cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ktesias fra Knidos
Ktesias fra Knidos (gammelgresk: Κτησίας, Ktēsías) var en antikk gresk lege og historiker fra den anatoliske byen Knidos i Karia som levde på 400-tallet f.Kr. Han var livlege for Artaxerxes II av Persia. Han skrev flere avhandlinger om elver, og om persiske inntekter, men også en redegjørelse om India kalt Indika (Ἰνδικά), og et historieverk om Assyria og Persia i 23 bøker (bokruller) kalt Persika (Περσικά). Sistnevnte var skrevet i opposisjon til Herodotos på dialekten jonisk gresk og han sa at de var basert på de kongelige persiske arkiver. Det meste av hans tekster har gått tapt, men finnes i fragmenter og andres omtaler. Hans verdi som historiker er ikke vurdert som stor, men underholdningsverdien hans tekster er desto større. Han var en samtidig med Xenofon.
Liv og virke
Suda, et bysantinsk oppslagsverk fra 900-tallet, kan fortelle at Ktesias var sønn av Ktesiarkos/Ktesiokos. Det synes klart at hans hjemby var Knidos i Karia som i antikken var kjent for sine mange leger, og han selv synes å komme fra en familie av leger. Han siterer andre leger og finner interesse i å beskrive sår.
Det er mulig at han reiste til Perserriket for å tilby sine medisinske kunnskaper så tidlig som 416 f.Kr., men det er også argumentert for at han kom som krigsfange, noe Diodorus Siculus hevdet. En del antikke og moderne forskere finner det sannsynlig at han må ha deltatt i kampanjen til Kyros den yngre i dennes opprør mot sin bror Artaxerxes II i 401 f.Kr. Det var mange greske leiesoldater i Kyros’ hær, og selv om de beseiret Artaxerxes i slaget ved Kunaksa i nærheten var det også mange som ble tatt til fange da Kyros ble drept. Det er åpenbart at han var tilstede ved Kunaksa, men i hans egen fortelling om slaget, framstiller han det som om han allerede var Artaxerxes’ livlege. Han behandlet kongen for de sår han fikk ved slaget.
Argumentet mot at han var krigsfange er at det fører til konklusjonen at han var kun seks eller sju år ved det persiske hoff, men han hevdet selv at han var lege i Perserriket i sytten år. Hans egen påstand er antagelig den som har minst vekt da overdrivelser var jevnlig en av hans faste øvelser; sju er derfor mer sannsynlig enn sytten.
I 412 f.Kr. gikk Ktesias’ hjemby Knidos ut av den antipersiske alliansen, det athenske sjøforbundet, og det ga Perserriket en marinebase i Egeerhavet. Det er mulig at Ktesias, som tilknyttet det persiske hoffet, kan ha spilt en rolle i forhandlingene som førte til at Knidos gikk ut av den greske alliansen.
Sparta ledet en gruppe greske bystater mot Perserriket, men i august 394 f.Kr. ble spartanerne beseiret utenfor Knidos, ledet av den athenske admiralen Konon i persisk tjeneste, som Ktesias kanskje var mellomleddet mellom admiralen og den persiske kongen. Ktesias var på den tiden i Knidos etter å ha forlatt Persia i tiden 398/397 f.Kr. og kan ha vært vitne til Konons seier. Som perserkongens sendebud ble han sendt via Kypros og Knidos for å forhandle med Sparta en gang rundt 397 f.Kr., men synes å ha blitt tatt til fange på Rhodos hvor han uten hell ble forsøkt avrettet for å ha tjent persiske interesser.
I Knidos fortsatte han antagelig å fungere som lege og hvor han skrev sin persiske historie, og deretter sin indiske historie. Av andre skrifter var en medisinsk avhandling, en kalt Períodos (beskrivelse av Jorden), og to andre, Περὶ ποταμῶν (Om elver) og Περὶ ὀρῶν (Om fjell), er derimot omdiskutert.
Persika
De første seks bøkene dekket historien til Assyria og Babylon fram til opprettelsen av Perserriket; de gjenværende sytten fortsatte fram til året 398 f.Kr. Av de to historier sitter ettertiden igjen med forkortede utgaver gjort av Fotios I av Konstantinopel, og fragmenter som er bevart i tekstene til Athenaios, Plutark, Nikolaos fra Damaskus, og særlig hos Diodorus Siculus hvor dennes andre bok er hovedsakelig basert på Ktesias. Beklageligvis er mye av materialet til Ktesias basert på legender, ikke historiske fakta, og han har flere åpenbare feil, eksempelvis at han tror at byen Ninive lå ved bredden av elven Eufrat da den i virkeligheten lå ved Tigris. Ettertidens mulighet til å bedømme verket hviler i stor grad på Fotios' relativt detaljerte, men ujevne sammendrag som ender med Ktesias' rettssak på Rhodos. Fotios bekrefter at Ktesias begrenset seg hovedsakelig til de samtidige hendelser som han selv var vitne til, men hans sammendrag begynner med bok sju, hvilket antagelig betyr at han manglet de første delene av det manuskript han jobbet fra.
Verdien av Persika har vært meget omdiskutert, både i antikken som i moderne tid. Forfatteren selv hevdet at han ville korrigere de mange usannhetene til grekerne og klagde over at Herodotos fortalte mange løgner. Da han selv hadde tilbrakt mange år i Persia kunne man forvente at han var i en posisjon til å holde sine løfter. Det har han ikke; «få forfattere i antikken er så upålitelig som Ktesias,» har det blitt hevdet. Selv om mange antikke autoriteter verdsatte hans bok høyt og benyttet den for å diskreditere Herodotos, har en moderne forsker skrevet at Ktesias’ «upålitelighet har fått Herodotos til å se ut som et forbilde av nøyaktighet.»
Ktesias hevdet selv at han hadde tilgang til persiske kongelige arkiver, men moderne forskere tviler på riktigheten i dette. Ktesias’ redegjørelse av assyriske konger er ikke i overensstemmelse med kileskriftkilder. Lukianos hadde såpass liten respekt for Ktesias’ historiske pålitelighet at i sitt verk Sanne historier plasserte han Ktesias på en øya hvor de onde ble straffet. Han skrev at «Folk som led de største plager var de som hadde fortalt løgner mens de levde og som skrev usanne historier; blant dem var Ktesias fra Knidos, Herodotos og mange andre.» Ktesias' generelle tilnærming er forvirrende, særlig siden han som greker han ingen interesse i å beskrive forholdet mellom grekere og persere; den persiske erobringen av joniske byene, det joniske opprøret mot Dareios I av Persia, og Peloponneskrigen hvor perserne stadig blandet seg inn i greske forhold, er tilsynelatende knapt nevnt. Hans redegjørelse av Xerxes' invasjon av Hellas i 480 f.Kr. er «knapt mer enn en rekke av absurditeter».
