cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Paris
1900- og 2000-tallet
Under den første verdenskrig var tidvis Paris selv en del av frontlinjen; 600 til 1 000 parisdrosjer spilte en liten, men en meget viktig symbolsk rolle i å frakte 6 000 soldater til frontlinjen ved det første slaget ved Marne. Byen ble også bombet av tyske zeppelinere og rammet av tyske langtrekkende kanoner, såkalte Paris-Geschütz, «Pariskanoner». I årene etter krigen, kjent som Les Années Folles, «de sprø årene», fortsatte Paris å være en magnet for forfattere, musikere og billedkunstnere fra verden rundt, inkludert Ernest Hemingway, Igor Stravinskij, James Joyce, Josephine Baker, Sidney Bechet og surrealisten Salvador Dalí.
I årene etter fredskonferansen i Paris i 1919 ble den franske hovedstaden hjem for et voksende antall studenter og aktivister fra de franske koloniene og andre land i Asia og Afrika, mange av disse ble senere politiske ledere i sine opphavsland, slike som Ho Chi Minh, Zhou Enlai og Léopold Sédar Senghor.
På 1950- og 1960-tallet ble Paris en front i algeriekrigen hvor Algerie kjempet for sin uavhengighet; i august 1961 angrep og drepte den algeriske uavhengighetsbevegelsen FLN 11 parisiske politimenn, noe som førte til påleggelse av portforbud for muslimer fra Algerie (som på denne tiden var franske borgere). Den 17. oktober 1961 førte en uautorisert, men i og for seg fredelig protestdemonstrasjon av algeriere mot portforbudet til voldelige konfrontasjoner mellom politiet og demonstrantene hvor minst 40 mennesker ble drept, inkludert en del som ble kastet i Seinen. Den høyreekstreme Organisation armée secrète (OAS), som var imot algerisk uavhengighet, utførte en rekke bombeattentat i Paris i årene 1961 og 1962.
I mai 1968 okkuperte protesterende studenter Sorbonne og satte opp barrikader i Latinerkvarteret. Tusenvis av parisiske kontorarbeidere slo seg sammen med studentene, og bevegelsene vokste til en to ukers generalstreik. En tid fryktet man total borgerkrig, men tilhengere av regjeringen vant valget i juni med et stort flertall og opprøret ebbet ut. Maiopprøret i 1968 resulterte blant annet i at Universitetet i Paris ble brutt opp i 13 uavhengige universiteter.
I 1975 endret nasjonalforsamlingen statusen til Paris til den tilsvarende til andre franske byer, og den 25. mars 1977 ble Jacques Chirac den første valgte borgermester av Paris siden 1793. Tour Maine-Montparnasse, den høyeste bygningen i byen – på 210 meter og 57 etasjer – ble bygget mellom 1969 og 1973. Den var meget kontroversiell og har forblitt den eneste bygning i sentrum av byen som er over 32 etasjer.
Befolkningen i Paris sank fra 2 850 000 i 1954 til 2 152 000 i 1990, hovedsakelig på grunn av at middelklassefamiliene flyttet ut i forstedene. En regional tunnelbane, Réseau Express Régional (RER), ble bygget for å utfylle Paris Métro, og ekspressbanen Périphérique, som omsirklet byen, ble fullført i 1973.
Tidlig på 2000-tallet begynte befolkningen i Paris langsomt å øke igjen, ettersom flere unge mennesker flyttet til byen. Den nådde 2,25 millioner mennesker i 2011.
I mars 2001 ble Bertrand Delanoë den første sosialistiske borgermester i Paris. I 2007, i en anstrengelse i redusere biltrafikken i byen, introduserte han Vélib' Métropole, et storstilt offentlig system for deling av sykler blant fastboende og besøkende. Det begynte den 15. juli 2007 med 14 500 sykler og 1 230 sykkelstasjoner (per 9. februar 2016), plassert over hele Paris. Bertrand Delanoë omformet også en seksjon av motorveien langs Seinens venstre bredde til en urban promenade og park, Promenade des Berges de la Seine, og som han innvidde i juni 2013.
I 2007 lanserte president Nicolas Sarkozy Grand Paris-prosjektet for å integrere Paris tettere til byene i regionen rundt den. Etter mange modifikasjoner ble det nye området, kalt for Métropole du Grand Paris, med en befolkning på 6,7 millioner innbyggere, opprettet den 1. januar 2016.
I 2011 godkjente Paris og den nasjonale regjeringen planene for Grand Paris Express med totalt 205 km for automatiske metrolinjer for å forbinde Paris med de innerste tre departementer rundt Paris, flyplassene og høyhastighetsjernbanens stasjoner. Det er beregnet å koste €35 milliarder. Systemet er planlagt å være fullført ved 2030.
Både i 2015 og i 2017 ble Paris angrepet av islamistiske terrorister. I 2015 ble 13 mennesker myrdet under attentatet mot Charlie Hebdo og senere fire mennesker i en jødisk matvarebutikk. Den 13. november samme år ble 130 mennesker myrdet og 350 skadet i ytterligere et angrep. I 2017 var det flere mindre angrep, men uten det samme antallet drepte.
Både departement og kommune
Fra 1790 til 1963 var Paris hovedstad i departementet Seine. Fra 1963 er Paris både et departement og en kommune. Paris kommune dekker kun sentrumsområdene av byen, og det finnes ingen administrativ overbygning for hovedstadsregionen; den består av en rekke selvstendige kommuner.
Departementet Ville de Paris består kun av kommunen Paris. Kommunen er delt i 20 arondissementer. Inndelinga i arondissementer stammer fra den siste byutvidelsen i 1860, og erstatta den gamle inndelinga i 12 arondissementer fra 1795.
Pariskommunen (1871)
Mellom 26. mars og 22. mai 1871 hadde byen et ekstraordinært styre – Pariskommunen – som bestod av en forsamling valgt ved alminnelig stemmerett. Pariskommunen ble styrta med vold av sentralmakten, og for å forhindre gjentakelser ble Paris satt under direkte styre av staten.
Byrådet («Conseil de Paris»)
Ved en ny lov av 1975 ble det i 1977 holdt valg til et nytt byråd («Conseil de Paris») med 109 medlemmer, som så valgte en borgermester («maire»). Politimesteren fortsatte å være sentralt utnevnt, og byrådet hadde en rådgivende funksjon. Etter en ny lovendring ble det i 1983 holdt valg til et utvida byråd på 163 medlemmer med utvida myndighetsområde. Blant annet ble budsjettsaker overlatt byrådet. Kommunevalg foregår i arondissementene, og det velges til sammen 517 «conseillers d'arrondissement».
