cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Riho Terras
Han begynte i 1990-årene i ulike kommandantstillinger i landstyrkene. Fra 2000 til 2004 var han forsvarsattaché i Tyskland og Polen. Deretter var han leder for generalstabens analyse- og planleggingsavdeling og visestabssjef ved NATOs treningsprogram for irakisk sikkerhetspersonell (NATO Training Mission–Iraq, NTM–I). I februar 2011 ble han utnevnt til generalstabssjef, men allerede i desember samme år ble han forsvarssjef. I 2017 ble han forfremmet til generals grad.
I likhet med flere av Estlands tidligere forsvarssjefer, har Terras senere gått inn i politikken. I 2019 meldte han seg inn i det konservative partiet Fedreland, og stilte som partiets førstekandidat til Europaparlamentet ved valget i mai 2019. Han tok sete i Europaparlamentet etter at Storbritannias representanter gikk ut i 2020. Han tilhører Det europeiske folkepartiets gruppe.
Pro zjenu, metjtu i jesjtsjo odnu...
Pro zjenu, metjtu i jesjtsjo odnu... (originaltittel: Про жену, мечту и ещё одну…) er en russisk film fra 2013, regissert av Aleksandr Pozhenskij.
Handling
Historien følger Maria og Vasin som ikke skjønner at de lever i en parallell verden, hvor de har et helt annet liv.
Ska vi plocka körsbär i min trädgård
Den ble også tolket av det svenske dansebandet The Drifters på albumet Stanna hos mig (2010)
Norsk versjon
Andreas Diesen har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Vil du høste frukter».
Maclura pomifera
Maclura pomifera er et løvfellende tre i morbærfamilien.
Det blir opptil 20 m høyt med en uregelmessig kuppelformet krone og har en pælerot som kan gå mer enn 8,2 m dypt. Barken er oransjebrun, dypt furet og flekkes ofte av. Skuddene er sikksakkformede med en 1,3–2,5 cm lang torn ved basis av hvert skudd eller blad. Lave greiner som har dødd på grunn av skygge, sitter igjen i mange år og bidrar til at trærne danner ugjenomtrengelige kratt.
Akselbladene er lansettformede, 1,5–2 mm lange og hårete. Bladstilken er 1–2,5 cm lang og håret. Bladene er 4–12 cm lange, 2–6 cm brede, bølgekantede, tilspissede, glinsende mørkegrønne på oversiden og lysere under.
Trærne er særbu med hann- og hunnblomster på ulike planter. Blomstene sitter i kulerunde hoder. De er vindpollinerte og blomstrer i april–juni. Frukten er en gulgrønn, kulerund fruktstandsfrukt med en diameter på 7,5–15 cm og ofte en vekt på mer enn ett kilo. Den er moden i september–oktober. Hvis frukten blir skadet, skiller den ut en melkesaft som kan irritere huden og som blir svart når den tørker på frukten.
Maclura pomifera hadde i pleistocen en vid utbredelse i Nord-Amerika. De store planteeterne forsvant tidlig i holocen, og utbredelsen til Maclura skrumpet inn. Ved europeernes ankomst vokste treslaget kun i Red River-området i sørvestlige Arkansas, sørøstlige Oklahoma og sentrale Texas. Her vokser den på fuktig, veldrenert grunn sammen med kviteik, hickory, kvitask og rød morbær.
Osageindianerne brukte trevirket til buer. Arten er plantet og delvis naturalisert overalt i det kontinentale USA og sørøstlige Canada. Den brukes til hekker for å gjerde inn husdyr, leplantninger og for erosjonskontroll. Stammene brukes til gjerdestolper.
Monrad Alvestad
Monrad Alvestad (født 23. september 1904 i Bokn, død 11. juni 1994) var en norsk politiker, i perioden 1946-1947 ordfører i Bokn for Arbeiderpartiet.
Kongsgata (Stavanger)
Kongsgata i Stavanger følger den gamle innfartsveien fra Jæren til Stavanger. Kongsgata går fra rundkjøringen ved Museumsparken, Lagårdsveien og Teaterveien til Domkirkeplassen.
Monrad Alvestad
Alvestad var gift med Gudrund Louise Ognøy (født 28. november i 1911).
Kongsgata (Stavanger)
Eldre gatenavn
Den delen av gata som var nærmest Museumsparken var tidligere en del av Lagårdsveien.
Hans Eyvind Næss skriver at navnet Postveien har vært brukt om veien.
Vindu (informatikk)
Et vindu er et begrep innenfor elektronisk databehandling. Innenfor grafiske brukergrensesnitt er det navnet på et grafisk styreelement som består av et visuelt område som er omgitt av en vindusdekorasjon. Vinduer har vanligvis en rektangulær form og kan overlappe andre vinduer. De viser utmatning av data og innmatning fra en eller flere prosesser.
Kongsgata (Stavanger)
Eldre gatenavn
Gata på østsiden av Breiavatnet, opp til Domkirkeplassen og Laugmannsgata, het Østre Bredvannsgate. Videre fra Domkirkeplassen til Kleivå het det Vestre Bredevannsgate.
Vindu (informatikk)
Vinduer er primært knyttet til grafiske skjermer, hvor de kan styres av en peker ved å anvende en eller annen form for pekeredskap, f.eks. en datamus.
Kongsgata (Stavanger)
Eldre gatenavn
Kongsgata fikk sitt nåværende navn i 1862, og omfattet dagens Kongsgate og det som nå er Haakon VIIs gate. Louis skrev i 1868 at gatas nye navn Kongsgaden, kommer neppe noensinne i hevd. Men der tok han feil!
Gatens funksjon
Gata har trolig så lenge Stavanger har hatt byfunksjoner, vært den viktigste innfartsveien til byen for folk som kom til fots eller ridende fra Jæren.
Vindu (informatikk)
Et grafisk brukergrensesnitt som bruker vinduer som en av dets primære grensesnittsmetaforer, blir kalt et vindussystem. Operativsystemet styrer et vindussystem hovedsakelig gjennom skjermdriveren og vindusbehandleren.
Kongsgata (Stavanger)
Gatens funksjon
Gata var trolig ikke kjørbar med hest og vogn før omkring år 1800.
Fram til Bergelandstunnelen kom i 1989, var Kongsgata en hovedvei inn til sentrum. I dag er deler av veien forbeholdt kollektivtrafikken.
Fra Domkirkeplassen til Obstfelders plass
Gata begynner i dag på Domkirkeplassen, eller ved det som tidligere var Bispegården. Fram til midt på 1800-tallet var deler av den øvre delen av gata gravlund.
