cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
«Kranfartøy Nr. 2»
Kort tid etter ble «Kranfartøy Nr.9» overført til Oscarsborg. Den 14.4.1936 ble dette omdøpt til «Kranfartøy Nr.2». Det er derfor dette fartøyet det refereres til når en omtaler innsatsen til kranfartøyet ved Oscarsborg den 9. april 1940.
Lucas Cranach den yngre
Lucas Cranach den yngre (4. oktober 1515 – 25. januar 1586) var en tysk renessansemaler.
«Kranfartøy Nr. 2»
«Kranfartøy Nr.2» fikk en viktig rolle ved striden i Drøbaksundet. Dette fordi det var kjelesjau ved dampkraftverket i Drøbak slik at festningens landfaste lyskastere var ute av drift. Oscarsborg hadde på den tid ingen radar og en var helt avhengig av å se målet med det blotte øyet. I nattemørke måtte dette belyses med lyskaster. Motlys kunne også være aktuelt for å blende motstanderen og hindre ham i å se sitt mål. «Kranfartøy Nr.2» hadde dermed festningens eneste operative lyskaster!
Lucas Cranach den yngre
Han var sønn av Lucas Cranach den eldre. Han begynte som lærling i farens verksted, og etterhvert vokste hans berømmelse. Da faren reiste til Augsburg i 1550, overtok han ledelsen av verkstedet. Hans og farens stil var så like at det har vært vanskelig å fastslå hvem av dem som har utført enkelte arbeider. Lucas Cranach den yngre er kjent for portretter og enkle versjoner av allegoriske og mytiske scener.
«Kranfartøy Nr. 2»
Sjef på «Kranfartøy Nr.2» den 9. april var signalør Bakke. Kranfartøyet ble den første som oppdaget og rapportert de inntrengende skipene i grålysningen og tåke like foran festningen. Nr.2 lå på Drøbaksiden og slik til at den belyste styrbord side av «Blücher». Dette var til hjelp for orografene i Kopåsbatteriet, men til mindre hjelp for orografen i Hovedbatteriet som ikke fikk belyst målets vannlinje. Signalør Bakke belyste imidlertid målets øvre deler for deretter å slå lysstrålen ned mot sjøen. Dette var til hjelp for sikte fra Hovedbatteriet. Kommandanten, Oberst Eriksen, ga senere Bakke anerkjennelse for dennes bruk av lyskasteren.
«Kranfartøy Nr.2» ble i april 1940 overtatt av den tyske Kriegsmarine under navnet Kranschiff II og fortsatte ved Oscarsborg. Fartøyet ble utrangert og solgt i 1970.
Fartøyene var utstyrt med dampmaskin og åpen bro. På akterdekket stod en stor trommel for elektriske kabler til minene. På fordekket en lastebom for utsetting av miner og et kraftig spill for å kunne hale dem opp igjen for ettersyn. I baugen var montert en stor lyskaster 40–45 cm i diameter.
Hans Holbein
Hans Holbein kan være:
Maria Louise av Østerrike
Maria Louise av Østerrike (født 12. desember 1791 i Wien, død 17. desember 1847 i Parma) var keiser Napoleon Is andre kone. Hun var datter av den østerrikske keiseren Franz I og hans kone Maria Theresa av Napoli og Sicilia. Inntil hun ektet Napoleon var hun erkehertuginne av Østerrike.
20. mars 1811 fødte Maria Louise Napoleons eneste legitime barn. Sønnen fikk navnet Napoleon Francois Joseph Charles Bonaparte, konge av Roma (1811–1832). Ved Napoleons avsettelse fikk han tittelen hertug av Reichstadt av sin bestefar og verge, keiser Franz I, og gikk da under navnet Franz (Francois).
Ved Napoleons fravær både i 1812, 1813 og 1814, var Maria Louise regent over det franske riket.
Ved Napoleons endelige fall og abdikasjon i april 1814, flyktet Maria Louise og hennes sønn til Østerrike og keiser Franz Is beskyttelse. Maria Louise fikk ved Paris-traktaten 30. april 1814, lov til å beholde sin keiserlige tittel og tiltalen Deres Keiserlige Majestet keiserinne Marié Louise. Ved denne traktaten ble hun også gjort til hertuginne av hertugdømmene Parma, Piacenza og Guastalla. Disse hertugdømmene skulle opprinnelig gå i arv til hennes sønn, men Wienerkongressen vedtok at hertugdømmet kun skulle være hennes på livstid, og ikke arvelig. Senere ble det vedtatt at hertugdømmet Parma skulle føres tilbake til huset Bourbon.
I 1821, fire måneder etter mannens død, giftet Maria Louise seg med sin elsker grev Adam-Albert av Neipperg (1775–1829), i et morganatisk ekteskap. Sammen fikk de tre barn.
Fem år etter hennes andre mann døde, i 1834, giftet Maria Louise seg for tredje gang. Nok en gang ble det et morganatisk ekteskap, denne gangen med sin hoffsjef, grev Charles-René av Bombelles (1785 – 1856).
I sin tid som regent over Parma var Maria Louise sett på som en særs god hersker, og en av hertugdømmets beste herskere.
Reckless (album)
Reckless er det fjerde studioalbumet fra den canadiske rockartisten Bryan Adams, utgitt i 1984. Reckless er hans best-selgende album i USA, og toppet Billboards albumliste Billboard 200. I Norge nådde albumet en 2.-plass på VG-lista Topp 40.
Seks singler ble utgitt fra albumet, «Run to You», «Somebody», «Heaven», «Summer of '69», «One Night Love Affair» og «It's Only Love». Samtlige fikk topp 15-plasseringer på Billboard Hot 100.
AISSat-1
AISSat-1 er en norsk satellitt som ble skutt opp fra Sriharikota i India 12. juli 2010 i regi av Satish Dhawan Space Centre. Satellitten har som oppgave å bedre sjøsikkerheten i Nordområdene. Satellitten, som er en eksperimentsatellitt, mottar og videresender signaler fra det automatiske identifikasjonssystemet AIS. Dermed er dekningsområdet for AIS utvidet fra de kystnære farvann til alle havområder Norge forvalter.
