cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Småravedderkopp
Utseende
Artene i denne slekten er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens kjønnsorganer, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Rødlistevurdering
Kun et funn foreligger i Norge, i Elverum. Der ble den funnet på et brannfelt. I Europa finner man arten på gress og mose, på hei og på lavere grener på trær. Basert på svenske funn synes utbredelsen i Norge å være større og det eksisterer utvilsomt et stort mørketall når det gjelder forekomst. Derved får arten kategorien LC.
Hussein Al-Zuhairi
Hussein Jasim Al-Zuhairi (død 24. november 2020 i Libanon) var en irakisk politiker.
Al-Zuhairi satt i Representantenes råd i Irak for guvernementet Diyala.
Politikkåret 1571
Politikkåret 1571 er en oversikt over hendelser, valg, fødte og avdøde personer med tilknytning til politikk i 1571.
Hussein Al-Zuhairi
Han var også undersekretær i ministeriet for menneskerettigheter, og tidligere justisminister i Irak.
Den Kongelige Motorsykkeleskorte
Den Kongelige Motorsykkeleskorte (DKME) er en tjeneste i Forsvarets militærpolitiavdeling som gjennomfører seremonielle eskorter ved statsbesøk og lignende. Den ble etablert etter kongefamiliens ønske da de returnerte fra England til Norge etter frigjøringen.
Ilja Druzjinin
Ilja Druzjinin (russisk: Илья Андреевич Дружинин; født 23. april 1998 i Volgograd) er en russisk svømmer.
Han representerte Russland under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble utslått i forsøksheatet på 1500 meter fristil.
NM i terrengsykling 1993
Norgesmesterskapet i terrengsykling 1993 ble avholdt 24.-25. juli i Bodø.
Skogravedderkopp
Utseende
Skogravedderkopp er en liten edderkopp, hunnen er mellom 3,0 og 3,4 millimeter lang (kroppens lengde), mens hannen er mellom 2,5 og 2,7 mm. Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). Forkroppen er bredt oval, litt flat og forholdsvis liten. Bakkroppen hos hunnen er stor og kuleformet. Avstanden fra det fremste øyet til hodets fremkant er forholdsvis stor, mye mer enn to ganger øyets diameter.
Artene i denne slekten er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens kjønnsorganer, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Jaroslav Potapov
Jaroslav Vladimirovitsj Potapov (russisk Ярослав Владимирович Потапов, født 1. juli 1999) er en russisk svømmer.
Busaiteen Club
Busaiteen Club (arabisk: البسيتين‎) er en fotballklubb fra Busaiteen i Bahrain.
De spurte ikke meg
De spurte ikke meg er en norsk TV-film, regissert av Erik Solbakken. Det var også Solbakken som tilrettela Sidsel Mørcks novelle med samme navn for fjernsyn. De spurte ikke meg ble sendt i Fjernsynsteatret 6. januar 1981.
Busaiteen Club
Meritter
2013
De spurte ikke meg
Handling
En skogarbeider har blitt overflødig i yrket sitt. Han flytter sammen med familien til nærmeste by, hvor han får en godt betalt jobb. Det blir en helt ny tilværelse enn de er vant med. Spesielt hustruen vantrives i blokkleiligheten og lengter tilbake til småbruket. Tittelen refererer til at hun aldri ble spurt om hun ville flytte. Byen hadde bruk for mannen, ikke hustruen. Hun går rundt i leiligheten. Ekteskapet begynner å knirke. Mannen skjønner ikke at hustruen ikke vil være husslave. Han plages også av problemer og skyver dem bort med hjemmebrent.
Jaroslav Potapov
Han representerte Russland under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble utslått i forsøksheatet på 1500 meter fristil.
De spurte ikke meg
Syn
Jo Ørjasæter vurderte filmen slik i boka Fjernsynsteatret : til glede og forargelse:
Nyttårsbilder
Nyttårsbilder eller nianhua (kinesisk: 年画, pinyin: Nían Hùa) er populære banhua i Kina. De er kolorerte blokktrykk for dekorasjon under feiringen av det kinesiske nyttår.
Bakgrunn
Til å begynne med ble det laget trykk av dørguden så lang tid tilbake som i Tangdynastiets tid. Senere tilkom flere motiver, som kjøkkenguden, kvinner og spedbarn. Det ble skikk å skifte ut årets bilde ved det neste nyttår, for å si farvel til det gamle og ønske fremtiden velkommen (辞旧迎新).
På 1800-tallet begynte en masseproduksjon av nianhua, og de hadde da ofte anknytning til samfunnsbegivenheter.
Mange nyttårsbilder fra Sichuan produseres i Mianzhu.
Acalathus
Acalathus er en slekt eller underslekt av billene i delgruppen (underfamilien) Platyninae i familiegruppen løpebiller.
Utseende
Middelsstore, avlangt-ovale, blankt svarte løpebiller. Hodet er forholdsvis lite, pronotum rundet med markerte bakhjørner, gjerne med gulaktig ytterkant. Dekkvingene er litt rundede med fine punktstriper. Beina er forholdsvis lange, klørne kamtannede.
Levevis
Mange av artene er vanlige på skogbunnen.
Utbredelse
Arten Calathus (Acalathus) advena er utbredt i Nord-Amerika (men det er usikkert om denne arten hører hjemme her), alle de andre artene i gruppen lever i Kina.
Systematisk inndeling
Systematikken følger Carabidae of the World. Artene er satt opp alfabetisk.
Compsosoma chabrillacii
Utseende
Middelsstore, tettbygde, brunlige trebukker. Antennene er noe lengre enn kroppen. Kroppsformen er ganske bred, dekkvingene har markerte "skuldre" og er bredest foran. Beina er temmelig korte og kraftige.
Utbredelse
Arten er utbredt i det sentrale Brasil.
Trine Sjurseike
Eksterne lenker
https://web.archive.org/web/20140223024021/http://www.cinerama.no/person/84381378/trine-sjurseike
Echthistatus
Echthistatus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Ganske små, kompakte, gråbrunlige trebukker. Antennene er vanligvis betydelig lengre enn kroppen. Pronotum har en stor og skarp pigg på hver sidekant. Dekkvingene er ovale uten markerte "skuldre", men med et par skarpe pigger som peker oppover eller utover nær roten, og ender i en liten pigg. Beina er forholdsvis korte og kraftige.
Levevis
Disse billene har larver som lever i død ved av løvtrær, ofte like under barken.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Mellom-Amerika (Mexico og Honduras). Dessuten skal E. spinulosus være funnet i Australia.
