cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jacksons Shenandoah-felttoget
Lincoln mot Jackson
De to unionshærer vil møte hverandre på den sørvestre foten av Massanutten-fjellet, Jackson kunne flykte gjennom Browns Gap mot Charlottesville og marsjere til Richmond, men han hadde bestemt seg om å beseire den ene hæren først, deretter den andre før de samlet seg. For dette ble den mindre byen Port Republic hvor to mindre elver munner ut i South Fork viktig for hans plan. Hvis broene i området over elvene North River, South River og South Fork ble ødelagt, kunne ikke de to unionshærer gå sammen. Jacksons hær tok opp stilling på høyere terreng over byen på sørbredden av North River for å hindre Shields på østbredden av South Fork fra å ta seg over til Port Republic. Ewell med hans divisjon ble sendt til Cross Keys for å stoppe Fremont på veien fra Harrisonburg. Under trefningene 7. juni klarte Jackson å slå tilbake et raid av oberst Samuel S. Carrolls kavaleriet på Port Republic og holde stand på en bro over North River.
Slaget ved Cross Keys (8. mai)
Fremont nølte med å angripe til tross for at Ewell hadde manøvrerte for å invitere et angrep 7. juni, og om morgenen den 8. juni marsjerte nordstatssoldatene mot den konfødererte generalens stillinger, i troen om at han hadde færre tropper enn sin motstander. Men han hadde 11 500 mann mot Ewell som måtte klarte seg uten Louisiana-brigaden med bare 5 800 mann. Angrepet gikk langsomt, og Fremonts artilleriet gjort ikke mer enn å varsle Jackson om at slaget sørøst for Port Republic hadde startet. Slaglinjen fra sørvest til nordøst avanserte langs Keezletown-veien mot Ewells troppene som hadde en sterk stilling på et høydedrag bak Mill Creek med sine flanker beskyttet av skogholter. Den første nordstatsbrigaden som svinget til venstre, brigadegeneral Julius Stahels Tyske brigade på fem regimenter, ble brått stoppet under en fryktinngytende salve av brigadegeneral Isaac Trimbles brigade på nær hold. Flere hundre falt, regimentet 8. New York Infantry på 500 mann mistet nesten halvparten under angrepet på høyden Victory Hill. Senere om dagen hadde Fremont sendt bare fem av hans 24 regimenter inn i slaget mens Ewell ventet på et større angrep som aldri kom. Den utålmodige Trimble gikk til angrep mot et batteri, og drevet tilbake Stahels brigade opptil en mile inn i nordstatssoldatenes linje. I en slik sårbar posisjon ventet Trimble og hans menn på et motangrep som aldri kom, for Fremont hadde trukket tilbake slaglinjen til Keezletown Road. Ewell ønsket ikke å gå til angrep mot en så tallmessig overlegen motstander, selv om Trimble foreslo et nattlig angrep på Fremont. Slaget var knapt mer enn en trefning ettersom en mindre del av begge parter var involvert i kampene. Ewell hadde et tap på 287 mann mot Fremont som mistet 684 mann, de fleste i Stahels brigade.
Stonewall Jackson som konkluderte med at Fremont ikke lenge utgjør en trussel etter kampene så man kunne ha en sikringsavdeling mot ham, hentet de fleste troppene fra Ewells divisjon i ly av natten til resten av arméen som krysset North River-broen som var blitt sikret etter en hard trefning med Carrolls kavaleriet i den samme dag, og videre på en improviserte bro av forsyningsvogner på et vadested i South River til sørbredden av South Fork-elven. Stonewall-brigaden marsjerte først mot Conrads Store om morgenen den 9. april mens forsyningstoget ble sendt mot Browns Gap.
Slaget ved Port Republic (9. mai)
Om morgenen den 9. juni ved kl. 7 oppdaget Jackson føderale tropper på vei mot hans posisjon. Uten å rekognosere forut eller vente på resten av arméen, ble Winders Stonewall-brigaden sendt på et angrep gjennom morgentåken. Under angrepet ble brigaden fanget under en voldsom flankeild fra en rydding i foten av Blue Ridge-fjellene, Coaling, hvor det var kullgruver for en lokal familie, mens disse angrepet Shields fortroppen på to brigader med 3 000 mann under general Erastus B. Tyler. Jackson og Winder forsøkt å redde brigaden ut av den dobbelte ilden, og sendt regimentene 2. og 4. Virginia opp mot ryddingen hvor disse oppdaget tre føderale regimenter som beskyttet batteriet. Angrepet ble slått tilbake.
Etter angrepet på Coaling hadde mislykket, beordret Jackson sine troppene i Ewells divisjon om å trekke seg tilbake over North River-broen som deretter ble brent av menn fra Trimbles brigade for at Fremont ikke kunne følge etter. Mens han ventet, ble general Richard Taylors Louisiana-brigaden sendt mot batteriet på Coaling. Winder på nytt gikk til angrep for å komme et føderalt angrep i forkjøpet, men Stonewall-brigaden på nytt ble stoppet og hadde nå lite ammunisjon tilbake. Ewell reddet Winder med 44. og 58. Virginia regimenter som angrepet Tylers venstre flanke. Tylers menn var først slått vekk, men etter å ha reorganisert seg drevet de Ewells troppene inn i skogen sør for Coaling.
Flint Creek kullkraftverk
Flint Creek) kullkraftverk  er et varmekraftverk ved Gentry i Benton County, delstaten Arkansas i USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 528 MW fordelt på 1 turbin. Brenselkilden er kull fra Wyoming. Kraftverket stod ferdig i 1978 og eier er energi-kooperativet Arkansas Electric.
Jacksons Shenandoah-felttoget
Slaget ved Port Republic (9. mai)
Taylor angrepet infanteriet og batteriet på Coaling tre ganger, og etter å ha klarte å bryte gjennom til ryddingen under det tredje angrepet, ble de selv angrepet av tre Ohio-regimenter. Ewell som hadde blitt drevet inn i skogen, kom overraskende på nordstatssoldatene fra Ohio, og drevet dem bort. Etter å ha erobret ryddingen med batteriet kunne sørstatssoldatene skyte ned på Shields` menn, Ewell selv var med på å bemanne de erobrede kanonene. Etter brigadegeneral William B. Taliaferro med forsterkninger gikk til angrep, ble unionshæren presset nordover vekk fra slagfeltet. Shields hadde tapt slaget. Jackson bemerket til Ewell; «General, han som ikke ser Guds hånd i det er blind, sir, blind!»