AISSat-1 er en nanosatellitt som er formet som en kube på 20 x 20 x 20 cm. Den veier seks kilo. Teknologien ombord i AISSat-1 er utviklet i et samarbeid mellom Forsvarets forskningsinstitutt, Kongsberg Seatex, Kystverket og Norsk romsenter. Satellitten har kostet 30 millioner kroner og er finansiert av Nærings- og handelsdepartementet.
Oppskytingen fra India var planlagt til 9. mai 2010, men ble utsatt fordi det ble oppdaget en feil i raketten under testing før oppskytingen. Satellitten ble skutt opp fra India 12. juli 2010. Det er også bygget en satellitt AISSat-2 som er en kopi av AISSat-1. Den ble skutt opp fra den russiske rombasen Bajkonur i Kasakhstan 8. juli 2014. En tredje AISSat-3 er planlagt for operative behov.
Simen Ekern
Simen Ekern (født 24. oktober 1975) er en norsk journalist og sakprosaforfatter. Han er utdannet idéhistoriker. Han har særlig skrevet om Italia, italiensk politikk og samfunn.
Ekern tok hovedfag om kulturdebatt i mellomkrigstiden og tidsskriftet Vor Verden. Han begynte sin journalistiske karriere i studentavisen Universitas, der han også satt som styremedlem fra 2006 til 2008. Fra 1996 skrev han frilans for Aftenposten, VG og Dagens Næringsliv. For Dagbladet skrev han først i juni 2000 og ble etterhvert debattredaktør.
Siden 2004 har han rapportert fra samfunnslivet i Italia og utgitt bøker derfra. Den første fra 2006 handler om hvordan landets statsminister Silvio Berlusconi kom til makten (tiden 1980 til 2004). Dagbladet skrev året efter at Ekern av jentebladet Elle var blant de nominerte til Norges 33 kjekkeste menn, det året fotballspilleren Torstein Helstad vant.
I den andre Italiaboka fra 2011, har han intervjuet landets tidligere statsminister Giulio Andreotti for å belyse etterkrigstidens  kriminelle sider av Roma (frem til 1980), og fikk Brageprisen for det. Siden 2013 har han skrevet om kontinentaleuropa for Morgenbladet. I 2016 ble det kjent at Ekern var en av fire som det ble satset to millioner på.
Han er fra høsten 2020 NRKs Europa-korrespondent i Brussel.
Rotfylling
Rotfylling (endodonti) er en odontologisk behandlingsmetode som innebærer at pulpa (nerven) i tannroten fjernes.
Robert Seifert
Robert Seifert (født 31. januar 1988) er en tysk skøyteløper som konkurrerer i kortbaneløp. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hans beste individuelle resultat var nummer 17 på 500 meter.
Godwin av Wessex
Godwin (noen ganger Godwine), jarl av Wessex, (født ca. 1001, død 15. april 1053) var den mest betydningsfull høvdingen i England, etter monarken selv, under den danske kongen Knut den mektige og dennes etterfølgere. Kong Knut gjorde Godwin til den første jarl av Wessex. Godwin ble far til Harald Godwinson, den senere konge av England, og Edith av Wessex, hustru til kong Edvard Bekjenneren.
Begynnelsen: støtte til kong Edmund, deretter kong Knut
Godwins far er sannsynligvis Wulfnoth Cild, (ca. 983-1015) som var thegn av Sussex, skjønt senere dokumenter har beskrevet Godwins far som en ceorl. Wulfnoth var av kongelig angelsaksisk ætt som sjette generasjon etterkommer etter kong Ethelred av Wessex (837 - 871), den eldre bror av Alfred den store. Hans etterkommere ble forbipassert i den kongelige arvefølge, men ble prominente adelige i kongedømmet. Dette kongelige opphavet er omdiskutert, blir fortsatt forsket på og det er fortsatt heftet en del tvil til kravet.
Wulfnoth ledet en gruppe kongelige skip som gikk over til å drive piratvirksomhet og som en konsekvens ble hans land tapt og han selv drevet i landflyktighet. Det ble opp til hans sønn Godwin å forbedre familiens rikdom etter farens død i 1015. I sin tid ble Godwin sett på som en nykommer som gjorde sin «lykke» ved å inngå to giftemål med danske kvinner av høy rang og ætt.
Godwin var en sterk støttespiller til Edmund Jernside, sønn av kong Ethelred den rådville. Mens Edmund gjorde opprør mot sin far invaderte den danske kongen Knut den mektige England. Edmund ble drept sammen med mange av sine støttespillere, men Godwin overlevde og sverget sin troskap til kong Knut. Han ble venner med Knuts svoger, Ulf Torgilsson, og ble en av Knuts rådgivere. Godwin fulgte Knut til Danmark for å slå ned et opprør der. Innen 1018 var han selv blitt jarl, ble jarl av West Saxon innen 1019. I 1022 var han i stand til å gifte seg med Tyra Sveinsdatter, Knut søster. Tyra døde kort tid etter uten å ha født en arving, men Godwin fortsatte å stige i betydning og prestisje og ved 1023 var han blitt den aller mektigste jarlen i England. Da giftet han seg igjen med en dansk kvinne av betydningsfull ætt: Gyda Torkelsdatter, datter av Torgil Sprakling, og således en av kong Knuts kusiner.
På høyden av sin makt: støtte til Harald Harefot
Den 12. november 1035 døde Knut. Hans kongedømme, bestående av England, Danmark, Norge og deler av Sverige, gikk i oppløsning. Høvdingene i Norge hentet Magnus, sønn av Olav den hellige, til landet og Knuts sønn Svein Knutsson (eller Svein Alfivason som han også blir kalt) flyktet fra Norge. I England grep Harald Harefot, Knuts illegitime sønn med Ælfgifu Ælfhelmsdatter av Northampton (som også fødte Svein), makten og tronen. I Danmark satt Hardeknut, Knuts legitime sønn med dronning Emma av Normandie.
I 1037 ble den engelske tronen utfordret av Alfred av Wessex, den yngste sønnen til Ethelred den rådville i hans ekteskap med Emma av Normandie (og således halvbror til Hardeknut). Godwin skal ha fanget Alfred selv eller lurt ham ved å late som han var en alliert, og deretter utlevert ham til hærstyrken til kong Harald Harefot. Uansett ble Alfred blindet, mishandlet og døde snart ved Ely. En av de ansvarlige kan ha vært Godwins sønn Svein Godwinson, en mann med et iltert, kanskje psykotisk raseri, og som etter sigende skal ha drept sin egen fetter.
Den 17. mars 1040 døde Harald Harefot og Godwin støttet kroningen av hans halvbror Hardeknut da han kom til England. Da Hardeknut selv døde brått i en alder av 25 år den 8. juni 1042 uten en arving ga Godwin motvillig sin støtte til dennes halvbror Edvard Bekjenneren. Edvard var den andre sønnen til Emma og Ethelred II, og hadde tilbrakte det meste av sine tretti år i landflyktighet i Normandie. Edvards regime gjeninnførte det angelsaksiske huset av Wessex til den engelske tronen. Emma av Normandie hadde ingen stor kjærlighet til sine sønner med Ethelred II og skal ha støttet kravet til den norske kongen Magnus den gode, som da var blitt konge av Danmark, ved at denne hadde arverett til den engelske tronen etter Hardeknut. Også Godwin skal ha støttet dette kravet en stund.
Senere konflikter: Nedgang og død
Til tross for at det ble påstått at Godwin var medansvarlig i drapet på kong Edvards bror Alfred sikret Godwin sin posisjon ved å gifte bort sin datter Edith (Eadgyth) til Edvard i 1045, et ekteskap som Edvard inngikk i takknemlighet for Godwins støtte. Ekteskap forble barnløs, noe som senere skulle gjøre arverekkefølgen til tronen problematisk. Etter hvert som Edvard trakk til seg rådgivere, adelsfolk og prester fra sitt tidligere eksil i Normandie for å sikre sin maktposisjon ble vokste Godwins mistro til den økende normanniske innflytelsen og han ble selv leder for opposisjonen. Situasjonen toppet seg da kongen utnevnte normanneren Robert av Jumieges til erkebiskop av Canterbury.
Etter et voldelig sammenstøt mellom folk i Dover og den besøkende Eustace II, greve av Boulogne, kong Edvards nye svoger (gift med Goda av England, Edvards søster), ga Edvard ordre til at folket i Dover skulle straffes, noe han og jarl Leofric fra Mercia hadde gjort i Worcester (Leofrics jarldømme). Denne gangen nektet Godwin og valgte å utfordre kongen og en besøkende utenlandsk hersker på vegne av sine landsmenn. Edvard innså at dette var en prøve på hvem som satt med makten, og fikk støtte fra de andre jarlene, jarl Siward (Sigurd Danske) fra Northumbria og ikke minst jarl Leofric fra Mercia. Godwin og hans sønner ble straffet med landsforvisning fra kongedømmet i september 1051. I tiden da Godwin var landsforvist mistet også dronning Edith, Godwins datter, sin maktposisjon. Edvard fikk henne plassert i et nonnekloster.
Godwin og sønnene kom tilbake det påfølgende året, ni måneder etter landsforvisningen, og seilte opp elven Thames til London med en stor flåte og tvang Edvard til gjenopprette hans jarldømme. Edith ble også restaurert til sin tidligere makt som Englands dronning. Baksiden av maktdemonstasjonen fra kongens undersått var at det satte en presedens som ble fulgt av en rivaliserende jarl noen år senere, og deretter av Godwins egen sønn i 1066.
Den 15. april 1053 døde Godwin, kanskje av slag, i Winchester hvor han tilbrakte påsken sammen med kongen. En uverifisert påstand mener at han på dødsleiet nektet for at han hadde noe ansvar for drapet på kongens bror Alfred i 1036. Ved middagsbordet skal Godwin ha sverget: «Må dette brødstykket kvele meg om jeg selv i tankene har vært falsk mot deg konge!» Og deretter fikk han maten i vranghalsen, kvaltes og døde...
Hans sønn Harald Godwinson etterfulgte ham som jarl av Wessex, et område som den gang dekket grovt sett det sydlige tredjedelen av England. Med dødsfallene til jarl Siward i 1055 og senere jarl Algar i 1062 skapte et maktvakuum som sønnene til Godwin grep til fulle. Toste Godwinson fikk hjelp til å få jarldømmet Northumbria og således kontrollerte det nordlige England. Jarlen av Marcia ble utmanøvrert og plassert på sidelinjen i maktkampen om England, spesielt etter at Harald og Toste brøt den walisiske-mercianske alliansen i 1063. Harald Godwinson klarte senere å få seg selv akseptert som Edvards etterfølger som konge av England etter en tvilsom påstand om at Edvard hadde lovt ham tronen på sitt dødsleie. Edvard hadde ingen barn, verken legitime eller utenfor ekteskap, med Haralds søster Edith. Harald hadde allerede makten i Wessex og han hadde giftet seg med søsteren til jarl Edwin av Mercia og jarl Morcar av Northumbria. Sistnevnte etterfulgte som jarl av Northumbria da Toste Godwinson hadde gjort seg såpass upopulær ved hardt styre at et opprør tvang ham til å flykte fra jarldømmet.
På samme måte som Huset Capet hadde grepet kongsmakten i Frankrike så det ut til at Godwins ætt hadde grepet makten om England. De eneste skjær i sjøen var at på grunn av Haralds egne maktambisjoner valgte han ikke å støtte broren Toste i hans krav på jarldømmet i Northumbria. I raseri over dette vendte Toste seg til den norske kongen Harald Hardråde og støttet dennes krav på den engelske tronen mot broren Harald. Samtidig satt hertug Vilhelm i Normandie og mente at også han hadde et krav på den engelske tronen. Det store sammenstøttet skulle skje i det store omveltningsåret 1066.
Edoras
Edoras er et fiktivt sted fra J.R.R. Tolkiens verden Midgard. Edoras er hovedstad i Rohan.
Byen Edoras er bygget på en ås, som ligger i en dal fra Kvitklettene, og blir beskyttet av en trepalisade. Utenfor byen ligger det kongelige gravhauger på begge sider av veien som fører til byen. På gravene vokste blomsten Simbelmynë. Edoras ble bygd av Rohans andre konge, Brego sønn av Eorl Unge. Før dette skjedde var det Aldburg, som lå i området kjent som Fold, som var hovedstaden av Rohan.
Edoras er den eneste ordentlige byen i Rohan, og i den lå Den Gyldne hallen, Meduseld. Det var her at Aragorn, Gimli, Legolas og Gandalv møtte kong Théoden.
Edoras er bygd helt i enden av dalen Hovadal, som ligger under det store fjellet Starkhorn. Elva Snøbrunna flyter fra fjellet og forbi byen på sin vei mot elva Entsiget.
I filmen ble Éothain ble sendt sammen med sin søster Freda av deres mor Morwen for å alarmere Kong Théoden i Edoras om at villmennene herjet gjennom Rohan og brente hus og gårder.
Vinjestoga
Vinjestoga er Åsmund Olavsson Vinjes barndomshjem i Telemark. Museet ligger like ved E134 på Vinjesletta i Vinje kommune.
Vinjestoga er en typisk husmannsstue fra 1800-tallet.
Eksterne lenker
Vest-Telemark museums hjemmesider
Thurrock
Thurrock er en enhetlig myndighet i England. Den ligger ved Themsen, øst for London. Området grenser mot Stor-London, Essex og Kent.
Thurrock var et distrikt i Essex inntil 1. april 1998, da det ble en enhetlig myndighet. I seremonielle sammenhenger tilhører området fortsatt Essex. Distriktet dekker et areal på 375,37 km² og hadde 127 114 innbyggere i 2011.
Store deler av befolkningen er lokalisert langs elvebredden, som er 29 km lang innenfor Thurrock. Det ligger også flere større industriområder der, som inkluderer to store oljeraffinerier og forskjellige produksjonsbedrifter. Lakeside Shopping Centre er, med sine over 300 butikker, et av de største kjøpesentrene i Europa.
Omkring halvparten av arealet er definert som grønt belte, det vil si natur hvor det er begrensninger blant annet på nybygging. Det er allikevel fortsatt muligheter for utvidelser av industriområdene, og området regnes for å ha stort utviklingspotensiale.
Nærheten til London og gode kommunikasjonsmuligheter styrker Thurrocks vekstmuligheter. Motorveien M25, ringveien rundt London, går like ved, jernbanen har direkte linje til det sentrale London og London City Airport har mye forretningstrafikk. Det er også en ferge over Themsen mellom Tilbury og Gravesend.
Byer og landsbyer
Det er også flere landsbyer i Thurrock.
18 til I Die
18 til I Die er det syvende studioalbumet fra den kanadiske rockeartisten Bryan Adams. Albumet ble gitt ut den 4. juni 1996 gjennom A&M Records og ble en kommersiell suksess som toppet lister i Storbritannia, og havnet på andreplass i Canada. Albumet ble spilt inn på flere steder, inkludert Jamaica og Frankrike. Kritikken var blandet, og enkelte anmeldere mente at Adams prøvde å fremstå som en ung mann, men at det hele hørtes ut som om han gikk gjennom en midtlivskrise. Hvor Adams sine tidligere album hadde vært ganske like i produksjons- og låtkvalitet ble 18 til I Die sett på som en slags samling av litt av hvert, med ballader (I'll Always Be Right There og I Think About You), blues-inspirert rock (Black Pearl, Do To You) og lydspor til film (Have You Ever Really Loved A Woman?, Star). Albumet ble dårlig mottatt av tilhengere i USA, og hadde høyeste listeposisjon på 31 plass. Albumet ble det siste som solgte til platina i USA. Adams startet en verdensomspennende turné for albumet, «18 til I Die»-turnéen, i mai 1996 i Tallinn, Estland. Dette er det første albumet av Adams som ikke har en sang med Jim vallance, som har kritisert albumets tekster (især sangen (I Wanna Be) Your Underwear).
Albumet hadde fire singler: «The Only Thing That Looks Good on Me Is You» (albumets første singel, utgitt 7. mai), «Let's Make a Night to Remember», «Star» og «18 til I Die». Albumet ble gitt ut i juni. Adams turnerte i Amerika og Europa for å reklamere for albumet. Den største av konsertene ble holdt i Wembley Stadium i juli 1996, med 70,000 tilskuere.
Platen solgte over 5 millioner kopier på verdenomspennende basis.
Innspilling og produksjon
Albumet ble skrevet, spilt inn og produsert av Adams og R.J. "Mutt" Lange i et hus i Ocho Rios, Jamaica mellom vinteren 1994 og sommeren 1995, samt i to forskjellige hus i Provence, Fankrike mellom høsten 1995 og våren 1996. Innspillingen ble gjort med Warehouse Studio Mobile Unit. Selv miksingen ble gjort i et hus i Provence, Frankrike, i mars 1996 av Bob Clearmountain. Adams spilte også noen av sangene fra albumet live før utgivelsen: «Let's Make A Night To Remember» ble spilt under en lydsjekk på en konsert i 1993 under turnéen «So Far So Good World Tour». De tolv sangene var ferdigstilte i 1995, men han gikk senere tilbake og spilte inn to nye sanger: «The Only Thing» og «18 til I Die», og oppkalte albumet etter sistnevnte.
Utgivelse
Bryan hadde ikke noe press på seg under innspillingen av dette albumet, da det ikke var noe press på ham for å lage en stor hit etter suksessen med Waking Up the Neighbours og So Far So Good. Adams ga ut «The Only Thing» i mai og promoterte med konserter over hele verden. Han spilte også på show som The Today Show og The David Letterman Show.
«18 Til I Die» var en stor kommersiell suksess med utgivelsen i Europa. I Storbritannia havnet albumet på 1.-plass på albumlisten, til tross for dårlige salgstall i USA, hvor albumets høyeste listeposisjon var 31.-plass på Billboard 200, hvor den ble i tre uker. I Canada havnet albumet på 4.-plass. I slutten av juni 1996 ble albumet gitt ut i Australia, New Zealand og resten av Europa. Albumet var inne på topp i Nederland, Belgia, Sveits, Finland, Norge, Østerrike, Sverige, Tyskland og Australia, og topp 20 i Frankrike.
Albumet solgte til platina i USA, og er det siste studioalbumet fra Adams som har oppnådd dette i landet. Albumet var stort sett ikke spilt på rockeshow i USA etter hans suksess med ballader.
18 til I Die inkluderte hitsinglene «The Only Thing That Looks Good on Me Is You», «Have You Ever Really Loved a Woman», «Let's Make a Night to Remember», «Star», og «18 'Til I Die», som alle fikk egne musikkvideoer. «Have You Ever Really Loved a Woman» havnet på førstplass på singellisten i USA, mens «Let's Make a Night to Remember» havnet på 24.-plass. Alle singlene gjorde det bra i Europa. «The Only Thing That Looks Good on Me Is You» var den mest suksessfulle sangen på rockelister, og havnet på 5.-plass på UK Singles Chart og 1.-plass på Canadian Singles Chart. Sangen blir av mange sett på som en av de mest populære sangene av Bryan Adams, og musikkvideoen ble spilt mye på TV.
Albumforskjeller
Den australske versjonen av 18 til I Die hadde sangen «I Finally Found Someone» (en duet med Barbra Streisand) istedenfor «You're Still Beautiful to Me» og hadde et annet omslag med lilla bakgrunn, samt at sporene var i forskjellig rekkefølge. Den japanske utgaven hadde bonussporet «Hey Elvis».
Angus
Angus består av tre forskjellige geografiske områder. I nord og vest er regionen fjellrik. Dette området kalles Angus Glens, og er tynt befolket. I sør og øst er det et mer rullende åslandskap ned mot sjøen, og dette området har noen større byer. Mellom dem ligger Stratmore, en fruktbar dal som er kjent for dyrking av poteter og frukt og kvegdrift, da spesielt kvegsorten angus.
Angus var historisk sett en provins, og senere et lensmannsdømme (sheriffdom) og grevskap (offisielt kjent som Forfarshire fra 1700-tallet til 1928), som grenset til Kincardineshire i nord-øst, Aberdeenshire i nord og Perthshire i vest; sørover vendte den mot Fife over Firth of Tay; disse forblir grensene til Angus, minus Dundee som nå danner sitt eget lille adskilte rådsområde. I 1975 ble noen av dets administrative funksjoner overført til rådsdistriktet i Tayside-regionen, og i 1995 resulterte ytterligere reformer i opprettelsen av det enhetlige Angus Council.
Etymologi
Stedsnavnet Angus indikerer området til piktisk konge ved dette navnet på 700-tallet.
Forhistorie
Arkeologiske funn som dekket bronsealderen er å finne i overflod i området. Eksempler inkluderer hellekistegraver funnet nær West Newbigging, omtrent en kilometer nord for byen. Disse gravene omfatter også keramikkurner, et par sølvskiver og et armbind i gull. Arkeologiske funn fra jernalderen er også godt representert, for eksempel i strukturer under bakken nært kirkegård i Warddykes og ved West Grange of Conan, samt de mer kjente eksemplene ved Carlungie og Ardestie.
Middelalderen
Området er tradisjonelt assosiert med det piktiske territoriet Circin, som antas å ha omfattet Angus og Mearns. Ved grensen til det var de piktiske kongedømmene Cé (Mar og Buchan) i nord, Fotla (Atholl) i vest, og Fib (Fife) i sør. De mest synlige levningene av den piktiske tiden er de mange skulpturerte steinmonumentene som finnes over hele området Angus. Av særlig oppmerksomhet er samlingene funnet i Aberlemno, St Vigeans, Kirriemuir og Monifieth.
Angus er først registrert som en av provinsene i Skottland i 937, da Dubacan, mormaer av Angus, er registrert i Krønike om kongene av Alba som å ha dødd i slaget ved Brunanburh. Dubacan er den første mormaer fra noen av provinsene i kongeriket Alba som ble navngitt individuelt.
Angus markedsføres i dag som hvor Skottland ble til og som dets fødestedet. Signeringen av Arbroath-deklarasjonen ved Arbroath Abbey i 1320 markerte etablering av Skottlands som en uavhengig nasjon. Det er et område med rik historie fra piktisk tid og utover. Viktige historiske steder i tillegg til Arbroath Abbey inkluderer Glamis Castle, Arbroath Signal Tower museum og Bell Rock Light House.
Skjern kommune
Skjern kommune er en tidligere dansk kommune i Ringkjøbing amt. Kommunesenteret var byen Skjern. Etter regionreformen i 2007 er den en del av nye Ringkøbing-Skjern kommune i Region Midtjylland.
Hans Holbein den eldre
Hans Holbein (født rundt 1465 i Augsburg; død rundt 1524 i Basel eller Isenheim) var en tysk maler som virket i overgangen mellom seingotikken og renessansen. Hans Holbein var eldste medlem av en berømt familie malere som også omfattet broren Sigmund og sønnene Ambrosius og Hans Holbein den yngre.
Foruten i sin fødeby virket han i Ulm, Frankfurt am Main og Alsace.
Angus
Middelalderen
Angus is marketed as the birthplace of Scotland. The signing of the Declaration of Arbroath at Arbroath Abbey in 1320 marked Scotland's establishment as an independent nation. It is an area of rich history from Pictish times onwards. Notable historic sites in addition to Arbroath Abbey include Glamis Castle, Arbroath Signal Tower museum and the Bell Rock Light House.
Tradisjonelt grevskap
Angus er også et tradisjonelt grevskap, som grenser mot Kincardineshire, Aberdeenshire og Perthshire, samt Firth of Tay.
Karies
Karies er den hyppigste tannhelsesykdommen i Norge.
Bakteriene i plakken lever på gjærende karbohydrater som tilføres med kosten.
Stadio San Nicola
Stadio San Nicola ble åpnet i 1990, tegnet av Renzo Piano. Stadionet er hjemmebane til den italienske fotballklubben AS Bari som spiller i Serie B. Det har en kapasitet på 58 270 og er eid av kommunen. Den sto ferdig bygd i 1990, ble brukt i VM i fotball 1990, og ble allerede i 1991 brukt til finale i Serievinnercupen.
Finalen sto mellom Røde stjerne Beograd fra Serbia og Olympique Marseille fra Frankrike. 56 000 ivrige fotballfans møtte opp og så en målløs finale som måtte avgjøres på straffesparkkonkurranse. Røde Stjerne trakk det lengste strået og vant 5-3.
Viktor Knoch
Viktor Knoch (født 12. desember 1989) er en ungarsk skøyteløper som konkurrerer i kortbaneløp. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hans beste individuelle resultat var nummer 20 på 500 meter.
Han tok gull under Vinter-OL 2018.
Jon Knudsen
Jon Knudsen (født 20. november 1974 på Høybråten i Oslo) er en norsk fotballtrener og tidligere fotballspiller, som er keepertrener for Norges kvinnelandslag i fotball.
Spillerkarriere
Knudsen spilte for de fleste aldersbestemte landslag, men først som 33-åring debuterte han på Norges A-landslag. Det skjedde den 11. oktober 2008, i VM-kvalifiseringskampen mot Skottland.
Trenerkarriere
Etter sin spillerkarriere var Knudsen i flere år keepertrener på Norges Toppidrettsgymnas. I 2014 var han keepertrener for LSK Kvinner, og fra 2016 til 2018 hadde han samme rolle i Strømmen. I desember 2018 ble han ansatt som keepertrener for Lillestrøm.
I august 2022 ble det kjent at Knudsen var blitt engasjert som en del av trenerteamet til det norske kvinnelandslaget i fotball, og at han skulle fullføre 2022-sesongen med Lillestrøm før han fra januar 2023 tiltrådte en heltidsstilling i NFF.
Familie
Knudsen er fra Høybråten i Oslo. Han er bror av Mari Knudsen og Atle Knudsen, som blant annet er skapere av barneseriene Linus i svingen og Jul i Svingen. Knudsen selv hadde en liten rolle i sistnevnte serie, som «pappaen til Nure».
Jon Knudsen er far til Magnus Knudsen, som også er fotballspiller.
Statistikk
per 31. desember 2013
Valkendorfs Kollegium
Valkendorfs Kollegium i Sankt Peders Stræde, Latinerkvarteret i København, er et kollegium, som kan skrive sin historie helt tilbake til den 26. februar 1589, hvor det ble grunnlagt av Christoffer Valkendorf.
Angelo Maria Dolci
Angelo Maria Dolci (født 12. juli 1867 i Civitella di Agliano ved Bagnoregio i Italia, død 13. september 1939 i Civitella di Agliano) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han virket i den pavelige diplomati, blant annet i Ecuador, Bolivia, Peru, og (etter et avbrekk som residerende erkebiskop av Amalfi) i Tyrkia, Belgia og Romania.
Han ble kreert til kardinal i 1933 av pave Pius XI, med Santa Maria della Vittoria som tittelkirke.
Valkendorfs Kollegium
Mange kjente personer har vært alumni på kollegiet gjennom tidene. Av de mest kjente kan nevnes:
Angelo Maria Dolci
Han deltok ved konklavet 1939 som valgte pave Pius XII.
John Aston
John Aston (født 3. september 1921 i Manchester, død 31. juli 2003 i Manchester) var en engelsk fotballspiller som spilte hele sin karriere i Manchester United mellom 1946 og 1954. Som hans sønn, John Aston jr., kom han opp i gjennom Uniteds junioravdeling. I 1939 ble han profesjonell, men han spilte ikke en kamp før i 1946 på grunn av andre verdenskrig. Han spilte til sammen 284 kamper for Manchester United og scora 30 mål. I tillegg spilte han 17 landskamper for.
Han debuterte i United-drakta 18. september 1946 i en hjemmekamp mot Chelsea. Han skaffet seg et navn som angrepsspiller, men manager Matt Busby mente han kunne gjøre en like god jobb i forsvar, så han ble venstreback i stedet. Han spilte så bra i denne posisjonen at han ble med til VM i 1950, som eneste United-spiller.
Kontinentalcupen i skihopping for kvinner 2009/10
Kontinentalcupen i skihopping for kvinner 2009/10 ble arrangert i perioden 8. august 2009 – 7. mars 2010. Kontinentalcupen ble organisert av FIS (Det internasjonale skiforbundet). Det ble arrangert separat sommercup og vintercup med henholdsvis 7 og 20 individuelle renn.
John Aston
Han måtte legge opp i 1954 på grunn av tuberkulose. Men han fortsatte i United som både talentspeider og trener for juniorlagene. Han ble utnevnt til sjefspeider i 1970, men måtte slutte i jobben da Frank O'Farrell måtte gå av som manager et par år senere.
Han fikk flere høydepunkter i United-drakta. I 1948 vant United FA-cupfinalen 4–2 mot Blackpool. Aston skulle ta seg av en av verdens beste spillere, Stanley Matthews, noe han klarte bra. I sesongen 1951/52 lyktes United å vinne ligaen igjen. United slo Arsenal 6–1 på Old Trafford i siste runde og vant dermed sitt første seriegull siden 1911.
Hans sønn John vant også ligaen med United i tillegg til Uniteds første seier i Europacupfinalen i 1968.
Han døde 31. juli 2003 81 år gammel.
Tamara
Tamara er en opprinnelig russisk form av det hebraiske kvinnenavnet Tamar, som betyr «palmetre».
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Herman Major
Herman Wedel Major (født 23. februar 1814 i Kristiansand, død 26. september 1854) var en norsk lege. Han var en pioner og drivkraft innen utviklingen av norsk psykiatri, både faglig og institusjonelt.
Slekt
Major stammet fra den opprinnelig irske Major-slekten fra Kristiansand. Han var sønn av den irske forretningsmannen Robert Gonsalvo Major (1766–1839) som rømte til Kristiansand fra Irland etter å ha vært involvert i motstandsbevegelsen United Irishmen. Moren het Sophie Benedicte Weidemann. Selv ble han gift med Ida Cathrine Grüning.
Liv
Major fikk privat undervisning og ble student i 1832. I 1834 begynte han på det medisinske studium, og i 1842 ble han medisinsk kandidat. Etter farens selvmord i 1839 og forloveden Fanny Rahbeks uroanfall i 1842, begynte han å lese psykiatri. 1843–45 foretok han en statsstøttet reise i Tyskland og Frankrike for å studere sinnssykdommer.
Freek van der Wart
Freek van der Wart (født 1. februar 1988) er en nederlandsk skøyteløper som konkurrerer i kortbaneløp. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hans beste individuelle resultat var nummer 20 på 500 meter.
Herman Major
Liv
Fra 1847 var Major lege ved Oslo Sindssygeindretning, hvor han ble utnevnt til bestyrer i 1851. I 1846 hadde han utført en stor undersøkelse av de psykisk lidende menneskers kår i Norge (Indberetning om Sindssyge-Forholdene i Norge i 1846). Her viste han at forholdene var forferdelige i de «dollhus» og «dårekister» som var anlagt for forvaring og innesperring av psykisk lidende. Det gav grunnlaget for at han klarte å få innført en lov om «Sindsyges pleie og behandling» av 17. august 1848, slik at omsorgen nå ble en oppgave for helsevesenet, adskilt fra både fattigforsorgen og fengselsvesenet. Han mottok dessuten et årlig stipend for å fortsette sitt arbeid.