Handelens hus og den gamle Norges Bank-bygningen, er også like ved. NOKAS-ranet foregikk her. Det var i Kongsgata at politimannen Arne Sigve Klungland ble skutt og drept under NOKAS-ranet. Raneren sto på Obstfelders plass da han skjøt. Handelens hus er tegnet av arkitektene Carl og Øystein Michelsen. Tidlig på 1800-tallet lå her Klubbhagen, som gikk fra Laugmannsgata til Asylgata. Her var det mange store trær, en stor kjeglebane og muligheter for ålefiske i Skolebekken. Ved riving av den gamle Handelsforeningen fra 1841 i 1935, fant en ut mot Kongsgaten en eldre mur som inneholdt «kalk», og spor etter et eldre kloakkutløp mot Skolebekken. Når denne bygningen var i bruk vet vi ikke i dag, men bruken av kalk viser tilbake til middelalderen.
På den andre sida av gata, grenser den til Byparken med Domkirken. Domkirken har adresse Kongsgaten 3. I det som nå er Byparken sto også den gamle latinskolen fram til 1684, og så almueskolen (Domkirkens skole) fram til 1879. Skolebygningene ble revet, og den ene ble en del av Johannes skole. Bygningen er fortsatt i bruk der.
Breiavatnet har gjennom årene blitt fylt igjen en del, slik at vatnet strakte seg et stykke lengre nordover enn i dag. Utfyllingen av vatnet ble ferdig i 1868. Fra Breiavatnet gikk det en stor bekk – Skolebekken, med løp i hovedsak langs det som nå er Klubbgata. Over bekken var det en bro ved dagens Obstfelders plass. Broa ble kalt for Sankt Annas bro. Skolebekken og broa var fram til 1849 Stavangers grense. Ved broa var det en tollstasjon, der de som tok med seg varer over broa og inn i byen måtte betale en omsetningsskatt – kalt sankt Annas toll.
I 1955 ble det i tomta til Bøndernes Hus funnet av en gren av det gamle løpet til Skolebekken, rester av ei brolagt gate og små blankpolerte kvartssteiner (kiselsteiner) av ukjent alder.
Fra Obstfelders plass til Stiftelsesgata
Dette området gikk fra gammelt under navnet Konventgrunnen, som igjen var en del av Kannik prestegård. Området nærmest Stiftelsesgata gikk under navnet Steglebakken.
Minnesteinen etter Erling Skjalgson sto i dette området. På Ulric Frideric Aagaards kart fra 1726 en ane konturene av et steinkors like ved innskriften «Steigle-Bachen». de Fine skriver at den sto tvers overfor Kongsgård. Egil Henriksen og Anders Bærheim mente at den sto i Kongsgaten 46, på nordsiden av krysset med Stiftelsesgata. 1 1864 ble steinkorset flyttet fra Steilebakken til Kannik prestegård, men er nå i Stavanger Museum. Huset i Kongsgaten 46 ble bygget i 1865.
Knut Helle skriver at i uminnelige tider var innfartsveien fra Jæren en gang- og ridevei, som ved Steilebakken fulgte en forhøyning langs grensen mot Bergeland for så å bøye ned mot Skolebekken ved bygrensen. Veien gikk over en morenerygg som stupte bratt ned mot Breiavatnet. Aagaards kart viser at i 1726 gikk veien langs vatnet, så dette må ha vært tidligere. Ved graving av den store kloakken gjennom Kongsgata i 1942, fant en mye fyllmasser. De eldste gjenstandene var fra 1600-tallet. Blant annet var det en fullstendig kinesisk tekanne med blå dekor og dekorert hollandsk keramikk. Så det er mulig at denne delen av veien ble anlagt på slutten av 1600-tallet.
Utenfor Obstfelderhuset var det noe som ble tolket som store gangsteinene over Skolebekken. Det ble også observert steinbrygger ut i Breiavatnet. Trolig har da Breiavatnet tidligere gått helt inn til husrekken eller enda lengre på østsiden av Kongsgata.
Steglebakken ble skilt ut av Kannik som en egen eiendom i 1831. Den første beboeren på Steglebakken vi kjenner var Gunder Sørbø på 1830-tallet. Steglebakken ble bebygd slik vi kjenner det i dag midt på 1860-tallet.
I andre halvdel av 1700-tallet ble deler på nedsiden av veien mot Breiavatnet solgt til kapellan Børge Petersen. Før 1793 fylte han ut i Breiavatnet ved Steglebakken, – Kongsgate 41-45 med dagens Charlottenlund, Elisabeth Restaurant og Gasellen.
I Kongsgata 43 bodde Emma Nilsen Øgreid. Hun var en driftig kvinne som fikk startet blant annet Stavanger pige- og spedbarnshjem i Ramsvig og Madla soldathjem. I andre etasje hadde hun fra 1918 forsamlinglokalet Arken, som ble brukt til vekkelsesmøter. Hun drev først sin forkynnelse ved Fisketorget, i ly av et sjøhus. Derav navnet Arken. I 1947 ble huset overtatt av Stavanger kommune, og brukes som Eldres Hus. Arken ble delt opp i kontorer, og det gamle interiøret er borte. I første etasje er likevel noe bevart, blant annet stopp-tapet i gobelinmønster, som i sin tid ble spesialbestilt fra Paris. Gammel silketapet finnes under nyere lag av tapet.
Kongsgata 45 ble bygget i 1828 som landsted for Søren Daniel Schiøtz. Navnet Charlottenlund har det etter hans kone – Charlotte Petrea Rosenkilde. Senere var huset bosted for konditor Juel. En av dem som hyppig oppsøkte konditoriet var Alexander Kielland. I en del år har det vært restauranten Charlottenlund.
Fra Stiftelsesgata til Museumsparken
Kongsgata 47 er bygget som bolighus for arkitekten Conrad Fredrik von der Lippe i 1860. Huset har også vært foreslått brukt til Litteraturhus i Stavanger.
I Kongsgata 49 hadde frøknene Rings pigeskole sine lokaler. De holdt til her i årene 1869-1899. Mange jenter fikk her sin middelskoleksamen. I dag brukes Kongsgata 47 og 49 sammen, som én bygning. De ble bygget sammen i 1919.
Ovenfor Kongsgata lå husmannsplassen Geilane, og den mest kjent beboeren der var Lars Larsen Geilane. Her finner en blant annet huset for Josefinestiftelsen.