Byrådet fungerer samtidig som kommunestyre og som fylkesstyre for departementet.
Borgermestere
Hvert arondissement har sitt bydelsråd som velger sin borgermester.
Den 5. april 2014 ble sosialisten Anne Hidalgo valgt til den første kvinnelige borgermesteren i Paris. Hun ble gjenvalgt den 3. juli 2020.
Geografi
Det sentrale landskapselementet er elva Seinen, som renner inn fra sørøst, løper i en vid bue gjennom byen og forlater den i sørvest. Dagens administrative grense beskriver stort sett en sirkel på 32 km med sentrum i øyene Île de la Cité og Île Saint-Louis. Størstedelen av byen ligger nord for elva (rive droite); en mindre del på sørsida (rive gauche).
Byen fikk sin nåværende grense ved en byutvidelse i 1860, da det også ble bygd befestninger ved yttergrensene. Området omtales ofte som Paris intra muros, og sammenfaller med den store ringvegen Boulevard périphérique. Tidlig på 1900-tallet ble byen utvida med de store parkene Boulogneskogen på 9km² i vest og Bois de Vincennes på 10km² i øst. I seinere år er området La Défense i vest administrativt underlagt byen.
På hver side av elva danner landskapet en rekke lave koller, som Montmartre (130 moh.), Belleville (128 moh.), Menilmontant (108 moh.), Buttes-Chaumont (80 moh.) på høyre bredd og Montparnasse (66 moh.), Butte aux Cailles (62 moh.) og Montagne Sainte-Geneviève (61 moh.) på venstre.
Det høyeste punktet i Paris hvor det bor folk er 195moh, men selve bykjernen ligger for tiden kun ca. 60-80 meter over havet.
Noen mindre elver og kanaler løper gjennom byen, som:
Blant de meste kjente parkene er Jardin des Tuileries, Jardin du Luxembourg, Parc des Buttes-Chaumont, Parc Monceau og Parc Montsouris, Parc de Belleville i nord, Parc de la Villette i nordøst, Parc George Brassens i sør, Parc André Citroën i sør og Parc de Bercy i øst.
Distanser til alle steder i Frankrike måles fra et punkt foran Notre-Dame som vises av et stein. De geografiske data er 48,85341°N, 2,34880°Ø.
Transport
Paris har to hovedflyplasser – Roissy-Charles de Gaulle og Orly. Paris Le Bourget var Paris første flyplass, men brukes nå kun av privatfly da den ligger for nær Paris. Beauvais-Tillé, 65 km nord for byen, brukes av noen lavpris-selskaper som betjener Paris.
Jernbanestasjoner er Gare du Nord, Gare de l'Est, Gare St-Lazare, Gare de Lyon, Gare Montparnasse, Gare d'Austerlitz og Gare de Paris-Bercy. Et stort nett av undergrunnslinjer (Métro de Paris), forstadsbaner (RER) og bussruter tar seg av den interne transporten.
Ferjesambandet Igerøy–Tjøtta
Igerøy–Tjøtta er et ferjesamband som krysser Tjøttfjorden som del av fylkesvei 839 på Helgeland, mellom Tjøtta ferjekai i Alstahaug og Igerøy ferjekai i Vega kommune. Sambandet drives av Torghatten Trafikkselskap.
Ferjestrekningen har en lengde på 21,8 km og en overfartstid på 60 minutter, og blir betjent av MF «Torgtind» 1 - 2 ganger daglig om hverdagen. 2014 var årsdøgntrafikken 16 kjøretøyer.
Vitenskapsåret 1703
Vitenskapsåret 1703 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 1703.
Hermann van Pels
Hermann van Pels (født 31. mars 1898 i Gehrde, død oktober 1944 i Auschwitz) var en tysk-jødisk flyktning under andre verdenskrig. Han er mest kjent for å være en av de åtte jødene som gikk i dekning sammen med Anne Frank og hennes familie. Han er også kjent som Herr van Daan eller Hermann van Daan fra Anne Franks dagbok.
Hermann vokste opp i Keiserriket Tyskland i byen Gehrde i Niedersachsen, hvor han var det tredje barnet i en søskenflokk på seks. Han giftet seg med Auguste van Pels den 5. desember 1925. Deres eneste sønn, Peter van Pels ble født 8. november året etter – i 1926.
Tre av Hermanns søsken flyktet til USA og Chile før krigen brøt ut, mens Hermann og to andre ble værende i Europa. Hermann, Auguste og Peter gikk i skjul sammen Prinsengracht 263 den 19. juli 1942, sammen med Anne Frank, Margot Frank, Otto Frank, Edith Frank-Holländer og Fritz Pfeffer. Den 4. august 1944 ble skjulestedet avslørt og de åtte jødene sendt til konsentrasjonsleir, først Westerbork, så Auschwitz.
Hermann van Pels var den første av de åtte som omkom; han ble gasset ihjel i Auschwitz. Dødsdatoen er ukjent, men det antas å være i midten av oktober 1944.
Ess (kortspill)
Ess, er en av de tretten valørene i en vanlig kortstokk. Esset er det høyeste kortet og har som regel verdien 14, men kan i noen kortspill også ha verdien 1. Det er et honnørkort, noe også konge, dame og knekt er. I en kortstokk finnes det til sammen fire ess. Ett i hver farge; spar, hjerter, ruter og kløver.
Historie
Ordet «ess» er lånt fra nedertysk «es», som igjen har lånt det fra gammelfransk «ais».
Opphavet er det latinske ordet «as» som opprinnelig var en vektenhet, men som senere ble en betegnelse på den minste myntenheten i Romerriket. Noe som ga opphav til stående uttrykk som «assem nullum dare» = «ikke en døyt/skilling» og «ad assem perdere omnia» = «til siste skilling».
Den engelske formen av ordet er «ace» og det er bakgrunnen for hjørnetegnet «A» på internasjonale kortstokker. På engelsk kan forøvrig ordet «ace» også betegne eneren på terninger.
Esset, altså eneren, var opprinnelig det laveste kortet i kortstokken, men allerede i middelalderen var det vanlig å bruke ett eller flere av essene som trumf. I de svært gamle kortspillene omber og quadrille er f.eks sparesset alltid høyeste trumf – og det har til og med et eget navn: spadille.
