cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aegukga
Aegukga (Hangul: 애국가, Hanja: 愛國歌, McCune-Reischauer: Aegukka, revidert romanisering: Aegukga) er den sørkoreanske nasjonalsangen. Tittelen betyr «elsk landet».
I 1896 publiserte avisa Dongnip Sinmun ulike versjoner av tekst til sangen. Hvilken musikk en benyttet de første årene er ikke helt sikkert. Det er kjent at det ble etablert et band under Daehan (1897–1910) som spilte «Dae-han Empire Aegukga» som ble komponert i 1902 ved viktige nasjonale anledninger.
En tror at teksten er skrevet rundt år 1900 av politikeren Yun Chiho eller av uavhengighetslederen og læreren An Chang-ho. Til å begynne med ble Aegukga sunget til den skotske folkemelodien Auld Lang Syne. Under den japanske koloniseringen (1910–1945) ble sangen forbudt, men koreanere i utlendighet fortsatte å synge sangen som et symbol på ønsket om uavhengighet. I 1937 komponerte Ahn Eak-tay under opphold i Spania musikken til sangen. Denne ble gjort offisiell av den koreanske eksilregjeringen (1919–1945) i Shanghai, Kina.
Aegukga ble sunget under seremonien som feiret proklamasjonen av republikken Sør-Korea den 15. august 1948, tre år etter at den japanske okkupasjonen ble avskaffet som følge av den japanske kapitulasjonen ved avslutningen av den andre verdenskrig.
Opphavsrettspørsmål
Siden teksten ble skrevet på 1800-tallet, skulle det ha vært allmenn eiendom. Fordi komponisten Ahn Eak-tay døde i 1965 ville kopiretten bli beholdt fram til 2015. To koreanske fotballag ble stevnet av innehaverne av kopiretten forde lagene spilte sangen før en kamp i desember 2003. Mange nettsteder ble tvunget til å trekke sangen tilbake. Imidlertid gav komponistens enke, Lolita Ahn og hennes familie alle rettigheter knyttet til musikken til koreanske myndigheter den 16. mars 2005, noe som trolig vil løse opphavsrettslige spørsmål.
J.A.G. Acke
Johan Axel Gustaf Acke, (oftest kalt J.A.G. Acke, opprinnelig Andersson), (født 7. april 1859 i Stockholm, død 5. september 1924 i Vaxholm), var en svensk maler, tegner og billedhugger.
Idrettsklubben Start i 1965
Start fylte 60 år dette året, og til tross for en mager poenghøst så ble jubiléet behørlig markert med 3-0 mot på stiftelsesdagen 19. september. Ivar Karlsen ble den store helten da han scoret alle tre målene.
J.A.G. Acke
Acke var sønn av botanikeren Nils Johan Andersson og kunstneren Anna Tigerhielm og bror av  Elias Anckers. Han giftet seg med Eva Acke i 1891.
Idrettsklubben Start i 1965
Målscorere serie
Listen er ikke komplett
Cupkamper
Utdypende artikkel: Norgesmesterskapet 1965
Linktrener
Linktrener ble utviklet midt på 1930-tallet for å dekke et behov for en sikker måte å trene nye piloter i å fly «etter instrumentene», dvs. å fly etter det som kalles IFR-regler. Det ble utviklet av den tidligere orgelbygger Edwin Albert Link som brukte sine kunnskaper  om pumper, ventiler og belger til konstruere en flysimulator som reagerte på flygerens bruk av linktrenerens kontrollorganer.
Den består av en liten svingbar kabin utstyrt som en vanlig førerkabin i et mindre fly, er montert på et universalledd som i alle sine bevegelse nøyaktig følger spak, pedaler og håndtak. Instrumentene reagerer fullstendig som i et fly, slik at eleven får anledning til å utføre alle de manøvrer som behøves under vanlig flyging.
Instruktøren sitter utenfor med et kartbord foran seg og kan følge den ruten et virkelig fly ville ha fulgt. Gjennom telefon kan han korrigere eleven og illudere forhold som kan påvirke flyets kurs, f.eks sette inn «kunstige vindkast», sterk oppdrift ol.
Scots Wha Hae
Scots Wha Hae (skotsk-gælisk: Brosnachadh Bhruis) er en av skottenes nasjonale hymner som i lang tid har fungert som uoffisiell nasjonalsang for Skottland. I den senere tida har sangen i stor grad blitt erstattet av Scotland the Brave og Flower of Scotland.
Eksterne lenker
Privat tolkning av sangen offentliggjort på www.youtube.com
Notodden Blues Festival
Notodden Blues Festival, forkortet NBF, er en festival for blues som foregår på Notodden i Telemark fylke, og er en av Nord-Europas største bluesfestivaler.
Festivalen ble arrangert første gang i 1988 og solgte da ca. 2,000 billetter med en omsetning på ca. 200,000 kr. I 2011 var det 18,000 personer som kjøpte billett og det anslås at ca. 31,400 personer besøkte festivalens offisielle arrangementer.
Festivalen mottok Telemark fylkeskommunes kulturpris 1998. Notodden Blues Festival ble kåret til verdens beste bluesfestival i 2010, og mottok Keeping The Blues Alive Award fra den amerikanske bluesorganisasjonen Blues Foundation som synlig bevis på det.
Notodden Blues Festival har et nært samarbeid med LO og mange av LOs forbund som har vært hovedsponsor i flere år. Blant annet står "LO-familien" bak en stor solidaritetskonsert på festivalens avslutningsdag.
Blant trekkplastrene i 2013 var Van Morrison, John Mayall, Eric Burdon og Dana Fuchs.
NBFs Bluespris
Festivalen har siden 1991 delt ut en egen bluespris til artister, personer eller organisasjoner som har gjort en spesiell innsats for bluesen i Skandinavia. Prisen går under navnet NBFs Bluespris og vinneren får 20,000 kroner og en statuett.
Finn E. Krogh
Finn Einar Krogh (født 19. april 1959) er en tidligere norsk fotballspiller og nåværende styremedlem i Viking Fotballklubb. Krogh spilte i Viking fra 1976 til 1979, da Viking vant «the doubbel» både Cup'en og serien. Han har også vunnet cupen med Brann tidlig på 1980-tallet. Nå er Krogh profilert direktør ved Oljemuseet i Stavanger.
Provinsen José Manuel Pando
José Manuel Pando er en provins i departementet La Paz i Bolivia. Hovedstaden er Santiago de Machaca.
