cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Guillermo Mordillo
Guillermo Mordillo (født 4. august 1932 i Buenos Aires i Argentina, død 29. juni 2019 på Mallorca ) var en argentinsk vitsetegner og animatør kjent under signaturen Mordillo. Han ble særlig kjent på 1970-tallet for sine vitsetegninger og animasjonsstubber av små, enkle ballongfigurer og langhalsede dyr, gjerne i sportsaktiviteter eller kjærlighetsscener, i fargerike landskaper.
Modillo begynte svært ung som eventyrillustratør i Argentina, men via et reklamebyrå i Peru kom han til New York og den oppblomstrende gratulasjonskortbransjen i 1960. Det var likevel ikke før Mordillo flyttet til Paris i 1963 og ble lansert i magasinet Paris Match og mykpornobladet Lui, at han ble virkelig kjent internasjonalt. Som den første moderne cartoonisten i farger erobret han land etter land gjennom tidsskrifter, kalendre og TV-snutter. Mordillo ble belønnet med Grand Prix i Montréal i 1977.
Moses Hess
Moses Hess (Moritz Hess, født 21. januar 1812 i Bonn, død 6. april 1875 i Paris) var en tysk-jødisk filosof, en forløper innen sosialistisk og sionistisk teoridannelse. Han studerte filosofi vrd universitetet i Bonn, men uten å avlegge eksamen. Han var personlig venn av såvel Karl Marx som Friedrich Engels, og anses å være den som politisk "omvendte" den sistnevnte.
Blant Hess verk finnes titler som Rom und Jerusalem (Roma og Jerusalem) (1862), Die heilige Geschichte der Menschheit (Menneskelighetens hellige fortelling) (1837) og Die europäische Triarchie (Det europeiske triarkatet) (1841). Hess skal være den egentlig opphavsmannen til uttrykket «religionen er et opium for folket», noe som kan være sannsynlig, mens Marx hevdet at "«religionen er folkets opium»" («Opium des Volkes»). Han godtok ikke Marx' materialistiske historiesyn, men hevdet at kampen mellom rasene og folkene var den viktigste faktoren i menneskelighetens historiske utvikling.
Jacques Faure
Jacques Marie Alfred Gaston Faure (født 2. mars 1904 i Bordeaux, død 9. april 1988 i Paris) var en idrettsmann og fransk general i hæren. Faure kjempet i 1940 i det fransk-polske ekspedisjonskorpset i Norge. Han utmerket seg i slaget om Narvik og ble for dette tildelt Krigskorset, Norges fremste utmerkelse. Faure er også kjent som deltager i kuppforsøk i Algerie i 1961.
Alpejeger
Faure gjorde militærtjeneste som alpejeger og fallskjermsoldat og tok deretter militær utdanning ved militærakademiet École spéciale militaire de Saint-Cyr. Han tjenestegjorde ved den 13. alpejegerbataljon og var fra 1932 til 1938 leder for Frankrikes militære skilandslag. Han deltok i øvelsen militært patruljeløp under De olympiske vinterleker i Garmisch-Partenkirchen i 1936.
Andre verdenskrig
Under andre verdenskrig tjenestegjorde Faure i general Béthouarts stab. Han ble med det fransk-polske ekspedisjonskorps sendt til Norge og kom i mai i kamp mot tyske invasjonsstyrker i Nord-Norge. Faure utmerket seg i slaget om Narvik og ble etter krigen dekorert også fra norsk side.
Etter den allierte tilbaketrekningen fra Norge i juni 1940 kom Faure til Storbritannia, men reiste via London tilbake til Frankrike. Han var fra november 1940 til 1942 i Marokko og i mars 1943 ble han stasjonert i Alger. Faure deltok i kampene i Italia og deretter i frigjøringen av Frankrike.
Etter verdenskrigen
Faure tjenestegjorde til 1946 i generalstaben. Han hadde så oppgaver knyttet til de franske fallskjermjegeravdelingene. Fra 1952 til 1953 var han militærguvernør ved generalstaben i Wien i det alliertkontrollerte Østerrike. I september 1956 ble han beordret til Algerie, der Frankrike kjempet en krig mot arabiske nasjonalister.
Faure var en del av kretsen som planla statskupp mot president Charles de Gaulle for å forhindre Algeries selvstendighet. I 1956 ble kupplanene avslørt og Faure ble fengslet i 30 dager. Han deltok også i det såkalte generalkuppet i april 1961 og ble idømt 10 års fengsel for dette. I 1968 ble han benådet.
Utmerkelser
I 1946 ble Faure tildelt det norske Krigskorset med sverd for sin innsats under kampene mot de tyske invasjonsstyrkene i 1940. Han ble også dekorert med det franske Croix de guerre med fem palmer, Croix de la Valeur militaire med palme og Médaille de l'Aéronautique. Han var kommandør av Æreslegionen og av Ordenen for sportsfortjenester.
Synne Kristine Hamborg
Synne Kristine Hamborg (født 20. desember 2000 ) er en norsk fotballspiller som spiller for Hønefoss Ballklubb i norsk 1. divisjon. Hun har drakt nummer 11 og spiller midtbane.
Luftforsvarets musikkorps
Luftforsvarets musikkorps (LFMK) er Trøndelags eneste profesjonelle musikkorps og er en del av Forsvarets musikk.
Korpset ble opprettet i 1818 som 5. Brigades Musikkorps og tilhørte frem til 2006 Hæren. I forbindelse med at Hæren i 1918 gikk over fra å bli organisert som brigader til å bli organisert som divisjoner skiftet korpset navn til 5. Divisjons Musikkorps. Herfra stammer kallenavnet Divisjonsmusikken som har blitt brukt om korpset helt frem til nyere tid. Dette på tross av at korpset allerede i 1953 skiftet navn til Forsvarets Distriktsmusikkorps Trøndelag.
I 2010 tok korpset i bruk Byscenen i Prinsens gate som sitt nye hjem. Der spiller de mesteparten av sine konserter i Trondheim og har i tillegg øvingsrom, notearkiv og kontorer for administrasjonen.
1. januar 2006 ble Forsvarets distriktsmusikkorps Trøndelag, overført til Luftforsvaret og gitt navnet Luftforsvarets musikkorps.
Korpset består av 28 profesjonelle musikere. Leif Arne Pedersen ble høsten 2011 ansatt som korpsets kunstneriske leder og sjefsdirigent. Han overtok etter Ole Edvard Antonsen som hadde denne rollen fra 2006 til 2010. Administrativ sjef og daglig leder er major Camilla Aicher.
LFMK mottok i 2015 Trondheim kommunes kulturpris innen det profesjonelle kunst- og kulturområdet.