I de fleste kortspill som spilles i dag regnes vanligvis essene som de høyeste kortene, men i noen kan de rangeres både som høyeste og laveste kort (f.eks. poker og black jack). I de aller fleste kabaler ordnes imidlertid kortene fra ess (nederst) til konge (øverst).
Jumper (film)
Jumper er en amerikansk film fra 2008 regissert av Doug Liman. Simon Kinberg har skrevet manuset som er basert på romanen Jumper fra 1992 av Steven Gould.
Handling
David rømmer hjemmefra og oppdager at han kan klare å teleportere seg selv til hvilken som helst plass. Han oppdager også snart at det ikke bare er fordeler med dette, siden det finnes en gruppe mennesker som gjør hva som helst for å drepe ham.
Bjørn-Endre Andersen
Bjørn-Endre Andersen (født 7. oktober 1977 på Askøy) er en forretningsmann som opererer innen pornobransjen på Internett. Han er grunnlegger av Norges største erotiske nettsted Nakenprat og er også involvert i en erotisk nettbutikk.
Biografi
Andersen var sersjant i Forsvaret og instruktør i håndvåpen, og utdannet seg så ved IT-akademiet i Bergen etter årtusenskiftet. Så begynte han i 2001 å knytte kontakter i det internasjonale pornomiljøet. Han har deltatt på flere store konferanser, blant annet i Las Vegas og Mexico. Identiteten til mannen bak Nakenprat har vært en av den nordiske pornobransjens best bevarte hemmeligheter, men den ble avslørt i Verdens Gang 15. august 2008. Det har også kommet fram i media at Andersen har hatt et samarbeid med politiet og Kripos i sammenheng med å skaffe informasjon om brukere som har lastet opp ulovlig innhold på nettstedet Nakenprat. Han har også fjernet bilder i samarbeid med norsk skuespillerforbund. I 2008 flyttet han ut store deler av sin virksomhet til utlandet.
Liste over byer i Kroatia
En tettbebyggelse har status som by i Kroatia (grad) hvis et av følgende vilkår oppfylles:
Siden 1997 har Kroatia hatt 125 byer:
Serra
Serra kan referere til:
Greys Court
Greys Court er et standsmessig landsted i Chiltern Hills, nær Henley-on-Thames i Oxfordshire. Det eies av National Trust.
Huset er for det meste i Tudorstil, og har vakker hage og gårdsplass. Hagen er omkranset av en kraftig mur, og har en rekke gamle rosesorter og blåregn, en ornamental grønnsakhage, en labyrint og et ishus. Man finner også et middelaldertårn fra 1347, som gir god utsikt over landsbygden rundt huset.
Det ligger en hjulmølle på eiendommen, hvor man tidligere brukte eselkraft for å trekke opp vann fra en brønn.
Scanning tunneling mikroskop
Avsøkende tunnelelektronmikroskop (engelsk: scanning tunneling microscope) (STM) er et spesielt linjeavsøkende ikke-optisk elektronmikroskop med tilstrekkelig oppløsning til å kunne skille enkeltatomer. Det er overflata som avbildes. Virkemåten beror på den kvantemekaniske tunneleffekten av elektroner fra en spiss, en spisselektrode, som sveiper over en overflate hvor konturene i flata følges med en avstand på 1 nanometer. Instrumentet ble oppfunnet av Gerd Binnig og Heinrich Rohrer i 1982 ved IBM i Zürich. Oppfinnelsen ga dem Nobelprisen i fysikk i 1986.
Smedlund
Smedlund er ei grend i Bagn og en grunnkrets i Sør-Aurdal kommune i Innlandet.
Veidele mellom og privat bomvei ved Langedrag bru og vei opp åsen på østsiden av elva til bygda Leirskogen med fylkesvei som så deler seg og går sørover mot Høljarast i Etnedal og nordover mot veien mellom Bagn og Bruflat. Rett nord for grenda vei opp Lundebygda og bomvei videre til Buvatnet og vei videre til Hedalen, Nesbyen og Gol.
Wilh. Wilhelmsens vei (Tønsberg)
'''Wilh. Wilhelmsens vei''' (1-29,6-30) er en 600 meter lang gate i Tønsberg.
Gaten er oppkalt etter Morten Wilhelm Wilhelmsen (1839–1910), skipsreder, konsul og ordfører i Tønsberg. Den fikk sitt offisielle navn i bystyret 15. juni 1932.
Nasrallah Boutros Sfeir
Nasrallah Boutros Sfeir (Boutros tilsvarer norsk Peter, ofte gjengitt med fransk Pierre; arabisk: الكاردينال مار نصر الله بطرس صفير; født 15. mai 1920 i Reyfoun i Libanon, død 12. mai 2019 i Beirut) var maronittisk patriark av Antiokia og en av Den katolske kirkes kardinaler.
VM i rullestolcurling 2009
VM i rullestolcurling 2009 ble arrangert i Vancouver i Canada ble arrangert fra 21. til 28. februar 2009. Dette var det sjette VM som ble arrangert.
Nasrallah Boutros Sfeir
Bakgrunn
Etter studier på Université Saint-Joseph i Beirut, hvor han tok lisensiatgrader i filosofi og teologi, ble han presteviet i 1950. Frem til 1961 drev han pastoralt arbeid i Reyfoun, og var sekretær for eparkiet Damaskus. I 1956 ble han sekretær også for det maronittiske patriarkatet Antiokia som har sete i Bkerke i Libanon, og underviste i arabisk litteratur og filosofi ved maristenes kollegium i Jounieh like i nærheten.
Biskop
I juni 1961 ble han titulærbiskop av Tarsus for maronittene, og patriarkvikar av Antiokia for maronittene. Han deltok på Andre Vatikankonsil. I 1980 ble han åndelig rådgiver for Malteserordenen.
Patriark
19. april 1986 ble han valgt til den 76. patriark av Antiokia for maronittene, og dermed overhode for Den maronittisk-katolske kirke. Ved konsistoriet november 1994 ble han kreert til kardinal av pave Johannes Paul II. Som østlig patriark har han rang av kardinalbiskop, men uten titulærsete. Sfeir var den tredje maronittiske patriark som fikk kardinalsverdigheten. Han ble medlem av Kongregasjonen for Østkirkene, Det pavelige råd for den pastorale assistanse til helsearbeidere og Det pavelige råd for tolkningen av lovtekster.
I sine første år som patriark holdt han seg borte fra politikken, men fra 1989 begynte han å bli en politisk person av betydning i landet. Han var en viktig fredsmegler i Libanon, og har spesielt vært opptatt av forståelse mellom forskjellige religioner.