Slaget ved Port Republic hadde vært dårlig ledet av Jackson med de største tapene for den konfødererte Valley Army («arméen i dalen») under felttoget; 816 mann ut av 6 000 mann involvert i kampene mot 1 002 mann ut av 3 500 nordstatssoldater. Shields hadde bare sendt to brigader med åtte regimenter mot Jacksons posisjon ettersom hans troppene var kraftig oppholdt av dårlige veier fylte med mudder oppover Luray-dalen. Historikeren Peter Cozzens argumenterte for at det var et «unødvendig slag», ettersom Jackson kunne fortsette oppe gjennom fjellpasset Browns Gap, og at han hadde et ansvar for de store tapene, det var ikke foretatt rekognosering eller oppvist taktisk finesse under kampene. Nordstatssoldatene som var blitt sittende fast på vestbredden av elvene North River og South Fork og fordrevet nedover Luray-dalen, var meget frustrert over de dårlige presentasjonene av generalene. Shields og Fremont fikk deres militære karriere ødelagt ved Cross Keyes og Port Republic. Fremont resignert fra unionshæren få uker senere etter å ha fått generalmajor John Pope som overbefal. Shields resignert i mars 1863.
Etterspillet
Etter Jackson hadde vunnet de to slagene, retirerte de to nordstatsarméer nedover dalen. Fremont marsjerte tilbake til Harrisonburg bare for å finne en melding fra Lincoln som ikke hadde kommet fram i tid, med ordre om å stoppe i byen. Etter været med mye regn ble bedre, rykket Jacksons kavaleriet under oberst Thomas T. Munford tilbake mot Fremonts troppene som fortsatte videre til Mount Jackson den 11. juni. Under forfølgelse av sørstatskavaleriet ryket Fremont nedover dalen til Middletown hvor general Banks og brigadegeneral Franz Sigel hadde stoppet på den nedre dalen etter å ha krysset Potomac. Shields, som mente hans divisjon var blitt utmattet, marsjerte tilbake til Front Royal og ut av Shenandoah-dalen den 21. juni.
Jackson oppmuntret av suksessen i felttoget sendt en rapport til Richmond og bad om å utvide arméen til 40 000 mann så han kunne fortsette etter de føderale nedover dalen og over Potomac. 14 000 soldater ble avdelt til Jacksons kommando, men Lee avslørte sin plan om en motoffensiv mot McClellans Potomac-arméen for å drive de føderale troppene vekk fra Richmond. Han trengte alle tropper som kunne samles, og Jackson fikk en meget viktig rolle i planen. McClellans høyre flanke nord for Chickahominy-elven mot Hanover Courthouse viste seg etter et kavaleriraid av brigadegeneral J.E.B. Stuart, å være sårbart for den høyre fløyen, general Porters femte korpset, som hadde sine stillinger mot Mechanicisville. Stonewall Jackson dro den 17. juni fra Shenandoah-dalen, og startet marsjen natten til 18. juni for å slutte seg til Lee. Han sloss sammen med Lee i syvdagersslaget fra 25. juni til 1. juli. Men Jackson var ikke på sitt beste, og begikk en rekke feilgrep til stor frustrasjon for Lee som innså at generalen fra Shenandoah-felttoget var blitt utslitt. Felttoget hadde vært meget krevende med de mange ilmarsjene, og marsjen til Richmond var langt mer krevende enn beregnet. Denne serien av trefninger hvor Jackson hadde en viktig rolle, er i ettertid kalt «slaget med de merkelige feilgrep». Men McClellan gjorde større feilgrep enn Lee og Jackson, og det sluttet med at Potomac-arméen var blitt fanget på Virginia-halvøya.
Stonewall Jackson hadde fullførte sitt oppdrag, holdt tilbake over femti tusen soldater fra McClellan (som følte at den konfødererte hovedarméen var større enn sin egne, selv om hele Army of Northern Virginia hadde 60 000 mann), og avverget McDowells første korpset fra å slutte seg til Potomac-arméen under angrepet på Richmond. Hans seire løftet stemningen i sørstatene som hadde sjeldent opplevde seire siden det første slaget ved Bull Run. I et klassisk felttog med overraskelse og manøvrering, hadde han presset sine menn til å marsjere 1 040 km i 48 dager og vunnet fem viktige seire med omlagt 17 000 mot tilsammen over 50 000. Stadig var deler av hæren sendt ut på streiftog for å villede fienden, og man hadde brukt jernbanen samt improviserte vegstrekninger for å ha en stor mobilitet. Den vanlige soldaten i Stonewall-brigaden var dårlig utstyrt og ofte sultne, ofte hadde ikke støvler som dekket fotsålene. Likevel motiverte Jackson sine menn til å gjennomføre dagsmarsjer i høyt tempo, selv med tungt pakning.
Lincoln skuffet over nederlaget innså problemene med å styre flere styrker samtidig mot et felles mål, og skapte en ny armé, Army of Virginia, under generalmajor John Pope, som kom til å bestå av styrkene under Banks, Fremont, McDowell og en rekke mindre enheter fra området ved Washington og det vestlige Virginia. Etter McClellan var oppsagt som øverstkommanderende, hadde Lincoln denne jobben fram til 11. juli. General Henry Wager Halleck overtok ansvaret som commander in chief. McClellan kunne ikke hente ut sine troppene fra Harrisons Landing på bredden av James-elven fort nok, og bare general Pope med den nyopprettede Virginia-arméen sto mellom Lee og Washington. Denne arméen ble utmanøvrert og slått av Lee og Jackson under felttoget i Nord-Virginia.
De norske innvandrerne
I den største krigen som noensinne er utkjempet på det amerikanske kontinent, kjempet opptil 6 000 norske innvandrerne, de fleste fra de nordvestlige statene Wisconsin, Illinois, Iowa og Minnesota. Under Jacksons Shenandoah-felttoget deltok flere nordmenn i kampene, nesten samtidige unionssoldater. Enheten med fleste nordmenn under felttoget er Dane County Guards, et militskompani på 50 mann som for en stor del besto av frivillige fra Dane County i Wisconsin. Dette kompaniet ble innlemmet i 3. Wisconsin regimentet som kompani «K». Regimentet sluttet seg til oberst George H. Gordons tredje brigade i general Williams` divisjon i det femte korpset ved Harpers Ferry, som fungerte som en egne armé under general Banks.
Nordmennene i kompaniet kom i kamp med Jacksons menn den 24. mai. Regimentet ble lite berørt av kampene under Slaget ved Winchester, men under flukten gjennom byen ble soldaten Andreas Johannessen drept av et skudd fra et hus. Løytnant Widvey ble rasende og beordret ild på huset hvor en kvinne skulle ha blitt drept. Regimentet gikk dels i oppløsning under tilbaketoget mot Harpers Ferry, som hadde mer preg av hodeløs flukt vekk fra Jacksons mennene.
