cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Columbia College
Den 23. april 1968 okkuperte mer enn 1 000 studenter campus i protest mot skolens støtte til militær forskning under Vietnamkrigen.
Inntaket av studenter i 2011 slapp bare igjennom 8,9% av søkerne, det laveste tallet for en laveregrads høyskole i USA.
Studenttallet (2006) er 4 184, og skolepengene er 35 164 amerikanske dollar, som er høyt i amerikansk sammenheng. Studiene fører til graden bachelor.
Ascendancy
Ascendancy er det andre studioalbumet til Trivium. Den ble utgitt i 2005 på Roadrunner Records.
Plysjpanne
Plysjpanne (Catamblyrhynchus diadema) er en småvokst basal art i tanagarfamilien (Thraupidae), der den også er eneste art i slekten Catamblyrhynchus som er eneste slekt i underfamilien Catamblyrhynchinae. Arten består som tre taxa. Arten har i noen tilfeller blitt plassert i sin egen monotypiske familie (Catamblyrhynchidae), men molekylære beviser plasserer den i denne familien, uten andre nære slektninger.
Euplectina
Euplectina er en gruppe (slekt) av biller som hører til underfamilien køllebiller (Pselaphinae) i den store familien kortvinger (Staphylinidae).
Plysjpanne
Biologi
Plysjpanne blir cirka 14 cm lang og kan veie opp mot 16 g, men hanner veier i snitt cirka 14,9 g og hunner cirka 13,4 g i Bolivia. Arten har en karakteristisk og svært tettvokst signalgul panneflekk, som er opphavet til det norske navnet. Ellers er fjærdrakten kastanjebrun på undersiden og opp over kinnene, og grålig med et snev av olivengrønt på oversiden og stjerten, som er halvlang. Den mørkegrå nebbet er kraftig, men kort og bredt.
Inndeling
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Hilty & Bonan (2018). Norske navn følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017). Alle navn og beskrivelser i parentes er uoffisielle og midlertidige, i påvente av offisielle norske navn på arter eller grupper.
Euplectina
Utbredelse
Artene er utbredt i Sørøst-Asia og Ny-Guinea.
Diktafon
En diktafon er en dikteringsmaskin for innspilling og avspilling av lyd. Diktafon brukes i mange yrkessammenhenger, eksempelvis blant helsepersonell, forskere, journalister, sekretærer og studenter. Ordet diktafon kommer av produktet Dictaphone, som fra 1888 ble produsert av Alexander Graham Bells selskap Volta Graphophone Company. I ettertid har produktet blitt synonymt med fabrikatet.
Historie og utvikling
Thomas Edison oppfant fonografen, den første innretningen for lydopptak i 1877. Fonografen graverte inn lyden i en sylinder kledd med tinnfolie. På Bells Dictaphone ble det i stedet benyttet sylindere av bivoks. Voksrullene var mer slitesterke enn tinnfolien. Derfor ble Bells innretning mer suksessfull enn Edisons første fonograf. Thomas Edison forsøkte i midlertid å få en større markedsandel, ved å videreutvikle produktet. Kort tid etter lanserte han sin Ediphone.
Utviklingen av diktafoner ble særlig drevet fram under 2. verdenskrig, da behovet for større kapasitet og sikrere innspilling og avspilling var stort. Det ble etter hvert tatt i bruk magnetiske bånd. I Løpet av 1980-tallet var kassett og mikro-kassett utbredt som diktafon-innretninger. Diktafonene ble etterhvert mindre og mer portable. Fra 1990-tallet ble digital datalagringsteknologi billig og tilgjengelig nok til bruk i diktafoner. I dag finnes diktafoner som små batteridrevne innretninger som lagrer lyd på mp3-filer. Mange smart-telefoner har innebygd diktafon.
Etymologi
Ordet diktafon kommer av latin - dikta (det som er diktert), og gresk – fon (lyd).
Storelva (Kjosen i Drangedal)
Storelva i Kjosen i Drangedal kommune i Telemark er en ca. 5 km lang elvestrekning. Den har sitt utspring i Nedre Singusdalsvatnet (164 moh.), og ender i Våletjern (102 moh.).
Elva drenerer øverste del av det nordøstlige Drangedal, og er en del av Kragerøvassdraget.
Metal Blade Records
Metal Blade Records er et uavhengig plateselskap som ble stiftet i 1982 av Brian Slagel. Det har kontorer i USA, Tyskland og Japan. I USA blir det distribuert av Sony BMG Music Entertainment/RED Distribution.
Flere Metal Blade-artister har kommet inn på Billboard Top 200-lista, blant annet As I Lay Dying, The Black Dahlia Murder, Cannibal Corpse, Fates Warning (det første Metal Blade-bandet som nådde lista), GWAR, King Diamond, Job for a Cowboy, The Red Chord og Unearth.
Det eneste Metal Blade-bandet som har fått gull eller platina er Goo Goo Dolls.
Kontoret i USA ligger i Simi Valley, California. De har også et lager i Arizona.
Jamal Abdelmaji Eisa Mohammed
Jamal Abdelmaji Eisa Mohammed (født 25. august 1993) er en sudansk friidrettsutøver som konkurrerer i langdistanseløp.
I 2021 representerte han det olympiske flyktninglaget under Sommer-OL 2020 i Tokyo på 5,000 meter der han ble utslått i forsøksheatet.
I’m Yours (sang fra 1952)
«I'm Yours» er en amerikansk sang fra 1952 med melodi og tekst av Robert Mellin. Innspillinger av den har blitt gjort av Eve Boswell, sang med orkester Dir.: Mario Alonso (utgitt i Norge på 78-platen Odeon ND 7094), Eddie Fisher (den største hitversjonen), Don Cornell, The Four Aces og Toni Arden.
Innspillingen med Eddie Fisher ble utgitt av RCA Victor Records med katalognummer 20-4680. Den andre siden var «Just a Little Lovin'».
Innspillingen med Don Cornell with Norman Leyden's Orchestra ble utgitt av Coral Records med katalognummer 60690. Den andre siden var «My Mother's Pearls».
Innspillingen med The Four Aces ble gjort 14. april 1952. Den ble utgitt av Decca Records med katalognummer 28162. Den andre siden var «I Understand».
Innspillingen med Toni Arden ble spilt inn på plate med Percy Faith's Orchestra i 1952. Den ble utgitt av Columbia Records med katalognummer 39737. Den andre siden var «I Understand».
