cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Flåttbårne sykdommer
Skogflåttencefalitt
Symptomene er først influensalignenede med feber, hodepine og muskelsmerter. Etter en symptomfri periode inntrer symptomer på hjernebetennelse, som kan være dødelig, hos omtrent en tredjedel av pasientene. Det er ingen spesifikk behandling, men forebyggende vaksine er tilgjengelig. Folkehelseinstituttet anbefaler TBE-vaksinen til alle som er mye i marka på Sør- og Østlandet. Også dyr, som hund, kan smittes av viruset, men synes ikke å bli syke. Hos sau forekommer den beslektede sykdommen Louping ill, som i sjeldne tilfeller smitter til mennesker.
Tularemi
Tularemi også kjent som harepest, er forårsaket av bakterien Francisella tularensis. Sykdommen rammer i hovedsak ville dyr som hare og smågnagere, men kan overføres til mennesker. Den kan også overføres til sau, uten at det er kjente tilfeller av dette i Norge. Symptomene varierer med smittemåten. Innånding kan gi symptomer på lungebetennelse. Smitte gjennom mat og vann gir diaré, kvalme og magesmerter. Hudsmitte gir lokal hudbetennelse og hovne lymfeknuter, fulgt av feber, hodepine og brekninger.
Harepest krever medisinsk behandling og kan kureres med antibiotika.
Nadine Härdter
Nadine Härdter (født 24. november 1981 i Kandel) er en tysk tidligere håndballspiller, som spilte for de tyske klubbene Kandel, Ketsch,, og Sindelfingen, samt det tyske kvinnelandslaget.
Ceres (dvergplanet)
Oppdagelse
En av astronomene som ble valgt ut til dette søket var Giuseppe Piazzi ved akademiet i Palermo på Sicilia. Før han mottok invitasjonen om å bli med i gruppen oppdaget han Ceres 1. januar 1801. Han lette opprinnelig etter «den 87. [stjernen] i Mr la Cailles stjernekatalog for Dyrekretsen», men fant at «det var innledet av en annen». I stedet for en stjerne hadde Piazzi oppdaget et stjernelignende objekt som beveget seg, og han trodde først at det var en komet.
På dette tidspunktet hadde den tilsynelatende posisjonen til Ceres endret seg – hovedsakelig på grunn av jordens banebevegelse – og den var nå for nær solens gjenskinn til at andre astronomer kunne bekrefte Piazzis observasjoner. Mot slutten av året skulle Ceres igjen ha blitt mulig å se, men etter så lang tid var det vanskelig å forutse den nøyaktige posisjonen. For å finne igjen Ceres utviklet Carl Friedrich Gauss, som da var 24 år gammel, en effektiv metode for å fastsette baner. Og i løpet av et par uker fastslo han banen til Ceres og sendte resultatene til von Zach. 31. desember 1801 fant von Zach og Heinrich Olbers Ceres nær den forutsagte posisjonen.
De tidlige observatørene var bare i stand til å beregne Ceres' størrelse innenfor én størrelsesklasse. Herschel underestimerte størrelsen til 260 km i 1802, mens Johann Hieronymus Schröter overestimerte den til 2,613 km i 1811.
Status
Klassifiseringen av Ceres har endret seg flere ganger, og den har vært gjenstand for noe uenighet. Johann Elert Bode trodde Ceres var den «manglende planeten» han hadde foreslått at eksisterte mellom Mars og Jupiter, et sted rundt 419 millioner km (2,8 AE fra solen. Ceres ble tildelt et planetarisk symbol og forble listet som en planet i astronomiske bøker og tabeller – sammen med 2 Pallas, 3 Juno og 4 Vesta – i ca. femti år.
Etter hvert som andre objekter ble oppdaget i samme området ble det innsett at Ceres representerte den første av en klasse med mange like legemer. I 1802 innførte William Herschel begrepet asteroider («stjernelignende») for slike legemer, og han skrev at «de ligner små stjerne så mye at de knapt kan skilles fra dem, selv med svært gode teleskoper». Siden Ceres var det første av denne typen legemer som ble oppdaget, ble den gitt den offisielle betegnelsen 1 Ceres i det moderne systemet for asteroidenavn.
I 2006 pågikk det en debatt rundt Pluto og hva som utgjør en 'planet', og i denne forbindelse ble også Ceres vurdert omklassifisert til en planet. Et forslag til en planetdefinisjon i forkant av Den internasjonale astronomiske unions generalforsamling gikk ut på at en planet var «et himmellegeme som (a) ar tilstrekkelig masse til at dens egengravitasjon overkommer det rigide legemets krefter slik at det antar en hydrostatisk likevekt (nær kuleformet), og (b) er i en bane rundt en stjerne og samtidig ikke er en stjerne eller en satellitt til en planet». Hadde denne resolusjonen blitt akseptert ville Ceres ha blitt den femte planeten fra solen.
Denne definisjonen ble ikke akseptert, og i stedet ble en alternativ definisjon tatt i bruk fra 24. august 2006 med et tilleggskrav om at en «planet» må ha «ryddet nabolaget rundt sin bane». Etter denne definisjonen er ikke Ceres en planet fordi den ikke dominerer banen sin som den deler med tusenvis av andre asteroider i asteroidebeltet. Den utgjør også bare en tredjedel av den totale massen. I stedet er den nå klassifiert som en dvergplanet.
Det legges noen ganger til grunn at Ceres har blitt omklassifisert som en dvergplanet, og at den derfor ikke lengre anses som en asteroide. For eksempel snakkes det av og til om «Pallas, den største asteroiden, og Ceres, dvergplaneten tidligere klassifisert som en asteroide». En «spørsmål-og-svar-seksjon» hos IAU fastslår imidlertid at «Ceres er (eller nå kan vi si den var) den største asteroiden», selv om det da snakkes om «andre asteroider» som krysser Ceres bane og ellers impliserer at Ceres fortsatt er en av asteroidene. Minor Planet Center bemerker at slike legemer kan ha flere betegnelser.
Avgjørelsen fra 2006 om å klassifisere Ceres som en dvergplanet sier ingenting om den er en asteroide eller ikke – faktisk har IAU aldri definert ordet 'asteroide' i det hele siden de foretrakk begrepet 'småplanet' frem til 2006 og 'smålegemer i solsystemet' og 'dvergplanet' etter 2006. Lang (2011) kommenterer, «[IAU har] lagt til en ny betegnelse for Ceres hvor den klassifiseres som en dvergplanet. [...] Ved [dens] definisjon, Eris, Haumea, Makemake og Pluto, så vel som den største asteroiden 1 Ceres, er alle dvergplaneter», og beskriver det andre steder som «dvergplanet-asteroiden 1 Ceres». NASA fortsetter å referere til Ceres som en asteroide, og sier i en presseuttalelse fra 2011 at «Dawn vil gå i bane rundt to av de største asteroidene i hovedbeltet», og dette gjør også flere ulike akademiske lærebøker.