Huset for Josefinestiftelsen som ble bygget som landsted for Søren Daniel Schiøtz i 1828, og overtatt av stiftelsen i 1834. Bak stiftelsen var blant annet John Haugvaldstad og enkemadam Børresen. Det var et barnehjem for foreldreløse og fattige jenter. De bodde der sammen med en husmor fra de var små, til de ble konfirmert og de kunne få seg arbeid. Målsettingen var å utdanne dem som tjenestejenter, slik at de fikk lære husarbeid. De fikk en streng kristen oppdragelse, selv etter tidens målestokk. Hver søndag formiddag gikk jentene i prosesjon fra stiftelsen til Domkirken for å delta i gudstjeneste, om ettermiddagen gikk de til forsamlingshuset.
Ved siden av Josefinestiftelsen var det i mange år en Esso-stasjon.
Parken ved Byterminalen har en utvandrermonumentet – en statue av en gaselle. Den er et minne om utvandringen til Amerika, og er en gave fra de norske-emigrantene i USA til menn og kvinner av norsk ætt som bygget Amerika.
Der en i dag har parkeringshuset og Byterminalen var det tidligere lagerskur og godsterminal for Norges Statsbaner.
Det siste huset (Kongsgata 68) før en kommer til gravlunden, er bygget i 1837 og var hjemmet til Claudius Jacob Schive fra 1844 og i 1850-årene. Fra 1912 var det Stavanger kommunale husmorskole. Direktør Kristian Magnus Reime Schouw (f. 1877) bodde i Kongsgata 68 fra 1926 til 1928. Han var ansatt som kinobestyrer ved Stavanger Kommunale Kinomatografer fra 1927 til 1948. Huset ble senere brukt som leseværelse for Stavanger bibliotek. I bakgården var det en urtehage, men som nå stort sett er blitt parkeringsplass. Her er det også en liten grotte med en nisje med to innhogde bokstaver. Alderen er uviss. Nå er blant annet Stavanger og Omland Krigsinvalideforening her.
Lagård gravlund ble anlagt og innviet i 1834.
Gata ender i rundkjøringen ved Museumsparken. Under veien går jernbanen. Broa over kalles Kongsbroa.
Absolutt Underholdning
Absolutt Underholdning er et norsk akualitetsprogram som ble sendt på TV 2 fra 2002 til 2006. Programmet presenterte ukas nyhetser på underholdnings- og kulturfronten.
Absolutt Underholdning ble lansert i 2002 og ble sendt hver hverdag i form av en halvtimes lang sending som ble sendt tidlig på kvelden. Fra sommeren 2006 ble programmet utvidet til en times lang sending som ble sendt én gang i uka. Siste sending ble sendt 20. desember 2006 og ble da lagt ned på grunn av lave seertall.
Programledere
Absolutt Underholdning hadde flere programledere gjennom de fem årene programmet var på lufta:
Air New Zealand
Air New Zealand er et flyselskap fra New Zealand som er medlem av Star Alliance. Selskapet ble etablert den 26. april 1940 og navnet var da TEAL (Tasman Empire Airways Limited). Selskapet var i begynnelsen delvis eid av australske interesser. I 1961 kjøpte den newzealandske regjeringen hele selskapet og i 1965 ble det omdøpt til Air New Zealand. Selskapets hovedkontor ligger i Auckland.
Turkmenistans regioner
Turkmenistan er delt inn i fem regioner eller welayatlar (entall welayat) og et stort hovedstadsdistrikt (şäher).
Turkmenistan er delt inn i 5 provinser – Ahal, Balkan, Dashoguz, Lebap og Mary. Hver provins er delt inn i distrikter. Totalt er det 50 distrikter. Lederne over regionene er utnevnt av presidenten av Turkmenistan (Grunnloven av Turkmenistan, Artikler 80-81).
1914
1914 (MCMXIV) i den gregorianske kalenderen var et år uten skuddag som begynte på en torsdag.
Ski-VM 2013 – Hopp normalbakke kvinner
Hopp normalbakke kvinner under ski-VM 2013 ble avholdt 22. februar 2013 i Val di Fiemme.
Resultater
Rennet startet kl. 16:00.
Konvensjonen om vern av ville europeiske planter og dyr og deres naturlige leveområder
Konvensjonen om vern av ville europeiske planter og dyr og deres naturlige leveområder, ofte kalt bare Bernkonvensjonen er en internasjonal avtale om vern av dyr og habitater, som ble inngått i 1979, og trådte i kraft 1. juni 1982.
Den er undertegnet av de 46 medlemslandene i Europarådet, samt EU, Burkina Faso, Belarus, Marokko, Tunisia og Senegal. Algerie, Kapp Verde, Vatikanstaten, San Marino og Russland er blant de ikke-undertegnende land som har observatørstatus ved komiteens møter.
Målsettinger
Konvensjonen søker å oppnå:
Konvensjonen førte i 1998 til etableringen av smaragdnettverket for Areas of Special Conservation Interest (ASCI), som gjelder for alle konvensjonslandenes samlede territorium, og som arbeider sammen med EUs Natura 2000-program.
Bilag
Konvensjonen har fire bilag, som lister opp særlig beskyttelsesverdige arter. Den stående komiteen rådgis av et antall ekspertgrupper, og oppdaterer bilagene med jevne mellomrom:
Syltevoks
Syltevoks er omtrent det samme som parafinvoks, men av og til tilsatt atamon, et mildt bakteriedrepende middel. Syltevoks var uunnværlig i eldre tiders hjemmeproduksjon av saft og syltetøy. Når syltetøyet var kokt og fylt på rene glass eller krukker og sto til avkjøling, kunne disse lukkes med et lag smeltet syltevoks. Dette skapte en fullstendig lufttett forsegling, som gjorde at syltetøy kunne holde seg flere år, i kjellerhyller eller boder, eller til og med i vanlig romtemperatur.
Idag er syltevoks mindre etterspurt. Saft og syltetøy kjøpes ferdig, og hjemmelagde produkter havner oftere i dypfryser enn i matboder. I bærsesongen er syltevoks ennå tilgjengelig i de fleste dagligvareforretninger, men ikke lenger en sterkt etterspurt vare.
Syltevoks er å få kjøpt som pakker med tre til fem plater voks, eller som granulat (stivnede dråper av voks) i passende porsjonsstørrelser. På grunn av en viss brannfare bør syltevoks smeltes i vannbad.