John Arild Ertvaag
John Arild Ertvaag var elev ved Kongsgård skole i Stavanger. Han er tidligere styremedlem i Viking Fotballklubb fra Stavanger. Har arbeidet seg opp blant annet på kjøp, salg og utleie av eiendom, og har flere styreverv i det lokale næringslivet. Han har tjent på investeringer i blant annet Hitecvision og i bilforhandlere. Ifølge Kapital var han 183. rikeste i Norge i 2019.
Han er majoritetseier av investeringsselskapet Camar AS som hans sønn og hans bror også er involvert i. Selskapet hadde i 2017 en fortjeneste på over 500 millioner kroner. Camar forvaltet i 2019 1,2 milliarder kroner.
Johan August Gripenstedt
Johan August Gripenstedt (født 11. august 1813 i Holstein, Tyskland, død 13. juli 1874 i Stockholm) var en svensk politiker og friherre. Han var Sveriges finansminister 1856–1866.
Bakgrunn
Johan August Gripenstedt var sønn av majoren Jakob Gripenstedt og Helena Kristina Weinschenck. Han ble født i hertugdømmet Holstein, som da var en del av Det tyske forbund.
Karriere
Da det schleswig-holsteinske spørsmål så ut til lede til krig mellom Preussen og Danmark, avbrøt Gripenstedt og daværende justisstatsminister Louis De Geer 1863 Karl XVs planer om en svensk-dansk allianse. Dette har blitt betegnet som dødsstøtet for skandinavismen.
Gripenstedt lykkes i å få riksdagen til sakte, men sikkert til å avskaffe toll og minske tollsatser; blant annet ble frihandel innført på en rekke punkter. I 1860 hadde Frankrike og Storbritannia inngått en handelstraktat, framforhandlet av den britiske manchesterliberalen Richard Cobden. Traktaten innebar at landene innførte senkning av toll på en rekke varer.
Da han som 53-åring trakk seg tilbake, tilfreds med sin innsats, kommenterte Göteborgs Handels- och Sjöfartstidning om Gripenstedt: «Med okuvligt mod och beundransvärd talang trädde han i spetsen för den sak, han ville genomföra, den förste i breschen och den siste på muren, och segern blev alltid hans.»
Gripenstedt ble i 1858 innvalgt som medlem nummer 542 av Kungliga Vetenskapsakademien.
Gripenstedt er begravd på Bälinge kyrkogård i Nyköpings kommune, i samme sogn som der hans bosted Nynäs lå.
Han var far till riksdagsmannen Carl Gripenstedt.
RM
RM, Rm, rM og rm har forskjellige betydninger:
Rm
Rm brukes ofte som forkortelse for Real-master
Wollongong
Wollongong er den ellevte største byen i Australia, og den tredje største byen i New South Wales, med sine 307 477 (2021) innbyggere.
Byen arrangerte verdensmesterskapet i landeveissykling i 2022 der Tobias Foss tok gull på tempo.
Navnet Wollongong betyr «fem øyer» på det lokale aboriginske språket.
Leppeblomstfamilien
Delgrupper, se tekst.
Leppeblomstfamilien er en plantefamilie som omfatter 210 planteslekter. Familien omfatter en lang rekke krydderurter, som mynte, bergmynte (oregano), rosmarin, basilikum, sar, timian, salvie og isop.
Bruk
Artene i leppeblomstfamilien er ofte rike på eteriske oljer, for eksempel er urten patchouli brukt i røkelse med en sterkt eksotisk duft som var mye brukt blant hippiene på 60-tallet.
Jinping (Shantou)
Jinping (kinesisk: 金平区; pinyin: Jīnpíng Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Shantou (Swatow) i provinsen Guangdong i Folkerepublikken Kina.
Det har et areal på 108,71 km² og teller ca. 740.000 innbyggere (2003). Det er sete for byregjeringen i Shantou.
Bibiana Steinhaus
Bibiana Steinhaus (født 24. mars 1979 i Bad Lauterberg, Tyskland) er en politioverbetjent og fotballdommer. I 2007 ble hun utnevnt til å dømme i 2. Bundesliga i årets sesong. Hun blir dermed den første kvinnelige profesjonelle fotballdommeren i verden. Hun har vært dommer i lavere divisjoner siden 1999. I 2003 dømte hun den tyske kvinnefinalen i fotball. I VM i fotball for kvinner 2011 dømte hun finalen mellom USA og Japan. Også OL-finalen for kvinner i London 2012 mellom USA og Japan ble dømt av Steinhaus.
Armering
Armering (substantiv av verbet armere, via fransk armer, fra latin armare, «utruste, forsyne, utstyre med noe; væpne» er en viktig bestanddel i betongkonstruksjoner i betydningen avstivende konstruksjonsdel, det vil si forsterkning.
Bibiana Steinhaus
Den 10. september 2017 ble hun den første kvinnelige dommer i Bundesliga, da hun dømte kampen mellom Hertha BSC Berlin og SV Werder Bremen. Hun avsluttet sin karriere i 2020, etter å ha blitt kåret til Tysklands beste kvinnelige fotballdommer seks ganger. Hun var så lenge hun var dommer i Bundesliga, også den eneste kvinnelige dommer i denne divisjonen.
Armering
Armeringen ligger innstøpt i betong, og virker sammen med betongen for å bære de lastene som konstruksjonen blir påført. Den vanligste typen armeringsjern er karbonstål, som vanligvis består av varmvalsede rundstenger med deformasjonsmønstre preget inn i overflaten. Stål og betong har lignende varmeutvidelseskoeffisienter, slik at et konstruksjonselement av betong armert med stål vil oppleve minimal differensialspenning når temperaturen endres.
Vi skiller vanligvis mellom tre typer armering:
Slakkarmering
Dette er den vanligste typen armering. Tidligere, til litt utpå 1950-tallet, besto den av glatte stålstenger som ble bøyd i endene slik at den skulle få god forankring i betongen. I 1953 begynte Christiania Spigerverk å produsere kamstål. Kamstål er stålstenger med kammer (riller) på overflaten (se bildet) som sørger for god forankring. Da kamstålet kom erobret det raskt markedet, og glatte armeringsstenger er nå helt ute av bruk i nye betongkonstruksjoner.
På det kommersielle markedet er det kun armeringsstenger av stål å få tak i. Armeringsstenger av andre materialer, blant annet basert på karbonfiber, er under utvikling men disse er ennå ikke kommersielt konkurransedyktig. De viktigste fordelene med å bruke stål er:
Det å montere armering, som heter å «binde armering» på fagspråket, er et eget yrke med fagbrev der man får tittelen «jernbinder».