Indre struktur
Ceres' flattrykthet er uforenlig med et udifferensiert legeme, noe som indikerer at det består av en steinete kjerne omgitt av en iskald mantel. Den 100 km tykke mantelen (23–28 % av Ceres masse; 50 % av volumet) inneholder anslagsvis 200 millioner kubikkilometer med vann – noe som er mer ferskvann enn på jorden. Dette resultatet støttes av observasjoner utført av Keck-teleskopet i 2002 og evolusjonær modellering. Også overflateegenskapene og historien (slik som avstanden fra solen) peker mot tilstedeværelsen av volatile materialer i Ceres' indre.
Alternativt kan formen og dimensjonene til Ceres kunne forklares av et indre som er porøst og enten delvis differensiert eller fullstendig udifferensiert. Tilstedeværelsen av et lag av bergarter over is ville vært gravitasjonelt ustabilt. Hvis noe av bergartene sank ned i et lag med differensiert is ville saltavleiringer blitt dannet. Slike avleiringer har ikke blitt oppdaget. Derimot er det mulig at Ceres ikke inneholder et stort isskall, men i stedet ble dannet fra en asteroide med en vannholdig komponent. Henfallet av radioaktive isotoper kan kanskje ha vært utilstrekkelig i forhold til differensiering.
Overflate
Sammensetningen av overflaten ligner på C-type-asteroider, men noen avvik finnes. De utbredte formasjonene i det cereriske IR-spekteret kommer fra hydratmineraler, som indikerer tilstedeværelsen av betydelige megnder vann i det indre. Andre mulige overflatebestanddeler inkluderer jernrike leirer (kronstedtitt) og karbonatmineraler (dolomitt og jernspat) som er vanlige mineraler i karbonholdige kontriddmeteoritter. Spektralegenskapene til karbonater og leire er uvanlige i spektre av andre C-type-asteroider. Enkelte ganger klassifiseres Ceres også som en G-type-asteroide.
Overflaten er relativ varm. Maksimaltemperaturen når solen står rett over ble ut fra målinger estimert til å være 235 K (ca. –38 °C) den 5. mai 1991.
Bare noen få overflateformasjoner har blitt entydig oppdaget. Høyoppløselige ultrafiolette bilder tatt av Hubble-teleskopet i 1995 viste en mørk flekk på overflaten. Denne fikk tilnavnet «Piazzi» etter oppdageren. Man trodde først dette var et krater, men senere nær-infrarøde bilder med høyere oppløsning viste flere lyse og mørke formasjoner som beveget seg med dvergplanetens rotasjon.
To mørke formasjoner hadde sirkulære former, og er antageligvis kratre; et av dem har en lys sentralregion, mens et annet ble identifisert som «Piazzi»-formasjonen. Nyere bilder fra Hubble-teleskopet fra 2003 og 2004 (i synlig lys) viste 11 gjenkjennbare overflateformasjoner med ukjent opphav. En av disse formasjonene «Piazzi»-formasjonen observert tidligere.
Disse siste observasjonene fastslo også at nordpolen peker i retning av rektascensjon 19:24:0 (291°) og deklinasjon +59° i stjernebildet Dragen, og at aksehelningen bare er ca. 3°.
Atmosfære
Det finnes indikasjoner på en svak atmosfære og frossent vann på overflaten. Vannis på overflaten er ustabil ved avstander mindre enn 5 AE fra solen, så den forventes å sublimere hvis den utsettes direkte for solstråling. Vannis kan migrere fra dype lag i Ceres og opp til overflaten, men den vil forsvinne etter svært kort tid. Som et resultat er det vanskelig å oppdage fordamping av vann. Vann som fordampet fra polområdene ble muligens observert tidlige på 1990-tallet, men dette har ikke blitt entydig bevist.
Det kan være mulig å oppdage vann som fordamper fra området rundt et ferskt nedslagskrater eller fra sprekker i lagene under overflaten. Ultrafiolette observasjoner av IUE-sonden oppdaget statistisk betydelige mengder hydroksidioner nær den cereriske nordpolen, og som er et produkt av vanndampdisosiasjon fra ultrafiolett solstråling.
Potensial for utenomjordisk liv
Selv om det ikke har blitt diskutert like mye om potensialet for utenomjordisk liv på Ceres som på Mars og Europa, har den potensielle tilstedeværelsen av vannis ført til spekulasjoner om at liv kan eksistere der, og at beviser for dette kan finnes i utkastet materiale som har kommet fra Ceres til jorden.
Bane
Ceres følger en bane mellom Mars og Jupiter, innenfor asteroidebeltet, med en periode som tilsvarer 4,6 år på jorden. Banen har en moderat inklinasjon – i = 10,6° sammenlignet med 7° for Merkur og 17° for Pluto – og har også en moderat eksentrisitet – e = 0,09 sammenlignet med 0,09 for Mars.
Figuren illustrerer Ceres' bane (blå) sammenlignet med flere planeters (hvite og grå). De delene av banene som ligger under ekliptikken vises med mørkere farger og det oransje plusstegnet er solens beliggenhet. Figuren oppe til venstre er fra en polar synsvinkel som viser beliggenheten til Ceres i gapet mellom Mars og Jupiter. Det oppe til høyre er et nærbilde som viser beliggenhetene til Mars' og Ceres' perihelium (q) og aphelium (Q). Mars' perihelium ligger på den motsatte siden av solen i forhold til Ceres og flere av de store hovedbelteasteroidene, inkludert 2 Pallas og 10 Hygiea. Den nederste figuren er sett fra siden og viser inklinasjonen til Ceres' bane sammenlignet med Mars' og Jupiters baner.
Cyclommatus asahinai
Cyclommatus asahinai er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Ceres (dvergplanet)
Bane
Tidligere ble Ceres ansett å være et medlem av en asteroidefamilie. Disse grupperingene av asteroider deler lignende baneegenskaper, noe som kan indikere et felles opphav gjennom en asteroidekollisjon en eller annen gang i fortiden. Ceres ble funnet å ha spektralegenskaper som var annerledes enn de øvrige medlemmene av familien, og denne grupperingen kalles nå Gefion-familien – oppkalt etter det nest laveste nummererte familiemedlemmet 1272 Gefion. Ceres ser ut til bare å være en inntrenger i sin egen familie og har tilfeldige lignende baneelementer, men ikke noe felles opphav.
