cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Rolling Stones Rock and Roll Circus
Problematiske filmruller
Opptak fra The Whos opptreden var blitt inkludert i dokumentaren The Kids Are Alright (1979). Dette var det eneste klippet som var vist av filmen inntil utgivelsen på CD og video fant sted i 1996. Det ble tatt copyright på lyd og film i 1995.
Da Stones' road-manager/pianist Ian Stewart døde i desember 1985, sjekket hans enke Cynthia ut ting som var lagret på låven på bondegården de hadde bodd på. På flere kasser med filmruller stod det olling ones ock and oll ircus. Noen av opptakene syntes dessuten tapt inntil en i 1989, ved en ren tilfeldighet gjenfant filmrullene i en skrapkasse i en kjeller i London.
Konserten inneholder også det eneste opptaket som finnes av den senere Black Sabbath-gitaristen Tony Iommi som medlem av Jethro Tull, ettersom hans tid med bandet var begrenset til kun noen få uker på slutten av 1968. Mens Ian Anderson spilte fløyte og sang stilte imidlertid resten av bandet full playback fra studioalbumet, og lot bare som om de spilte på «Song for Jeffrey».
John Lennons introduksjon av The Rolling Stones ble innspilt under opptakene til filmen Let it Be i januar 1969, da de fant ut den manglet.
Flere alternative opptak
I 2004 kom en restituert versjon ut på DVD med nymikset DolbySurround-lyd. DVD-en inneholder også flere trailere og ekstra stoff i form av tidligere "utelatte" opptredener og et intervju med Pete Townshend, hvor han røper at hensikten med sirkusprosjektet var at de skulle ha tatt hele ensemblet med sirkuset ut på en jernbane reise gjennom USA.
DVD-en inneholder også som bonusmateriale et spesiell firekameras fokus på Dirty Macs mens de prøvespiller The Beatles' "Yer Blues". Det ene kameraet er forøvrig hele tiden zoomet inn på Yoko Ono, som kravler rundt på gulvet foran musikerne inne i en svart sekk.
Ifølge Bill Wymans erindringsbok Rolling With the Stones spilte The Rolling Stones også «Confessin’ the Blues», «Route 66», «Walkin' Blues», «Love In Vain», og en alternativ versjon av «Sympathy for the Devil» med Brian Jones alene på gitar.
Sporlister
Alle sanger er skrevet av Mick Jagger og Keith Richards og fremført av The Rolling Stones, med mindre noe annet er oppgitt.
CD sporliste
«Jumpin' Jack Flash» (3:35)
DVD sporliste
The Rolling Stones Rock and Roll Circus Parade / Mick Jagger's introduction of Rock and Roll Circus (2:10) «Song for Jeffrey» (Ian Anderson) - Jethro Tull (3:43) «A Quick One While He's Away (Pete Townshend) - The Who (7:40) «Something Better» (Barry Mann, Gerry Goffin) - Marianne Faithfull (2:37) «Fire Eater and Luna(Donyale Luna)» (1:28) «Jumpin' Jack Flash» (3:38)
Sideshows (DVD ektra)
«Ritual Fire Dance» - Julius Katchen (4:21) «The Clowns» (2:01)
Shonglap
Shonglap (norsk: dialog) er en ettårig utdanning for ugifte jenter i alderen 11 til 19 år i Bangladesh, satt i gang av den norske organisasjonen Strømmestiftelsen.
Rex Brown kraftverk
Rex Brown kraftverk er et varmekraftverk i Hinds County i Mississippi, USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 355 MW, fordelt på 3 turbiner. Operatør er energiselskapet Entergy Mississippi Inc.
Shonglap
I Bangladesh blir mange jenter giftet bort mens de ennå bare er barn, og har ingen eller liten mulighet til å bestemme over eget liv. Målet med Shonglap er å gjøre jentene «sjef i eget liv», gjøre dem stolte og selvstendige, og å gi dem kunnskap om egne rettigheter. I tillegg får de mulighet og kunnskap til å tjene egne penger.
Rex Brown kraftverk
Kraftverket stod ferdig utbygd i 1951, med senere utvidelse i 1959. Brenselkilden er naturgass, og fyringsolje.
Shonglap
Slik fungerer Shonglap
Shonglap-utdanningen er delt opp i tre deler:
Etter Shonglap klarer mange av jentene å motivere familien til å sende dem på vanlig skole. Noen setter opp en egen virksomhet, slik at de blir mer økonomisk selvstendige. Mange unngår å bli giftet bort for tidlig.
Skal hjelpe 100 000
De neste fem årene skal Strømmestiftelsen hjelpe minst 100 000 ungdommer gjennom Shonglap, med blant annet midler fra Operasjon Dagsverk 2008.
Descanso
Descanso er en kommune i delstaten Santa Catarina i sørregionen av Brasil.
Parallellprogrammering
Parallellprogrammering er en teknikk ved bruk av programmeringsspråk for å oppnå parallell utførelse av operasjoner, enten på ett autonomt datamaskinsystem eller over flere systemer. I det siste tilfellet kan en også bruke begrepet distribuerte systemer.
Motivasjoner for parallellprogrammering kan være å utføre tunge beregninger over flere prosessorer, utnytte tid som går med til å vente på lesing eller skriving på eksterne enheter, betjene mange samtidige brukere av en tjenermaskin, med flere. Parallellprogrammering kan og være aktuelt ved modellering av virkelige prosesser som skjer i parallell eller ved styring eller kontroll av systemer i sanntid.
Man skiller mellom to former for parallellisme: ekte og simulert parallellisme (pseudoparallellisme). I den første formen vil en prosessor kun kjøre en prosess, mens i den andre formen kan en kjøre flere prosesser enn tilgjengelige prosessorer. På engelsk bruker en begrepet parallel programming bare for ekte parallellisme, mens begrepet concurrent programming dekker begge deler.
Paul Harris Fellow
Paul Harris Fellow er en utmerkelse eller æresbevisning som er opprettet av Rotary International.
Parallellprogrammering
Eksempler på programmeringsspråk som støtter parallellisme, ekte eller simulert er Ada, Java, Erlang, Pascal, Concurrent Pascal og Modula.
Paul Harris Fellow
Tildeling
I de fleste land hvor Rotary International har sin utbredelse utdeles æresbevisningen fra klubber og av og til distrikter for å hedre en rotarianer eller ikke-rotarianer for sitt virke i Rotary, eller for sitt samfunnsgagnlige arbeid. Paul Harris Fellow (PHF) kan bare gis til enkeltpersoner, ikke organisasjoner eller bedrifter. Det er den lokale Rotaryklubb som sender en begrunnet søknad til Rotary International samtidig som klubben må gi en økonomisk støtte til Rotarys arbeide.