Jati
Jati er en kommune i delstaten Ceará i nordøstregionen av Brasil.
ABM-utvikling
ABM-utvikling – Statens samordnings- og utviklingsorgan for arkiv, bibliotek og museum var en norsk statlig etat, opprettet 1. januar 2003 ved sammenslåing av Statens bibliotektilsyn, Riksbibliotektjenesten og Norsk Museumsutvikling. ABM-utvikling var underlagt Kulturdepartementet, og ledet av et eget styre med representanter fra Kulturdepartementet, Miljøverndepartementet og Kunnskapsdepartementet.
Ansvarsområde
Etaten fungerte som rådgivende organ overfor Kulturdepartementet i saker om arkiv, bibliotek og museum, og hadde ansvar for gjennomføringen av politiske vedtak i sektorene. Den hadde også en viktig funksjon for utvikling av arkiv, bibliotek og museum, blant annet gjennom tildeling av prosjektmidler. ABM-utvikling hadde også i oppgave å samle inn statistikk fra ca. 5 500 biblioteker, museer og arkiver. Museene søkte om driftsmidler fra Kulturdepartementet og rapporterte bruken av dem gjennom statistikksystemet til ABM-utvikling. Organisasjonen arbeidet også med utvikling av arkiv utenfor Arkivverket, med fotobevaring og andre kulturvernoppgaver.
ABM-utvikling holdt til i Oslo, i Observatoriegata 1B som er tilbygget til Nasjonalbiblioteket.
Norsk digitalt bibliotek var et program initiert av ABM-utvikling for å koordinere og samordne digitale ressurser og tjenester på Internett. Prosjektet ble gjennomført i perioden 2003-2008.
Avvikling
Organisasjonen ble omorganisert på ny i 2010, da deler av virksomheten ble besluttet overført til Nasjonalbiblioteket og Norsk vitenskapsindeks, mens den resterende og største delen fra 1. januar 2011 skulle innfusjoneres som en del av Norsk kulturråd. Som en direkte følge av den politiske beslutningen om den nye omorganiseringen, sendte styret for ABM-utvikling ut en pressemelding 17. februar 2010, der de kunngjorde at styret gikk av.
I oktober 2010 ble Anne Aasheim utnevnt til direktør for det nye, sammenslåtte Norsk kulturråd; hun tiltrådte 1. januar 2011.
Li Hui (Tang-dynastiet)
Li Hui (李回) eller Li Chan (李躔), opprinnelig stilnavn Zhaohui (昭回), senere forandret til Zhaodu (昭度), formelt hertug Wenyi av Longxi (隴西文懿公), var en embedsmann i det kinesiske dynastiet Tang, og som var en kansler i regjeringstiden til keiser Wuzong av Tang.
Pentagon
En pentagon eller en femkant er en sammenhengende geometrisk figur som består av fem sider. I matematikken sier man en fem siders polygon eller mangekant. Vinkelsummen i en pentagon er 540°.
Sidene i denne polygonen trenger ikke å være like lange og vinklene trenger ikke å være like store. Dersom alle sidene er like lange og alle vinklene er like store sier man at figuren er en regulær pentagon. Det er ofte en regulær pentagon man tenker på når man i daglidagtale snakker om en pentagon.
Arealet av en regulær pentagon, der sidene har lengden a er:
Freestyle under Vinter-OL 2010
Freestyle under Vinter-OL 2010 ble arrangert på Cypress Mountain Resort mellom 13. og 25. februar. Det ble konkurrert i tre grener, kulekjøring, hopp og skicross både for menn og damer. Det var første gang som skicross var med som olympisk øvelse. Canada ble beste nasjon med to gull- og en sølvmedalje
Kulekjøring
Dato: 14. februar
Utdypende artikkel, se Kulekjøring menn <br style="clear:both;" />
Salome Fuchs
Salome Zoé Fuchs (født 13. desember 1993 ) er en sveitsisk tidligere skihopper som representerte Skiclub Einsiedeln. Hun konkurrerte internasjonalt i årene 2003-2010.
Fuchs ble i 2007 den første sveitsiske mester for kvinner. Hun vant igjen det nasjonale mesterskapet i 2008 og tok bronsemedalje i 2009. Hun deltok i junior-VM i 2007, 2008 og 2010, med 16. plass i Planica i 2007 som beste resultat. I kontinentalcupen (tilsvarende verdenscup) var hennes beste sammenlagtplassering 12. plass i 2007/08. Hennes beste plassering i enkeltrenn i kontinentalcupen var 4. plass i normalbakken i Park City 2. september 2007, i vintersesongen oppnådde hun 6. plass i normalbakken i Zakopane 6. mars 2010. I den tyske sommerhoppuka (Ladies Grand Prix Ski Jumping) 2007 ble hun nummer 5 sammenlagt.
Plasseringer i junior-VM:
Freestyle under Vinter-OL 2010
Skicross
Utdypende artikkel, se Skicross menn <br style="clear:both;" />
Salome Fuchs
Sammenlagtplasseringer i kontinentalcupen (tilsvarende verdenscup) (poeng til de 30 beste i hvert renn):
Sammenlagtplasseringer i kvinnenes hoppuke (FIS Ladies Grand Prix Ski Jumping):
Freestyle under Vinter-OL 2010
Hopp
Dato: 25. februar 2010
Tove Strand
Tove Astri Strand, tidligere Strand Gerhardsen, (født 29. september 1946 i Kongsvinger) er en norsk politiker (Ap) og embetskvinne.
Mary MacKillop
Mary MacKillop, også kjent som Mother Mary of the Cross, (født 15. januar 1842, død 8. august 1909) var en australsk nonne, og hun ble den første australier som ble saligkåret og helligkåret. Dette ble hun da pave Johannes Paul II saligkåret henne i Sydney 19. januar 1995. Hun ble helligkåret i en offisiell seremoni 17. oktober 2010. Sammen med presten Julian Tenison Woods grunnla hun i 1866 kongregasjonen Søstre av St. Josef av Jesu hellige Hjerte (Sisters of St Joseph of the Sacred Heart), eller «Josephites», og «Brown Joeys», som de også blir kalt.