San Francisco Earthquake & Fire: April 18, 1906
San Francisco Earthquake & Fire: April 18, 1906 er en amerikansk stumfilm fra 1906.
Tale Skjølsvik
Tale Skjølsvik (født i 1975) er en norsk samfunnsviter som forsker på strategi. Hun er professor og prodekan for forskning ved Fakultet for teknologi, kunst og design ved Oslomet – storbyuniversitetet. Skjølsvik er også gjesteforeleser ved Universitetet i Oslo.
Skjølviks forskning er knyttet til hovedområdene strategi og ledelse i kunnskapsintensive tjenestebedrifter, digitalisering i arbeidslivet og innkjøp av konsulenttjenester.
Utdanning og yrkeskarriere
Skjølsvik har doktorgrad i strategi fra Handelshøyskolen BI. Doktoravhandlingen hadde tittelen Beyond the ‘trusted advisor’: The impact of client-professional relationships on the client’s selection of professional service firms, og ble publisert i 2012. I avhandlingen undersøkte Skjølsvik hvilken rolle sosiale relasjoner spiller for konsulentkjøperes valg av tjenesteleverandører i norske konsulentfirmaer.
Skjølsvik har tidligere arbeidet som konsulent ved Bain & Company og ved Gemini Consulting (nå Capgemini). Hun har ti års erfaring som foreleser ved Handelshøyskolen BI, og har vært tilsatt som professor ved Handelshøyskolen ved Universitetet i Sørøst-Norge.
I 2010 ble Skjølsvik ansatt som førsteamanuensis ved Institutt for informasjonsteknologi ved daværende Høgskolen i Oslo og Akershus (nå Oslomet – storbyuniversitetet). I 2018 ble hun forfremmet til professor, og i perioden 2019 til 2023 er hun dessuten ansatt som skolens pro-dekan for forskning, ved Fakultet for teknologi, kunst og design.
Vitenskapelige publikasjoner
Et utvalg av Skjølsviks vitenskapelige publikasjoner:
En fullstendig liste over Skjølsviks publikasjoner finnes på Oslomets ansattside.
Videospillåret 2013
Videospillåret 2013 er en oversikt over hendelser og lanseringer med tilknytning til videospill i 2013.
Kansas-territoriet
Kansas-territoriet (engelsk: Kansas Territory) var et amerikansk territorium som eksisterte fra 30. mai 1854 til 29. januar 1861. Territoriet ble opprettet som en følge av Kansas-Nebraska-loven av samme år og utgjorde området fra Missouri-grensen og vest til Rocky Mountains mellom den 37. breddegraden og 40. breddegraden.
Kansas-Nebraska-loven ble fremmet av Stephen A. Douglas fra demokratene i Illinois, og denne sørget for at deler av Great Plains-territoriet ble organisert i de to nye territoriene Kansas-territoriet og Nebraska-territoriet. Disse områdene ble da åpnet for nybyggere, noe som førte til at både Kansas og Nebraska fikk nok innbyggere til å ble tatt opp som delstater i unionen. I tråd med tenkningen i folkesuverenitetsprinsippet bestemte loven at innbyggerne disse territoriene kunne innføre slavehold om den frie befolkningen ønsket det. Dette brøt således med Missouri-kompromisset av 1820, og i realiteten opphevet dette.
Varduhi Avetisyan
Varduhi Avetisyan (født 27. februar 1986) er en armensk svømmer.
Hun representerte Armenia under Sommer-OL 2004 i Athen, der hun ble utslått i forsøksheatet på 100 meter bryst.
Kansas-territoriet
Det ble imidlertid et problem da folkesuvereniteten var skrevet inn i lovforslaget, slik at de som var valgere på dette tidspunktet skulle stemme over om en skulle tillate slaveriet eller ei. Dette førte til at både slaveri-tilhengere og abolisjonister stømmet inn i staten for å påvirke avstemningsresultatet, noe som førte til Bleeding Kansas.
MGPjr 2009
Melodi Grand Prix Junior 2009, offisielt MGPjr 2009, var den åttende utgaven av MGPjr, Norsk rikskringkastings sangkonkurranse for barn mellom 8 og 15 år. Konkurransen ble arrangert i Oslo Spektrum lørdag 5. september 2009, og ti sanger deltok. Vinneren ble Jørgen med sangen «Din egen vei». Han representerte Norge i MGP Nordic i Stockholm, der han kom på en delt tredjeplass.
Sendingen
NRK fikk inn 540 melodier i den åpne konkurransen, og en jury plukket ut ti av dem til finalen i Oslo Spektrum lørdag 5. september 2009. For første gang var ikke Stian Barsnes-Simonsen programleder, i stedet tok Kåre Magnus Bergh og Marthe Sveberg Bjørstad over programlederjobben. Barsnes-Simonsen var imidlertid gjest i salen og hadde en mindre rolle under sendingen.
Finalen åpnet med et potpurri av tidligere MGPjr-vinnere, og fjorårets vinnere, The BlackSheeps, avsluttet med «Oro jaska beana». Deretter framførte alle finalistene sangene sine, og tv-seerne stemte fem av dem til superfinalen. Der ble de fem superfinalist-sangene framført på nytt, før seerne stemte om igjen. The BlackSheeps spilte også sin nyeste sang, «Edwin» i pausen før avstemningen.
Resultat
Første runde Superfinalen
I superfinalen møttes de fem deltakerne som fikk mest stemmer av publikum i første runde. Bare førsteplassen og andreplassen ble offentliggjort.
Hendelser
MGP Nordic 2009
Både vinneren Jørgen og andreplassen Mystery gikk videre til MGP Nordic i Stockholm 28. november 2009. Finland, Sverige, Danmark og Norge deltok med to låter hver, og den beste sangen fra hvert land gikk videre til en superfinale. Jørgen avanserte til superfinalen der han kom på en delt tredjeplass med Finland. Danmark ble nummer to, mens Sverige vant sin første seier i MGP Nordic. Dette var siste gang MGP Nordic ble arrangert. Årsaken var at Danmark ønsket å satse på sin nasjonale finale, mens Sverige la sin nasjonale konkurranse, Lilla Melodifestivalen, på is fram til 2012. Dette var dermed siste gang den norske vinneren gikk videre til en skandinavisk eller europeisk finale.
NRK ga ut de norske sangene på samlealbumet Melodi Grand Prix Junior 2009. Albumet lå ni uker på VG-lista, og nådde førsteplass som høyeste notering.