Fra vest kom Fremont med sine styrker, deriblant general Blenkers tyske divisjon som hadde en skrivekyndig nordmann. Denne nordmannen skrev flere brev om felttoget mot Jacksons sørstatsarméen, blant annet beskrev han sine opplevelser fra slaget ved Cross Keyes. Trolig tilhørte han 54. New York regimentet i brigadegeneral Henry Bohlens brigade som var lite berørt av kampene.
Engelsk 1. divisjon 1935–36
== Tabell ==
Opprykk
De to dårligste klubbene i 1. divisjon rykket automatisk ned til 2. divisjon og de to beste klubbene i 2. divisjon rykket automatisk opp til 1. divisjon.
Engelsk 2. divisjon 1935–36:
Klatreulykken på K2 august 2008
Etter at 17 klatrere i to grupper var kommet til topps, raste den store séracen ut over passasjen som kalles «Flaskehalsen» (the Bottleneck), en trang og bratt isrenne på ca. 8,200 meters høyde. Flaskehalsen er fryktet som det farligste partiet på ruta Abruzziryggen (Abruzzi Spur) på fjellets sørøstlige side, en av de mest brukte rutene. Raset tok med seg flere av klatrere som befant seg i Flaskehalsen, og i tillegg tok raset med seg de faste tauene som var lagt ut for å sikre klatrerne over den utsatte passasjen. Klatrere som var i området startet straks en redningsaksjon.
Den 4. august 2008 ble antall døde satt til 11, selv om mange aldri vil bli funnet. Den norske klatreren Rolf Bae var blant de som ble tatt av raset over Flaskehalsen, og ble 3. august bekreftet omkommet. Det ble kort tid etter klart at Baes kropp trolig ikke vil bli hentet ned fra K2. Baes ektefelle Cecilie Skog og kameraten Lars Nessa, som befant seg over Flaskehalsen da raset gikk, kom seg ned fra fjellet i fysisk god behold, til tross for at de måtte friklatre det kritiske partiet uten annen hjelp enn isøksene.
Den pakistanske ministeren Shahzad Qaiser i det pakistanske utenriksdepartementet skal ifølge Dagbladet.no ha omtalt ulykken som «den verste enkeltulykken som noensinne er skjedd på noen av fjellene våre».
Referanser
K2
Aleksandr Khatuntsev
Aleksandr Vasiljevitsj Khatuntsev (Александр Васильевич Хатунцев) (født 11. februar 1985) er en profesjonell russisk landeveissyklist.
Løvtredreper
Løvtredreper (Cossus cossus) er en sommerfugl som tilhører familien tredrepere (Cossidae).
Utseende
En stor (vingespenn 59 – 90 mm, hunnen større enn hannen) og meget kraftig, grå sommerfugl. Antennene er enkelt kamformede, hvert ledd er formet som en plate. Ospetredreperen (Lamellocossus terebra) ligner mye, men har dobbelt kamformede antenner, den er dessuten litt spinklere. Vingene er mørkgrå med tallrike korte, svarte tverrstreker. Den opptil 10 cm lange larven er litt avflatet, mørkrosa med svart hodekapsel med svært kraftige kjever. Den har spredte, lyse børster og utskiller en karakteristisk, stikkende, eddikaktig lukt fra kjertler på munndelene.
Levevis
Larvene borer i løvtrær. De ser ut til å foretrekke skadede trær og i noen tilfeller kan de svekke trærne så sterkt at de dør, derav navnet. Larven bruker to til fem år på utviklingen før den kryper ut på ettersommeren og begir seg på vandring på leting etter en egnet overvintringsplass. De aller fleste funn av denne arten er av slike larver, som vekker oppsikt på grunn av størrelsen. De voksne sommerfuglene ser man sjelden. Når den har funnet et egnet sted, graver larven seg ned og spinner seg inn i en kokong i jord eller mellom vedrester. Den overvintrer før den som forvandler seg til en puppe. De voksne sommerfuglene flyr om natten i juni – august. De tar ikke næring til seg, men lever på oljeaktige fettstoffer de har lagret fra larvetiden. De kommer av og til til lys.
Utbredelse
Løvtredreper er utbredt i Nord-Afrika, over hele Europa og i det nordlige Asia like øst til Kina og Japan. I Norge er den nokså vanlig sør for Dovrefjell, og det er funn nord til Steigen i Nordland.
Hurdal Idrettslag
Hurdal Idrettslag (stiftet 26. januar 1896) er et fler-idrettslag fra Hurdal i Viken, som tilhører Akershus Idrettskrets. Idrettslaget har 8 undergrupper, fotball, friidrett/turn, skihopping, håndball, langrenn, sykling, Friskis & Svettis og e-sport.
Joseph Li Shan
Joseph Li Shan (født i mars 1965 i Daxing i Beijing i Folkerepublikken Kina) er biskop av det katolske erkebispedømmet Beijing i Folkerepublikken Kina, i kommunion med Paven og anerkjent av den kinesiske regjering.
Corday-Morgan-medaljen
Corday-Morgan-medaljen (Full pristittel på engelsk: Corday-Morgan Medal and Prize) er en prestisjefylt pris som årlig er blitt utdelt av Royal Society of Chemistry siden 1949 for de mest ansette bidragene til eksperimentell kjemi, inkludert simulering ved hjelp av datamaskin. Antall priser økte til 2 pr år i 1964 og tre pr år i 1967. Mottakere av Corday-Morgan-medaljen innbefatter mange av Storbritannias mest fremgangsrike kjemikere.
Joseph Li Shan
Biografi
Michael Li Shan kommer fra en katolsk familie; en av hans søsken er nonne. Han fikk sin presteutdannelse ved presteseminaret i Beijing, og var inntil sin bispeutnevnelse sogneprest for Dongtang-kirken i Beijing.
Han ble ordinert til biskop i den katolske domkirken i Beijing den 21. september 2007 med biskop John Fang Xingyao av Linyi som hovedkonsekrator. Vatikanet meddelte samme dag at han allerede før bispevielsen hadde pave Benedikt XVIs godkjenning. Beijing har minst 60 000 katolikker (2007).
Atacamaørkenen
Atacama (spansk: Desierto de Atacama) er et ørkenplatå nord i de chilenske Andesfjellene i Sør-Amerika, og trolig verdens eldste ørken. De sentrale delene av den kan være opp mot 15 millioner år gammel. Atacama utgjør en 1,000 km lang stripe i skyggen av Andes, i fjellene over kysten av Stillehavet. Det er den eneste sanne ørkenen som mottar mindre nedbør enn polarørkener. Årsaken til dette er at den ligger i en dobbel regnskygge.