Da kardinal Sfeir fylte åtti år i 2000 mistet han retten til å stemme ved pavevalg. I en alder på nitti år la han den 26. februar 2011 ned patriarktittelen. Han døde 12. mai 2019 på sykehuset Hôtel-Dieu de France i Ashrafiyeh i Beirut.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Sankt Georgs seiersorden
Sankt Georgs seiersorden (georgisk: წმინდა გიორგის სახელობის გამარჯვების ორდენი) er en georgisk orden innstiftet 24. juni 2004 til belønning av fremragende seierrik innsats for Georgia. Ordenen har én klasse og er den nest fremste utmerkelse i Georgia og rangerer etter ærestittelen Nasjonalhelt av Georgia. Ordenen tildeles av Georgias president.
Insignier
Ordenstegnet for Sankt Georgs seiersorden består av et hvitkantet rødemaljert gullkors med utsvingte armer. Midtmedaljongen er rød med hvit bord og bærer et gullmotiv med Sankt Georg som dreper dragen. Dette er også motivet i Georgias riksvåpen. Korset er lagt på korslagte sverd i gull. Korset er opphengt i et ledd utformet som et kronet våpenskjold innrammet av grener. Skjoldet er hvitt med et rødt kors, georgskorset.
Ordensbåndet er tegnet er hvitt med en rød midtstripe. Fargene hvitt og rødt er hentet fra Georgias flagg.
Tildeling
Ordenen er tildelt utenlandske statsledere og politikere, samt framstående georgiere. Første tildeling fant sted i 2005 og gikk til USAs president George W. Bush.
Liste over ordførere i Våle
Liste over ordførere i Våle viser navn, parti og funksjonsperiode for ordførere i Våle kommune fra innføringen av formannskapslovene i 1837 til sammenslåingen med Ramnes til Re kommune i 2002.
Nytte-kostnadsanalyse
Nytte-kostnadsanalyse er en samfunnsøkonomisk metode for å sammenligne konsekvensene av offentlige tiltak. Ved en veiutbygging kan man eksempelvis se på forskjellige veitraseer og sammenligne kostnaden for statskassen, nytten for privatpersoner og bedrifter og påvirkningen på miljø og sikkerhet. Slik kan en nytte-kostnadsanalyse gi et beslutningsgrunnlag og opplyse den offentlige debatten.
Ved beregningen av lønnsomhet ser man normalt ikke på fordelingsvirkninger, det vil si hvem som blir vinnerne og taperne av tiltaket. Prosjektet anses som lønnsomt så lenge nytten overstiger kostnaden, uavhengig av hvem som får nytten. En viktig årsak er at det er vanskelig å bli enig om en matematisk måte som representerer hvordan samfunnet veier ulike interesser mot hverandre. En følge av dette er at samfunnsøkonomisk lønnsomhet ikke automatisk sier at tiltaket er noe samfunnet ønsker. Det er altså ikke en beslutningsregel, men en del av et beslutningsgrunnlag. I Norge har Finansdepartementet bestemt at det isteden skal gjøres en egen analyse som beskriver fordelingsvirkningene. Utelatingen av fordelingsvirkninger i beregningen har likevel vært gjenstand for en del faglig kritikk. En annen kritikk går på at nytte i økonomisk forstand ikke nødvendigvis er den riktige måten å vurdere om hvorvidt tiltaket er bra eller ei.
Nytte-kostnadsanalyser benyttes i mange land. I Norge har man besluttet at det skal gjennomføres en nytte-kostnadsanalyse for alle statlige investeringer som overstiger 750 millioner kroner. Det er også vanlig at forskjellige interessegrupper bestiller nytte-kostnadsanalyser av tiltak de kjemper for eller imot.
Nytte-kostnadsanalyser er beslektet med kostnadseffektivitetsanalyser og kostnad-virkningsanalyse.
Teoretisk grunnlag
Nytte-kostnadsanalyser er basert på velferdsøkonomisk teori. Her tar man utgangspunkt i resultater fra mikroøkonomi. Dette innebærer en utilitaristisk tilnærming. I mikroøkonomi representeres denne matematisk gjennom en nyttefunksjon som benyttes til å rangere hvordan et individ vurderer forskjellige alternativer opp mot hverandre. Bruken av nyttefunksjoner hviler på en forutsetning om at individene i økonomien opptrer rasjonelt.
I velferdsøkonomi tar man dette et steg videre ved å se på hvordan individene i økonomien som helhet vurderer alternativene. En sentral forutsetning er Pareto-antagelsen: Hvis situasjon A og B er helt lik bortsett fra at ett individ har det bedre i A, skal samfunnet foretrekke situasjon A. To andre sentrale forutsetninger er at irrelevante alternativer ikke skal ha noe å si for rangeringen av alternativer, og at samfunnspreferansene ikke skal styres av ett individ (en «diktator»).
Et viktig resultat fra teorien om sosiale valg, Arrows umulighetsteorem, sier at det ikke er mulig å finne en samfunnspreferanse som oppfyller forutsetningene ovenfor bare ved å aggregere individuelle preferanser.
Pareto-kriteriet, velferdsfunksjoner og Kaldor-Hicks-kriteriet
Man må derfor se på andre tilnærminger. Pareto-effektivitet er en mulighet og en vanlig rettesnor i velferdsteori. En situasjon er Pareto-effektiv dersom ingen individer kan få det bedre uten at noen får det verre, og en endring er en Pareto-forbedring hvis minst én person får det bedre uten at noen får det verre. Når Pareto-forbedringene er uttømt, står en imidlertid overfor valg som innebærer at noen vil få det bedre på bekostning av andre – et fordelingsspørsmål.