Spennarmering
Spennarmering er mye brukt i broer og i prefabrikkerte betongelementer. Ved bruk av spennarmering kan man f.eks. bygge konstruksjoner med større spennvidder enn man kan gjøre hvis man slakkarmerer. Prinsippet ved spennarmering et at man strekker armeringen og påfører betongen trykkspenninger slik at betongen står under trykk og ikke risser (sprekker) opp. Det gir to fordeler: I sum gjør det at en spennarmert betongkonstruksjon enten kan bære større laster enn en slakkarmert, ha mindre tverrsnittsdiameter enn en slakkarmert, ha større spennvidde enn en slakkarmert, eller en kombinasjon av disse.
Provinsen José Ramón Loayza
José Ramón Loayza er en provins i departementet La Paz i Bolivia. Hovedstaden er Luribay.
Armering
Fiberarmering
Fiberarmering er armering ved hjelp av (et stort antall) fibre som blandes inn i betongen på blandestasjonen. Det er to typer fibre som er vanlig i bruk, stålfibre og fibre av polypropylen. Lengden av en enkelt fiber er omtrent 5-10cm, og diameteren er som en tynn ståltråd. Fibrene har en utforming som bidrar til god heft i betongen, enten ved hjelp av grov overflate, bølget utforming eller kroker i endene. Fiberarmering blir mest benyttet i sprøytebetong, men blir også brukt som armering i golv på grunn hvis det ikke er fare for at golvet kan bli belastet med spesielt store laster. Fiberarmert betong kan oppnå stor seighet. Plastfibre anbefales i gjødselkjellere. Må ofte tilleggsarmere.
Tidligere brukte man også asbestfibre for å armere betong, men etter at man oppdaget skadevirkningene ved bruk av asbest ble all bruk forbudt. Eternitt ble i sin tid et kjent varemerke for vegg og takplater med fiberarmert betong.
Hulladning
En hulladning er en sprengladning som er formet slik at energien fokuseres. Forskjellige typer brukes for å forme metall, antenne atomvåpen og trenge gjennom panser. En typisk, moderne hulladning kan trenge gjennom panserstål til omtrent 7 ganger ladningens diameter.
Rushcliffe
Distriktet ble opprettet 1. april 1974 ved sammenslåing av West Bridgford, Bingham landdistrikt og deler av Basford landdistrikt. Navnet kommer fra et wapentake fra middelalderen. Området er delt mellom det urbaniserte nordvest, med forsteder til Nottingham, og landsbygd i sør og øst. Distriktet dekker et areal på 409,24 km² og hadde 111 129 innbyggere i 2011.
Hulladning
En typisk hulladning består av en massiv sylinder av sprengstoff med et konisk hulrom i den ene enden. Dette hulrommet er belagt med et tett, formbart metall som kobber. Når ladningen blir detonert fra den andre enden blir kobberet projisert ut i en tynn, praktisk talt flytende stråle med en topphastighet opp til 12 km/s. Trykket som blir skapt tvinger metallet som treffes til å gi seg og presses unna i en hydrodynamisk respons.
Rushcliffe
Nottingham Forest FC har tilhold i distriktet.
Hulladning
Avstanden mellom materialet som skal penetreres og metallkonusen av kobber kalles standoff. Denne avstanden trengs for at jetstrålen skal rekke å strekke seg ut for å gi best mulig inntrengningsevne. Den optimale avstanden er vanligvis en avstand som er 3-6 ganger ladningens diameter (kaliber).
Eva Acke
Eva Maria Acke, opprinnelig Topelius (1855–1929) var en finlandssvensk maler som i voksen alder var bosatt i Sverige. Hun var datter av forfatteren Zacharias Topelius. I 1891 giftet hun seg med kunstneren J.A.G. Acke.
Hulladning
Hulladningsprinsippet ble utnyttet til panservernvåpen først under andre verdenskrig, i den tyske invasjonen av Belgia i 1940. Mot slutten av krigen brukte også andre land prinsippet i noen av sine panservåpen.
Motmiddelet mot hulladningsgranater er reaktivt panser.
Wenche Skorge
Wenche Skorge (født 16. februar 1956) er en norsk forretningsdrivende, kommunikasjonssjef i Rogaland Teater. Hun har tidligere vært informasjonsdirektør i Statoil og informasjonsdirektør i Skagen Fondene, rådgiver og partner i PR- og kommunikasjonsbyrået MonsenHejna AS, og har tidligere vært styremedlem i Viking Fotballklubb.
Skorge sitter i sentralstyret til Naturvernforbundet.
Alfred Ydstebø
Alfred Ydstebø (født 20. oktober 1969) er en norsk næringslivsgründer fra Stavanger.
Tana bru (tettsted)
Tana bru, på nordsamisk Deanušaldi (finsk: Tana bru eller Tenonsilta), er et tettsted og administrasjonssenteret i Tana kommune i Finnmark. Stedet ligger på vestsiden av elva Tana, ved brua av samme navn. Tettstedet har innbyggere per 1. januar. Under frigjøringen av Finnmark i 1944 var det hit de sovjetiske styrker kom, før de returnerte.
370-årene
-- 370 -- 371 -- 372 -- 373 -- 374 -- 375 -- 376 -- 377 -- 378 -- 379
Santa Maria del Fiore (Firenze)
Basilica di Santa Maria del Fiore (oversatt: «Den hellige Marias blomsts basilika», lokalt kalt Il Duomo) er en katolsk katedral og erkebispesete i Firenze i Italia.
Hva katedralens navn henspiller på er noe omtvistet. Noen mener at det henviser til liljen som er Firenzes symbol, mens andre mener navnet henspiller på Jesus Kristus som den blomst som sprang ut av Maria.
Katedralen ble bygd på samme sted hvor det sto en eldre katedral, Santa Reparata fra 800-tallet. På slutten av 1200-tallet var den gamle katedralen blitt for liten. Arnolfo di Cambio ble engasjert som arkitekt i 1296, og han satte seg fore å bygge den største kirke som kristenheten noensinne hadde skuet, bygd som en basilika. Den nye katedralen som ble innviet av Pave Eugenius IV den 25. mars 1436, på årets første dag etter den florentinske kalender, hadde plass til 30 000 personer og var med det den største kirken i kristenheten. Den er imidlertid senere blitt forbigått i størrelse av Peterskirken i Roma, St. Paul-katedralen i London og Katedralen i Milano. Pave Eugenius IV vigslet katedralen den 25. mars 1436, årets første dag etter den florentinske kalender.