Skogstjerneblom
Skogstjerneblom (Stellaria nemorum) er en av 13 arter i Stjerneblomslekten, som tilhører nellikfamilien. Likheten med skogstjerne er kun navnet; skogstjerne er en art i fredløsfamilien (eller tidligere nøkleblomfamilien). Skogstjerneblom vokser i skog, raviner og i bjørkeskog i fjellet opp til 1.400 moh. Den danner mattestrukturer ved at røttene spres horisontalt og skyter opp nye skudd.
Skogstjerneblom har brede eller etterhvert smalere, lansett- til hjerteformede blader, og tynn, hårete stengel. Andre varianter av stjerneblomster har mindre kraftige og smalere blader. Blomstene har fem spaltede, hvite kronblader som kan se ut som ti smale kronblad.
Det sitter gjerne flere (2-4) blomster på hver stilk. Blomsten har også begerblader, og tre griffeler. Frøkapslene sprekker i seks deler før spredning.
Identifikasjon av arten
Flere av artene i stjerneblomslekten, smelleslekten og storarveslekten kan være vanskelige å skille fra hverandre. nedenfor gjengis de viktigste trekk for å gjenkjenne og skille de vanligste artene fra hverandre.
Boracay
Boracay er en tropisk øy som ligger på Filippinene, rett nord for øya Panay. Øya tilhører kommunen Malay i provinsen Aklan. Boracay delt inn i de tre smådistriktene (barangay) Balabag, Manoc-Manoc og Yapak, og antall innbyggere var oppgitt å være 18 229 ved en folketelling i 2007. Arealet er cirka 10 km².
Boracay er et kjent turistmål med cirka en halv million besøkende hvert år. Øya er cirka 7 kilometer lang og på noen steder er den opp til 2 kilometer bred, og har en cirka 3 kilometer lang sandstrand som kalles White Beach. White Beach har ved flere anledninger blitt kåret til verdens fineste strand. Grunnet dens hvite og stenløse strender. I de siste årene har turiststrømmen økt for hvert år og det bygges i dag flere hoteller og resorts for å dekke behovet. White beach deles oftest i 3 deler, Station 1, Station 2 og Station 3. Stranden på station 1 defineres ofte som finere og prisklassen på hotellene langs stranden blir priset deretter. Station 2 på White Beach defineres gjerne som den mest folkerike, da dette ligger i midten på White Beach. Mye av turistnæringen og det som defineres som sentrum holder til på Station 2. Station 3 er defineres som roligere, har lavere standard på hotellene enn eksempelvis Station 1. Hotell og restauranter er hovedsakelig samlet ved White Beach, men det finnes også hotell og restauranter spredt ut på de øvrige delene av øya. White Beach dekker en stor del av øyas sørvestlige side og ligger ofte i le til forskjell fra den nordøstlige siden, som er populær blant vindsurfere da den tilbyr bra vindsurfeforhold.
Den sentralafrikanske republikk under OL
Den sentralafrikanske republikk deltok første gang i olympiske leker under Sommer-OL 1968 i Mexico by. De deltok ikke igjen før under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, og har deltatt i samtlige påfølgende sommerleker. De har aldri deltatt i vinterlekene. Den sentralafrikanske republikk har aldri vunnet noen medalje.
Pusjtsjino
Pusjtsjino (russisk: Пу́щино) er en by i Moskva oblast i Russland. Den ligger 120 km sør for Moskva. Ettersom navnet kan forveksles med andre byer med lignende navn blir det uformelt kalt Pusjtsjino-ved-Oka. Innbyggertall: 19 964 (folketelling 2002).
Byen er et akademisk forskningssenter som fokuserer på mikrobiologi. Blant forskningsinstituttene som utgjør vitenskapssenteret er:
Pusjtsjino ligger på høyre bredd av elva Oka, vis-à-vis Prioksko-Terrasny biosfærereservat.
Historie
Pusjtsjino har eksistert siden 1500-tallet som et familiegods, etter at landet ble tildelt Pusjtsjin-familien rundt 1500. Området ble i 1956 valgt som sted for et vitenskapelig forskningssenter for Det russiske vitenskapsakademi. Pusjtsjino fikk bystatus i 1966.
Tondo
Det er også fødestedet til tidligere president Joseph Estrada, sanger og skuespiller Regine Velasquez og katipuneros lederen Andres Bonifacio.
Historie
Tondo har hatt fast bosetning siden før 900-tallet, og den første omtalen man vet om var i en inskripsjon på en kobberplate (Laguna Copperplate Inscription) fra 21. april 900. Tondo fikk etterhvert en stor kinesisk befolkning med innvandrere og deres etterkommere primært fra Fujian i Kina. I den spanske kolonitiden var Tondo også en provins, også kalt Manila, og en av de første provinsene som i 1896 gjorde opprør mot Spania under den filippinske revolusjon. I 1911 reorganiserte amerikanerne de filippinske provinsene, og provinsen Tondo forsvant. Dens byer ble overført til provinsene Rizal og Bulacan. Idag er Tondo kun et distrikt i Manila.
Observatoire de Haute-Provence
Observatoire de Haute-Provence (OHP, Haute-Provence Observatorium) ble etablert i 1937 som en nasjonal observatorium for franske astronomer. Astronomiske observasjoner startet i 1943 ved hjelp av et 1,20 m teleskop, og de første forskningsrapportene basert på observasjoner gjort ved observatoriet ble utgitt i 1944. Utenlandske observatører brukte observatoriet første gang i 1949, når Geoffrey og Margaret Burbidge besøkte observatoriet.
Observatoire de Haute-Provence ligger i den sørøstre delen av Frankrike, omtrent 90 km øst for Avignon og 100 km nord for Marseille. Det ligger på en høyde av omtrent 650 meter over havet på et høydedrag nær landsbyen Saint-Michel-l'Observatoire i departementet Alpes-de-Haute-Provence ved koordinatene 43.93083°N, 5.71333°W.
Teleskoper
Alle de fire hovedteleskopene ved Observatoire de Haute-Provence er speilteleskop med hovedspeil på diameterne 1,93 m, 1,52 m, 1,20 m og 0.80 m. 1,93 m teleskopet ble bygget av Grubb-Parsons og ble installert i dette observatorium i 1958. En av instrumentene som er tilgjengelig på 1,93 m teleskopet er en ELODIE spektrograf med høy oppløsning. Michel Mayor og Didier Queloz oppdaget 51 Pegasi b som går i bane rundt sternen 51 Pegasi ved hjelp av observasjoner gjort ved hjelp av ELODIE på 1,93 m teleskopet.