I velferdsøkonomi kan man bruke en velferdsfunksjon til å rangere alternativer i disse tilfellene. Velferdsfunksjonen må være konstruert slik at hvis samfunnet foretrekker tilstand A fremfor tilstand B, har velferdsfunksjonen en høyere verdi for A enn for B. Ved å finne optimum for velferdsfunksjonen finner man en situasjon som både er Pareto-effektiv og optimal fordelingsmessig. Valget av velferdsfunksjon er derfor viktig, siden det er denne som avgjør hvilke grupper som skal vektes tyngst. Det er imidlertid ikke enkelt å lage en slik velferdsfunksjon, slik Arrows umulighetsteorem viser. Det er derfor ikke gitt at samfunnet vil klare å oppnå konsensus om en velferdsfunksjon, siden ulike grupper kan rangere tilstandene ulikt. Et prosjekt vil være samfunnsøkonomisk lønnsomt dersom verdien av velferdsfunksjonen er høyere når prosjektet er gjennomført enn den var tidligere. For å avgjøre dette trengs det en komplisert analyse der en må modellere likevekten i økonomien. I praksis bruker man derfor i nytte-kostnadsanalyser en enklere tilnærming hvor en tar utgangspunkt i informasjonen som ligger i markedsprisene. Siden det er vanskelig å enes om en velferdsfunksjon, benyttes gjerne en svakere variant av Pareto-kriteriet, Kaldor-Hicks-kriteriet. Pareto-kriteriet er en streng forutsetning, siden det krever at ingen skal få det verre av tiltaket. Kaldor-Hicks-kriteriet sier derimot at et tiltak er positivt hvis det fører til en potensiell Pareto-forbedring – det vil si at noen får det så mye bedre at de i teorien kunne ha kompensert dem som får det verre av tiltaket. Det tilsvarer at samlet betalingsvillighet i samfunnet for tiltaket fratrukket kostnadene er positiv. Isteden kan fordelingsvirkninger behandles i en separat analyse.
Kontroverser
Kritikk mot nytte-kostnadsanalyser er gjerne rettet mot de underliggende velferdsøkonomiske forutsetningene. En innvending er problematikken rundt det å lage en velferdsfunksjon som fanger opp samfunnets preferanse, som beskrevet ovenfor. John Gowdy kritiserer løsningen med å bruke Kaldor-Hicks-kriteriet istedenfor; hans argument er at det ikke er teoretisk forsvarlig å vurdere samfunnets velferd uten å sammenligne nytten mellom individer. Brukes Kaldor-Hicks-kriteriet som beslutningsregel uten å ta hensyn til fordeling i tillegg, ender man opp med å legge mest vekt på dem som har høyest inntekt, siden disse har høyere betalingsvillighet enn dem med lav inntekt. Gowdy viser også til John Chipman og James Moore, som i en artikkel fra 1978 konkluderer med at «vi kan ikke komme med anbefalinger om politikk annet enn på basis av verdivurderinger, og disse verdivurderingene bør uttrykkes eksplisitt.» Et argument mot dette igjen er at fordelingsmessige hensyn isteden bør adresseres via skatter og stønader.
En annen fundamental kritikk går på at det er galt å bruke individuelle preferanser som grunnlag for en beslutningsregel, for det å ta utgangspunkt i individuelle preferanser er grunnleggende menneskesentrert (antroprosentrisk). Individuelle preferanser er særlig kontroversielt i forbindelse med miljøhensyn og spørsmålet om hvorvidt andre arter har en iboende verdi, grunnleggende rettigheter og egne interesser, og om hvorvidt mennesket tar godt nok hensyn til disse i sine preferanser. I mikroøkonomi, som velferdsøkonomi bygger på, brukes vanligvis snever egeninteresse som utgangspunkt for preferansene, noe som ikke omfatter at folk i mange situasjoner tar hensyn til andre. Det er likevel ikke noe ved en tilnærming basert på individuelle preferanser som i seg selv krever at mennesket oppfører seg egoistisk. En annen miljørelatert kritikk går på at mennesket er dårlig til å forstå bærekraft og miljøets betydning for egen overlevelse, og derfor ikke tar godt nok hensyn til dette i preferansene. I mikroøkonomi er nytte primært definert av konsum og inntekt. Samtidig er det vist at lykke avhenger av langt flere faktorer, slik som genetikk, helse, intelligens, utdannelse og sikkerhet. Det kan brukes som et argument for at det er behov for et annet, subjektivt mål på lykke enn det som legges til grunn i velferdsøkonomi.
Metodens nøyaktighet
Et annet spørsmål av mer praktisk natur er hvor nøyaktig nytte-kostnadsanalyse er med tanke på å forutse effektene av tiltak. Nytte-kostnadsanalyser gjort i forkant av et prosjekt er avhengig av å benytte seg av usikre estimater av kostnader i fremtiden, og en litteraturgjennomgang viser at kostnadsestimatene har en unøyaktighet fra 20,4 % til 44,7 %, avhengig av hva slags tiltak det er som analyseres. For infrastrukturprosjekter er kostnadsoverskridelser på 50 % til 100 % vanlig. Det forskes derfor på metoder for å bedre kunne måle sikkerheten til estimatene og bedre kvalitetssikringen. Evaluering av den norske kvalitetssikringsordningen viser dog bedre resultater enn internasjonale studier. Offentlige tiltak er dessuten ofte rettet mot områder der det ikke eksisterer markeder, slik som helse og miljø. På nyttesiden er man derfor avhengig av å lage estimater i slike tilfeller ved å foreta spørreundersøkelser av folks betalingsvilje.
Feilaktig bruk av nytte-kostnadsanalyser er et annet mulig problem, for eksempel at det brukes som eneste grunnlag i en beslutningsprosess eller oppfattes som en beslutningsregel.
Fagfeltets utvikling
Et tidlig uttrykk for ideen bak nytte-kostnadsanalyser ble formulert av Benjamin Franklin, som i et brev fra 1772 anbefalte mottageren å veie fordelene og ulempene ved en vanskelig avgjørelse ved hjelp av «moralsk og klok algebra». Det er imidlertid usikkert om Franklins idé hadde noen innflytelse på den franske ingeniøren og økonomen Jules Dupuit da han på 1800-tallet la frem det matematiske fundamentet for nytte-kostnadsanalyse. Dupuit var den første som definerte konsumentoverskuddet, som kan benyttes som et mål på nytte. Han var også den som først foreslo en «aggregert nyttefunksjon» til å måle samfunnets samlede nytte – det som siden skulle bli kjent som velferdsfunksjoner. Arbeidet til Dupuit sprang ut av analyse av transportsystemer.