Cyclommatus asahinai
Utseende
En middelsstor (hannen 21-47 millimeter lang), avlang, brunlig hjortebille uten metallisk glans. Hode og forkropp er brune, dekkvingene brungule. Store hanner har kraftige mandibler, hver mandibel har en kraftig tann ved roten. Hos små hanner er mandiblene mye mindre og sagtakkede i hele lengden. Antennene er ganske lange og tynne, omtrent så lange som hodets bredde. Pannen har et kort, trekantet framspring i midten. Hodet har ikke sidekjøler, men noen korte, kraftige lengdefurer bak fasettøynene. Pronotum utvider seg tydelig forover, og har mørke sidekanter. Dekkvingene er blanke uten synlig punktering. Beina er slanke, rødbrune. Hunnen er mindre enn hannen, uten forstørrede kjever, i motsetning til hannen er kroppen tydelig og tett punktert og ganske blank, rødbrun med tre svarte striper på pronotum og dekkvinger.
Ceres (dvergplanet)
Bane
Rotasjonsperioden til Ceres (en cererisk dag) er 9 t og 4 min.
Ceres er i en nær 1:1 gjennomsnittlig baneresonans med Pallas (baneperiodene avviker med 0,3 %). En sann resonans mellom disse to ville imidlertid være usannsynlig; på grunn av de små massene relativt til de store separasjonene, er slike forhold mellom asteroider svært sjeldne.
Cyclommatus asahinai
Levevis
Larvene utvikler seg i råtne trestammer.
Ceres (dvergplanet)
Planetpassasjer fra Ceres
Både Merkur, Venus, jorden og Mars kan tilsynelatende krysse solen, eller passere den, sett fra et utkikkspunkt på Ceres. De mest vanlige passasjene er Merkurs som vanligvis skjer med få års mellomrom – senest i 2006 og 2010. Tilsvarende tidspunkt er 1953 og 2051 for Venus, 1814 og 2081 for jorden og 767 og 2684 for Mars.
Cyclommatus asahinai
Utbredelse
Arten er utbredt i det sørlige Kina (Guangdong) og på Taiwan.
Ceres (dvergplanet)
Opprinnelse og utvikling
Ceres er sannsynligvis en overlevende protoplanet (planetembryo) som ble dannet i asteroidebeltet for 4,57 milliarder år siden. Mens størstedelen av protoplanetene i det indre solssystemet (inkludert alle legemer på størrelse fra månen til Mars) slo seg sammen og dannet terrestriske planeter eller ble slynget ut av solsystemet av Jupiter, antas det at Ceres overlevde relativt intakt. En annen teori foreslår at Ceres ble dannet i Kuiperbeltet og at den senere forflyttet seg til asteroidebeltet. En annen mulig protoplanet, Vesta, er mindre enn halvparten så stor som Ceres; den gjennomgikk et kraftig nedslag like etter at den hadde blitt fast og mistet ~1 % av massen.
Den geologiske utviklingen til Ceres var avhengig av varmekildene som var tilgjengelig under og etter dannelsen: friksjon fra akkresjon av planetesimaler og nedbrytning av ulike radionuklide – muligens inkludert kortlevde grunnstoff som 26Al. Det antas at det har vært tilstrekkelig av disse til at Ceres ble differensiert til en steinete kjerne og en isete mantel like etter dannelsen. Denne prosessen kan ha forårsaket en fornyelse av overflaten som følge av at vulkanisme og tektonikk slettet gamle geologiske formasjoner. På grunn av den lille størrelsen ville Ceres ha kjølnet tidlig i sin eksistens, slik at alle geologiske overflatefornyende prosesser ville ha opphørt. Alt av is på overflaten ville gradvis ha sublimert og eterlatt ulike hydratmineraler som leire og karbonater.
I dag ser Ceres ut til å være geologisk inaktiv, med en overflate preget av kratre. Tilstedeværelsen av betydelige mengder vannis i sammensetningen øker muligheten for at Ceres har eller har hatt et lag av flytende vann i det indre. Dette hypotetiske laget kalles ofte et hav. Dersom et slikt lag av flytende vann eksisterer, antas det at det ligger mellom den steinete kjernen og ismantelen slik det også er teoretisert at det gjør på Europa. Eksistensen av et hav er mer sannsynlig dersom løsninger (salter), ammoniakk, svovelsyre eller andre kjølevæsker er oppløst i vannet.
Observasjoner
Når Ceres har en opposisjon nær perihelium kan den nå en tilsynelatende størrelsesklasse på +6,7. Dette anses generelt å være for svakt til å kunne ses med det blotte øye, men under eksepsjonelt gode forhold og med et svært godt syn, kan en person være i stand til å se dvergplaneten. Ceres vil være på sitt lyseste (+6,73) 18. desember 2012. De eneste av de øvrige asteroidene som kan nå en tilsvarende størrelsesklasse er 4 Vesta, og, under sjeldne opposisjoner nær perihelium, 2 Pallas og 7 Iris. Under en konjunksjon har Ceres en størrelsesklasse på ca. +9,3, noe som tilsvarer de svakeste objektene som er synlige med kikkerter med forstørrelse på 10×50. Den kan dermed ses med kikkerter så lenge den er over horisonten på en helt mørk himmel.
Noen notable observasjonsmilepeler for Ceres inkluderer:
Utforskning
Romfartøyet Dawn ankom Ceres i 2015, som ble første gang et romfartøy gikk inn i bane rundt en dvergplanet. Romfartøyet gjorde observasjoner fram til 2018, da det gikk tomt for drivstoff.
Romsonden Dawn som ble skutt opp av NASA i 2007, og som gikk i bane rundt asteroiden 4 Vesta fra 15. juli 2011 til 5. september 2012, er ventet å nå frem til Ceres i 2015 – fem måneder før New Horizons ventes å nå frem tl Pluto. Dawn vil dermed bli det første oppdraget som studerer en dvergplanet på nært hold.
Dawn skal etter planen gå i bane rundt Ceres i en høyde av 5,900 km. Romsonden vil redusere høyden til 1,300 km etter ca. fem måneder før den går ned til 700 km etter ytterligere fem måneder. Instrumentene på romsonden inkluderer et kamera, et visuelt og infrarødt spektrometer og en gammastrålings- og nøytrondetektor. Disse instrumentene vil brukes til å utforske dvergplanetens form og sammensetning.