Operation Quicksilver
Operation Quicksilver var en serie på 18 amerikanske prøvesprengninger av atomvåpen, utført ved Nevada Test Site i 1978 og 1979. Denne operasjonen var etterfølgeren til Operation Tinderbox, og forgjengeren til Operation Cresset.
SRKs sommerstevne
SRKs (Finlands Fredsforeningers sentralforbund) sommerstevne (på finska suviseurat) er den gammellæstadianske vekkelsesbevegelsens årlige sommerarrangement, som varer i fire dager og samler ca. 70,000 besøkende. Stevnet er åpent for alle, og formålet er å samle folk for å lytte til Guds ord.
Programmet består av prekener, salmer og sions (åndelige) sanger. Prekenene tolkes til fem språk samt til tegnspråk. Utenom de nordiske land kommer besøkende blant annet fra Russland, Estland, Ungarn, Tyskland, Canada og USA. De fleste deltakere er ungdom og barn.
Sommerstevnets historie
I begynnelsen brukte man kirker og andre offentlige samlingslokaler for å arrangere stevnet. Det store stevneteltet ble brukt for første gang i Kajana 1938. Det nåværende teltet er det tredje i rekken og ble tatt i bruk i 1981. Radiooverføring fra arrangementet ble sendt for første gang i Kemi i 1939.
Ytterligere informasjon om sommerstevnet finnes på SRKs websider.
Gorko!
Gorko! (originaltittel: Горько!) er en russisk film fra 2013 regissert av Zjora Kryzjovnikov.
Käina kommune
Käina er en tidligere landkommune i Hiiu fylke i Estland. Kommunen hadde cirka 1 700 innbyggere og et areal på 225 km². Kommunen lå sør på øya Hiiumaa som er Estlands nest største øy. Kommunen omfattet også øya Kassari like sør for kommunesenteret Käina, og denne øya er forbundet med hovedlandet via en smal landtunge.
Administrasjonssenteret var Käina, og befolkningstallet i kommunen var fallende.
Landskapet er preget av innlandsisen. Her finner vi morener og på øya Kassari også en esker som løper ut i sjøen. Floraen omfatter einer, store forekomster av strandkål, bjørnebær, og andre utpregede kystplanter.
HTC Tilt 2
Mobilen har utskyvbart QWERTY-tastatur, en 3,6 tommer stor resistiv touchskjerm, og har bl.a. GPS, wi-fi og et kamera med 3,15 megapiksler.
Eczemotellus
Eczemotellus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Utseende
En middelsstor, kraftig, brunlig trebukk. Antennene er nokså tynne og noe lengre enn kroppen, et par av de ytre leddene er mer eller mindre hvite. Pronotum er litt tønneformet uten tenner på sidene. Dekkvingene er nesten parallellsidige, med to siksak-tverrbånd av lyse skjell.
Levevis
Disse billene har larver som lever i død ved.
Utbredelse
Arten lever på Filippinene.
Jan Lebeda
Jan Lebeda (født 23. april 1913 i Praha i Bøhmen i Østerrike-Ungarn, død 5. november 1991 i Praha i Tsjekkia) var en katolsk prest i Tsjekkoslovakia og hjelpebiskop i Praha.
Prest
I 1968 ble han utnevnt til kannik ved kollegialkapittelet i St. Kosmas og Damian i Stará Boleslav. I 1980 ble han kannik i metropolitankapittelet i St-Veitskatedralen i Praha, og fra 1987 dets prost. I 1986 ble han generalvikar for erkebispedømmet Praha. Han var også prelat av Lasarusordenen.
Hjelpebiskop i Praha
I lys av kardinal František Tomášeks mer fremskredne alderdom (1899–1992), klarte den katolske kirke under det kommunistiske regime å gjøre det slik at Lebeda ble utnevnt til hjelpebiskop i Praha. Utnevnelsen av biskoper i 1988 (Antonín Liška, Jan Lebeda, Ján Sokol) var den første etter mange år som lot seg fremforhandle mellom stat og kirke. Den ble sett på som et kompromiss mellom det kirken trengte og det kommunistregimet kunne tillate.
19. mai 1988 ble 75-åringen utnevnt av pave Johannes Paul II til titulærbiskop av Novi og hjelpebiskop i Praha. Medkonsekratorer var den apostoliske nuntius til Polen, erkebiskop Francesco Colasuonno og hjelpebiskop Kajetán Matoušek.
Han var med på å bispevie Josef Koukl (august 1989), František Lobkowicz og František Radkovský (april 1990).
Lebeda døde i 1991 i en alder av 79 år. Han ble gravlagt på Aldašín kirkegård (okres Kolín).
Verker
Lebeda var en filosofisk solid forfatter og dedikerte seg til kunst- og litteraturhistorie. Han publiserte en rekke populærvitenskapelige artikler, spesielt i tidsskriftet Lidové demokracie. Et dypt vennskap knyttet ham til komponisten Josef Bohuslav Foerster frem til hans sødsleie i 1951.
Han var selv også dikter (for eksempel «Rozdělov», «Setkání a loučení», «Kladno – Stará Boleslav»). Han var også forfatter av en rekke trykksamlinger, som «Květen», og samarbeidet om dette spesielt med Alois Chvála og boktrykkeren Josef Cipra fra Kladno. Utgivelsene inkluderte også grafikk av Jaroslav Vodrážka og Arnošt Hrabal.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
LightWave 3D
Programmet er utviklet av selskapet New Tek som holder til i Texas i USA. Dette selskapet har også avdelinger i Frankrike og Storbritannia.
Doron Almog
Doron Almog (hebraisk: דורון אלמוג) (født 1951 i Israel) er israelsk generalmajor. Han sluttet seg til Israels forsvar (IDF) i 1969 og var sjef for IDFs sørkommando fra 2000 til 2003.
I 2005 ble det utstedt arrestordre på ham for krigsforbrytelser i Storbritannia. Siktelsen mot Almog bygget på at han i 2002 hadde gitt ordre om rasering av 59 palestinske hjem på Gazastripen. Da han fikk et varsel fra Israel om arrestordren var han ombord i et israelsk fly på vei til London, og han lot være å forlate flyet da det hadde landet i London for å unngå å bli arrestert av britisk politi og stilt for retten.
Det var menneskerettighetsorganisasjonen PCHR som hadde arbeidet for å stille Almog til ansvar, og organisasjonens advokat Daniel Machover fortalte britiske aviser at Almog ville bli ettersøkt internasjonalt for krigsforbrytelser. Organisasjonen kritiserte britiske myndigheter for ikke å ha bordet flyet på Heathrow lufthavn.