Forskeren Jan P. Stronk har derimot argumentert for at Ktesias er blitt vurdert for strengt, både i antikken som i ettertiden, som Felix Jacoby og de som fulgte ham. For det første er det knapt noe som kan bli direkte tilskrevet Ktesias som har overlevd, og hva som har blitt videreformidlet synes ikke å ha blitt behandlet rettferdig. For det andre kan lesning av Demetrios fra Falerons Περὶ ἑρμηνείας (Om stil) gi andre perspektiver på hans tekster: han bør ikke betraktes som en historiker, men som en forløper av en ny litterær sjanger som blandet historiske fakta med fiktive elementer. Det var kun antikkens mangel på sjangerbetegnelse at han ble stående som «historiker». Vurderingen er i for seg ikke ny da Jacoby selv beskrev Ktesias som «en av forfedrene til den historiske romanse».
Indika
En nedtegnelse av persernes oppfatninger av India, kalt for Indika, besto av beskrivelser av gudelignende mennesker, filosofer, kunstnere og enorme mengder rikdommer i gull, og andre underverker. Dens verdi er dens formidling av persernes oppfatning av India, men det eksisterer i dag kun i fragmenter og omtaler av senere forfattere. Han introduserte elefanten inn i gresk litteratur, men i en meget fantasifull omtale. Grekerne skulle først under Aleksander den store oppleve krigselefanten i den persiske hær i 331 f.Kr. Til tross for fantasifulle fortellinger om menneskeetende tigre og mennesker med hundehoder er teksten uansett et verdifullt dokument om India fra tiden før greske Alexandria.
Asaf Jah VI av Hyderabad
Bakgrunn, regentstyre
Regenten og den britiske resident hadde ulike oppfatninger av nizamens utdannelse. Salar Jung foretrakk at han skulle lære seg arabisk, persisk og urdu, i tillegg til engelsk, og at han måtte utdannes i islam. Britene var opptatt av at nizamen skulle gis en vestlig utdannelse. De sikret seg også at nizamen fikk britisk privatlærer. I tillegg til boklig lærdom, ble fysisk fostring vektlagt, og den unge nizamen drev hestesport, herunder tentpegging, samt cricket og skytesport.
Mahbub Ali Khan hadde sin første offentlige representasjonsoppgave da han som elleveåring i 1877 deltok i Delhi-durbaren der dronning Victoria ble utropt til keiserinne av India.
Herskertid
Han ble myndig i 1884 og ble da innsatt med alle fullmakter. I hans regjeringstid fant det sted jernbaneutbygging og andre moderniseringstiltak og statsadministrasjonen ble reformert. Nizam College ble etablert. På 1890-tallet ble et lovgivende råd og et regjeringsråd innført. Nizamen oppnevnte medlemmene og beholdt alle fullmakter og retten til å endre på vedtakene rådene fattet.
Mahbub Ali Khan utpekte i 1884 Deen Dayal til hoffotograf og benyttet også hans tjenester til å dokumentere offentlige arbeider og tiltak for å avhjelpe sultkatastrofene som rammet Hyderabad på slutten av 1800-tallet. Nizamens respons på sult, flom og pest er beskrevet som rask og overlegen den i Britisk India.
Mahbub Ali Khan er beskrevet som pliktoppfyllende og hengiven, en tolerant, velvillig og patriarkalsk hersker, men også som en kvinnekjær levemann og dranker.
Nizam Mahbub Ali Khan hadde en rekke titler og mottok flere æresbevisninger fra britene. Han var storkorsridder av Order of the Bath og storkommandørridder av Order of the Star of India. Han mottok også medaljen Kaisar-i-Hind.
Finn Øien
Finn Øien (født 2. november 1912, død 27. januar 2006 ) var grunnleggeren av Bedriftsøkonomisk Institutt (Handelshøyskolen BI).
I 1928 startet Øien som volontør hos Mustad & Søn. Etter tre år begynte han på gymnaset, før han i 1932 til 1936 tok realfagstudier. Fra 1936 til 1941 arbeidet Øien blant annet som lektor i fysikk og matematikk ved Trondheim katedralskole og som overlærer ved Trondhjems Handelsgymnasium. 1. juni 1943 etablerte han aksjeselskapet Bedriftsøkonomisk Institutt sammen med Jens Rosef. Frem til 1975 arbeidet Øien som rektor ved BI, og etter det satt han som styreformann ved skolen i en årrekke. Han deltok også ved åpningen av Handelshøyskolen BI i Nydalen i august 2005, hvor han har fått et eget auditorium oppkalt etter seg.
Tau (elementærpartikkel)
Et tauon er en elementærpartikkel i gruppen leptoner.
Acer duplicatoserratum
Acer duplicatoserratum er en lønneart fra Øst-Asia.
Tau (elementærpartikkel)
Antipartikkelen til tauonet kalles antitauon. Partikkelen og antipartikkelen har identiske egenskaper, bortsett fra at de har motsatt ladning. Se tabell.
Acer duplicatoserratum
Den er et lite, løvfellende tre. Unge kvister er glatte eller slikehårede, men alltid glatte når de er eldre. Bladene har hjerteformet grunn, 5–7 fliker, en lengde på 2,3–10 cm og en bredde på 3–10 cm. Begge bladsidene er hårete, spesielt langs nervene. Bladranden er dobbelt sagtannet, og bladstilken er 1,5–5 cm lang. Blomsterstanden er til å begynne med tett håret. Blomstene er små og har 5 svakt purpur begerblad og 4 hvite kronblad. Fruktene er samaraer som sitter parvis i en stump vinkel.
Acer duplicatoserratum ligner på viftelønn (Acer palmatum) fra Japan og Korea, men artene kan skilles på at A. duplicatoserratum har håret fruktknute. Arten er ganske variabel og ble tidligere delt i to varieteter: var. duplicatoserratum fra Taiwan med hårete bladstilk og var. chinense fra Fastlands-Kina med glatt bladstilk. Chang & Woo (2011) mener at det ikke er grunnlag for å skille mellom disse varietetene, og de mener også at A. ceriferum og A. linganense skal betraktes som synonymer for A. duplicatoserratum.