Tove Strand
Hun er utdannet sosialøkonom ved Universitetet i Oslo. Strand var sosialminister fra 1986–1989, og arbeids- og administrasjonsminister fra 1990–1992, begge ganger under Gro Harlem Brundtland. Hun har hatt flere stillinger som statssekretær for tidligere arbeiderparti-regjeringer. Fra 1997–2005 ledet hun Norad. Hun har tidligere hatt direktørstillinger ved Rikshospitalet og Norges forskningsråd. Hun ble sommeren 2005 utnevnt til administrerende direktør for Ullevål universitetssykehus, og etterfulgte da Helge Kjersem. Hun har også vært viseadministrerende direktør og direktør ved Oslo universitetssykehus
Freestyle under Vinter-OL 2010
Hopp
Utdypende artikkel, se Hopp menn <br style="clear:both;" />
Lage Lund
Lage Lund (født 12. desember 1977 i Bergen, oppvokst i Skien) er en norsk gitarist. Fra 2000 til 2019 var han bosatt i Brooklyn i New York. Han vant Fulbright-stipendet i 2002, som førte til at han kunne studere jazz på Juilliard fra 2003, og i 2005 vant han førstepris i Thelonious Monk International Jazz Guitar Competition. Han har opptrådt i New York med Wynton Marsalis, Maria Schneider og Mark Turner, og spiller jevnlig på klubber som Village Vanguard, 55 bar og Birdland.
Freestyle under Vinter-OL 2010
Kulekjøring
Dato: 13. februar
Utdypende artikkel, se Kulekjøring damer <br style="clear:both;" />
Skicross
Dato: 23. februar
Utdypende artikkel, se Skicross damer <br style="clear:both;" />
Hopp
Utdypende artikkel, se Hopp damer <br style="clear:both;" />
Sportsgrener
Det ble arrangert seks forskjellige øvelser innen freestyle under Vinter-OL 2010:
Jørgen Rasmussen
Jørgen Rasmussen er navnet til flere personer:
Salome Fuchs
Sammenlagtplasseringer i den tyske sommerhoppuka (Ladies Grand Prix Ski Jumping):
I juni 2010 skadet Salome Fuchs et korsbånd i kneet under trening hjemme i Einsiedeln, og hun skadet også menisken høsten 2010. Hun kom ikke tilbake som skihopper etter skadene.
Mary MacKillop
Innad i kirken var MacKillop en kontroversiell figur, delvis på grunn av sitt samarbeid med fader Woods. Kontroversene nådde et høydepunkt da hun i 1871 ble ekskommunisert av biskop Sheil, og nonnene i ordenen hennes fikk forbud mot å ha kontakt med henne. Ekskommunikasjonen ble opphevet av Sheil på hans dødsleie, og hun ble også frifunnet av en granskning fra Vatikanet.
MacKillop ble i oktober 2010 Australias første helgen, da pave Benedikt XVI helligkåret henne. Med dette ble hun også en av svært få helgener som har vært ekskommunisert fra kirken. Forut for helligkåringen godkjente Vatikanet to mirakler som skal ha skjedd etter hennes forbønn. I begge tilfellene skal det være personer som har blitt helbredet for kreft.
Liv
Mary MacKillops foreldre var opprinnelig fra Skottland, og begge var katolikker. Faren hennes, Alexander, hadde studert teologi i Roma med tanke på å bli prest, men han hoppet i stedet av studiene rett før han skulle bli ordinert og dro til Australia, hvor han ankom Sydney i 1838. Moren hennes, Flora MacDonald, ankom Melbourne i 1840. Foreldrene giftet seg i Melbourne 14. juli 1840. Mary ble født i Fitzroy, en forstad til Melbourne som eldst av åtte barn. Barndommen var preget av farens dårlige økonomiske sans, og hun beskrev den selv som «ulykkelig». Familien flyttet mye rundt, og hun gikk bare på skole når økonomien tillot det. Faren hennes hadde en god faglig bakgrunn, så han gav barna undervisning selv, noe som gjorde at de ikke ble helt uten skolegang. Da Mary var 9 år gammel, pantsatte faren gården og buskapen og dro til Skottland i 17 måneder, og fra hun var 16 år gammel var hun familiens hovedforsørger.
Allerede som åtteåring mottok hun sin første kommunion, og det blir sagt at hun som ung følte Guds nærvær svært sterkt og at hun følte seg kallet til et liv i fattigdom og tjeneste. Hun gikk en stund på en skole drevet av De barmhjertige søstre i Sydney, og de var villige til å ta henne inn som postulant, det første stadiet i prosessen med å bli tatt opp i kloster, da hun ble gammel nok. Dette var ikke aktuelt på grunn av familiens økonomi. Fra hun var 14 år måtte hun arbeide for å forsørge familien. Først jobbet hun i en papirhandel i Melbourne, men snart ble hun guvernante på gården til en tante og onkel i Penola i Sør-Australia. Hun hadde blant annet ansvar for å gi barna deres undervisning, og gav samtidig også undervisning til andre barn i området. Dette gjorde at hun ble kjent med presten Julian Edmund Tenison Woods, som bekymret seg for den manglende skolegangen og undervisningen, både religiøst og verdslig, i området.
Ordensdannelse
I 1863 flyttet hun til Portland for å jobbe som lærer. Hun leide seg et hus og håpet å åpne en internatskole. Resten av familien sluttet seg også til henne. Dette prosjektet gikk galt, hovedsakelig fordi faren hennes brukte opp pengene hun skulle bruke på skolen. Hun var i Portland fram til 1866 da hun på oppfordring fra Julian Woods åpnet en katolsk internatskole for jenter i Penola sammen med søstrene sine Annie og Lexi. Denne skolen ble den første katolske friskolen i Australia, hvor elevene fikk undervisning uavhengig av betalingsevne. Første skoleår hadde de rundt femti elever. Skolen hadde en klar brodd mot sekulære skoler, og MacKillop sa at arbeidet med skolen «ble igangsatt av Gud for å ødelegge den verdslige ånden i utdanningen i våre skoler».
Dette var et svar på Woods bekymring på skolegangen i området, og ble begynnelsen på kongregasjonen «Søstre av St. Josef av Jesu hellige Hjerte». Grunnleggelsen av kongregasjonen regnes som våren 1866, da hun kom tilbake til Penola, og gruppen markerer sin grunnleggelse på 19. mars, minnedagen for Josef. Ordenen skulle dedikere seg til å gi fattige barn hjelp og utdanning, og selv leve i fattigdom. Den er den første ordenen dannet av en australier. Ordenen hadde opprinnelig en svart drakt, men siden den svarte fargen falmet så fort i den australske solen, ble drakten snart byttet til en brun drakt med et mørkeblått monogram brodert på.
I 1866 ble også Woods utnevnt til biskopens privatsekretær og ansvarlig for skolene i bispedømmet, noe som etterhvert skulle føre til stor uro i presteskapet i bispedømmet. Han kalte i 1867 Maria og Rose Cunningham, en ung kvinne som hadde jobbet på skolen i Penola fra begynnelsen, til å starte en skole i Adelaide. Her skulle de også tas opp som nonner. I Adelaide traff de Josephine McMullen som hadde vært novise hos De barmhjertige søstre i Irland og drev en privatskole i byen. Hun gav sin eiendom til den nye skolen og sluttet seg til den. Snart startet undervisningen og skolen hadde raskt 200 elever mellom 8 og 18 år.