Katedralens kuppel ble utformet av Filippo Brunelleschi, som fikk oppdraget foran konkurrenten Lorenzo Ghiberti etter en konkurranse i 1419. Kuppelen er bygd av 4 millioner murstein, måler 42 meter i diameter, veier 37 000 tonn og er verdens største i sitt slag. Brunelleschi hentet inspirasjon fra Pantheon i Roma, men i motsetning til denne, som er murt i betong, er kuppelen til Santa Maria del Fiore konstruert i murstein.
Den nåværende fasaden i trefarget marmor er nygotisk og ble oppført etter en arkitektkonkurranse i 1864.
Da Santa Reparata ble revet fant man relikviene av Firenzes første biskop, Sankt Zenobius, og hans urne oppbevares nå i katedralen. I krypten er alle Firenzes biskoper begravet.
Orla-prisen
Orla-prisen er en dansk litteraturpris for barne- og ungdomsbøker oppkalt etter hovedpersonen i Ole Lund Kirkegaards barnebok Orla Frøsnapper. Prisen ble utdelt første gang i 2005 og gis til årets beste utgivelser innenfor en rekke kategorier på bakgrunn av en internettavstemming for barn og unge. Inntil 2007 kunne man innenfor hver kategori stemme blant årets ti mestselgende utgivelser. Fra 2008 kunne der stemmes over seks titler i hver kategori, nominert av både barn og voksne og ut fra utlånsstatistikker fra biblioteker. Vinnerne finnes av barnejuryer i alle fire kategorier.
Bak prisen står Danmarks Radios Barne- & Ungdomsavdeling og kampanjen Læselyst, som gjennomføres av det danske Kulturdepartementet, Undervisningsdepartementet og Departementet for Familie- og Forbrukersaker. Dessuten deltar Forlæggerforeningen, Den danske Boghandlerforening, Danmarks Skolebibliotekarer, Bibliotekarforbundet og nettstedene Boggnasker.dk og Spørg Olivia.
360-årene
-- 360 -- 361 -- 362 -- 363 -- 364 -- 365 -- 366 -- 367 -- 368 -- 369
Tiårsoversikt
Afrikas Champions League
Afrikas Champions League (ofte omtalt som CAF Champions League) er en årlig internasjonal fotballturnering for klubblag i Afrika, som arrangeres av The Confederation of African Football (CAF). Turneringen er den øverste på klubbnivå i Afrika og de beste klubbene fra de afrikanske fotballigaer er invitert til å delta i turneringen. Turneringen tilsvarer UEFA Champions League i Europa. På grunn av en sponsoravtale med teleselskapet Orange, er det offisielle navnet på turneringen Orange CAF Champions League.
Vinneren av turneringen får plass i VM i fotball for klubblag, en turnering som spilles mellom vinnerne av alle seks kontinentale turneringene.
Historikk
I 1997 Afrikas Champions League overtok etter de tidligere turneringene Afrikas Cup of Champions Clubs som eksisterte fra 1964–1996, CAF cup og CAF Cup Winners Cup.
Struktur
Turneringen starter vanligvis i januar og varer til november.
Turneringen er åpen for alle vinnere av nasjonale ligaer som er tilknyttet CAF, samt vinneren av turneringen året før. Fra 2004 fikk også de 12 best rangerte landene i CAF lov til å stille med sine 2 beste lag fra sin nasjonale liga. Disse landene rangeres på grunnlag av hvordan klubbene til nasjonene har gjort det i turneringen siste 5 år. Tilsammen består turneringen av 64 lag.
Turneringen starter med doble utslagskamper (hjemme – borte) i 3 runder, innledende (64 lag), 1 runde(32 lag) og 2 runde(16 lag). Taperne av 2 runde ender opp i turneringen Confederations Cup og møter de siste 8 lagene fra denne turneringen. Vinnerne av 2 runde deles opp i 2 grupper med 4 lag i hver. De 2 beste fra hver gruppe kvalifiserer seg til semi-finaler og vinnerne herfra møtes i finalen.
Yngve
Yngve er et mannsnavn med opprinnelse i norrøne ing. Yngvi var en norrøn form av navnet. Yngve er en sideform av navnet Inge, som er et annet navn på guden Frøy.
Afrikas Champions League
Pengepremier
I 2006 sesongen ble $3.5 millioner utdelt i pengepremier. Pengene går til de beste 8 lagene, samt deres nasjonale forbund.
Yngve
Utbredelse
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til fornavnet Yngve i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.
Anthony Ujah
Anthony Ujah (født 14. oktober 1990) er en nigeriansk fotballspiller som spiller for den tyske klubben Eintracht Braunschweig.
Yngve
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Afrikas Champions League
Pengepremier
Grunnen til at det står * 2 er fordi det er 2 klubber som taper hver semi-finale og siden det er 2 grupper, så vil det være 2 som kommer på 3 plass og 2 som kommer på 4 plass i gruppespillet. I tillegg får vinneren $1 million for å kvalifisere seg til Verdensmesterskapet i fotball for klubblag.
Anthony Ujah
Han har tidligere spilt for Lillestrøm og de nigerianske klubbene Lucky Stars FC Otukpo, Ministry of Foreign Affairs Abuja, Palm stars FC Ogbadibo, FC Abuja og Warri Wolves.
Afrikas Champions League
Prestasjoner etter klubb
Oppdatert t.o.m. 2022/23 <references group='pbt'/>
Anthony Ujah
Ujah i LSK
Anthony Ujah skrev under med Lillestrøm etter å ha vært på prøvespill flere ganger. 19. februar 2010 skrev han under en fireårskontrakt. Ujah debuterte for LSK i seriekampen borte mot Aalesunds FK 14. mars 2010. Han scoret sitt første mål for Lillestrøm i seriekampen hjemme mot Tromsø IL 21. mars 2010. Han ble LSKs toppscorer i Tippeligaen i sin første sesong for klubben, altså 2010-sesongen med 14 fulltreffere. I tillegg scoret han 3 mål på 3 kamper i cupen 2010. I 2011 sesongen fulgte han opp med hele 13 mål på 12 kamper før han ble solgt til Mainz.
Ring inn musikken
Ring inn musikken er et norsk radioprogram i NRK Radio der lyttere kan ønske seg klassisk musikk. Det har blitt sendt i ulike former siden 1991. Det sendes nå i opptak i kanalen NRK Klassisk på lørdager mellom kl. 9 og 11 og ledes av Mari Lunnan. Lytterne kan ringe inn og legge igjen ønsker på en telefonsvarer som blir spilt av i programmet, eller sende e-post.
Anthony Ujah
Mainz
Den 24. juni 2011 ble det klart at og  hadde blitt enige om en avtale på 23 millioner kroner pluss fremtidige klausuler for Anthony Ujah.