Hansjörg Tauscher
I løpet av karrieren var en tredjeplass Tauschers beste resultat i verdenscupen. Den fikk han i et utforrenn i Garmisch i januar 1992.
Mo Yan
Guan Moye (tradisjonell kinesisk: 管謨業, forenklet kinesisk: 管谟业, pinyin: Guǎn Móyè, Wade-Giles: Kuan Mo-yeh, født 17. februar 1955 i fylket Gaomi i Shandong-provinsen i Folkerepublikken Kina), bedre kjent under kunstnerpseudonymet Mo Yan (kinesisk: 莫言, pinyin: Mò Yán, betyr «ikke snakk»), er en kinesisk forfatter som ble tildelt Nobelprisen i litteratur i 2012.
Fristaten Schaumburg-Lippe
Fristaten Schaumburg-Lippe befant seg innenfor den prøyssiske provinsen Westfalen og provinsen Hannover. Fristaten Schaumburg-Lippe ble den 1. november 1946 innlemmet i den nye tyske delstaten Niedersachsen.
Mo Yan
Han regnes til xungenbevegelsen («rotsøkende litteratur») i kinesisk litteratur, og er blitt omtalt som Kinas svar på Franz Kafka eller Joseph Heller. I forbindelse med at han fikk nobelprisen, uttalte Svenska Akademien at han «forener eventyr, historie og samtiden i en hallusinatorisk realisme».
Fristaten Schaumburg-Lippe
Fristaten Schaumburg-Lippe hadde i 1939 et areal på 340 km² og en befolkning på 53 277 innbyggere.
Mo Yan
Flere av hans verk er utgitt på norsk.
Hansjörg Tauscher
I VM 1989 i Vail gikk han imidlertid fullstendig overraskende til topps i utforrennet.
Lægeforeningen
Lægeforeningen har flere betydninger:
Mo Yan
Kunstnernavn
Mo Yan betyr «ikke snakk». I en tale på Open University of Hong Kong uttalte forfatteren at han valgte dette psevdonymet da han skrev sin første roman. Han ville med dette minne seg selv på å ikke snakke for meget, ettersom hans frittalenhet ikke var verdsatt av alle i Fastlands-Kina. I et intervju forklarte han at navnet var inspirert av at foreldrene instruerte ham om ikke å tale fritt når han var utendørs, på grunn av situasjonen som rådet i Kina i 1950-årene da han var liten.
Oppvekst og forfatterdebut
Mo Yan vokste opp i en fattig bondefamilie i landsbyen Ping'anzhuang i det nåværende subdistriktet Chaoyang i fylket Gaomi. I årene 1959 til 1961 led familien tungt under hungersnøden utløst og forlenget av den maoistiske kampanjen «det store spranget». Han ble tidlig eksponert for kinesisk fantastisk og satirisk fortellertradisjon, som Pu Songlings Liaozhai zhiyi. Gutten sluttet på skolen som tolvåring under kulturrevolusjonen i Kina og jobbet deretter som jordbruksarbeider (grisepasser og annet) og arbeider i en bomullsfabrikk.
Han vervet seg til Folkets frigjøringshær i 1976, og begynte å skrive mens han fremdeles var soldat. Han ble medlem av det kinesiske kommunistiske parti i 1979.
Mo Yan begynte sin virksomhet som forfatter i reform og åpning-perioden. Hans første samling av korte fortellinger ble publisert i et litterært magasin i 1981. Hans første roman, Fallende regn en vårnatt, kom samme år. På det tidspunktet var kulturrevolusjonen forlengst avsluttet, og kinesiske intellektuelle begynte å få bedre tilgang til europeiske og amerikanske forfattere, som Mo Yan i likhet med andre ble inspirert av. Fra 1984 hadde han en undervisningsstilling ved Folkets frigjøringshærs kulturakademis avdeling for litteratur. I denne perioden publiserte han sin første novelle, Den transparente reddiken (透明的红萝卜, Tòumíng de hóng luóbo).
I 1987 avsluttet Mo Yan sitt virke i Folkets frigjøringshær og ble forfatter på fulltid. I 1991 fikk han mastergrad i litteratur fra Beijings læreruniversitet.
Forfatterskap
Bøkenes handling finner gjerne sted i hjemfylket Gaomi i Shandong-provinsen. Flere av hans bøker behandler samfunnsforholdene og retter kritikk mot Kinas myndigheter, både i historisk perspektiv og i samtiden. En av inspiratorene er den kinesiske sosialrealistiske reformforfatteren Lǔ Xùn (1881–1936). Denne innflytelsen merkes for eksempel i romanen Jiǔguó (酒国, omtrent «Alkohollandet», 1992), der kannibalisme brukes som en metafor for kinesisk selvdestruksjon.
Samtidig har forfatterskapet sterke trekk av magisk realisme og sterke islett av svart humor. Det fabelpregede ved hans romaner kan også sies å ha et forbilde i middelalderkinesisk chuanqilitteratur.
Når det gjelder tradisjonell kinesisk litteratur, er han sterkt påvirket av den folklorepregede klassiske episke roman Fortellinger fra myrlandet. Han har også funnet inspirasjons i verk som Reisen mot Vest og Drømmen om det røde kammeret; også disse regnes blant de store kinesiske klassiske romaner.
I Vesten ble Mo Yan først kjent for romanen Hong gaoliang jiazu (direkte: «Rød durra-klanen», norsk boktittel: Rødt korn), hvis to første historier (av i alt fem) ble filmatisert som Red Sorghum (Rød durra, 1987). Denne filmen fikk mange internasjonale filmpriser og gav skuespillerinnen Gong Li, skuespilleren Jiang Wen og regissøren Zhang Yimou internasjonalt gjennombrudd. Filmen vant Gullbjørnen på Filmfestivalen i Berlin i 1988.
Romanens fem deler skildrer begivenheter i fylket Gaomi fra 1923 til 1976, gjennom en rekke urolige tiår, med bandittkulturen som blomstret i krigsherretiden og årene under den japanske okkupasjonen, med innblikk i fattigbøndenes harde levekår. Skildringene er ukonvensjonelle – for eksempel er det ikke vanlig at de japanske soldatenes lidelser inngår i kinesiske forfatteres behandling av den annen sino-japanske krig. Bokens fem fortellinger heter «Rødt korn», «Dyprødt brennevin», «Hundeliv», «Durrabegravelse» og «Underlig død».
Romanen Fēngrǔ féitún (oversatt til norsk som Store bryster og brede hofter) kom i 1996 (var en kort stund forbudt i Kina ) og skildrer livet til jenta/kvinnen Shangguan Lu og hennes familie gjennom bokseropprøret, japansk okkupasjon, borgerkrig, Maos maktovertakelse og kulturrevolusjonen.