Uzbekistan Airways
Uzbekistan Airways (usbekisk:O`zbekiston Havo Yo`llari) er det nasjonale flyselskapet i Usbekistan.
Historie
Etter oppløsningen av Sovjetunionen ga den usbekiske presidenten Islom Karimov i 1992 beskjed om at det måtte dannes et nasjonalt flyselskap. Uzbekistan Airways ble dannet med intensjonen om å modernisere og utvikle landets flyplasser og øvrig infrastruktur. Selskapet hadde sin første flyvning fra Tasjkent til London.
Selskapet startet også innenriksruter med fly som tilhørte Aeroflot. Når selskapet startet å satse på utenlandsruter, ble det i 1993 leaset inn Airbus-fly. Flåten som brukes utenlands er i dag en miks av Boeing- og Airbus-fly.
Uzbekistan Airways betjener mer enn 50 destinasjoner innenlands og utenlands fra sin base på Tasjkent internasjonale lufthavn. Selskapet eier også 11 flyplasser, som alle har internasjonal status. Uzbekistan Airways offentliggjorde 29. juli 2008 at de blir med i flyalliansen SkyTeam
Uzbekistan Airways Technics har verksted for å reparere flytypene IL-76, IL-62, AN-2, YAK-42 og flymotorene An-25, ТА-6А, ТА-8. A-, B-, C-, D-, IL-Check of Boeing 767, Boeing 757, Airbus 310, RJ-85.
Code Share
Uzbekistan Airways har codeshare-avtaler med disse flyselskapene:
Flåte
Uzbekistan Airways' flåte inneholder disse flyene (1. september 2008) :
Tidligere fly
Uzbekistan Airways har tidligere hatt disse flyene:
Ankaraspor
Osmanlıspor (tidligere Ankaraspor) er en tyrkisk fotballklubb som spiller i den øverste divisjonen i Tyrkia, Süper Lig.
Zjora Kryzjovnikov
Zjora Kryzjovnikov (Жо́ра Крыжо́вников; født 1979) er en russisk regissør.
Ankaraspor
Den tidligere Molde- og Hønefoss-spilleren Madiou Konate spilte en periode for laget. "Büyükşehir Belediye Ankaraspor Kulübü" har mange underavdelinger som forgrener seg fra sin hovedfotballdivisjon. Disse inkluderer badminton, basketball, boksing, håndball, ishockey, judo, oljebryting, bordtennis, bryting.
Mortensrud menighet
Mortensrud menighet på Mortensrud sydøst i Oslo er kjent for sin kirke Mortensrud kirke som ble åpnet 28. april 2002. Menighetshuset ligger i Helga Vaneks vei 15.
Menigheten tilhører Klemetsrud prestegjeld i Oslo bispedømme. Sokneprest er Trond Løberg. Det bor om lag 9,500 mennesker på Mortensrud, hvorav 4,800 tilhører Mortensrud menighet. Ved siste menighetsrådsvalg var det 2,900 stemmeberettigede. Mortensrud er en flerkulturell bydel som ønsker å skape et kulturelt fellesskap også innenfor kirken.
Første søndag i hver måned har Søndre Frikirke, Bydelskirken og Mortensrud menighet felles gudstjeneste. Mortensrud menighet har fått prostens tillatelse til å prøve ut sin egen gudstjenesteliturgi. Den følges også på de økumeniske gudstjenestene, men har rom for mange variasjoner.
Syria under Sommer-OL 1992
Syria under Sommer-OL 1992. Åtte sportsutøvere fra Syria deltok i fire sporter under Sommer-OL 1992 i Barcelona. Syria, som deltok for sjuende gang i et OL, vant ikke noen medaljer.
Western Swingers
Western Swingers ga ut fem album i perioden 1984–1997, som alle ble spilt inn i Busk Lydstudio i Det hvite hus i Porsgrunn. Produsent og lydtekniker på platene var Terje Welle Busk. Fast studiomusiker og assisterende lydtekniker, på gitar, elgitar og steelguitar, var Gard «Dutte» Strøm.
Foruten de tre som utgjorde Western Swingers, var det musikere i tilknytning til Busk lydstudio som instrumenterte platene. Alt av vokal, stemmer og kor ble sunget av de tre i Western Swingers.
Stemmene og koringen til de tre er svært forskjellige og gir en unik sammensetning med første-, andre- og tredjestemme, som gir trestemt koring. Western Swingers brukte også flytekor, blant annet i låtene Krigsseileren, Dans på lokalet og Bestefars stall.
Av alle låtene til Western Swingers er det kun to der ikke Arne Løland står oppført som tekstforfatter eller komponist. Arly Karlsen og Liv Jorunn Heia står oppført som medforfatter/medkomponist sammen med Arne Løland på tre sanger hver. Arne Løland komponerte også brorparten av melodiene selv, der 37 % av alle sangene er laget på melodier fra andre artister og låtskrivere.
I oktober 1989 var sangen Tida leger alle sår, med melodi av Liv Jorunn Heia og tekst av Arne Løland, fire uker på Norsktoppen, med tredjeplass som beste plassering. De tre påfølgende ukene lå sangen på henholdsvis 7. plass, 9. plass og 11. plass.
Persfjorden-Syltefjorden landskapsvernområde
Persfjorden-Syltefjorden landskapsvernområde er et landskapsvernområde i Båtsfjord og Vardø kommune i Finnmark. Det ligger nordøst på Varangerhalvøya, mellom Syltefjorden i Båtsfjord og Persfjorden i Vardø, og ble opprettet i 2006, samtidig med Varangerhalvøya nasjonalpark, og omfatter mesteparten av området mellom nasjonalparken og kysten.
Landskapsvernområdet ble opprettet for å ta vare på et egenartet og arktisk preget natur- og kulturlandskap sammen med landskapets biologiske mangfold. Området har frodige daler med forekomster av sjeldne plantearter som står i sterk kontrast til de nakne fjellplatåene rundt. Den ville og særpregete næringskysten er typisk for Øst-Finnmark, og står i skarp kontrast til det rolige landskapet i indre deler av halvøya. Gjennom millioner av år har havbølger og frostforvitring her spist seg inn i det gamle landskapet og dannet en særpreget kystlinje med spektakulære formasjoner i steiltstående bergarter.
