge til en kommentar i Kellsboken, hvor Brian blir proklamert som Imperator Scottorum (Keiser over irene). Ifølge Bart Jaski kan dette anses som at han gjorde krav på å herske over både de irske og norrøne i Irland, og kan også implisere overherredømme over gælerne i Skottland. Ved Brians død omtaler Uslterannalene ham som «overkonge pver irene i Irland, og over de fremmde og over britene, Augustus over hele Nordvest-Europa». I 1012 gjorde Flaithbertach Ua Néill fra det nordlige Uí Néill opprør mot Brian, og neste år gjorde også Máel Mórda i Leinster og Sigtrygg i Dublin opprør. Dette siste opprøret førte til det berømte slaget ved Clontarf langfredag 1014, hvor Brian ble drept selv om hæren hans vant slaget mot Máel Mórda, Sigtrygg og deres allierte. Sigurd Lodvesson, jarlen av Orknøyene og styrker fra Man deltok som allierte med Dublin/ Leinster. Dette kan, sammen med den propagandapregede framstillingen av slaget i Cogad, ha skapt den enda i dag populære myten at det som fant sted ved Clontarf var et avgjørende slag hvor irene under Brian beseiret invaderende vikinger og vant frihet fra fremmed undertrykkelse. Donnchadh Ó Corráin var en av de første som offentlig tok til motmæle mot denne nasjonale mytene, i hans bok Ireland before the Normans fra 1972
Etter Brians død kunne Máel Sechnaill igjen bli regnet som overkonge, med støtte fra sin fjerne nordlige slektning Flaithbertach ua Néill. I Munster brøt interne stridigheter ut nesten umiddelbart etter Clontarf, ikke bare Brian men også hans sønn og mest sannsynlige etterfølger Murchad omkom der. Brians sønner Donnchad og Tadc, såvel som flere fra Eóganachta, gjorde alle krav på å være konger over provinsen. Selv om Donnchad til slutt gikk seirende ut, ble ikke Brians etterfølgere i stand til å gjøre et reelt krav på å ha herredømme over hele Irland før Toirdelbach Ua Briain. I Leinster svekket nederlaget ved Clontarf og Máel Mórdas død Uí Dúnlainge, og åpnet opp for at Uí Cheinnselaig igjen fikk dominere denne delen av øya. Trass i nederlaget ved Clontarf fortsatte Sigtrygg som herker i Dublin til 1036.
«Konge av Irland med motstand» (1022 og videre)
Donnchad mac Brian betegnet seg selv som «Konge av Irland» etter Máel Sechnaills død, men han ble ikke anerkjent som det utover sine egne kjerneområder. En sen avskrift av Baile In Scáil regner Flaitbertach Ua Néill som overkonge, men han viste seg ute av stand til å kontrollere selv det nordlige Irland. Heller ikke noen andre fikk noen anerkjennelse for krav om å herske over hele Irland. Dette var i og for seg ikke noe nytt. Ifølge Byrne var det som særpreget det store «interregnum» fra 1022 til 1072 i forhold til andre perioder i irsk historie, var at det også i samtiden ble regnet nettopp som dette.
En gang i mellom 1014 og 1022 Flann Mainistrech skrevet Ríg Themra tóebaige iar tain, en kongerekke i form av et dikt om de kristne (Uí Néill) kongene av Tara. Da han skrev Rédig dam, a Dé do nim i 1056 er det imidlertid tydelig at han ikke kjenner til noen overkonge av Irland, han regner ikke mindre enn sju konger som «denne æraens konger»: Conchobar, Áed, Garbith, Diarmait, Donnchad and two Nialls. Ifølge Byrne er disse Conchobar Ua Maíl Schechnaill fra Mide, Áed Ua Conchobair av Connacht, Garbíth Ua Cathassaig av Brega, Diarmait mac Maíl na mBó av Leinster, Donnchad Mac Briain av Munster, Niall mac Máel Sechnaill av Ailech og Niall mac Eochada av Ulaid.
Begrepet rí Érenn co fressarba («Konge av Irland med motstand») ble brukt fra 1100-tallet. Ifølge Byrne kan det hevdes at disse «Kongene av Irland med motstand» ble møtt med motstand nettopp fordi de prøvde å bli konger over Irland i virkelig forstand. De hadde ikke mindre suksess i dette enn deres forgjengere, men framsto slik når de ble sammenlignet med mytene som var etablert om tidligere overkonger. Byrne følger en lignende tankegang når han foreslår at fokuset historikere har satt på svekkelsen av Uí Néill på 1000-tallet kan være en «hyllest til deres egen propagandas suksess». Uansett, etter Brian var det tidligere Uí Néill monopolet på overkongedømmet, slik det beskrives i dikt og krøniker, brutt for bestandig. Cenél nEógain led under interne stridigheter, og dette førte til at Ulaid, under Niall mac Eochada kunne utvide sin innflytelse. Niall og Diarmait mac Maíl na mBó ble allierte, og kontrollerte sammen effektivt hele østkysten av Irland. Denne alliansen bidro til at Diarmait kunne ta direkte kontroll over Dublin i 1052. I motsetning til Máel Sechnaill i 980 eller Brian i 999, var han ikke tilfreds med bare å plyndre byen og kaste ut den norrøn-gæliske herskeren Echmarcach mac Ragnaill. Som den første ire gjorde han seg selv til «konge over de fremmede» (ríge Gall).
Reformer i den irske kirken
Det var store reformer innen den irske kirken i løpet av 1100-tallet. Disse reformene har vært tolket som et brudd og en reaksjon mot tidligere sekularisering, men kan også forstås som resultat av en kontinuerlig utvikling. Reformene hadde konsekvenser for, og var påvirket av, både forhold internt i kirken og av verdslig utvikling og politikk.