Voditel dlja Very
Voditel dlja Very (originaltittel: Водитель для Веры) er en russisk-ukrainsk film fra 2004, regissert av Pavel Tsjukhraj.
Handling
Under Nikita Khrusjtsjov på den sovjetiske Krim-halvøya, blir en ung kadett i den røde arme ved navn Viktor (splt av Igor Petrenko) sjåfør for en general (spilt av Bohdan Stupka) men Viktor innleder snart et romantisk forhold til generalens funksjonshemmede datter, Vera. Viktor blir ufrivillig involvert i et komplott gjennomført av KGB, hvor KGB-agent Saveliev (spilt av Andrei Panin) presser Viktor til å spionere på generalen for KGBs formål.
Men ettersom Viktors forhold til Vera utvikler seg, oppstår det også seksuelle spenninger mellom Viktor og hushjelpen deres Lida (spilt av Yekaterina Yudina) og det viser seg agent Saveliev egentlig planlegger et attentat mot generalen, og ingen er lenger trygge.
Diana Nazarova
I 2021 representerte hun Kasakhstan under Sommer-OL 2020 i Tokyo der hun ble utslått på 100 meter rygg i forsøksheatet der hun kom på 40. plass med tiden 1.06,99.
Landevei (album)
Landevei er en samleplate med Stein Ingebrigtsen, utgitt i 1990.
Boginja: kak ja poljubila
Boginja: kak ja poljubila (originaltittel: Богиня: Как я полюбила) er en russisk film fra 2004, regissert av Renata Litvinova.
Handling
Politi-etterforsker Faina bor alene, på grunn av jobb kommer hun alltid veldig sent hjem. Hun drukner ofte sorgene sine i alkohol, på grunn av hennes stressende og farlige arbeid. Faina har ikke tid eller energi til å tenke på romantiske forhold.
En dag får Faina i oppgave å etterforske en mystisk forsvinning av en jente. Politiet leter etter barnet i ett år, men de pårørende har nesten mistet alt håp. Men Faina fortsetter å lete på egen hånd, og hun føler på seg at jenta fremdeles kan være i live.
Frank Sinatra
Sinatra var også en anerkjent filmskuespiller. Han vant Oscar for beste mannlige birolle i 1953, for sin rolle i Herfra til evigheten.
Sinatra var en del av The Rat Pack, sammen med Dean Martin, Sammy Davis jr., Peter Lawford og Joey Bishop.
Sinatra avholdt to konserter i Norge, i Ekeberghallen i 1989 og i Oslo Spektrum i 1991. Konserten i Ekeberghallen var sammen med Sammy Davis jr. og Liza Minelli, hvor blant annet kronprins Harald og kronprinsesse Sonja var tilstede.
Barndom og oppvekst
Frank Sinatra ble født i Hoboken, New Jersey, som eneste barn av to italienske immigranter. Faren, Antonio Martino «Marty» Sinatra, var kroeier, proffbokser og brannmann. Moren, Natalina «Dolly» Garaventa var en dominerende person i lokalpolitikken, samt i sønnens liv og karriere. Han gikk på David E. Rue Jr. High School fra 1928, men fullførte aldri utdannelsen. Sinatra bestemte seg for å bli sanger etter å ha hørt Bing Crosby på radioen.
Ekteskap og barn
Sinatra var gift fire ganger, først med barndomskjæresten Nancy Sinatra fra 1939 til 1951. De fikk tre barn sammen, inkludert artistene Nancy Sinatra og Frank Sinatra jr. Sinatra innledet etter hvert et forhold til skuespillerinnen Ava Gardner, som førte til at han skilte seg fra Nancy Sinatra i 1951. Samme år ble han giftet han seg med Gardner, men ekteskapet var ustabilt og preget av krangling, og endte i skilsmisse i 1957.
I 1966 giftet den 50 år gamle Sinatra seg med 21 år gamle Mia Farrow, et ekteskap som endte med skilsmisse i 1968.
I 1973 giftet han seg med Barbara Marx Sinatra, et ekteskap som varte til hans død i 1998.
Politiske synspunkter
Selv om Sinatras mor var en aktiv politiker for Demokratene da han vokste opp, var det et møte med Franklin Delano Roosevelt i 1944, som for alvor vekket hans politiske interesse. Etter dette var han aktiv bidragsyter i presidentvalgkampene til flere demokratiske kandidater, som Roosevelts i 1944 og John F. Kennedys i 1960. Kennedy tok avstand fra Sinatra etter at han ble valgt til president, med bakgrunn i Sinatras påståtte forbindelser til mafiaen.
I 1966 støttet han republikaneren Ronald Reagan i hans kampanje for å bli guvernør i California, og gikk over til republikanerne for godt fra begynnelsen av 1970-årene. Han støttet både gjenvalget av Richard Nixon ved presidentvalget i 1972 og Reagans valgkamper ved presidentvalget i 1980 og 1984.
Sinatra var en sterk motstander av rasediskrimineringen i USA. Han bidro sterkt til å avskaffe segregering i Las Vegas, hvor afroamerikanske artister ikke fikk bo på mange av hotellene de opptrådte, men var henvist til områder i utkanten av byen. Han var en støttespiller for den amerikanske borgerrettighetsbevegelsen, blant annet som bidragsyter på konserter til inntekt for Martin Luther King jr.
Senere år og død
I februar 1995 gjennomførte Sinatra sin siste konsert, i Tokyo, Japan. Han døde av et hjerteinfarkt 14. mai 1998, 82 år gammel.
Tidlig karriere
Han begynte å synge i små klubber i New Jersey før han endelig fikk oppmerksomheten til trompetist og orkesterleder Harry James. I juni 1938 skriver Sinatra en toårig kontrakt med James, et samarbeid som fører til Sinatras første kommersielle utgivelse, «From the Bottom of My Heart». Dårlige platesalg og manglende anerkjennelse gjør at Sinatra bryter samarbeidet med Harry James i november 1939, og blir vokalist i Tommy Dorsey Orchestra. Sinatra hadde ingen formell utdannelse eller opplæring i musikk, blant annet lærte han aldri å lese noter. Som vokalist i orkesteret til Tommy Dorsey lærte han seg både frasering og evnen til å trollbinde publikum, noe som bidro til at karrieren han skjøt fart.
Fra slutten av 1940-årene sank Sinatras popularitet betraktelig. Skandaleoppslagene i forbindelse med affæren med Ava Gardner og det påfølgende skilsmissen fra Nancy Sinatra, kom samtidig med endrede musikkpreferanser i befolkningen. Salgstallene stupte og stadig færre kom på konsertene. Bunn ble nådd i 1952. Sinatra skylte store beløp i restskatt, han ble ikke spilt på radio, og både plateselskapet og managerbyrået sa han opp.