Skjermflygere
Skjermflygere (Cynocephalidae) er en familie i gruppen av Primatomorpha, endemiske for Sørøst-Asia. De er også kjent som flygende lemurer, pelsflaggermus, flagreaper, kaguanger og kolugoer med mer, men er verken lemurer eller primater. De er imidlertid primatenes nærmeste slektninger, og som sådan ligner de litt på lemurene.
Biologi
Skjermflygere er slanke dyr med lange ben og armer med flyvehud mellom. De er på størrelse med en liten tamkatt og veier typisk 1–1,75 kg, litt avhengig av arten. Kroppslengen utgjør omkring 33–42 cm og halen cirka 22–27 cm. De har klør som gjør dem til dugelige klatrere. De har en omfattende skjerm av hud som forbinder alle bena og halen, og til og med fingrene. «Vingespennet» er opp mot cirka 70 cm. Det gjør dem i stand til å glidefly på en måte som overgår de fleste andre pattedyr som kan gjøre det samme. Nede på bakken beveger de seg dårlig, og er heller ikke særlig dyktige klatrere til å være trelevende.
Skjermflygere lever av plantedeler og frukt og kan gjøre skade på kokosplantasjer, der de spiser knopper. Mennesker jakter på skjermflygere for kjøttet og skinnet. pelsen er marmorert og en silkeglinsende struktur.
Inndeling
Skjermflygerne klassifiseres i sin egen orden (Dermoptera) og består av kun én familie med to arter, klassifisert i hver sin slekt.
Det er store genetiske forskjeller mellom ulike bestander av de to artene, og det kan være riktig å splitte dem slik at artsantallet øker.
Systematisk inndeling
Det første kladogrammet under viser primatenes slektskap til andre grupper, slik man har regnet det i senere år, blant annet i henhold til Kriegs et al. (2007). Det andre kladogrammet viser en nyere inndeling av dette slektskapet, og er i henhold til Meredith et al. (2011) og Zhou et al. (2015). Selv om det ser ut til å være generell enighet om, at Scandentia (trespissmus) har en basal plassering i slektstreet, er det fortsatt usikkerhet knyttet til den nøyaktige plasseringen.
En ny inndeling plasserer Scandentia (trespissmus) som søstergruppen til Glires (gnagere og haredyr) og ekskluderer dermed Euarchonta.
Stalingrad (2013)
Handlingsreferat
Historien begynner i Japan i kjølvannet av Jordskjelvet ved Tōhoku 2011. Det blir gjort forsøk på å komme frem til ofre som har blitt fanget under jorden etter jordskjelvet. En redningsmann forsøker å holde ofrene i ro, og unngår at de får panikk, og han forteller historien om hvordan han fikk fem fedre - som alle ble myrdet under den andre verdenskrig. I 1942, etter det første angrepet mot Stalingrad, søkte en liten gruppe russiske soldater dekning i en stor fem-etasjers boligbygning i nærheten av Volga. Fem av soldatene fra denne gruppen blir til de fem fedrene i historien: Polyakov, som var bitter etter at hans kone og datter ble drept under et luftangrep.
Chvanov, hvis hat mot tyskerne kommer fra deres grusomme behandling og metodiske drap på hele familien hans. Nikiforov, en talentfull tenor-sanger før krigen. Samt Sergej, og kaptein Gromov. Soldatene møter også en ung jente som heter Katya, som bor alene i bygningen etter at familien hennes ble drept. Når de tilbringer de neste dagene sammen, blir soldatene glad i jenta - og hun i dem. Men en gruppe tyskere befinner seg i en leir i nærheten, ledet av Hauptmann Kahn. Han er en høyt dekorert, men desillusjonert, soldat som forelsker seg i en russisk kvinne ved navn Masha - som ligner hans avdøde kone. Hun avskyr ham først men begynner snart å gjengjelde kjærligheten hans, selv om de ikke kan snakke hverandres språk.
Oberstløytnant Henze ankommer, for å ta kommandoen over tyskerne. Han håner Kahn både for hans tiltrekning til Masha, så vel som hans manglende evne til å utrydde alle de russiske soldatene i området. Henze bestemmer seg for å statuere et eksempel, ved å samle de russiske sivile som bor i de utbombede bygningene. Deretter brenner han en kvinne og datteren hennes levende. Dette gjør de russiske soldatene rasende og tar tyskerne i bakhold. De klarer å drepe flere av dem, men mister flere av deres egne soldater i prosessen. Tyskerne og russerne trekker seg deretter tilbake til deres egne områder. Under et av besøkene hans til Masha, lover Kahn å ta henne med til sikkerhet når den tid kommer.
Kreis Pirna
Kreis Pirna var en Landkreis som eksisterte i Bezirk Dresden i Den tyske demokratiske republikk (DDR) fra 1952 til 1990, med hovedsete i Pirna. Omkring 42000 av kretsens innbyggere var bosatte i Pirna.
Geografi
Kreis Pirna befant seg ved siden av Elbsandsteingebirge sør for den øverste delen av elven Elben i høyfjellsområdets daler i det østlige Erzgebirge. De høye platåene som er i høyder på 300 til6800 meter over havet, består av mye dyrket mark og beiteområder, og skogkledde daler som i nord er brutt av elvene Müglitz og Seidewitz. En av de høyeste fjellformasjonene er landemerket Oelsener Höhe (644 m).
Historie
Etter Tysklands gjenforening fortsatte den å eksistere fra 1990 til 1994 innenfor Fristaten Sachsen som Landkreis Pirna. Den 1. august 1994 ble den slått sammen med Landkreis Sebnitz til den nye kretsen Landkreis Sächsische Schweiz som eksisterte frem til 2008.
Byer og kommuner
I 1990 bestod kretsen av 52 kommuner, herunder 9 byer:
Byer
Pérotin
Pérotin (mellom 1150 og 1165 – mellom 1200 og 1225) var magister ved klosterkirken og katedralen Notre-Dame i Paris, og den mest betydningsfulle komponisten i Notre-Dame-skolen.
Alt man vet om ham er basert på utsagn fra Johannes de Garlandia (ca. 1240) og Anonymus IV (etter 1279). Ifølge Anonymus IV ligger Pérotins musikkhistoriske betydning i videreutviklingen av hans forgjenger Léonins tostemte organum til organum triplum og organum quadruplum (tre og fire stemmer).
Et fremtredende trekk ved hans komposisjonsstil er å ta en enkel og velkjent melodi og strekke den ut i tid til hver stavelse blir hundrevis av sekunder lange og så bruke hver note av melodien (tenoren, latin for «holder» eller cantus firmus) som et grunnlag for rytmisk komplekse, sammenvevde linjer over cantus firmus. Resultatet er at en eller flere vokalstemmer synger frie linjer (diskant) som beveger seg hurtig over en langsomt flytende bordun.
