cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Griqua
Den totale griqua–befolkningen er ukjent. Folket ble ødelagt av en rekke faktorer. Den viktigste er apartheid–epoken hvor mange griquaer valgte å skjule seg blant betegnelsen «fargede» i frykt for at deres griquarøtter kunne plassere dem i nedre nivå blant afrikanerne. Det som er sikkert er at en betydelig del av befolkningen har griquarøtter (dvs khoikhoiforfedre). Dessverre blir denne bakgrunnen for ofte sett ned på i Sør–Afrika.
Griquaene har gitt sitt navn til flere deler av Sør–Afrika som «Griqualand» ettersom de migrerte bort fra andre befolkningsområder.
Fangeutvekslingen mellom Israel og Hamas 2011
Fangeutvekslingen mellom Israel og Hamas 2011 ble utført som følge av en avtale mellom Israel og Hamas om å frigi den fransk-israelske soldaten Gilad Shalit i bytte mot 1027 innsatte - de fleste av dem palestinere og israelske arabere, men det var også en ukrainsk og en jordansk innsatt. Blant de som ble løslatt er det 280 som soner livstidsdommer for mord. Avtalen ble inngått fem år og fire måneder etter at palestinske militanter fanget Shalit i det sørlige Israel langs grensen til Gaza.
Avtalen som ble meklet frem av tyske og egyptiske meklere og koordinert av agent Gerhard Conrad fra Bundesnachrichtendienst ble undertegnet i Egypt 11. oktober 2011. Den første fasen av avtalen ble gjennomført 18. oktober 2011 da Israel frigjorde 477 palestinske fanger og Hamas overførte Shalit til Kairo. I den andre fasen, som vil bli gjennomført i løpet av desember 2011, vil ca. 550 nye innsatte bli løslatt.
Avtalen er en av de største avtalene om fangeutveksling Israel noensinne har gjort.
Philibert Jacques Melotte
Philibert Jacques Melotte (født 29. januar 1880, død 30. mars 1961) var en britisk astronom hvis foreldre innvandret til Storbritannia fra Belgia.
Eid Glassverk
Eid glassverk eller Eidsverket glassverk var et foretak som ble oppretta i 1810 på Bjørkelangen. Det gikk inn i 1818.
Philibert Jacques Melotte
I 1908 oppdaget Melotte en inntil da uoppdaget måne som tilhørte planeten Jupiter, i dag er denne månen kjent som Pasiphae, en navn som ble gitt denne planeten i 1975. Asteroiden 676 Melitta, den eneste asteroiden Melotte noensinne oppdaget, ble oppkalt til minne om ham. Melotte ble tildelt den britiske utmerkelsen Jackson-Gwilt Medal of the Royal Astronomical Society i 1909.
Asnoldo Devonish
Asnoldo Devonish (født 15. juni 1932, død 1. januar 1997) var en venezuelansk friidrettsutøver.
Han representerte Venezuela under Sommer-OL 1952, hvor han tok bronse i tresteg.
Vri-åtter
Vri-åtter, også kalt Olsen, er et spill for 2–6 spillere med en vanlig kortstokk.
Olsen
Dette kortspillet er også kjent under andre navn, deriblant Olsen. Den eneste forskjellen i reglene er at man i stedet for å si «ett kort igjen», sier noe annet, f.eks. «Olsen», når man har ett kort igjen. Resten av spillet er identisk.
Svenskevri
Kortspillet er også kjent under navnet Svenskevri med kun mindre justeringer i reglene. Hvis en spiller legger på et ess, må alle andre spillere trekke et kort hver.
Studentersamfundets Orkester
Studentersamfundets Orkester (også kjent som Musikerlåfte', Låfte' eller Orkesteret) ble stiftet i 1910, og er en paraplyorganisasjon for en rekke musikalske grupperinger ved Studentersamfundet i Trondhjem. Orkesteret er tilknyttet Samfundet som kunstnerisk gjeng, og har sitt øvingslokale på «Musikerlåfte». I dagligtalen blir navnet på lokalet også brukt som navn på organisasjonen som helhet.
Polyhymnia
Polyhymnia er ordenen til Studentersamfundets Orkester. Ordenen ble innstiftet i 1913, og er dermed en
av de eldste ordenene ved Studentersamfundet.
Ordenen har 3 grader:
Historie
Ifølge ordenens protokoll ble Polyhymnia innstiftet den 26. november 1913 av fire av ordenskapitlets medlemmer (Sigurd Kaaran, Kolbein Sydnæs, Einar Børsum og Jakob Blikstad). Protokollen nevner at ordenen på dette tidspunktet hadde fem medlemmer, altså må man gå ut ifra at det har vært aktivitet allerede før innstiftelselsdatoen. Under det konstituerende møtet ble Kaaran valgt som stormester. I tillegg ble to nye riddere, Ole Lunden og Sigurd Syvertsen, og en kommandør, Jens Thornton, utnevnt.
Den eldste kjente versjonen av statuttene er datert 11. desember 1920. Originalutkastet til orkesterets medalje, tegnet av arkitekt Lorentz Harboe Ree, ble gjenfunnet hos gullsmed Staudenmann i januar 1921.
Krígssavnið
Krígssavnið (Krigsmuseet) er et museum over Færøyene under andre verdenskrig, beliggende i Leitisvegur 58 i Miðvágur. Museet tar for seg direkte konsekvenser for Færøyene av Andre verdenskrig, og hvordan det færøyske samfunnet på andre måter ble påvirket av krigen. Museet åpnet lørdag 2. mai 2009.
Eduard Suess
Eduard Suess (født 20. august 1831 i London i Storbritannia. død 26. april 1914 i Wien i Østerrike) var en østerriksk geolog og politiker på 1800-tallet. Han er særlig kjent som ekspert på den tektoniske oppbygning av Alpene.
Sjiraff
Sjiraffens nærmeste nålevende slektning er okapien, som tilhører slekten Okapia i underfamilien Palaeotraginae (Okapini). Både sjiraffen og okapien tilhører familien sjiraffer (Giraffidae) og er drøvtyggere.
Eduard Suess
Hans viktigste oppdagelser var det forhistoriske kontinentet Gondwanaland og Tethyshavet.
Sjiraff
Etymologi
Artsnavnet camelopardalis stammer fra dyrets greske navn og betyr leopardfarget kamel. Slektsnavnet Giraffa (no: sjiraff) stammer trolig fra enten det tyrkiske zürafa eller det arabiske ordet zirafah (i begge tilfeller kanskje dialekt), jfr. det tyrkiske uttrykket zürafa uzun oldu som betyr sjiraffen var den høyeste og zirafah som betyr den høyeste.
Eduard Suess
Suessbreen i Antarktis og et krater på månen og et på Mars er oppkalt etter ham.
Sjiraff
Beskrivelse
Sjiraffen er endemisk for Afrika. Den er verdens høyeste dyr og særpreges av sin lange hals og sine lange, slanke lemmer.
Kroppen
Kroppen er smal og høyreist. Den enorme høyden gjør sjiraffen i stand til å nå mat i trær som ingen andre planteetere kan nå. Lemmene kan bli over to meter lange og ryggen skråner relativt bratt bakover mot krysset og hoftene fra den meget kraftige nakken. Føttene har klover. Dyra er passgjengere, men når sjiraffen galopperer svinges bakbeina ut og til siden når de krysser med frambeina. Gangarten (passgang) gjør hvert skritt lenger og sparer energi. Sjiraffen kan nå en toppfart på omkring 50 til 60 km/t.
Hodet
Hodet er langt og smalt. Øynene er store og har øyelokk utstyrt med lange øyevipper. På oversiden av øynene har tydelige rynker i huden. Synet er svært godt og 360° omnidireksjonalt. Sjiraffen har dessuten godt fargesyn. Ørene er relativt store, avlange og spisset mot tuppene, og skråner ut fra hodet.
Både hanner og hunner har to skinndekte, avrundede horn, som vokser rett opp på toppen av skallen. Horna består av forbeinet brusk. Hannenes horn blir etterhvert nakne på tuppene, siden hornene brukes i rituelle kamper dem imellom. Når hannen blir eldre kan han utvikle opptil tre ekstra hornlignende utvekster, hvorav ett midt i pannen ovenfor øynene og to ved ørene på hver side av skallen. Hunnens horn har behårede tupper og er kortere og tynnere enn hannens.
Tungen
Tungen er nærmest sort, blå, blåsort eller purpurfarget og har rosa base. Den blir omkring 45–50 centimeter lang og er svært fleksibel, følsom og hardfør og kan brukes som et griperedskap når dyret spiser blader og frukt fra kratt og trær med torner, som trær i Akasieslekten (Acacia). Tungens overflatestruktur er fortykket og belagt med tyktflytende spytt som beskytter mot torner og slikt når dyrene spiser.
Man har lenge antatt at tungefargen kan han en preventiv årsak, siden dyrene spiser store deler av dagen og tungen blir eksponert for de ultrafiolette strålene fra sollyset.
Halsen
Til tross for den lange halsen, som kan måle fra 1,5 til 2,4 m hos voksne individer, har sjiraffen kun syv halsvirvler (vertebrae cervicales), i likhet med andre pattedyr. Hver halsvirvel er imidlertid betydelige større (forlenget) enn hos andre dyr, opp mot 25–26 cm lange. Langs hele nakkekammen vokser det en stri man.
Fysiologiske undersøkelser har vist at sjiraffen ikke har et større såkalt dødt luftrom enn andre pattedyr, altså oksygenfattig eller karbondioksidrik (CO2) utåndingsluft som blir stående i luftkanalen og derfor pustes inn igjen. Luftens gjennomsnittshastighet gjennom luftrøret har blitt beregnet til cirka 180 centimeter per sekund, altså omkring det dobbelte av hva mennesket har. Diameteren på luftrøret er cirka fire centimeter, noe som er bemerkelsesverdig lite om man sammenligner med andre pattedyr. Man tror derfor at diameteren på luftrøret og luftmengden (hastigheten) i hvert åndedrag kan ha stor betydning for problematikken med dødt luftrom.
Halen
Halen til en voksen sjiraff er cirka 78 til 100 centimeter lang og ender i en hårtufs. Hårene på tufsen er relativt lange og ti ganger så tykke som menneskehår. Lokale stammefolk har tradisjonelt brukt sjiraffhalen til flere ting, blant annet som fluesmekker, sytråd, strenger til å spenne opp sengbunner, pynt og smykker, som halsbånd, armbånd og øreringer med mer. Den har altså hatt en både praktisk og rituell utnyttelse.
Skinnet og pelsen
Skinnet er tykt og dekket av kort, tilliggende pelsbehåring med et karakteristisk nett- eller mosaikklignende flekkmønster, som hos hvert individ er like unikt som et fingeravtrykk for mennesket. De forskjellige variantene og underartene har forskjellig karakteristikker i flekkmønsteret. Større avstand mellom flekkene gir et lysere inntrykk av utfargingen, men også pigmenteringen i flekkene varierer. Flekkmønsteret gir dyret god kamuflasje. Det tykke skinnet beskytter dyra mot rifter, når de ferdes i krattskog og tornekratt og lignende.
I senere tid er også blitt kjent at sjiraffens flekkmønster spiller en viss rolle i dyrets regulering av kroppstemperaturen. Like under huden fins det et sofistikert system av store blodkar som forgrenes ut i mindre blodkar rundt hver flekk. Sjiraffen kan sende blod gjennom forgreningen til senter av hver flekk for nedkjøling.
Hjertet
På grunn av høyden kunne sjiraffene lett fått problemer med blodtrykket. Hjertet er imidlertid ikke så stort som man tidligere trodde. For å unngå problemer med blodtrykket har dyra spesielle ventiler i kroppen (halsens blodårer) som styrer blodtilførselen. Hjertet slår dessuten 170 slag i minuttet, og hvert slag er svært kraftig, noe som skyldes svært tykke muskelvegger i venstre hjertekammer, som pumper blodet den lange veien opp til hjernen. For hver 15 cm økning i halslengden øker muskelveggens tykkelse med en halv centimeter. Det skaper et blodtrykk på 280/180 mm Hg, noe som er dobbelt så høyt som hos mennesker. Høyre hjertekammer er betydelig mindre og pumper blodet til lungene. Muskelveggen er til sammenligning kun cirka 1 cm tykk.
Utbredelse og habitat
Giraffe Conservation Foundation har estimert at det eksisterer færre enn 80 000 sjiraffer i verden, alle varianter og underarter inkludert. Sjiraffen er som art ikke utryddingstruet, men to av underartene er truet og regnes som sjeldne. Dette gjelder vestafrikansk sjiraff, der kun omkring 200 individer overlever (2008), og nubisk sjiraff, der cirka 250 individer overlever (2008). I tillegg regnes rothschildsjiraffen som truet, men antallet individer som overlever hersker det en viss usikkerhet omkring. Ifølge Giraffe Conservation Foundation er det færre enn 670 individer.
Rundt Nilen forsvant sjiraffene allerede i antikken, og i Marokko og Algerie var de utdødde ved slutten av 700-tallet. I mange andre områder har sjiraffene dødd ut i løpet av 1900-tallet.
Tidligere inndeling
Det er beskrevet flere varianter, men det hersker usikkerhet med hensyn til inndelingen av dem. Idag er det vanlig å akseptere ni underarter. Moderne forskning (Brown, 2007) har imidlertid antydet at flere av dem (seks) kan være distinkte arter. Dette gjelder blant annet G. c. peralta og G. c. rothschildi, som per 2012 er de to eneste variantene som aksepteres som distinkte underarter av IUCN. En inndeling i seks arter mangler foreløpig internasjonal støtte, men man må påregne endringer i inndelingen. Brown hevder også at de to underartene som fysisk lever nærmest hverandre, G. c. reticulata og G. c. tippelskirchi i Kenya, ble separert i to distinkte populasjoner alt for omkring 0,5 til 1,5 millioner år siden.
Ny inndeling
En ny inndeling av sjiraffer ble presentert i det renommerte vitenskapelige tidsskriftet Current Biology av Fennessy et al. (2016). Denne studien deler sjiraffene inn i fire monofyletiske klader, som de hevder bør anerkjennes som distinkte arter, med bakgrunn i kriteriet for genetisk isolasjon. To linjene er monotypiske, mens de to andre har underarter.
Atferd
Sjiraffer er ikke-territoriale, sosiale dyr som holder sammen i løse flokker uten en bestemt leder, som i særlige tilfeller kan bestå av femti til hundre dyr eller mer. I dag er imidlertid dette sjelden. Det normale er grupper på maksimum 10-15 dyr, men det dannes ingen kompliserte sosiale strukturer innad i gruppen. Dyras enorme størrelse og antallet i seg selv ser ut til å være artens overlevelsestaktikk. Eldre hanner er gjerne solitære. Dominans blant hanner etableres gjennom såkalt necking, en rituell kamp der hannene slå de enorme halsene mot hverandre. Kampen gir sjelden skader, men det har blitt registrert dyr som både besvimer og dør.
Det er fortsatt uklart om sjiraffer virkelig kan svømme. Fram til våre dager har de fleste ment at de ikke kan det. Tester gjort med realistiske dummyer og avansert datateknologi (utført av paleontologene Darren Naish fra University of Portsmouth i England og Donald Henderson ved Royal Tyrrell Museum of Palaeontology i Drumheller, Alberta i Canada) konkluderer imidlertid med at sjiraffen nok vil både flyte og svømme, om enn med visse stabilitetsproblemer. Fortsatt har imidlertid ingen klart å dokumentere en svømmende sjiraff.
Predasjon
Siden sjiraffer har enorme dimensjoner har de få fiender, men både løver, leoparder, hyener og afrikanske villhunder kan angripe svake individer og kalver. Primærfienden er allikevel løven. Sjiraffen forsvarer seg mot fiender ved å sparke med klovene på de lange frambeina. Kraften i sparket kan lett drepe en løve om det treffer.
Sjiraffen er også utsatt for predasjon fra krokodiller som nilkrokodillen (Crocodylus niloticus) når dyra kommer til at vannhull for å drikke. Også andre rovpattedyr utnytter sjiraffens utsatte posisjon ved vannhullet, derfor går dyra alltid dit i flokk. En av sjiraffene holder vakt, mens de andre drikker. Sjiraffer trenger lite søvn, normalt omkring kun 30 minutter i døgnet. Selv denne korte søvnperioden deles gjerne opp i seks fem-minutters blunder. Når de sover står de oppreist, for å ikke være sårbare. Bare av og til legger de seg ned for å hvile. da kan de av og til legge hodet mot bakken eller lene det bakover og la de hvile mot ryggen.
Sjiraffer er svært oppmerksomme på farer, og kan varsle hverandre ved å utstøte lyder.
Kommunikasjon
Sjiraffen er normalt taus, men den kan lage lyder. Både gryntelyder og en slags fløytelyder. Det er dessuten kjent at sjiraffen, i likhet med mange andre store pattedyr (også okapi), kommuniserer med såkalt infralyd. Kommunikasjon med infralyd gir som kjent større rekkevidde.
Ernæring
Sjiraffen er planteeter og spiser blader og plantedeler. Den bruker mellom 16 og 20 timer i døgnet på å spise opptil 65 kilogram blader og kvister, og da helst blader fra akasietreet. Som drøvtygger tygger de først maten før den blir svelget og gulpet opp igjen gjennom den lange halsen for å bli tygd på nytt. Denne prosessen blir som regel gjentatt flere ganger for hver munnfull. Sjiraffen har fire mager.
Sjiraffer drikker vann hvis det er tilgjengelig, men kan gå uker uten. Den får i seg mye vann fra bladene den spiser og overlever på denne måten. Når sjiraffen drikker må den spre frambeina ut til sidene for å nå vannflaten på drikkekilden. Denne posituren gjør dyret utsatt for predasjon, spesielt fra krokodiller.
Reproduksjon
Sjiraffen når kjønnsmoden alder når den er 3–4 år gammel, men ville hanner vil normalt ikke formere seg før de er omkring 6–7 år gamle.
Hunnen går drektig i 420–468 dager (14–15 måneder) og føder kalven stående. Kalven er cirka 1,80 meter høy og veier typisk 44–70 kilo (opp mot 100 kilo har blitt registrert) når den blir født. Den dobler nesten størrelsen i løpet av første leveår. De første ukene vokser kalven 3 cm i døgnet, og når den er cirka ett år gammel, har den blitt cirka 3 meter høy.
Allerede et par timer gammel kan kalven løpe rundt, men mesteparten av tiden de første ukene ligger den på bakken og hviler, mens moren passer på den og mater den. Kalven er lett bytte for både løver, leoparder, hyener og afrikanske villhunder. Dette fører til at bare 25–50 % av kalvene når voksen alder. Gjennomsnittlig levealder er mellom 20 og 25 år i vill tilstand, og cirka 28 år i fangenskap.
Sjiraffkalven drikker melk til den er omtrent et år gammel, men den begynner å spise planter allerede etter par uker. Når kalven blir omkring 15–18 måneder gammel forlater den moren, og når hannene blir omkring tre år gamle, danner de sin egen flokk.
Ericka Lorenz
Ericka Lorenz (født 18. februar 1981) er en amerikansk vannpolospiller.
Hun representerte USA under Sommer-OL 2004 i Athen, hvor laget hennes tok bronse. Under Sommer-OL 2000 tok hun sølv.
Gyaritini
Utseende
Nokså små (sjelden over 10 millimeter), brunspraglete trebukker. Antennene er omtrent så lange som kroppen, ofte med lange hår.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Sørøst-Asia og Australia.
Vitold Kreyer
Vitold Kreyer (født 12. oktober 1932, død 1. august 2020) var en russisk friidrettsutøver.
Han representerte Sovjetunionen under Sommer-OL 1956, hvor han tok bronse i tresteg. Han tok også bronse i samme øvelse under Sommer-OL 1960.
Sergej Glinka
Sergej Nikolajevitsj Glinka (russisk: Сергей Николаевич Глинка, født 1774 i Sutoki i guvernementet Smolensk i Russland, død 1847 i Moskva) var en russisk forfatter av romantisk innretning, med blant annet patriotiske skrifter og av historisk ungdomslitteratur. Han var bror til Fjodor Glinka og onkel til Mikhail Glinka.
I 1796 begynte Glinka som løytnant til det militær. Fra 1799 levde han som tjenesteledig major i Moskva. Årene 1808–1821 utgav han Russkij vestnik («Den russiske budbringer»), som frem til 1813 hadde stor innflytelse i patriotisk forstand på motstandsviljen mot Napoleon. Glinka var kjent som forfatter for ungdom, ikke minst ved sitt 14-binds «Russisk historie for ungdommen» eller de tolv bind omfattende «Lektyre for barn» fra 1821.
Av hans øvrige tallrike skrifter kan nevnes:
Ricardo Casas
Ricardo Cascas (født 17. april 1967) er en argentinsk assistentdommer. Han har blant annet dømt i VM i fotball 2010
VM 2010
se VM i fotball 2010 for mer info
Esthlogena
Utseende
Middelsstore, avlange, lyst gråbrune trebukker, dekkvingene gjerne med mørke prikker. Antennene er nokså tynne og vanligvis litt lengre enn kroppen. Pronotum har rundede sider med en liten tann. Dekkvingene er noe avsmalnende bakover og ender i en liten spiss.
Levevis
Disse billene har larver som lever i død ved.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika, fra Mexico i nord til Uruguay i sør, også på Jamaica.
Sozialdemokratische Partei des Saarlandes
Sozialdemokratische Partei des Saarlandes (SPS) var et sosialdemokratisk, politisk parti i det autonome Saarland, som mellom 1946 og 1956 eksisterte under beskyttelse av Frankrike. Partiprogrammet tilsvarte i det vesentlige det til SPD i Vest-Tyskland, men det arbeidet også innenfor Saarlands handels- og valutaunion med Frankrike.
Jappe Nilssen
Jappe Jacob Nilssen (født 25. januar 1870, død 10. mai 1931) var en norsk forfatter og kunstkritiker. Han har utgitt to romaner og en rekke noveller, men er hovedsakelig kjent for sine mange kunstkritikker i Dagbladet. I Dagbladet var han ansatt fra 1908 frem til sin død.
Jappe Nilssen var en nær venn av Edvard Munch, Oda Krohg og Hans Jæger, og han regnes som en av Kristiania-bohemene. Han var svoger av maleren Thorolf Holmboe.
Edvard Munch malte portrettbilde av Jappe Nilssen i 1909 og laget også maleriet «Medicine doktor Lucien Dedichen og Jappe Nilssen» i 1925–1926. Begge malerier er i Oslo kommunes kunstsamlingers eie. En tegning av Munch viser Nilssen sammen med Henrik Ibsen på Grand Cafe. Maleren Ludvig Karsten laget også et portrett av Nilssen, i 1915.
I 1891 skal Jappe Nilssen ha hatt et forhold til Oda Krohg, som var ti år eldre enn han selv og som var gift med Christian Krohg. Edvard Munch har skrevet om det ulykkelige kjærlighetsforholdet, og det danner også bakgrunn for bildet «Aften/melankoli», som Munch malte i 1891. Den første romanen Nilssen skrev, Nemesis, handler om den unge forfatteren Nils Falk som har et ulykkelig kjærlighetsforhold til en ti år eldre gift kvinne.
I 1909 arrangerte Jappe Nilssen og direktøren ved Nasjonalgalleriet Jens Thiis en utstilling av 100 malerier og 200 grafiske blad av Munch. Utstillingen ble en stor suksess og var svært viktig for Munchs allmenne anerkjennelse. Munch var på denne tiden innlagt på klinikk i København etter en nervekollaps.
Chaka Khan
Chaka Khan (født Yvette Marie Stevens 23. mars 1953) er en amerikansk sanger kjent for sanger som «I'm Every Woman», «I Feel For You» og «Through the Fire». Khan ble først kjent som medlem av funk-bandet Rufus før hun begynte sin solokarriere. Selv om hun regnes som en R&B-sanger, har hun sunget i tallrike musikksjangere, inkludert gospel, funk, disco, jazz, ballader, hiphop, pop og blues.
Hormuz
Hormuz er ei øy i Iran. Den ligger på nordsiden av Hormuzstredet, 6 km fra kysten av Iran. Øya har rundt 7,000 innbyggere.
Byen Hormuz på øya med samme navn var en gang hovedstad i kongeriket Hormuz og et viktig handelssted, flyttet fra gamle Hormuz på fastlandet rundt 1300. Som handelssted hadde øya sin storhetstid fra 1300-tallet og fram til Portugal tok kontroll over øya på 1500-tallet. Etter at den persiske sjah Abbas den store erobret Hormuz i 1622 forsvant handelen.
Geografi
Øya Hormuz ligger i Persiabukta på nordsiden av Hormuzstredet utenfor kysten av Iran. Det er omkring 6 km fra øya til nærmeste punkt på fastlandet. Øyene Larak og Qeshm ligger sørvest for Hormuz. Havnebyen Bandar Abbas ligger på fastlandet nordvest for Hormuz.
Øya har et areal på 42 km² med rund form og et trekantet nes i nord der byen Hormuz ligger. Øst for byen finnes et område med mangroveskog. Ellers er øya er fattig på vegetasjon. Den har ikke ferskvannskilder og det faller lite nedbør. Det blir svært varmt om sommeren.
Øya er berglendt, med en bratt sørkyst og sletteland i nord. Høyeste punkt når 235 moh. Vulkanske sedimenter og saltkrystaller gir øya et fargerikt inntrykk som gjør at den i reiselivssammenheng også omtales som «regnbueøya».
Historie
Hormuz var først en havne- og handelsby på fastlandet, beliggende 10 km sørvest for dagens by Minab. Det var denne byen Marco Polo besøkte i 1272 og 1293. Emiren som overtok makten i 1296, Baha al-Din Ayaz, besluttet å flytte hovedstaden i kongeriket Hormuz på grunn av Tsjagataikhanatets angrep mot det sørlige Persia.