Utbredelsen omfatter Taiwan og de kinesiske provinsene Jiangsu, Anhui, Zhejiang, Hunan, Shaanxi og Hubei. Arten vokser i fjellene 700–1300 moh., og på Taiwan opptil 2000 moh.
Skyfall (sang)
«Skyfall» er filmsangen til James Bond-filmen med samme navn, fremført av den britiske artisten og låtskriveren Adele. Den ble skrevet av Adele og produsent Paul Epworth, og bruker et orkester dirigert av J. A. C. Redford. Filmselskapet Eon Productions inviterte sangeren til å arbeide med sangen tidlig i 2011, en oppgave som Adele godtok etter å ha lest manuset. Mens de komponerte sangen, prøvde Adele og Epworth å lage sangen i lik stil som de andre Bond-sangene: mørk og dyster passende til filmens handling.
«Skyfall» ble utgitt 5. oktober 2012 som en del av den globale James Bond-dagen, og feiret 50-årsjubileet til utgivelsen av Dr. No, den første Bond-filmen. Sangen toppet fort iTunes-listene og nådde andreplass på UK Singles Chart, samt en åttedne plass på Billboard Hot 100. Omtalene var positive, og sangen ble sammenlignet med Shirley Basseys tidligere Bond-sanger. Singelen ble også den første James Bond-sangen til noensinne å vinne en Golden Globe, BRIT Award og Oscar for beste sang. Den har ellers også vunnet en Grammypris for beste sang skrevet for visuelt media.
Henry Halleck
Henry Wager Halleck (født 16. januar 1815 i Oneida County i New York, død 9. januar 1872 i Louisville i Kentucky) var en United States Army offiser, lærd og advokat. En kjent ekspert i militære studier, ble han kjent under et kallenavn som ble nedsettende, «Old Brains». Han var en viktig deltaker i opptaket av California som en delstat og ble en vellykket advokat og landutvikler. Tidlig i Den amerikanske borgerkrigen var han en senior Union Army kommandør i Den vestlige krigsskueplassen samt tjenestegjorde i nesten to år som general-in-chief over alle USAs arméer. Halleck ble stabssjef til generalløytnant Ulysses S. Grant når han ble utnevnt til general-in-chief.
Bærtege
Bærtege Dolycoris baccarum er en tege tilhørende breitegene (Pentatomidae). Denne tegen blir også ofte kalt bærfis.
Utseende
Bærtege er en bred og kraftig bygd tege, ca. 9-12 millimeter lang. Den membrane delen av forvingene er røykfarget brun. På hele oversiden har tegen tydelige punkt-struktur. Den læraktige delen av forvingen og fremre del av brystskjoldet (pronotum) er rødlig. Bakerste del av brystskjoldet og scutellum er tydelig gulgrønt. Den har fem følehornsledd i antennen som har lyse og mørke bånd. Beina er lys brune. Tydelig kjennetegn blant de andre breitegene er også at hele dyret er hårete gjennom hele utviklingen – hodet, ryggen, beina og også følehornene.
Nymfene er vingeløse og mindre enn den voksne tegen.
Utpå seinsommeren og høsten får tegen kraftigere farger.
Levevis
Bærtege tilhører nebbmunnene som har det til felles at munndelene er sugende og at de suger opp næringen. Den lever på jordoverflaten på planter og trær. De lever av plantesaft. Ofte finnes den på bærplanter, hvor den kan suge saft fra bærene som får en ekkel smak og en vond lukt. Når bærene plukkes kan tegene lett bli med og blir da skremt og utsondrer en vonde lukten fra noen stinkkjertler på kroppssiden. Derfor kalles de ofte bærfis.
Hunnen legger sine egg i grupper på bladoverflaten.
Bærtege har ufullstendig forvandling, overgang fra nyklekt larve til det voksne kjønnsmodne insektet går gradvis gjennom flere hudskift (nymfestadier). Nymfene ligner mer og mer på de voksne (imago) for hvert hudskifte.
Systematisk inndeling
Et latinsk familienavn ender med ...idae, og et navn på en overfamilie på ...oidea.
Norsk entomologisk forening har også utgitt en rekke Insekttabeller. Dette er små og billige hefter der en kan bestemme insekter til artsnivå. Et av heftene (se kilde) tar for seg de norske breiteger.
Allen West (politiker)
Allen Bernard West (født 7. februar 1961 i Atlanta, Georgia ) er en amerikansk politiker som har representert Floridas 22. valgdistrikt i Representantenes hus. Ved valget til det setet ble han den første svarte republikanske kongressmannen fra Florida siden Josiah T. Walls i 1876.
Tusenfryd og grå hverdag
Tusenfryd og grå hverdag er et musikkalbum med Finn Kalvik, utgitt i 1971. Dette er hans debutalbum.
Allen West (politiker)
West tjenestegjorde i hæren i Irak og var sivil rådgiver i Afghanistan. Han nådde rangen oberstløytnant før han gikk av etter at hans forhørsmetoder ble etterforsket etter en episode i Taji, Irak.
Barndom og oppvekst
Allen West ble født i Atlanta, Georgia, av Herman og Elizabeth West. Faren og storebroren hans var begge yrkesmilitære; faren tjenestegjorde under 2. verdenskrig, og broren i Vietnam. Moren var sivilt ansatt hos marinekorpset. West meldte seg på Junior Reserve Officers' Training Corps da han gikk i 10. klasse og vervet seg til hæren i 1983 etter at han hadde avlagt eksamen ved University of Tennessee. Han er en del av slektens tredje generasjon yrkesmilitære, som totalt strekker seg over fire generasjoner.
Oversikt
West gikk inn i aktiv tjeneste 1. november 1983 ved Fort Sill før han deltok på Feltartillerioffiserenes grunnkurs, før han fullførte den luftbårne treningen ved Fort Benning. Hans første oppgave var som leder for støttestyrkene i et luftbåret infanterikompani og som treningsoffiser i det 325. Luftbårne Bataljon Kamplag. I 1987 ble han forfremmet til kaptein og ble uteksaminert fra Feltartillerioffiserenes avanserte kurs. Deretter ble han stasjonert til 1. Infanteridivisjon, B Battery, 6. Feltartilleriregiment. Som soldat i 1. Infanteridivisjon deltok han i Operation Desert Shield og Operation Desert Storm.
Han ble bataljonkommandør for 2. Bataljon, 20. Feltartilleriregiment, 4. Infanteridivisjon 6. juni 2002, og hadde denne stillingen til han ga seg i militæret.
Forhørsepisoden i Taji
Mens han tjenestegjorde i Taji, Irak, fikk West informasjon fra en etterretningsspesialist om et planlagt bakholdsangrep mot han og hans menn. Dette påståtte angrepet skulle Yahya Jhodri Hamoodi, en sivil politimann i det irakiske politi, være en del av. Selv om West visstnok ikke trodde på disse planene, ble flere av offiserene hans overrasket i et bakhold en uke senere, og West skulle egentlig ha vært med på denne reisen. Etter dette skal West ha tatt rapportene om at han var et mulig attentatmål seriøst. West, som ikke var ansvarlig for å forhøre personer i Irak, og som aldri hadde ledet eller sett et forhør, fikk mennene sine til å pågripe Hamoodi. Under pågripelsen skal Hamoodi ha grepet etter våpenet sitt og måtte overmannes. I prosessen ble Hamoodi slått av fire soldater fra 220. Feltartilleribataljon. West tok pistolen sin og avfyrte et skudd ved siden av Hamoodis hode, som førte til at Hamoodi overga navn og informasjon til West. I ettertid sa Hamoodi at han overga «meningsløs informasjon som følge av frykt og smerte». På bakgrunn av informasjonen de mottok fra Hamoodi, pågrep amerikanske styrker en mann, men ingen attentatsplaner eller våpen ble funnet. West sa «jeg måtte ta en avgjørelse basert på etterretningen jeg hadde tilgjengelig. Det er mulig jeg tok feil hva gjaldt hr. Hamoodi.»
West ble tiltalt for å ha forbrutt seg mot artikkel 128 (voldelig oppførsel) og 134 (allmenn artikkel) i Uniform Code of Military Justice. Under en høring avholdt som del av en Artikkel 32-etterforskning i november 2003, sa West: «Jeg vet at metodene jeg brukte ikke var rett, men jeg ville ta meg av soldatene mine». Anklagene ble til slutt avgjort utenfor retten, og obertsløytnant West ble ilagt en bot på $5 000. Han aksepterte boten, og trakk seg fra militæret sommeren 2004. Etter at West var løst fra tjenesten, sa en tolk at uten Wests tilstedeværelse ble regionen han hadde oppsyn med farligere og mer kaotisk.
Etter den militære karrieren (2004–2007)
Under høringen poengterte West at det ikke hadde vært noen flere bakholdsangrep i Taji under hans ledelse frem til han ble avløst 4. oktober. Etter at han hadde trukket seg fra sin militære stilling, mottok West over 2 000 brev og e-poster hvor han fikk moralsk støtte. Dessuten ble det skrevet et brev som uttrykte sin støtte til West, som 95 kongressmedlemmer underskrev og sendte til statssekretæren i Forsvarsdepartementet.
Etter å ha gitt seg i Hæren, flyttet West og familien hans til Florida, hvor han underviste ved high school i et år. Etter det arbeidet han i to år for Military Professional Resources Inc.. Mens han jobbet her, var West blant annet i Kandahar, Afghanistan, hvor han var «regionaldirektør». I denne stillingen fungerte han også som rådgiver for Afghanistans nasjonalhær.
Valg
29. mai 2007 annonserte West at han ville være Republikanernes kandidat i Floridas 22. valgdistrikt, og etter å ha slått Mark Flagg, en tidligere pilot i Marinen, i nominasjonen, skulle han opp mot kongressmann Ron Klein. Klein vant valget med nesten 9 %.
West talte ved Conservative Political Action Conference 20. februar 2010 og ble tatt godt imot av Alaskas tidligere guvernør, Sarah Palin. West, som var en av 32 svarte republikanere som var kandidater for Kongressen i 2010, sa at han støttet Tea Party-bevegelsen og avviste at bevegelsen var motivert og drevet av rasisme, slik venstreliberale medier påstod.
Privatliv
West giftet seg med Dr. Angela M. Graham på julaften i 1989, og de bor i Plantation, Florida med sine to døtre.
What Goes On (sang)
«What Goes On» er en britisk sang med The Beatles. Den var det åttende sporet på bandets sjette britiske album, Rubber Soul. Sangen ble utgitt som B-siden til singlen «Nowhere Man». Den ble også utgitt som det tiende sporet på albumetYesterday and Today, som bare ble utgitt i USA.
Komposisjon
Originalversjonen av sangen ble skrevet av John Lennon i The Quarrymen-dagene og ble opprinnelig vurdert som oppfølgeren til Please Please Me i begynnelsen av 1963.
Ifølge Lennon «fikk sangen nytt liv med en bro kastet inn, sannsynligvis med hjelp av Paul» på Rubber Soul.
Barry Miles hevdet at McCartney og Starr samarbeidet om broen.
Det er ingen formell i bro i sangen, selv om ett refreng og ett vers er utvidet. Ian MacDonald tror at disse lengre seksjonene var skrevet av McCartney.
Starr kom med bidrag til teksten, hans første komponistkreditering noensinne på en Beatles-låt. Da han imidlertid ble spurt om hva hans bidrag var på sangen svarte han spøkefullt: «Omtrent fire ord, og jeg har ikke gjort en ting siden». Til hans skuffelse unnlot den første pressingen av singlen navnet «Starkey» på låtskriverkrediteringen ved et uhell.
Innspilling
Som nevnt ovenfor ble en tidlig versjon vurdert som oppfølgeren til Please Please Me og The Beatles håpet å spille den inn 5. mars 1963, men det var bare tid til de andre sangene som ble spilt inn den kvelden: «From Me to You», «Thank You Girl» samt en tidlig versjon av «One After 909».
Versjonen på Rubber Soul ble spilt inn i ett opptak med overdubs 4. november 1965. I verset før gitarsoloen etter at Starr synger «Tell Me Why» kan en høre Lennon si: «We already have told you that» som en referanse til «Tell Me Why» fra foregående år.
«Er'u fjern eller nær» med CF&B
Christiania Fusel & Blaagress (heretter forkortet CF&B) ga ut en norsk coverversjon med tittelen «Er'u fjern eller nær» den 20. november 1972 på musikkalbumet Som varmt hvetebrød i tørt gress (Philips 6317 008). Terje Mosnes skrev den norske teksten. Albumet ble relansert på CD i april 1993
CF&B fremførte blant annet «Er'u fjern eller nær» i NRK-programmet Flimra (sendt 7. mai 1971) med samme besetning som studioversjonen med unntak av Mjølsnes. Gerd Gudding spilte fele på Flimra (hun deltok ikke på Som varmt hvetebrød i tørt gress).
Fransk-canadiere
Fransk-canadiere henviser historisk sett til innbyggere i Canada som kan spore sitt opphav til de opprinnelige franske bosetterne i det som nå er provinsen Quebec. Noen utenfor Quebec bruker det i en samtidig kontekst for å henvise til frankstalende canadiere. For samtidige quebecere har begrepet blitt erstattet av «québécois» (eller «quebecere» siden den stille revolusjonen i 1960-årene.
Olav Selvaags plass (Oslo)
Olav Selvaags plass er en plass på Odden på Tjuvholmen i Oslo, som ble åpnet i 2007.
Fransk-canadiere
Med unntak av akadierne som har en egen historie, har de fleste fransk-canadierne sitt opphav fra bønder fra Frankrike som koloniserte området som nå er Quebec i Canadas kolonitid som startet i det 17. århundre. Fransktalende canadiere finnes over hele Canada. Seks millioner av Canadas franskspråklige befolkning bor i provinsen Quebec hvor de utgjør majoritetsgruppen, mens en million er spredt over resten av Canada. De fleste av disse bor i Ontario og i Nouveau-Brunswick (New Brunswick, i begge tilfellene på grensen mot Québec, men det bor også mindre grupper i de andre provinsene. Blant de mest kjente språkøyene er bydelen Saint-Boniface i Winnipeg/Manitoba og Chéticamp-området i Nova Scotia.
Omtrent 31% av Canadas innbyggere er franskspråklige og 25% er av fransk-canadisk opphav.
Olav Selvaags plass (Oslo)
Gaten Tjuvholmen allé passerer gjennom plassen og gatene Lille Stranden og Sjøgangen munner ut i plassen. Ved plassen ligger et serveringssted og en butikk.
Plassen er oppkalt etter Olav Selvaag (1912–2002), som var sivilingeniør og bygningsentreprenør og har hatt stor betydning for boligutvikling i Oslo i etterkrigstiden. En skulptur med helfigur portrettbyste av ham står på plassen.
Genie Awards
Genie Awards var navnet på den canadiske filmbransjens mest prestisjefylte prisutdeling. Den ble utdelt første gang i 1980 og siste gang i 2012. Den erstattet i stor grad Canadian Film Award, som eksisterte fra 1949 til 1979. Academy of Canadian Cinema & Television var ansvarlig for utdelingen. Genie Awards ble i 2013 fusjonert med TV-prisen Gemini-Awards til Canadian Screen Awards.
Genie Awards delte ut priser i en rekke kategorier, der de viktigste var «beste film», «beste hovedrolle» og «beste regi».
Marit Tøndel Bodsberg Weyde
Marit Tøndel Bodsberg Weyde (født 26. januar 1981) og oppvokst på Byneset i Trondheim er en norsk dirigent og skuespiller.
Biografi
Marit Tøndel Bodsberg Weyde har sin utdannelse fra musikkonservatoriet i Kristiansand, hvor hun våren 2005 fullførte sin bachelorgrad i utøvende fløyte. Hun har også studert komposisjon og sang. Våren 2005 ble hun, som eneste student, tatt opp til masterstudiet i kordireksjon ved Norges musikkhøgskole, hvor hun studerte under Grete Pedersen og Ole Kristian Ruud. Samtidig gjennomførte hun masterstudiet i fløyte ved musikkonservatoriet i Kristiansand. Sin første eksamenskonsert i direksjon for mastergrad la hun til Ringsaker kirke i september 2007 hvor hun ledet Mozarts Rekviem med solistkvartett, Vestoppland kammerkor og et sammensatt orkester bygd opp omkring Gjøvik Sinfonietta, den avsluttende eksamen gjorde hun med Det Norske Solistkor. Hun har i tillegg videreutdanning i kirkemusikk fra Norges musikkhøgskole.
Fra 2005-2008 var hun Grete Pedersens assistent i Det Norske Solistkor. Hun har jobbet med flere av Norges fremste kor og ensembler, blant annet Det Norske Solistkor, Vocal Art, Ensemble Ylajali, Oslo Kammerkor og Musikkhøgskolens Kammerkor.
Ved siden av å være kunstnerisk leder og dirigent for flere kor, jobber hun som universitetslektor i dirigering Norges musikkhøgskole, og underviser i Talentutviklingsprogrammet (TUP) ved Universitetet i Agder. I regi av bl.a. Koralliansen, Sommerkorskolen og Norges Korforbund holder hun en rekke seminarer, workshoper og mesterklasser, for både dirigenter og sangere. Hun har også bidratt som dommer og jurymedlem under flere korkonkurranser, som NM for kor i 2015 og 2017, og Corfu International Choir Competition i 2018.
Innspillinger og utmerkelser
Hun har medvirket på en rekke plateinnspillinger både som sanger, dirigent og fløytist, og hun har vunnet flere nasjonale og internasjonale korkonkurranser med sine kor. Sommeren 2015 ledet hun Kvindelige Studenters Sangforening til seier i to klasser i Grand Prix of Nations under European Choir Games i Magdeburg. Sammen med Kvindelige Studenters Sangforening, forsvarte hun seieren fra 2015, og vant begge klassene (folklore og voksenkor). Med det er koret fortsatt nummer én på Interkulturs globale rangering av damekor. Høsten 2019 gikk hun sammen med Den norske Studentersangforening av med seier i to klasser under NM for kor, og stakk av med tittelen som norgesmestre.
Under NM i kor 2012 mottok hun Dirigentprisen, under Canta del mar i 2015 og under 6th International Anton Bruckner Choir Competiton mottok hun også tilsvarende pris.
I november 2020 lanserte hun en ny juleplate, Stille som sne, med Kvindelige Studenters Sangforening Platen høstet svært gode anmeldelser.
Antitauon
Antitauon er en elementærpartikkeli gruppen Leptoner.
Centralny Okreg Przemyslowy
Centralny Okręg Przemysłowy, forkortet COP, er en industriregion i Polen, som også gjerne var kalt den sentrale industrielle region. Den var en av Den andre polske republikks største industrielle prosjekter. Det flere år lange prosjektet ble igangsatt av industri- og finansminister og samtidig visestatsminister Eugeniusz Kwiatkowski. Målet var å skape et tungindustrielt kjerneområde sentralt i Polen så langt som mulig fra grensene, styrke den polske økonomien og redusere arbeidsløsheten.