1,52 m teleskopet er nesten identisk til det 1,52 m teleskopt som finnes ved det europeiske sørobservatorium i Chile og har vært i bruk ved Observatoire de Haute-Provence siden 1967. Det er i hovedsak brukt for spektroskopiske studier ved bruk av spektrografen Aurélie som har en høy oppløsning.
1,20 m teleskopet var det første teleskopet som ble installert i Observatoire de Haute-Provence, og har vært i bruk siden 1943. Det ble opprinnelig installert ved Observatoire de Paris i 1872. Det er nå utstyrt med et direkte CCD-kamera med f/6 Newton fokus og benyttes i all hoved sak for å studere varriasjoner i røntgenkilder, fotografering av galakser og H II regioner samt astrometri av objekter fra svake solsystemer.
De andre teleskopene ved Observatoire de Haute-Provence er brukt av andre organisasjoner. Disse inkluderer et 1 m teleskop som tilhører Observatoire de Genève, et 0,5 m teleskop som benyttes av Centre national d'études spatiales (CNES) for satellittsproring, samt Berlin Exoplanet Search Telescope (BEST), et 0,2 m teleskop brukt for å lete etter eksoplaneter ved å observere passasjer forbi stjerner av typen sol.
Geofysikk
Mens Observatoire de Haute-Provences primære oppgave er astronomisk forskning har observatoriet også to forskningsstasjoner for geofysikk. Den ene studerer mesosfæren og termosfæren mens den andre bruker lasere for å utforske troposfæren og stratosfæren for å studere innholdet av aerosol og ozone ved hjelp av LIDAR-teknikker.
Arsenal FCs historie (1886–1966)
Arsenal FC ble grunnlagt i 1886 som et lag for arbeiderne i Woolwich, i det sørøstlige London. Laget ble profesjonelle i 1891 og kom med i ligaen (The Football League) to år senere. De rykket opp til første divisjon (Football League First Division) i 1904, men på grunn av finansielle problemer var klubben nær konkurs i 1910. Klubben ble kjøpt opp av Henry Norris det året, og for å forbedre lagets økonomi ble klubben flyttet til Arsenal Stadium, Highbury, i det nordlige London i 1913. Etter første verdenskrig klarte Norris å sørge for at klubben rykket opp til første divisjon igjen, under kontroversielle omstendigheter.
Det var først etter utnevnelsen av Herbert Chapman at Arsenal fikk sin første periode med suksess. Chapman moderniserte klubbens treninger og taktikk, og under han og hans etterfølger George Allison (som tok over etter Chapmans død i 1934) fortsatte suksessen, med fem ligamesterskap og to seiere i FA-cupen i 1930-årene. Etter den andre verdenskrig fortsatte manageren Tom Whittaker suksessen med to ligamesterskap og en FA-cup. Etter Whittakers død snudde hellet, og pr. 1966 var laget i ingenmannsland midt på tabellen uten et eneste trofe på tretten år. Dette førte til at manager Billy Wright fikk sparken i 1966, og da kom utnevnelsen av Bertie Mee som manager, noe som skulle snu Arsenals hell.
Tidlige år (1886–1910)
Arsenal ble grunnlagt som Dial Square i 1886, av en gruppe arbeidere som var ansatt ved Dial Square verkstedet hos Royal Arsenal en våpenfabrikk i Woolwich, i Sørøst-London. De ble ledet av en skotte, David Danskin, som kjøpte klubbens første fotball, Jack Humble som var tidligere målvakt hos Nottingham Forest og Fred Beardsley, som senere sammen med Morris Bates skaffet et sett med drakter fra sin tidligere klubb og som dermed gav Arsenal fargene som fremdeles blir brukt.
Dial Square spilte sin første kamp 11. desember 1886 mot Eastern Wanderers på åpen mark i Isle of Dogs, og vant kampen 6-0. I utgangspunktet spilte klubben sine kamper på Plumstead Common, men søkte snart etter andre alternativer, først Sportsman Ground i Plumstead før de flyttet til den nærliggende Manor Ground i Plumstead i 1888. På grunn av misnøye med Manor Grounds dårlige fasiliteter så flyttet klubben til den nærliggende Invicta Ground i 1890, før laget returnerte til Manor Ground tre år senere da kostnadene med å leie Invicta Ground ble for høye.
Gjennom denne perioden starte Royal Arsenal å vinne lokale trofeer, i 1889–90 vant de både Kent Senior Cup og London Charity Cup og i 1890–91 London Senior Cup, og i 1889–90 deltok de i for første gang i FA-cupen. Men avstanden mellom Arsenal og de profesjonelle lagene i nord ble tydelige, og Arsenal stod i fare for å misse sine amatører til profesjonelle lag som kunne betale for deres tjenester. Etter at Derby County hadde møtt Arsenal i en omkamp i FA-cupen i 1891, prøvde Derby å signere to av Arsenals amatører som profesjonelle. Derfor bestemte Royal Arsenal seg for å bli profesjonelle og endret samtidig navnet til Woolwich Arsenal.
Woolwich Arsenal sin overgang til profesjonalisme ble ikke godt mottatt av mange av amatørklubbene i sør, og de ble utestengt fra å delta i lokale turneringer av London Football Assosiation. Med muligheten til kun å spille FA-cup og vennskapskamper, så prøvde de å starte en sørlig utgave av The Football League, men dette forsøket feilet. Woolwich Arsenals framtid såg mørk ut inntil the Football League inviterte dem til å delta i 1893. Arsenal var den første sørlige klubben i ligaen, og de kom først med i andre divisjon. Noen av amatørspillerne var i mot profesjonalisme, og ønsket kun en klubb for arbeidere som representerte Royal Arsenal, disse brøt ut og dannet det kortlivete alternative laget Royal Ordenance Factories.
Woolwich Arsenal spilte i andre divisjon i elleve sesonger, og var hovedsakelig plassert midt på tabellen inntil utnevnelsen av Harry Bradshaw som manager i 1899. Bradshaw og hans stjernesigneringer som blant annet keeperen Jimmy Ashcroft (Arsenals første spiller på det ) og kapteinen Jimmy Jakcson, vant opprykk til første divisjon i sesongen 1903–04. Bradshaw flyttet videre til Fulham i mai 1904 før Arsenal hadde spilt en eneste kamp i den øverste divisjonen. På tross av noen gode resultater i Fa-cupen, med semifinaler i 1905–06 og 1906–07, så var ikke Arsenal i nærheten av ligatittelen med bare to plasseringer over tiendeplass i perioden 1904–1913.