Den nye velferdsøkonomien
Dupuits arbeid ble videreutviklet av Alfred Marshall og Arthur Cecil Pigou under den «marginalistiske revolusjonen» i samfunnsøkonomi. Det sentrale Pareto-kriteriet ble fremlagt av Vilfredo Pareto. Pigous bok The Economics of Welfare fra 1920 var et viktig bidrag på fagfeltet, hvor han blant annet så på hvilken rolle størrelsen på og fordelingen av nasjonalinntekten har på velferd. Imidlertid var ikke definisjonen av velferd klar på dette tidspunktet. Den kom med fremveksten av den såkalte nye velferdsøkonomien i 1930-årene, hvor resultatene ble rekonstruert og velferd basert på ordinale, individuelle nyttefunksjoner. Med en slikt nyttebegrep er sammenligning av nytte mellom individer vanskelig, og i den nye velferdsøkonomien skiller man mellom økonomisk effektivitet (mest mulig verdiskapning) på den ene siden og fordelingsspørsmål på den andre. Velferdsøkonomien har siden konsentrert seg mest om førstnevnte, og etter at Arrows umulighetsteorem ble fremlagt i 1950-årene, skilte offentlig økonomi og teorien om sosiale valg i flere tiår lag med teorier om ulikhet og rettferdighet. Først i senere år er det kommet bidrag som har søkt å rette forskningen mot teorier for rettferdighet, med analyse av rettigheter og der man integrerer informasjon om blant annet evner, talenter og økonomiske muligheter.
Kaldor og Hicks baner vei for nytte-kostnadsanalysen
Kaldor-Hicks-kriteriet ble utviklet av britiske Nicholas Kaldor og John Hicks i etterkrigsårene. Kriteriet søker å omgå problemet med å sammenligne nytte mellom individer ved å introdusere hypotetisk kompensasjon: Et tiltak er ønskelig hvis de som tjener på tiltaket, tjener nok til å i prinsippet kunne kompensere taperne. Spørsmålet om hvorvidt kompensasjonen faktisk skal finne sted, overlates fra økonomene til politikerne. Resultatet banet dermed veien for bruk av nytte-kostnadsanalyser. Det har likevel vært under kritikk på fagfeltet for å kunne gi opphav til inkonsistente politikkanbefalinger, blant annet av John Chipman og James Moore. Det er også blitt kritisert for å fremstå som en løsning på problemet med å sammenligne nytte, samtidig som det innrømmer at slike hensyn eksisterer. På motsatt side av Atlanteren, i USA, arbeidet Paul Samuelson med en formell definisjon av velferdsfunksjoner som skulle fange opp eksplisitt uttrykte samfunnspreferanser. Dette reiste spørsmål fra blant annet Kenneth Arrow om hva som egentlig skal forstås med samfunnets preferanse, og hvordan en slik velferdsfunksjon skal velges. Det siste spørsmålet ble særlig aktualisert da umulighetsteoremet viste at det ikke er mulig å finne en samfunnspreferanse bare ved å legge sammen individenes rangering når det er tre eller flere alternativer.
Alternative mål på nytte og velstand
Senere utvikling på fagfeltet har blant annet rettet seg mot å finne andre mål for nytte, slik som livskvalitet, og som tar hensyn til rettferdighet og behandling av fordelingshensyn. Richard Easterlin presenterte i 1974 en klassisk studie som viste at folk rapporterte å være lykkeligere i høyinntektsland. Samtidig fant han at det var lite samvariasjon mellom lykkenivå og BNP per innbygger når man sammenligner land der inntekten er høy nok til å dekke grunnleggende behov. Dette, som er blitt kjent som Easterlins paradoks, taler mot økonomisk vekst og inntekt som det eneste målet på lykke. Denne fagretningen benytter seg av innsikt fra fra flere disipliner, som kognitiv vitenskap og humaniora, og beveger seg bort fra avslørte preferanser og rasjonalitet som forutsetninger. En ser isteden på individets helhetlige rapporterte tilfredshet og ikke bare nytten det får fra å konsumere goder. Redusert arbeidsledighet, bedre arbeidsforhold og mindre ulikhet er eksempler på faktorer som samvarierer med høyere rapportert lykke. I nytte-kostnadsanalyse kan man så forsøke å måle dette i pengeverdi. Samtidig er bruken av subjektive data blitt kritisert fordi subjektive mål er vanskelige å sammenligne og tolke, og en kan også være lykkelig fordi en simpelthen evner å tilpasse seg.
Amartya Sen har foreslått en annen innfallsvinkel med direkte sammenligning av forskjellige tilstander ut fra objektive kriterier som et mål på livskvalitet. Disse må ivareta rettferdighetsstandarder og ta hensyn til hvor stor evne folk har til å benytte de ressursene og mulighetene som byr seg til å øke livskvaliteten. Metodisk er det imidlertid vanskelig å avgjøre hvordan forskjellige faktorer skal vektes; hvis helsen bedres samtidig som utdannelsesnivået går ned, er det ikke klart om det samlet er en forbedring eller en forverring. Tilnærmingen innebærer altså at en må foreta et valg i et spørsmål der svaret må finnes via det offentlige ordskiftet.
En tredje tilnærming baserer seg på rettferdighetsteori. Her ble «misunnelsesfrihet» lansert som et mulig rettferdighetsbegrep, blant annet av Jan Tinbergen. En tilstand er misunnelsesfri dersom intet individ ville foretrukket å ha et annet individs fordeling av goder. Et sentralt resultat fra rettferdighetsteorien er at Pareto-kriteriet og kriteriet om misunnelsesfrihet begge kan oppfylles i likevekt i et marked hvis alle i utgangspunktet har samme fordeling av goder. Pareto-kriteriet og misunnelsesfrihet vil derimot ikke kunne oppfylles samtidig når en tar inn produksjonssiden av økonomien og tar hensyn til at folk har forskjellig evnenivå. En annen test på rettferdighet som er foreslått, er at folk skal være likegyldig mellom den fordelingen av goder de faktisk har, og den fordelingen av goder de ville hatt om alle godene ble fordelt likt.
Klimaendringer og vurdering av effekter langt inn i fremtiden
Et annet viktig forskningsområde i senere år har vært hvordan man skal vurdere effekter som kommer langt inn i fremtiden, ikke minst sett i lys av Stern-rapporten fra 2005 om global oppvarming. En høy kalkulasjonsrente gjør at effekter som kommer langt inn i fremtiden, tillegges veldig liten vekt i nytte-kostnadsanalysen. Stern argumenterer for en lav rente ut fra at fremtidige generasjoner bør telle like mye som vi som lever nå. Han legger dermed mindre vekt på at fremtidige generasjoner kan forventes å bli rikere enn dagens. I et kjent tilsvar skriver William Nordhaus at en slik rente vil føre til overinvestering i klimatiltak i en tidlig fase. Han mener at renten bør tilsvare avkastningen i markedet, noe som taler for å investere mer i annen kapital nå og bruke avkastningen derfra til mer effektive klimatiltak senere. Samtidig er det vanskelig å bruke markedsdata til å sette en langsiktig rente. Siden usikkerheten øker med tiden, argumenterer Christian Gollier for at renten bør være fallende over tid, ut fra et forsiktighetsprinsipp. Det er også relevant om en forventer fallende økonomisk vekst over tid. Martin Weitzman har på sin side en markedsbasert tilnærming, men argumenterer for at renten bør justeres for usikkerhet.