Det var forutsetningen for at staten kunne bygge Gaustad sykehus i Christiania og senere Eg sykehus i Kristiansand – Norges to første psykiatriske sykehus. I mellomtiden var Major utsett til å ble direktør ved det nye asylet i Oslo – dagens Gaustad sykehus, men i 1854, like før innsettelsen, trakk han seg og utvandret til Amerika. Under overfarten sank «Arctic», skipet han reiste med, og både Herman Wedel Major, familien hans, og broren – den tidligere ordfører i Oddernes kommune Robert Major jr. – omkom.
Foruten den nevnte Indberetning, skrev han artikler i Ugeskrift for Medicin og Pharmacie, Norsk Magazin for Lægevidenskaben, Morgenbladet og Bergenske Blade.
Hvem eier Tyssedal?
Hvem eier Tyssedal? er en norsk dokumentarfilm fra 1975. Filmen handler om konflikter arbeiderne på industristedet Tyssedal var involvert i. I flere generasjoner hadde folk på stedet arbeidet på den lokale aluminiumsfabrikken DNN Aluminium som hadde utenlandske eiere. De utenlandske eierne var ikke så interessert i å modernisere og investere i fabrikkanlegget. Filmen fokuserer på året 1973. Arbeidsmiljøet var da helsefarlig, og naturen i området sterkt skadet av utslipp fra fabrikken. Arbeiderne krevde da at eierne enten skulle modernisere, eller så skulle eierne bli fratatt de gunstige kraftkonsesjonene og kraftavtalene de hadde med staten.
Europavei 5
Europavei 5 går mellom Greenock i Skottland, Storbritannia og Algeciras i Andalucía, Spania. Lengden er 2 960 km, derav 730 km i Storbritannia, 1000 km i Frankrike, og 1230 km i Spania.
Det er ingen sjøforbindelse fra Southampton til Le Havre, men fra Portsmouth, som ligger rundt 26 km lenger øst.
Europaveier er ikke skiltede i Storbritannia.
Józef Franczak
Han var opprinnelig soldat i den polske hæren under «Den andre republikken». Etter den sovjetiske invasjonen av Polen i 1939 ble han tatt til fange av russerne, men klarte å flykte, og sluttet seg til motstandsbevegelsen Związek Walki Zbrojnej, som senere ble Armia Krajowa.
I august 1944 ble han tvangsutskrevet til den sovjetkontrollerte hæren 2 Armia Wojska Polskiego. Men etter å ha vært vitne til kommunistenes henrettelser av antikommunistiske motstandsfolk, deserterte han og gikk under jorden. I Lublin sluttet han seg igjen til den antikommunistiske motstandsbevegelsen, kjent som Żołnierze wyklęci. Han tilhørte en enhet ledet av Hieronim Dekutowski. I 1946 ble han og andre soldater tatt til fange av Urząd Bezpieczeństwa, det stalinistiske hemmelige politiet, men klarte å flykte.
Fra 1947 deltok han i aksjoner mot kommunistenes hemmelige politi og hær, og mot kommunistiske angivere. I 1947 sluttet han seg til en enhet ledet av Zdzisław Broński, og i 1949 henrettet han personlig mannen som hadde angitt Broński. I flere år ledet han en gruppe som særlig arbeidet med å henrette angivere og forrædere.
I 1948 ble Franczaks gruppe knust av kommunistene, og ettersom stadige flere av medlemmene av motstandsbevegelsen ble drept, arrestert eller gav opp, arbeidet Franczak fra da av alene. Gjennom mange år var han en av de mest ettersøkte i Folkerepublikken Polen. Han holdt seg skjult i landsbyen Piaski, og i området rundt Krasnystaw, Chełm og Lublin. Anslagsvis 200 mennesker hjalp ham på forskjellig vis. Å støtte Franczak var svært risikabelt, og kommunistene straffet de som gjorde det med flere års fengsel.
Det stalinistiske hemmelige politiet, Służba Bezpieczeństwa, jobbet fra 1951 med en plan for å ta Franczak til fange, under kodenavnet «Pozar». SB-agenter avlyttet en rekke hus i Lublin-området.
I dagens Polen blir Franczak ansett som en motstandshelt. I mars 2006 ble det arrangert en minneseremoni, med en messe holdt av erkrbiskopen av Lublin, Józef Życiński. Den siste polske eksilpresidenten Ryszard Kaczorowski, direktøren for det nasjonale minneinstituttet IPN, som har i oppgave å etterforske kommunistiske og nasjonalsosialistiske forbrytelser, Janusz Kurtyka, samt en rekke medlemmer av Sejmen, det polske parlamentet, var tilstedeværende. IPN-instituttet arrangerte også en konferanse om Franczak og den antikommunistiske motstandsbevegelsen.
Sumatera Selatan
Sumatera Selatan eller Sør-Sumatra er en av provinsene i Indonesia. Den ligger på øya Sumatra, og grenser til provinsene Lampung i sør, Bengkulu i vest og Jambi i nord. Rett utenfor kysten ligger øyene Bangka og Belitung, som ble utskilt fra Sumatera Selatan i 2000 og nå er en egen provins ved navn Bangka-Belitung.
Befolkningen ble i 2005 beregnet til 7 360 000.
Provinshovedstad for Sumatera Selatan er Palembang, med 1 241 000 innbyggere.
Andre større byer er:
Eide bibliotek
Eide bibliotek er et bibliotek i Eide kommune i Møre og Romsdal. Hovedbiblioteket ligger sentralt på øvre torg. Biblioteket har en 80-prosentsstilling bemannet, og er åpent 15 timer i uka.