Flyttingen til Highbury (1910–25)
Norris hadde full oversikt over problemene som Woolwich Arsenals geografiske plassering medførte, og var desperat etter å forbedre klubbens inntjening. Først prøvde Norris å fusjonere Woolwich Arsenal med sin andre klubb Fulham. Dette ble blokkert av Football League, Norris gikk da fra fusjonsplanene og begynte å se seg om etter et annet område der han kunne lokalisere klubben. Til slutt ble et område i Highbury i det nordlige London valgt, på tross av motstanden til den Woolwich-baserte fansen og innbyggerne i Highbury-området. Med fast hånd fikk Norris gjennomført flyttingen. Han skal ha brukt £125 000 (£8,2 millioner omregnet til 2005 priser) på byggingen av bytt stadion, designet av Archibald Leitch, og plassert på ute området til et kristent college. Arsenal flyttet dit mot slutten av 1913–sesongen, etter å ha havnet sist i serien og rykket ned til andre divisjon etter 1912–13-sesongen. De droppet «Woolwich»-delen av navnet i april 1914, og selv om navnet da ble Arsenal så brukte pressen navnet «The Arsenal» den første tiden.
Klubben kom tilbake til første divisjon i 1919 på en svært kontroversiell måte. Klubben hadde havnet på femteplass i andre divisjon i sesongen 1914–15, som var den siste sesongen som ble spilt på grunn av første verdenskrig. Fra 1919 ble første divisjon utvidet fra 20 til 22 lag, og de to lagene ble valgt av generalforsamlingen i the Football League. En av plassene ble gitt til Chelsea som hadde havnet på 19.-plass i første divisjon og dermed egentlig var rykket ned, den andreplassen kunne ha gått til Tottenham som endte på 20.-plass (også nedrykket), eller til Barnsley eller Wolves som kom henholdsvis på tredje og fjerdeplass i andre divisjon.
Flyttingen til Highbury brakte større tilskuertall, det gjennomsnittlige tallet var 23 000 den første sesongen på Highbury mot 11 000 på Manor Ground, og økte videre etter opprykket i 1919 og dermed demmet opp for frykten om økonomisk ruin. Arsenals retur til første divisjon var ikke noen umiddelbar suksess. Under Leslie Knighton, var laget aldri bedre en nr. ni, og i 1923–24 var laget nær nedrykk på 19.-plass bare ett poeng over nedrykk. Det gikk ikke bedre den neste sesongen heller, klubben endte på 20.-plass, men var likevel tryggere det året da de var syv poeng over nedrykksplass. Dette var nok for Norris som gav Knighton sparken i mai 1925, og utnevnte Hudderfield Towns manager, Herbert Chapman som ny manager i Arsenal.
Chapman-tiden (1925–34)
Chapmans første signering var veteranen Charlie Buchan fra Sunderland, i tillegg til det han gjorde på banen så kom han også til spille et viktig rolle utenfor banen. Etter at Arsenal ble slått 7-0 av Newcastle United i oktober 1925, foreslo Buchan en endring i formasjonene for å tilpasse seg lettelsen i offsideregelen, de endret Arsenals formasjon til «WM»-formasjonen. Over tid utviklet Chapman formasjonen videre ved å legge vekt på et fartsfylt angrep, vinger som gikk inn på banen og rollen med en kreativ ballspillende midtbanespiller.
Arsenal kom på andreplass i Chapmans første sesong, den beste plassering i klubbens historie. Men dette viste seg å være et unntak, for de neste sesongene havnet laget midt på tabellen mens Chapman tok sin tid med å sette sammen et nytt lag. Han anskaffet nye spillere som vingen Joe Hulme, spissen Jack Lambert og forsvarerne Tom Parker og Herbie Roberts som ble tilpasset hans formasjon. I 1926–27-sesongen nådde Arsenal sin første FA-cup finale, der de tapte 1-0 for Cardiff City, etter at Arsenals målvakt Dan Lewis slapp inn et skudd som så harmløst ut. Dette er den eneste gangen at FA-cupen er vunnet et lag utenfor den engelske grense (Cardiff City er walisisk).
Denne suksessen var den første i et tiår der Arsenal kom til å bli det dominerende laget i engelsk fotball. De vant første divisjon for første gang i 1930–31, og Arsenal spilte meget godt i dette tittel-kappløpet mot Aston Villa som var preget av mange mål. Arsenal slo for eksempel Blackpool 7-1, Leicester City 7-2 og Grimsby Town 9-1, noe som fremdeles er klubbens rekord i øverste divisjon. Arsenal sikret tittelen to kamper før slutten av sesongen, og avsluttet sesongen med 127 ligamål (enda en klubbrekord), men Aston Villa lagde 128 ligamål som fremdeles er rekord i den øverste divisjonen.
Den følgende sesongen, 1931–32, nådde Arsenal på nytt finalen i FA-cupen, der de gikk på et kontroversielt tap mot Newcastle United. Arsenal ledet 1-0 etter et mål av Bob John, men Newcastles utligning kom etter at en «lang» ball hadde gått over dørlinjen til utspark fra mål, Newcastles ving tok likevel med seg ballen tilbake i spill og Jack Allen utlignet for «the Magpies». Allen lagde et mål til slik at Newcastle vant kampen 2-1, Arsenals fortvilelse ble bare forsterket av det faktum at Everton hadde vunnet ligamesterskapet på «målstreken». En dårlig start på 1931-32 sesongen betydde at laget måtte kjempe for å ta inn på teten for det meste av sesongen, og endte to poeng bak ligamesteren.
Arsenal slo tilbake den neste sesongen, og vant sin andre ligatittel. Arsenal hadde starte sesongen svakt, men etter en lang seiersrekke tog de igjen og passerte tittelkonkurrenten Aston Villa, som de i april slo 5-0 på Highbury for å vinne tittelen. Mange av Chapmans første spillerkjøp, var nå begynt å komme opp i årene, så Chapman begynte å tenke fremover. Chapman flyttet George Male opp til førstelaget for å erstatte Tom Parker, og signerte Ray Bowden for å erstatte David Jack. Den eneste pletten på klubbens resultatliste var det smertelige tapet mot Walsall (fra den nordlige tredje divisjon) i FA-cupen. Fem av spillerne på førstelaget var borte på grunn av influensa eller skader og ble erstattet med reserver. Selv om Arsenal hadde med seks av lagets førstelagsspillere, så tapte laget 2-0 mot Walsall i en av de største «cupbombene» i alle tider. En av reservene, Tommy Black, ble spesielt utpekt som syndebukk etter å ha gitt Walsall en straffe som gav de sitt andre mål. Han ble i løpet av en uke solgt til Plymouth Argyle, av en forbannet Chapman. En annen spiller, spissen Charlie Walsh ble overført til Brentford en uke senere.