Pérotins verk er bevart i Magnus liber organi (dvs stor organum-bok).
Eurydike (nymfe)
Eurydike (gresk: Εὐρυδίκη, Eurudikē) er i gresk mytologi en (eik-)nymfe eller en av døtrene til Apollon. Hun var gift med Orfeus, som forsøkte å bringe henne tilbake fra døden med sin henrivende musikk.
Den tradisjonelle fortellingen
Eurydike var gift med Orfeus som elsket henne høyt. På deres bryllupsdag spilte han muntre sanger, mens hans brud danset gjennom engen. En dag oppdaget en satyr henne og forfulgte henne til hun tråkket på en giftig slange og døde øyeblikkelig. Forrykt av sorg spilte Orfeus og sang så tungt og sørgelig at alle nymfene og gudene gråt med ham. De ba ham reise til underverden og hente henne tilbake. Hans musikk åpnet hjertene til Hades og Persefone, hans sang var så søt at selv erinnyerne gråt, og han fikk ta med seg Eurydike tilbake til de levendes verden.
I en annen versjon spilte Orfeus på sin lyre for å få Kerberos, den fryktelige vakthunden til Hades, til å sove etter at Eurydike hadde fått lov til å reise tilbake med Orfeus til de levendes rekker. I begge tilfeller var betingelsen at han måtte gå foran henne og ikke se seg tilbake før begge to hadde nådd fram til den ytre verden. Men jo lengre de gikk fikk han tvil om hun faktisk var der og at Hades hadde lurt ham, og akkurat da han hadde nådd fram til underverdens port og dagslyset utenfor, snudde han seg, og øyeblikkelig forsvant Eurydike tilbake til underverden. Da Orfeus senere ble drept av mænadene på ordre fra vinguden Dionysos, endte hans sjel i underverden hvor han ble gjenforent med Eurydike.
Myten
Fortellingen i denne formen tilhører Vergils tid, som først introduserte navnet Aristaios som den som forårsaket hennes død. Andre forfattere i antikken snakker om Orfeus' besøk i underverden i et langt mer negativt lys. I henhold til Faidros i Platons Symposium, presenterte underverdenens guder kun et gjenferd av Eurydike for ham. Ovid sier at Eurydikes død var ikke grunnet at hun flyktet fra Aristaios, men at hun danset med najadene på sin bryllupsdag. Faktisk er Platons representasjon av Orfeus til den av en feiging; istedenfor å velge å dø for å være sammen med sin elskede, spottet han gudene ved å gå til Hades og forsøke å få henne tilbake til livet. Ettersom hans kjærlighet således ikke var «sann», ved at han ikke var villig å dø for den, ble han straffet av gudene.
Fortellingen har også sterke paralleller til den japanske myten om Izanami foruten også mayamyten om Itzamna og Ix Chel, dessuten den indiske myten om Savitri og Satyavan, den akkadiske/sumerske myten om Inannas nedstigning til underverden, og den bibelske fortellingen om Lot og hans hustru som snudde seg og ble forvandlet til en saltstøtte.
Andre
Det finnes også flere med likelydende navn i gresk mytologi og litteratur, blant annet Eurykleia eller Eurydike av Theben, gift med Kreon, konge av Theben. Hun opptrer kortfattet i Sofokles' tragedie Antigone hvor hun dreper seg selv etter å ha fått høre at hennes sønn Haimon og hans trolovede Antigone begge var døde.
Gastronomi
Gastronomi er læren om sammenhengen mellom mat, tradisjon og kultur. Ordet er sammensatt av gresk gastros, «mage», og nomos, «lære». Gastronomi betyr i utgangspunktet kunsten å regulere magen. I utviklet form er det læren om finere kokekunst, eller sambandet mellom mat og kultur. Begrepet fikk første gang allmenn utbredelse i 1825, da Jean Anthelme Brillat-Savarin fikk utgitt verket Smakens fysiologi (la Physiologie du Goût, ou Méditations de Gastronomie Transcendante; ouvrage théorique, historique et à l'ordre du jour, dédié aux Gastronomes parisiens, par un Professeur, membre de plusieurs sociétés littéraires et savantes). Boka ble første gang oversatt til norsk i 2007, utgitt på Spartacus forlag.
En gastronomisk person, en gastronom, er en person som er interessert i mat og er ekspert på emnet. Selve interessen ligger altså ikke i å spise maten, men snarere i hvordan maten er tilberedt og servert.
Det finnes utdannelsestilbud i gastronomi både på fagskolenivå og universitetsnivå.
The Man in the Moonlight
The Man in the Moonlight er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Paul Powell.
Handling
To mystiske fremmede kommer uoppfordret til bryllupet til sersjant O'Farrell fra Royal Canadian Mounted Police og hans forlovede Rosine Delorme - datteren til en gjestgiver. Etter at O'Farrell mottar en melding om at Rosines egenrådige bror Louis har stukket av fra fengselet sammen med den beryktede fredløse Rossingnol, utsetter O'Farrell bryllupet sitt for å finne igjen fengselsfuglene.
En av de fremmede konfronterer Rosine alene, og overbeviser henne om å lede ham til en hytte ved enden av Passage Du Mort hvor han påstår at Louis kommer til å vente på henne. Men når de finner hytta tom, avslører den fremmede seg for å være Rossingnol. De begynner å slåss, og Rosine besvimer. Rossingnol bærer henne til en seng og forsøker å hypnotisere henne, men akkurat da kommer Louis for å varsle om at politiet er på vei.
Macrodorcas striatipennis
Macrodorcas striatipennis er en stor, svart bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Levevis
Larvene utvikler seg i morken ved av løvtrær.
Utbredelse
Arten er utbredt i Kina, Korea og Japan.
Sten Stensen
Sten Einar Stensen (født 18. desember 1947 i Lier) er en norsk tidligere skøyteløper som representerte Drammens Skøiteklub. Han er den eldste av de fire «S»-ene. De øvrige er Jan Egil Storholt, Amund Sjøbrend og Kay Stenshjemmet.
Stensen var en fremragende langdistanseløper og satte to verdensrekorder på 10 000 meter i 1976. 21. mars 1976 ble han den første som gikk under 14.40 – på Medeo-banen i Alma Ata.