15. august 1867 avla Mary de første løftene og fikk ordensnavnet «Mary of the Cross» (Maria av korset). Hun fikk også tittelen «Mother Superior» i ordenen «Søstre av St. Josef av Jesu hellige Hjerte». Med seg hadde hun da i Adelaide tre noviser som var erfarne lærere. Raskt sluttet flere kvinner seg til dem som postulanter, og gruppen nådde fort tretti. Sammen med Woods utviklet hun reglene for ordenen. Disse la vekt på frivillig fattigdom og å la seg styre av Guds vilje. I denne perioden ble det også en splid mellom Mary og Woods, da hun var uenig i hvordan han behandlet novisene. Han oppmuntret to noviser som mente de hadde visjoner fra Gud, noe Mary mente ikke stemte.
Man grunnla så et novisiat i Kensington utenfor Adelaide, og derfra vokste og spredte bevegelsen seg til hele Australia og New Zealand. To år etter at Mary kom til Adelaide stod 17 skoler under hennes ledelse. Søstrene drev også humanitært arbeid ved siden av undervisningen. Dette var særlig rettet mot de svakeste i samfunnet som foreldreløse barn, kvinner i faresonen, syke og gamle. De tok ikke betalt for det de gjorde, og var helt avhengige av almisser. Ordenen vokste raskt, og etter fem år hadde den hele 120 nonner. Samtidig med den raske veksten, kom det også en betydelig motstand mot ordenen. Dette kom både fra det antikatolske miljøet i delstaten de jobbet i, men også internt i kirken. Delstaten, Sør-Australia, var bare rundt tretti år på dette tidspunktet, og da den ble opprettet hadde man sagt at «no Irish or Papists need apply» (ingen irer eller katolikk trenger å søke), så denne motstanden var ikke uventet. Det var derimot motstanden man møtte internt i kirken.
I 1869 avga Mary sine høytidelige løfter, og samme år dro hun sammen med flere andre søstre for å etablere ordenen i Brisbane.
Liste over Trentino-Syd-Tirols presidenter
Under følger en liste over Trentino-Syd-Tirols presidenter:
Mary MacKillop
Ekskommunikasjon
På begynnelsen av 1870-tallet materialiserte motstanden seg i problemer for ordenen og Mary. Fader Woods var etterhvert blitt upopulær blant de andre prestene i bispedømmet blant annet på grunn av politiske skrifter og sine holdninger til fattigdom og statlig innblanding i undervisningen. Han hadde også kommet med voldsomme profetier om andre presters snarlige død, hovedsakelig prester som var motstandere av ham. Han var blitt så upopulær at en av prestene offentlig sa at han ville ødelegge hans stilling, ved å ramme søstrene. Biskop Laurence Bonaventure Sheil hadde vært i Roma på Første Vatikankonsil og kom tilbake til et bispedømme preget av konflikter. Han ønsket å ha den fulle kontrollen over MacKillops orden, og satte i gang reformer innad i ordenen.
Disse reformene gikk mot Marys ønsker for ordenen, og hun skrev et brev til biskopen der hun gav uttrykk for sine bekymringer rundt reformene han innførte. 22. september 1871 møtte biskopen uannonsert opp i søstrenes hus i full bispeskrud med mitra og stav. Foran alle søstrene erklærte han der at Mary var ekskommunisert for ulydighet og opprørskhet og at alle som hadde mer med henne å gjøre ville få samme straff. Dette førte til at ordenen nesten gikk helt i oppløsning og mesteparten av skolene deres ble nedlagt. På dette tidspunktet var det 85 katolske skoler i bispedømmet. 35 av dem ble drevet av Marys orden.
MacKillop dro fra klosteret og bodde et halvt år hos venner utenfor Adelaide. I løpet av få uker hadde de fleste av nonnene enten blitt utvist eller løst fra løftene sine. Klosteret deres ble overtatt av en annen gruppe. Mary fikk beskjed av venner om at ekskommunikasjonen var ugyldig fordi den ikke hadde gått gjennom riktig prosess på forhånd, men hun så på dette som noe Gud hadde lagt på henne og ville ikke protestere. Biskop Sheil led av dårlig helse, og døde 1. mars 1872. Før sin død opphevet han ekskommunikasjonen og sa at han var villedet av dårlige klerikale rådgivere. Etter hans død ble det nedsatt en granskningskomite for å se på hva som hadde skjedd i bispedømmet, og Mary ble helt renvasket for alle anklager, og fikk også for første gang tittelen superior for instituttet. For biskop Sheil står ekskommunikasjonen av henne igjen som en bevis på hans manglende kontroll med bispedømmet.
Reise til Roma og approbasjon
I mars 1873 ble Mary sendt til Roma for å få godkjennelse for ordenen fra Den hellige stol. Hun hadde flere audienser med pave Pius IX som gav henne mye oppmuntring. Av myndighetene i Vatikanet fikk hun beskjed om at ordenen kom til å bli anerkjent etter en prøveperiode, og et modifisert regelverk for ordenen ble utarbeidet. I det nye regelverket ble blant annet fattigdomsregelen endret litt på, og søstrene ble oppfordret til å eie sine egne klostre i stedet for å leie dem. Woods reagerte sterkt på at den opprinnelige regelen ikke hadde blitt godkjent og anklaget Mary MacKillop for å ikke ha gjort nok for å få den godkjent. Dette førte til et permanent brudd mellom dem. Den endelige approbasjonen av ordenen ble gitt i 1888 av pave Leo XIII.
Mens hun var i Europa reiste hun også rundt i England, Skottland og Irland for å samle inn penger til skolene i Australia. Hun var også innom så mange skoler som mulig for å se nye undervisningsmetoder.
I januar 1875 kom hun tilbake til Australia. Med seg hadde hun da bøker og utstyr til skolene og klosterbiblioteket, to prester og 15 irske postulanter. I mars ble ordenens første generalkapittel holdt i Adelaide, og Mary ble enstemmig valgt til den første generalsuperior. Selv ikke med godkjenning fra Roma forsvant den interne motstanden i kirken. I 1877 hadde ordenen rundt 40 skoler i og rundt Adelaide. De mange skolene som ble opprettet gjorde at hun kom i konflikter med biskoper som ville ha bispedømmekontrollerte skoler i stedet for skoler kontrollert av en orden.