Wilhelm Anton Lindemann
Wilhelm Anton Lindemann (født 26. juni 1739 i København, Danmark, død 24. september 1801 i Dansk Vestindia) var generalguvernør i Dansk Vestindia i to perioder.
Ring inn musikken
Fra starten og fram til 2015 ble programmet sendt direkte i P2 med én times sendetid.
Tidligere programledere
(ufullstendig liste)
Anthony Ujah
Mainz
Anthony Ujah debuterte for Mainz i 3. runde i UEFA Europa League kvalifiseringen mot Gaz Metan Medias den 28. juli 2011. Debuten hans i den tyske Bundesligaen var den 13. august 2011 mot Freiburg. Han første mål i Mainz-trøya kom mot Stuttgart den 4. november 2011. Ujah skårte for øvrig to mål i denne kampen.
Wilhelm Anton Lindemann
I 1767 ble Lindemann ansatt ved Det oldenborgske Regiment. Da det vestindisk-guineiske Rente- og Generaltoldkammer få år etter skulle utnevne en ny ledelse, ble Lindemann utnevnt til Regjeringsråd. Fra 1787 ble han utnevnt til 1. regjeringsråd.
Lindemann ble for første gang utnevnt til generalguvernør i Dansk Vestindia i 1794, en stilling han hadde til 1796. Den andre perioden startet etter generalguvernør Thomas de Mallevilles død i 1799 og varte frem til den britiske okkupasjonen i 31. mars 1801.
Emu-krigen
Emu-krigen var en militæraksjon i Australia som varte én uke i november 1932. Det hadde vært en lang og tørr sommer for emuer, og for å finne mat forsynte de seg derfor grovt av bøndenes avlinger i Vest-Australia. Befolkningen bestemte seg derfor for å bekjempe emuene. En australsk artilleritropp under ledelse av major Meredith bevæpnet seg med to Lewis maskingevær og 10,000 kuler og gikk til angrep. Etter én uke ble krigen avsluttet; da var 986 av de omtrent 20,000 dyrene drept.
Major Meredith sammenlignet emuene med zuluene: «(H)vis vi hadde en militærdivisjon med den kulebærende kapasiteten til disse fuglene, kunne vi møte enhver hær i verden. De kunne møte maskingevær med stridsvogners usårbarhet. De er som zuluer...»
Noter
<references group='nb'/>
De besatte (TV-serie)
De besatte (orig: De drabbade) er en svensk thriller- og grøsserserie på 12 episoder som gikk på SVT i 2003. Blant skuespillerne i serien er Eva Röse, Paprika Steen, Lennart Hjulström Hallvard Holmen og Marit Andreassen.
Serien gikk på NRK1 i 2003.
Handling
Den andre hovedpersonen, finlandssvenske Anna-Lena Ångerman, bor på en gård i det nordlige Finland. Hun begynner å få plutselige anfall der får inn i en transe og begynner å skrive og male ting hun selv ikke forstår. Sammen med Jocke Modin, og etter hvert også Håkan Eriksson, begir hun seg ut på leting etter noe som blir stadig større og større, og som blant annet innebærer den endelige kampen mellom lys og mørke.
350-årene
-- 350 -- 351 -- 352 -- 353 -- 354 -- 355 -- 356 -- 357 -- 358 -- 359
Tiårsoversikt
340-årene
-- 340 -- 341 -- 342 -- 343 -- 344 -- 345 -- 346 -- 347 -- 348 -- 349
Tiårsoversikt
Sølvi Olsen Meinseth
Sølvi Olsen Meinseth (født 27. mars 1967) er en norsk tidligere friidrettsutøver som var i norgestoppen på sprintdistansene fra midten av 1980-tallet til midten av 1990-tallet.
Hennes internasjonalt beste resultat kom da hun nådde semifinalen på 400 meter i VM i Tokyo i 1991.
Kiska
Kiska er en øy i øygruppen Aleutene utenfor Alaska. Den ble oppdaget av Vitus Bering i 1741 og overført til USA i 1867. Under andre verdenskrig ble øya okkupert av japanske styrker. Disse styrkene trakk seg imidlertid ut like før den amerikansk-canadiske frigjøringen av øya.
Asiatouren i golf for menn
Asiatouren er den viktigste golftouren for herrer i Asia, med unntak av Japan, som har sin egen tour.
Kommandør
Kommandør (avledet av fransk: commandeur, som betyr «å kommandere», «beordre», «bestille») er en militær grad som først og fremst brukes i marinen og sjørelaterte våpengrener.
Kommandør svarer i Royal Navy og United States Navy til «Captain» og til «Kapitän zur See» i Deutsche Marine.
Gradstegnet har fire tykke gullstriper, der den øverste har kommandoløkke.
Syndere i sommersol
Syndere i sommersol er en roman av den norske forfatteren Sigurd Hoel, utgitt i 1927.
Romanen skildrer åtte unge mennesker – fire menn og fire kvinner – i noen sommeruker på et feriested. Den inneholder humor, satire, frisinnethet, generasjonsfølelse, strimer av undergangsfrykt og fremfor alt en grenseløs optimisme på sin egen generasjons vegne.
Romanen ble Hoels gjennombrudd, og Philip Houm skriver om den at «Mottagelsen av 'Syndere' ble særdeles livlig og mangeartet, slik som tilfellet har vært med de fleste av Hoels bøker. 'Syndere' opplevde den ære å bli utskjelt fra syv prekestoler på én og samme søndag, og den falt ikke i bare god jord bak den andre frontlinjen heller. Erling Falk rynket på nesen og ville ha det til at Hoel lot de unge menneskene leke en frivol lek med alvorlige idéer. Men der foreligger også andre vitnesbyrd, blant dem Arnulf Øverlands, som går ut på at den lille romanen har virket befriende på et helt slektledd.»
Romanen er filmatisert to ganger: i 1934 og 2001.
2. etappe i Tour de France 2008
Den '''2. etappen''' i Tour de France 2008 var en 164,5 km lang etappe som gikk fra Auray til Saint-Brieuc. Etappen inneholdt 3 spurter og 4 fjellpasseringer; 3 kategori 4 stigninger og 1 kategori 3 stigning.
1. sprint (Camors)
Etter 28,5 km
2. sprint (Pontivy)
Etter 74 km
3. sprint (Corlay)
Etter 103 km
1. klatring (Côte de Bieuzy-Lanvaux)
4. kategori stigning etter 23,5 km.
2. klatring (Côte de Kergroix)
4. kategori stigning etter 43 km.
3. klatring (Côte de Mur-de-Bretagne)
3. kategori stigning etter 92 km.