Atacamaørkenen
I henhold til beregninger utgjør Atacamaørkenen 105,000 km², eller 128,000 km² om de golde nedre skråningene av Andesfjellene inkluderes.
Mo Yan
Forfatterskap
Romanen Shēngsǐ píláo (oversatt til norsk som Livet og døden tar rotta på meg)ble utgitt i 2006. Den fortelles gjennom en landeier, Ximen Nao, som blir henrettet under landreformene til Mao på 1950-tallet. Navnet «Ximen» henspiller på Ximen Qing, den lettsindige hovedpersonen i den kinesiske klassiske romanen Plommeblomstringen i den gyldne vase. Rasende over urettferdigheten vender Ximen Nao tilbake til jorda i forskjellige dyreskikkelser – esel, okse, gris, hund, ape – før han igjen blir menneske. Selve reinkarnasjonstanken minner om buddhismen, som har satt et sterkt preg på kinesisk kultur, og det er dødsguden i helvete, Yama, som forordner gjenfødelsene. Boka fortelles i stor grad gjennom de ulike dyreinkarnasjonene. Som hunden, en schäfer, sammenfatter det: «Folk i 1950-årene var uskyldige, i 1960-årene var de fanatikere, i 1970-årene var de redde for sine egne skygger, i 1980-årene veide de sine ord og handlinger på gullvekt, og i 1990-årene var de rett ut onde».
Atacamaørkenen
Det meste av ørkenen består av terreng med stein, saltsjøer, sand og felsisk lava som flyter mot Andes. Det finnes rike mineralforekomster i området, blant annet kobber og natriumnitrat.
Mo Yan
Forfatterskap
Mo Yan skrev denne boken på 43 dager (men etter årelang mental forberedelse), ved bruk av blekk, pensel og tradisjonelt kinesisk skrivepapir. Han foretrekker hovedsakelig å skrive for hånd, og mener at det blir «for omstendelig» å male skrifttegn med elektroniske enheter, som han synes «begrenser [ens] vokabular».
Skuespillet Women De Jing Ke («Vår Jing Ke») ble publisert i oktober 2012, og gjengir en kjent historie fra kinesisk oldtid. Det handler om Jing Kes forsøk i 227 f.Kr. på å myrde kongen som senere skulle bli Kinas første keiser. Mo Yan ser på hendelsen i et nytt perspektiv. Han tolker mordforsøket som motivert av et ønske om herostratisk berømmelse, og ikke som et uttrykk for ridderlighet og altruisme.
Planlagte verk
Mo Yan sa til fjernsynsselskapet CCTV i oktober 2012 at han arbeider på flere nye romaner parallelt. Hans bror har opplyst at Mos førstkommende nye roman vil ha et anti-korrupsjonstema, og at den i likhet med de fleste av romanene hans vil utspille seg i hjemregionen Gaomi.
Politikk
Mo Yan er medlem av kommunistpartiet, og siden 2009 viseformann i Den kinesiske forfatterforening, et organ som regnes for å være regimevennlig. Han har blant annet begrunnet medlemskapet i kommunistpartiet med at det ville reise unødvendige spørsmål om han gikk ut. På bokmessen i Frankfurt i 2009 forlot han salen sammen med forfatterforeningens representanter da kinesiske dissidentforfattere fikk ordet, og kunstneren Ai Weiwei har kritisert Mo Yan for å skjønnmale den politiske situasjonen. Halvor Eifring mener derimot at Mo gjerne kan balansere på kanten av det som er akseptert, men at han holder seg innenfor det politisk «riktige». Mo Yan har behandlet flere politisk betente emner kritisk, men først når han har ment at tiden er moden for det. I romanen Wā («Frosken») fra 2009 går han for eksempel inn på et av de mest ømtålige sosiale spørsmål i landets samtid; om tvangsabortene, kvinneunderskuddet og andre mørke konsekvenser av den kinesiske ettbarnspolitikken. Denne politikken har han også kritisert på fjernsyn. Samtidig var det nettopp denne romanen som gjorde at han mottok den kinesiske Mao Dun-prisen.
I 2012 bidro Mo Yan med en side til en jubileumsbok, som med håndskrifter fra sammenlagt hundre forfattere gjengav en tale om kulturpolitikk holdt av Mao Zedong 70 år tidligere. I talen krever Mao blant annet at litteraturen skal være partisk i kommunistpartiets favør. Den eksilkinesiske forfatteren Ma Jian har beklaget seg over det han mener er Mo Yans manglende engasjement for andre kinesiske forfattere og intellektuelle som er blitt straffet eller fått innskrenket den ytringsfriheten som de skulle vært garantert av den kinesiske grunnlov.
Oversettelser
Mo Yan er oversatt til tolv språk (2012). I Vesten var franskmennene først ute med å oversette Mo Yan, og den første franske oversettelsen kom i 1990. Året etter begynte hans verk også å utkomme på engelsk – oversatt av Howard Goldblatt – sinologen Wolfgang Kubin har til og med hevdet at oversettelsene er bedre enn de kinesiske originalene, og dermed er også videre oversettelser som er foretatt fra engelsk ofte bedre enn de foretatt fra kinesisk (!). Howard Goldblatt har fortalt at Mo Yan sa til ham at han kunne gjøre som han ville når han oversatte ettersom Mo Yan ikke kunne noen fremmedspråk. Goldblatt har videre fortalt at Mos stil er uvant for vestlige lesere, og at utgiverne ofte har forlangt at han skulle korte ned endel.
Tre av hans romaner finnes også på norsk, den første oversatt av Bodil Engen og de to påfølgende av Brit Sæthre.
Mo Yan gjør utstrakt bruk av lǎobǎixìng-språk (den jevne manns språk) og ikke minst sitt hjemsteds lokale dialekt, idiomer og ordspill, særlig i sine eldre verk. Dette har bidratt til utfordringene ved å oversette hans bøker; slik det kinesiske skriftspråket er beskaffet, er det ikke tilstrekkelig å beherske standard mandarin for å riktig forstå f.eks. dialektavhengige rim – man må kjenne til selve dialekten.
Litteraturpriser
Mo har mottatt en lang rekke ledende kinesiske og internasjonale litteraturpriser. Blant dem er Mao Dun-prisen, Kinas ypperste litteraturutmerkelse, for 2011 for romanen Frosken (《蛙》, Wā), som tar for seg den kinesiske befolkningskontrollpolitikken (ettbarnspolitikken), og hvilke konsekvenser den medfører, som tvangsaborter.