Byen ble flyttet til øya som da het Jarun, rundt 60 km vest for det opprinnelige, gamle Hormuz. Der ble det anlagt en ny havneby som fikk navnet Nye Hormuz. Etter hvert ble bare Hormuz stående som navn for både øya og byen. Øyas opprinnelige navn, Jarun, ble overført til en landsby på fastlandet som opprinnelig het Soru, Suru eller Shahru der varer til og fra Hormuz ble lastet om for videre transport. Navnet på fastlandshavnen ble omdannet til Gamru og av europeere til Gambrun, Gombrun og Gombroon. Dette var havnen som senere ble til Bandar Abbas.
Flyttingen fant sted i 1300. Øya var tryggere for handelen enn gamle Hormuz på fastlandet og plasseringen var strategisk med tanke på kontroll over skipstrafikken gjennom Hormuzstredet. Det ble anlagt havn og en ny by på øya. Byen ble anlagt på det flate neset nord på øya og fikk en 3 km lang mur som beskyttelse i sør. Vann ble fraktet med båt fra naboøya Qishm og lagret i reservoarer. Også de fleste matvarer måtte importeres.
Hormuz var åpen for folk utenfra og det rådde religionsfrihet på øya. Det arabiske herskerdynastiet var sunnimuslimsk, men det bodde også mange sjiamuslimer på øya. I tillegg til muslimer, var det jøder, kristne og hinduer blant innbyggerne. Jødene laget vin og drev handel.
Hormuz ble besøkt og beskrevet av en rekke handelsmenn og reisende, som mauriske Ibn Battuta på 1300-tallet, russiske Afanasij Nikítin, som besøkte øya i 1472, og venetianeren Giosafat Barbaro som var innom noen år senere. Fra Hormuz var det også handelsforbindelser med Kina. Den kinesiske admiralen Zheng He besøkte Hormuz flere ganger i første halvdel av 1400-tallet.
The New Dress
Handling
Marta ber ektemannen Jose kjøpe henne en ny kjole hun nylig hadde sett på markedet. Men på vei hjem går han sammen med en kamerat til en salong, men når han drikker seg alt for full gir han bort den vakre kjolen til en ung kvinne han møter.
Hormuz
Historie
Under sjah Turan III, som regjerte fra 1437 til 1460, fant det sted en oppblomstring av lærdom.
The New Dress
Handling
Hjemme forteller Jose til sin kone at han mistet kjolen. Men hans kone oppdager snart den unge kvinnen som hadde kjolen hans, men stilt overfor sannheten blir hans kone sprø.
Hormuz
Historie
Først på 1500-tallet bodde det 50,000 mennesker på Hormuz. Folketallet varierte med årstiden ettersom mange dro til fastlandet i de varmeste sommermånedene. Herskeren og velstående handelsmenn hadde sommerboliger med hager og rennende vann i området ved gamle Hormuz på fastlandet.
Tidlig på 1500-tallet begynte Portugal å gjøre seg gjeldende i området. For portugiserne var Hormuz, i tillegg til Aden og Malakka, et av tre attraktive emporier beliggende ved strategiske streder og de viktigste handelsrutene. Hormuz kontrollerte innseilingen til Persiabukta og handelen med Persia, andre deler av Midtøsten og Sentral-Asia. En flåte på sju skip og 500 mann ledet av Afonso de Albuquerque erobret Hormuz i september 1507. Byggingen av et fort begynte, men stanset opp i februar 1508. Portugiserne vendte tilbake i 1515 og konsoliderte sin makt. Restene av fortet portugiserne bygde, Forte de Nossa Senhora da Conceição de Ormuz, finnes fortsatt.
Hormuz ble gjort til en portugisisk vasallstat som betalte en årlig tributt til Portugal. For å holde handelen gående fortsatte Hormuz å betale tributt til herskerne på fastlandet, men portugiserne satte etter hvert en stopper for dette. Et opprør mot portugiserne fant sted 1521–1522. Portugiserne benyttet Hormuz som utgangspunkt for erobring av andre steder i regionen og startet misjonsvirksomhet.
Byen fortsatte å tiltrekke seg besøkende etter portugisernes erobring. Venetianeren Gasparo Balbi var på øya i 1580 og engelskmannen Ralph Fitch i 1583. Fitch beskrev øya som verdens tørreste og at det ikke vokste annet der enn salt. Handelen fortsatte, men den portugisiske erobringen ble begynnelsen på en nedgangsperiode. Osmanene angrep i 1552 og 1581.
Endelig slutt for Hormuz som handelssentrum ble det etter at sjah Abbas den store av Persia erobret øya med engelsk hjelp i 1622. Sjahen hadde tidligere begynt sine framstøt for å begrense Portugals makt og tok Bahrain i 1602. I 1614 ble Hormuz' Gamru erobret, portugisernes siste område på fastlandet. I tillegg til fastlandshavn, forsvant dermed også en av kildene Hormuz hadde til leveranse av ferskvann. Sjah Abbas presset så det engelske Ostindiske kompani til å delta erobringen av øya. Etter erobringen forlot de fleste innbyggerne Hormuz. Stein fra fortet brakt til fastlandet og benyttet i byggingen av byen som ble til Bandar Abbas. Den økonomiske virksomheten ble redusert til saltproduksjon, utvinning av jernoksid og fiske.
Sjah Abbas ønsket ikke at øya skulle være noe handelssentrum. Perserne var først og fremst interessert i at øya ikke kunne benyttes økonomisk eller militært av andre makter. Utover 1600-tallet var Nederland tidvis interessert i øya, men etablerte seg aldri der.
Mot slutten av 1700-tallet gjorde imamen av Muskat seg gjeldende som en maktfaktor. Øya ble i 1717 beleiret av styrker fra Muskat, men uten at den ble erobret. I 1795 sendte imidlertid imamen en gruppe for å bosette seg på Hormuz. De benyttet øya som base for å angripe skip som ikke hadde skipspass utstedt av Muskat. Persia forpaktet bort øya til Muskat fra 1798 og den ble på omanske hender fram til 1854.
.in
.in er Indias nasjonale toppnivådomene (ccTLD) for internett. Domenet drives av INRegistry under oppsyn av NIXI (National Internet Exchange of India). INRegistry ble tildelt jobben av Indias regjering.
Registrering
Liberaliseringen av reglene for .in-domenet i 2005 tillater registrering uten restriksjoner direkte på andre nivå under .in. Registrering uten restriksjoner under disse tidligere strukturerte subdomenene er også tillatt:
Hormuz
Historie
I 1977 hadde Hormuz 3,000 innbyggere. Fiske var viktigste næring. Ut over 1990-årene ble også smugling en viktig inntektskilde.
.in
Registrering
Seks soner er reservert for bruk av kvalifiserte organisasjoner i India:
Hormuz
Samfunn
I 2019 hadde Hormuz et folketall på rundt 7,000. Øya tilhører provinsen Hormozgan.
.in
Registrering
Før liberaliseringen av .in-domenet ble bare 7,000 domenenavn registrert mellom 1992 og 2004. Ved utgangen av 2006 hadde tallet økt til over 200,000, med domenenavn registrert av brukere i over 150 land. Rundt 80 % av registrantene er fra India, Tyskland og USA.
Hormuz
Samfunn
Det gamle portugisiske fortet og det fargerike landskapet gjør øya til reisemål for turister. I 2019 ble det meldt om 50,000 besøkende i året, de fleste iranere og 2–3000 utlendinger. Det er båtforbindelse til Bandar Abbas og til naboøya Qeshm.
.in
Registrering
Domenet .nic.in er reservert for Indias National Informatics Centre, men i praksis bruker de fleste indiske regjeringsinstitusjoner .nic.in-domener.
Eksterne lenker
סיומת אינטרנט Toppdomän
Bølgen & Moi
Opprinnelsen i Oslo
Det ble startet av kokken Trond Moi og vinkelneren Toralf Bølgen, da de overtok driften av Kafé Piruetten ved Henie Onstad Kunstsenter på Høvikodden i 1995 og kalte firmaet Høvikodden Restauranter A/S. En gourmetavdeling, med kunstverk av Victor Vasarely og Kjell Nupen på veggene, åpnet sensommeren 1996. Moi ble kåret til årets kjøkkensjef i 1996 for sitt virke her.
Utvidelser i Norge
I 1999 startet de en avdeling samlokalisert med Oljemuseet på Kjeringholmen (Stavanger). Samme år startet de også i Kvinesdal med navnet «Moi & Moi» etter Trond Mois bror, Bjørn Arnfinn Moi. På Briskeby i Oslo åpnet de i 2000, i en ombygd transformatorstasjon ved DARK Arkitekter og møbeldesign av Thomas Ness; flyttet til Bygdøy allé i 2019. . Avdelingen i Carl Johans gate (Trondheim) ble åpnet tidlig i 2002 og var i mai samme året vertskap for vennefesten ved bryllupsfeiringen til Märtha Louise og Ari Behn. Året efter startet de i Bergen (Tårnsalen).
Utvidelser til USA
To timer nordom New York City var Ari Behn med på åpningsfesten da de i mars 2004 åpnet filial i byen Hudson (New York). De skulle flytte dit neste år. Mois kone Line Dunsæd var sentral i oppbyggingen av interiøret i Bølgen & Moi frem til 2004, men i 2005 ble restaurantene i Kvinesdal, Trondheim og Hudson avviklet.
Tjuvholmen
Firmaet har siden etablert avdelinger av mer eksperimentell enn gourmetpreget art. «Food Garage» for hobbykokker åpnet i Sandvika i 2007. Restauranten i Nydalen åpnet i 2008 og stengte i 2012. Med Magne Furuholmen som designer ble avdelingen på Tjuvholmen åpnet i 2009.
Kjeden bestod i 2011 av åtte restauranter (over 150 ansatte). Sommeren 2012 åpnet Bølgen & Moi Ny-Hellesund. Grunnet større tap vinterstengte restauranten på Høvikodden i september 2013.
De to eierne utgir også kokebøker med varemerket «Bølgen & Moi».
Emil Stang (1911–1994)
Emil Stang (født 13. april 1911 i Oslo, død 10. november 1994 i Skien) var ordfører i Engerdal 1952-55. Han representerte Arbeiderpartiet.
Stang var utdannet forstmann fra NLH 1936, og arbeidet i ulike deler av skogforvaltningen på Ås, i Oslo og på Røros fra 1936 til 1947. Han var skogforvalter i Engerdal 1947–57, og i Grenland skogforvaltning fra 1957 til han ble pensjonist i 1976.
Han satt i kommunestyret i Engerdal i to perioder, fra 1952 til han flyttet fra kommunen. Han var ordfører i den første perioden.
David E. Aune
David Edward Aune (født 1936) er en amerikansk Ph.D. og professor i teologi ved University of Notre Dame, med vekt på Det nye testamente og Oldkirken. Han er medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi siden 2009 og Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab siden 2001.
Aune ble Ph.D. i 1970 med avhandlingen The Cultic Setting of Realized Eschatology in the Early Church. Han har vært professor ved Notre Dame siden 1999, og «The Walter Professor of New Testament & Christian Origins» siden 2008. Tidligere har han undervist ved flere universitet i Chicago. Sist utgitte bøker er Apocalypticism, Prophecy, and Magic in Early Christianity: Collected Essays (2008) og The Blackwell companion to the New Testament (2010).
Han var gjesteprofessor ved Universitetet i Trondheim 1982-83 under Fulbright-programmet. Festskriftet The New Testament and Early Christian Literature in Greco‐Roman Context: Studies in Honor of David E. Aune utkom i 2006.
Christoph von Beetzen
Christoph von Beetzen (også Christoph Beetz; født 1. mai 1670 i Svensk Pommern, død 18. april 1746) var en svensk stadsmajor som ble gitt tysk-romersk adelsskap i 1734. Han er mest kjent for å ha vært stadsmajor i Stralsund i cirka 25 år fra 1721 til 1746. Han er begravet i Mariakirken i Stralsund. I svensk Pommern var språket tysk. Alle dokumentene angående hans adelsskap er oppbevart i Det østerrikske statsarkiv i Wien.
Carla Fracci
Carolina Carla Fracci (født 20. august 1936 i Milano, død 27. mai 2021 samme sted) var en italiensk ballettdanser og ballettsjef.
Hun studerte ved La Scala ballettskole fra hun var ni til hun var atten år gammel, og ble uteksaminert i 1954. Deretter ble hun medlem av La Scalas ballettkompani. Hun ble forfremmet til solodanser i 1956, bare tyve år gammel, og ble prima ballerina i 1958. Hun danset også med en rekke andre kompanier, og var førstedanser ved American Ballet Theatre fra 1967. Fracci hadde sine største suksesser i ballerinaroller fra det romantiske repertoaret, og er ofte blitt sammenliknet med Marie Taglioni (1804–1884).
Carla Fracci var gift med regissøren Beppe Menegatti, som satte opp en rekke balletter med og for henne (i samarbeid med koreografen Loris Gai) med blant annet Måken (etter Tsjechov 1968, Machbeth i 1969, Steinblomsten i 1973.
Hun danset tittelrollen i American Ballet Theater's filmproduksjon Giselle (1969) og Karsavina i filmen Nijinskij i 1980. Hennes TV-film Serata con Carla Fracci vant Gullrosen i Montreaux i 1973. Hun er også kjent fra TV-serien Prima ballerina om ballettens historie, som Peter Ustinov var programleder for. Hun fikk Leopardo d'oro i 1959, Dance Magazines pris 1968.
Christoph von Beetzen
Von Beetzen inngikk i svensk krigstjeneste 1690 som rytter ved et pommersk kavaleriregiment 1690, der han deltog i felttoget i Polen 1702–09. Han ble korporal 1700, kvartermester 1705, løytnant ved Den pommerske adelsfanen 1713 og kapteinløytnant 1713. Han utmerket seg under beleiringen av Stralsund og avanserte til rittmester ved Dronningens livregement i 1715. Etter Stralsunds fall deltok han i felttoget mot Norge. I 1721 ble han så utnevnt til stabs- og plassmajor i Stralsund. En stadsmajor var øverste ansvarlige for den militære og sivile aktivitet.
Adelskap
Christoph von Beetzen ble adlet av Keiser Karl VI i 1734 i henhold til Den tysk-romerske riksadelsloven. Han fikk dermed et riksadelskap med alle de rettigheter som der er vanlig. Adelsbrevet er arvelig for alle etterkommere av Christoph von Beetzen, både ut ifra den kvinnelige og den mannlige slektslinje. Den vanlige oppfatningen av dette er at den adeliges døtre er også adelige, mens adelskapet ikke blir arvet av døtrenes etterkommere.
I adelsbrevet fremgår det at Christoph Beetz' militære karriere lagt til grunn, der han deltok i flere slag/kriger fra 1690 til 1746. I tillegg var hans forfedres bragder vesentlig for adelsbrevet. Christoph Beetz kom fra en slekt med riddere i fire generasjoner på både mors- og farssiden. I svensk slektskalender fra 1918 fremgår blant annet følgende: «Beetz von Beetzen. Gammel slekt fra Den svenske Pommern som tidligere het Beetz.
World Series by Renault
World Series by Renault, fra 1998 til 2004 World Series by Nissan, er et mesterskap innen bilsport. Mesterskapet består av flaggskipet Formel Renault 3,5 liter (som ofte simpelthen blir kalt World Series by Renault eller endog WSR), Formel Renault 2,0 Eurocup og Eurocup Mégane Trophy. F4 Eurocup 1,6‎ ble lagt inn i World Series i 2010, men ble igjen droppet for 2011-sesongen.
Historie
Mesterskapet hadde sin opprinnelse i det spanske Formel Renault-mesterskapet, som ble kjørt fra 1991 til 1997. World Series ble grunnlagt som Open Fortuna by Nissan i 1998, og var hovedsakelig basert i Spania, men besøkte også andre land gjennom sin historie, blant annet Frankrike, Italia, Portugal og Brasil. Organiseringen ble håndtert av RPM Comunicacion. Mesterskapet endret navn flere ganger, vanligvis ved å ta navnet til hovedsponsoren, men det var også kjent under andre vanlige navn, så som det uoffisielle «Formel Nissan».
I de første årene brukte mesterskapet chassis bygget av Coloni, med en 2,0-liters Nissan SR20-motor. Mesterskapet lå mellom Formel 3 og Formel 3000. I 2002 antok mesterskapet et nytt format, med chassis levert av Dallara og motoren oppgradert til en Nissan VQ30. Mesterskapet ble også mer internasjonalt, med mer enn halvparten av løpene utenfor Spania.
I 2003 startet Renault Formel Renault V6 Eurocup, som en supportserie i Eurosports Super Racing Weekends (med ETCC og FIA GT). Mesterskapet kjørte med Tatuus-chassis og en Nissan 3,5-liters V6-motor.
I 2005 forlot Renault Super Racing Weekend og startet World Series by Renault og Formel Renault 3,5 liter-mesterskapet, ved å slå sammen World Series by Nissan (hvis motorkontrakt hadde utløpt) og Formel Renault V6 Eurocup. Dallara-chassiset ble beholdt, mens V6-motoren ble forbedret til 425 PS. Formel Renault 2,0 Eurocup og Eurocup Mégane Trophy ble også lagt inn i World Series i 2005, som supportløp til hovedmesterskapet Formel Renault 3,5-liter.
Teknisk
Per 2010-sesongen er chassiset for Formel Renault 3,5 liter-mesterskapet en karbonfiber monocoque bygget av Dallara og motoren er en 3,5 liters V6 Nissan VQ35 som yter 480 hk med en turtallsgrense på 8500rpm. Girkassen er en 6-trinns halvautomatisk enhet levert av Ricardo, med girvelgere bak på rattet. Totalvekta på bilen er 600 kg (uten bensin).
Chassiset koster rundt EUR 130 000 + avgifter (per 2005) pluss motorleasing på EUR 20 000 per sesong.
World series by Nissan
Noter til tabellen:
Kjente førere
Formel 1-førere som har kjørt i FR 3,5-liter:
Mestere i andre kategorier:
Andre kjente førere:
Christoph Gottfried Bardili
Christoph Gottfried Bardili (født 18. mai 1761, død 5. juni 1808) var en tysk filosof.
Bardili representerte en «rasjonell realisme» som en utviklingsform av idealismen til Johann Gottlieb Fichte. Mot Immanuel Kant skrev han Grundriss der ersten Logik (1800). Blant hans øvrige skrifter finnes Allgemeine praktische Philosophie (1795) og Philosophische Elementarlehre (1802-06). Bardilis tenkning har hatt innflytelse på blant andre Karl Leonhard Reinhold.
Billy Martin
Billy Martin (født 16. mai 1928 i Berkeley, California, død desember 1989) var en amerikansk baseball-spiller og manager i Major League Baseball. Han er best kjent som manager for det kjente laget New York Yankees.
Michael James Steuart Dewar
Michael James Steuart Dewar (født 24. september 1918 i Ahmednagar, India, død 10. oktober 1997) var en teoretisk kjemiker og professor.
Billy Martin
Martin pensjonerte seg i 1961 med en karriere med gjennomsnitt på 0.257. Han traff 0.333 i 28 World Series spill for Yankees. Martin var godt kjent for sin drikking og sin ubehøvlede oppførsel når han hadde drukket mye. I 1957 møttes en gruppe Yankees-spillere på den berømte nattklubben Copacabana for å feire Martin's tjueniende bursdag, men de brøt til slutt ut i et mye omtalt slagsmål da Martin og hans medspillere utfordret noen fylliker som var av rasistisk art til en slåsskamp. En måned senere, bestemte daglig leder av Yankees, George Weiss, at Martin's utsvevende natteliv hadde en dårlig innflytelse på lagkameratene Whitey Ford og Mickey Mantle, og forviste ham til Kansas City. Martin følte seg forrådt av ledelsen og nektet å snakke stort med dem resten av året.