4. klatring (Côte de Saint-Mayeux)
4. kategori stigning etter 96 km.
Eksterne lenker
2008 Tour de France, Stage 1 to Stage 11
Boys antitankrifle
Boys antitankrifle var en britisk anti-tankrifle med sylinderlås.
Provinsen Los Andes (Bolivia)
Los Andes er en provins i departementet La Paz i Bolivia. Hovedstaden er Pucarani.
Boys antitankrifle
Historie
Riflen ble oppkalt etter kaptein H.C. Boys som ledet utviklingsarbeidet. Den ble ferdigstilt i 1937 og ble produsert av Royal Small Arms Factory og Birmingham Small Arms Company i Storbritannia, og av Inglis Company i Canada. Etterhvert som panservognenes fikk tyngre pansring, ble Boys skiftet ut med PIAT. Den ble allikevel brukt mot andre mål og i Asia, siden Japan var senere ute med tyngre pansring. De riflene som falt i tyske hender under invasjonen i Norge og felttoget i Frankrike, ble satt inn i tysk tjeneste under navnet Panzerabwehrbüchse 782 (e), der bokstaven e står for englisch. Det ble produsert ca. 62,000 rifler i to modeller, MkI og MkII.
330-årene
-- 330 -- 331 -- 332 -- 333 -- 334 -- 335 -- 336 -- 337 -- 338 -- 339
Boys antitankrifle
Bruk
I anti-tankrollen var den effektiv opp til 300 meter, da den kunne penetrere 21 mm panserstål på 100 meters hold. Det kraftige kaliberet (14 mm) gjorde at den hadde svært tung rekyl, selv om det ble gjort forsøk på å minske dette.
330-årene
Tiårsoversikt
320-årene
-- 320 -- 321 -- 322 -- 323 -- 324 -- 325 -- 326 -- 327 -- 328 -- 329
Tiårsoversikt
Gyrðir Elíasson
Gyrðir påbegynte en lærerutdannelse, men etter debuten med diktsamlingen Svarthvit axlabönd i 1983 har han vært forfatter på heltid. Som oversetter har han blant annet oversatt verk av Richard Brautigan og William Saroyan til islandsk.
Han ble i 2011 tildelt Nordisk Råds litteraturpris for novellesamlingen Blant trærne (Milli trjánna). Han var også nominert i 2002 for Gula húsið. Den danske avisen Politiken beskriver forfatteren som en islandsk Raymond Carver, det vil si forfatter av minimalistisk og konsentrert prosa.
Oljetrefamilien
se eget avsnitt
Oljetrefamilien eller oliventrefamilien (Oleaceae) er en plantefamilie i ordenen Lamiales.
Gruppen er utbredt i de fleste tempererte og tropiske strøk, men det er flest arter i Asia. I Norge vokser ask og liguster vilt, og i tillegg er flere hagebusker forvillet.
Familien har fått navn etter den gamle kulturplanten oliven, som dyrkes for oljen og fruktene. De ofte store trærne i askeslekta vokser i de tempererte løvskogene på den nordlige halvkule og har en sterk ved som brukes til ulike formål. Det er også mange prydplanter i familien, som sjasmin, liguster, syrin og Forsythia.
Delgrupper
Familien Oleaceae omfatter omtrent 600 arter i 25 nålevende slekter og én nylig utdødd slekt. Klassifikasjonen under bygger på molekylærgenetisk fylogenetikk. Den tidligere underfamilien Jasminoideae har vist seg å være parafyletisk, og kategorien underfamilie brukes derfor ikke. Dimetra og Myxopyrum ble tidligere regnet til jernurtfamilien.
Provinsen Muñecas
Provinsen Muñecas er en provins i departementet La Paz i Bolivia. Hovedstaden er Chuma.
310-årene
-- 310 -- 311 -- 312 -- 313 -- 314 -- 315 -- 316 -- 317 -- 318 -- 319
Tiårsoversikt
210-årene
-- 210 -- 211 -- 212 -- 213 -- 214 -- 215 -- 216 -- 217 -- 218 -- 219
Tiårsoversikt
Kathrine Fredriksen
Kathrine Astrup Fredriksen (født 29. september 1983 i Oslo) er direktør i Frontline Ltd. og Golar LNG Limited, og arving til Fredriksen-imperiet.
Fredriksen er datter av Inger Astrup Fredriksen og John Fredriksen, en norsk-kypriotisk industrimagnat.
I 2009 ble hun og hennes tvillingsøster Cecilie Fredriksen kåret til blant verdens 25 mest innflytelsesrike kvinnelige arvinger.
Utdannelse
Fredriksen har en bachelorgrad i business management.
Formannskapslovene
Formannskapslovene er to lover som ble vedtatt av Stortinget og sanksjonert den 14. januar 1837, én for byene og én for landdistriktene. Lovene innførte grunnlag for lokalt selvstyre, med gyldighet fra 1. januar 1838. I henhold til de to lovene ble landet ble delt inn i en rekke formannskapsdistrikt, fordelt på bydistrikt og landdistrikt. Hvert distrikt fikk innført folkevalgte formannskap og representantskap. I tillegg ble det opprettet amtsformannskap som representerte alle formannskapsdistriktene i et amt.
Distriksdelingen brukte tid på å konsolidere seg, og variasjon i tolkning gjør at en i litteratur kan finne det total antallet distrikt oppgitt både som 392 og 396.
Fra 1863 ble navnet herred brukt om landdistriktene i lovverket, og på 1900-tallet ble kommune den mest vanlige betegnelsen for alle distriktene. Formannskapslovene er nå opphevet og erstattet av mer moderne lover.
Lokalt styre før 1837
Grunnloven fra 1814 førte med seg en allmenn demokratisering av politisk liv og samfunnsstyring, men brakte likevel ingen forandringer i styret av norske byer og bygder. Lokal organisering av fellesoppgaver var svært enkel, bort sett fra i de største byene. Det var i hovedsak statlige embetsmenn som styrte, fogden på landet og magistraten i byen. På landsbygda var presten en viktig embetsmann, selv om bøndene i en viss grad var involvert i fattigvesen, skolevesen og veibygging.
I kjøpstedene hadde en siden 1600-tallet hatt borgerutvalg, kalt representantskap eller «eligerte menn», som skulle bistå magistraten i styre og stell. Representantene i dette utvalget var byborgere: næringsdrivende kjøpmenn og håndverkere. Noe demokratisk valg var det ikke snakk om, og ledige plasser i utvalget ble ofte fylt basert på forslag fra andre medlemmer og fra magistraten. Alle søknader til øvrigheten skulle gå gjennom de eligerte menn. I spesielle saker kunne en kalle inn til borgermøter eller - enda videre - innbyggermøter, der møtedeltakerne kunne få gi uttrykk for synspunkt. Byene hadde rett til å skattelegge egne innbyggere, gjennom egne valgte representanter (takserborgere) og en lokal skattefut.