Et hat-trick med ligatitler (1934–39)
Arsenal startet 1933–34-sesongen solid, men i januar 1934 døde Herbert Chapman plutselig av lungebetennelse. På tross av dette klarte Arsenal, under den midlertidige manageren Joe Shaw, å forsvare tittelen den sesongen. Hulme og James var ute med skader store deler av sesongen, så Arsenal var ikke det angrepsvillige laget som de var sesongen før, med bare 75 ligamål mot 118 i 1932–33 sesongen.
George Allison, et tidligere styremedlem i klubben, tok over som manager sommeren 1934. Han sørget for nytt blod i troppen, blant andre mitdbanespillerne Jack Crayston og Wilf Copping og angriperen Ted Drake. Med disse nye spillerne sørget Allison for at Arsenal fullførte sitt hat-trick med ligatitler i 1934–35, og Arsenal var tilbake i scoringsform. Drake lagde 42 ligamål, og Arsenal fullførte sesongen med en serie av overlegne seirer (blant annet 7-0 mot Wolves, 8-1 mot Liverpool og 8-0 mot både Leicester City og Middlesbrough. Et mål på Arsenals styrke var at i november 1934, startet sju Arsenalspillere kampen for England som slo verdensmesterne 3-2 (kjent som «slaget på Highbury»), en rekord med spillere fra ett lag som ennå ikke er slått.
Arsenals pågående suksess tiltrakk seg større og større mengder med publikum. Arsenals hjem, Highbury, ble totalt renovert. Leitchs tribuner fra 1913 ble revet og erstattet med moderne Art deco-tribuner (East og West Stands), deler av dette står fremdeles i dag. Fasaden på East Stand er nå et «Grade II» beskyttet (fredet) bygg. (Begge fasadene har blitt beholdt i den nye utbyggingen av Highbury som et leilighetskompleks etter flyttingen til Emirates Stadium i 2006). Samtidig fikk North Bank og Clock End tak over terrassene. Det nye stadionet satte publikumsrekord, med 73 295 tilskuere, i kampen mot Sunderland, 9. mars 1935.
Arsenals dominans på denne tiden ble kronet med den andre FA-cuptittel i 1935–36, med 1-0 seier mot Sheffield United. Arsenals posisjon i ligaen falmet litt etter 1934–35 tittelen, og ble svekket av at Alex James avsluttet sin karriere og vanskene med å finne en erstatter for han. I tillegg var klubben plaget med skader på flere nøkkelspillere som Herbie Roberts og Joe Hulme. Likevel så vant de sin femte ligatittel i 1937–38, ved å passere Wolves i sesongens siste kamp, og kronet dermed ett suksessfylt tiår.
Den andre verdenskrig (1939–45)
Kort tid etter utbruddet av den andre verdenskrig i 1939, ble all toppfotball i Storbritannia suspendert, og 1939–40-sesongen ble annullert. Highbury ble rekvirert som en ARP-stasjon, med sperreballonger hengende bak klokkesvingen. Under «Blitz» falt en bombe på North Bank og ødela taket og satte fyr på skrap som var lagret på terrassene. Med Highbury stengt, så spilte Arsenal sine hjemmekamper på White Hart Lane (banen til rivalene Tottenham Hotspur). Kampene under krigen ble ikke registrert i de offisielle statistikkene, turneringene var regionale og det var ofte at lagene ikke fullførte sesongene. Mange spillere tjente i de militære styrkene som trenere og instruktører og var borte fra klubbene i lange perioder, så de var ofte «gjestespillere» i andre klubber. Arsenal vant Football League War Cup South i 1942–43 og London and Southern League-titlene i 1939–40, 1941–42 og 1942–43.
I november 1945, med en fremdeles suspendert liga, var Arsenal et av lagene som møtte Dynamo Moskva i deres turné i Storbritannia. Med mange av spillerne fremdeles i militær tjeneste, så hadde Arsenal en tynn stall og brukte seks gjestespillere, blant andre Stanley Matthews og Stan Mortensen. Dette førte til at Dynamo påstod at laget det møtte var et England XI-lag, selv om faktisk tre av spillerne var walisiske. Uansett så hadde også en spiller på lån, Vsevolod Bobrov fra CSKA Moskva. Kampen ble spilt på White Hart Lane, og når avsparket ble tatt var det tykk tåke på banen.
Det teknisk dyktige Dynamo vant 4-3, etter at Arsenal hadde ledet 3-1 ved pause. Selv om det er en generell enighet om resultatet, så er det store uenigheter om hendelsene i kampen, det er til og med uenighet om hvem som lagde målene. Ifølge engelske rapporter hadde Dynamo tolv spillere på banen på et tidspunkt, og de prøvde å presse dommeren til å avblåse kampen da de var under resultatmessig. På den andre side så anklaget sovjeterne Arsenal for stygt spill og de anklaget også George Allison for å vedde penger på resultatet (denne anklagen ble senere trukket tilbake). Alt rotet rundt kampen inspirerte forfatteren George Orwell til å skrive essayet The Sporting Spirit i 1945, der han kom med dine synspunkt på sportens natur, Orwells syn var at «det var krig uten skyting». Siden tåken skjulte nye av det som hendte, og ikke minst språkbarrierene og den tidlige kalde krigs mistanker fra begge sider, så er det lite sannsynlig at troverdige opplysninger fa kampen noen gang vil komme frem.
Etterkrigsårene (1945–66)
Krigen hadde krevd livene til ni av Arsenals førstelagsspillere, det meste fra noen av toppklubbene i ligaen, og tiden som hadde gått med avkortet karrieren til flere av de andre, inkludert Bastin og Drake. I tillegg så hadde klubben en stor gjeldsbyrde på grunn av ombyggingen av Highbury og kostnadene med å reparere krigsskadene på stadionet, dette medførte at Arsenal slet til å begynne med etter at ligaen kom i gang igjen i 1946. De tapte 6-1 sammenlagt mot West Ham United i tredje runde av FA-cupen, 1945–46, og i ligaens første år etter krigen i 1946–47-sesongen kom laget på 13.-plass, den svakeste plasseringen på 17 år. George Allison bestemte seg for å pensjonere seg fra fotballen etter at den sesongen ble avsluttet, og han ble erstattet av sin assistent Tom Whittaker, en mann som hadde tjent klubben lenge også som trener under Chapmans tid.