I 2012 ble han tildelt Nobelprisen i litteratur. Han er den tredje vinner av Nobel-litteraturprisvinner med kinesisk bakgrunn. Den første var den amerikanske misjonærdatter Pearl Buck i 1938 (som hadde hele sin barndom og oppvekst i Kina og som skrev om Kina), og den andre var den franske statsborgeren Gao Xingjian i 2000 (en kinesisk forfatter som kom til sitt nye fedreland Frankrike i voksen alder, 47 år gammel). Men Mo Yan er den første kinesiske prisvinneren som er helt hjemmehørende i Kina og statsborger i landet.
I begrunnelsen fra Svenska Akademien for Nobelpristildelingen ble det blant annet vist til Rødt korn, og den fremholdt at Mo Yan ved en blanding av fantasi og realitet, historiske og sosiale perspektiver skaper en verden som i sin kompleksitet kan minne om hva man finner hos de tidligere nobelprisvinnerne William Faulkner (kanskje især for trekk som minner om hans The Sound and the Fury) og Gabriel García Márquez (kjent for sin magiske realisme), samtidig som det har et utgangspunkt i gammel kinesisk litteratur og muntlig tradisjon. Han ble også sammenlignet med Charles Dickens.
Skolemesteren
Skolemesteren er en åsrygg i vestre del av Ramstadslottet naturreservat, helt vest i Rælingen kommune. Det er lansert flere mulige forklaringer på navnet. Den ene er at dette var veien skolemesteren gikk fra Rælingen for å holde skole i Sotua. En annen forklaring er at en skolemester skal ha omkommet på åsen.
Silje Bjelkevik
Silje Bjelkevik (født 18. april 1981 i Myra, Arendal) er en norsk tidligere skøyteløper som deltok i nasjonale og internasjonale konkurranser i hurtigløp på skøyter og representerte Norge og Arendal Skøiteklub.
Hun er en yngre søster til Annette, og tvillingsøster med Hedvig Bjelkevik.
Trivia
Under Enkeltdistanse-NM 2003 på Geithus gikk søsken-trioen bort og tok alle medaljene på 1 500 m for damer med storesøster Annette på toppen av pallen og tvillingsøster Hedvig på sølv-plass, og da med Silje på bronseplass. Dette var første gang dette skjedde i et senior-norgesmesterskap i hurtigløp på skøyter.
U.S. Bank Championship in Milwaukee
U.S. Bank Championship in Milwaukee var en golfturnering på PGA-touren. Turneringen ble arrangert for første gang i 1940 som Milwaukee Open. Den ble spilt på Brown Deer Park i Milwaukee i Wisconsin fra 1994.
Nakenrotte
Denne gnageren har nesten ikke noe pels, annet enn litt hår på føttene, følehår og enkelte hår som er spredt rundt på kroppen. Den veier vanligvis mellom 30 og 40 gram, omtrent samme størrelse som en vanlig mus. Den har store tenner som den bruker til å grave de lange gangene under jorden med.
Nakenrottene er kjent for at de lever i kompliserte sosiale grupper. Nakenrotten spiser insekter. Den lever under bakken i ørkenen i Øst-Afrika, for det meste i Somalia, Etiopia, og i deler av Kenya.
Guyang
Guyang (kinesisk: 固阳县; pinyin: Gùyáng Xiàn) er et fylke i byprefekturet Baotou i den autonome region Indre Mongolia i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 214,649 innbyggere i 1999.
Kulturminner
En del av Den store mur fra Qin-tiden i Guyang (固阳秦长城遗址. Guyang Qin changcheng yizhi) ble i 1996 tilføyd på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Budor
Budor er ei turisthytte, et hytteområde og alpinanlegg beliggende nord i Løten kommune i Innlandet, omtrent 600 meter over havet. Det er et populært utgangspunkt for turer på Hedmarksvidda. Om vinteren finnes et løypenett på mer enn 300 kilometer i ulike retninger. Del 2 av Norgesmesterskapet på ski 2013 ble arrangert på Budor.
Alpinanlegget har to heiser og fem nedfarter med middels til enkel vanskelighetsgrad. Traselengde: 900 meter. Deler av anlegget er flombelyst.
Arkadij og Boris Strugatskij
Arkadij (født 28. august 1925, død 12. oktober 1991) og Boris Natanovitsj Strugatskij (født 14. april 1933, død 19. november 2012) var to russiske brødre som av mange anses som de beste sovjetiske sciencefictionforfatterne noensinne.
Arkadij Strugatskij (Арка́дий Струга́цкий) var filolog og ekspert i engelsk og japansk. Hans yngre bror Boris Strugatskij (Бори́с Струга́цкий) var astronom. Brødrene begynte som utopiske optimister på 1950-tallet, og de skrev naive skildringer av den lyse sovjetiske framtiden. Senere slo de over i en stadig mer samfunnskritisk og satirisk retning.
I Vesten er de best kjent for romanen Piknik ved veikanten (utgitt på norsk 1984, originaltittel Пикник на обочине, sammen med to noveller i samlingen Kontakt med verdensrommet), som la grunnlag for Andrej Tarkovskijs film Stalker. Strugatskij-brødrene skreiv manuskript til filmen.
Piknik ved veikanten, som i forma er ei blanding av ei historie om et besøk fra verdensrommet og en kriminalthriller, har vært tolka både som en beskrivelse av sonen rundt den sovjetiske atomkatastrofen i Ural og som en mer allmenn skildring av sovjetisk underverden, svartebørs, og så videre.
Slaget ved Glumstrup
Slaget ved Glumstrup (Glumstorp) øst for Lund trolig i året 1142 mellom Kong Erik Lam av Danmark og skåningenes konge Oluf II Haraldsen. Slaget endte med seier for danskekongen som tok kontroll over landsdelen Skåne.
Det hersker ikke enighet om tidspunktet for slaget, men de fleste kilder tidfester det til året 1142. Slaget var dermed det nest siste av en rekke slag i perioden 1139–1143.
Smokey and the Bandit
Smokey and the Bandit er en amerikansk actionkomedie fra 1977 regissert av Hal Needham. Filmen handler om en bilkjører som tar en halsbrekkende utfordring som går ut på å frakte 400 kasser med øl gjennom flere delstater. Frakten er illegal og byr på flere utfordringer enn han regner med. Etter å ha tatt opp en kvinnelig haiker får han en hissig sheriff i hælene. Hovedrollene spilles av Burt Reynolds, Sally Field, Jackie Gleason og Jerry Reed, mens sentrale biroller spilles av Pat McCormick, Paul Williams og Mike Henry.
Filmen ble meget populær og fikk to oppfølgere: Smokey and the Bandit på farten igjen (1980) og Smokey and the Bandit Part 3 (1983). Sistnevnte uten Reynolds.