Som kommune ble tidligere betraktet enhver landsdel som fungerte som et eget rettssubjekt. Det vil si at landsdelen kunne eie grunn og formue - og dermed også inngå økonomiske forpliktelser. Derimot sa begrepet ingenting om styreform, og en kommune trengte ikke ha noen form for demokratisk styresett. Laveste kommunenivå var prestegjeldet og delvis også kirkesoknet, med presten som den sentrale embetsmann. Prestegjeldet kunne eie kirker og gårder, og skole- og fattigvesen var underlagt presten. Administrative grenser var imidlertid ofte uklare, og forskjellige ansvarsområder (kirke, fattigvesen, skolevesen, rettsvesen, lensmannsvesen, militærvesen) hadde ikke alltid sammenfallende forvaltningsdistrikt. I rettsvesenet var tinglaget det grunnleggende distriktet.
Også en kjøpstad fungerte som en kommune, som et selvstendig rettssubjekt med særskilte handelsprivilegier. De geografiske grensene for kjøpstedene var ikke alltid nøye fastlagt, og en betraktet all tettbebyggelse som å høre til byen. Et ladested hadde også handelsprivilegier, men var formelt sett underlagt en kjøpstad og slik sett ikke en kommune. Ved folketellingen i november 1835 er det registrert 16 prestegjeld som inneholder en kjøpstad eller et ladested, og i tillegg er det registrert 306 prestegjeld som landdistrikt. I 1839 var det i Norge 27 kjøpsteder og 15 ladesteder.
Arbeide for lokalt selvstyre
Mangelen på lokalt selvstyre ble av mange nordmenn opplevd som et misforhold, nå som en etter 1814 skulle være et «fritt» folk. Inspirasjonen ble hentet både fra idealene fra den franske revolusjonen og fra grunnlovens ånd. Det var et ønske om at prinsippet om folkesuverenitet skulle gjelde både lokalt og nasjonalt. Det var i første rekke bøndene som ønsket seg lokalt selvstyre, i og med at en i byene alt hadde en viss grad av borgermedvirkning. Bak ønsket lå det nok i mange tilfeller et håp om å kunne redusere de lokale utgiftene: De som måtte bære kostnadene forbundet med lokale tiltak, skulle også kunne styre dem. Lokalkunnskap og erfaring var dessuten langt større hos innbyggerne enn hos innflyttede embetsmenn. Likevel støttet også mange embetsmenn et lokalt styresett som kunne være et bindeledd mellom innbyggerne og sentraladministrasjonen.
Mennene på Eidsvoll var klar over at Grunnloven ikke var tilstrekkelig, og riksforsamlingen valgte 16. mai 1814 en lovkomité som skulle arbeide videre med «en ny almindelig civil og criminel Lovbog». Ut over 1820-årene arbeidet komiteen med spørsmålet om lokalt selvstyre, og flere forslag ble drøftet på Stortinget. I byråkratisk tradisjon tenkte en seg at et lokalt formannskap skulle ha liten selvstendig makt, men primært virke som bindeledd mellom embetsverket og folket. Oppgavene kunne være å videreformidle hva folket ønsket samt å iverksette tiltak fra sentraladministrasjonen. Først tenkte en seg tinglagene som forvaltningsdistrikt, men dette ble etter hvert endret til å basere distriktene på prestegjeldene. Fra 1830 tok regjeringen opp forslaget, ved finansministeren Jonas Collett. Han utvidet forslaget til å inkludere et amtsformannskap, siden de største lokale utgiftene var styrt gjennom amtet.
De demokratiske idéene ble imidlertid motarbeidet av Norges statsminister i Stockholm, Severin Løvenskiold. Bøndene hadde ikke kunnskap til slikt arbeid, mente han. Da forslaget i april 1833 ble lagt fram for Stortinget som en regjeringsproposisjon, var amtsformannskapet tatt ut og det lokale formannskapet sterkt redusert.
Valget i 1832 hadde ført mange flere bønder inn på Stortinget, og i 1833 var det lokale selvstyret den store saken for bøndene på Stortinget. Bonderepresentantene ønsket å redusere makten til staten og embetsmennene, med en vektlegging av bondekommunalisme. En liten gruppe på tolv bønder, med John Neergaard i spissen, gikk under tilnavnet «Bøndenes hemmelige direksjon», og denne gruppen utarbeidet et svært radikalt alternativt forslag: Hvert distrikt skulle styres av et lite utvalg representanter, et formannskap, og dette skulle ha svært vide fullmakter. Forslaget samlet 25 underskrifter, og det endelige lovvedtaket i Stortinget fulgte i hovedsak det radikale bondeforslaget. Regjeringen nektet imidlertid å sanksjonere et så demokratisk vedtak.
Lovvedtak og sanksjonering
Stortinget i 1836 var preget av samme sosiale sammensetning som i 1833. Regjeringen hadde nå fått gjennomarbeidet et nytt forslag om lokalt selvstyre, ved hjelp av en komité av liberale embetsmenn. Det nye forslaget var langt mindre radikalt enn bondeforslaget fra 1833, men også mer demokratisk enn den tidligere regjeringsproposisjonen: Forholdet mellom statlig og lokal styring var klarere definert, og ansvaret for en rekke utgifter ble flyttet fra amtet til staten. I tillegg til formannskapet la det nye forslaget opp til at det nå også skulle velges et representantskap i hvert distrikt. Amtsformannskapet ble tatt inn igjen og skulle være sammensatt av ordførerne i alle formannskapsdistriktene i amtet. Dette forslaget ble forelagt som regjeringsproposisjon 1. mars 1836. Statsminister Løvenskiold var imot forslaget også i denne formen og tok dissens.
Stortinget gjorde bare små endringer i forslaget fra regjeringen, selv om enkelte representanter ønsket å gå tilbake til det radikale bondeforslaget fra 1833. Det to formannskapslovene ble vedtatt av Stortinget 23. og 24. november 1836. Regjeringen ga sanksjon på årsdagen for Kielfreden, 14. januar 1837, og lovene ble gjort gjeldende fra 1. januar 1838.
Lovene fra 1837
Loven for landsbygda tok utgangspunkt i prestegjeldene, men begge lovene bruker ordet «kommune» om de nye formannskapsdistriktene. Lovtitlene var
Landdistrikt og bydistrikt
På landsbygda var prestegjeldet det vanligste utgangspunktet for å lage formannskapsdistrikt, men også kirkesokn og tinglag ble brukt i den endelige delingen.
Begge lovene stilte krav om minst 50 innbyggere med stemmerett innenfor et formannskapsdistrikt. Hadde ikke kjøpstaden eller prestegjeldet tilstrekkelig antall innbyggere med stemmerett, så fikk regjeringen fullmakt til å gjøre justeringer som var nødvendig for å lage områder med et stort nok innbyggertall. Flere kjøpsteder var for små, og disse slo seg da sammen med omkringliggende landdistrikt og ble styrt etter loven om landdistriktene. I ettertid er disse omtalt som «kombinerte land- og kjøbstedskommuner».
Valg og stemmerett
Reglene for stemmerett ved valg av lokale representanter var de samme som for stortingsvalg, gitt etter § 50 i Grunnloven. Reglene la vekt på alder, embete, borgerskap og eiendom. Så sent som i 1876 hadde bare 7,1 % prosent av innbyggerne i norske byer stemmerett, om lag en tredjedel av alle menn over 25 år.
De første lokale valgene ble gjennomført i 1837, mens Finnmark gjennomførte valg først i 1839. Byene holdt i 1837 bare valg til representantskap, de eligerte menn skulle sitte som formannskap ut året 1838, dersom de var mange nok til å fylle det lovpålagte antallet. Christiania hadde valg av 26 representanter 27. februar, og opptelling tok seks dager. I hovedstaden stemte 658 personer, svarende til 60 % av alle med stemmerett. Deltagelse i de første valgene var de fleste stedene liten, langt mindre enn ved tilsvarende stortingsvalg.
Kjøpstaden Bodø hadde bare 15 personer med stemmerett og skulle velge tre formenn og ni representanter. Dermed ble nesten alle de stemmeberettigede medlemmer av bystyret!
Etter 1837 ble valgene gjennomført annen hvert år som suppleringsvalg, der halvparten av representantene var på valg.
Styrearbeid
Formannskapet skulle selv velge en ordfører og en viseordfører, begge for to år om gangen. Alle formenn var medlemmer av representantskapet, på lik linje med de andre representantene. Fogdene skulle ha innkalling og hadde møterett til representantskapet. Her kunne han delta i debatten, men uten å ha stemmerett. Møter i representantskapet skulle etter loven være åpne for alle tilhørere, så fremt det ikke ble besluttet med flertall å stenge møtedørene.
Etter lovene hadde verken ordfører eller formannskap rett på økonomisk godtgjøring, ut over dekning av utgifter til korrespondanse og innkjøp av materiell.
Den første kjente kommunebygning ble bygget i 1842 i Hobøl i Østfold. Huset skulle være både jordmorbolig og gi rom til møter i de offentlige styrene.
Amtsformannskapet skulle være sammensatt av alle ordførerne i et amt, samen med fogdene og amtmannen. Dette formannskapet skulle etter loven om landdistriktene samles én gang i året for å gjennomgå økonomiske saker som gjaldt amtet, og årsmøtet fikk ikke lov å vare mer enn seks dager. Amtmannen skulle fungere som ordfører, men alle møtedeltakerne hadde rett til å framsette forslag til drøfting og avstemning. Amtmannen hadde approbasjonsrett, det vil si rett til å godkjenne eller forkaste et vedtak.
Lokale oppgaver og ansvar
De to formannskapslovene er karakterisert som «magre» lover, i den forstand at de hadde få bestemmelser ut over allmenne retningslinjer. De nye forvaltningsdistriktene ble pålagt svært få oppgaver.
Formannskapet hadde den utøvende myndigheten og var også den forsamlingen en skulle kontakte, dersom en ville ta opp en sak. I viktige spørsmål som gjaldt økonomi, nye tiltak eller kjøp og salg av eiendommer, skulle formannskapet «innhente representantskapets beslutning». Dersom representantskapet gjorde et vedtak med 2/3 flertall, og amtmannen ikke hadde innsigelser, så var vedtaket etter loven gyldig. Kunne en ikke oppnå 2/3 flertall, skulle saken tas opp til ny behandling.
For skolestell og fattigvesen innførte formannskapslovene et «kombinert formannskap». Dette var en sammensetning av formannskapsmedlemmene og de ikke-valgte tidligere medlemmene av skole- og fattigkommisjonene. I dette kombinerte formannskapet skulle presten være ordfører. Begrepet «kombinert formannskap» ble lite brukt, og man fortsatte å omtale utvalgene som skolekommisjon og fattigkommisjon, alternativt skoleformannskap og fattigformannskap.
Ordføreren skulle sørge for at det ble ført dagbok over alle innkomne saker, møteprotokoller, en kopibok over alle korrespondanse samt regnskap for distriktet. Formannskapslovene sa ellers ingenting om budsjett eller skatter, og økonomiske utfordringer ble løst svært forskjellig i ulike deler av landet. Det var ikke uvanlig å operere med flere kasser, for eksempel separate kasser for fattigvesen, skolevesen, kirke og andre utgifter. Etter 1837 overtok de lokale styrene beskatningsretten.
Videreføring av lovverket
Formannskapslovene blå stående i nesten hundre år, med små endringer. I 1921 ble lovene erstattet av en ny kommunelov. Lovverket ble imidlertid kontinuerlig utfylt med lover som spesifiserte krav og rettigheter for kommunene, som skolelover, lover om fattigstell osv. Ytterligere nye kommunelover kom i 1938 og 1954. Fra og med januar 1993 ble forskjellen mellom bykommuner og landkommuner fjernet. Gjeldende kommunelov er fra 2008.
En kongelig resolusjon fra 16. juli 1838 bidro til å tolke formannskapslovene og spesifiserte at disse ikke opphevet tidligere lovgivning om skolevesen og fattigvesen. De to nye lovene skulle være en videreføring, og det kombinerte formannskapet skulle overta oppgavene som var omtalt i de tidligere lovene. En ytterligere ny lov fra 20. september 1845 førte systemet med fattigkommisjon tilbake til slik det hadde vært før 1837. Kommisjonen skulle nå bestå av presten og så mange valgmenn som formannskapet bestemte.
En rekke senere lover ble laget for å regulere kommunens rett til å ta opp lån. Den første kom 23. april 1839 og ga kommunene lov til å låne under bestemte vilkår fra Oplysningsvæsenets Capitalfond.
Etter lov om revisjon av matrikkelen av 6. juni 1863 ble formanskapsdistriktene på landet kalt herred, og tilsvarende ble det lokale representantskapet nå kalt herredsstyre.