Før 1000-tallet var kirken i Irland monastisk, med biskoper som residerte i klostrene, i praksis ofte underordnet abbedene som ledet klostrene. Det fantes ingen permanent struktur med bispedømmer. Omstendighetene som førte til grunnleggelsen av bispedømmet Dublin rett etter årtusenskiftet er uklare, men på et tidspunkt mens Sigtrygg Silkeskjegg fortsatt regjerte ble Dúnán Biskop avDublin, og med dette ble det første virkelige bispedømmet, uavhengig av klostrene, etablert. Donats etterfølger Gilla Pátraic ble konsekrert av Lanfranc, erkebiskop av Canterbury, og ved den anledningen sendte Lanfranc brev til Toirdelbach Ua Briain og Gofraid av Dublin hvor han ba om reformer, spesielt i forhold til konsekrering av biskoper og avskaffelse av simoni. Det er ingen bevis for at Canterbury hadde gjort krav på overherredømme over den irske kirken før dette, og verken Lanfranc eller hans etterfølger Anselm gjorde noen gang direkte krav på å være primat over den irske kirken i kraft av å være erkebiskoper av Canterbury.
Det synes som om Toirdelbach svarte positivt på Lanfrancs krav, og han sammenkalte en synode i Dublin i 1080. , men hva som ble besluttet på denne synoden er ikke kjent. Det er mulig at Toirdelbach så samarbeid med Canterbury som en måte å redusere Armagh, tradisjonelt dominert av Cenél nEógain, sin innflytelse over irsk kirkeliv. Gilla Pátraics etterfølgere i Dublin, Donngus Ua hAingliu og Samuel Ua hÁingliu, ble også konsekrert i Canterbury, og det ble også den første biskopen av Waterford, Máel Ísu Ua hAinmire i 1096. Den skriftlige henvendelsen om konsekrasjon for Máel Ísu, slik den er bevart i Eadmers Historia Novorum er underskrevet av biskoper fra Munster, Mide Dublin og Leinster. Gilla Espaic, den første biskopen av Limerick, ble imidlertid ikke konsekrert i Canterbury, men sannsynligvis av Cellach av Armagh. Anselm sendte imidlertid et gratulasjonsbrev til Gilla, og det later ikke til at Anselm følte at Canterbury hadde blitt forbigått eller burde ha vært involvert
Den første av de fire viktigste synodene knyttet til den irske kirkereformen fant sted i Cashel i 1101, på initiativ av Muirchertach Ua Briain. Hvor mange som faktisk deltok på dette kirkemøtet er ikke kjent, men noen av dekretene fra møtet har blitt bevart. Det er et dekret om simoni, om forbud mot at lekfolk skulle kunne bli airchinnig (ledere av kirkelige etablissementer) og endelig et dekret som definerer hva slags forbindelser som er regnet som incestiøse. Ingen av disse dekretene er radikale, men blir stort sett tolket til å være i tråd med den Gregorianske reformen.
Den andre synoden var Synoden i Rathbreasail. Den var ledet av Gilla Espaic i egenskap av pavelig legat og femti biskoper, tre hundre prester og over tre tusen lekfolk deltok. Denne synoden markerte overgangen fra en monastisk kirke organisert rundt klostersamfunnene, til en kirke organisert i bispedømmer og sokn. Det ble etablert to kirkelige provinser, med erkebispedømmer med sete i Armagh og Cashel. Forrang ble gitt til Armagh, slik at Cellach ble primas for den irske kirken. Hver kirkelig provins besto av 12 regionale bispedømmer. Bispedømmet i Dublin var ikke inkludert, siden dette var under Canterbury, men det ble holdt av plass til det, på den måten at det bare ble regnet elleve bispedømmer under Cashel.
Gilla, Cellach og Cellachs etterfølger Máel Máedóc Ua Morgair, bedre kjent som St. Malachy, drev reformprosessen videre. I nært samarbeid med Donnchad Ua Cerbaill, konge av Fernmag/Airgialla, etablerte Malachy det første cisterciensiske klosteret i Irland i Mellifont i 1142, og la også til rette for det første augustinske klostersamfunnet, med utspring i Arrouaise. Malachy brukte disse for å gjennomføre en klosterreform innen den irske kirken. Han trakk seg som erkebiskop av Armagh i 1136, men ble utnevnt til hjemlig pavelig legat til Irland av pave Innocens II i 1139.
Ingen formelle forsøk på å få pavelig godkjennelse for strukturen som ble valgt ved Rathbreasail er kjente, før Malachy søkte pallia for de to sittende erkebiskopene i Cashel og Armagh under hans reise til kontinentet i 1139/40. Dette første forsøket lyktes ikke, men Malachy ble bedt om å søke igjen etter at han hadde fått støtte fra hele Irland. Før han la ut på sin andre reise til kontinentet i 1148. sammenkalte Malachy en synode ved St Patrick's Island. Den største utfordringen må ha vært å finne en løsning for Dublin. Tairrdelbach Ua Conchobair, som på det tidspunktet var den mektigste kongen i Irland, var ivrig etter å øke Connacts innflytelse på kirken. Løsningen ble å øke antall erkebispeseter fra to til fire, med Tuam og Dublin inkludert ved siden av Armagh og Cashel. Malachy døde mens han var underveis for å treffe paven, men forespørselen ble brakt videre og pavelig godkjennelse ble innvilget. Eugenius III utnevnte John Paparo som pavelig legat, og sendte ham til Irland med pallia til de fire erkebiskopene.