Bruk av nytte-kostnadsanalyser i utlandet
Praktisk bruk av nytte-kostnadsanalyser begynte i USA like før andre verdenskrig. U.S. Army Corps of Engineers var først ut etter at føderal lovgivning fra 1936 i praksis krevde bruk av nytte-kostnadsanalyse ved utbygging av vannveier. Sammensmeltningen av resultater fra den nye velferdsøkonomien og praktisk beslutningstagning skjedde først i etterkrigstiden, i takt med press om mer effektivitet i offentlig sektor. Utover 1960-årene ble metoden benyttet i USA for vannkvalitet, fritidsreiser og bevaring av jord. I samme periode ble konseptet opsjonsverdi utviklet for å kunne måle verdien av å ha tilgang til en ressurs, slik som nasjonalparker. Bruksområdet ble senere utvidet til psykisk helse, rusmiddelavhengighet, høyere utdannelse og behandling av farlig avfall. Sentral regulering ble etablert under administrasjonene til Ronald Reagan, George H.W. Bush og Bill Clinton i 1980- og 1990-årene.
OECD skriver i en rapport om nytte-kostnadsanalyser at metoden er blitt brukt med varierende suksess siden 1960-årene, men at den i dag er den vanligste vurderingsmetoden for offentlige investeringer og politikkutforming. Mange land har utviklet retningslinjer og veiledere, og ikke minst er metoden brukt mye på samferdselsprosjekter. Europakommisjonen anbefaler EU-land om å bruke nytte-kostnadsanalyse for infrastrukturprosjekter på mer enn 50 millioner euro, og har utviklet en veileder som også tar for seg bruk av metoden på andre områder. I Sverige har Trafikverket utarbeidet retningslinjer for samfunnsøkonomiske analyser i transportsektoren. Det danske finansdepartementets seneste veileder om nytte-kostnadsanalyser er fra 2017. Storbritannia tok i bruk metoden for første gang for å vurdere utbyggingen av motorveien M1 og Victoria-linjen på Londons undergrunnsbane. I 1998 ble et eget prosjekt iverksatt for å formalisere prosessen. Andre veiledere er Canadas og Australias generelle veiledere, samt USAs for helsetiltak og nødhjelp.
Bruk av nytte-kostnadsanalyser i Norge
I Norge skal det gjennomføres en nytte-kostnadsanalyse for alle statlige investeringsprosjekter på over 750 millioner kroner. Dette er en del av den statlige kvalitetssikringsordningen (KS-ordningen). Nærmere bestemt inngår nytte-kostnadsanalyse som en del av KS1, som gjøres i forkant av prosjektet og skal kvalitetssikre konseptvalget. KS1 ble tatt i bruk fra 2005. Forskningsprogrammet Concept ved NTNU bedriver følgeforskning av KS-ordningen, finansiert av Finansdepartementet. I tillegg til utredninger bestilt av staten hender det at forskjellige interessegrupper bestiller nytte-kostnadsanalyser i forbindelse med statlige utbyggingsprosjekter for å kaste lys over bestemte alternativer.
I Norge er det Direktoratet for økonomistyrings veileder fra 2014 som er gjeldende, og Finansdepartementet har i rundskriv fastsatt retningslinjer for nytte-kostnadsanalyser for offentlig sektor i Norge. Prinsipper for nytte-kostnadsanalyser har også vært gjenstand for behandling i flere offentlige utredninger (NOU-er).
Stegene i en nytte-kostnadsanalyse
Direktoratet for økonomistyring lister i sin veileder opp åtte steg i en samfunnsøkonomisk analyse. Veilederen er særlig rettet mot nytte-kostnadsanalyser, men punktene er også relevante for kostnadseffektivitetsanalyse og kostnad-virkningsanalyse:
EUs veileder, den britiske veilederen og den danske veilederen har lignende, men ikke helt identiske, oppsett.
1. Beskrive problemet og formulere mål
Problembeskrivelsen skal gjøre rede for hva det er som tilsier at det offentlige skal iverksette tiltak på et område. En skal også identifisere nullalternativet, det vil si dagens situasjon og en videreføring av denne når det ikke iverksettes nye tiltak. Videre skal en fastsette mål som kan evalueres i etterkant. Målene må ikke formuleres slik at relevante tiltak utelukkes.
2. Identifisere og beskrive relevante tiltak
Alle relevante tiltak skal beskrives så langt det er mulig, og det skal vises en klar årsak-virkning-sammenheng mellom tiltakene og målene som er satt.
3. Identifisere virkninger
En skal beskrive virkninger – nytte og/eller kostnad – av de aktuelle tiltakene for alle grupper som påvirkes av en viss betydning og omfang.
4. Tallfeste og verdsette virkninger
Virkningene skal tallfestes i fysiske størrelser så langt det er mulig, for eksempel besparte årsverk eller personskader. De fysiske størrelsene skal deretter verdsettes i kroner så langt det er mulig. Hvis det finnes markedspriser, skal disse benyttes. Om det ikke finnes markedspriser, benyttes andre verdsettingsmetoder når det er faglig forsvarlig. Er det faglig uforsvarlig, gjøres en kvalitativ vurdering av virkningene.
5. Vurdere samfunnsøkonomisk lønnsomhet
En beregner samfunnsøkonomisk lønnsomhet for alle virkningene som er fastsatt i kroner. Her brukes nåverdimetoden slik at en kan summere nytte- og kostnadsvirkninger som kommer på ulike tidspunkter. Når en deretter vurderer samfunnsøkonomisk lønnsomhet, skal det imidlertid også tas hensyn til om ikke-prissatte virkninger gjør tiltaket mer eller mindre lønnsomt.
Frugga naturreservat
Frugga naturreservat ligger nord for Hovden i Bø kommune i Nordland. Naturreservatet omfatter den lille øya Frugga og flere mindre holmer og skjær, og har et areal på 1025 dekar, hvorav 752 dekar sjøareal. Området er vernet for å sikre en viktig hekkelokalitet for lundefugl. Naturreservatet ble vernet i 2002.
Stade
Stade er en by langs Elben og Schwinge i Landkreis Stade i den tyske delstaten Niedersachsen.