Nye problemer og ny etterforskning
I 1887 ble hun avsatt som generalsuperior av Roma, da de oppdaget at åremålsperioden hennes var utgått. Hun fikk dette vervet tilbake da den neste generalsuperioren døde i 1898, og beholdt stillingen fram til sin egen død, tross et slag som lammet henne på høyre side og gjorde henne avhengig av rullestol resten av livet.
Sykdom og død
Mary MacKillop var mye plaget av sykdom, og måtte i perioder døyve smerter med alkohol, noe som kanskje var en årsak til anklagene om alkoholisme. Mot slutten av livet ble smertene og plagene verre. Hun var plaget av revmatisme i tillegg til slaget som gjorde henne avhengig av rullestol.
Hun døde i søstrenes kloster i Sydney 8. august 1909, og det var 73 prester i hennes requiemmesse som ble ledet av kardinal Francis Patrick Moran. Hun ble gravlagt på Gore Hill Cemetery, men ble i 1914 flyttet til et kapell i søstrenes kloster i Sydney.
Kort tid etter hennes død oppstod det en andaktskult rundt graven og henne. Folk berørte kroppen hennes med rosenkranser og andre ting og tok med seg jord fra graven, før hun ble flyttet. Dette var svært spesielt i et land uten helgentradisjoner. I 1925 ble de første skritt tatt for å få henne helligkåret, men prosessen stoppet opp i 1931, og ingenting skjedde før i 1954, da det ble utstedt et dekret som sa at ingen av hennes skrifter, noe man forøvrig har svært få av, var i strid med katolsk lære. I februar 1973 ble saken offisielt åpnet, og 13. juni 1992 fikk hun tittelen Venerabilis (Ærverdig). I 1993 godkjente pave Johannes Paul II et mirakel som skal ha skjedd på hennes forbønn, da en kvinne som var døende med blodkreft ble mirakuløst frisk, og 19. januar 1995 ble hun saligkåret av den samme pave Johannes Paul II under et besøk i Sydney.
Tove Strand
Strand var visepresident i Norges Idrettsforbund 1994–1999. Hun har også vært styreleder for Kronprinsparets humanitære fond.
Hun var tidligere gift med Rune Gerhardsen og het da Tove Strand Gerhardsen. Hun har to døtre, Mina Gerhardsen og Marte Gerhardsen. Strand er gift med Tor Saglie. Hun er datter av tidligere Kongsvinger-ordfører Norvald Strand, og søster av tidligere (2015-2019) Kongsvinger-ordfører Sjur Strand.
Mary MacKillop
Sykdom og død
I desember 2009 godkjente pave Benedict XVI et nytt mirakel på hennes forbønn. Også denne gangen skal en kvinne ha blitt helbredet for kreft. Hun ble helligkåret i en seremoni 17. oktober 2010 og ble Australias første innfødte helgen.
Viktige punkt i troslivet
Troen på Jesus var hele tiden en sentral motivasjon i arbeidet hennes. Helt fra hun var liten hadde hun sett på Maria også som sin egen mor, men hun valgte etterhvert Josef som skytshelgen for seg selv og ordenen, og æret ham og så på ham som et forbilde. Særlig skulle måten han hadde tatt vare på Jesus som fosterfar være et forbilde for hvordan de skulle ta seg av dem de møtte.
Kjærlighet til Gud, og det at hun så på seg selv som et redskap for Guds vilje, gjorde at hun så på problemene som kom som noe hun måtte ta på seg uten spørsmål, da dette var en del av Guds plan. Da hun og ordenen ble motarbeidet av krefter internt i kirken skrev hun «We know that He (God) will make His Will known to His faithful servants who are troubled on our account, and, perhaps, scandalised at what they do not yet understand of our spirit.» (Vi vet at Han (Gud) vil gjøre sin vilje kjent blant sine trofaste tjenere som er urolige for det vi gjør, og kanskje sjokkerte over det de fremdeles ikke forstår av vår ånd.)
Også under årene med sykdom på slutten av livet så hun på disse problemene som en del av Guds plan med henne. Om sykdommen som plaget henne sa hun alltid at «Min eneste bønn er at Hans viljer må skje i denne saken». Gjennom hele livet var hennes tro at det som skjedde med henne var en del av Guds plan, og hun ville la seg styre av den, uavhengig av hva hun selv ville.
Mary MacKillop brukte mye tid på bønn, særlig bønn med fokus på å bli forenet med Gud gjennom bønnen. Dette var noe hun hadde felles med sin læremester Fader Woods. Hun brukte og mye tid på andakt for nattverdsakramentet.
Ettermæle
I Australia i dag blir hun spesielt husket for sin innsats for skolevesenet og for arbeidet med trengende barn. Interessen for MacKillop er økende etter som kanoniseringen nærmer seg, og hjembyen hennes, Penola, forbereder seg på storinnrykk av pilegrimer i forbindelse med kanoniseringen. I april 2010 åpnet «Mary MacKillop Place», et senter om henne med blant annet museum og kapell i Sydeny, og over 500 mennesker var innom den første dagen. Samme måned kom det også ut en dokumentarfilm om henne. Filmen Soul of the Sunburnt Country portretterer Mary MacKillop og arbeidet søstrene fortsatte etter hennes død.
Av andre, mer populærkulturelle tilknytninger ble en musikal satt opp for å markere henne i 2009, hundre år etter hennes død, og i 1994 gav det australske produksjonsselskapet Goalpost Pictures ut filmen Mary med Lucy Bell i hovedrollen. Filmen er en filmatisering av Mary MacKillops liv. I 1985 henvendte søstrene i St.Josefordenen seg til Swane’s Nursery for å utvikle en rose oppkalt etter Mary MacKillop. Rosen er en hybrid terose med store, hvite blader.
I 2008 gav den australske myntvesenet ut en minnemynt for å markere at det var hundre år siden hun døde. Ett av valgdistriktene i Sør-Australia er oppkalt etter henne, og heter dermed «MacKillop» Over elven Port River i Adelaide ble det i 2008 åpnet to broer. Den ene er en bro for biltrafikk og heter «Tom 'Diver' Derrick Bridge», mens den andre som er en bro for togtrafikk heter «Mary MacKillop Bridge.»
Kanonisering
Mary MacKillop ble erklært som helgen i en seremoni i Peterskirken i Roma 17. oktober 2010 av pave Benedikt XVI. paven sa da at hun hadde sett til behovene til alle som kom i hennes omsorg, uten å gjøre forskjell på folk. Samme dag var det også markeringer i Melbourne i Australia. Kanoniseringen ble der markert med en messe i St Patrick's Cathedral, før man innviet en tomt der det skal bygges et kapell viet til Mary MacKillop. Deretter gikk man i prosesjon fra MacKillops fødselsplass til stedet der Australias første parlament ble åpnet. Der var det en folkefest som samlet også hinduer, protestanter og muslimer, og som ble avsluttet med overføring av seremonien i Roma på storskjerm. Flere tusen australske pilegrimer dro til Roma for å overvære seremonien der, og det vil også bli holdt en takkegudstjeneste 6. november, når disse har kommet tilbake til Australia.