1950-årene
Veien tilbake til suksess gikk via Hollywood og rollen som Angelo Maggio i Herfra til evigheten, en tolkning som sikret han en Oscar for beste mannlige birolle i 1953. Samme år ble han også tilbudt platekontrakt med Capitol Records, et samarbeid som ble begynnelsen på Sinatras renessanse som sanger. I 1954 var han tilbake på hitlistene med sangen «Young at Heart», som nådde nummer to på listene.
I 1955 spilte han inn albumet In The Wee Small Hours, et melankolsk album med ensomhet og tapt kjærlighet som gjennomgående tema. Det havarerte forholdet med Ava Gardner la deler av grunnlaget. Albumet ble en umiddelbar klassiker og sikret seg en plass i musikkhistorien som et av verdens første konseptalbum. I årene som fulgte ga Sinatra ut flere album med tapt kjærlighet og ensomhet som gjennomgående tema i sangene, sanger han omtalte som saloon songs. Blant annet albumene Frank Sinatra Sings for Only the Lonely fra 1958 og No One Cares fra 1959.
En av hans største suksesser i 1950-årene ble albumet Songs For Swingin’ Lovers i 1956, som blant annet inkluderte Sinatra-klassikeren I’ve Got You Under My Skin. Til tross for flere vellykkede album hos Capitol Records senere i 1950-årene, som Come Fly With Me fra 1958, valgte Sinatra å bryte med selskapet. I 1960 grunnla han sitt eget plateselskap, Reprise Records.
1960-årene og The Rat Pack
1960-årene ble et av Sinatras beste tiår. Selv om han hadde etablert sitt eget plateselskap i 1960, var først i 1966 han fikk den første store hit med Reprise. Det ble til gjengjeld den største singelsuksessen han noensinne skulle oppleve, Strangers In The Night. Sangen gikk rett til topps på listene i fire land, blant annet USA og Storbritannia. De to neste åren ga han også ut flere populære singler, blant annet That’s Life og Something Stupid. Sistnevnte med datteren, Nancy Sinatra.
På tampen av tiåret spilte han inn en av sangene han er mest forbundet med i ettertiden, nemlig My Way. Sinatras versjon av sangen var Paul Ankas omskrevne og oversatte versjon av den franske sangen Comme d’Habitude. Sangen ble ingen stor hit i USA, men gjorde det svært bra i Storbritannia. 1960-årene var også høydepunktet for The Rat Pack. Medlemmene av gruppen var ofte samlet på The Sands Hotel i Las Vegas, der de ble kjent for sene netter og høyt alkoholforbruk. De opptrådte på hotellene på kveldene og nettene, mens dagene ofte gikk med til å spille inn filmer, blant annet den opprinnelige Ocean´s Eleven (Nor: Elleve om kuppet).
«Ol’ Blue Eyes Is Back»
I 1971 ble det annonsert at Sinatra skal legge opp karrieren, og trekke seg tilbake fra underholdningsbransjen. 13. juni 1971 gjennomfører han avslutningskonserten i Los Angeles og avslutter med sangen Angel Eyes. Det ble ingen lang pensjonisttilværelse for Sinatra, som i april 1973 gjennomfører en konsert i Det hvite hus, for president Richard Nixon og Italias statsminister Giulio Andreotti. Konserten førte til spekulasjoner om et mulig comeback.
I begynnelsen av desember 1994 kunngjorde Sinatra at han ville slutte med live-opptredner, og kun konsentrere seg om innspilling av plater. I februar 1995 gjennomførte han sin siste konsert, i Tokyo.
Sinatra ble tildelt Presidentens frihetsmedalje (Engelsk: Presidential Medal of Freedom) av president Reagan i 1985, samt Kongressens gullmedalje i 1997, de to høyeste sivile utmerkelsene i USA. Han har fått tre stjerner på Hollywood Walk of Fame for film, musikk og TV
Diskografi
Studioalbum (utvalg)
Høgskolen i Hedmark
Høgskolen i Hedmark (forkortet HH eller HiHm) var en regional høgskole etablert i 1994 som i 2016 ble fusjonert inn i Høgskolen i Innlandet.
Den ble etablert 1. august 1994 og hadde nesten 8000 studenter og 500 ansatte. Høgskolen var en av 24 statlige høgskoler i Norge og var et resultat av at fire statlige høgskoler i Hamar, Elverum, Åmot og Stor-Elvdal ble slått sammen som en del av Høgskolereformen i 1994. I september 2016 vedtok Høgskolen i Hedmark og Høgskolen i Lillehammer å slå seg sammen til Høgskolen i Innlandet; sammenslåingen ble iverksatt fra 1. januar 2017.
Høgskolen hadde undervisning ved fire campuser, Hamar, Elverum, Åmot (Rena) og Stor-Elvdal (Evenstad skogskole), i tillegg til desentraliserte studiesteder på Tynset og Kongsvinger. Campus Rena samarbeidet også med Studiesenteret.no om desentralisert utdanning i hele Norge. Hovedadministrasjonen lå (sammen med Avdeling for folkehelsefag) på Terningen Arena i Elverum.
Høgskolen forsøkte å slå seg sammen med Høgskolen i Lillehammer og Høgskolen i Gjøvik med sikte på å utvikle universitetskompetanse (Prosjekt Innlandsuniversitetet), men forsøket ble avsluttet i 2012 da høgskolene ikke ble enige om organiseringen.
Høgskolen tilbød vel 100 fag- og profesjonsstudier innen følgende fagområder:
Studiene kunne tas i varierende lengder fra halvårsenheter til bachelorgrader, mastergrader og enkelte doktorgradstudier, samt en rekke kurs-, etter- og videreutdanninger.
Høgskolens fire avdelinger:
Høgskolen tilbød internasjonalisering av studier, både muligheter for å ta deler av ordinær utdanning i utlandet, eller ved å fortsette å utdanne seg i utlandet etter endte studier.
Just Henrik Ely
Just Henrik Ely (født 30. november 1759 i Stavanger, død 30. mars 1824 i Kristiansand) var offiser og eidsvollsmann.
Ely ble født i Stavanger, som sønn av en offiser og senere toller. Han ble korporal tolv år gammel, furer to år etter, og etter nye to år ble han i 1776 sersjant. I 1782 ble han sekondløytnant ved det vesterlenske infanteriregiment, forfremmet til premierløytnant i 1786. År 1800 ble han kaptein for regimentet. I 1811 ble han major og fikk vartpenger fra 1818. Han døde i Kristiansand.