Handling
Ungkaren Bandit regnes som en legende innen trailermiljøet i USA. En dag blir han oppsøkt av de to utspekulerte forretningmennene Big Enos Burdette og hans sønn, som gir ham en utfordring ingen tidligere har klart. Utfordringen er at han og trailer-kompisen skal kjøre til Texarkana for å hente 400 kasser med ulovlig øl som de skal bringe til Atlanta i Georgia. Alt dette må skje på 28 timer. Før han takker ja klarer han å forhandle seg frem til en anselig sum penger til en rask bil. Dermed legger de i vei; Bandit foran i en sort Pontiac og Snowman et stykke bak i en lastebil. På turen fra Texas plukker han opp en haikende ung kvinne ved navn Carrie. Det Bandit og kompanjongen ikke vet er at hun egentlig har stukket av fra et bryllup hvor hun skulle gifte seg med sheriffens sønn. Etter en stund har de sheriffen og hans sønn i hælene, og han er villig til å forfølge dem langt utenfor sin egen jurisdiksjon.
Popularitet og økonomi
Smokey and the Bandit ble en stor publikumssuksess, spesielt i USA hvor den spilte inn over $126 millioner og ble den fjerde mest innbringende filmen i 1977.
Anmelderne
Den fikk god omtale i USA, noe som gjenspeiles i at den har oppnådd 80 % på Rotten Tomatoes. Den amerikanske filmkritikeren Leonard Maltin har gitt den 3 av 4 stjerner. Den har fått tre av fire i Film Max.
Den fikk middels god omtale av de norske anmelderne.
Annet
Den norske filmen Børning hentet en del inspirasjon fra Smokey and the Bandit.
Ole Christoffer Heieren Hansen
Ole Christoffer Heieren Hansen (født 26. februar 1987 i Fredrikstad) er en norsk tidligere fotballspiller.
Heieren Hansen har tidligere spilt for Torsnes og Selbak. Han har også spilt flere kamper på aldersbestemte landslag for Norge.
Enhundspolitikken
Enhundspolitikken (navnet inspirert av ettbarnspolitikken) er opprinnelig en forordning fra 2006 som forbyr husstander i Beijing i Kina å eie mer enn én hund. Den forbyr også hold av det som ble definert som særlig store hunder (over 35,5 cm høye) eller skarptrente hunder. Det er også forbudt å lufte hunden på markedsplasser eller ved severdigheter.
Politikken er senere blitt innført også i andre storbyer i Kina.
Marita Skammelsrud Lund
Marita Skammelsrud Lund (født 29. januar 1989 i Ski) er en norsk tidligere fotballspiller. I utgangspunktet spilte hun midstopper, mens på Norges kvinnelandslag i fotball spilte hun høyreback og på klubblaget LSK Kvinner spilte hun tidvis sentral midtbane. Lund spilte tidligere for Lisleby FK, Skogstrand IL samt Flyers and Vikings Singapore. Hun bodde i Singapore i fire år. Hun la opp i 2016 etter at LSK Kvinner sikret seg The Double.
Enhundspolitikken
Politikken ble innført etter at det i 2006 ble offentliggjort at rabies var den smittsomme sykdom som forårsaket flest dødsfall i Kina. Bare 3% av hundene i Kina er vaksinert (2005), og i 2005 ble hele 69 000 mennesker behandlet for rabies bare i Beijing.
Marita Skammelsrud Lund
Lund har spilt 81 landslagskamper for Norge, og har scoret to mål.
Enhundspolitikken
I andre deler av Kina ble det innført høy hundeskatt. I provinsen Yunnan ble 50 000 hunder avlivet av myndighetene i 2006.
Politikken har ført til en del protester. I Guangzhou ble det hevdet av dyrevernere at politikken ville føre til at mange tusener av hunder bare ville bli sluttet løs, noe som ville dramatisk forverre problemet med rabiesbærende løshunder.
Fremtiden kommer bakfra
Fremtiden kommer bakfra er en norsk komiserie eller «mockumentary» på seks episoder som ble sendt på NRK1 vinteren 2006. Steinar Sagen gestaltet hovedrollen i serien, som ble promotert som «En tv-serie for deg som blir sur av å tenke positivt.»
Handling
Reklamemannen og ettbarnsfaren Jan Erik Hovden (Steinar Sagen) er sykmeldt med nakkesleng, og for første gang i sitt liv stopper han opp og tenker: Hva skal han bruke livet sitt til? Svaret er nærliggende: I egne øyne er han et stort kommunikasjonstalent, og nå vil han lage motivasjonsfilm for folk med samme handikap som ham.
Hovden får 500 000 kroner i støtte fra Handikapforbundet for å lage filmen, og for disse pengene leier han inn produksjonsselskapet «Offline Productions». Med overdreven selvtillit går han i gang med opptakene – med seg selv både i hovedrollen og som kreativ leder. Hovden har klokkertro på eget budskap, og øser fritt av sin livsvisdom: «Vi blir ikke friske av å gå i flokk», «Du trenger ikke støttehjul på livets sykkel», «Problemet vårt sitter ikke i nakken, det sitter i hodet». Tidlig gjør han det klart at det ikke bør råde noen tvil på settet om hvem som er sjefen. Han er selveste executive. Ingen over, ingen ved siden.
Den ivrige Hovden møter en undrende, men foreløpig positiv samling mennesker i Nakkeslengforeningen. Samtidig får teamet bak kamera en følelse av at Hovden er en mann som ikke helt lever som han preker. Og hva er egentlig budskapet hans satt sammen av? Likner ikke dette veldig på ting vi har hørt før?
Men det å lage film er mer komplisert enn hva Hovden hadde tenkt seg, og han møter problemer både på filmsettet og privat. Men i Hovdens verden finnes det ikke problemer, bare utfordringer...
TV-serien fremstår som et dokument fra innspillingen basert på opptakene Hovden etterlot seg.
Episodene
Serien hadde i gjennomsnitt seertall på rundt 250.000 per episode.
Annet
Serien vakte en viss harme fra folk med nakkeslengskade.
Ruse (fiskeredskap)
En ruse er et fiskeredskap som består av et knyttet poseformet nett omkring et antall gjorder, formet som et rør. Fisken lokkes eller ledes gjennom en traktformet pose i den ene enden og inn i rusen, den kan deretter lett komme gjennom en ny trakt til det innerste rommet som er gjenknyttet i enden. Dette innerste rommet kan åpnes og lukkes med en knute.
Ruser settes på forholdsvis grunt vann, og gjerne to og to i en dobbeltruse, med ledegarn mellom, slik at fisk som støter på garnet ledes mot en av de to rusene. Ruser er et svært skånsomt redskap fordi fisken ikke blir skadet, og ruser egner seg derfor spesielt godt til fisk som skal føres levende til markedet.