East Riffa Club
East Riffa Club (arabisk: نادي الرفاع الشرقي‎) er en fotballklubb fra Riffa i Bahrain.
Gyda Gram
Gyda Gram (født Dahm 20. november 1851 i Eidsvoll, død 3. november 1906 i Drammen) var en norsk kunstmaler.
Liv og virke
Frem til mannens død i 1897 var Gyda Gram mindre produktiv. Hun utførte flere familieportretter, og uttrykket hennes fikk et lysere preg, med en lettere penselføring.
Da hun ble enke, gjennomførte hun to opphold i Paris henimot århundreskiftet. Hennes produksjon ble større, og hun utførte flere landskapsbilder og elegante og dyktig gjennomførte portretter. Hun holdt sin første separatutstilling i Drammens Kunstforening i 1903, men hun måtte snart oppgi det videre arbeidet på grunn av svekket syn.
Gyda Gram var medlem av komiteen for Drammensutstillingen i 1901, og var i 1902 medstifter av Drammens og Oplands Husflidsforening, hvor hun også var medlem av det første styret. Hun komponerte også mønstre for foreningen.
Familie
Gyda Gram var datter av Anneken Lovise Pehrson og distriktslege Jacob Christian Dahm. Hun ble 17. juni 1876 gift i Kongsberg med trelasthandler og konsul Carl Gram, en bror av kunstneren Andrea Gram. De fikk ingen barn.
Melithreptus
Melithreptus er en slekt i familien honningetere (Meliphagidae).
Mimostenellipsis
Mimostenellipsis er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Dorcadiini er små til middelsstore, tettbygde trebukker, vanligvis mørke på farge. Antennene er kraftige og omtrent så lange som kroppen. Dekkvingene er nærmest spindelformede uten markerte skuldre. Beina er korte og kraftige.
Levevis
Ulikt de fleste andre trebukker lever disse artene på bakken, de voksne kan ikke fly. Larvene lever underjordisk på røtter.
Utbredelse
Artene finnes helst i tørre områder. Gruppen er meget artsrik i Sør-Europa og Sentral-Asia.
Vorteravedderkopp
Vorteravedderkopp (Gonatium rubens) er en av edderkoppene i gruppen mattevevere og dvergedderkopper (Linyphiidae).
Utseende
Vorteravedderkopp er en liten edderkopp, hunnen er mellom 3,0 og 3,5 millimeter lang (kroppens lengde), mens hannen er mellom 2,5 og 2,9 mm. Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). Forkroppen er bredt oval, litt flat og forholdsvis liten. Bakkroppen hos hunnen er stor og kuleformet. Avstanden fra det fremste øyet til hodets fremkant er forholdsvis stor, mye mer enn to ganger øyets diameter.
Artene i denne slekten er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens kjønnsorganer, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Hannah Scriven
Hannah Scriven (født 15. oktober 1997) er en golfspiller fra Jersey. Hun har en gullmedalje fra lagkonkurransen i De internasjonale øylekene 2015 som fremste internasjonale meritt.
Idrettskarriere
Scriven kom på niendeplass individuelt i De internasjonale øylekene 2015. Jersey vant lagkonkurransen i kvinneklassen dette året.
I De internasjonale øylekene 2017 kom hun på 16.-plass individuelt, mens Jersey fikk bronse i lagkonkurransen.
Ramsgate
Ramsgate er en by i distriktet Thanet lengst øst i Kent i England. Den var en av de store engelske strandbyene på 1800-tallet. Ramsgates hovedattraksjon er dens kystlinje og strender, og de viktigste næringsveiene er turisme og fiske. Byen har en av de største marinaene på den engelske sørkysten og fra havna i Ramsgate går fergeforbindelser over Den engelske kanal. Ved folketellingen i 2001 hadde byen 39 639 innbyggere.
Byen består av to bosetninger som er vokst sammen. Den ene var fiskerlandsbyen ved kysten, beliggende i en grunn dal mellom to krittklipper, mens den andre var en jordbrukslandsby som nå utgjør sognet St. Lawrence. Klippene på begge sider kalles nå East Cliff og West Cliff og er i dag hovedsakelig boligområder. Det går promenader langs begge klippekantene med parker i hver ende.
Historie
Ramsgate begynte som en fiske- og jordbrukslandsby i forhistorisk tid. Navnet Ramsgate har sin tidligste referanse som Hraefns gate (eller «klippeåpning»), og blir senere nevnt som Ramisgate og Remmesgate rundt 1225 og Ramesgate fra 1357. De legendariske krigerne Hengest og Horsa gikk på 400-tallet i land og innledet den hedenske angelsaksiske perioden i England. Den kristne misjonæren St. Augustin gikk i 597 i land i Ramsgate, og gjenetablerte med det forbindelsen mellom England og den kristne kirken i Roma.
Manama Club
Manama Club (arabisk: المنامة‎) er en fotballklubb fra Manama i Bahrain.
Ramsgate
Historie
Byggingen av havna i Ramsgate begynte i 1749 og ble fullført fundt 1850. På grunn av sin nærhet til det europeiske fastlandet var Ramsgate av stor betydning både under Napoleonskrigene og under evakueringen fra Dunkerque i 1940.
Økonomi
Ramsgates hovednæringsveier er turisme og fiskeri. Byens marina, Royal Harbour Marina, har rundt 800 båtplasser og 12 000 årlige besøkende per 2005. Ved marinaen ligger også en rekke båtrelaterte forretninger som driver sin virksomhet fra under de renoverte buene på Royal Parade.
Ramsgates hovedattraksjon er fremdeles kystlinja, da i særdeleshet Ramsgate Main Sands, som i 2008 ble tildelt Blått Flagg-status. Det lokale byrådet publiserer et nettsted som er spesielt rettet mot turister som besøker Ramsgate og de nærliggende byene. Ramsgate har utviklet en kontinental café-kultur med barer og restauranter langs strandpromenaden.
Stream of Thought
Stream of Thought er et musikkalbum med Steve Roach og Erik Wøllo, utgitt i november 2008.
Ramsgate
Økonomi
Selv om det fremdeles leveres mere fisk i Ramsgate enn noe annet sted i Kent (~£700,000 i 2003), så er fiskeindustrien i en nedgangsperiode.
Transport
Havna i Ramsgate har foruten marinaen også en fergeterminal med forbindelse til Oostende i Belgia. Tilførselsveien til havna i Ramsgate går i tunnel fra utenfor bysentrum for å unngå køer.