I 1814 var Ely 1. utsending fra vesterlenske regiment på riksforsamlinga på Eidsvoll. Det er ikke kjent hvilket parti han stemte med.
På Norges Grunnlov har Ely et segl med slektsvåpen som er et skjold i en våpenkappe med en åpen rangkrone øverst. Skjoldet har en rød bjelke mellom fire bølgestrenger, to over og to under. Våpenet med den uvanlige våpenkappen er fra første del av 1700-tallet. Det samme våpenskjoldet fikk farens fetter, i Danmark, aksept for i 1783 ved en kongelig anerkjennelse av et påberopt engelsk adelskap.
Tatinga thibetana
Tatinga thibetana er en sommerfugl som tilhører gruppen ringvinger (Satyrinae) i den store familien flikvinger (Nymphalidae).
Utseende
En middelsstor, brun sommerfugl. Oversiden er brun, forvingen med noen små, oransje flekker og en øyeflekk nær spissen. Undersiden nav forvingen er spraglete i brunt og oransje, med en øyeflekk og noen hvite felter langs ytterkanten. Undersiden av bakvingen er hvit med svarte flekker og ringer.
Utbredelse
Arten er kjent fra Tibet, Sichuan og Yunnan.
East of the Sun, West of the Moon
East of the Sun, West of the Moon er det fjerde studioalbumet til den norske popgruppen a-ha.
Første sporet «Crying in the Rain» er en coverlåt som først ble innspilt av The Everly Brothers.
Personell
Andre medvirkende
Homo
Homo er et ord(ledd) med ulike betydninger, avhengig om opprinnelsesspråket er latin, gresk eller norsk:
Geysir (Haukadalur)
Geysir er en geotermisk kilde i Haukadalur i sydvestlige Island. Den er verdens eldste aktive geysir og har gitt navn til fenomenet.
Geysir ble først nevnt i 1294, da et jordskjelv gjorde den mindre aktiv. En del år var den aktiv, for deretter igjen å ligge stille. Siden et jordskjelv i 2000, hadde Geysir igjen utbrudd, men kun et par ganger om dagen og kun i opptil 10 meters høyde, i motsetning til før 1294 da vannhøyden var på 60 meter. Utbruddene gav seg etter et par måneders aktivitet.
Adam Jánoš
Adam Jánoš (født 20. juli 1992) er en tsjekkisk fotballspiller som spiller for Bohemians 1905.
Snø vil falle over snø som har falt
Snø vil falle har et plott som en kriminalroman, med en uoppklart forbrytelse, en mann med kriminell fortid som mistenkes, og et dramatisk vendepunkt som plutselig gir svar på mange gåter. Samtidig skiller den seg fra ordinære kriminalromaner ved sin interesse for hovedpersonens indre drama og kamp for å finne en livsmening.
Egil Strand
Egil Strand (født 25. oktober 1900 i Haugesund, død 1982) er pinsevenn og var evangelist, redaktør og forfatter.
Snø vil falle over snø som har falt
Handling
37-årige Dan (Daniel) Kaspersen kommer tilbake til hjembygda Skogli utafor Kongsvinger i brorens begravelse. Han har nettopp sona ferdig en narkotikadom, og leter etter et nytt fotfeste i livet. Broren døde under tragiske omstendigheter; han ble funnet i bilen sin på tunet til småbruket som brødrene har overtatt etter foreldrene med en slange inn i kupeen fra eksosrøret. Foreldrene døde i en trafikkulykke for mange år sia. Det nagende spørsmålet for Dan Kaspersen er om han hadde noen skyld i brorens sjølmord, og i tilfelle på hvilken måte. Men han finner ikke noe svar; sist broren besøkte han i fengselet var det ingenting som tydet på at han var deprimert.
Samme dag som begravelsen finner sted, blir bygdas kakse, Oscar Thrane, overfalt og nesten drept hjemme på gården. Med sin fortid kommer Dan Kaspersen raskt i Kongsvinger-politiets søkelys, og ettersom han er uten et sikkert alibi, blir han utsatt for stadig nye forhør av førstebetjent Rasmussen. Et mulig motiv kunne være en hevn over Thranes sønnesønn Kristian, som var Dans medsammensvorne ved de forholda som førte fram til dommen. Men mens retten tok hardt på Dan, valgte den å behandle Kristian på mildeste måte. Kristian Thrane blir etter hvert Dans onde ånd, og framstår som beretningas antagonist.
Egil Strand
Strand vokste opp i Haugesund, og ble som tyveåring, frelst. Noen år senere, døpt i 1923 og reiste ut samme året som evangelist. Senere har Strand reist mye som bibellærer.
Snø vil falle over snø som har falt
Handling
Etter hvert får Dan greie på at broren en stund var forlova med Kristians søster, den elegante og eksentriske Kristine Thrane. Denne forbindelsen mellom den tause og jordnære broren og den utsvevende Kristine blir en ny gåte for Dan.
Egil Strand
Strand interesserte seg raskt for det trykte ord. I 1934 til 1966, var han knyttet til Filadelfiaforlaget.
Snø vil falle over snø som har falt
Handling
Dan slår seg inntil videre ned på småbruket, men er fast bestemt på å selge ved første høve. I tida etter begravelsen kommer han ved flere anledninger i konfrontasjon med Kristian Thrane og hans følge av hardtslående venner fra hovedstaden, og stillingen blir stadig vanskeligere. Men det skjer også gode ting. Han blir kjent med Mona, og de to blir etter hvert stadig mer uunnværlige for hverandre. Dan begynner å tru på muligheten for et normalt familieliv; Mona har nemlig en gutt på et halvt år, og disse tre får noen fine dager sammen. Hvem faren er, har ikke Mona fortalt til noen, og Dan får seg ikke til å spørre.
Egil Strand
Strand var redaktør i Bibelsk tidsskrift fra 1934 og i Korsets Seier fra 1939.
Snø vil falle over snø som har falt
Handling
Den kvelden været på Skogli slår om fra sprengkald vinter til tungt snøfall, kommer det til en siste og avgjørende konfrontasjon mellom Dan og Kristian. Dan berger så vidt livet; det gjør ikke Kristian. I kjølvannet av denne dramatiske hendelsen følger også oppklaringa av overfallet på gamle Thrane og brorens død. Men under sammenstøtet faller det også ord som Dan tolker slik at Kristian kan være far til Sebastian. Dan står nå ved en avgjørende beslutning i livet. Skal han brenne alle bruer til hjembygda og begi seg ut i det uvisse, eller kan han la snø falle over snø som har falt, og fortsatt elske Mona og glede seg over samværet med barnet?