Parallellprogrammering
Hello World i Ada ved parallellprogrammering kan se slik ut: task Hello_World_Line_1; task body Hello_World_Line_1 is begin loop delay 3.0; Put_Line("Hello World Line 1"); end loop; end Hello_World_Line_1;
Paul Harris Fellow
Utførelse
Den består av et sertifikat, en medalje og en jakkeknapp.
Parallellprogrammering
task Hello_World_Line_2; task body Hello_World_Line_2 is begin loop delay 5.0; Put_Line("Hello World Line 2"); end loop; end Hello_World_Line_2;
Edsger Dijkstra, Tony Hoare og Per Brinch Hansen var pionerer innenfor parallellprogrammering.
Paul Harris Fellow
Mottakere
Mottakeren får utmerkelsen for sitt samfunnsgagnlige arbeid både innenlands og utenlands.
London Wall
London Wall er Londons gamle bymur, en forsvarsmur opprinnelig anlagt av romerne til forsvar av deres strategisk viktige havn ved Themsen, Londinium. Deler av bymuren er fortsatt synlig flere steder i City of London.
London Wall er også navnet på ei gate i London. Den er en øst-vestgående hovedforbindelse i City mellom Bishopsgate og Aldersgate.
Bymuren
Bymuren hadde flere porter ut mot viktige romerske veger – fra vest mot øst: Ludgate, Newgate, Aldersgate, Cripplegate, Bishopsgate og Aldgate. Moorgate mellom Bishopsgate og Cripplegate ble bygd i middelalderen, og Londons sju porter er blitt et begrep i byens litteratur og tradisjoner. De fleste portene ble revet i andre halvdel av 1700-tallet for å gi plass for økende trafikk, men lever videre i gatenavn – flere av dem viktige gjennomfartsveger den dag i dag.
Ruiner av London Wall kan studeres flere steder i City, blant annet inne i bymuseet Museum of London, ved boligkomplekset Barbican og omkring Tower Hill. Den mest ruvende og lettest tilgjengelige ruinen av London Wall står ved Tower Hill undergrunnsstasjon; her er også reist en statue av den romerske keiseren Trajan.
Muren er bygd i sandstein fra Kent, som ble frakta vannvegen fra Maidstone. Den omslutta et areal på omkring 1.3 km², var 2-3 m brei og omkring 5 m høy. På utsida av muren ble det anlagt en 2 m dyp og 3-5 m brei vollgrav (fossa). Med omkring 60 m mellomrom var muren forsterka med bastioner; den best bevarte av disse står ved Barbican, like ved kirka St Giles-without-Cripplegate.
Muren synes å være anlagt 100- eller 200-tallet. Utbedringer og forsterkning ble foretatt like til slutten av 300-tallet, og London Wall er dermed et av de siste større romerske byggeprosjektene i romersk Britannia. Etter at romerne trakk seg ut i 410, fortsatte imidlertid muren å tjene som et forsvarsverk i over 1000 år. I middelalderen ble muren utbygd med krenelering og flere bastioner. På 1700- og 1800-tallet inntrådte en avgjørende forfallsperiode, dels ved forsømmelse og manglende vedlikehold, dels ved nedrivning. Under den andre verdenskrig var de delene av byen som muren løper gjennom blant de som ble verst ramma av Tysklands blitzkrieg, men mange steder i city var nettopp restene av romernes gamle mur det som raget høyest i ruinhaugene.
Gata
London Wall domineres i dag av ruvende kontorblokker fra siste halvdel av 1900-tallet, etter at den eldre bebyggelsen var blitt fullstendig lagt i grus under Blitzen. Så seint som i 1955 var fortsatt London Wall i ruiner, og ble dette året brukt som location for Michael Andersons filmatisering av George Orwells 1984, med digre plakater med teksten «Big Brother Is Watching You» slått opp på restene av ødelagte bygninger.
Tidlig på 1960-tallet ble London Wall utsett som åsted for et byplanmessig eksperiment, ved bygginga av kontorblokker på podier over gatenivå, forbundet med bruer slik at de danner en bilfri fotgjengersone.
Possessed (album)
Possessed er det fjerde studioalbumet til det engelske black metal bandet Venom.
Musikkalbumet ble innspilt i Moorhall i Sussex, England, og utgitt på Neat Records i april 1985.
Arkitekturåret 1410
Arkitekturåret 1410 er en oversikt over blant annet fullførte bygninger av arkitektonisk betydning, priser, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkitektur i 1410.
Dødsfall
…
Allegan County
Allegan County er et fylke i den amerikanske delstaten Michigan. Det ligger vest på den sørlige halvøya ved Michigansjøen og grenser mot Ottawa County i nord, Kent County i nordøst, Barry County i øst, Kalamazoo County i sørøst og mot Van Buren County i sør.
Allegan Countys totale areal er 4 748 km² hvorav 2 605 km² er vann. I 2000 hadde fylket 105 665 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Allegan.
Fylket ble grunnlagt i 1831 og har fått sitt navn konstruert av etnologen Henry Rowe Schoolcraft.
94 (tall)
94 (nittifire, også skrevet fireognitti på riksmål) er det naturlige tallet som kommer etter 93 og kommer før 95.
94 er atomnummeret til plutonium.
94 er XCIV i romertall.
Kemper County gasskraftverk
Kemper County gasskraftverk er et varmekraftverk i Kemper County i Mississippi, USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 372 MW, fordelt på 4 turbiner. Operatør er energiselskapet Tennessee Valley Authority. Dette var TVA sitt største kraftprosjekt i delstaten Mississippi.
Kraftverket stod ferdig utbygd i 2002. Brenselkilden er naturgass.
Ferdinand Piëch
Ferdinand Karl Piëch (uttales på tysk: [ˈpiː.ɛç]; født 17. april 1937 i Wien, Østerrike, død 25. august 2019 i Rosenheim i Tyskland) var en østerriksk forretningsmann.
Han var barnebarn av Ferdinand Porsche og sønn av Louise Piëch, søster av Ferry Porsche. Piëch var direktør for Volkswagen, og han var blant annet den som bestemte at Bugatti Veyron skulle settes i produksjon. Piëch hadde 13 barn med flere kvinner.
Piëch fikk sin ingeniørtittel i 1962, etter en hovedoppgave om utviklingen av en Formel 1-motor. Samtidig var Porsche involvert i F1, og utviklet blant annet en åttesylindret motor for Porsche 804.
Piëch vant prisen Car Executive of the Century i 1999.
Biografi
Mens han ledet Volkswagen ble Piëch kjent for sine aggressive grep mot andre markeder. Han løftet merkene Volkswagen og Audi inn i et høyere segment, med stor suksess. Han gikk også etter nye merkenavn, og kjøpte blant annet Lamborghini for Audi, samt reetablerte Bugatti Automobiles SAS. Hans kjøp av britiske Rolls-Royce og Bentley var mer kontroversielt. Etter å ha kjøpt fabrikkene i Crewe, England ble Volkswagen nektet rettighetene til Rolls-Royce-merkenavnet. Piëch hevdet senere at han kun ønsket Bentley-navnet, men tapet av Rolls-Royce til rivalen BMW ble sett på som et stort nederlag.
Piëch klarte også å redde Volkswagen på det amerikanske markedet. Hans forgjenger, dr. Hahn, hadde lenge forsøkt å hente inn tapte markedsandeler i USA og Canada, som han hadde bygget opp som leder for Volkswagen of America fra 1958 til 1965, men mislyktes. Piëch bidro til å snu Volkswagens utvikling ved å sette Volkswagen New Beetle i produksjon, en modell som fra 1998 ble en stor suksess i USA.
Hos Porsche sto Piëch bak store endringer. Han sørget for at racerførernes plassering i bilen ble endret fra venstre til høyre, fordi dette ble sett på som en stor fordel på baner som gikk med klokka, noe de fleste gjorde. Fra hovedsakelig å bygge små racerbiler med omkring 2 liters sylindervolum overrasket Porsche mange, og gjorde en risikabel investering, da de startet byggingen av 25 Porsche 917 med 5-liters motor. Piëch startet også utviklingen av en 16-sylindret motor, ment for CanAm-serien, men ble nektet sjansen til å prøve den i løp fordi den eksisterende 12-sylindrede motoren var enklere, kraftigere og meget vellykket. Tre tiår senere, som direktør for Volkswagen, insisterte Piëch på å bygge den svært ambisiøse Bugatti Veyron, med en turboladet, 16-sylindret motor, 1 001 hestekrefter og en toppfart på over 400 kilometer i timen. Disse tallene var nær, eller til og med høyere, enn tallene på Porsche 917 og andre løpsbiler. Piëch sto også bak luksus-sedanen Volkswagen Phaeton, som var ment å konkurrere med biler som Mercedes-Benz S-Klasse.
Eierskap i Porsche
Piëch eide omkring 13 % av Porsche. For å hindre krangel mellom de mange familiemedlemmene ble det tidlig i 1972 bestemt at intet medlem av Porsche-familien skulle tillates å være involvert i den daglige driften av selskapet. Til og med selskapets grunnlegger, Ferry Porsche (Piëchs onkel), trakk seg da denne avgjørelsen ble tatt. Dette gjorde også at Piëch hoppet over til Audi.
Død
Piëch falt om i en restaurant og ble erklært død på et sykehus i Rosenheim den 25. august 2019.
Ved lanseringen i september 2019, ga man den lynhurtige Lamborghini Sián tilnavnet «FKP 37» (FKP=Ferdinand-Karl Piëch, 37=fødselsår).
Goran Bregović
Goran Bregović (serbokroatisk: Горан Бреговић, født 22. mars 1950 i Sarajevo, Jugoslavia) er en av de mest kjente moderne komponistene på Balkan. Han har komponert en del filmmusikk, blant annet for regissøren Emir Kusturica, og har også samarbeidet med Iggy Pop. Bregović angir selv sin nasjonalitet som «jugoslavisk».
Han ble først kjent som gitaristen i Bijelo Dugme (Hvit knapp), et band som bestod av alle de tre etniske gruppene i Bosnia; bosnjaker, kroater og serbere. Han både skrev musikken og innehadde en rolle i den norske filmen Musikk for bryllup og begravelser fra 2002. I 2008 sto han for pauseinnslaget i Eurovision Song Contest i Beograd.
Justinien de Clary
Justinien de Clary (født 20. april 1860, død 14. juni 1933) var en fransk skytter som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris.
De Clary vant en olympisk sølvmedalje i skyting under OL 1900 i Paris. Han kom på andreplass i trapkonkurransen bak sine landsmenn Roger de Barbarin og René Guyot. Det var 31 deltakere fra tre nasjoner; 29 franske og en fra Storbritannia og en fra Romania. Konkurransen ble avviklet i perioden 15. til 17. juli 1900.
Opiater
Opiater er kjemisk nært beslektede forbindelser (opioider) som finnes i eller er syntetisert fra morfinlignende plantealkaloider i opiumsvalmuen, Papaver somniferum. Disse stoffene gir smertestillende effekter via opioidreseptorer i sentralnervesystemet. Eksempler på opiater kan være morfin, heroin og kodein. Innenfor medisin beskriver begrepet opiat de narkotiske akaloidene som finnes i opiumsvalmuen, samt derivatene av disse alkaloidene.
24 Hour Party People
24 Hour Party People er en britisk biografisk dramakomedie fra 2002 om Manchesters populærmusikksamfunn fra 1976 til 1997, og særlig om Factory Records. Den ble skrevet av Frank Cottrell Boyce og regissert av Michael Winterbottom.
DJ (andre betydninger)
DJ, Dj, dJ og dj kan bety:
24 Hour Party People
Handling
Året er 1976 og Sex Pistols er i ferd med å prege musikkindustrien. Inspirert av den uregjerlige energien som skyllet fram med punken, oppsto plateselskaper som ville ta vare på opprøret snarere enn å kommersialisere det.
Den Cambridgeutdannede Granada-TV-verten Tony Wilson overvar Sex Pistols i Manchester i 1976, som en av 42 fremmøtte. Han bestemmer seg straks, sammen med noen venner, for å starte et plateselskap. Dermed oppstår legendariske Factory Records, og selskapets statutter føres ned i blod. Pistols hadde signert for EMI, men brøt straks, etter masse tumulter, for å gå over til Virgin.
Men et annet band begynner å gjøre seg gjeldende på tregrepsfronten. Joy Division besitter en særegen energi som bandets spastiske vokalist Ian Curtis spytter utover publikum. Tony Wilson booker dem på sin første kveld som klubbvert i Manchester, og gir dem platekontrakt i samme slengen. For Wilson er Ian Curtis større enn Elvis, Stones og Beatles til sammen, og sjokket er stort da vokalisten blir funnet hengende fra eget stuetak like før bandets forestående USA-turné.
Joy Division blir til New Order, mengder av plater selges, men Tony Wilson er like blakk. Det som eventuelt finnes av overskudd går til bandene eller pumpes inn i til dels mislykket klubbvirksomhet. Derfor må Wilson hele tiden fortsette sitt engasjement med Granada, hvor han må ta på seg det ene håpløse oppdraget etter det andre. Men oppturen kommer. New Order erobrer verden og nattklubben The Hacienda er med ett hippest på klubbkartet.
Så kommer Happy Mondays på banen, et band med svært dyre og lite helsebringende vaner. Klubbpublikummet synes plutselig vann smaker bedre enn øl, og i 1997 er kassa tom. Wilson avslutter sitt non-profit-imperium og gir bort alt som finnes av verdier, inkludert artistene han har i stallen.
24 Hour Party People er en dramatisering av rockens kanskje viktigste epoke. Med originalopptak av Iggy Pop, Sex Pistols, Siouxsie and the Banshees og Happy.
President (andre betydninger)
President kan vise til
117 (tall)
117 (ett hundre og sytten) er det naturlige tallet som kommer etter 116 og kommer før 118.
117 er et oddetall.
117 er atomnummeret til tenness.
117 er CXVII i romertall.
Dionísio Cerqueira
Dionísio Cerqueira er en kommune i delstaten Santa Catarina i sørregionen av Brasil.
Darchula (distrikt)
Darchula er et av Nepals 75 distrikter. Darchula ligger i den Fjernvestlige regionen, Mahakali sone.
Areal er 2 322 km². Folketall i 2001 var 121 996.
Darchula ligger i åsene i den vestligste delen av Nepal, med vestgrense mot den indiske delstaten Uttarakhand. I nord grenser distriktet mot den kinesiske provinsen Tibet. I øst mot Bajhang, og i sør mot Baitadi.
Hovedstad er Darchula.
Distriktet skal ha 41 landsbyutviklingskomiteer (Village Developtment Comitee (VDC), et administrativt nivå som nærmest kan sammenliknes med ''landkommuner), og 0 bykommuner.
Forventa levealder 56,4 år, barnedødelighet pr. 1 000 fødte 92,0. folk uten tilgang til reint drikkevann 28,8 % (tall fra 2001), leger 3 (2002).
Den fjernvestlige delen av Nepal er minst utvikla og fattigst i hele landet, med flest underernærte barn og høyest andel som lever under fattigdomsgrensa.
Befolkninga i distriktet var tradisjonelt nepali-talende khas kura, som i nyere tid i stor grad har gått over til å være særlig chhetri-kaste.
Christiern Pedersen
Christiern Pedersen (født ca. 1480 i Hillerød, død 16. januar 1554 i Helsinge) var en dansk prest, forfatter og oversetter.
Old Street
Old Street er ei gate i det sentrale London. Den går fra Clerkenwell i bydelen Islington vestover til Shoreditch i Hackney.
Christiern Pedersen
Liv og virke
Christiern Pedersen dro etter skolegang i Roskilde over Østersjøen i 1496 for å studere ved universitetet i Greifswald. Derfra fikk han baccalaureus-graden i 1498. Han ble kannik i Lund - han nevnes i kildene som dette i 1505 - og oppholdt seg i flere år ved universitetet i Paris (1508-15), der han ble magister og utarbeidet en latinsk ordbok med dansk oversettelse. Peder Laales ordspråk gjengav han også på latin og dansk. Han utgav en prekensamling kjent under navnet Jærtegnspostillen og en salmebok, kjent som Malmøsalmeboken (1533).
Old Street
Old Street omtales som Ealdestrate omkring 1200 og som le Oldestrete i 1373. Navnet antyder at gata er av betydelig alder; den kan være en del av en gammel romerveg mellom Silchester og hovedstaden Colchester.
Christiern Pedersen
Liv og virke
Hans første større verk var utgivelsen av Saxo Grammaticus' danmarkskrønike Gesta Danorum (Paris 1514), basert på et hittil ukjent håndskrift. Dette ble den såkalte editio princeps av verket på det danske språk. Tidligere hadde man ikke hatt særlig god oversikt over Gesta Danorum, det man hadde visst var fra en oppsummering kalt Compendium Saxonis som var å finne i Chronica Jutensis, datert rundt 1342. Det var utvilsomt slik Pedersen kjente til verket og begynte å lete etter noe mer fullstendig. Gjennombruddet kom ved hjelp av erkebiskop Birger Gunnersen av Lund som skrev til ham om at det var blitt funnet i hans område, og at det ville bli stilt til hans disposisjon.
Old Street
Old Street undergrunnsstasjon ligger ved rundkjøringa der Old Street krysser City Road.
Christiern Pedersen
Liv og virke
Den første legeboken i Norden var Pedersens En nøttelig Legebog faar fattige och Rige, Unge och Gamle fra 1533, om ulike «Soter og Siwgdome». Boken begynner på toppen, «Om Haarit falde aff Hoffuit» og ender med tærne, «Saar/bulde og frost paa benene». Ved vannlatingsbesvær skulle man ta haregress, støte det smått og binde det på den sykes navle. Da lyktes han angivelig i å tisse.
A5 (Storbritannia)
A5 er en av hovedferdselsårene i Storbritannia. Veien går fra London til Holyhead i Wales. Langs store deler av ruten følges den gamle romerske ruten Watling Street.
Christiern Pedersen
Liv og virke
Han var Christian IIs mann og fulgte kongen under hans flukt til Nederlandene. Her sluttet han seg til den lutherske reformasjonsbevegelsen og fikk et kritisk syn på sine tidligere katolske publikasjoner. Hand forfatterskap omfattet protestantiske oppbyggelseskrifter, ofte frie bearbeidelser etter Martin Luther.
A5 (Storbritannia)
Veien ble anlagt av ingeniøren Thomas Telford, og langs store strekninger i Wales ligger den i stor grad slik den opprinnelig ble konstruert. Flere av tollbodene langs veien er bevart på denne strekningen. Formålet med veien var å gjøre det mulig for hestekjerrer å frakte post mellom London og Holyhead, og derfra videre til Irland. På grunn av dette er den anlagt slik at den ikke noe sted har stigninger på mer enn 5 %.
Christiern Pedersen
Liv og virke
Han bodde senere i Malmö og i København, og han fikk i oppgave å oversette Bibelen til dansk. Arbeidet ble fullført i 1543 og utgitt i 1550.
A5 (Storbritannia)
Rute
Veien starter ved Marble Arch i London, og går nordvestover på Edgware Road. Den mister navnet A5 i nærheten av Edgware, og fortsetter som A5183 til kryss 9 sør for Luton på M1, hvor den igjen får navnet A5. På denne strekningen passerer den Elstree, Borehamwood, Radlett, St. Albans og Redbourn.
Veien går så gjennom Dunstable, Milton Keynes og Towcester, forbi Rugby og Hinckley og så gjennom Tamworth.
Christiern Pedersen
Liv og virke
Pedersen døde i 1554 etter 10 års opphold i Helsinge. Minnemuren i Gadekærsanlægget i Helsinge ble reist i 1956 til Christiern Pedersens minne.
A5 (Storbritannia)
Rute
Etter Brownhills krysser den motorveien M6 og fortsetter så via Cannock til Telford, en by som forøvrig har navn etter Thomas Telford. Derfra har den en kort strekning motorveistandard og heter M54.
Christiern Pedersen
Bibliografi
Et utvalg av hans skrifter:
Håkjerring
Håkjerring (Somniosus microcephalus) er en stor hai i slekten Somniosus, som teller fem arter og tilhører håkjerringfamilien (Somniosidae). Håkjerring er en benthopelagisk hai som finnes på begge sider av Nordatlanteren, i de kjølige vannmassene nord til Polhavet.
A5 (Storbritannia)
Rute
Den passerer så Shrewsbury, Nesscliffe og Oswestry, og går inn i Wales rett vest for Chirk. I Wales går den gjennom Corwen, Llangollen og Betws-y-Coed, så opp gjennom Capel Curig hvor den når sin maksimale høyde på 312 moh.
Christiern Pedersen
Bibliografi
Han gav også ut en revidert utgave av "Rimkrøniken". I tillegg skrev han en dansk oversettelse av Saxos "Gesta Danorum", men den ble aldri utgitt og gikk tapt da biblioteket ved København universitet brant i 1728.
A5 (Storbritannia)
Rute
Veien går så ned igjen mellom fjellene i Snowdonia, fordbi Bethesda og Bangor. Den krysser Menaistredet på Menai Suspension Bridge nær Bangor, og går så inn på Anglesey parallelt med A55 inn til Holyhead. Den slutter der ved Admiralty Arch, et monument tegnet av Thomas Harrison til minne om kong Georg IVs besøk under en reise til Irland.
Håkjerring
Biologi
Håkjerring er trolig det virveldyret som lever lengst. Før 2016 anslo IMR (Havforskningsinstituttet i Bergen) at maksimal levetid var cirka 200 år, men nå vet vi at den kan bli minst 272 år gammel. Håkjerringer vokser langsomt, med rundt én centimeter årlig. Det har imidlertid vært vanskelig å fastslå både alder og veksthastighet. Håkjerring har ikke samme vekstsoner i øresteiner og andre vev til å aldersbestemme arten med, slik en finner i andre fiskearter. Forskere ved universitetene i København og Århus, brukte karbonisotoper (C-14) i haiens øyelinse som grunnlag for å beregne vekst. Atomprøvesprenging på 1950-tallet, ga forhøyet nivå av C-14 i havet noe som etterlot tydelige spor i haiene.
Danske forskere har studert innholdet av den radioaktive isotopen 14C i øyelinsen hos håkjerring. Vevet i linsen er dødt og tilføres ikke mer 14C etter at det er dannet. Forskerne fant spor etter de store prøvesprengningene tidlig i 1960-årene. Ved å ekstrapolere målingene, mener de å ha påvist at håkjerring først blir kjønnsmoden ved en alder av 156 ± 22 år. Den eldste undersøkte håkjerring, var 5,02 m lang og 392 ± 120 år gammel, noe som gir en maksimal alder på omtrent 510 år.
Noen hevder at håkjerring skal kunne bli opptil 7,5 meter lang, selv om arten bare sjelden blir lenger enn 3–4 m. Hesthagen mfl. (2021), hevder at arten kan bli opptil 5,5 meter lang. Det er fanget slik hai på over 700 kg, og det finnes trolig individer som veier mer enn NaN Det største eksemplar som er målt var til 640 centimeters lenge, og veide NaN. Det er dog observert håkjerringer på over 7 meter. Den største som er fanget i Norge ble beregnet til å veie cirka NaN og målte 4,79 meter, men slike vektanslag er alltid belagt med stor usikkerhet. Haien ble imidlertid tatt med stang i Nedstrandsfjorden, 19. juli 2013. .
I juli 2018 ble den nest største håkjerringa tatt i Norge: Svenske Mikael Åkesson tok en håkjerring på rundt 1050 kilo i Andfjorden. Den var 406 cm i lengde og hadde en omkrets på 274 cm. Den tredje største tatt i Norge veide 880 kg, var 4,10 meter lang, og ble tatt med stang i Boknafjorden, 30. juni 2010. . I 2009 ble det fisket en håkjerring på 643 kilo og 3,65 meter i Trondheimsfjorden [Beitstadfjorden].
Predasjon og ernæring
I 2011 ble det vist en episode av Ut i naturen på NRK hvor håkjerringer ble mistenkt for a være rovdyret som dreper seler på Svalbard. I dokumentaren vises prøvefangst av håkjerring, og antallet av haien overrasket forskerne –de var nemlig mange flere enn hva forskerne hadde trodd. Mistanken om at håkjerring jakter på og eter selarten steinkobbe ble bekreftet, ved at det ble funnet store mengder av sel i håkjerringas mageinnhold. Haiartens bevegelsesmønster ble målt ved satellittmerking og akselerometer, og dokumenterte et langsomt dyr. Overraskelsen var desto større, siden selen beveger seg mer enn dobbelt så raskt. Forskernes hovedteori er at de spiser sovende sel, siden steinkobbe sover neddykket i vann. I juni 2008 fant også Norsk polarinstitutt deler av kjeven til en ung isbjørn i magen til en håkjerring.
Kommersiell status
Håkjerringas kjøtt er giftig og lukter kraftig av ammoniakk, og det må kokes eller stekes riktig for å kunne fortæres. Arten jaktes og utnyttes i hovedsak på grunn av den oljerike leveren, som blant annet ble brukt som kilde til tran og lampeolje. Behandlet kjøtt kan brukes som hundefôr og nødmat.
På islandsk kalles arten hákarl. Islendingene regner den som en delikatesse når den er gravet, men gravet håkjerring er svært illeluktende og spesielt i smaken. Om kjøttet ikke tilberedes riktig risikerer man å bli «haifull», en tilstand som ligner alkoholrus. Kjøttet må derfor tilberedes slik at giftene i kjøttet brytes ned.
Inndeling
Inndelingen følger WoRMS og er i henhold til Froese & Pauly (eds.) (2018b). Norske navn og beskrivelser i parentes er ikke gyldige, men kun midlertidige og høyst uoffisielle).
James J. Jeffries
James Jackson Jeffries, også kalt Jim Jeffries, (født 15. april 1875 i Ohio, død 3. mars 1953 i California) var en amerikansk bokser.
Generelt
Jim Jeffries har i nyere tid vært mest husket for Battle of the Century som han tapte for Jack Johnson. Johnson ble med det tidenes første fargede verdensmester i tungvektsboksing. Jeffries var imidlertid på høyde med flere boksere i historien. Han var en fryktet tungvektere i sin tid.
Oppvekst og tidlige år
Jeffries var langt større enn sine jevnaldrende og allerede tidlig i tenårene kunne han måle krefter med voksne menn, i en tid da folk gjerne hadde fysisk krevende jobber.
Som ung mann utmerket Jeffries seg i en rekke idretter. Hovedidrettene hans var boksing, bryting og turn, men han imponerte også i flere friidrettsgrener, deriblant høydehopp og sprint. Som 16-åring løp Jeffries 100 yards (91,4 meter) på ti sekunder. Dette var en imponerende tid på 1890-tallet.
Jeffries gjorde det spesielt bra i idretter som krevde rå styrke og utholdenhet. Med sine 90-100 kilo og høyde på 188 cm var han på størrelse med en moderne tungvekter.
Boksekarrieren
Etter hvert ble det klart at Jeffries' største talent lå innen boksing. Etter en relativt kort amatørkarriere debuterte han som proffbokser som 21-åring i 1896 ved å slå ut motstanderen sin i 14. runde (enkelte kilder hevder kampen gikk 17 runder). Jeffries' debutkamp var stipulert til 20 runder.
Han bokset mer på styrke enn teknikk, og var en meget offensiv bokser.
Rangert motstand
Etter elleve måneder som proff møtte Jeffries sin første rangerte motstander. Journalistene var stort sett enige om hvem som var de beste bokserne på den tiden. Joe Choynski hadde en recliste som lød 32-6-2, og hadde delt ring med flere store boksere, inkludert den daværende VM-mesteren, James J. Corbett, Bob Fitzsimmons, George Godfrey og Tom Sharkey.
I en blodig kamp i november 1897 kjempet Jeffries og Choyinski til en uavgjort dommeravgjørelse etter 20 runder. Choyinski utbokset Jeffries i første halvdel av kampen, men etterhvert som han begynte å trøtne, skrudde Jeffries opp tempoet mer og mer for hver runde. Mot slutten av kampen hadde Choyinski problemer flere ganger, og han uttrykte lettelse da siste runde var over. Jeffries var en bokser som klarte å opprettholde høyt tempo gjennom en hel kamp. Jeffries pådro seg stygge kutt inne i munnen i løpet av kampen. At boksere fikk kuttskader i munnhulen var nokså vanlig. Dette var før tannbeskyttere kom i bruk, og innsiden av lepper og kinn ble ofte skåret opp som følge av at slag klemte og rev vevet i munnhulen den mot tennene. I løpet av kampen mottok Jeffries et hardt slag på munnen som gjorde at innsiden av overleppen ble sittende fast i glippen mellom fortennene. Vevet i leppen satt så hardt fast at Jeffries trener måtte klippe over vevet som satt fast.
Mot tittelkamp
Etter uavgjort-avgjørelsen mot Choyinski var det klart at få boksere ville klare å måle krefter og utholdenhet mot Jeffries. VM-kamper på denne tiden var som regel stipulert til 25 runder, og målet var å få Jeffries i en tittelkamp så fort som mulig. Jeffries' neste store test skulle være den fryktede fargede australske bokseren, Peter Jackson. Jackson hadde i mange år forgjeves forsøkt å få en kamp mot den gamle mesteren John L. Sullivan. Til Jackson utallige utfordringer på slutten av 1880-tallet svarte Sullivan kort «I have never fought a nigger, and I never shall!». Dette på tross av at Jackson var ansett av alle som den beste utfordreren i verden. Det var ikke før James J. Corbett kjempet til en uavgjortavgjørelse mot Jackson etter 61 runder i 1891 at Sullivan endelig fant det han mente var en verdig utfordrer til tronen sin. Jackson ble frosset ut av VM-bildet fordi han var farget, ikke fordi han var så god som han var.
Jeffries hadde stor tro på seg selv og visste at en seier over Jackson ville være en VM-billett. Jackson var favoritt da han gikk inn i kampen mot Jeffries med en 47-1-3 (32 KO) recliste. Jeffries knuste Jackson allerede i tredje runde.
Jeffries ønsket nå å utkjempe en VM-kamp. Året i forveien hadde Bob Fitzsimmons tatt VM-tittelen fra James J. Corbett ved å slå ham ut i 14. runde. Jeffries visste at teknikeren Corbett ville være vanskelig å slå, med den tidligere mellomvektsmesteren Bob Fitzsimmons hadde en boksestil som passet Jeffries bedre. Problemet var at Fitzsimmons var mer interessert i å tjene penger som VM-mester på annen måte enn å forsvare tittelen.Til Jeffries utfordringer svarte Fitzsimmons at han ikke hadde gjort seg fortjent til en VM-kamp ennå.
«Sailor» Tom Sharkey hadde ord på seg for å være den røffeste bokseren i verden. Han var en brawler som Jeffries, men hadde mye mer erfaring og kunne skryte av en 28-0-5 (24 KO) recliste. Noen av kampene hans hadde til og med vært «bare-knuckle kamper». På papiret var han en bedre og mer erfaren bokser, men Jeffries visste at veien til en VM-kamp gikk forbi ham. Selv om Sharkey teknisk sett var ubeseiret, hadde Bob Fitzsimmons slått ham ut et par år tidligere. Dommeren i kampen deres, den gamle westernlegenden Wyatt Earp, hadde satt pengene sine på en Sharkey seier, og da Fitzsimmons senket Sharkey med sine fryktede kroppslag i 8. runde av kampen deres, fikk Earp panikk ved tanken om at innsatsen hans skulle gå tapt og erklærte Sharkey som vinner fordi Fitzsimmons hadde slått under beltestedet. Alle i publikum var uenig i avgjørelsen og pep ut Earp. Da Fitzsimmons konfronterte Earp etter kampen for å klage på avgjørelsen, svarte Earp med å true Fitzsimmons med revolveren sin. Fitzsimmons måtte pakke sakene sine å komme seg ut av byen. Denne hendelsen svertet mye av det gode ryktet Wyatt Earp hadde. Det er skrevet en egen bok om denne kampen og de påfølgende hendelsene, The Earp Decision er skrevet av Jack Demattos.
Som Peter Jackson og Joe Choyinski så var også Tom Sharkey favoritt over James Jeffries i kampen. Bokseekspertene på den tiden konkluderte med at Sharky gjorde alt bedre eller like bra som Jeffries, og han hadde mange ganger mer erfaring i tillegg. Sharkey og Jeffries møtte hverandre i San Francisco den 6. mai 1898, kampen var stipulert til 20, og vinneren ville få en kamp mot VM-mesteren, Bob Fitzsimmons. De to brawlerne kjempet 20 forrykende runder mot hverandre i svært høyt tempo. Begge boksere pådro seg stygge kuttskader og var rystet flere ganger i løpet av kampen. Da gong-gongen gikk for siste runde ble Jeffries erklært som vinner på poeng og offisiell utfordrer til VM-tittelen. I løpet av sine første 10 kamper hadde Jeffries slått 3 av de beste tungvekterne i verden. Jeffries var ydmyk etter kampen og erklærte at Sharkey var hans tøffeste motstander.
Verdensmester
VM-kampen mot Fitzsimmons var nå sikret. Selv ikke VM-mesteren kunne nekte for at Jeffries var en verdig utfordrer. Faktisk uttalte han at Jeffries prestasjoner i forhold til hvor lite erfaring han hadde var forbløffende, men Jeffries skulle nok selv finne ut nøyaktig hvorfor Fitzsimmons var VM-mester. Den 9. juni 1899 fant kampen sted i Brooklyn, New York. Mesteren var favoritten selv om Jeffries var betydelig større og tyngre, men Fitzsimmons hadde gjort karriere ut av å slå ut enda større og tyngre menn enn Jeffries.
Bob Fitzsimmons sies å være en av tidenes kilo-for-kilo aller beste og mest hardtslående boksere. Han var den første bokseren som ble VM-mester i tre vektklasser og møtte alle de beste bokserne i verden fra mellomvekt og oppover i en periode fra 1890-tallet til tidlig 1900-tallet. Selv om han sjelden veide mer enn 75 kg, hadde han ingen betenkeligheter med å møte boksere som veide 40-50 kg mer enn ham selv. Det var Fitzsimmons som uttalte det etterhvert kjente uttrykket the bigger they are, the harder they fall. Det var ingen papir-mester som Jeffries skulle opp mot, Fitzsimmons hadde slått alle nevneverdige boksere i verden innen 1899.
Kampen mellom Jeffries og Fitzsimmons var eksplosiv fra første sekund. Fitzsimmons var en smart bokser som visste at det å krige med en mann så sterk som Jeffries ville kun være til fordel for Jeffries, og han brukte derfor teknikk og rette støt for å holde kjempen unna. Jeffries tok i mot mange fulltreffere som ville ha sendt de aller fleste andre tungvektere deisende i kanvasen, men det var i stor grad denne kampen som skapte legenden om Jeffries stålkjeve. Etter hvert som hver runde gikk slo Fitzsimmons seg mer og mer tom for krefter og Jeffries kom mer og mer inn i kampen. Endelig i 11. runde klarte Jeffries å overvelde mesteren så mye at Fitzsimmons sank i kanvasen og ble telt ut. James J. Jeffries ble erklært VM-mester i tungvekt via knockoutseier i 11. runde i sin 11. proffkamp.
Utfordrere
Umiddelbart etter seieren over Fitzsimmons ble Jeffries utfordret av sin gamle rival, «Sailor» Tom Sharkey. Jeffries hadde ingen planer, som tradisjonen var, om å melke tittelen mest mulig utenfor ringen. Jeffries hadde satt seg et nytt mål etter å ha nådd sitt første. Han ville være den største tungvekteren gjennom tidene, en tittel som tilhørte «The Great John L.» (John L. Sullivan). Tom Sharkey hadde gjort seg verdig til en VM-kamp mot den nye mesteren basert på deres første jevne kamp alene. I tillegg hadde han gått flere kamper mot sterke navn siden det møtet.
Returkamp mot Sharkey
Returkampen mot Sharkey var stipulert til 25 runder og skulle finne sted på Coney Island, New York den 3. november 1899. Under treningsoppholdet foran kampen hadde Jeffires skadet venstre skulderfeste. Vanligvis blir kamper utsatt eller avlyst pga. slike skader, men Jeffries insisterte på at ting skulle gå som avtalt. Skaden gjorde at Jeffries slagkraft i venstre arm var betraktelig redusert, men han tok sjansen likevel. Mot sin tøffeste motstander skulle han altså gå inn i kampen med en skade som reduserte han som bokser. Dette ville vært uaktuelt i dag. Det var en rekke omstendigheter rundt denne kampen som var unike. For det første ble det regnet som tidenes beste boksekamp frem til da, og var regnet som dette i flere tiår senere. Thomas Alva Edison var på plass med filmkameraet sitt, det skulle være første gang en innendørs boksekamp ble filmet. Problemet var at for å få nok lys til at det kunne bli et brukbart opptak, måtte det lys til – mye lys. Lampene over ringen var senket så lavt at Jeffries kunne ta på dem ved å strekke armen i været. Det var nesten blendene for boksere, dommeren brukte cowboyhatt med et kaldt håndkle opp under fordi den ekstra varmen lampene avga rett over boksernes hode var uutholdelig. Flere av tilskuerne ringside besvimte pga. heteslag. Likevel klarte Jeffries og Sharky å prestere 25 actionfylte runder. Jeffries ble tildelt seieren på poeng.