Mogens Jensen
Mogens Jensen (født 31. oktober 1963 i Nykøbing Mors ) er en dansk politiker som representerer Sosialdemokratiet (S). Fra 3. februar 2014 til 28. juni 2015 var han handels- og utviklingsminister i Helle Thorning-Schmidts andre regjering. Fra 2019 til 2020 var han minister for fødevarer, fiskeri og likestilling og minister for nordisk samarbeid i Mette Frederiksens regjering.
Han er sønn av butikkekspeditør Harry Jensen og hjemmehjelp Ebba Møller Jensen. Jensen ble valgt inn i det danske Folketinget 8. februar 2005 som folketingsmedlem for Socialdemokratiet i Ringkjøbing amtskrets, fram til han 13. november 2007 ble valgt inn som folketingsmedlem i Vestjyllands storkrets.
Sprint-NM på skøyter 1971
Sprint-NM på skøyter 1971 ble avholdt på Gjøvik stadion på Gjøvik 9. og 10. januar 1971. Teknisk arrangør var Gjøvik Skøiteklub.
Dette var det andre offisielle Norgesmesterskapet i sprint i hurtigløp på skøyter for herrene, og hvor Magne Thomassen fra Trondhjems Skøiteklub forsvarte sin tittel fra fjorårssesongen. Det var samtidig første gang at damene hadde sitt mesterskap i sprint på skøyter. Her var det Lisbeth Berg som vant, senere kjent som Lisbeth Korsmo.
Budaiya Club
Budaiya Club (arabisk: نادي البديع) er en fotballklubb fra Budaiya i Bahrain.
Sprint-NM på skøyter 1971
Mesterskapsrekorder
Siden dette var det første sprint-mesterskapet for damer var det ingen tidligere mesterskapsrekorder for disse.
Mykhajlo Romantsjuk
Mykhajlo Romantsjuk (født 7. august 1996) er en ukrainsk svømmer.
Han representerte Ukraina under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble utslått i forsøksheatet på 1500 meter fristil.
Hibiki Tsuha
Hibiki Tsuha (津波 響樹, Tsuha Hibiki, født 21. januar 1998) er en japansk friidrettsutøver som konkurrerer i lengdehopp.
I 2021 representerte han Japan på lengdehopp under Sommer-OL 2020 i Tokyo, og ble slått ut kvalifiseringen med et lengste lengdehopp på 7,61 m.
Ahmed Akram
Han representerte Egypt under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble utslått i forsøksheatet på 1500 meter fristil.
Bako (Ambient Afro-Beat)
Bako (Ambient Afro-Beat) er et musikkalbum med Kouame Sereba og Erik Wøllo, utgitt i 2010.
Harma van Kreij
Harma Anna Cornelia van Kreij (født 11. november 1993 i Venray) er en nederlandsk håndballspiller, som er venstre bakspiller for den slovenske storklubben og det nederlandske håndballandslaget.
Hun ble tatt ut i 18-mannstroppen til Emmanuel Mayonnade foran Håndball-EM 2020 i Danmark.
Mandeere
Mandeere (fra aramaisk manda, «erkjennelse», i noen tekster også kalt nasoreere - fra østarameisk נצר: «bevokte»‚ «observere», vel i betydningen «folk som observerer [visse riter]») er en gnostisk trosretning med om lag 70 000 utøvere spredt omkring i verden. I hovedsak har de hatt tilhold i Irak og sør i Iran. Mandeerne regner seg som etterkommere av tilhengerne av Johannes Døperen. Deres religion kalles mandeanisme.
Lære
Mandeerne har en rekke hellige skrifter som ble nedskrevne på 600-tallet på østarameisk, en syrisk dialekt. Bøkene forteller om en frelser, Manda d'Hayye som ble sendt til jorden av Lyskongen for gi menneskene den innsikt, eller gnosis, som kan fri sjelen fra fangenskap i materien og lede den tilbake til opphavet – den himmelske lysverden.
Det viktigste sakramentet er dåpen som skjer ved nedsenking i rennende vann. De blir døpt på nytt hver gang de er blitt kultisk urene. I Irak, der de fleste mandeerne har hatt tilhold, er dåpen skjedd i elven Tigris, som de rituelt kaller Jordan. Elvene som har sine kilder i de kurdiske fjellområder regnes symbolsk å springe ut fra den himmelske lysverden. Som en gnostisk religion er mandeanismen utpreget dualistisk. Motsetninger som godt–ondt, lys–mørke, sjel–materie er derfor viktige. Religionen har forbud mot drap, selvmord, tyveri, løgn, ekteskapsbrudd, skilsmisse, vold, å nyte alkohol eller narkotika, omskjæring, tatoveringer eller piercing, og dessuten et forbud mot å sørge over de døde. Religionen er strengt pasifistisk.
Prestene leder dåpsseremoniene og andre seremonier som det hellige måltid med utdeling av brød og vann, håndspåleggelse og omfattende gravferdsritual.
Historie
På Jesu tid var det flere synkretistiske døpersekter som holdt til ved Jordanelven.
Mandeerne regner Johannes Døperen som grunnlegger av religionen, i den forstand at mandeerne skal være etterkommere av Johannes' disipler. Etter det store jødiske Bar Kokhba-opprøret 132–135 ble de likesom jødene fordrevet til Babylon. Mandeerne tok med seg den skjulte lære som de sa de fikk av døperen Johannes.
Mani regnes også som en grunnlegger, men han skal ha brutt med den sanne lære da han utviklet den videre til manikeismen.
Under islam har de hatt skiftende kår, men mandeerne er ikke, som jøder og kristne, blitt regnet blant skriftens folk. Derfor har de ikke rett til egne skoler, ekteskapene deres er ikke godkjente, og barna deres blir regnet som født utenfor ekteskap. Til tider har de hatt en noe bedre stilling, siden de har vært regnet som etterkommere av de mytiske sabéerne, som er omtalt i Koranen og islamsk litteratur.
Mandeerne i Irak
Etter Irak-krigen har mandeerne vært forfulgt av ytterliggående islamister. Mange er blitt utsatt for tvungen konvertering til islam, og de er blitt utsatt for drap og kidnapping med sikte på pengeutpressing. Over 80 % av de irakiske mandeere skal ha flyktet til utlandet, og i 2009 var det neppe mer enn 5 000 mandeere fortsatt i Irak. De fleste holder til i Sør-Irak. Et lite miljø av mandeiske sølvsmedfamilier holder ennå til i Bagdad. Den gamle religionen og etniske minoriteten står derfor i fare for å dø ut i landet.