Nytte-kostnadsanalyse
6. Gjennomføre usikkerhetsanalyse
En skal her se på hvordan usikkerhetsfaktorer, slik som investeringskostnader, kan påvirke tiltakets lønnsomhet. For ikke-prissatte virkninger gjøres en kvalitativ vurdering. Dessuten skal en se på risikoreduserende aktiviteter, for eksempel om det kan være mer lønnsomt å utsette tiltaket eller gjennomføre det trinnvis.
Stade
De eldste spor av menneskelige aktivitet på stedet er 30 000 år gamle. Stade ble i 1209 by med kjøpstadsrettigheter og var medlem av hansaen, den tyske handelsorganisasjonen i middelalderen. Fra 1645 til 1712 var byen okkupert av svenskene som en del av provinsen Bremen-Verden. I 1712 ble byen hjemsøkt av pest og krig. Den danske erobringen i 1712 førte til at Hannover overtok byen.
Nytte-kostnadsanalyse
7. Beskrive fordelingsvirkninger
Fordelingsvirkninger viser til at forskjellige grupper i samfunnet kan komme ulikt ut av et tiltak. I analysen skal man derfor beskrive eventuelle virkninger for grupper som kommer dårlig ut på grunn av tiltaket, samt beskrive eventuelle kompenserende tiltak.
8. Gi en samlet vurdering og anbefale tiltak
Til slutt skal en gi en anbefaling om hvilket tiltak som bør velges basert på den samfunnsøkonomiske analysen. Anbefalingen skal være basert på samlet vurdering av netto nåverdi, ikke-prissatte effekter og usikkerhet, mens beskrivelsen av fordelingsvirkningene skal legges ved som tilleggsinformasjon til beslutningstager.
Beregning av samfunnsøkonomisk lønnsomhet
I nytte-kostnadsanalyser skal en verdsette effektene av tiltaket i kroner og øre så langt det lar seg gjøre. Nytteeffektene skal settes lik det befolkningen er villig til å betale for å oppnå dem, eller hva de er villig til å betale for å unngå dem, dersom det skapes ulemper. Kostnadene ved tiltaket skal settes til det en må gi opp av andre ting for å gjennomføre tiltaket – det beste en ellers kunne fått ut av pengene (alternativkostnaden). Hvis kroneverdien av nytten er større enn kostnaden, er tiltaket samfunnsøkonomisk lønnsomt – befolkningen er villig til å betale det tiltaket koster.
Effektene inntreffer typisk på ulike tidspunkt. Fordi folk legger mer verdt på ting som skjer nå enn ting som skjer i fremtiden, er det nåverdien man ser på. Nåverdiberegninger innebærer å justere ned verdien av effekter lenger inn i fremtiden med en diskonteringsrente, slik at verdiene kan summeres. En nytte-kostnadsanalyse er en analyse der det er befolkningens samlede betalingsvilje som bestemmer hvordan tiltakene rangeres. Ved å legge sammen befolkningens betalingsvilje behandler man i utgangspunktet alle likt. Det er imidlertid ikke gitt at det er slik man tenker når en beslutning skal tas. Hvis et tiltak er spesielt gunstig eller skadelig for en utsatt gruppe, kan det eksempelvis være at man vil legge mer vekt på konsekvensene tiltaket har for disse enn for andre. Et sentralt spørsmål ved nytte-kostnadsanalyser er derfor hvordan slike fordelingshensyn skal behandles.
I det følgende vil sentrale aspekter ved beregning av samfunnsøkonomisk lønnsomhet bli gjennomgått. Det er føringene i de norske veilederne som legges til grunn.
Store og små prosjekter
Hvor stort tiltaket er, er av avgjørende betydning for analysen; små tiltak kan behandles med en langt enklere analyse enn store. Om et tiltak regnes stort eller lite, kommer an på hvor stort prosjektet er i forhold til markedene som berøres. Et prosjekt er for lite å regne hvis det ikke kan ventes å endre markedsprisene. Da kan man i stor grad ta utgangspunkt i markedsprisene og lage kalkulasjonspriser som benyttes til å måle kostnadene ved tiltaket. Ved et stort prosjekt vil markedsprisene endres så mye at det er lite informativt å lage kalkulasjonspriser. Store prosjekter krever derfor at en benytter en generell likevektsmodell som ser på både tilbuds- og etterspørselssiden av økonomien.
Skillet mellom store og små prosjekter går ikke nødvendigvis på hvor omfattende prosjektet er å gjennomføre – det er forholdene i økonomien som avgjør. I et utviklingsland kan en ny brønn i en landsby gi en så stor endring i den lokale økonomien at en tilnærming med kalkulasjonspriser ikke er informativ, mens et land som Norge har så velutviklede markeder at selv en investering i en ny hovedflyplass kan regnes som et lite prosjekt. Et eksempel på et stort prosjekt i Norge kan derimot være en fullstendig omlegging av norsk landbrukspolitikk med fjerning av importtoll på matvarer. Her vil effektene på bosetning og sysselsetting være så store at det kreves en mer omfattende analyse.
I de fleste nytte-kostnadsanalyser benyttes tilnærmingen for små prosjekter. Den følgende fremstillingen vil derfor basere seg på denne tilnærmingen.
Kalkulasjonspriser
I en nytte-kostnadsanalyse beregnes nytte og kostnader i kroner og øre så langt det er faglig forsvarlig. Nytten skal settes lik det samfunnet er villig til å betale for å oppnå den, mens kostnaden skal settes lik det beste man ellers kunne ha fått ut av ressursene som benyttes i prosjektet (alternativkostnaden).
Markedspriser
Finansdepartementet har fastsatt følgende for bruk av markedspriser som kalkulasjonspris:
Verdsetting av virkninger i tilfeller der det ikke finnes en markedspris
I mange tilfeller vil det ikke finnes en markedspris. Dette gjelder ikke minst mange nyttevirkninger. Hvis en allikevel finner det faglig forsvarlig å vurdere verdien i kroner og øre, må en i disse tilfellene bruke verdiestimater. Her er det ønskelig å være konsekvent på tvers av prosjekter, og en bør derfor basere seg på generelle regler og eksisterende verdiestimater der disse er dekkende for prosjektet. Å bruke verdiestimater fra tidligere studier kalles verdioverføring. Verdioverføring blir særlig brukt for miljøgoder. I særlige tilfeller kan det være aktuelt å gjennomføre egne verdsettingsstudier.
I noen tilfeller har Finansdepartementet fastsatt generelle regler for verdsetting av nytteeffekter, slik som for tid, liv og helse: