cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Historie
Historiefagets utvikling
I nyere år har postmodernister utfordret gyldigheten og behovet for historieforskning på grunnlag av at all historie er basert på personlige tolkninger av kildene. I boken In Defence of History (1997) forsvarte Richard J. Evans, professor i moderne historie ved Cambridge-universitetet, verdien av historiefaget. Et annet forsvar for historiefaget fra postmodernistisk kritikk var den australske historikeren Keith Windschuttles bok The Killing of History (1994).
Verdensmesterskapet i amerikansk fotball
Verdensmesterskapet i amerikansk fotball (offisielt IFAF World Cup, også kjent som American Football World Cup og Gridiron World Cup) er et internasjonalt amerikansk fotball-mesterskap spilt av lag fra medlemslandene. Mesterskapet drives av International Federation of American Football (IFAF), og består av en kvalifikasjonsrunde og en avsluttende turnering. Mesterskapet ble opprinnelig ararngert hvert fjerde år, men har blitt arrangert fem ganger siden innvielsesturneringen i 1999, siste gang i 2015. Det neste mesterskapet skal etter planen arrangeres i 2025.
Historie
Historiske metoder
Siden det ikke finnes én objektiv versjon av historien vil alle historiske fremstillinger være preget av historieskriverens ideologiske og faglige syn. Derfor studiet av historiografi føre til selvrefleksjon. Gjennom å se hvor preget tidligere tiders historieskrivning var av sin samtids ideologi, blir man klar over en ens egne «objektive» historiesyn ikke er objektivt i det hele tatt.
En form for historisk spekulasjon kjent som kontrafaktisk historie har også blitt adoptert av noen historikere som et verktøy for å vurdere og utforske mulige resultat dersom visse hendelser ikke hadde skjedd eller hadde skjedd annerledes. Dette ligner, men må ikke forveksles med, sjangeren alternativ historie innen skjønnlitteraturen.
Historiefilosofi
Historiefilosofi er et område innenfor filosofien som forholder seg til den menneskelige historiens betydning og viktighet, om denne i det hele tatt finnes. Videre spekulerer historiefilosofien om en mulig teleologisk ende, eller en endelig avslutning på den menneskelige historie. Historiefilosofi må ikke bli forvekslet med historiografi, som er studiet av historie som en akademisk disiplin, og som forholder seg til dens metoder og praksis, og dens utvikling som fagdisiplin over tid. Heller ikke skal historiefilosofi ble forveksles med filosofiens historie, som er studiet av filosofiske ideer og tanker over tid.
Profesjonelle historikere diskuterer spørsmål om historie er vitenskap eller en kunstart som litteratur. Skillet er kunstig da mange ser feltet fra mer enn ett perspektiv. Nyere argument som støtter omformingen av historie til vitenskap har blitt fremmet av Peter Turchin i en artikkel ved tittelen «Arise Cliodynamics» («Begynnelsen på en kleiodynamikk» ) i tidsskriftet Nature. Turchin mener vi må omforme historiefaget til en analytisk, forutsigbar vitenskap og som mener å ha identifisert mønstre på tvers av ulike tider og steder.
Historie og førhistorie
Da historiefaget ble profesjonalisert og vitenskapeliggjort på 1800-tallet i Tyskland, begrenset en fagets rammer til kun å bruke skriftlige kilder fra politiske institusjoner. Senere har hvilke kilder som brukes blitt utvidet.
Arkeologi, antropologi og andre vitenskaper gav ny informasjon og til og med teorier om menneskelig historie. Noen tradisjonelle historikere stilte spørsmål ved om disse nye studiene virkelig var historie siden de ikke var begrenset til det skrevne ord. Et nytt begrep førhistorie dukket opp for å tilpasse resultatene av disse nye feltene hvor de gav informasjon om tiden før skriftlige kilder.
På 1900-tallet ble det kunstige skillet mellom historie og førhistorie problematisk. Historikere så utenfor tradisjonell politiske historiske beretninger med en ny angrepsvinkel som økonomisk, sosial og kulturell historie, hvor alle støttet seg på forskjellige kilder. I tillegg brukte «førhistorikere» som Vere Gordon Childe arkeologi til å forklare viktige hendelser i områder som tradisjonelt var historiens felt. Skillet ble også kritisert på grunn av sin innebygde eksklusjon av visse sivilisasjoner som de sør for Sahara og Amerika før Columbus. I senere tiår har skillet mellom historie og førhistorie stort sett forsvunnet.
I dag er der ingen generelt akseptert definisjon for når historien begynner. Generelt blir historie i dag sett på som studiet av alt som er kjent om menneskelig fortid, men selv dette skillet blir utfordret av nye felter som storhistorie. Kilder som kan belyse denne fortiden er muntlig historie, lingvistikk og genetikk som alle har blitt akseptert av historikere i hovedstrømmen.
Historisk forskning fokuserer ofte på hendelser og utviklinger som skjer i bestemte tidsepoker. Historikerne kan gi disse tidsepokene navn for å kunne «organisere ideer og klassifisere generaliseringer» ettersom det er hensiktsmessig for både historikere og andre. Navnene som blir gitt til en bestemt periode kan variere med den geografiske stedet, det samme er tilfellet med datoen for begynnelsen og slutten på en bestemt periode, eksempelvis er det et langt tidshopp mellom bronsealderen i Norge som i antikkens Hellas. Århundrer og tiår er vanligvis benyttet som perioder og den tid de representerer på det dateringssystemet er benyttet.
De fleste perioder er konstruert i ettertid og reflekterer således verdivurderinger gjort for ettertiden. På samme måte kan dagens historikere revurdere tidligere tiders verdivurdering, eksempelvis det som tidligere tider betraktet som en «gullalder» kan bli nyansert senere, og renessansens vurdering av den tiden som lå mellom dem og antikken ble nedsettende kalt for middelalderen eller til og med «den mørke middelalderen», et nedlatende syn som i dag er revurdert og oppjustert. Den måten som tidsperioder er konstruert og de navn som blir gitt til dem kan påvirke den måten som de blir sett på og vurdert.
Klassifikasjoner
Det er flere forskjellige måter å klassifisere historisk informasjon, blant annet etter kronologi, geografi, nasjon og etnisitet. Av praktiske hensyn og av interesse blir en del historisk forskning forbeholdt en avgrenset historisk størrelse. Flere av disse avgrensningene har utviklet seg som egne fag og disipliner, eksempelvis kulturhistorie, kunsthistorie og lignende, men mange av avgrensningene støtter seg på andre historiske underkategorier og utfyller hverandre.
Bestemte geografiske plasseringer kan danne grunnlag for historisk forskning, eksempelvis kontinenter, nasjoner og byer.
Verdenshistorie og globalhistorie
Fremstillinger av verdenshistorie ble ofte kritisert for å fremheve Vesten og seierherrene i kriger og kolonisering. Forsøk på balansert verdenshistorie førte til lang eller ufokusert historiefortelling. Globalhistorie har de siste tiår blitt brukt som betegnelse på forsøk på å skrive historie uten å velge dominerende kulturs perspektiv.
Sosialhistorie
Sosialhistorie er studiet av hvordan samfunnet tilpasser seg og endrer seg i løpet av en tidsepoke. Sosialhistorie er et område for historisk forskning som kan bli betraktet å være en sosial vitenskap som forsøker å se historiske bevis i utviklingen av sosiale trender. I dette synet kan den omfatte områder som økonomisk historie, juridisk historie og analyser av andre aspekter av det sivile samfunn som viser utviklingen av sosiale normer, oppførsel og annet. istoriske hendelser fra et perspektivet til «folk flest» i motsetningen til en konge eller en statsleder. Det kan være flere tilnærminger til hva folkets historie kan være: en historie om massebevegelser og om avvikere. Enkeltindivider som ikke ble omfattet av tidligere tiders historieskrivning kan være hovedfokus i denne tilnærmingen og som kan omfatte de uten stemmerett, de undertrykte, de fattige, de utstøtte, og andre som betraktes som glemt i historien. Det kan også være en historie som tenderer til å være en sosialhistorie som omhandler ordinære yrker som fiskere, bøndene, håndverkere og lignende. Da denne historieforskningen ikke tidligere har hatt fokus eller betydning er det færre historiske hendelser som kan dateres med nøyaktig og færre historiske enkeltskikkelser som peker seg ut. Isteden er det gjerne grupper av samfunnsgrupper som blir forklart og beskrevet i brede strøk.
Kulturhistorie og nyere kulturhistorie
I første halvdel av 1900-tallet var politisk historie den dominerende form for historiefremstilling. Historikere som skrev om folks kultur, dagligliv, kunst, sedvaner og kunstuttrykk ble gjerne betegnet som kulturhistorie. Kjente kulturhistorikere i denne fasen er tyskeren Karl Lamprecht og dansken Troels Troels-Lund.
Mentalitetshistorie
Utviklet i den franske Annales-skolen innen historieforskning. La vekt på hvordan folks virkelighetsforståelse var vesensforskjellig i tidligere tiders samfunn. Mest kjente verk innen denne grenen er Carlo Ginzburgs Osten og markene og Emmanuel Le Roy Ladurie Montaillou en fransk by 1294-1324. Fagfeltet er gradvis integrert i nyere kulturhistorie.
Økonomisk historie
Økonomisk historie er fremstillingen av tidligere tiders produksjon, distribusjon, bedrifter og markeder. Økonomiske idéers historie hører også inn her. Faget kan deles ofte i to hovedretninger: Tradisjonell historieskriving som har økonomiske fenomen som emne, og samfunnsøkonomiske fremstillinger med langt tidsperpektiv (såkalt «ny økonomisk historie»). Østerrikeren Joseph Schumpeter utviklet en gren innen samfunnsøkonomien der historisk utvikling ble lagt vekt på, og at økonomiske teorier ikke var tidløse men knyttet til sin tidsepoke.
Politisk historie
Politisk historie er den grenen av historiefaget som analyserer politiske hendelser og aktører, eksempelvis konger, kriger, traktater, valg, lover, slag, og statsministre og ser disse som de drivende krefter av kontinuitet og endringer i historien. Historisk historie ser på atferden i internasjonale forhold mellom stater eller på tvers statsgrenser over tid. Dette er den mest vanlige formen for historie og oppfattes ofte som den klassiske og allmenne meningen av hva historie skal være.
Militærhistorie
Militærhistorie omfatter konflikter innenfor menneskelige samfunn som vanligvis konsentrer seg om historiske kriger og krigføring, innbefattet slag, militære strategier og våpen. Imidlertid kan emnet strekke seg fra et sammenstøt mellom to stammer til konflikter mellom behørige militære hærer til en verdenskrig som har omfattende påvirkninger på hele befolkningen.
Kjønnshistorie
Kjønnshistorie er et underfelt av historie og kjønnsstudier som ser på fortiden fra kjønnsperspektiv. Faget har på mange måter vokst ut av studiet av kvinnehistorie. Til tross for fagets relative kort liv har kjønnshistorie og dens forgjenger kvinnehistorie hatt en betydelig påvirkning av det generelle studiet av historiefaget. Siden 1960-tallet da det opprinnelig lille feltet først fikk en viss aksept har det gjennomgått en rekke ulike faser, hver med sine egne utfordringer og resultater. Selv om en del av endringene i historiefaget har vært opplagte, som den økte andelen av boker om berømte eller betydningsfulle kvinner, og ganske enkelt at et større antall kvinner er blitt historikere, har andre påvirkninger vært mer finurlig. Kjønnshistorie, som folkets historie og sosialhistorie, kan bli sett på som betydningsfulle deler av en historisk beskrivelse som er viktig for at den skal være komplett. Underforstått, det er i dag vanskelig å skrive en historie om Mo i Rana uten å nevne kvinner, industriarbeidere og sosiale forhold.
Pseudohistorie
Pseudohistorie (falsk eller feil historieskrivning) er et begrep som blir gitt på tekster som har til hensikt å være historisk i sitt vesen, men som avviker i så stor grad fra standard historiografiske konvensjoner at det undergraver konklusjonene. Historiske verker som trekker kontroversielle konklusjoner fra nye, spekulative eller omstridte historiske bevis, spesielt innenfor nasjonale, politiske, militære og religiøse felt, er ofte avvist som pseudohistorie.
I mange nasjoner som eksempelvis Japan, Russland og USA har det blitt gitt historieundervisning som har vært sensurert av politiske årsaker. I Japan har alle referanser til Nanjingmassakren blitt fjernet fra undervisningsmateriellet; i Russland under Stalin ble historien omskrevet for å være i overensstemmelse med kommunistpartiets doktriner, også så langt som retusjere vekk faktiske figurer fra historiske fotografier ; og i USA har framstillingen av den amerikanske borgerkrigen blitt endret og sensurert for å ikke virke fornærmende for sørstatene. Se også Historierevisjonisme.
Historiske kilder
Historikere skaffer seg informasjon om fortiden fra forskjellige kilder som skrevne eller trykte nedtegnelser, mynter eller andre håndverksgjenstander, bygninger, monumenter og intervjuer. For moderne historie inkluderer disse primærkildene også fotografier, film, lyd- og videoopptak. Forskjellige måter å angripe temaet på kan være vanligere i studiet av noen perioder enn i andre, og perspektivet varierer mye.
Historiske nedtegnelser har blitt laget av forskjellige grunner:
Se også
Spesifikke studier og felt
Fotnoter
<references group='note'/>
Frode Forsmo
Frode Forsmo (født ), også kjent under artistnavnene «Gottskalk» og «Gonde», er en norsk vokalist og bassist. Han har spilt i band som Minas Tirith, Funeral, Tulus og Old Man's Child.
Koto
Koto kan referere til
Finn Schau
Finn Schau (født 5. januar 1948 i Tønsberg) er en norsk skuespiller med 23 roller på Nationaltheatret, hvor han har vært ansatt siden 1980.
Schau er en flittig brukt stemme ved innspilling av lydbøker og dubbing av tegnefilmer. Han har blant annet lest inn Den gamle mannen og havet og Sneen på Kilimanjaro av Ernest Hemingway for Lydbokforlaget. Han medvirket i 1993 i en episode av Mot i Brøstet, likeså i en episode av Karl & Co i 1998. I Den unge Fleksnes spilte han rektor.
Fra TV2s start i 1992 var han programleder for spørreprogrammet Askeladden. Finn Schau er sønn av Øivind Schau og far til Kristopher Schau og Aleksander Schau.
Jacqueline Emerson
Emerson hadde kun en gjesterolle i Father of the Pride, en nokså ukjent amerikansk animasjons-TV-serie, å vise til før hun fikk rollen som Foxface i The Hunger Games i 2012.
Helgelandsbase
Helgelandsbase er en oljeforsyningsbase som ligger i Sandnessjøen i Nordland. Basen støtter oljefeltene utenfor kysten av Helgeland, hvor Nornefeltet til Statoil er det største av dem.
BP har valgt Sandnessjøen som basested for utbyggingen av olje og gassfeltet Skarv, oppstart høsten 2011. Helgelandsbase utvides i den sammenheng på en ny lokalitet, Horvnes. Den nye basen får tilgang på store arealer og kan utvides til 5-600 mål på en flate. I tillegg rommer Sandnessjøen mange hundre mål på motsatt side, i Botn ved det tidligere offshoreanlegget som nå eies av Ruukkii.
Canaan Banana
Canaan Sodindo Banana (født 5. mars 1936, død 10. november 2003) var en politiker fra Zimbabwe, som var landets første president fra 18. april 1980 til 31. desember 1987. Hans embede var i hovedsak seremonielt, mens Robert Mugabe som statsminister var leder for regjeringen. Mugabe ble senere hans etterfølger som president.
Han er kjent for å ha ledet sammenslåingen av to av landets politiske partier (Zimbabwe African National Union (ZANU) og Zimbabwe African People's Union (ZAPU)), ble diplomat for Organisasjonen for afrikansk enhet og ledet det teologiske fakultet ved University of Zimbabwe (han var selv metodist). Gjennom sine siste år ble han beskyldt for sodomi, noe han sterkt tilbakeviste, men ble fengslet for.
Han har skrevet mange bøker om politikk og teologi.
Astrid Søgnen
Astrid Olaug Søgnen (født 8. november 1951 i Gaular i Sogn og Fjordane) er en norsk litteraturviter og skoleleder. Hun har vært direktør for utdanningsetaten i Oslo fra 2000 til desember 2018.
Søgnen er utdannet cand.philol. ved Universitetet i Oslo, og arbeidet som lektor ved Lillestrøm videregående skole fra 1983 til 1987. I årene 1990–1995 var hun assisterende utdanningsdirektør i Akershus fylkeskommune. Fra 1995 til 1997 var hun statssekretær i Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet (KUF) under Gudmund Hernes. Her hadde hun blant annet ansvarsområde innen omstillings- og reformarbeid knyttet til Reform 94 og Reform 97. I 2000 ble Søgnen hentet fra stillingen som assisterende utdanningsdirektør i Akershus fylkeskommune, til Oslo som direktør for utdanningsetaten i kommunen.
Som leder av Utdanningsetaten hadde hun ansvar for Norges største kommunale etat med 15 000 ansatte, 90 000 elever og et budsjett på 14 milliarder kroner i 2018.
Hun ledet Kvalitetsutvalget fra 2002 til 2004, et utvalg som la grunnlaget for skolereformen Kunnskapsløftet, også kalt Søgnen-utvalget.
I september 2018 ble hun bedt av det rødgrønne byrådet i Oslo om å forlate stillingen ved 67-års alder den 8. november. Hun gikk over til ny stilling i kommunen etter avtale med byrådet.
Borgerlig demokrati
Borgerlig demokrati er en marxistisk term for en type politisk system i det kapitalistiske samfunnet.
Ifølge Lenin er det borgerlige demokratiet en begrenset form for demokrati, et slags borgerklassens diktatur over de andre klassene.
Dette anses som utilstrekkelig sammenlignet med den sosialistiske, fordi den begrenser demokratiet til den rent politiske sfæren og ikke for eksempel det private næringslivet. Sammenlignet med det tidligere føydalsamfunnet betrakter marxismen borgerlig demokrati som et framskritt. Den nåværende vestlige versjonen av demokrati er ifølge marxismen et eksempel på borgerlig demokrati. Den første franske republikk på 1790-tallet er et annet og tidlig eksempel på borgerlig demokrati.
Det marxist-leninistiske synet på det borgerlige demokratiet fikk praktisk betydning i forbindelse med oppløsningen av den konstituerende forsamlingen i Russland etter oktoberrevolusjonen. Bolsjevikene avskaffet det borgerlige demokratiet med det argument at det var mindre demokratisk enn det sosialistiske demokratiet.
Liberal kritikk av begrepet
Det liberale synet er at borgerlig demokrati er den eneste formen for legitimt demokrati, ettersom bare et system med allmenne valg kan oppfylle kravet til å være et demokrati.
Jon Tvinnereim
Jon Tvinnereim (født 1936 i Randabygda) er en norsk historiker og forfatter. Han var rektor ved Møre og Romsdal distriktshøgskole, Volda, 1982–1986, førsteamanuensis samme sted, og forskingsleiar ved Møreforsking, Volda, 1994–1997. Han var formann i Nasjonalt råd for distriktshøgskolene. Han var fylkesleder i Møre og Romsdal Venstre.
Han fikk i 2012 målprisen av Sunnmøre mållag.
Koto (musikkgruppe)
Koto var en italiensk gruppe grunnlagt i 1983, som opprinnelig bestod av Anfrando Maiola og Stefano Cundari. De er kanskje mest kjent for sangene Visitors, Dragon's Legend, Chinese Revenge og Jabdah, utgitt i perioden 1983-1988. Musikken har ofte blitt referert til som synthpop. Stefano Cundari døde en gang mellom 1991 og 1992 av hjernesvulst.
Rolette County
Rolette County er et fylke i den amerikanske delstaten Nord-Dakota. Det ligger nord i staten og grenser mot Towner County i øst, Pierce County i sør og mot Bottineau County i vest. Det har også grense mot Canada i nord.
Koto (musikkgruppe)
I 1989 kjøpte det tyske plateselskapet ZYX Music rettighetene til navnet Koto og samtlige av gruppens innspillinger. Den nederlandske musikkprodusenten Michiel van der Kuy gikk så i gang med å remixe deler av Kotos repertoar, i tillegg til å spille inn nytt materiale. Anfrado Maiola vant senere rettighetene tilbake, og har siden 2001 fortsatt å produsere album under navnet Koto.
Rolette County
Rolette Countys totale areal er 2,433 km² hvorav 96 km² er vann. I 2006 hadde fylket 13,903 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Rolla.
Soyasaus
Soyasaus eller bare soya er en gjæret saus som blir framstilt av brent hvete, soyabønner, vann og salt. Sausen kommer opprinnelig fra Kina og er mest brukt i asiatiske retter.
Soyasaus finnes i mange varianter hva gjelder farge og smak, og disse varianter har forskjellige bruksområder. Felles har de imidlertid at de har en eller annen farvenyanse mellom brunt og svart og at de har en saltende effekt på maten. Alle sorter kan benyttes både under selve matlagningen og som bordkrydder.
Soyasausen har en distinkt grunnsmak som kalles umami på japansk.
Juan-les-Pins
Juan-les-Pins er en liten by i det sørøstre Frankrike, på Côte d'Azur. Byen er en del av kommunen Antibes. Mens Antibes by ligger på østsiden av halvøya Garoupe, ligger Juan-les-Pins på vestsiden, og bebyggelsen i de to byene er stedvis vokst sammen til ett.
Soyasaus
Historie
Soyasausen ble til i Kina minst 500 år før Kristus, og spredte seg tusen år etter over til Japan, antagelig med den samme kulturelle ekspansjon som bragte buddhismen til Japan. Den ble kjent i Europa med nederlandske handelsfolk, som begynte storstilt import av den på 1700-tallet.
Juan-les-Pins
Juan-les-Pins ligger mellom Cannes og Nice og er en attraktiv ferieby sommerstid. Det er et stort innslag av italienske turister, men også tyskere og skandinaver besøker byen.
Juan-les-Pins er bl.a kjent for sine elegante hotell med fine, private sandstrender midt inne i byen. Tidligere var den en liten landsby med en lang rekke strender som innbyggerne i Antibes brukte til utflukter og picnic. Landsbyen fikk sitt nåværende navn 12. mars 1882.
Soyasaus
Historie
På 1700-tallet offentliggjorde Isaac Titsingh beskrivelser av japansk brygging av soyasaus (shōyu). Han var ikke den som var først ute med å utbre kunnskap om soyasaus, men hans fokusering på nettopp den japanske typen var ny.
Juan-les-Pins
Den årlige jazzfestivalen, «Jazz à Juan», som har vært arrangert siden 1960 i byparken La Pinede, tiltrekker seg et stort publikum samt verdensnavn innen denne musikksjangeren. Musikken har ført til at New Orleans og Juan-les-Pins er vennskapsbyer.
Soyasaus
Historie
Henimot midten av 1800-tallet forsvant den japanske shōyu ut av det europeiske marked, og europeerne assosierte så soyasaus omtrent utelukkende med de kinesiske typer. Bakgrunnen var nok at de var mye billigere. Europeiske forsøk på selv å brygge soyasaus var mislykkede fordi man ikke forstod den rollen som soppen Aspergillus oryzae spilte.
Juan-les-Pins
Om vinteren er mange hoteller og leilighetskomplekser stengt, og deler av byen kan virke tom og øde.
Антиб
Soyasaus
Kinesisk soya
Kinesisk soya er saltere og tykkere i konsistens enn japansk soya. Den deles vanligvis inn i tre kategorier:
Japansk soya
Japansk soya, shōyu (しょうゆ, 醤油), er litt søtere og lysere i fargen enn den kinesiske. Men også i Japan finnes det et vidt spekter av varianter både av type og etter regionalt opphav. Et vanlig japansk merke er Kikkoman.
Indonesisk soya
Indonesisk soyasaus, kjent som ketjap, har relativ tykk konsistens. Den spiller en viktig rolle indonesisk matlagning og er en vegansaus. Ketjap kommer i to hovedvarianter, en som kalles søt (manis) og en som kalles salt (asin). Begge er imidlertid salte. Sausen lages av soyabønner og palmesukker, som gjæres i en kort periode, og varmebehandles i omkring fem timer. Resultatet er en tyktflytende saus.
90 % av soyasausen som lages i Indonesia er av typen ketjap manis. Denne varianten er søt og krydret med stjerneanis, annet krydder og urter. Ketjap manis benyttes som krydder, eksempelvis til stekt kylling, og serveres gjerne i en skål ved siden av retten. En annen variant er ketjap asin. Den er mindre søt, ikke så mørk på farge og ikke så tyktflytende som ketjap manis. Denne sausen has gjerne over retter av kinesisk opphav. På Java finnes varianten ketjap ikan. Den er som ketjap manis, men har fiskesmak.
Ballong
Ballong er en beholder som inneholder luft eller gass og som holder fasongen på grunn av det indre trykket. De vanligste ballongtypene er leketøyballonger og pynteballonger, værballonger og ballonger som brukes som luftfartøy. Avhengig av oppdriftsmiddel skilles det da mellom varmluftsballong og gassballong.
Nafplio
Nafplio (gresk: Ναύπλιο; alt. skrivemåter: Nauplion, Nafplion, Navplion) er en by i Hellas.
Ballong
Ballonger kan fylles med luft som er lett tilgjengelig, men som ikke gir løftekraft. Flygende ballonger er fylt med gass som er lettere enn luft, helium er mye brukt. Ballonger kan fylles med vann og kalles da vannballonger.
Nafplio
Nafplio er administrativ hovedstad i det greske fylket Argolida på halvøya Peloponnes. Byen ligger innerst i Argolisbukten og har ca. 13 000 innbyggere.
Nafplio var hovedstaden i Hellas mellom 1829 og 1834.
Byens navn
I gresk mytologi var Nauplios sønn av havguden Poseidon og Amymone, en kvinne han reddet fra en satyr. Nauplios var en modig sjøfarer som ifølge myten grunnla Nafplio. Han hadde også en sønn, Palamedes, som gjorde en rekke oppfinnelser og døde i kamp under den trojanske krig. Borghøyden Palamidi er oppkalt etter ham.
Historie
I første del av middelalderen var byen under Bysants, som bygget fortet Akronafplia. I 1212 ble byen erobret av frankerne, som solgte den videre til Venezia i 1388. Byen fikk da navnet 'Napoli di Romania'. Italienerne avverget flere tyrkiske angrep, før de måtte gi tapt i 1540. Tyrkerne gjorde Nafplio til hovedstad i provinsen Morea.
I 1686 tok venetianerne byen tilbake, og i 1711 bygget de den imponerende festningen som fortsatt pryder toppen av Palamidi. Festningen sto ferdig i 1715, og kort tid etter gjenerobret tyrkerne byen. Med unntak av et kort russisk intermesso i 1770, forble Nafplio tyrkisk frem til den greske frigjøringen i 1822.
Frigjøringen fra tyrkerne ledet fram til etableringen av det moderne, selvstendige Hellas vi kjenner i dag. Nafplio var den første byen som ble gresk, derfor har byen en helt sentral posisjon i nyere gresk historie. Mang en skoleklasse fra Athen har vært på dagstur for å se hvor det greske flagget ble heist for første gang.
I sine første år var det nye Hellas under beskyttelse av stormaktene Storbritannia, Frankrike og Russland. De bestemte at landet skulle være et monarki. Valget falt på den 17 år gamle tyske prinsen Otto av Bayern. Kong Otto ankom Nafplio i 1833, men bare to år senere ble hovedstaden – og dermed også kongens hoff – flyttet til Athen. (Et stykke kuriosa: Selv om kongedømmet er avskaffet og har liten støtte blant grekere i dag, ble navnet Otto på 2000-tallet igjen brukt som en hedersbetegnelse. Kong Otto ble da kjælenavnet til den tyske fotballtreneren Otto Rehagel, som tok det greske landslaget til EM-gull i 2004.)
Etter den korte perioden i rampelyset falt Nafplio tilbake i anonymiteten. Likevel er Nafplio kjent over hele Hellas, ikke bare for sin historie, men også som en av landets vakreste byer.
Nafplio i dag
Med sin romantiske gamleby i venetiansk stil, avslappende atmosfære, godt vinterklima og nærhet til Athen er byen blitt populær som helgeutflukt for velstående grekere. Om sommeren kommer også utlendingene på besøk, ikke minst via badebyen Toló 9 kilometer unna.
For dem som er mer opptatt av kultur og historie enn strandliv, blir Nafplio ofte anbefalt som en base for utforsking av de mange severdighetene i omegnen. Historiske steder som Korint, Mykene, Epidaurus, Tiryns og Argos er godt innen rekkevidde.
Nafplio har også sine egne severdigheter. Mest iøynefallende er de tre festningene Palamidi, Akronafplia og Bourtzi (sistnevnte ligger på en holme i sjøen). I gamlebyen finnes det også arkeologisk museum, folkemuseum, krigsmuseum og det bitte lille og kuriøse komboloi-museet, til ære for perlekjedene som mange greske menn bærer med seg overalt.
Nafplio har to strender: Arvanitia, like over åskammen fra gamlebyen/parken, og Karathona, som ligger tre kilometer utenfor byen. Nærmeste store turiststrand er Toló, ni kilometer fra Nafplio.
Johann Samuel König
Liv og virke
Johann Samuel König var sonn av den fra Bern stammende fyrstelig-ysenburgiske inspektør og senere professor for orientalistikk i Bern Samuel Heinrich König og hans hustru Anna Maria Nöthiger.
Dessuten studerte han filosofien til Leibniz, som han ble tilhenger av, under læreren Jakob Hermann. Fra 1735 fortsatte han sitt studium under Leibniz-tilhengeren Christian Wolff i Marburg.
Vitenskapsmann
Fra 1737 bodde han i Bern, der han tok sikte på en karriere som jurist. Men i 1738 flyttet han til Paris, der Maupertuis introduserte ham for Voltaire og Marquise du Châtelet. I 1740 ble han korresponderende medlem av Det parisiske vitenskapsakademi på grunnlag av sitt arbeide om  Bienenwaben form. I 1741 ble han privatlærer for Marquise du Châtelet i matematikk og (leibnizisk) filosofi. Han avsluttet dette engasjementet etter en strid om betalingen, og ble en tid i Paris til han vendte tilbake til Bern.
I 1744 ble han forvist fra Bern for ti år, grunnet undertegnelselsen av et liberalt politisk bønneskrift. Han avslo i 1745 et kall Russland og ble i stedet professor for filosofi og fra 1747 for matematikk ved Universität Frjentsjer. Dessuten ble han i 1748 råd og bibliotekar dor arvestattholderen for Nederlandene Erbstatthalters der Niederlande Wilhelm IV av Oranien og i 1749 professor ved krigsskademiet i Den Haag.
König gikk for å være svært stridbar. Under arbeidet med Hamiltons prinsipp (Den minste virknings prinsipp) utløste han i 1751 en bitter prioritetsstrid. Dette prinsippet knyttet til Leonhard Euler og Pierre-Louis Moreau de Maupertuis hadde ifølge König allerede blitt formulert i1707 av Leibniz i et brev til Jakob Hermann. Men noe originalbrev kunne han ikke finne og fremlegge. Euler ogg Maupertuis anklaget König for å ha forfalsket en avskrift. Denne anklagen var allerede den gang ansett som svært tvilsom, og er senere blitt motbevist av Gerhardt (1898) og Kabitz (1913). Det er på den annen side tvilsomt om det aktuelle Leibniz-sitatet i virkeligheten kan anses som en for en tidligform av det omtvistede prinsipp. Uansett ble oppgavsrettsstriden et stort tema i samtidens fagkretser.
1751 publiserte König en sentens om klassisk mekanikk (König-setningen).
Gurdwara
Gurdwara er sikhismens gudshus eller forsamlingslokale. Et kjent Gurdwara er Harmandir Sahib, det gylne tempelet i byen Amritsar i den indiske delstaten Punjab. Dette er et kjært pilegrimsmål for sikher. Det finnes tre gurdwaraer i Norge. Disse er lokalisert i Oslo, Bergen og Lier.
Burggrafenamt
Burggrafenamt (tysk) eller Burgraviato (italiensk) er et historisk landskap og distrikt i Syd-Tirol. Det består av et avsnitt av dalen til Etsch (mellom Naturns i vest og Nals i syd) samt sidedalene Passeier i nord og Ultental i sydvest. Navnet («borggrevens amt») kommer av at området allerede i middelalderen lå direkte under borggreven av Tirol, som hadde sin stamborg rett ved Meran. Meran (italiensk Merano) er områdets største by og forvaltningssete.
79 % av befolkningen snakker tysk og 21 % italiensk.
Følger man Etsch oppover (dvs. vestover), kommer man til Vinschgau. Nedover (sydover) følger Überetsch og Südtiroler Unterland.
Kommuner
Burggrafenamt har 26 kommuner:
Why Marry?
Why Marry? er et skuespill fra 1917, skrevet av den amerikanske dramatikeren Jesse Lynch Williams. Det vant den først Pulitzerprisen for drama i 1918.
Handling
Historien finner sted i et herskapshus på landsbygda. En gruppe på åtte personer tilbringer helgen sammen, og temaene ekteskap og skilsmisse kommer stadig opp i deres interaksjoner og samtaler.
Kaï
Kaï (FCI #317) er en japansk hunderase med urhundpreg. Det er en mellomstor spisshund som opprinnelig ble avlet som jakthund på villsvin og hjortedyr. Rasen er også kjent som tigerhund og torahund. Den ble erklært å være en nasjonalskatt i Japan i 1934.
Opprinnelse og alder
Kaï er en gammel og sjelden hunderase som stammer fra Yamanashi-prefekturet på øya Honshu i Japan, der den opprinnelig blant annet ble benyttet som jakthund på villsvin og hjortedyr. Man trodde lenge at denne hunden var for primitiv til å kunne utgjøre en god familiehund, men denne oppfatningen har endret seg. I hjemlandet ble den først anerkjent i 1934, mens American Kennel Club først anerkjente den så sent som i 1996.
I hjemlandet skal det finnes to typer av denne hunden. En smalere som helst benyttes til hjortejakt, og en noe tyngre som helst har vært benyttet til bjørnejakt.
Utseende, anatomi og fysikk
Kaï skiller seg fra andre japanske spisshunder, gjennom å ha en noe mer kileformet og smalere skalle, som har tydelig markert stopp. Den er ellers massivt bygd og har balanserte proporsjoner og lette, smidige bevegelser. Kroppen har markerte skuldre og dyb brystkasse. Halsen er tykk, muskuløs og kraftfull. Buklijen er godt opptrukket og lendet bredt og muskuløst. Ryggen er rett og kort. Meget muskuløse bein og kraftig benstamme. Halen er høyt ansatt, tykk og bæres tett ringlet eller bøyd i en bue over ryggen.
Pelsen er kort, tett, stiv og rett. Lenger på halen. Underullen er tett og myk. Fargen er sort bridle (Kuro-Tora), rød brindle (Aka-Tora) eller rød-sort brindle (Chu-Tora). Valpene fødes ensfarget, og det karakteristiske tigermønsteret kommer fram etter hvert som de blir eldre, kanskje ikke før i seksmåneders-alderen. Det sies at noen hunder ikke er fullt utfarget før i femårsalderen.
Hannene måler normalt ca. 50–56 cm i skulderhøyde og veier gjerne 18–25 kg. Tispene måler normalt ca. 46–50 cm i skulderhøyde og veier gjerne 13,5–20 kg.
Bruksområde
Kaï er en utpreget jakthund for storvilt, som også har en rekke andre egenskaper som både brukshund og familiehund. Den er energisk og meget utholdende.
Lynne og væremåte
Kaï skal være en utmerket familiehund, som er spesielt varsom omkring barn og stort sett er dominant ovenfor andre hunder. Man må imidlertid påregne rikelig med mosjon for at denne hunden skal trives.
Annet
De japanske spisshundene av urhundtype regnes som sunne. Pelsen minner om polarhundenes og er nærmest «selvrensende». Den krever imidlertid systematisk stell i røyteperiodene, når underulla slipper. Disse hundene er typisk også svært nøye med egen hygiene.
Apple II
Apple II (noen ganger skrevet som Apple 2, Apple ][ eller Apple //) var den første, populære mikrodatamaskinen som ble laget av Apple Computer. Maskinen ble lansert i 1977, den var en etterfølger av Apple I.
Fylkesvei 1820
Fylkesvei 1820 går mellom Bekken og Lageråa i Hamar.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 122 (Hedmark).
(I’d Like to Get You on a) Slow Boat to China
«(I'd Like to Get You on a) Slow Boat to China» er en amerikansk populærmusikksang, skrevet av Frank Loesser. Den ble publisert i 1947.
Hitinnspillinger:
Sangen er en velkjent popstandard, innspilt av mange artister, innbefattet Rosemary Clooney, Jimmy Buffet, Fats Domino samt Ella Fitzgerald
Bette Midler og Barry Manilow fremførte sangen på Bettes album Bette Midler Sings the Rosemary Clooney Songbook (2003).
Norsk versjon
Juul Hansen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «I en robåt til Kina».
I film og på TV
Miss Piggy fremførte sangen med skuespilleren Roger Moore i en episode av The Muppet Show.
Sangen hadde en fremtredende plass i Peter Greenaways film 8 1/2 kvinne. I filmen ble den fremført av John Standing og Matthew Delamere.
Charlotte Saunders Cushman
Charlotte Saunders Cushman (1816–1876) var en amerikansk skuespiller.
Etter et mislykket forsøk på å bli operasanger debuterte hun i 1836 i New Orleans som skuespiller. Hun ble en av sin tids mest suksessrike skuespillere, og spilte både i USA og England. Hun bodde i London i flere år, hvor hun ble kjent med forfatteren Geraldine Jewsbury som i romanen The Half Sisters (1848) baserte en karakter på Cushman.