8. serierunde i 2. divisjon avdeling 3 2008
'''8. serierunde i 2. divisjon avdeling 3 2008''' startet 6. juni og endte med to kamper den 9. juni 2008.
Fjell (Drammen)
Fjell er en bydel og kommunedel i Drammen kommune i Viken fylke. Knutepunktet for Fjell ligger i Arena Fjell og har adresse Laurits Grønlandsvei 21, 3035 Drammen. Fjell ligger i Strømsåsen ovenfor Strømsø.
Blokkbebyggelsen
Fjell har sitt navn etter tre gamle Fjell-gårder. To av gårdene lå i Strømsgodset kommune og den tredje lå Skoger. Fjellgårdene strakte seg helt ned til elva ved Kobberviken. Byggeprosjektet på Fjell som omfattet 27 lavblokker og høyblokker ble fra 1965 utført trinnvis av Entreprenør Buer & Buer. Prosjektet omfattet totalt 1509 leiligheter og ble ferdigstilt i 1976.
Nærutvalget
Etter kommunesammenslåingen som trådte i kraft 1. januar 2020 har Drammen kommune ti kommunedeler; dette er administrative enheter som hver har én lokal koordinator. Personene som har disse koordinatorstillingene skal være bindeledd mellom kommunedelen og kommunens sentrale ledelse. De er også kontaktperson for innbyggere som har noe på hjertet om sin kommunedel. Nærutvalget består av 12 medlemmer; 4 politikere og 8 representanter fra kommunedelen. Lokal koordinator for kommunedel 6(som Fjell er del av) er Kine Korsmo.
Knutepunkt Fjell
Knutepunktet Fjell ligger i Arena Fjell og inneholder følgende tjenester:
Samfunn og kultur
Info om Neon ligger på bibliotekets nettsider.
Lucy Burke
Lucy Burke er en golfspiller fra Isle of Wight. Hun har en sølvmedalje i lagkonkurransen fra De internasjonale øylekene 2017 som fremste internasjonale meritt.
Bandgneis
Båndgneis er en omdannet (metamorf) bergart med regelmessig veksling av lag av ulik sammensetning og struktur. De enkelte lagene er mindre enn 1 meter tykke. Som gneiser ellers, er båndgneisene sterkt omdannede bergarter. Noen er dannet fra opprinnelige lagdelte sediment og vulkanske avleiringer, andre er sterkt utklemte bergarter eller har hatt et mer komplisert og uklar opprinnelse.
I Norge er båndgneis særdeles vanlig, særlig i grunnfjellet og de overskjøvede grunnfjellflakene i Den kaledonske fjellkjeden.
Lucy Burke
Idrettskarriere
I De internasjonale øylekene 2017 kom hun på 16.-plass i kvinneklassen individuelt. Isle of Wight fikk sølv i lagkonkurransen dette året.
Adil Shahi-dynastiet
Adil Shahi eller Adilshahi var et sunnimuslimsk. dynasti grunnlagt av Yusuf Adil Shah som hersket over  Sultanatet Bijapur som lå i dagens Bijapur-distrikt i Karnataka i India i De vestlige Nilgiris-fjellene i Deccanregionen i det sydlige India fra 1489 til 1686. Bijapur hadde vært en provins i Bahmani-sultanatet (1347–1518) før det begynte å gå i oppløsning rundt 1470.og endelig oppløst i 1518. Bijapur-sultanatet ble absorbert av Mogulriket den 12. september 1686, etter å blitt hærtatt av keiser Aurangzeb.
Yūka Ueno
Yūka Ueno (上野 優佳 Ueno Yūka; født 28. november 2001 i Ōita) er en japansk fekter, som konkurrerer i florett. Hun vant fekting under Sommer-OL 2018 for ungdom.
2018
Hun vant florett under Juniorasiamesterskapet i fekting 2018, og i april vant hun både U17-klassen og U20-klassen under Junior-VM i fekting 2018. I VM i fekting 2018 kom hun på 25.-plass individuelt, og Japan kom på femteplass i lagkonkurransen.
I Sommer-OL for ungdom 2018 vant hun florett, etter at hun slo Martina Favaretto 15-12 i finalen.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021 ble hun utslått i kvartfinalen i den individuelle konkurransen.
Myten om det rene Wehrmacht
Myten om det rene Wehrmacht (tysk: Saubere Wehrmacht) er forestillingen om at de regulære tyske væpnede styrkene (Wehrmacht) ikke var involvert i holocaust eller krigsforbrytelser under andre verdenskrig. Myten fornekter ansvaret den tyske generalstaben (OKW, OKH, Luftwaffe og Kriegsmarine) hadde i planleggingen og utførelsen av krigsforbrytelser, og legger i stedet ansvaret på «partisoldatene» i Schutzstaffel (SS).
Utviklingen av myten begynte under Det internasjonale militærtribunalet ved Nürnbergprosessen (1945–46), der ledere i Wehrmacht undertegnet generalenes memorandum, etter initiativ av Franz Halder i et forsøk på å renvaske Wehrmacht for krigsforbrytelser. Halder begynte å arbeide for US Army Historical Division. Hans rolle var å samle og lede forhenværende Wehrmacht-offiserer i en utarbeidelse av et omfattende verk om krigen på østfronten. Under Halder arbeidet 700 forhenværende tyske offiserer, og han brukte sin posisjon til å innarbeide myten om det rene Wehrmacht.
Til sammenligning hadde den tyske offiseren Claus von Stauffenberg sagt: «''Hva er forskjellen på en SS-divisjon og en Wehrmacht-divisjon? Rett og slett at SS har bedre utstyr og ingen feltprester.» Men alt våren 1945, da Nazi-Tyskland så vidt var nedkjempet, fikk Winston Churchill hjelp til utarbeidelse av Operation Unthinkable'', der tyske soldater skulle hjelpe britiske, amerikanske og polske soldater å gjenerobre østområdene den røde hær hadde underlagt seg under fremrykningen til Berlin.