Mayfair
Mayfair er et område i City of Westminster i det sentrale London. Det har navn etter den fjorten dager lange festivalen som ble feiret i mai (May Fair) hvert år fra 1686 til 1764. Før 1686 hadde festivalen blitt holdt i Haymarket. Den utviklet seg til en støyende tilstelning med mye fyll og kriminalitet, og ble til slutt forbudt i Mayfair. Den ble da flyttet til Fair Field i Bow.
Mayfair strekker seg omtrent til Hyde Park i vest, Oxford Street i nord, Green Park i sør og Regent Street i øst. Det meste av utbyggingen av området skjedde mellom midten av 1600-tallet og midten av 1700-tallet. Det ble et fasjonabelt boligområde. En stor del av Mayfair eies fortsatt av hertugen av Westminster.
Området er nå for det meste brukt til næringsdrift, med en rekke kontorer og forretninger i nye bygninger og ombygde bolighus. Leienivået er blant de høyeste i verden. Det finnes fortsatt mange eksklusive boliger mellom næringslokalene, samt en rekke luksushoteller. Mayfair er generelt et område med eksklusive og kostbare butikker, hoteller, restauranter og klubber. Rett ved Burlington House er et av Londons mest luksuriøse butikkområder, Burlington Arcade, som har huset butikker under sin promenade med glasstak siden 1819. Den sørligste delen av Mayfair (triangelet som dannes av gatene Piccadilly, Park Lane og Curzon Street) går under navnet Shepherd Market.
USAs ambassade ligger ved Grosvenor Square, mens Royal Academy of Arts ligger like i nærheten av plassen, men det er planlagt at ambassaden vil flytte til en ny stor bygning og et nytt område, Nine Elms i Wandsworth. Det var prosjektert ferdig i løpet av 2016, men prosjektet er blitt forsinket.
På det britiske Monopolbrettet er Mayfair den dyreste eiendommen (tilsvarende Rådhusplassen på det norske brettet).
Brigt Rykkje
Johan Ingebrigt «Brigt» Rykkje (født 16. juni 1975 i Bergen) er en norsk-nederlandsk skøyteløper som har spesialisert seg på langdistanse.
Mogilnoje
Mogilnoje (russisk: Могильное озеро) er en innsjø i Murmansk oblast i Russland. Den ligger ved Kildinstredet, øst på øya Kildin, like ved landsbyen Vostotsjnyj Kildin (Øst-Kildin).
Brigt Rykkje
Brigt Rykkje har norsk far og nederlandsk mor, og han flyttet med familien fra Norge til Nederland i 1980. I desember 1996 debuterte han i verdenscupen på skøyter på Hamar, for Norge. I 1998 fikk han sin første verdenscupseier på 5000 meter (delt med Gianni Romme). Han deltok også for Norge under OL i Nagano. Fra 1999 har han konkurrert for Nederland. I 2007 vant han bronse på 10000 meter under VM på enkeltdistanser i Salt Lake City.
Brigt Rykkje er storebror til den norsk-nederlandske skøyteløperen Bjarne Rykkje, som valgte å konkurrere for Nederland.
Per Sivle
Per Sivle (født 6. april 1857 i Flåm, død 6. september 1904 i Kristiania) var en norsk forfatter, lyriker og journalist. Han ble født i Flåm ved Stalheim i Voss kommune i Hordaland, men vokste opp ved Aurland kommune i Sogn og Fjordane. Per Sivles forfatterskap var folkelig, og hadde et tydelig politisk og nasjonalt innhold.
Liv og arbeid
Per Sivle var sønn av hestehandler og bonde Eirik Hansson Sivle og Susanna Andersdotter Ryum. Paret var ikke gift da Sivle ble født, og Susanna hadde forsøkt å ta sitt liv pga skammen, enda Eirik vedkjente seg farskapet til de to tvillingguttene hun fikk. Bare den ene var det liv i. Etter hvert ble paret gift og fikk to tvillingpar til. Men Sivle var bare to et halvt år da Susanna døde i barselseng. Hun ble gravlagt på Oppheim kirkegård sammen med sine fem dødfødte sønner. Per Sivle vokste opp i tre ulike fosterhjem. Eirik var en av Norges største hestehandlere, og betalte godt for den skoleflinke sønnen som han ønsket skulle få utdannelse. Det siste fosterhjemmet var på Brekke gård, ved siden av gården Sivle der Eirik vokste opp.
Brekke ligger rett ovenfor Stalheim på Vossestrand i Vestland fylke, og var slektsgården til Per Sivle, for de som eide gården før Sivles fosterforeldre kjøpte den, var Sivles forfedre på farssiden. Nedenfor Stalheim fører Nærøydalen ut mot Gudvangen. Øverst i dalen, rett mot Stalheim, ligger sukkertoppfjellet Jordalsnuten, som Sivle brukte som modell for «Jorberghuten» i Berre ein Hund. Hullet som «mister Johnsen» vil klatre opp til, er synlig også i virkeligheten – i Jordalsnuten.
Vintrene 1872-74 gikk han på folkehøyskole i Sogndal, og i 1876 dro han til hovedstaden for å ta studentereksamen, men ble etter en tid så syk at han måtte gi opp sine studieplaner. I stedet ble Sivle selvlært dikter og avismann. Sivle var i 1884 medstifter av Norsk Kvinnesaksforening, der ektefellen Wenche var svært aktiv.
Diktet om Tord Foleson («Dei sto på Stiklestad, fylka til strid...») er mye brukt som opplesningsnummer, for eksempel i forbindelse med markering av olsok. «Mor sin song ved Vogga» er en annen av Sivles kjente tekster.