Fireårsplanen for utviklingen av COP skulle gjelde fra 1. september 1936 til 30. juli 1940. Den ble avbrutt ved utbruddet av annen verdenskrig med den tyske invasjon av Polen 1. september 1949. Ikke desto mindre lyktes COP-prosjektet ved å gi den polske økonomien en veldig ekspansjon. Etter krigen i 1945 ble COP oppstartet igjen og utvidet. Det meste av satsningsområdet lå innenfor Polens nye østgrense.
Alpheus bellulus
Alpheus bellulus er en art av pistolreker. Den lever i symbiose med kutlinger; for eksempel arter av Amblyeleotris og Cryptocentrus. Den er også en av de mest høylytte skapninger på jorden ettersom den kan avgi en lyd opptil 200 desibel som den bruker til å svimeslå sitt bytte. Alpheus bellulus er en av de mest populære pistolrekene blant dem som driver med marine akvarium som hobby.
Berberia (sommerfugl)
Berberia er en slekt av sommerfugler som hører til underfamilien ringvinger (Satyrinae) i den store familien flikvinger (Nymphalidae).
Utseende
Middelsstore, brune sommerfugler. Oversiden er mørkbrun med et vagt, lysere felt langs vingenes ytterkant. Forvingen har to øyeflekker og 3-4 små, runde, blå flekker, bakvingen har 1–2 øyeflekker og 2–3 bittesmå, blå flekker. Forvingens underside er brun med lysere ytre del, to øyeflekker og to blå flekker, bakvingens underside er mørkt gråbrun med hvite årer og et V-formet, svart og hvitt tverrbånd og noen små, ofte utydelige flekker langs ytterkanten.
Levevis
Disse sommerfuglene lever for det meste i fjellet opptil 3000 meter over havet, men kan også forekomme i lavere høyder. De flyr på steinete skråninger, sandete steder, men også i åpen skog. De har bare én generasjon hvert år, men denne kan fly alt fra april til november avhengig av høyden og lokale forhold. Larvene utvikler seg på gras i slektene Stipa og Ampelodesmos.
Utbredelse
Slekten er utbredt i fjellområdene i Nord-Afrika.
XL Recordings
XL Recordings er et britisk uavhengig plateselskap eid av Richard Russell. Det oppsto i 1989 som en avlegger av Beggars Group Records og er en del av Beggars Group of labels. Til tross for gjennomsnittlig seks musikkutgivelser hvert år. har XL vært i samarbeid med artister og band som The Prodigy, Beck, Radiohead, The White Stripes, Dizzee Rascal, M.I.A., Vampire Weekend, The Horrors, Electric Six, The xx, Gil Scott-Heron, Jai Paul, Tyler, The Creator, Sigur Rós, Peaches og Adele.
Greatest Remix Hits 2
Greatest Remix Hits 2 er et remixalbum av den australske sangeren Kylie Minogue. Albumet ble opprinnelig utgitt eksklusivt i Japan i 1993, men ble utgitt på nytt i 1997 i Australia.
Albumet inneholder sjeldne og tidligere utilgjengelige remixer av sanger fra Minogues studioalbum fra 1987 til 1992.
Hind Husseini
Barna ble sluppet ut i Gamlebyen i Jerusalem ved Den hellige gravs kirke for å klare seg selv, etter at deres forldre var blitt myrdet av jødiske militante. Hind Husseini omgjorde sin sin farfars, Salim al-Husaynis, herregård til barnehjem. Den ble med tid og stunder en skole, Dar el-Tifel, som gir utdannelse til foreldreløse barn og andre barn fra palestinske byer og landsbyer.
Victoria Silvstedt
Karin Victoria Silvstedt (født 19. september 1974 i Skelleftehamn, i Västerbotten, Sverige) er en svensk fotomodell, skuespillerinne, sangerinne og TV-presentatør.
Karriere
Victoria Silverstedt vokste opp i Bollnäs og var som ungdom medlem av det svenske skilandslaget, men en skulderskade satte en stopper for karrieren hennes allerede som sekstenåring. Som sportsperson var hun litt guttejente, og hun hadde ikke gått med høy-hælte sko før hennes mor i 1993 meldte henne på modellkonkurransen «Fröken Sverige» i hemmelighet. Hun endte på andreplass i konkurransen, og reiste for å være Sveriges deltaker i den internasjonale Miss World-finalen som ble avholdt i Sør-Afrika, der hun endte blant de åtte finalistene. Som et resultat av sitt gode resultat i missekonkurransen fikk hun kontrakt med et modellbyrå i Paris, og hun begynte sin karriere som modell med oppdrag fra flere forskjellige firma, inkludert Chanel, Christian Dior, Loris Azzaro, Givenchy, Valentino og Giorgio Armani.
Etter å ha blitt kontaktet direkte av Hugh Hefner opptrådte hun i desember i 1996-utgaven av Playboy som Playmate of the Month, og i 1997 ble hun kåret til Playmate of the Year i samme magasin. Som en europeer var hun ikke oppmerksom på den store distribusjonen og effekten av Playboy. Hun ble hun plutselig offentlig kjendis i USA. Hun ble talsperson for Guess? jeans og fulgte dermed i fotsporene til Eva Herzigova og Anna Nicole Smith, alle tidligere talspersoner for jeansmerket. Hun har siden opptrådt i en mengde blader, inkludert GQ, Maxim, FHM og Vanity Fair.
I likhet med en mengde glamourmodeller og Playmates før henne, forsøker hun i dag å få en fot innenfor karrierer som skuespiller og forretninger. Hun har hatt noen få roller i kinofilmer, men i dag er det for det meste europeisk film fra Italia og teaterskuespill i Nord-Amerika hun satser på. Hun gjorde opptredener i en del kinofilmer, blant annet Boat Trip, The Independent, BASEketball og Out Cold.
Hun ble allerede gjenkjent på gaten i Storbritannia da hun tok til seg en ny karriere som programleder for The Late Show på Virgin Radio, og som gjesteprogramleder i TV-programmet Eurotrash. Hun har vært med i de amerikanske TV-seriene Melrose Place og The Real World. Silvstedt har jobbet som en vertinne på Wheel of Fortune i Frankrike og Italia siden 2006, og deler sin tid mellom Paris og Roma. I 2010 ble Silvstedt vertinne i sitt eget TV-programm Sport by Victoria på Eurosport under Vinter-OL 2010. Det muntre programmet introduserte forskjellige vintersporter, og det ble gjort både på engelsk og fransk.
I februar 2006 lanserte hun sitt eget undertøysmerke, "Very Victoria Silvstedt", under London Fashion Week.