Etter andre verdenskrig var Tyskland (Vest-Tyskland bortsett fra Saarland) demilitarisert. Koreakrigen førte til at vestmaktene (USA, Storbritannia og Frankrike) ønsket en remilitarisering av et alliert Tyskland. Med samtykke fra vestmaktene oppnevnte forbundskansler Konrad Adenauer i 1950 en gruppe militæreksperter bestående av tidligere Wehrmacht-offiserer, som utarbeidet Himmerod-memorandumet med retningslinjer for en demokratisk styrt militærmakt, som ga den enkelte soldat rett til å nekte å delta i krigsforbrytelser, og plikt til å respektere menneskerettigheter. Memorandumet ble starten på en utvikling som fem år senere førte til etableringen av Bundeswehr. Notatet anførte politiske, militære, men også psykologiske forutsetninger for å skape en motivert militærmakt. Gruppen hevdet at de nye soldatene ikke ville være motivert, med mindre den alminnelige aktelse for tyske soldater ble gjenopprettet. For dette formål ble det foreslått at krigsforbrytere måtte løslates, og den ærekrenkende omtalen av tyske soldater måtte opphøre. Den offentlige mening i inn- og utland om tysk militærmakt måtte endres. Den amerikanske generalen Dwight D. Eisenhower, som tidligere hadde omtalt Wehrmacht som «nazister», endret sin omtale for å bidra til gjenopprustning.
Forskning fra 1960-årene av begynte å justere forestillingen om Wehrmachts soldater som rene og uskyldige i nazistenes forbrytelser. Året 1995 forandret mye i tysk offentlig bevissthet. Hamburgs institutt for samfunnsforskning (tysk: Hamburger Institut für Sozialforschung) satte sammen vandreutstillingen Wehrmachtutstilling (tysk: Wehrmachtsausstellung) som avslørte Wehrmachts krigsforbrytelser for et større publikum. Det satte i gang en langvarig debatt, og en revurdering av myten. Utstillingen viste 1.380 utvetydige fotografier av «vanlige» soldater i Wehrmacht som var medskyldige i krigsforbrytelser. Den tyske historikeren Hannes Heer skrev at krigsforbrytelsene hadde blitt dekket over av historikere og forhenværende soldater.
Mytens omfang
Myten om det rene Wehrmacht fritok tyske soldater, gaster og flysoldater for krigsforbrytelser mot krigsfanger, jøder og sivile. Wehrmacht var betegnelsen på de samlede væpnede styrkene til Tyskland i årene 1935 til 1945. Det besto av hæren (tysk Heer), marinen (tysk (Kriegsmarine) og luftforsvaret (tysk Luftwaffe). Wehrmacht ble etablert 16. mars 1935, med en lov som innførte verneplikt i de væpnede styrkene. Wehrmacht omfattet både frivillige og vernepliktige, totalt rundt 18 millioner mann. Om lag halvparten av alle tyske mannlige borgere utførte militærtjeneste.
Myten om det rene Wehrmacht hevder at den tyske diktatoren Adolf Hitler og nasjonalsosialistene i det statsbærende partiet Nationalsozialistische Deutsche Arbeiterpartei (NSDAP, det tyske nazipartiet) alene bestemte utryddelseskrigen, og at krigsforbrytelser kun ble utført av Schutzstaffel (SS). I virkeligheten var lederne av Wehrmacht villige deltakere i Hitlers utryddelseskrig mot antatte fiender av staten. Styrker fra Wehrmacht var medskyldige i, eller utførte, en rekke krigsforbrytelser, og assisterte rutinemessig enheter fra SS med taus godkjennelse fra offiserer. I etterspillet etter krigen forsøkte regjeringen i Vest-Tyskland å dekke over informasjon om slike krigsforbrytelser, for å frita tidligere krigsforbrytere fra ansvar, noe som førte til rask reintegrering av disse individene i det tyske samfunnet.
Utryddelseskrig
Under andre verdenskrig la den tyske regjeringen, Wehrmachts overkommando (tysk: Oberkommando der Wehrmacht, OKW) og Hærens overkommando (tysk: Oberkommando des Heeres, OKH) i fellesskap grunnlaget for folkemord i Sovjetunionen. Fra begynnelsen var invasjonen av Sovjetunionen planlagt som en utryddelseskrig, og i et møte med 250 generaler den 30. mars 1941 forklarte Hitler at de sto fritt til å bruke de mest brutale metoder, og ikke var bundet av de vanlige lovene for krigføring. Den tyske rasepolitikken klassifiserte Sovjetunionen og Øst-Europa som befolket av untermensch (norsk: undermennesker), styrt av jødiske bolsjevikiske konspiratorer. Tysk politikk under Adolf Hitler var å myrde, deportere eller ta som slavearbeidere majoriteten av russere og andre slaviske befolkningsgrupper, i henhold til Generalplan Ost (norsk: generalplan øst).
Før og under den tyske invasjonen av Sovjetunionen ble tyske soldater indoktrinert med antikommunistisk, antisemittisk og antislavisk propaganda. Under invasjonen beordret offiserer i Wehrmacht sine soldater å gå etter mennesker som ble beskrevet som «jødisk-bolsjevikiske undermennesker», «mongolske horder», «asiatisk flodstrøm» og «røde beist». Mange tyske soldater så krigen, preget av nasjonalsosialistenes rasebegreper, og anså sine sovjetiske fiender som undermennesker. I en tale til 4. pansergruppe fulgte general Erich Hoepner opp nazistenes planer ved å hevde at en krig mot Sovjetunionen var en «essensiell del av det tyske folkets kamp for eksistens», og videre at «kampen må rettes mot å utslette dagens Russland, og må derfor utkjempes med uparallell hardhet.»
Mordene på jøder var allmenn kunnskap innenfor Wehrmacht. Under tilbaketrekningen fra Sovjetunionen ødela tyske offiserer avslørende materiale. Soldater fra Wehrmacht arbeidet med dødsskvadroner fra Schutzstaffel (SS) som utførte massedrap, de såkalte Einsatzgruppen, og bisto under massehenrettelser som ved Babij Jar. Offiserer i Wehrmacht anså forholdet til Einsatzgruppen for å være nært, og nærmest hjertelig.
Einsatzgruppenes drap på godt over 1 million jøder i de erobrede områdene på østfronten var trolig ikke mulig uten aksept eller medvirkning fra Wehrmacht. Hitler overbeviste tidlig i 1941 hærledelsen om at krigen mot Sovjetunionen ville kreve de mest brutale metodene og at en ren militær kampanje som i Frankrike ikke ville være tilstrekkelig. Einsatzgruppenes oppdrag var i utgangspunktet å bekjempe tyskfiendtlig virksomhet i de erobrede områdene bak fronten. Disse «sikkerhetstiltakene» ble stadig utvidet og forvrengt langt ut over grensen for en okkupasjonshærs myndighet.