Whittaker opplevde en umiddelbar suksess, med ligatittelen i 1947–48, ledet av kapteinen Joe Mercers sterke forsvar og med mål fra angriperne Reg Lewis og Ronnie Rooke. Arsenal toppet tabellen fra oktober til serien ble avsluttet, og vant den med syv poengs margin. Men på grunn av alderen på Arsenals spillere på den tiden (Rooke og Mercer var over 30, det var også Denis og Leslie Compton), så var det ikke mulig å regne med at dette laget ville ha suksess over lang tid. Whittaker brakte derfor yngre spillere inn på laget, som Doug Lishman, Alex Forbes og Cliff Holton. Selv om Arsenal ikke hadde mulighet til å kjempe om ligatittelen, så vant de med hjelp av nytt blod i klubben, FA-cupen i 1949–50. Reg Lewis laget begge målene i 2-0 seieren over Liverpool.
I 1951–52 var Arsenal nære på å ta The Double, men endte til slutt opp uten noen tittel, en serie med skader og flere kamper som ble utsatt til slutten av sesongen medførte at Arsenal tapte sine to siste kamper i sesongen, en av kampene var den avgjørende kampen om ligatittelen mot Manchester United på Old Trafford i sesongens siste kamp. Etter å ha tapt kampen 6-1, endte Arsenal på tredjeplass sammen med Tottenham. Uken etter spilte de cup-finale mot Newcastle United, og flere skadde spillere ble tatt med på laget i den kampen, Walley Barnes måtte forlate banen med en kneskade etter 35 minutter (reserver var ikke tillatt på den tiden), og i løpet av kampen fikk Arsenal også skader på Holton, Roper og Daniel, og mot slutten av kampen hadde laget bare syv uskadede spillere på banen. Med sitt overtall i spillere på banen, vant Newcastle kampen 1-0 etter mål av George Robledo.
Til tross for skuffelsen etter denne sesongen, så vant Arsenal ligaen i 1952–53 i det tetteste liga-racet noensinne, de slo Preston North End på målforskjell etter å ha kommet likt i poeng. Tittelen så ut til å ende hos Preston etter de hadde slått Artsenal 2-0 i sesongens nest siste kamp på Deepdale stadion. Men i den siste kampen vant Arsenal 3-2 mot Burnley etter å ha ligget under, og vant ligatittelen med 0,099-deler av et mål. Dette var Arsenals siste tittel i noe mesterskap på sytten år, lykke begynte å falme etter det uventede dødsfallet til Tom Whittaker i oktober 1956.
Den sviktende lykken til laget medførte at det var vanskelig å tiltrekke seg stjernespillere (med det merkbare unntaket av den walisiske målvakten Jack Kelsey), samtidig forsvant den lovende spilleren David Herd til mer suksessfylte klubber. De tidligere spillerne Jack Crayston og George Swindin prøvde seg som managere etter Whittaker, men uten å kunne måle seg mot hans suksess. Med unntak av en tredjeplass i 1958–59 og femteplasser i 1955–56 og 1956–57, endte Arsenal som regel midt på tabellen. Klubben hadde hellet ikke hellet med seg i FA-cupen, etter å ha nådd finalen i 1951–52, så kom ikke Arsenal lenger enn til kvartfinalen igjen før i 1970–71. Det som var enda verre var at deres rival litt lenger nord, Tottenham, vant the Double i 1960–61-sesongen.
I 1962, tok Arsenal den dristige, men lite suksessfylte beslutningen å utnevne den tidligere England og Wolves-kapteinen Billy Wright som manager, til tross for at hans manglende erfaringer som manager og det at han ikke hadde noen erfaringer med klubben tidligere. Wright hadde som sine to forgjengere liten suksess, selv om det var under hans ledelse at klubben gjorde sin debut i en europeisk konkurranse. De deltok i Messebycupen i 1963–64, etter å ha endt på syvendeplass i ligaen den foregående sesongen. I 1963–66-sesongen endte laget på 14.-plass, den dårligste plasseringen på 36 år, og noterte sitt laveste tilskuertall på Highbury, 4554 i kampen mot Leeds United 5. mai 1966. Den eneste Arsenal-spilleren som ble tatt med i troppen til England, som vant VM i 1966 var George Eastham, men han fikk ikke spille en eneste kamp i mesterskapet. Wright fikk sparken sommeren 1966, og ble erstattet av klubbens fysioterapeut Bertie Mee. Selv om klubben styre ikke viste det da, så skulle Mee snu klubbens lykke og føre dem til suksess både i Europa og hjemme de neste fem årene.
Anarmoxys
Utbredelse
Slekten er utbredt i Australia.
Killingbergs
Killingbergs er et norsk familieband fra Leksvik i Nord-Trøndelag som ble startet i 1928 av Boye Asbjørn Killingberg. Bandet har spilt rundt om i Trøndelag og resten av landet omtrent hver helg siden den gang. For mange er Killingbergs kjent som et gammeldansband, men bandet spiller flere musikkstiler fra hard-rock til gammeldans.
Nicholas Kimeli
Nicholas Kipkorir Kimeli (født 29. september 1998) er en kenyansk friidrettsutøver som konkurrerer i langdistanseløp.
Université Paris X: Nanterre
Université Paris X: Nanterre er et universitet i Paris. Det ligger i den vestlige forstaden Nanterre, ikke langt fra La Défense.
Killingbergs
Besetning
Besetningen i bandet består stort sett av folk med slektskap i Killingbergfamilien. Boye Asbjørn som startet bandet er far og bestefar til flere av dagens bandmedlemmer. Han er far til Arnstein Killingberg og bestefar til Alexander Killingberg og Ida Christina Killingberg. Arnstein spiller trekkspill, mens Alexander spiller gitar og synger. Ida Christina spiller torader, piano, gitar og synger. Arnstein er gift med Grete Killingberg, og også hun er selvfølgelig med i bandet. Grete spiller torader, trekkspill og synger. Arnsteins niese Hilde Marie Killingberg synger og spiller gitar. Hun skaper liv og røre på scenen, og synger for det meste ballader og rock. Hildes storebror Kjell Asbjørn Høyer spilte trommer i bandet i 90-årene, men er også i dag med enkelte ganger. Det er tre personer i dagens bandsammensettning som ikke er i slekt eller inngiftet i Killingbergfamilien. Svein Arild Bjerkan spiller bassgitar og synger. Harald Landsem (Arnsteins morbror) og Ola Larsen spiller gitar. Truls Valrygg på trommer.