2006–2007 medvirket Victoria i underholdningsprogrammet "La Roue de la fortune" som ble sendt i den franske TV-kanalen TF1:s. Hun var bitreder for programlederen Christophe Dechavanne.
Silvstedt blogger siden oktober 2014 for Expressens motesite "Allt om Mode". I 2015 og 2016 medvirket hun i flere svenske TV-program, blant annet "Realitystjärnorna på godset", som ble sendt våren 2016 på TV3.
Privatliv
Silvstedt møtte Chris Wragge i 1997. De ble forlovet på julaften i 1998, og giftet seg i 2000. Silvstedt og Wragge bodde i Santa Monica, California, og deretter i Houston, Texas, i flere år, før han flyttet til SoHo, New York i 2004. De har vært separert siden 2007.
Fairchild-Republic A-10 Thunderbolt II
Fairchild-Republic A-10 Thunderbolt II (kallenavn Warthog, engelsk for vortesvin) er et amerikansk angrepsfly. Det er laget for nærstøtte til bakkestyrker, og ble utviklet under den kalde krigen. Fremdriften er med to høyt monterte jetmotorer, og bestykningen inkluderer en 30 mm gatlingkanon. Det offisielle navnet stammer fra P-47 Thunderbolt fra andre verdenskrig.
A-10 er produsert av Fairchild-Republic, og fløy første gang i mai 1972.
Historie
A-10 ble utviklet i et program kalt A-X (forkortelse for Attack Experimental) fra midten av 1960-tallet. Eksisterende fly for nærstøtte hadde flere svakheter, hvor en av de viktigste var at de hadde begrenset effekt mot fiendtlige stridsvogner.
På den tiden var en prioritert trussel de tusener av stridsvogner som Warszawapakten kunne stille opp med på et europeisk slagfelt. Et stort antall forskjellige panservernvåpen ble tatt fram for å møte disse, men intet amerikansk fly hadde et våpensystem som kunne slå ut stridsvogner. I 1967 hadde det amerikanske luftforsvaret fått inn forslag til A-X-programmet fra 21 selskaper, og Northrop og Fairchild Republic fikk bygge hvert sitt forslag for å delta i det endelige utvalget. Ford bygde kanonen for Northrop-flyet, som dessverre for både Northrop og Ford slet med problemer, blant annet at den i hvert fall én gang eksploderte.
Fairchild Republic allierte seg med General Electric for å bygge sin prototype, det som senere ble A-10. GE utviklet en svært mye kraftigere versjon av den gamle M61 Vulcan i 30 mm kaliber. Flyprøvene viste at A-10 var et bedre fly, og vant prøvene i 1972. 600 fly ble planlagt bygget.
A-10 har vært et hyppig brukt våpen og har, i motsetning til mange femte generasjons kampfly, sett mye kamp under begge krigene i Irak, Balkan, Afghanistan og Libya. Flyet har vært særlig effektivt i å nedkjempe fiendtlig personell og materiell på bakken, samt utføre nærstøtte for allierte bakkestyrker. Flyet har også blitt anerkjent som meget sikkert. Fly er blitt hardt skadet, bla. av maskinkanon-ild, og har fortsatt greid å returnere trygt til basen.
Et A-10-fly styrtet i Vesterålen 30. mars 1987. Fjellet der flyet styrtet har fått det offisielle navnet Wallentind til minne om den avdøde piloten Robert D. Wallen.
Egenskaper
Da A-10 er spesifikt konstruert for luft-til-bakke-kamp, har det noen særegne spesifikasjoner. Flyets cockpit, drivstofftanker og andre vitale deler er meget godt pansret. Cockpitens panser er et "badekar" som omslutter hele pilotens underside. Flyet bruker turbofan-motorer, som ikke klarer å få flyet over lydens hastighet. Til gjengjeld er de meget drivstoff-effektive og driftsikre. Med tolv våpenfester og maskinkanon, er flyet meget tungt bevæpnet. Brede vinger, brede kontrollflater og langt vingespenn gjør flyet meget stabilt og gunstig for lavflyging. Doble kontrollflater og andre løsninger, gjør flyet robust og istand til å holde seg flygende selv ved store skader påført av fiendtlig skyts.
Gatlingkanonen GAU-8/A
Kanonen GAU-8/A; et varemerke for A-10s offensive kapasitet, er en syvløps gatlingkanon med hydraulisk drift og dobbel ammunisjonsmating fra to tønner. Totalvekt med full ammunisjonslast er rundt 1 770 kg, eller omtrent 20 % av startvekten til flyet. Kanonen er montert i senterlinjen til flyet for å balansere den kraftige rekylen. Rekylen fra GAU-8/A ved skyting ved full skuddtakt tilsvarer omtrent halvparten av skyvekraften til motorene på flyet.
Intersil 6100
Intersil 6100, også kjent som Harris HM-6100, var en familie av 12-biter mikroprosessorer såvel som integrerte kretser for periferiutstyr og minne, som ble utviklet av Intersil på midten av 1970-tallet. Den ble introdusert i andre kvartal av 1975. En utgave som ble produsert av Harris Corporation, ble lansert i 1976. Mikroprosessorene implementerte instruksjonssettet PDP-8.
Strandanipatunnelen
Strandanipatunnelen er veitunnel på 580 meter på fylkesvei 5750 (tidl. fylkesvei 633) i Stad kommune i Vestland. Den ble åpnet i 2018.
Absurdteater
Absurdteater er ei retning innafor dramatikken. I forma kjennetegnes det absurde dramaet av at dramaet er borte. Det skjer ikke noen dramatisk utvikling; konfliktene blir ikke løst. Stykket kan like gjerne slutte der det tok til. Innholdsmessig kretser absurdteater ofte om mangel på mening i menneskenes liv eller hvordan mennesker finner måter å takle denne mangelen på mening. Det absurde teateret ser menneskene som forvirra, hjelpeløse og fremmede. Dermed blir handlingene og orda deres irrasjonelle, umotiverte og meningsløse – absurde.
Betegnelsen «absurdteater» ble først brukt av kritikeren Martin Esslin og er henta fra essayet Myten om Sisyfos av Albert Camus.
Det absurde teatret oppsto innafor den moderne tradisjonen og har røtter i surrealismen og dadaismen. Kjente absurde dramatikere er Samuel Beckett, Arthur Adamov, Eugène Ionesco og Jean Genet. Alfred Jarry, forfatteren av Kong Ubu, er et grensetilfelle mot surrealismen. I nyere tid har den absurde skrivemåten blitt alminneliggjort. En finner sterke trekk av absurdisme hos Harold Pinter og Jon Fosse, men som en egen, utskilt stilart har absurdismen hatt sin storhetstid.