Sivle ble tilkjent diktergasje flere ganger, men fikk avslag i 1904. Dette satte ham i slik økonomisk knipe at han gikk opp i Buskerud Amtstidendes redaksjon med et dikt med tittelen «Eit Testament» og første linje: «Ja, no skal Noreg ha Takk fyr meg». Kontordamen ba ham endre tittelen, «for elles måtte du gå og hengje deg». Da diktet ble trykt i avisen 14. juni, var tittelen «Eit Ord». En venn av Sivle bekymret seg for ham etter å ha lest diktet, og Sivle forklarte at det var skikk mange steder at når den avdøde ble båret ut av hjemmet, sa man at han eller hun «takket for seg». Det syntes Sivle var «ein ven skikk» nå som han følte han var «''ferdig. Eg har ikkje meir her å gjera.''» Utpå sommeren 1904 ble han syk, men ville ikke gå til lege. I Kristiania ble han innlagt på Rikshospitalet etter et kvelningsanfall, men rømte av frykt for å bli innlagt på asyl. Nok et dikt, «Der venter», datert «Drammen 15-7-1904», er på åtte vers og ender slik: «Og naar du er mæt af, hvad Livet dig gav, der venter en Grav, der venter en Grav i dit Fædreland.»
6. september skjøt Sivle seg med revolver på Kristiania bad i Torggata. «Ja, Stortinget gav, og Stortinget tok, og eg stod att med ei rivi brok», skrev han. Anders Hovden som regnet seg som Sivles nærmeste venn, skrev en minnebok om vennen som utkom i 1905. Han ville skrive «medan han freimleis høyrde skriket frå Sivle».
Han ligger gravlagt på Strømsgodset kirkegård i Drammen, der det ble reist en bauta over ham i 1909.
Det er reist minst syv minnesmerker over Per Sivle. Ett står i Flåm i Aurland der han ble født; de seks andre på Stalheim, på Voss (to), på Strømsgodset kirkegård i Drammen, hvor Sivle er gravlagt med sin hustru Wenche og datter, ved Papirtorget i Drammen og på Nordhue på Hedmarksvidda.
Malin Edwin
Malin Edwin (født 20. februar 2001 ) er en norsk fotballspiller som spiller for Hønefoss Ballklubb i norsk 1. divisjon. Hun har drakt nummer 7 og spiller kantspiller.
Kirsti Malterud
Kirsti Malterud (født 29. august 1949) er en norsk forsker og professor i allmennmedisin ved Allmennmedisinsk forskningsenhet i Bergen.
Leirvatnet
Leirvatnet kan vise til:
Sophilos
Sophilos var en gresk vasemaler som virket i Athen omkring 590–580 f.Kr. Han er kjent som den første man vet om som signerte sine verker, som er i svartfigurstil.
Hans mest kjente verk er en dinos med bryllupet mellom Peleus og Thetis som motiv. Mens senere attiske svartfigurvaser gjerne hadde kun en frise med motiv, minner Sophilos' verker om den korinthiske stilen, med flere friser hvor noen er dekorert med dyre- og blomstermotiver.
Jijoca de Jericoacoara
Jijoca de Jericoacoara er en kommune i delstaten Ceará i nordøstregionen av Brasil.
Unix File System
Unix File System (UFS) er et filsystem brukt av mange UNIX, og UNIX-lignende systemer. Den blir også kalt Berkely Fast File System, og er basert på versjonen av filsystemet som ble brukt i UNIX versjon 7.
Barking stasjon
Undergrunnsstasjonen betjenes av linjene District og Hammersmith & City; for sistnevnte er den østlig endestasjon. Jernbanedelen betjener c2c og London Overground. Den er endestasjon for London Overgrounds linje fra Gospel Oak.
Stasjonen ble åpnet i 1854. Den ble knyttet til undergrunnsnettet da District-linjen begynte å ta den i bruk i 1908.
Leif N. Olsen
Leif Nikolay Olsen (født 1. januar 1944 i Fjære) er en norsk jurist og tidligere politiembetsmann. Han er også kjent som «UP-Olsen».
I 1976 ble Olsen sjef for Utrykningspolitiet, en posisjon han hadde til 1985. Han fikk i denne perioden klengenavnet «UP-Olsen» som ble benyttet selv lenge etter han forlot UP og politiet.
Leif N. Olsen var politimester i Larvik fra 1985 til 1989.
Slaget ved Bir el Abd
Slaget ved Bir el Abd den 9. august 1916 ble utkjempet mellom styrker fra Det britiske imperiet og Det osmanske rike under Sinai og Palestina-felttoget under første verdenskrig.
Leif N. Olsen
Han var adm. direktør i Autoriserte Trafikkskolers Landsforbund fra 1989 til 2009 og var generalsekretær i Nordisk Trafikkskole Union 1992–1998.
Slaget ved Bir el Abd
Slaget fant sted i Sinaiørkenen etter den britiske seieren i Slaget ved Romani (3. – 5. august). Den britiske beredne ANZAC-divisjonen med den 5. beredne brigade tilknyttet, fikk som oppgave å forfølge en tilbaketrekkende osmansk styrke. Britiske patruljer fant dem den 8. august og resten av ANZAC-divisjonen gikk i stilling så den kunne angripe den følgende dag. Angrepet ble innledet tidlig den 9. august og det ble en dag med angrep og motangrep. Først på kvelden beordret general Chauvel, ANZAC-divisjonens sjef, sine tropper til å trekke seg tilbake og overlate slagmarken til den osmanske styrke.
Leif N. Olsen
Han er forfatter av flere fagbøker innen trafikkjus, politilære og organisasjonshistorie og var i en tiårsperiode medarbeider i NRKs program Trafikk og musikk.
Olsen-driver
En Olsen-driver er en alkoholfri drink laget av limejuice, eplemost, ingefærøl, Farris og isbiter. Den ble oppfunnet av bartender Sven Aage Jonsbråten, oppkalt etter Leif Olsen, i anledning en kampanje for å få ned antallet tilfeller av fyllekjøring.
Utmerkelser og æresbevisninger
Leif N. Olsen ble i 1982 tildelt Snill Gutt fra Pressefotografenes Klubb.
I 2010 ble Leif N. Olsen tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull.
Anders Sunesen
Bakgrunn
Anders Sunesen studerte skolastisk filosofi og teologi i Paris, blant annet under Stephen Langton, i tillegg studerte han rettsvitenskap i Bologna og Oxford og ble den første egentlige teologen i Danmark. Mest kjent er hans verk Hexaëmeron («De seks dagene») på 12 sanger og 8.040 heksametre, som handler om skapelsens seks dager og i tillegg er en lærebok i kristen dogmatikk.
I 1194-95 representerte Sunesen dronning Ingeborg i Roma og Paris etter at hun ble vraket av sin gemal, kong Filip II August av Frankrike. Sunesen ble domprost i Roskilde hos sin bror, biskop Peder (ca 1161-1214), og senere kong Knud VIs kansler, der han lyktes i å styrke kanselliets posisjon. Siden etterfulgte han Absalon som erkebiskop i Lund, og juledag 1202 kronet han Valdemar Seier til konge. I denne forbindelse ble domkirkens privilegier igjen bekreftet.