Kardinal Paparos ble forhindret i sitt første forsøk på å nå Irland da kong Stefan nektet ham å garantere kam trygg gjennomreise med mindre han forpliktet seg til ikke å gjøre noe i Irland som kunne skade Englands interesser der. Dette var ikke akseptabelt for Paparo, som returnerte til Roma. Det virker sannsynlig at dette var et forsøk fra Stefans side på å forhindre Paparo fra å gi pavelig bekreftelse til en kirkelig organisering i Irland som ville komme til å gjøre ende på Canterburys krav der. I 1151 prøvde han på nytt og nå nådde han Irland, den som la til rette for reisen hans denne gangen var David I av Skottland. Synoden i Kells ble sammenkalt i 1152, under ledelse av Paparo som pavelig legat. Dekretene som ble vedtatt der finnes ikke lengre, men noe informasjon om dem er bevart gjennom Annalene av de fire mesterne og i Geoffrey Keatings Foras Feasa ar Éirinn. Det viktigste resultatet av synoden var en offisiell pavelig sanksjonering av bispedømmestrukturen som hadde blitt skapt i 1111 og revidert i 1148.
Kultur og samfunn
Gælernes kultur og samfunn var sentrert rundt slekten, tilknytning til ætt eller klan var viktig. Den overleverte historien vitner om feider og kriger, men det er også rike muntlige, senere skriftlige, overleveringer som vitner om en rik kultur. Folk kjent som Filidh og druider ble høyt ansett i førkristen tid og brakte den muntlige historien og tradisjoner videre gjennom generasjoner. Etter kristningen av Irland på 400-tallet ble rollen som tradisjonsbærer i stor grad tatt over av kristne munker, selv om filidh fortsatt var en viktig funkjson. Poesi, musikk, fortellinger og litteratur ble høyt verdsatt og dyrket i Irland både før og etter kristningen. Gjestfrihet, ættebånd og å oppfylle sine sosiale og rituelle forpliktelser var sentralt i lovgiving.
Irland var et desentralisert jordbrukssamfunn, og aldri en forent nasjon i betydningen vi kjenner fra høymiddelalderens føydalsamfunn eller i Europa. Ved siden av familien eller ætten var túath grunnenheten, mindre geografiske områder ledet av en rí (konge). Det var ofte kamp om ressurser og innflytelse mellom forskjellige túatha, og deres relative størrelser vokste og sank i takt med krigslykke og politiske allianser. Lovtraktater fra begynnelsen av 700-tallet beskriver et hierarki av konger: En konge av en túath var underlagt en som var konge over flere túatha, som igjen var underlagt regionale overkonger. Allerede før 700-tallet hadde imidlertid disse regionale overkongedømmene blitt så viktige at betydningen av túatha som den grunnleggende sosiopolitiske enheten var i ferd med å svekkes.
Colasita
Colasita er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Utseende
En middelsstor (7-8 millimeter), avlang, blank, brunrød bladbille. Pronotum er firkantet, mye smalere enn dekkvingene, som er nesten jevnbrede med fine punktrader.
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.
Utbredelse
Arten er endemisk for Madagaskar.
Ornithoptera tithonus
Ornithoptera tithonus  er en sommerfugl i familiegruppen svalestjerter. Den hører til blant de sommerfuglene som kalles fuglevinger, en gruppe av svalestjerter som har fått sitt navn fordi framvingene er store og trekantet, noe som gjør at de ligner fugler når de flyr.
Ornithoptera tithonus lever på Ny-Guinea.
Utseende
Kroppen har et ytre skjelett (hudplater) som holder de bløte indre organer på plass. Det ytre hudskjelettet er bygd opp for det meste av kitin. Bakkroppens indre organer består av fordøyelsesorganer, forplantningsorganer og åndedrett. Åndedrettet hos sommerfugler foregår ikke ved lunger, men ved at luft hentes inn og ut av kroppen gjennom små hull i hudskjelettet (spirakler). I kroppen er det et svært finmasket system av trakéer som leder oksygenet til kroppens vitale deler. En blodvæske som sirkulerer i kroppen, pumpes rundt av et avlangt rørformet hjerte.
Brystpartiet består for det meste av vingenes muskulatur. Sanseorganer, for syn, smak og lukt er stort sett plassert i hodet. Nervesystemet består av en bukmarg med to nervestrenger og én nerveknute (ganglion) i hvert kroppssegment. Den første nerveknuten, som ligger foran munnåpningen, er spesielt stor og omtales som hjerne.
Larvens hode består av en hard hodekapsel med noen punktøyne. Under øynene er det noen små antenner larven bruker til å finne riktig føde. Larvens bakkropp består nesten bare av fordøyelsessystemet. Dette er ganske kort og mye av maten larven spiser passerer før all næringen er tatt opp. Avføringen kommer ut som små kuler helt bakerst på kroppen. Larvene ånder gjennom åpninger i hudskjelettet (spirakler), langs kroppens sider.
Levevis
Ornithoptera tithonus tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der sommerfuglens indre og ytre organer endres. Larvens bøyelige og myke kropp omdannes til en puppe med et hardt skall. Når skallet er hardt begynner omdanningen fra larve til den voksne (imago) sommerfuglen. De indre organer brytes i varierende grad ned til en cellemasse. En omorganisering skjer og dyret bygges opp igjen. Puppeperioden varierer etter temperaturen.
Systematisk inndeling
Troides tithonus O. t. waigeuensis Rothschild, 1897 O. t. misresiana Joicey & Noakes, 1916 O. t. cytherea Kobayashi & Koiwaya, 1980 O. t. misoolana Deslisle, 1985 O. t. makikoae Morita, 1998 O. t. dominici Schäffler, 2001
Arkitekturåret 1598
Arkitekturåret 1598 er en oversikt over blant annet fullførte bygninger av arkitektonisk betydning, priser, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkitektur i 1598.
Dødsfall
…
Sri Lankas riksvåpen
Historisk utvikling
Løven sihalapia er hentet fra kongedømmet Kandys merke 1581 – 1815.