Bevis Marks
Bevis Marks er ei gate i City of London, mellom Bishopsgate og Aldgate. Navnet stammer sannsynligvis fra Buries Marks, og viser til at gata utgjorde grensa for eiendommene til klosteret Bury St Edmunds. Da klostergodset ble inndratt av kronen etter reformasjonen, tilfalt grunnen Thomas Heneage, en venn av Henrik VIII. Heneage har gitt navn til den vesle sidegata Heneage Lane.
I Heneage Lane ligger den spanske og portugisiske synagogen, som er Englands eldste. Den ble bygd i 1702, etter at Oliver Cromwell i 1655 igjen hadde tillatt jøder adgang til riket. Synagogen ble imidlertid ikke bygd mot hovedgata fordi myndighetene var redd for reaksjoner fra den stedlige befolkninga, og derfor henvist til Heneage Lane.
Nicholas Kimeli
I 2021 representerte han landet sitt under Sommer-OL 2020 i Tokyo på 5,000 meter der han kom 4. plass i finalen.
Université Paris X: Nanterre
Historie
Bygningene som huser de samfunnsvitenskapelige fakultetene på universitetsområdet ble bygd på 1960-tallet og fungerte som en utvidelse av Sorbonne. Man valgte å bygge universitetet etter den amerikanske modellen med en campus.
Killingbergs
Musikkstil
I dag spiller bandet en variert og livlig musikk, både til konsert og dans. Bandet prøver å variere musikkstilen etter publikum. De har flere forskjellige besetninger som det byttes på alt etter oppdrag. En liten del av repertoaret består av selvskrevne låter.
Université Paris X: Nanterre
Historie
Universitetet ble kjent i 1968 da det var arnested for studentopprøret i Paris og fikk derfor kallenavnene «Nanterre, la folle» (gale Nanterre) og «Nanterre la rouge» (røde Nanterre). Stedet er fortsatt kjent for venstreinspirerte idéer, selv om man de siste årene har sett en viss utjevning.
Størrelse og fag
Nanterre er den nest største campusen i Frankrike etter Nantes. Universitetet har opptil 30 000-35 000 studenter hvert år innen studieretningene samfunnsvitenskap, filosofi, litteratur, historie, språk, økonomi, jus og statsvitenskap.
Universitetet er kjent for sine studier innenfor jus og økonomi, og det anses som et av de beste i landet. Université Paris X har et stort antall utvekslingsstudenter.
Festival Republic
Virksomheten i selskapet omfattet tidligere flere utesteder, det arrangerte turnéer og festivaler, men konsentrerte seg fra 2006 om å drive eksisterende festivaler. Selskapet behold kontrollen på de suksessrike festivalene i Reading og Leeds og annonserte én ny kalt Latitudefestivalen fra 2006. Den er siden arrangert hvert i Henham Park, Southwold, Suffolk i England.
Navneskiftet til Festival Republic kom i 2007 da selskapet konsentrerte seg om et kjerneområde, promotering av festivaler.
Iran under Sommer-OL 1900
Iran under Sommer-OL 1900. Det var én sportsutøver fra Iran, en mannlig fekter, som deltok under Sommer-OL 1900 i Paris. Iran vant ikke noen medalje under OL i 1900.
Dénes Dibusz
Dénes Dibusz (født 16. november 1990) er en ungarsk fotballspilleer som spiller for.
Landslaget
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i fotball 2021.
Østasiatiske leker 2005
Østasiatiske leker 2005 (østasiatiske leker) ble arrangert i Macao i 2005.
Oddbjørn Aardalen
Oddbjørn Aardalen (født 29. mai 1944) er en norsk dikter. Han er landbruksutdannet og jobbet (til 2009 da han ble pensjonist) hos Fylkesmannen i Vest-Agder.
Han mottok Vennesla kommunes kulturkrus i 2007, har vært Månedspoet i Dagbladets Diktkammer åtte ganger og hatt Dikt i GodTid/Fædrelandsvennen i en årrekke i forbindelse med naturfotograf Jan Thomassens månedlige serie «Glimt fra Agdernaturen». Han er med i følgende dikt-antologier: «Å våga seg ut i ord», Samlaget, 2011, «Mer ren poesi», Aschehoug, 2017, «Ren trøst», Cappelen Damm, 2018, «101 dikt om kjærleik», Cappelen Damm, 2018, «Fleire dikt om kjærleik», Cappelen Damm, 2019, «99 dikt om glede», Cappelen Damm, 2020. Han er med i boka «Brev til en sønn», Kristin M. Hauge, Cappelen Damm, 2020, med diktet «Fyrst fleire tiår seinare», «Rundetid», Setesdalsforlaget, 2012. Han har også dette diktet med i «Ren poesi» julehefte 2020. Han har skrevet Sørlandsk julesalme (2018) som er tonesatt av Bjarne Stølen og sunget inn av Anne Karin Kaasa i 2019 (Presentert bl.a. på You Tube).
Naval Base San Diego
Naval Base San Diego er den største marinebasen til den amerikanske marinen på vestkysten av USA. Basen ligger i San Diego i California. Basen er hjemmehavn for den amerikanske stillehavsflåten.
Lievlanoaivi
Lievlanoaivi (nordsamisk) er en fjellrygg i Tana kommune i Finnmark. Det ligger mellom dalen Hana i øst, elva Tana i vest og dalføret til elva Luftjok i sør. Mot nord går Lievlanoaivi over i fjellet Roavvevárri. Fjellryggen blir nesten delt i to av den trange dalen Sorbmávži. Høyeste punkt på Lievlanoaivi er 403 meter over havet.
Shrone Austin
Shrone Austin (født 31. januar 1989) er en seychellisk svømmer.
Hun representerte Seychellene under Sommer-OL 2004 i Athen, der hun ble utslått i forsøksheatet på 100 meter bryst.
Rally Finland
Rally Finland er Finlands største rally og er blitt arrangert siden 1951 og inngår i Rally-VM (WRC). Konkurransen ble 1954-1994 kalt for Tusen sjøers rally, noe som kommer fra Finlands kallenavn, de tusen sjöars land. Dette rally er kjent for sine raske strekninger og de lange hopp som bilene gjør. Spesialstrekningen «Ouninpohja» er kjent og blitt en legende i rallykretser. Den har flere ganger blitt kåret til den vanskeligste spesialstrekning i noe rally.