Knut Brautaset
Brautaset arbeidet flere år i USA før han slo seg ned i Norge. Han underviste ved Ingeniørhøgskolen i Grimstad, hvor han også var rektor, fra 1982 til 1989. Ved Høgskolen i Agder ble han i 1994 institusjonens første rektor, til 2000.
Anders Sunesen
Korstog
Valdemar Seier strebet etter å befeste herredømmet over Østersjøen, og som et ledd i denne politikk ses det korstoget som brakte Anders Sunesen og hans folk til Estland i 1206. I juni 1219 foretok erkebiskopen sammen med kongen et nytt korstog, hvor erobringen av det nordlige Estland ble fullbyrdet av slaget ved Lyndanisse. Ifølge sagnet knelte erkebiskop Anders Sunesen i bønn på en bakketopp under slaget. På Christian August Lorentzens maleri fra 1809 er den gamle biskopen avbildet til venstre med armene strakt opp mot himmelen, mens Dannebrog daler ned som et tegn på dansk seier. I virkeligheten var Sunesen i 1219 neppe stort over 50 år.
Paven ga sitt samtykke til at denne delen av Estland ble underlagt erkebiskopen i Lunds myndighet. Sunesen skulle således organisere en katolsk kirke blant de nyomvendte estere. I 1221 kom Anders Sunesen hjem fra Estland. Hans siste livsår ble formørket av sykdom, hvorpå han trakk seg tilbake til sitt gods Ivøhus i det nordøstlige Skåne. Ikke langt derfra i Bækkeskov, lå et premonstratenserkloster, med munker fra Væ, som hadde flyttet hit da deres gamle kloster brant ned i 1213. Med disse munker som naboer døde han på Ivøhus i 1228, og ble siden begravet i det nordre sidekor i Lund domkirke. Da graven ble undersøkt i 1833, fant man skjelettet av en høy mann på litt over 60 år. Hans ene ben hadde vært brukket og var ved sammenvoksningen blitt kortere.
Teologen
Som Lund stifts leder forsøkte han gjennom kompromisser å forlike motstridende anskuelser, spesielt når kirkelov og lokal rettstradisjon kolliderte. Spørsmålet om prestenes sølibat var stadig aktuelt, idet mange prester var gift, mens andre levde med en frille.
Han var ivrig etter å høyne dannelsen hos de temmelig ukyndige lokale menighetsprestene. Disse ble utdannet på den domskolen som var knyttet til domkirken i Lund, og Sunesen skjenket skolen et eget bibliotek og et læredikt på latin, Hexaëmeron, til bruk i undervisningen. Han regnes som Danmarks store teolog fra middelalderen og ble etterfulgt av Peder Saxesen.
Helga Myrseth
Helga Myrseth (født 1978 i Oslo) er en norsk forsker og postdoktor ved Universitetet i Bergen.
Kamilla Wefald Engebretsen
Kamilla Wefald Engebretsen (født 20. april 1999 ) er en norsk fotballspiller som spiller for Hønefoss Ballklubb i norsk 1. divisjon. Hun har drakt nummer 18 og spiller forsvar.
Hun hadde et opphold i 2018 på grunn av en kneskade som hun pådro seg rett før sesongstart i 2018, og flyttet til Kristiansand for å gå skole, men flyttet tilbake til Hønefoss i 2019 for å spille for Hønefoss BK i 1. divisjon fotball for kvinner 2019.
Alice Weidel
Alice Elisabeth Weidel (født 6. februar 1979 i Gütersloh i Nordrhein-Westfalen) er en tysk sivil- og sosialøkonom, og politiker (AfD). Hun ble sammen med Alexander Gauland, valgt som førstekandidat for sitt parti ved Forbundsdagsvalget i 2017.
Maurizio Oioli
Maurizio Oioli (født 9. juli 1981) er en italiensk skeletonkjører. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han ble nummer 18.
Bjørkvatnet
Bjørkvatnet kan vise til:
Dardanos
Dardanos var en oldtidsby i Lilleasia, ved Dardanellene som den har navneslektskap med, mellom Ilion (Troja) og Abydos.
Den var en eolisk koloni. Der ble det fra tidlig av preget egne mynter; blant de første var egne elektron-statere.
Under den peloponnesiske krig fant to sjøslag sted utenfor Dardanos mellom athenerne og peloponneserne i år 411 f.Kr. I Dardanos ble det sluttet fred mellom Lucius Cornelius Sulla og Mithridates VI Eupator av Pontus i 84 f.Kr. Byen fantes fortsatt i bysantinsk tid. Fire eller fem biskoper av Dardanos er navngitte fra 400-tallet til 800-tallet. Dardanos forekommer sist i nedtegnelser fra 1400- eller 1500-tallet.
Fort Dardanos var et tyrkisk fort i trakten som deltog i innledningsfasen av slaget ved Gallipoli under første verdenskrig.
Joakim Tiller
Joakim Tiller (født 17. april 1989 i Oslo) er en norsk tidligere ishockeyspiller som spilte løper for klubbene Lørenskog IK, VIF Hockey, Manglerud Star, Hasle-Løren og Prinsdalen Wheels. Tiller spilte for hovedsakelig Vålerenga 2 men har to kamper i GET-ligaen.
Podolasia
Podolasia er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
Små, avlange, blanke, hårete, brune eller rødbrune oldenborrer. Pronotum kan være svart.
Levevis
Hunnene er ikke flygedyktige. De reduserte munndelene tyder på at disse billene ikke tar næring til seg som voksne.
Utbredelse
Gruppen har en ganske begrenset utbredelse i de tørre områdene av det nordlige Mexico og Texas.
Peter Cornelius
Peter Cornelius er navnet til flere personer:
Vasstøvannet
Vasstøvannet er en innsjø i nedre del av Gjerstadvassdraget i Agder. Skrivemåten Vadstøvannet brukes også, men er ikke offisielt vedtatt. Vannet får tilsig vesentlig fra nord og øst, og har utløp mot vest gjennom Stifoss til Brøbøvann i Søndeled. Både ved innløpet av Svartelva på østsiden, og ved utløpet i Stifoss ligger henholdsvis Eikeland Verk kraftverk og Stifoss kraftverk. Fossekraften var tidligere grunnlag for både tresliperi og jernverk.
Den store Gatsby
Den store Gatsby (engelsk originaltittel: The Great Gatsby) er en roman av den amerikanske forfatteren F. Scott Fitzgerald. Den utkom for første gang i USA i 1925.
Boken ble filmatisert i 1974 med Robert Redford og Mia Farrow i hovedrollene, og igjen i 2013 med Leonardo DiCaprio, Carey Mulligan og Joel Edgerton.