Før uavhengigheten var Sri Lanka kjent som Ceylon og benyttet det britiske riksvåpenet som nasjonalt symbol. Da Sri Lanka ble uavhengig fra Storbritannia ble i 1952 et nasjonalt symbol tatt i bruk med den samme løven over et banner, med en krone på toppen som symboliserte at Sri Lanka var et samveldeland.
Da Sri Lanka ble republikk i 1972 ble kronen fjernet og dagens riksvåpen ble introdusert.
Anton Gafarov
Anton Ildussovitsj Gafarov (russisk: Антон Ильдусович Гафаров, født 4. februar 1987) er en russisk langrennsløper. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han røk ut i samifinalen i sprinten.
Under Ski-VM 2017 i Lahtis ble han nummer 17 på sprinten.
Bronwen Knox
Bronwen Knox (født 16. april 1986) er en australsk vannpolospiller. Hun representerte landet sitt i Sommer-OL 2012 i London, der det australske landslaget tok bronsemedaljen.
Lonely are the Brave
Lonely are the Brave er det femte studioalbumet fra Jørn Landes soloprosjekt Jorn.
Albumet ble utgitt 6. juni 2008 på Frontiers Records.
Sporliste
Alle spor av Jørn Lande og Jørn Viggo Lofstad, unntatt hvor annet er nevnt
Bonusspor på Limited Edition
Tesgjolo kraftverk
Tesgjolo kraftverk er et vannkraftverk i Bordalen i Voss kommune i Vestland.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 190 meter i Tesgjolo, en sideelv til Bordalselva.
Installert effekt er 1 MW fra en peltonturbin. Årsproduksjon er 5,6 GWh.
Sorsk
Sorsk (russisk: Сорск) er en by i Republikken Khakasia i Russland. Den ligger rundt 90 km nordvest for Abakan. Innbyggertall: 13 313 (folketelling 2002)
Den ble grunnlagt som arbeidsbosetningen Dzerzjinskij på 1940-tallet. I 1966 ble navnet endret til Sorsk og bosetningen ble innvilget bystatus.
Kamla Verma
Kamla Verma (født i 1928 i Gujranwala i Punjab i Britisk India, død 8. juni 2021 i Jagadhri i Haryana i India) var en indisk politiker.
Hun satt i tre valgperioder i Haryana Legislative Assembly for valgkretsen Yamunanagar (1977–1981, 1987–1991 and 1996–2000).
Vermas fødeby Gujranwala ble etter at britene trakk seg ut en del av provinsen Punjab i Pakistan. Hun studerte ayurveda - indisk/hinduistisk tradisjonell medisin - og var tilknyttet Arya Samaj før hun begynte i politikken. Hun var president for statsenheten av Bharatiya Janata Party (BJP), og før det av Jan Sangh. Verma satt i fengsel i 19 måneder under «The Emergency». Hun virket som kabinettminister i Devi Lals ministerier.
Gregor Wentzel
Gregor Wentzel (født 17. februar 1898 i Düsseldorf, død 12. august 1978 i Ascona) var en tysk fysiker. Han arbeidet i de ledende miljøene i Tyskland der moderne kvantemekanikk ble skapt. Hans navn knyttes spesielt til den såkalte WKB-approksimasjonen som forbinder dette nye verdensbildet med klassisk mekanikk styrt av Newtons lover.
Wentzel begynte i 1916 å studere i Freiburg før han ble trukket inn i den første verdenskrig. Etter freden i 1919 fortsatte han studiene i Greifswald, med hovedvekten på matematikk. Men der fikk han også interesse for fysikk. Da han gjorde det så bra ved eksamen i elektromagnetisme, ble han året etter anbefalt å dra til München for å studere under Arnold Sommerfeld. Han ledet der en gruppe i teoretisk fysikk som var ledende på den tiden innen atomfysikk. En grunn var at Sommerfeld var såpass mye eldre at han ikke var blitt trukket inn i krigen og hadde kunnet fortsette sitt forskningsarbeid i denne perioden.
Allerede i 1921 mottok Wentzel sin doktorgrad på en avhandling Zur Systematik der Röntgenspekten. Den omhandlet de nyeste målinger av den karakteristiske røntgenstrålingen og hvordan denne kunne forklares i forskjellige atommodeller. Dette var også et felt hvor den norske fysiker Lars Vegard hadde høstet anerkjennelse.
Året etter mottok Wentzel sin habilitation og fortsatte som privatdozent ved universitetet i München. Her assisterte han Sommerfeld med hans berømte lærebok Atombau und Spektrallinien som stadig måtte revideres på grunn av den raske forandringen som skjedde på feltet.
Wentzel ble utnevnt i 1926 til professor extraordinarius i teoretisk fysikk ved universitetet i Leipzig. Der ble også Heisenberg ansatt året etterpå for å lede den nye gruppen i kvantefysikk. Det er på denne tiden at Wentzel publiserer sitt viktigste arbeid Eine Verallgemeinerung der Quantenbedingungen für die Zwecke der Wellenmechanik omtrent samtidig med Hendrik A. Kramers og Léon Brillouin som var kommet frem til samme resultat. I dag omtales det som WKB-approksimasjonen og er fremdeles like viktig for å forbinde kvantefysikken med den klassiske fysikken.
Full professor ble Wentzel i 1928 ved Universitetet i Zürich etter Schrödinger som var blitt ansatt i Berlin. Dette var samtidig med at Wolfgang Pauli inntok samme stilling ved den tekniske høyskolen ETH i samme by.
I årene som fulgte arbeidet Wentzel stadig mer i retning av kvantefeltteori. Tiden under andre verdenskrig benyttet han til å skrive en av de aller første lærebøkene i dette feltet. Denne ble brukt verden over før gjennombruddene i kvanteelektrodynamikk noen få år senere. Dette opplevde Wentzel ved Universitetet i Chicago, hvor han var blitt ansatt i 1948. Der ble han til 1970 da han flyttet tilbake til Ascona i Sveits, hvor han døde i 1978.