Absurdteater er ikke en teaterform, men en litterær sjanger. Sjøl om mange forbinder det absurde teateret med en litt sørgmodig mørk spillestil, så finnes det ingen grenser for hvordan absurd teater kan spilles: fra det grotesk komiske i Ionescus Neshornet, til en stillferdig innoverskuing i Becketts Krapps siste spole.
Absurdteater blir gjerne regna som lite naturalistisk eller regelrett anti-naturalistisk. Det stemmer hvis en vurderer de absurde stykkene ut fra naturalismens sjangerkrav. Her er få detaljer, ingen meningsfull sosial ramme, sparsomt med historiske eller geografiske fakta. Dialogen viser ikke til noen kjent røyndom. Samtidig kan en godt se på den absurde dialogen som over-realistisk, eller hyper-realistisk. Tomprat og sosiale ritualer som ville blitt utelatt i et naturalistisk stykke spiller ofte hovedrollen i det absurde dramaet. Det absurde teateret forholder seg til virkeligheta, men til andre sider ved den, enn det naturalistiske.
Absurdteater blir ofte tolka symbolsk eller allegorisk.
I mange absurdestykker opptrer rollefigurene i tett sammenknytta par. Becketforskerne kaller dette for «pseudoparet». Vladimir og Estragon i «Mens vi venter på Godot» er ett eksempel. Mens Vladimir og Estragon holder ut med hverandre, ja til og med kan kalles kompiser, har andre, som Pozzo og Lucky i samme stykke, noe som mer likner et herre-slave-forhold. Figurene plager og torturerer hverandre.
Ibypeba
Ibypeba er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Utseende
En liten, mørkbrun trebukk. Oversiden er fint hårete, antennene er noe lengre enn kroppen. Pronotum er mye bredere enn langt, nærmest klokkeformet sett ovenfra, med utstående bakhjørner. Dekkvingene er jevnbrede, avrundet i spissen, met utstående hår.
Absurdteater
Det går an å se på disse parene som skildringer av en sosial meningsløshet. Mennesker lever innafor sosiale strukturer: ekteskap, jobber, vennskap, som har mista all hensikt, men de kommer seg ikke ut.
Det går også an å tolke dem som symbolske uttrykk for ulike sider ved et menneske: Kropp og sjel eller rasjonalitet og følelser som ikke fungerer i harmoni.
Ibypeba
Levevis
Larvene lever inne i død ved, gjerne små kvister av løvtrær.
Utbredelse
Arten er utbredt i Bolivia.
VM i curling for mikspar 2017
VM i curling for mikspar 2017 ble arrangert i Lethbridge i Canada i 2017.
Resident Evil 3: Nemesis
Resident Evil 3,(Biohazard 3: Last Escape)(japansk: バイオハザード3　ラストエスケープ, Baiohazādo Surī: Rasuto Esukēpu), er et skrekkspill og det tredje kapittelet i Resident Evil sagaen. Spillet ble lansert 18. november 2000 i Europa for PlayStation og var det siste spillet som kom til konsollen.
Handlingen
Første del av spillet skjer 24 timer før hendelsene i Resident Evil 2 og andre del tar plass to dager etterpå. Hendelsene i treeren utvider historien i toeren og mange ganger går den parallelt med den.
Ole Thorgrimsen Fennefoss
Ole Thorgrimsen Fennefoss (født 1777 i Bygland, død rundt 1842 på Fennefoss i Evje og Hornnes kommune ) var en norsk bonde og politiker. Han representerte Nedenes og Robygdelagets amt på Stortinget 1824–1826. Fennefoss var en kjent haugianer.
Resident Evil 3: Nemesis
Handlingen
Man spiller som tidligere S.T.A.R.S medlem Jill Valentine i hennes forsøk på å komme seg unna byen Raccoon City, som er i ruiner og full av zombier. I løpet av spillet møter hun tre andre overlevende fra Umbrellas spesialstyrker: Carlos Oliveira, Mikhail Victor, og Nicholai Ginovaef. Mikhail ofrer seg for å redde Jill fra spillets antagonist Nemesis. Et bio-organisk våpen som har gått beserk, og Jill rømmer med Carlos.
I spillets siste fase oppdager man at USAs regjering har bestemt seg for å bruke en atombombe for å løse krisen og herfra har spilleren 15 minutter til å komme seg unna byen. På den tiden må man komme seg til evakusjonssonen og møtte Nemesis en siste gang før man har klart spillet.
Mottagelse
Spillet møtte blandede kritikker, men mest positive. Mange kritiserte ensformning spillestil, men roste plottet. Spillet har totalt solgt 3.5 millioner eksemplarer
Montresta
Montresta (sardisk: Montrèsta) er en italiensk kommune i provinsen Oristano i regionen Sardinia. Den har 489 innbyggere og ligger rundt 410 meter over havet.
Oddmund Peder Åkenes
Oddmund Peder Åkenes (født 5. juli 1920 på Ibestad, død 16. november 1979) var en norsk sjøoffiser.
Han tjenestegjorde på ubåt under andre verdenskrig. Åkenes var kontreadmiral og sjef for Sjøforsvarskommando Vestlandet i perioden 1972–1974 og generalinspektør for Sjøforsvaret i perioden 1974–1976. Åkenes ble i 1976 utnevnt til viseadmiral og stabssjef i Forsvarets overkommando. Fra 1978 var han sjef for Forsvarets krigshistoriske avdeling.
Termisk ionisering
Termisk ionisering, også kjent som overflateionisering eller kontaktionisering, er en fysisk prosess der atomene desorberes fra en varm overflate, og ioniseres i prosessen.
Termisk ionisering brukes til å lage enkle ionekilder, for massespektrometri og for å generere ionstråler. Termisk ionisering har vist omfattende bruk for å bestemme atomvekter, i tillegg til å bli brukt i mange geologiske/kjernefysiske applikasjoner.
Fysikk
.]]
Sannsynligheten for ionisering er en funksjon av filamenttemperaturen, arbeidsfunksjonen til filamentunderlaget og ioniseringsenergien til elementet.
Dette er oppsummert i Saha-Langmuir-ligningen:
hvor
Negativ ionisering kan også forekomme for elementer med stor elektronaffinitet. \Delta E_Amot en overflate med lav arbeidsfunksjon.