Han ble verdensmester allround i 1974 (sølv 1973 og 1976, bronse 1977) og europamester i 1975 (sølv 1976 og 1978). Høyest rager kanskje OL-gullet på 5 000 meter fra Innsbruck i 1976. I de samme lekene tok han sølv på 10 000 meter. I 1972 tok han OL-bronse på begge langdistansene. Stensen har i alt tolv distanseseire ved internasjonale mesterskap.
Han ble norgesmester på skøyter i 1973 og 1974. I 1974 ble han tildelt Morgenbladets gullmedalje, og han fikk Oscarstatuetten både i 1974 og 1976. Etter OL-gullet i Innsbruck ble han tildelt Fearnleys olympiske ærespris.
Stensen satte sju norske rekorder (3,000 meter, 5,000 meter, 10,000 meter, stor firkamp).
Stensen ble ansatt i Forsvaret i 1969, men har siden vært selvstendig næringsdrivende, bl. a. med Stensen Båt. Fra 1980 til 1998 var han skøytereporter i NRK.
Flukta frå Dyreskogen
Flukta frå Dyreskogen (orig: The Animals of Farthing Wood, ofte kalt Flukten fra Dyreskogen på bokmål) er en britisk-europeisk animert eventyrserie for barn som gikk på TV fra 1993 til 1995. Serien følger en flokk dyr på vei til Hjorteparken der de er trygge fra menneskene som blant annet har ødelagt det tidligere hjemmet deres, Dyreskogen. Reisen ledes av dyrene Rev og Grevling, og de bruker Padde som guide. Serien var basert på barnebøkene til Colin Dann og ble produsert på oppdrag fra Den europeiske kringkastingsunionen. Det ble i alt laget 39 episoder fordelt på tre sesonger. De to siste sesongene hadde tittelen Dyra i hjorteparken og Dyra frå Hjorteparken.
Tekslo
Tekslo er en øy i Sund kommune ytterst i Korsfjorden.
Flukta frå Dyreskogen
Den ble i Norge vist på NRK. I Norge ble serien fortalt på nynorsk.
Det ble produsert fargebøker og lekefigurer av figurene fra serien.
Handling – sesong 1
Dyrenes habitat, «Dyreskogen», holder på å bli helt ødelagt av mennesker. Alle dyrene samles derfor i et hi for å diskutere problemet. Midt under møtet kommer en padde ned gjennom taket i hiet. Han forteller om et naturreservat kalt «Hjorteparken», hvor mennesker passer på dyrene. Dyrene bestemmer seg for å flytte til Hjorteparken. De velger Rev til leder og Padde til guide. Alle dyrene avlegger en ed om å forsvare hverandre på reisen til reservatet. Så bestemmer de at alle skal samles ved et bestemt tre ved midnatt, for å begynne reisen.
Etter en liten stund kommer dyrene til en hage med et basseng. De drikker og bader, men kaninene bråker så mye at det vekker menneskene i huset. Dyrene får panikk og prøver å komme seg unna, og de får øye på en tykk huskatt som prøver å komme seg ut gjennom husets katteluke. Reven skremmer katten tilbake inn i huset, og dyrene kan fortsette reisen til Hjorteparken.
Etter å ha gått enda et stykke kommer de til en liten vei. Dyrene krysser den og legger seg til å sove på et militærområde. De våkner dagen etter til soldater som trener med bajonetter mot sekker, men Røyskatt sender en sverm av veps mot soldatene, og da flykter de fra stedet.
Gerd S. Færden
Gerd Sætre Færden (født 1. oktober 1913 i Trondheim, død 6. mai 1989) var utdannet sosionom, men er mest kjent som petitlyrikeren tufse og som radiokåsør. Hun vokste opp på Hønefoss, men bodde sine siste 20 år i Oslo.
Færden var petitlyriker på Bysiden i Dagbladet på 1960- og 1970-tallet under pseudonymet tufse. Utvalg av petitdiktene i Dagbladet ble utgitt i tre bøker på Cappelens Forlag under pseudonymet «tufse». - glad i deg kom ut i tre opplag i 1965, - nemlig kom ut i to opplag i 1969 og gullunger kom ut i to opplag i 1972.
Færden ble også mye benyttet som kåsør i NRK radio og var fast medarbeider i en rekke radioprogrammer som Søndagsposten og Spor i ord på 1980-tallet.
Anne Eldegard
Hun vant 7 NM-gull og 28 NM-medaljer i svømming i perioden 1985–1991. Hun har også tre NM-gull i triatlon.
Eldegard ble rangert som nummer 61 på listen over de tusen beste idrettsutøverne i Trøndelag i avisa Nidaros sin kåring i 2022.
Cricket
Cricket er en lagsport for to lag, hver med elleve spillere. Sporten er av engelsk opphav, og utøves med cricketball og balltre på en elliptisk gressbane. I sentrum av banen er det en avlang stripe med hardere mark, hvor storparten av spillet foregår. Målet er å score flere poeng enn motstanderen. Hvert lag har en eller to omganger hvor laget er inne og slår etter ballen for å score poeng, mens utelaget prøver å få dem ut og unngå at innelaget scorer poeng. Spillet avbrytes med en gang et lag har fått flere poeng enn det er mulig for motstanderen å oppnå, noe som ofte skaper forvirring når resultatene skal presenteres for nybegynnere.
Etymologi
Det er mange ord som kan være opphavet til ordet cricket, blant annet criquet, gammelfransk for en slags klubbe; krick(e), flamsk kjepp; eller crycc, gammelengelsk for stav eller krykke. Det er og mulig at det stammer fra det flamske krickstoel, som var en slags kirkekrakk som minner mye om wicketene i deres opprinnelige, lave form.
Crickets historie
Cricket er en meget gammel sport, og kan ha sitt opphav så tidlig som 1200-tallet eller muligens enda tidligere. Skriftlig dokumentasjon foreligger om at spillet «creag» ble spilt av kongelige i år 1300.
Spillet «creckett» nevnes i en rettssak fra 1598, hvor det sies at det ble spilt ved Royal Grammar School, Guildford omkring 1550. Dette oppgis også som den tidligste forekomsten av spillet i enkelte anerkjente leksikalske verker.
Cricket vokste voldsomt på 1600-tallet i det sørøstlige England, og var ved inngangen til 1700-tallet en noenlunde organisert sport. Veddemål om kamper var vanlige, og det er mulig at de første profesjonelle spillerne dukket opp omtrent på den tiden. Allerede da hadde spillet stor likhet med dagens versjon, med elleve spillere på hvert lag.