Ungarn under Vinter-OL 1998
Ungarn under Vinter-OL 1998. Sytten sportsutøvere, åtte menn og ni kvinner fra Ungarn deltok i seks sporter, alpint, bobsleigh, kunstløp, hurtigløp på skøyter, langrenn og skiskyting under Vinter-OL 1998 i Nagano i Japan. Ungarn vant ikke noen medalje, beste plassering var en trettendeplass i kunstløp for menn. Skøyteløperen Krisztina Egyed var Ungarns flaggbærer under åpningsseremonien.
Pyrrol
Pyrrol (av gresk pyrrho, ildrød, og latin oleum, olje) er en heterosyklisk aromatisk organisk forbindelse med en syklopentan-ring og formel C4H4NH. Pyrrol er en fargeløs til brun væske med søt kloroformaktig lukt. Smeltepunktet er -23 °C og kokepunktet 131 °C, densiteten er 0,967 g/ml.
Derivater er også kalt for pyrroler, for eksempel C4H4NCH3 er N-metylpyrrol. Porphobilinogen er en trisubstituent pyrrol, som er en forløper til mange naturlige biosynteser.
Pyrroler er også bestanddeler av mer komplekse makromolekyler.
Alexandra av Sayn-Wittgenstein-Berleburg
Alexandra Rosemarie Ingrid Benedikte av Sayn-Wittgenstein-Berleburg, grevinne av Pfeil og Klein-Ellguth, (født 20. november 1970 i København i Danmark) er nest eldste barn av prinsesse Benedikte av Danmark og prins Richard av Sayn-Wittgenstein-Berleburg.
Hun giftet seg 6. juni 1998 på Gråsten slott i Danmark med grev Jefferson av Pfeil og Klein-Ellguth (født 12. juli 1967), og de fikk to barn:
Prinsesse Alexandra og grev Jefferson-Friedrich skilte seg i 2017, og 18. mai 2019 giftet hun seg med den danske greven Michael Ahlefeldt-Laurvig-Bille.
Jannik Sinner
Jannik Sinner (født 16. august 2001 i San Candido) er en italiensk profesjonell tennisspiller.
Hans beste resultat i Grand Slam-sammenheng er kvartfinale, noe han har oppnådd i alle de fire Grand Slam-turneringene. Han har vunnet syv titler på ATP-touren.
Kongsgård kolonihager
Kongsgård kolonihager er et kolonihageanlegg i Kristiansand som ble etablert i 1910. Det er 112 parseller i anlegget, som befinner seg på kommunal grunn. På parsellene er det hytter av ulik størrelse, og i tillegg har anlegget et felleslokale kalt «Hagestua», som foruten å brukes til styremøter og ulike fellesarrangementer, kan leies av private.
Drangedal Bortforklaring
Drangedal Bortforklaring er en duo fra Drangedal.
Duoen består av Tom Jackie «Hopalong» Haugen (vokal, gitar) og Steen-Vidar Larsen (gitar, vokal). Duoen ble opprettet i 1999 på restene av gruppen Prestestranna Vel Vel Vel, der Tom Jackie Haugen var med.
Tekstene inneholder, ifølge Norsk pop- og rockleksikon, «underfundig humor med høy gjenkjennelsesfaktor» i tillegg til seriøse temaer. Blant titlene kan nevnes «Veivesenet forsvant med potetåker'n», «Løpetid og lysbilder» og «På den blommande ø ligger 1 meter snø». Den sistnevnte var en parodi på Evert Taube.
Da det selvutgitte debutalbumet ble sluppet høsten 2001, skreiv Varden at «Dette er en plate som fikk denne lytteren til å hikste av latter ved første gangs gjennomspilling». Tekstuniverset fikk mye oppmerksomhet, og albumet sto og falt på om man fikk med seg hva som ble sagt. «Innspillingen er godt sunget og godt mikset, så de ledige instrumentføringene og den gode diksjonen er vel ivaretatt». Bergens Tidende kalte albumet en «blanding av Odd Børretzen, Trøste & Bære og Øystein Sunde».
Holly Lincoln-Smith
Holly Lincoln-Smith (født 26. mars 1988) er en australsk vannpolospiller. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun tok bronse med det australske landslaget.
Armstrong Flight Research Center
Armstrong Flight Research Center er et forskningssenter i NASA som fokuserer på aeronautikk. Det er navngitt etter Neil A. Armstrong.
Den Norske Kunst og Industriutstilling 1883
Den Norske Kunst og Industriutstilling 1883 ble arrangert i Oslo fra 16. juni til 21. oktober 1883. Hovedutstillingen foregikk på Tullinløkka, med delutstillinger i Kristian IVs gate og på Nisseberget. Hovedbygningen målte 118 x 75 meter. Det var totalt 2245 utstillere, hvorav 99 kunstnere med 175 kunstverker. Tilsammen 238 185 personer besøkte utstillingen.
Ledelsen
Utstilligens ærespresident var Hans Kongelige Høyhet kronprins Gustav V av Sverige. President var statsråd Christian Jensen, formann i Centralkomiteen fabrikkeier Karl Hals og nestformann fabrikkeier Otto Gjerdrum.
Nappstraumen
Nappstraumen er et over 15 kilometer langt sund i Flakstad og Vestvågøy kommuner i Nordland.
På vestsiden går sundet fra Storsandnes i nord og sørover til Nusneset, begge på Flakstadøya. På østsiden fra Stabbneset på Vestvågøya i nord til Båtskjæret i sør. På nordsiden ligger Flaget og Norskehavet og på sørsiden ligger Vestfjorden. Gapet er navnet på den helt nordlige delen av sundet hvor E10 krysser i den undersjøiske Nappstraumtunnelen. Sør for Gapet går Offersøystraumen som en forgreining i nordøstlig retning.