Egil Strand
Bibliografi
Egil Strand har som redaktør skrevet mange artikler. Han har selv skrevet flere bøker.
Snø vil falle over snø som har falt
Handling
Omslaget på førsteutgaven prydes av en Volvo Amazon. Denne spiller en nærmest symbolsk rolle i romanen. Den var farens første nye bil, delvis finansiert med gaver fra pinsemenigheten som faren var forstander for gjennom alle år. Den samler opp i seg hele historia til den familien som nå er borte, og samtidig ungdomstida til Dan og broren: «Amazonen hadde vært forkynnelse & bevegelse, friluftsmøter & rockekonserter, overhøringsforberedelser & nachspiel, polkagriser & pils, mannakorn & mannfolkblader, begravelser & skolestarter, begjær & anger, formanende pekefingrer & klamme hender». I det øyeblikket Amazonen går utfor stupet, tvinges også Dan til å se framover heller enn bakover.
Egil Strand
Egne verk
[1960 – I fortrolighet. Filadelfiaforlaget. 128 s.] [1974 – I fortrolighet. Filadelfiaforlaget. 160 s. – (Den Kristne bokringen). ISBN 82-534-0247-3] [1956 7. opplag. 14 000 eksemplar] utgitt i 2. opplag [1965 – 3. opplag. Filadelfiaforlaget. 160 s.] [1974 – 2.opplag. Filadelfiaforlaget. ]
Kine Aune
Kine Kathrine Winther Aune (født 1943) er en norsk kortfilm- og animasjonfilmregissør. Hun har særlig konsentrert seg om filmer for barn, og har også jobbet i NRK Barne-TV.
Aune startet som tekstilkunstner og jobbet som leder av Trondheims Brukskunstforening da NRK tok kontakt med henne for å lage et program om kunsthåndverk. Kontakten med NRK utviklet seg, og hun ble involvert i produksjonen av barneprogrammer på NRK. Hun var blant annet programleder for program som Krumelurer, Barna kino (1975) og I sandkassa (1976).
Hun debuterte med dokumentarfilmen Røros, en history (1970) og som animasjonsfilmskaper i 1981 med den animerte kortfilmen Kjenn føtter-leken. Hun fikk et gjennombrudd i 1987 med tegnefilmen Hva skal vi gjøre med lille Jill?, animert av Thor Sivertsen etter Fam Ekmans bok, som fikk førstepriser ved filmfestivalen i Shanghai. Sammen med Sivertsen lagde hun også Wroom – en dum film (1989). I 1991 kom både Kyss katta (animert av Guttorm Larsen) og Vågakallan (animert av Øyvind Jorfald). I 2000 var hun aktuell med Jenta og gullfuglen. Hun har lagd over 60 episoder for barne-TV og ca. 15 animasjons- og kortfilmer i løpet av sin karriere.
I 2013 fikk hun Sør-Trøndelag fylkes kulturpris.
Hun er født og oppvokst i Trondheim, men har bodd på Røros siden 1972. Hun giftet seg da hun var 19 år, men ekteskapet ble senere oppløst.
Renata Litvinova
Renata Muratovna Litvinova (Рена́та Мура́товна Литви́нова; født 1967) er en russisk regissør, skuespillerinne og manusforfatter.
Island under VM i svømmesport 2009
Island deltok under VM i svømmesport 2009 i Roma i Italia mellom 17. juli og 2. august 2009.
Nicholas Neckles
Nicholas Neckles (født 24. november 1978) er en barbadisk svømmer.
Han representerte Barbados under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i forsøksheatet på 100 meter rygg.
Lydbølge
Lydbølge er en bølge som beskriver utbredelse av lyd. Den består av periodiske forandringer av trykk og tetthet på hvert sted i et kontinuerlig medium. Utbredelseshastigheten er forskjellig i ulike medier. Mest vanlig er lydbølger i luft og vann.
På mikroskopisk nivå består en lydbølge av atomer og molekyl i mediet som utfører svingninger om en likevektsposisjon i bølgens retning. Krefter mellom partiklene vil overføre disse svingningene til andre partikler som befinner seg i utbredelsesretningen. Da utslaget til bølgen bare har en komponent, sies den å være longitudinell. De lokale svingningene forårsaker små forandringer i mediets trykk og tetthet slik at lydbølgen vil oppfylle den vanlige, lineære bølgeligningen for en skalar funksjon.
Kontinuumsmekanikk
Luft og vann er eksempel på væsker eller fluider. Deres viktigste egenskaper er trykk p og tetthet ρ som beskrives ved fluidmekanikk eller hydrodynamikk. Disse størrelsene er å betrakte som gjennomsnittelige verdier midlet over et endelig volum som involverer mange partikler, men som samtidig er lite nok til at man kan si at de har bestemte verdier på hvert punkt x i fluidet til hvert tidspunkt t. De er derfor skalare felt p(x,t) og ρ(x,t). Er dette volumet også i bevegelse, vil denne beskrives ved et tilsvarende hastighetsfelt. I en ideell gass eller væske er disse variable koblet sammen ved Euler-ligningene som følger fra Newtons lover for et kontinuerlig medium.
Så lenge som det er ingen lyd i fluidet, vil trykk og tetthet ha konstante verdier p0 og ρ0. Med lyd til stede vil disse forandres til p(x,t) = p0 + pe(x,t) og ρ(x,t) = ρ0 + ρe(x,t) hvor fluktuasjonene pe og ρe er mye mindre en likevektsverdiene. De representerer begge lydfeltet. Mest vanlig er det å benytte lydtrykket pe.
Disse to størrelsene er ikke uavhengige av hverandre da fluidet må oppfylle en tilstandsligning av form hvis man ser bort fra variasjon med temperaturen. Det betyr at p0 + pe = f(ρ0 + ρe) slik at pe = f' (ρe.) Da den deriverte f'  = ∂p/∂ρ, kan denne koblingen uttrykkes ved kompresjonsmodulen K til fluidet som er gitt ved dets kompressibilitet. Derfor har man den generelle sammenhengen
for trykk og tetthetsforandringene som en lydbølge skaper i et kontinuerlig medium.
Svingningene i lydbølgen skjer såpass raskt at det ikke skjer noen tilførsel av varme til volumet under betraktning. De er derfor adiabatiske som betyr at man må benytte kompresjonsmodulen KS. For en ideell gass eller væske er denne KS = γp0 hvor γ er den adiabatisk indeksen.