Kampen og varmen fra lampene var en så enorm påkjenning for bokserne at få dager etter kampen hadde begge boksere mistet mesteparten av håret på hodet. Dette var forbigående, men sier mye om hvor ille varmen må ha vært i dette oppgjøret. Originalfilmen av kampen har vært savnet i mange tiår. Det som imidlertid er en kuriositet er at kampen ble piratfilmet, og Jeffries vs. Sharkey 2 er verdens første kjente piratopptak.
Legende og verdensmester
Jeffries stjernestatus hadde nå nådd vanvittige proporsjoner. Han ble omtalt i dikt og folkesanger, og vandrehistoriene om han var mange. En lege foretok en helsesjekk på Jeffries rundt denne tiden og konkluderte med at Jeffries styrke og helse gjorde at han «was simply not human» – umenneskelig. En historie om Jeffries forteller at han var på jakttur med noen venner; de hadde sporet en voksen hjort i en hel dag og da de endelig fikk skutt den, bar Jeffries den på skuldrene hele de 11 km tilbake til jaktleiren uten pause. Faktisk hadde resten av jaktlaget problemer med å følge tempoet hans. Jeffries deltok ofte i styrkeløft konkurranser med gode resultater og gikk for å være verdens sterkeste mann på begynnelsen av 1900-tallet, og vandrehistoriene om han tok ingen ende da han satte ny rekord for korteste VM-kamp da han slo ut sin neste utforder på 55 sekunder, en rekord som står i dag (når det gjelder en VM-tittel, ikke forbundstitler).
I 1900 møtte Jeffries det som skulle være sin vanskeligste motstander. Eks-mesteren «Gentleman» James Corbett var et naturlig valg av motstander. Han var høyt rangert og et kjent navn. I sin forrige kamp hadde Corbett utbokset Tom Sharkey fullstendig før han ble diskvalifisert ved at en av sekundantene sine entret ringen før gong-gongen ringte for 8. runde. Dette er diskvalifikasjonsgrunnlag og dommeren hadde ikke annet å gjøre enn å følge reglene. Corbett var ikke ukjent for Jeffries. Han hadde leid inn den unge Jeffries som sparringspartner i 1892 da han trente til sin VM-kamp mot John L. Sullivan. Corbett hadde også fungert som en av Jeffries sekundanter i kampen mot Fitzsimmons året før, mer for sin egen del enn for Jeffries, for det ble sagt at Corbett og Fitzsimmons hadde et så genuint hat forhold til hverandre og Corbett ville være så nære som mulig da den erkerivalen hans ble telt ut. Jeffries husket godt hvor godt Corbett hadde utbokset ham under sparringsøktene deres åtte år tidligere, men nå var Jeffries ikke lenger uerfaren 17-åring, men en 25 år gammel tungvektsmester bokseringen ikke hadde sett maken til. Han mente at de ville være jevnt matchet nå, og han gav den gamle mesteren en sjanse.
Mot Corbett
Det var ingen gammel, utbrent eks-mester som møtte til kamp mot Jeffries. Corbett leverte sin aller beste prestasjon i ringen noensinne, skrev eksperter som satt ringside til kampen. Den større og sterkere Jeffries så forvokst og klossete ut ved siden av. Hadde dette vært en 12 eller 15 runders kamp ville Corbett ha vunnet en soleklar poengseier. Men det var hardere bud i gamle dager, etter 12 runder var kampen såvidt halvveis og ingenting var avgjort. Corbett hadde gått 61 runder mot Peter Jackson tidligere, så kondisjonen hans var det ingen ting i veien med. Men det er forskjell på kondisjon og utholdenhet. Å bokse mot en motstander i 25 runder krever en ufattelig kondisjon, ingen av dagens tungvektere ville ha klart det, men når man må ta imot mange harde slag underveis blir det langt verre. Til det kreves en nærmest umenneskelig utholdenhet og psyke, og det var dette alle som møtte James Jeffries ikke mestret. Corbett utbokset Jeffries i 17 runder før Jeffries virkelig kom inn i kampen og begynte å gjøre skade på sin mer tekniske motstander. I 23. runde møtte Corbett veggen for hva han kunne tåle av kondisjon og utholdenhet. Jeffries hamret ham i senk og dommeren talte ham ut.
Annen motstand
Også i sin neste kamp skulle Jeffries møte på et kjent fjes. Gus Ruhlin, som Jeffries hadde bokset uavgjort mot tidlig i karrieren da de begge var nybegynnere hadde etablert seg som en rangert tungvekter siden deres første møte. Hvis det var noen tvil om hvem som var best i deres første kamp, så ble det klarhet i det nå. Ruhlin ble telt ut i 5. runde.
Siden deres første møte hadde Bob Fitzsimmons vunnet over den samme Ruhlin og Tom Sharkey, begge på knockout. Denne gangen var Fitzsimmons utfordreren og møtte Jeffries til returmatch den 25. juli 1902. Denne gangen skulle Fitzsimmons prøve ny taktikk mot Jeffries, det å gå til krig mot mesteren. Fitzsimmons var tross alt såpass hardtslående at ingen som hadde tatt i mot nok av slagene hans stod tiden ut. De to krigerne braste i hverandre fra første runde. Fitzsimmons holdt seg på nærdistanse der han fikk mest kraft i slagene sine og fyrte løs så hardt han kunne. Han var mye raskere enn Jeffries of kunne lese mesterens boksestil uten problemer. Mange trodde at Fitzsimmons var i ferd med å vinne, for allerede etter noen få runder hadde han brukket nese, kjeve, kinnben, ribben og påført mesteren stygge kutt i ansiktet. Historiene om Jeffries var gode, men det måtte være grenser for hvor mye han egentlig tålte. Men ingen fikk svar på det den kvelden. I 6. runde hadde Fitzsimmons slått så mye og så hardt at begge hendene hans var brukket og han var ikke i stand til å slå lenger. Dermed satte Jeffries i gang en brutal nedslakting av den gamle mesteren. I 8. runde ble Fitzsimmons telt ut.
Returoppgjør mot Corbett
Bob Fitzsimmons og Tom Sharky var nå helt ute av bildet for hva en VM-utfordring gjaldt. James Corbett derimot, hadde gjort en så bra figur mot Jeffries at publikum forlangte et returoppgjør. Villig til å møte hvem som helst unntatt fargede boksere, sa Jeffries seg enig og et returoppgjør mellom dem ble arrangert. I august 1903 møtte de to kjenningene hverandre, men denne gangen var det tydelig at Corbett ikke hadde mer å gå på. Jeffries nærmest seigpinte den gamle mesteren i 10 runder før han senket ham med et kroppslag.