I august 1941 var massedrap på jøder et velkjent og vanlig tema i møtereferater fra den tyske toppledelsen i øst. Wehrmachts regler for styrkenes atferd i Sovjetunionen (delt ut før invasjonen) anga «hensynsløse tiltak» (engelsk: ruthless measures) mot «bolsjevikiske hatpredikanter» (tysk: Hetzer), partisaner, sabotører og jøder - bare jøder var nevnt uten å angi konkrete handlinger som grunnlag for straffeaksjon. Etter hvert ble Einsatzgruppenes forbrytelser tydelige i hærens rapporter. Flere av «aksjonene» (masseskyting) mot jøder tiltrakk seg mange tilskuere fra hærens enheter i nærheten. I et tilfelle fikk marinepersonell i en baltisk havn landlov for å se på «jødeaksjonen».
Det var til å begynne med ikke opplagt hvordan Wehrmacht ville reagere på Einsatzgruppenes virksomhet og massedrap på sivile. Alex Kay antar at de skriftlige ordrene til Einsatzgruppene var omtrent som ordrene fra OKW til regulære styrker. De såkalte kriminelle ordrene utstedt av OKW omhandlet henrettelse av politiske funksjonærer (kommissærer) og alle som ytte motstand. De mange rapportene om effektivt samarbeid mellom Wehrmacht og Einsatzgruppene og Wehrmachts positive holdning til Einsatzgruppenes virksomhet (blant annet massedrap på jøder) tyder på Wehrmachts samarbeidsvilje ikke ble tatt for gitt i utgangspunktet. For eksempel viser flere rapporter fra Einsatzgruppe B til godt samarbeid med Wehrmacht. Blant annet rapporten fra 19. juli 1941 sier at de «var helt enige om videre aktiviteter» etter diskusjon mellom Max von Schenckendorff (kommandant for Hærgruppe Midt) og Erich von dem Bach-Zelewski. Einsatzkommando 8 hadde et særlig godt samarbeid med relevante enheter i Wehrmacht. Franz Walter Stahlecker (sjef for Einsatzgruppe A) og Alfred Filbert (leder for en Einsatzkommando) samarbeidet nært med Wehrmacht og roste Wehrmacht for det gode samarbeidet i forbindelse med massedrapene. Arthur Nebe noterte at alle avdelinger av Wehrmacht anerkjente og støttet Einsatzgruppens aktiviteter. Wehrmachts Geheime Feldpolizei (hemmelige militærpoliti) hadde bidratt med styrker til massakrer i Nebes regi. Alex Kay skriver at det harmoniske samarbeidet mellom Einsatzgruppene og Wehrmacht var avgjørende for at det pågående massedrapet på jødiske menn sommeren 1941 ble utvidet til fullskala folkemord ved at også kvinner og barn ble massakrert.
Krigsforbrytelser i Polen, Serbia, Hellas og Sovjetunionen
Sovjetisk hviterussland har blitt beskrevet som «det farligste stedet på jorden mellom 1941 og 1944». En av tre hviterussere døde under andre verdenskrig. Holocaust ble utført nær byene, svært få av ofrene døde i utryddelsesleirer som Auschwitz. De fleste sovjetiske borgerne med jødisk bakgrunn bodde i et område vest i Russland, som tidligere var kjent som det jødiske bosetningsområdet i Tsar-Russland. Wehrmacht ble gitt oppgaven å assistere Einsatzgruppen. Under massakren i Krupki besto det i at enheter fra Wehrmacht masjerte den jødiske befolkningen på rundt 1000 mennesker 2 kilometer til bødlene fra SS. De som var syke ble fraktet i en lastebil, og de som forvillet seg ble skutt og drept. Tyske tropper holdt oppsyn med stedet og sammen med SS skjøt de jødene, som falt om ned i grøfter som var forberedt. Krupki var en av mange tilsvarende grusomheter, Wehrmacht var en likeverdig partner i industrielt massemord.
Forfatteren Ursula Schele anslår at opp mot ti millioner kvinner i Sovjetunionen kan ha blitt voldtatt av soldater fra Wehrmacht, og at én av ti kan ha blitt gravide som et resultat. Ifølge en undersøkelse gjort av historikerne Alex J. Kay og David Stahel deltok flertallet av Wehrmachts soldater i Sovjetunionen i krigsforbrytelser.
Arhytinus
Arhytinus er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) markløpere (Harpalinae) i familiegruppen løpebiller.
Myten om det rene Wehrmacht
Krigsforbrytelser i Polen, Serbia, Hellas og Sovjetunionen
Jugoslavia og Hellas ble okkupert av tyske og italienske styrker. De tyske styrkene begynte umiddelbart å forfølge jødene, mens de italienske styrkene nektet å samarbeide. Offiserer i Wehrmacht forsøkte å legge press på sine italienske partnere for å stoppe flukten av jøder fra områder okkupert av tyskerne, men italienerne nektet. General Alexander Löhr reagerte med forakt og beskrev italienerne som svake. Han skrev et rasende brev til Hitler hvor det blant annet sto at «implementeringen av Kroatias regjerings lover angående jøder blir så undergravd av italienske ansvarlige at i kystområdet, særlig i Mostar, Dubrovnik og Crivenika, har en rekke jøder blitt beskyttet av italienske militære, og andre jøder har blitt fulgt over grensen til italiensk Dalmatia og selve Italia». Wehrmacht myrdet jøder i tyskokkupert Serbia fra midten av 1941. Disse utryddelsene ble utført selvstendig, uten at SS var involvert.
Sung Kyung-hwa
Sung Kyung-hwa (født 20. juli 1965), sørkoreansk håndballspiller som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles og 1988 i Seoul Sung Kyung-hwa ble olympisk mester i håndball under Sommer-OL 1988 i Seoul. Hun var med på det sørkoreanske laget som vant håndballturneringen for damer foran Norge og Sovjetunionen
Arhytinus
Utseende
Små til middelsstore (4-12 millimeter), avlange, blankt svarte løpebiller. Hodet har utstående fasettøyne, antennene er noe lenger enn hode + pronotum. Pronotum er rundet, mye bredere enn langt. Dekkvingene er rundede med fine punktstriper.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia, fra India i vest til Ny-Guinea i øst.
Sung Kyung-hwa
I finalerunden som besto av fire lag, vant de to kamper, de slo Norge med 23-20 og Sovjetunionen med 21-19 men tapte kampen mot Jugoslavia med 19-22. De vant finalegruppen med fire poeng foran Norge og Sovjetunionen som begge fikk tre poeng.