Endimensjonale bølger
Langt borte fra lydkilden, kan man beskrive den skapte bølgen som om den beveger seg i en dimensjon som er dens utbredelsesretning. I dette enklere tilfellet kan lyden beskrives mer direkte uten å ta i bruk de mer generelle Euler-ligningene. I stedet for å karakterisere bølgen med et hastighetfelt, kan man da benytte forskyvningsfeltet som betegner den lokale forflytningen av fluidet i punktet x. En slik beskrivelse gir også en forståelse av energien i en lydbølge.
Hvis bølgen beveger seg langs x-aksen, vil et lite volum med utstrekning Δx i denne retningen og et areal A vinkelrett på denne, inneholde en masse Aρ0Δx  med fluid. En lydbølge vil gi en forskyvning s(x,t) av denne massen i hvert punkt. Det betyr at den delen som opprinnelig lå mellom x og Δx, vil ved tiden t  ligge mellom x + s(x,t) og x + Δx + s(x + Δx,t). Volumet man betrakter, har dermed forandret seg litt. Men da det inneholder den samme massen, må dets tetthet ha forandret seg på en måte som oppfyller betingelsen
Den uttrykker bevarelse av massen i fluidet når en lydbølge går gjennom det. Da forskyvningen s(x,t) kan her betraktes som en liten størrelse på samme måte som tetthetsforandringen ρe = ρ - ρ0, kan denne massebevarelsen skrives som
Minustegnet viser at når forskyvningen øker med x, vil tettheten avta i hvert punkt. Det er som forventet.
Bølgeligning
Bevegelsen av det lille volumet mellom x og Δx må skyldes at trykket på sideflaten A i posisjon x er forskjellig fra trykket i posisjon x + Δx. Nettokraften som virker er derfor
Newtons andre lov sier nå at denne kraften må være like massen Aρ0Δx  i volumet multiplisert med dens akselerasjon som er ∂ 2s/∂t 2. Det gir bevegelsesligningen
der c = √(K/ρ0) er lydhastigheten i mediet. I luft er den omtrent 340 m/s.
Ved å ta den deriverte av denne bølgeligningen med hensyn på x, ser man at tetthetsfluktuasjonen ρe og dermed også lydtrykket pe oppfyller samme ligning,
For en lydbølge som beveger seg i et tredimensjonalt medium, vil den eneste forskjell i bølgeligningen bli at på høyre side opptrer den fulle Laplace-operatoren.
Kinetisk og potensiell energi
Lydbølgen inneholder både en kinetisk energi som skyldes bevegelsen av fluidet og en potensiell energi som har sitt opphav i  trykkforandringene. Den kinetiske energien ΔEkin i det lille volumet med utstrekning Δx og hastighet v = ∂s/∂t er
Da størrelsen av volumet er AΔx, er den kinetiske energitettheten i bølgen derfor
Trykker man sammen det samme volumet et stykke Δs, utføres det et ekstra arbeid ΔW = pe AΔs mot lydtrykket Herav finnes den potensielle energien fra arbeidet som må utføres for å trykke volumet sammen fra null til Δs. Det tilsvarer den potensielle energien i en elastisk fjær hvor også kraften er proporsjonal med sammentrykningen. Arbeidet er derfor
Den tilsvarende potensielle energitettheten fremkommer ved å dele dette på volumet AΔx. På den måten kommer man frem til
etter å ha tatt grensen Δx → 0 der Δs/Δx → ∂s/∂x. Dermed har man for den totale energitettheten i bølgen
Da en generell bølge i en dimensjon har formen s = s(x - ct), er ∂s/∂t = - c ∂s/∂x er den kinetiske energitettheten lik med den potensielle slik at den totale energitettheten alternativt kan skrives som
Dette resultatet kan også uttrykkes ved kvadratet av lydtrykket pe = c2ρe som
og er spesielt for lydbølger som beveger seg i en dimensjon.
Intensitet
Når en lydbølge blir stoppet for eksempel av en vegg eller trommehinnen i øret, vil den merkes ved at det overføres energi fra bølgen til veggen. Overtrykket som den utøver, er og vil flytte veggen en liten strekning Δs. Dermed gjøres et lite arbeid Ape Δs. Denne overføring av energi representerer intensiteten I  som er effekten av prosessen målt per tidsenhet Δt  og areal A. Dermed blir intensiteten
i grensen der Δt → 0. Ved å uttrykke de to deriverte her ved trykkfluktuasjonen, finner man
der u er den totale energitettheten. Derimot er intensiteten en akustisk energistrøm per flateenehet og måles i SI-enheter som W/m2.
Hvis man betrakter et endelig volum som ligger i ro i lydfeltet, vil den totale energien som det inneholder, være konstant da energi ikke kan oppstå eller forsvinne av seg selv. Når energitettheten forandres, må det bety at energi har strømmet inn eller ut av volumet. Det kan uttrykkes ved konserveringsligningen
som kan verifiseres ved direkte utregning og bruk av bølgeligningen.
Intensiteten av en lydbølge angis ofte på en logaritmisk skala i desibel dB definert ved
hvor Iref  er en referanseverdi. Den tilsvarer vanligvis den laveste intensiteten øret kan oppfatte. Uttrykt ved lydtrykket har man den ekvivalent definisjonen
der referansetrykket kan settes til pref  = 2×10-10  bar hvor 1 bar = 100 kPa er omtrent normalt lufttrykk ved havoverflaten, Et lydtrykk som er 1000 ganger større enn referansetrykket tilsvarer derfor en intensitet på 60 dB som man hører ganske tydelig. Men likevel er dette lydtrykket en faktor 10-7  mindre enn det totale lufttrykket. Det viser at antagelsen pe << p0 som ble gjort i utledning av bølgeligningen, er meget god.
Harmonisk bølge
En bølge som varierer periodisk med tiden på hvert sted, kalles en harmonisk bølge. Er dens vinkelfrekvens ω slik at det tilsvarende bølgetallet er k = ω/c, kan dens utslag beskrives ved den trigonometriske funksjonen
når den beveger seg mot høyre langs x-aksen med et maksimalt utslag s0. Det tilsvarende lydtrykket varierer da også harmonisk som
Energitettheten i bølgen og dermed intensiteten varierer som sin2 med tiden. Denne funksjonen svinger periodisk mellom 0 og 1 slik at i gjennomsnitt gir den en faktor 1/2. Den midlere energitettheten blir dermed
når man benytter at K = ρ0c2. Da intensiteten varierer kvadratisk med lydens frekvens, vil det påvirke ørets oppfattelse av lyd.