Michael James Steuart Dewar
Dewar studerte ved University of Oxford der han mottok doktorgrad. Deretter begynte han å arbeide ved University of London i 1951 og senere flyttet han til University of Chicago i 1959. I 1963 begynte han et forskningsprosjekt ved University of Texas i Austin i USA. Etter en lang og produktiv periode som kjemiker i Texas, begynte Dewar ved University of Florida i 1989. Dewar pensjonerte seg som professor og kjemiker i 1994 etter å ha blitt tildelt posisjonen som professor emeritus ved University of Florida. Dewar mottok Davymedaljen i 1982.
Heather Moody
Heather Moody (født 21. august 1973) er en amerikansk vannpolospiller.
Hun representerte USA under Sommer-OL 2004 i Athen, hvor laget hennes tok bronse. Under Sommer-OL 2000 tok hun sølv.
Lackawanna (New York)
Lackawanna er en by i Erie County ved i den amerikanske delstaten New York. I 2020 hadde den 19.949 innbyggere over et areal på 17 km². Lackawanna ligger rett sør for Buffalo ved østbredden av Lake Erie og tilhører storbyområdet Niagara Falls-Buffalo. Byte fikk sitt navn etter at Lackawanna Steel Company etablerte seg der.
Historie
Området var ved inngangen av 1800-tallet del av Buffalo Creek Reservation. Da indianerne ble trengt unna solgte de i 1842 marken, og nybyggere kom og begynte med jordbruk i det som da var regnet som tilhørende Town West Seneca.
Fra 1900 ble et anlegg tilhørende Lackawanna Steel Company etablert på bredden av Eireinnsjøen. Dette selskapet var i utgangspunktet oppkalt etter elven Lackawanna i Pennsylvania der stålverket først lå i byen Scranton. Selskapet etablerte seg i West Seneca på grunn av stigende lønns- og transportkostnader, og produksjonen begynte i 1904.
De fleste som arbeidet ved stålverket og dets støtteanlegg var arbeidere som flyttet med til Buffalo og West Seneca. Lackawanna Steel Company bygde også arbeiderboliger i umiddelbar nærhet til arbeidsplassene. Infrastrukturen i og budsjettet til West Seneca kunne ikke holde tritt med den store tilstrømningen av bye innbyggerne, og Lackawanna Steel Company betalte svært lav landskatt. Etter en opprinnelig betydelig motstand fra bedriftene ble den vestlige delen av Town West Seneca derfor i 1909 utskilt som egen by, Lackawanna.
Stålverket og støttebedriftene dominerte byen. I 1922 ble Lackawanna Steel Company overtatt av Bethlehem Steel. Fra en arbeidsstokk på inntil 20.000 medarbeidere ble det trappet ned under nedgangstider, of 1983 var det på det nærmeste ingen virksomhet lenger på stålverket. Frem til 2001 ble det produsert koks, og stålprodukter ble viderebehandlet. Det siste av virksomhet, nå under eieren ArcelorMittal, som beskjeftiget rundt 460 arbeidere, ble stengt i 2009. Deler av de tidligere anleggene som lå langs strandkanten, fikk nye eiere som blant annet erstattet de gamle bygningene med vindkraftmøller.
Religion
Lackawanna har 14 protestantiske kirker, og moskeen Masjid Alhuda er den aller største i Buffalo-området. Det er også mange katolske kirker, og den viktigste er Basilica of Our Lady of Victory.
Dave Mason & Cass Elliot
Dave Mason & Cass Elliot er et musikkalbum med Cass Elliot og Dave Mason, utgitt i 1971. Dette er duoens første plate.
Ragnar Ringstad
Ragnar Ringstad (1910–1982) var en norsk langrennsløper som konkurrerte på 1930-tallet. Han var med på det norske laget som tok sølv på 4 x 10 km stafett i Ski-VM 1938 i Lahtis sammen med Olav Økern, Arne Larsen og Lars Bergendahl. Han gikk også VM-rennet på 18 km i Lahtis, hvor han kom på 24.-plass. Ringstad deltok på femmila i Holmenkollen i 1938 og ble nummer 26.
Bergelandsgata
Bergelandsgata (1–51, 10–52) er en gate på Storhaug i Stavanger kommune. Gaten fikk sitt navn i 1861. Gaten har også hatt navnet Bergjelandsgata. Bergelandsgata går fra Nytorget ved Sankt Petri kirke i nord mot krysset ved Birkelandsgata og Erichstrups gate i sør.
Bergelandsgata ble fra midten av 1800-tallet kjent for sine mange bedehus.
Navnet uttales opprinnelig «Bergjeland», men skrivenormalen har etterhvert overtatt. Navnet har sitt opphav i en gammel husmannsplass - Bergeland.
Jesus Verdens lys
Lysreklame «Jesus Verdens lys» viser fremdeles at Bergelandsgaten var byens bedehusgate og skiltet er et av landets eldste lysreklameskilt med historie tilbake til 1920-årene. Skiltet er beholdt av historiske årsaker selv om den opprinnelige eieren Apostolisk Tro forlengst er ute av bygget. Lyse Energi har en avtale om å holde skiltet lysende.
Klostergården
Den 17. november 2006 falt deler av gaten sammen, da det ble utfør bygningsarbeid på en tomt like nedfor veien. Like før klokken 18 den dagen raste en av to gangtunnel-containere og store masser stein 15 meter ned i det store anleggshullet på hjørnet av Bergelandsgata og Hetlandsgata. To personer ble tatt av raset, men kom fra det med mindre skader.
Tomten var Lars Oftedals barndomshjem i Hetlandsgata 4.
Klostergården inneholder 32 parkeringsplasser i to etasjer. To etasjer med butikker og en restaurant. En etasje med advokatfirma Vierdal AS, og to etasjer med 14 leiligheter, fra 33 til 88 kvadratmeter. Huset ble ferdig i 2009.
Oppsiden av gata
På hjørnet med Nytorget ligger Metroplis, tidligere Møbelmagasinet, Petri skole og Stavanger politikammer.
Videre holdt Statsarkivet i Stavanger og Stavanger likningskontor til her i mange år.
Husmannsvisa
«Husmannsvisa» er et skillingstrykk som gir et bilde av hvordan det var å være husmann, på godt og vondt. Opprinnelsen til denne skillingsvisa er ukjent. Den synges på melodien «Jeg vandrer ved sjøen en stille aftenstund». På et 10-øres skillingstrykk fra Sørensens Bogtrykkeri i Kristiania heter visa «Den bekjendte Husmandsvise i 15 vers».