Myten om det rene Wehrmacht
Generalenes memorandum
Forhenværende generaloberst Franz Halder, stabssjef ved OKH fra 1938 til 1942, spilte en nøkkelrolle i å etablere myten om det rene Wehrmacht. Grunnlaget for myten var det såkalte generalenes memorandum, skrevet i november 1945 og overlevert til det internasjonale militærtribunalet ved Nürnbergprosessen. Tittelen var «Den tyske armeen fra 1920 til 1945», og det ble utarbeidet av Halder og de forhenværende feltmarskalkene Walther von Brauchitsch og Erich von Manstein, sammen med andre høytstående militære. Siktemålet var å fremstille de tyske væpnede styrkene som apolitiske og stort sett uskyldige i ugjerningene begått av regimet under Adolf Hitler. Strategien som ble lagt frem i memorandumet ble senere fulgt av Hans Laternser, den ledende advokaten i forsvaret under overkommandoprosessen, hvor ledende kommandanter i Wehrmacht ble stilt til ansvar for krigsforbrytelser. Dokumentet ble skrevet etter forslag fra den amerikanske generalen William J. Donovan, sjef for Office of Strategic Services, som var forløper for det som senere ble CIA. Han anså Sovjetunionen som en global trussel mot verdensfreden. Donovan tjenestegjorde som assisterende anklager ved det internasjonale militærtribunalet, han og noen andre amerikanske representanter anså at rettssakene ikke burde fortsette. Donovan mente USA burde gjøre alt det kunne for å sikre Tyskland som en alliert mot Sovjetunionen i den begynnende kalde krigen.
Den amerikanske legen Leon Goldensohn intervjuet 19 tiltalte og 14 vitner i Nürnberg første halvår 1946. Intervjuene dokumenterer de tiltaltes strategier for å forsvare seg. De tiltalte forsøkte å opprettholde en fasade som uskyldige og forførte enkeltpersoner, og la opp til å gi inntrykk av Wehrmacht som «ren» og uten noen befatning med krigsforbrytelser.
Maurice Hankeys påvirkning
I Storbritannia hadde Maurice Hankey vært en av landets fremste tjenestemenn. Han hadde innehatt en rekke viktige verv fra 1908 til 1942, og hadde gitt råd til alle statsministre fra Herbert Asquith til Winston Churchill i strategiske spørsmål. Hankeys oppfatning var at rettssakene om krigsforbrytelser var feil, ikke minst fordi Storbritannia trengte de forhenværende generalene fra Wehrmacht for å kjempe mot Sovjetunionen i en mulig tredje verdenskrig. Han var også motstander av rettssaker mot japanske krigsforbrytere, arbeidet for at Storbritannia skulle slutte å stille de for retten, og å sette fri de som allerede hadde blitt dømt. Hankeys anstrengelser for generalene i Wehrmacht er lite kjent, men han ledet en gruppe innflytelsesrike personer som både i smug og offentlig arbeidet for å avslutte rettssakene, og løslate de generalene som allerede hadde blitt dømt. Hankey hadde jevnlig kontakt med Winston Churchill, Anthony Eden, general Douglas MacArthur og Vest-Tysklands forbundskansler Konrad Adenauer om denne saken. Da Adenauer besøkte London i 1951, hadde han et privat møte med Hankey for å diskutere hans arbeid til fordel for Wehrmachts generaler.
Blant de som Hankey støttet seg til var parlamentsmedlemmet Richard Stokes fra Labour, feltmarskalk Harold Alexander, William Sidney, 1st Viscount De L'Isle, Frank Pakenham, 7th Earl of Longford, William Ward, 3rd Earl of Dudley, Victor Gollancz, William Boyle, 12th Earl of Cork and Orrery, Frederic Maugham, 1st Viscount Maugham, juristen Reginald Paget, Baron Paget of Northampton, historikeren Basil Liddell Hart, og biskopen av Chichester George Bell. Som en mester i byråkratisk krigføring, med svært gode kontakter i britisk samfunnsliv, var Hankey, ifølge den tyske historikeren Kerstin von Lingen, lederen av den mest slagkraftige gruppen noen gang formet, til fordel for generalene i Wehrmacht. Det var samtidig forskjeller mellom Hankey, som motsatte seg rettssaker for krigsforbrytelser, fordi han var motstander av prinsippet om å rettsforfølge soldater, og noen av hans tilhengere, som historikeren og forsvareren for nazistene, J.F.C. Fuller.
Etter feltmarskalk Albert Kesselring ble kjent skyldig i krigsforbrytelser av en britisk krigsrett for å beordre massakrering av italienske sivile, (som massakren i Fosse Ardeatine), brukte Hankey sin innflytelse så en av de som hadde forhørt Kesselring, oberst Alexander Scotland, skrev et innlegg i 1950 til The Times, hvor han stilte spørsmålstegn ved dommen. Scotlands bilde av Kesselring som en mann av ære, en apolitisk flysoldat som ikke kunne vite at italienske sivile ble massakrert gjorde stort inntrykk på britisk opinion, og førte til krav om at Kesselring skulle settes fri. Hankeys sirkel presenterte Kesselring som en galant leder som ikke visste om massakrene av italienere i 1943–1945, og som ville ha stoppet de om han visste. Hankey fremhevet Kesselrings «profesjonalisme» som general, og bemerket at han hadde hatt stor suksess med å forsinke de alliertes fremrykking i Italia i 1943–1945. Det brukte han som bevis på at Kesselring ikke kunne ha begått krigsforbrytelser, selv om Lingen bemerker at det ikke er noe bevis for at «profesjonalisme» utelukker mulig kriminalitet. Utbredelsen av Hankeys innflytelse kunne sees i det at da leder for den største tyske veterangruppen, admiral Gottfried Hansen, besøkte Storbritannia i 1952 for å diskutere Kesselrings sak, så var Hankey den første han møtte.
Himmerod-memorandumet
De vestlige stormaktene ble mot slutten av 1940-årene opptatt av muligheten for en krig med Sovjetunionen, og kampen mot kommunismen. Etter starten av Koreakrigen i 1950 ble det klart for amerikanerne at en tysk hær måtte etableres, mot trusselen fra Sovjetunionen. Både amerikanske og vesttyske politikere sto overfor behovet for gjenoppbygging av væpnede styrker i Vest-Tyskland. Britene var bekymret for utviklingen av den kalde krigen og ønsket å oppmuntre regjeringen i Vest-Tyskland til å slutte seg til Det europeiske forsvarsfellesskap og NATO.