I Boston 1835 opptrådte Cushman i operaen Figaros bryllup. De følgende årene debutere hun som Lady Macbeth i Macbeth, og hennes rolletolking var mer energisk enn tidligere vanlig. Etter en suksessfylt teatersesong i New Orleans vendte hun tilbake til New York City hvor hun spilte ved Bowery Theater. Deretter opptrådte hun med gode kritikker på nytt i rollen som Lady Macbeth i Albany, New York. I 1837 spilte Cushman mot grunnleggeren av amerikansk scenekunst, Edwin Forrest, i stykket The Lady of Lyons.
Joseph Schumpeter
Joseph Alois Schumpeter (født 8. februar 1883, død 8. januar 1950) var en østerriksk økonom som ble født i Triesch i Østerrike-Ungarn (nå en del av Tsjekkia), men flyttet senere til USA, hvor han i mange år var professor ved Harvard-universitetet. Han var særlig opptatt av hva som påvirket den økonomiske utviklingen over tid, og var ikke tilfreds med den nyklassiske teoris forklaringer på dette. Schumpeter populariserte og utviklet det økonomiske begrepet kreativ destruksjon.
Charlotte Saunders Cushman
I 1839 giftet hennes yngre søster Susan Cushman seg med Nelson Merriman. Da han forlot henne straks etter at hun ble gravid tok Charlotte Cushman seg av den bare 14 år gamle søsteren. Susan var også skuespiller, og de følgende årene ble begge berømte for sine roller i Romeo og Julie, hvor Charlotte spilte Romeo.
Joseph Schumpeter
Biografi
Schumpeter studerte økonomi og jus ved Universitetet i Wien. Schumpeter lot seg kraftig inspirere av Carl Mengers elever og spesielt Friedrich von Wieser og Eugen von Böhm-Bawerk. Joseph Schumpeter tok sin doktorgrad i Wien i 1906 i en alder av 23 år.
Charlotte Saunders Cushman
Charlotte Cushman forelsket seg i 1843 i Rosalie Sully, en datter av kunstneren Thomas Sully, men romansen tok slutt i 1844. Cushman begynte å spille på ulike steder, og Rosalie Sully døde kort tid etter.
Joseph Schumpeter
Biografi
Han underviste ved Universitetet i Cznernowitz i dagens Ukraina og i 1911 ble han professor ved Universitetet i Graz, hvor han underviste helt frem til første verdenskrig. Etter krigen ble han finansminister i Østerrike (1919-1920) i Karl Renners sosialistiske regjering. Han gjorde seg i denne tid berømt, da han etter ni måneder som finansminister kjørte med flere prostituerte i åpen hestedrosje gjennom Wien. Mellom 1920 og 1924 var han president i den private Biedermann-banken. Da banken, i likhet med en stor del av den regionale økonomien, kollapset, sto Schumpeter igjen på bar bakke.
Charlotte Saunders Cushman
I 1848 traff Cushman journalisten, forfatteren og deltidsskuspilleren Matilda Hays, og de utviklet et nært vennskap som etter en tid gikk over i et lesbisk forhold. De to var sammen de neste ti årene, de kledte seg likt, og i Europa ble de offentlig omtalt som et par.
Joseph Schumpeter
Biografi
Han ble deretter ansatt ved Universitetet i Bonn, hvor han ble helt frem til 1932. Han dro to ganger til USA for å undervise i økonomi ved Harvard, en gang i 1927 og en annen i 1930. På grunn av nasjonalsosialismens fremmarsj i Tyskland dro han tilbake USA, hvor han igjen underviste fra 1932 og frem til sin død i 1950.
Charlotte Saunders Cushman
In 1854 forlot Matilda Hays Cushman til fordel for skulptøren Harriet Hosmer, noe som førte til en serie sjalusiscener mellom de tre kvinnene. Hays vendte etter en tid tilbake til Cushman, men forholdet var ikke som før, og i 1857 hadde Cushman en hemmelig affære med skulptøren Emma Stebbins. Matilda Hays oppdaget forholdet og brøt forbindelsen med Cushman. Hays gikk offentlig ut og bebreidet Cushman fordi hun hadde ofret sin egen karriere til fordel for Cushmans, og hevdet at hun derfor hadde krav på erstatning. Cushman betalte henne en ukjent sum, og de to skilt lag for alltid.
Joseph Schumpeter
Biografi
Ved Harvard møtte han liten forståelse, siden hans liberalistiske synspunkter virket utdaterte i forhold til den da populære keynesianismen. Han jobbet hardt i denne perioden, men oppnådde lite anerkjennelse for sine verker og sine økonomiske teser.
Charlotte Saunders Cushman
Kort tid etter at Hays hadde flyttet ut, flyttet Emma Stebbins inn. Noen månedere senere reiste Cushman til Amerika hvor hun, tross at hun bedyret sin kjærlighet til Stebbins, hadde en affære med den 18 år gamle skuespilleren Emma Crow. Da Cushman reiste til Italia igjen, fulgte og Emma Crow med henne, men hun ble kjent med Cushmans nevø Ned Chushman, og Emma og Ned giftet seg i april 1861. Cushman vendte tilbake til USA og Emma Stebbins.
Joseph Schumpeter
Biografi
Selv om Schumpeter var leder for det økonometriske selskapet i USA fra 1940 til 1941 (og fikk mange matematikere som tilhengere), hevdet han at han selv ikke var matematiker, men en nasjonaløkonom som prøvde å integrere sosiologisk forståelse med sin egen økonomiske teori.
Charlotte Saunders Cushman
I 1869 fikk Cushman konstatert brystkreft. Stebbins neglisjerte sin egen karriere som skulptør for å kunne ta seg av henne. Cushman døde i en alder av 59 år av lungebetennelse og ble gravlagt i Mount Auburn Cemetery i Cambridge, Massachusetts.
Cushman ble innlemmet i New York Universitys Hall of Fame i 1915.
Joseph Schumpeter
Biografi
Schumpeter sa senere i sitt liv at han hadde tre mål for livet: Han ville bli verdens beste økonom, den beste hesterytter i Østerrike og den beste elskeren i Wien. Han uttalte at han hadde nådd to av målene. Han var ifølge han selv verdens beste økonom, og verdens beste elsker, men hadde enda ikke klart å bli verdens beste hesterytter.
Økonomisk teori
Schumpeter la vekt på det han kalte entreprenørenes (gründernes) og innovasjonens (nyskapningens) rolle i den økonomiske utviklingen. Entreprenørene var personer som i særlig grad visste å utnytte de dårlige tider til sin fordel ved å ligge i front når det gjaldt innovasjoner. De våget å satse før andre på å ta i bruk ny teknologi og kunnskap i form av nye produkter, produksjonsmetoder, distribusjon og markedsføring.