Av bosetninger ligger fiskeværet Napp på Flakstadsiden mens det ligger en spredt bebyggelse langs nesten hele Vestvågøykysten som knyttes sammen av Fv843 til Hattan og en lokal vei videre sørover.
Klikk.no
Klikk.no er et norsk nettsted som er eid av Story House Egmont, tidligere Egmont Publishing, og er Norges største redaksjonelle livsstilsnettsted. Klikk.no samarbeider med flere av Norges største ukeblader og magasiner, som Hjemmet, Norsk Ukeblad, Foreldre & Barn, Her og Nå, Vi Menn, Bonytt og Hytteliv – og andre magasiner fra Story House Egmont.
Klikk.nos redaksjonelle innhold støttes opp av flere forum, som Kvinneguiden.no, Doktoronline og Foreldreforum. Klikk.no har fra 2018 også innkludert Blogg.no, som siden ble startet av Rafiq Charania i 2005 har vært Norges største bloggportal.
I februar 2012 hadde nettstedet over 960,000 unike norske besøkende i uka. I oktober 2022 når Klikk.no tilhørende forum og blogg.no rundt 2 millioner unike brukere per uke.
Nettstedet statser på nytte- og forbrukerstoff innen emnene bolig, foreldre, mote, motor, teknologi, helse og mat, med fokus på oppskrifter, tester og slik-gjør-du-det stoff.
Leder for Klikk.no er Gaute Tyssebotn Tidligere redaktører for klikk.no er Monica Lid og Jan Thoresen.
Provinsen Storhertugdømmet Niederrhein
Provinsen Storhertugdømmet Niederrhein (tysk: Provinz Großherzogtum Niederrhein) var en provins i kongeriket Preussen som eksisterte fra 1815 til 1822. Provinsen ble den 18. juni 1815 opprettet etter Wienerkongressen.
Den 22. juni 1822 ble provinsen slått sammen med De forente hertugdømmene Jülich-Kleve-Berg til den nye Rhinprovinsen.
Områdevern og forvaltning i Antarktis
Områdevern og forvaltning i Antarktis (eller Verneområder i Antarktis, engelsk: Antarctic Protected Areas) er regulert i Anneks V til Protokoll om miljøvern til Antarktistraktaten og trådte i kraft i 24. mai 2002.
Spesielt vernede områder ble først etablert i 1964 under de såkalte Agreed Measures for the Conservation of Antarctic Fauna and Flora. Tidligere verneområder ble erstattet av Anneks V, som utpeker Spesielle verneområder i Antarktis (Antarctic Specially Protected Areas, ASPA) og Spesielle forvaltningsområder i Antarktis (Antarctic Specially Managed Areas, ASMA).
Spesielle verneområder i Antarktis
Ethvert område i Antarktis kan utpekes som et spesielt verneområde (ASPA) for å verne særegne miljømessige, vitenskapelige, historiske, estetiske verdier eller dets villmarkskarakter, eller pågående eller planlagt vitenskapelig forskning. Adgang til spesielle verneområder i Antarktis er forbudt uten spesiell tillatelse.
Per 2012 var 72 områder oppført på listen over spesielle verneområder i Antarktis.
Spesielle forvaltningsområder i Antarktis
Områder der det foregår virksomhet eller der det i fremtiden kan komme til å foregå virksomhet, kan utpekes som et spesielt forvaltningsområde (ASMA) for å bistå med planlegging og koordinering av virksomheter, unngå potensielle konflikter, styrke samarbeidet mellom partene eller begrense de miljømessige konsekvenser mest mulig.
Per 2009 følgende områder oppført på listen over spesielle forvaltningsområder i Antarktis:
Historiske steder og kulturminner
Steder eller monumenter av anerkjent historisk verdi som er blitt utpekt som spesielle verneområder i Antarktis eller spesielle forvaltningsområder i Antarktis, eller som ligger innenfor slike områder, skal føres opp på listen over historiske steder og kulturminner i Antarktis (Historic Sites and Monuments, HSM). Den offisielle listen over historiske steder og kulturminner ble opprettet i 1972 og inneholdt per 2009 79 objekter.
Relaterte konvensjoner
Andre beskyttede områder har blitt utpekt under andre konvensjoner i Antarktistraktaten. Tre selreservater ble etablert under Konvensjonen for bevaring av antarktisk sel (Convention for the Conservation of Antarctic Seals, CCAS) i 1972 og Konvensjonen for bevaring av marine levende ressurser i Antarktis («Krillkonvensjonen», Convention for the Conservation of Antarctic Marine Living Resources, CCAMLR) trådte i kraft i 1982.
Kangaatsiaq
Kangaatsiaq er en by i Qeqertalik kommune på vestkysten av Grønland. Byen hadde 552 innbyggere i 2018.
Navn
Kangaatsiaq er grønlandsk og betyr «det temmelig store neset» eller «et mindre nes».
Geografi
Kangaatsiaq ligger på sørenden av halvøya Kangaatsiaap Nunaa, som ligger i et 150 km langt fjordområde med mange øyer og bukter ut mot åpent havet i Davisstredet. Byen ligger litt sør for Aasiaat.
Havet ved Kangaatsiaq er isfritt fra mai til desember.
Bygdene Attu, Niaqornaarsuk, Ikerasaarsuk og Iqnniarfik ligger i nærheten.
Historie
Området har vært bebodd i flere hundre år på grunn av gode fiskeforhold og muligheter for fangst av havpattedyr og reinsdyr. Kangaatsiaq fikk bystatus først i 1986 og er dermed Grønlands yngste by.