Grunne farvann egner seg best til rusefiske, f.eks. skjærgården ved Smøla, og flere steder i Nordland. Herfra var det midt på 1900-tallet organisert transport med brønnbåt for transport av levende fisk til markedet i de store byene.
Ruser er i Norge blitt brukt spesielt til torskefiske og ålefiske.
Danske funn fra steinalderen viser fiskeruser laget i fletteteknikk av enkle trematerialer.
Litteratur
Hartvig W. Dannevig og Jo van der Eynden: Skagerrakfiskerens historie. 1986. Karl Ragnar Gjertsen: Arbeidsliv og produksjon i ei kystbygd i Nordhordland. s.147-150. Rapport nr. 17. NAVF Lindåsprosjektet.
Yantai
Yantai (kinesisk: 烟台; pinyin: Yāntái, også kjent som Yentai og Chefoo) er en kinesisk by på prefekturnivå i provinsen Shandong ved Kinas kyst mot Bohai, en del av Gulehavet. Befolkningen innenfor bygrensene anslås (2004) til 652 000, men hele prefekturet har 6,35 millioner innbyggere.
Byen er den største fiskerihavnen nordøst på Shandonghalvøya, og et viktig økonomisk senter.
Byens navn
Byens gamle vestlige navn Chefoo bygger egentlig på en misforståelse, fordi Chefoo egentlig er den lille øya Zhifu (moderne transkripsjon) i Bohai-havet som ble regjert fra Yantai på fastlandet.
Men også navnet Yantai har noe med denne øya å gjøre. For under Ming-dynastiet ble det bygd et fyr på Zhifu. Yantai betyr varselstårn.
Administrative enheter
Yantai består av fire bydistrikter, ett fylke og syv byfylker:
Samferdsel
G204 løper til Shanghai, gjennom provinsene Shandong og Jiangsu. G206 løper gjennom Shandong, Jiangsu, Anhui, Jiangxi og til slutt Guangdong.
Yantai Laishan internasjonale lufthavn betjener byen.
Historie
Regionen var opprinnelig befolket av en folkegruppe kalt dongyi, «de østlige yi» (som ikke var han-kinesere). Det antas at de i Xia-epoken tidlig i det annet årtusen f.Kr. hadde etablert et eget kongedømme i området rundt der den moderne byen Laizhou nå ligger. Den utviklet seg til føydalstaten Lai på de stridende staters tid, og ble så annektert av staten Qi. Under Qin-dynastiet tilhørte Yantai prefekturet Qi (kalt Donglai-prefekturet på Han-dynastiets tid). På Jin-rikets tid (265-420) ble Donglai kongedømme, men gikk senere tilbake til prefekturstatus (først jùn, deretter zhōu). Senere ble byen til subprefekturet Laizhou (under Qing-tiden subprefekturet Dengzhou).
I juli 1858 undertegnet det kinesiske keiserrike Tianjintraktaten, og Dengzhou forandret navn en siste gang. Yantai åpnet sin havn for handel i mai 1861, men ble ikke designert som internasjonal handelshavn før noe senere samme år, den 22. august. Dette dekretet ble ledsaget av konstruksjonen av Donghaipasset. 17 nasjoner, deriblant Storbritannia, etablerte ambassader i Yantai. Chefoo-konvensjonen ble undertegnet der i 1876. I 1894 var byen blitt sete for en katolsk apostolisk vikar med ansvar for katolsk misjon i det som ble kalt det apostoliske vikariat Øst-Shandong (fra 1924 kalt det ap. vikariat Chefoo). Den 11. april 1946 ble det oppgradert til bispedømme ved navn Yentai. Den kinesiske fransiskanerpresten Alphonsus Zong Huaimo O.F.M. (1904-1975/1978) ble biskop der i 1951. Etter at alle utenlandske biskoper ble utvist av kommunistregimet i 1953, ble den katolske kirke utsatt for et sterkt press for å innordne seg som en kommunistiskstyrt statskirke løsrevet fra Pavestolen. I 1957 ble biskop Zong en av de første ti såkalte «patriotiske» biskoper i denne nye kirkelige struktur.
Den 12. november 1911 erklærte den østlige grenen av Tongmeng Hui seg som del av den revolusjonære bevegelse. Neste dag etablerte den Shandongs militærregjering, og den påfølgende dag gav den seg selv det nye navnet Yantaiavdelingen av Shandongs militærregjering. I 1914 ble Jiaodong-kretsen organisert med Yantai som hovedstad. Jiaodongkretsen forandret i 1925 navn til Donghaikretsen. Den 19. januar 1938 deltok Yantai som del av en antijapansk revolusjonær komité.
Etter opprettelsen av Folkerepublikken Kina ble Yantai i 1950 gitt bystatus og de nærliggende byene Laiyang og Wendeng ble tillagt den som «spesialregioner». Wendeng ble innlemmet i Laiyang seks år senere, og denne større Laiyang spesialregion ble deretter slått sammen med Yantai. Den nye enheten ble designert som Yantairegionen. I november 1983 fikk regionen status som på prefekturnivå.
Primitivitet (antropologi)
Primitivitet er et tenkesett i humaniora som har vært brukt før og nå for det meste er forkastet. Innenfor arkeologien opererte en tidligere med et behov for å finne ut hvor alle redskapstyper kom fra snarere enn å undersøke deres rolle i det samfunnet de hadde vært en del av. Slik sett oppfattet en steinalderreskaper som mer primitive enn for eksempel bronsealderens redskaper, selv om steinalderens redskaper selvfølgelig må ha vært absolutt adekvate for det de skulle brukes til.
Robert Venturi
Robert Charles Venturi (født 25. juni 1925, død 18. september 2018) var en amerikansk arkitekt med virke i Philadelphia.
Biografi
Han arbeidet under Eero Saarinen og Louis Kahn før han startet sitt eget firma sammen med John Rauch. Som fakultetsmedlem ved University of Pennsylvania møtte Venturi sin fremtidige hustru, arkitekten og planleggeren Denise Scott Brown, som sluttet seg til firmaet i 1967. Etter at Rauch trakk seg ut av firmaet i 1989, fikk firmaet sin nåværende form og kalt Venturi, Scott Brown and Associates, Inc.. Venturi ble tildelt Pritzker-prisen i 1991.
Venturi var en kontroversiell kritiker av det rent funksjonelle og sparsommelige i utformingen av moderne, «ortodoks» arkitektur, og ble ansett som «kontrarevolusjonær». Han utga sitt manifest, Complexity and Contradiction in Architecture, i 1966.
Han ble uteksaminert summa cum laude fra Princeton University i 1947 og tok graden master of fine arts samme sted i 1950.