Runebomme
Mange runebommer gikk ut av samisk eie i løpet av 1600- og 1700-tallet. En del ble beslaglagt av prester og andre øvrighetspersoner, som ledd i en intensivert misjonsinnsats overfor samene. Andre ble kjøpt av samlere. Korstoget mot runebomma førte til at den handlingsbårne kunnskapen rundt håndteringen av instrumentet døde ut. De mange skildringene av runebomma og bruken av instrumentet nedtegnet fra 1100-tallet og et stykke inn på 1900-tallet, gir like fullt et bredt bilde av bruk og funksjon.
Runebomma har hatt en viktig plass innenfor gammel samisk kultus. Den ble blant annet brukt som et redskap for sjelereiser. Noaiden, ofte omtalt som den samiske sjamanen, slo på skinnet med en runebommehammer. Dersom noaiden gikk over i transe (her: dvaletilstand), ble bomma lagt over noaiden med skinnet ned. Så vandret noaidens gand (sjel og bevissthet) ut av kroppen og besøkte åndeverdenen eller andre steder. Instrumentet kunne også brukes til å spå med. Det ble da lagt en eller flere visere på trommeskinnet og ettersom det ble slått på rammen eller på skinnet med hammeren, beveget viseren (viserne) seg. Svaret ble utledet av hvilke motiv viseren (viserne) reiste over / stoppet ved. Runebomma er i senere år revitalisert som musikkinstrument.
Joseph Schumpeter
Økonomisk teori
Schumpeter kom til heder og verdighet etter andre verdenskrig, fordi mange mente at økonomene ikke klarte å forklare den økonomiske veksten særlig godt ved hjelp av sine kvantitative modeller. Også etter 1970 da det viste seg at Keynes' teorier ikke lenger hadde samme forklaringskraft, fikk interessen for Schumpeter et oppsving. Oppmerksomheten ble rettet mot nye produkter og produksjonsprosesser for å gi vekst. Kritikerne hevdet derimot at entreprenørene alene neppe løste problemene i samfunnet; få kan hevde at de kan lede bedrifter slik at de hele tiden er nyskapende. Selv mente han at Leon Walras var verdens beste økonom.
Runebomme
Navn og etymologi
Runebomme (dialektisk «runebumba») er sammensatt av «rune» og «bomme». Bomme (bumba) er det norrøne navnet på tromme. Det er et urgammelt lydord som betegner «hul, dump lyd»/«støy». Ordet dukker opp i utallige varianter i ymse beslektede og mindre beslektede språk. (Her tilføyes at tromme/trumba på norrønt ble brukt om trompet- og lurinstrumenter, ikke om slagverksinstrumenter.) Rune betyr opprinnelig «(religiøs) hemmelighet» på norrønt, på germanske språk generelt, og på keltisk.(Rune i betydningen «bokstaver» er sekundært/moderne; det gamle ordet for «skrifttegn» var stafr (som i «bokstav»), ikke «runer»). Her nevnes det gamle samiske verbet runam (i presens imperativ runa) som betyr «å brumme» og som metaforisk ble brukt om «å gråte sakte» (Knud Leem, 1768), og det finske substantivet runo som betyr «sang».
Joseph Schumpeter
Schumpeter og keynesianismen
Han hadde mer tro på at fri-markedsøkonomien ville komme seg ut av krisene på egen hånd enn sin berømte samtidige økonom John M. Keynes, som mente at staten burde gi stimuluspakker til næringslivet i dårlige økonomiske tider. Konjunkturbølger forklarte Schumpeter blant annet med at innovasjonene gjerne kom i «svermer», slik at gode tider uvegerlig måtte avløse de dårlige. Ulikevekt og kriser hadde en positiv funksjon ved at man kunne kvitte seg med foreldet teknologi og utrangerte bedrifter, noe som la grunnlag for ny vekst som hele samfunnet ville dra nytte av senere.
Runebomme
Navn og etymologi
Her er andre tradisjonelle benevnelser: Knud Leem omtaler sporadisk runebomma som Spaa-Bomme (1768), mens Lars Levi Læstadius (med flere) skriver om spåtrumma (ca. 1840). Gandtrumba er registrert blant annet på Helgeland. Den tradisjonelle benevnelsen «trolltromme» (på svensk «trolltrumma»), kan oppfattes odiøst (basert på en tolkning av samisk religion som «trolldom»); derfor søker mange i dag å unngå denne betegnelsen. Et annet tilbakevendende navn i norske og svenske kilder er «lappetromme» (lapptrumma). Også denne søker man å unngå, da «lapp» oppleves nedsettende av mange samer. Finnene og kvenenes tradisjonelle navn er kannus.
Joseph Schumpeter
Kapitalismen
Schumpeters mest kjente tese kom frem i boka Capitalism, Socialism and Democracy, som gikk ut på at kapitalismen var dømt til å forsvinne, ikke på grunn av sin fallitt, men snarere på grunn av sin suksess. Han hevdet allikevel at han ikke var en antikapitalist, men snarere en realistisk doktor som måtte si sannheten om pasienten. Han mente at kapitalismen var et dynamisk og fredelig økonomisk system, men at det utviklet en mentalitet hos befolkningen og i det intellektuelle miljøet som til slutt ville føre til at kapitalismen ville forsvinne.
Runebomme
Navn og etymologi
Av moderne betegnelser kan nevnes «sjamantromme», «noaidetromme», «sametromme» og «seremonitromme». Jamfør svenskene som i dag bruker shamantrumma, nåjdtrumman, den samiska trumman, ceremonitrumma, eller bare trumman, avhengig av sammenheng.
På samisk brukes gievrie, goavddis/gobdis/goabdes og meavrresgárri. Det sørsamiske gievrie betyr «den buete» og betegner strengt tatt en rammetromme, mens det nordsamiske goavddis betegner en skåltromme. Dette er i tråd med den vanlige utbredelsen av disse typene. Det nordsamiske meavrresgárri er sammensatt av meavrres fra meavrit (finsk möyriä) som betyr «rote, sparke, brøle», og gárri fra norsk «kar» i betydningen skål, beholder.
Skriftlige kilder
Kildene til kunnskap om runebommene (og bruken av dem) er et vidt og sammensatt felt. I det følgende presenteres noen av de viktigste skriftlige kildene i to kategorier. Den første kategorien omfatter beretninger og annen informasjon nedfelt i bøker, rapporter og annet skrevet av geistlige og intelektuelle. Den andre omfatter beretninger der samer selv forteller, direkte eller inndirekte – for eksempel i rettsprotokoller/referater fra trolldomsprosesser.