Fram til 2009 var Kangaatsiaq sentrum i Kangaatsiaq kommune. Den var så en del av Qaasuitsup kommune fra 2009 til den ble delt fra 1. januar 2018 og Kangaatsiaq ble en del av Qeqertalik kommune.
Samfunn
Fiske og fangst er de viktigste inntektskildene for byens beboere. Fiskefabrikken i byen produserer tørrfisk, blokkfryst torsk, reker og steinbitrogn.
Śloka
Śloka (sanskrit: श्लोक) betyr «sang», fra roten śru, "å høre", ) og er en kategori verselinje utviklet fra den vediske metriske enheten Anustubh. Den er grunnlaget for indiske episke vers, og kan bli betraktet som den indiske verseform par excellence, og forekommer mye oftere enn enhver annen meter i klassisk sanskrit prosodi. Mahabharata og Ramayana, er for eksempel skrevet nesten eksklusivt i shlokas. Det tradisjonelle synspunktet er at denne form for vers ufrivillige ble laget av Valmiki i sorg, forfatteren av Ramayana, ved at han så en jeger skyte ned en av to fugler i kjærlighet.
Kangaatsiaq
Samfunn
Turismen er basert på et lite hotell og privat innkvartering. Om vinteren tilbys turistturer med hundeslede til Kangerlussuaq, mens turistene om sommeren tilbys båtturer i området. Kangaatsiaq trafikkeres av en av bygdeskipslinjene til Royal Arctic Line. I sommersesongen er det også annen passasjertrafikk til Aasiaat, dit det om vinteren også går helikopter.
Apéritif (tidsskrift)
Apéritif er et norsk bransjeblad om mat og drikke. Bladet utgis av selskapet Apéritif AS og er fagblad for Norsk Vinkelnerforening. Utgiveren står også bak nettsidene aperitif.no, som er Norges største nettsted om mat og drikke.
Bladet inneholder annonser for alkoholholdige drikker, og er derfor kun tilgjengelige gjennom abonnement til ansatte i bedrifter med skjenkebevilgning. Abonnementet gir åtte nummer i året av Apéritif.
Apéritif er Norges største arrangør av mat- og drikkekurs med godt over 5000 deltakere hvert år.
Fylkesvei 5894
Fylkesveg 5894 går mellom Sjukehuskrysset i Volda og Brautaset i Ørsta.
Kungliga Dramatiska Teatern
Kungliga Dramatiska Teatern – vanligvis kalt Dramaten – ble grunnlagt i 1788 av Gustav III av Sverige.
Dramaten er Sveriges nationalscene for teater. På de seks scenene blir det vist om lag 1 000 forestillinger hvert år. Det oppfører gjesteforestillinger utenlands. og i tillegg turnerer Dramatens forestillinger regelmessig i Sverige.
Teateret har ligget i jugendbygningen ved Nybroplan i Stockholm siden 1908. Huset ble tegnet for Dramaten av arkitekten Fredrik Lilljekvist. Kjente kunstnere som Carl Larsson og Carl Milles har vært med på utsmykningen av bygget.
Slager
Slager (av tysk schlagen, som betyr slå, i betydningen slå til eller slå an) var opprinnelig et begrep som ble benyttet om en sang eller melodi som var populær i øyeblikket (jf. engelsk hit). Det ble senere utvidet til også å omfatte annet (for eksempel moteklær) som ble populært i øyeblikket.
Slagermusikken har først og fremst vært populær i Mellom- og Nord-Europa (spesielt i Tyskland, Østerrike, Nederland, Sveits, Slovenia, Kroatia,Skandinavia) og Finland, men også i mindre grad i en rekke andre land (også land i Amerika og Asia). I Skandinavia kan det hevdes at såkalt dansebandmusikk i stor grad består av slagere.
Begrepet slager er først kjent benyttet om operetter i Wien på 1870-tallet. Etter hvert som pop og rock ble populært på 1950- og 1960-tallet tok det engelske uttrykket hit (som egentlig har samme betydning) mer og mer over for slager, som nå mer har blitt et uttrykk for en «udødelig» sang eller melodi. Man kan derfor hevde at en slager er en sang eller melodi som ikke blir glemt (i betydningen sang eller melodi som ofte framføres, selv om den ikke lenger ligger på hitlistene). Slagere er i dag dessuten populære innslag i karaoke.
Kjente slagersangere
Fra Norge:
Utenlandske:
Alicia McCormack
Alicia McCormack (født 7. juni 1983) er en australsk vannpolospiller. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun tok bronse med det australske landslaget.
Marsaxlokk FC
Marsaxlokk Football Club er en maltesisk fotballklubb fra byen Marsaxlokk. De spiller for øyeblikket i maltesisk 1. divisjon i fotball. Klubben ble grunnlagt i 1949 og har siden den gang vært blant de ledende fotballklubber på Malta.
Basileios I
Basileios I, kalt makedoneren eller den makedonske (gresk: Βασίλειος ὁ Μακεδών; født 811, død 29. august 886) var en bysantinsk keiser som regjerte fra 867 til 886. Han ble født i en enkel bondefamilie i theme Byzantine i Makedonia, men klarte å skaffe seg en posisjon i det keiserlige hoff. Til slutt tilranet han seg tronen fra keiser Mikael III i 867. Til tross for hans beskjedne herkomst viste han stor evne i å bestyre statsanliggender og han gjenopplivet imperiets makt og bysantinsk kunst. Han ble oppfattet av bysantinerne som en av de største keisere, og det makedonske dynasti som han grunnla, hersket over det som regnes som den mest strålende og velstående æra av Det bysantinske riket.
Marsaxlokk FC
Hjemmearenaen er Ta'Qali Stadium som har en kapasitet på rundt 17 000. Hovedtrener er Anton Cremona.
Marsaxlokk har ett seriemesterskap, som ble vunnet i 2006/2007-sesongen.