Den vesttyske forbundskansleren Konrad Adenauer nedsatte med samtykke fra USA og Storbritannia et utvalg av tidligere offiserer i Wehrmacht for å diskutere gjenopprustning av Vest-Tyskland. Møtene ble avholdt i hemmelighet i klosteret Himmerod mellom 5. og 9. oktober 1950. Blant deltakerne var Hermann Foertsch, Heinrich von Vietinghoff, Adolf Heusinger og Hans Speidel.
De forhenværende offiserene i Wehrmacht hadde flere krav for at vesttysk gjenopprustning skulle begynne. Kravene ble lagt frem i Himmerod-memorandumet, og var blant annet følgende: alle tyske soldater dømt som krigsforbrytere skulle løslates, «vanæringen» av den tyske soldat, inkludert de i Waffen-SS, måtte opphøre, og «tiltak for å endre både innenriks- og utenriks offentlig mening» om det tyske militæret måtte tas.
Formannen for møtet oppsummerte de utenrikspolitiske endringene som memorandumet krevde slik: «Vestlige nasjoner må ta offentlige tiltak mot den 'fordomsfulle karakterisering' av de forhenværende tyske soldatene og må distansere de forhenværende regulære væpnede styrkene fra 'krigsforbryterspørsmålet.'» Adenauer aksepterte memorandumet og begynte en rekke forhandlinger med de tre vestlige stormaktene for å få aksept for kravene.
For å underlette vesttysk gjenopprustning, og følge opp memorandumet forandret den amerikanske generalen Dwight D. Eisenhower sin offentlige oppfatning av Wehrmacht. Han hadde tidligere beskrevet Wehrmacht i svært negative ordelag som nazister, men i januar 1951 skrev han at det var «en virkelig forskjell mellom den tyske soldat og Hitler og hans kriminelle gruppe». Forbundskansler Adenauer kom med en tilsvarende uttalelse i en debatt i Forbundsdagen om artikkel 131 i Grundgesetz (den vesttyske grunnloven). Han uttalte at den tyske soldaten kjempet ærefullt, så lenge som han «ikke hadde vært skyldig i noe overgrep». Uttalelsene fra Eisenhower og Adenauer endret vestmaktenes oppfatning av den tyske krigsinnsatsen og la grunnlaget for myten om det rene Wehrmacht.
Utbredt syn i Vest-Tyskland
Rett etter andre verdenskrig var det ganske stor tysk sympati for deres krigsforbrytere. Den britiske høykommissæren i det okkuperte Tyskland følte seg tvunget til å minne tysk offentlighet om at de kriminelle var funnet skyldige i deltakelse i tortur eller mord på allierte borgere. I slutten av 1940-årene og i 1950-årene var det en mengde bøker som forlangte frihet for de «såkalte «krigsforbryterne»». Formuleringen impliserte at de som var kjent skyldig i krigsforbrytelser egentlig var uskyldige. Den tyske historikeren Norbert Frei skrev at det brede kravet om frihet for krigsforbryterne var en indirekte bekreftelse på hele samfunnets sammenfletting med nasjonalsosialistene (nazistene). Han la til at rettssakene mot krigsforbrytere var en smertefull påminnelse om regimets natur, som mange ordinære mennesker hadde identifisert seg med. I denne sammenhengen var det stor støtte for rehabilitering av Wehrmacht.
Fordi Wehrmacht kunne vise til sin bakgrunn i Prøyssens hær, og før det til hæren etablert i 1640 av Fredrik Vilhelm av Brandenburg, ble den en institusjon nært knyttet til tysk historie. Det gjorde det vanskelig for de som ønsket å vise årene under Hitler som et «oppsiktsvekkende avvik» fra tysk historie. Delvis var det så mange tyskere som tjenestegjorde i Wehrmacht, eller som hadde familiemedlemmer som hadde tjenestegjort, at det var et bredt krav om å ha en versjon av historien som tillot dem «... ære minnet av deres falne kamerater og å finne mening i prøvelsene og de personlige ofre i deres egen militærtjeneste». Wette skriver at de første årene etter opprettelsen av Vest-Tyskland så krigsgenerasjonen dekke over fortiden, og komme med rasende påstander at uskyld var normen. Blant de få offiserene som innrømmet at Wehrmacht var tungt involvert i krigsforbrytelser var oberst Hermann-Eberhard Wildermuth, dokumentert ved avlytting i Trent Park i november 1944.
Politisk klima
I begynnelsen av 1950-årene tok tyske politiske partier i Vest-Tyskland opp krigsforbryternes sak, og deltok i en slags konkurranse for stemmene til krigsveteraner. En bred politisk enighet ble etablert at det var «på tide å lukke kapittelet». Landets leder, forbundskansler Konrad Adenauer, iverksatte politikk som inkluderte et amnesti, avslutning av de-nazifiseringsprogrammer og straffefrihet. Adenauer søkte støtte fra veteraner ved et vidt publisert besøk til et fengsel med gjenværende krigsforbrytere. Dette utspillet hjalp han å vinne det føderale valget i 1953 med to-tredjedels majoritet. Adenauer sørget for å begrense krigsforbrytelser til Hitler og en liten gruppe med «store krigsforbrytere».
I 1950-årene ble politietterforskning rettet mot Wehrmacht stoppet og det var ingen domfellelser. De tyske justisministrene fikk vedtatt en lov om krigsforbrytelser, som i praksis var vanskelig å definere. Adalbert Rückerl som var sjef for etterforskerne, tolket loven som at den kun gjaldt SS, sikkerhetspolitiet, vakter i konsentrasjonsleire, gettoer, og tvangsarbeid. Myten ble fast etablert blant publikum, og tyske statsadvokater var uvillige til å utfordre den gjeldende nasjonale stemning og etterforske mistenkte krigsforbrytere i Wehrmacht. Det nye tyske forsvaret, Bundeswehr, ble opprettet i 1955 med fremtredende medlemmer av Wehrmacht i ledende stillinger. Om et stort antall forhenværende offiserer i Wehrmacht hadde blitt dømt for krigsforbrytelser, ville Bundeswehr blitt skadet og diskreditert, både i Vest-Tyskland, og i utlandet.
Etter hjemkomsten av de siste krigsfangene fra Sovjetunionen, ga 600 forhenværende medlemmer av Wehrmacht og Waffen-SS den 7. oktober 1955 en offentlig ed i Friedlandkasernene, som fikk en kraftig reaksjon i media. Eden de avga var: «Vi sverger at vi har hverken begått mord, krenket eller plyndret. Om vi har brakt lidelse og elendighet over andre mennesker, ble det gjort i henhold til krigens lover».