Basileios I
Fra bonde til keiser
Basileios ble født i en bondefamilie i slutten av 811 (eller en gang i 830-årene i henhold til noen forskere) i Charioupolis (Caripolis) i theme Makedonia i Trakia. Det bysantinske Trakia var den gang bebodd av folk med både slavisk, gresk og armensk opprinnelse. Det er blitt foreslått både en armensk, en slavisk og en armeno-slavisk opprinnelse for Basilios I. Forfatteren av den eneste dedikerte biografien til Basilios har konkludert med at det er umulig å være sikker på hans etniske opprinnelse, selv om Basileios definitivt var avhengig av fremtredende armenernes støtte i Det bysantinske riket. i løpet av hans regjeringstid ble det publisert slektsforskning hvor det framkom at hans forfedre ikke var bønder, men etterkommere av det stor-persiske akamenide-dynastiet i Armenia og også av Konstantin den store.
En historie hevder at han hadde sittet i fangenskap i Bulgaria, hvor hans familie angivelig hadde blitt tatt til fange av khan Krum av Bulgaria (som styrte 803-814) i 813. Basileios befant der til 836, da han og flere andre flyktet til bysantinske territorier i Trakia. Basileios hadde hell med seg og fikk tjenestegjøre hos Theophilitzes, en slektning av caesar Bardas, onkelen til keiser Mikael III. Mens han tjenestegjorde hos Theophilitzes besøkte han byen Patras, hvor han vant innpass hos Danielis, en velstående kvinne som belønnet ham med mye penger. Hans rykte som en dyktig hestetemmer nådde også Michael III, og han vakte oppsikt ved å beseire en bulgarsk mester i en brytekamp. Han ble snart den bysantinske keiserens ledsager, fortrolige og livvakt.
På keiser Mikaels ordre skilte Basileios seg fra sin kone Maria og giftet seg med Eudokia Ingerina, Mikael favorittelskerinne, rundt 865. Under en ekspedisjon mot araberne fikk Basileios overbevist keiser Mikael III at hans onkel Bardas traktet etter den bysantinske tronen. Basileios fikk senere, den 21. april 866, myrdet Bardas med Mikaels godkjennelse. Basileios ble deretter den ledende personligheten i hoffet og fikk først tittelen caesar (som indikerte at han var keiseren nærmest i rang) før han også ble kronet til medkeiser den 26. mai 866. Dette kan også ha innebært at Basileios ble adoptert av Mikael III som selv var mye yngre enn ham. Det er en akseptert oppfatning at Leo VI, den senere keiseren, som var født av Basileios’ hustru, egentlig var Mikael IIIs sønn. Selv Basileios synes å ha ment dette – han hatet Leo. Utnevnelsene til Basileios synes å ha hatt til hensikt å legitimere Leo som arverettsberettiget til tronen. Det er bemerkelsesverdig at da Leo ble født feiret Mikael III begivenheten med å arrangere offentlige vognløp – hans yndlingssportsgren, men Basileios ble instruert til ikke å feire dette.
Regjeringstiden
Basileios I innledet en ny tidsalder i østromerriket, det såkalte makedonske dynasti som han grunnla. Under dette dynastiet ekspanderte riket territorielt, og Bysants ble den dominerende europeiske makten i det østlige Middelhavet.
Innenrikspolitikk
For å sikre sin familie den videre retten til tronen utnevnte Basileios I sin eldste sønn Konstantin (i 869) og sin andre sønn Leo (i 870) til medkeisere.
På grunn av det store lovarbeidet som Basileios gjennomførte blir han sammenlignet med Justinian I den store som utarbeidet lovsamlingen Corpus Juris Civilis på 530-tallet. Basileios’ lover, som bygde på de justinianske lovene (Corpus juris civilis), ble samlet og fullført av hans sønn Leo VI i Basilika som består av 60 bøker og mindre juridiske håndbøker kjent som Eisagoge. Basilika var gjeldende lov i østromerriket helt fram til Det osmanske rikes erobring av Konstantinopel i 1453. Egentlig var lovrevisjonen påbegynt allerede under caesar Bardas som ble drept av Basileios. Basileios’ finansielle politikk blir omtalt som forsvarlig. Basileios igangsatte også et omfattende byggeprogram i Konstantinopel som ble kronet med byggingen av Nea Ekklesia-katedralen.
Basileios’ kirkepolitikk var preget av gode relasjoner til pavekirken i Roma. En av hans første handlinger som keiser var å avsette patriarken av Konstantinopel, patriark Fotius I av Konstantinopel og gjeninnsette hans rival Ignatius av Konstantinopel som hadde støtte fra pave Adrian II. Basileios hadde imidlertid ikke til hensikt å gi etter for Roma fullstendig. Avgjørelsen fra Boris i av Bulgaria om å legge den bulgarske kirken under patriarken av Konstantinopel var et tilbakeslag for Roma som hadde håpet å sikre seg direkte innflytelse der. Da Ignatius døde i 877 ble Fotios patriark igjen, og dette førte til større avstand til Roma uten at det kom til noe formelt brudd. Dette må imidlertid sees på som en av de hendelser som førte fram mot det store skisma som delte den kristne kirken i en ortodoks og en romersk-katolsk kirke i 1054.
Utenrikssaker
Keiser Basileios’ regjeringstid var preget av en vanskelig krigføring mot paulisianerne under ledelse av Chrysocheir som hadde tilhold i Divriği (historisk kjent som Tephrike). Paulisianerne var allierte med araberne og angrep Nikea og Efesos. Den bysantiske general Christopher beseiret paulisianerne i 872 og drepte lederen Chrysocheir. Også etter dette var det stridigheter mot araberne, men imperiet klarte å styrke sin østgrense i perioden. Øya Kypros ble gjenerobret, men bare for en periode på syv år.