Historikk
Den første skriftlige kilden til Eide biblioteks historie er en «Forhandlingsprotokol for Eide Sogns Bogsamling» datert den 18. august 1875. Referatet er imidlertid slik formulert at en med sikkerhet må kunne slå fast at Eide bibliotek nok hadde eksistert i flere år. Det forteller bl.a. om hvilke bøker man vedtok å kjøpe inn:
« Aar 1875 d.18de August holtes Møde i Bestyrelsen for Eide bogsamling. Formand Leiv Halaas fraværende. Bibliotekar Aslak Olsen Halaas tilstede. Hvor da forhandledes: 1. Bestemtes innkjøp af følgende Bøger til Boksamlingen. Ahlfeldt, Menneskelivet Smidt, Handarbeideren Stenersen, Veiledning i kreaturstell Alene i London Plath W, En leges brev til en Moder … »
I 1875 var biblioteket plassert i et lite avlukke i tårnet bak galleriet i kirken. Der hadde bibliotekar Aslak O. Halaas ei luke som han betjente lånere gjennom. Bøkene var nummerert og stilt opp kronologisk etter dato de var kjøpt inn. Den første registrerte boken i katalogen til Eide sognebibliotek var: ''No 1. Luthers forklaring over Galaterbrevet''. En rekke gamle bøker fra det 18. århundre finnes fremdeles i biblioteket. En av dem er Utvalgte skrifter av Henrik Wergeland fra 1876. Den ble registrert som nr. 200. Av protokollene gikk det frem at rundt århundreskiftet hadde boksamlingen ca. 400 bøker.
Fra 1936 til 1938 oppholdt biblioteket seg i større lokaler som senere ble brukt som postkontor. Etterpå flyttet biblioteket til et rom i det gamle bedehuset i Eide sentrum. I 1950 flyttet biblioteket til kommunehuset. I perioden fra 1961 til 1977 var biblioteket plassert i 1. etg. hos Einar G. Naas. I 1977 bygde kommunen nytt rådhus og biblioteket fikk flytte tilbake til det gamle kommunehuset.
Da boksamlingen og tjenestene økte merket biblioteket plassmangel. I 1995 lyktes det å få nye lokaler på 200 kvm. i Egil K. Eides forretningsbygg i Eide sentrum.
Vandrekeiserlibelle
Vandrekeiserlibelle (Anax ephippiger) er en øyenstikker som tilhører familiegruppen storlibeller, (Aeshnidae).
Utbredelse
Vandrekeiserlibelle er utbredt i Afrika sør for Sahara, den trekker nordover til Sør-Europa hvert år. Enkelte ganger til Mellom- og Nord-Europa. Den ble registrert første gang i 1995, fra det sørlige Norge.
Utseende
Vingene holdes i en rett vinkel ut fra kroppen i hvile. Vingespennet er mellom 90 og 105 millimeter.
Levevis
Vandrekeiserlibelle er en god flyger og kan tilbake legge lange strekninger. I oktober til desember klekkes mange dyr i det sørlige Afrika. Disse svermer eller trkker nordover. Det er ikke helt uvanlig at de er å se i det sørlige Europa utover våren og sommeren. Enkelte sjeldne ganger kan de nå helt til det nordlige Europa.
Vandrekeiserlibelle har ufullstendig forvandling, overgang fra nymfe til det voksne kjønnsmodne insektet går gradvis gjennom flere hudskift (nymfestadier). Nymfene lever i vann og ligner derfor lite på de voksne (imago), bortsett fra størrelsen. Når nymfen kommer til det siste hudskiftet finner den et strå eller noe, der den kan klatre opp over vannflaten. Her blir den hengende, mens huden revner på ryggsiden. Den nyklekte øyenstikkeren blir hengende på den gamle huden, eller like ved siden av, helt til den nye huden er noe herdet, og vingene har fått sin endelige form.
Sevåg
Sevåg er et norsk etternavn.
Aero L-29 Delfin
Aero L-29 Delfin (NATO-kallenavn: «Maya») er et tsjekkoslovakisk treningsfly.
Enrico Sibilia
Enrico Sibilia (født 17. mars 1861 i Anagni i Italia, død 4. august 1948 i Anagni) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han virket i den pavelige diplomati og ble nuntius i Chile og senere Østerrike.
Han ble kreert til kardinal i 1935 av pave Pius XI, med Santa Francesca Romana som tittelkirke.
Aero L-29 Delfin
L-29 Delfin ble utviklet for å introdusere et jetdrevet treningsfly for det Tsjekkoslovakiske flyvåpenet. I 1961 ble flyet evaluert sammen med PZL-Mielec TS-11 Iskra og Jakovlev Jak-30, og som resultat av dette valgt som standard treningsfly for alle landene i Warszawapakten unntatt Polen, som valgte å bruke den polske TS-11 Iskra. Sovjetunionen var største bruker av flytypen og tok i mot 2 000 fly alene.
Enrico Sibilia
Sibilia deltok ved konklavet 1939 som valgte pave Pius XII.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Aero L-29 Delfin
L-29 Delfin har også blitt eksportert til en rekke av de tradisjonelle sovjetiske klientstatene.
I tillegg til hovedvarianten ble bare én annen variant satt i produksjon, en en-seters variant for aerobatikk som ble produsert i et lite antall som L-29A Delfin Akrobat. En angrepsfly-variant under betegnelsen L-29R ble også utviklet, men ble aldri satt i produksjon.
L-29 VIPER Opprinnelig ble denne maskinen som prototype utrustet med en kraftigere motor fra Rolce Royce. I nyere tid er disse igjen blitt installert i flytypen som en modifikasjon. Disse benevnes da som L-29 Viper og med performance som overgår de fleste andre en-motors jagerfly uten etterbrenner. Typen er da blant annet kjent fra å ha satt flere hastighetsrekorder under Reno Air Race i Nevada. Med modifikasjonen er flyets rekkevidde øket med ca 100 NM og marshastighet øket til ca 611 km/t.
Saltoposuchus
Saltoposuchus er et forhistorisk reptil som man mener er i slekt med de nåværende krokodillene.
Saltoposuchus var et ikke så stort dyr. Det ser ut til at det i stor grad gikk på to ben, selv om det antagelig også beveget seg på alle fire.
Saltoposuchus må ikke forveksles med Saltasaurus, en planteetende dinosaur.
Eg sykehus
Eg sykehus, tidligere kalt både Eg Asyl og Eg psykiatriske sykehus, var et psykiatrisk sykehus i området Eg like nord for Kristiansand sentrum. Det ble åpnet 5. oktober 1881 som Eg Sindssyge og aandsvageasyl med dr. Axel H. Lindboe som første direktør, og ble landets tredje psykiatriske sykehus etter Gaustad sykehus og Rotvoll sykehus.
Jakob Ammann
Jakob Ammann (også skrevet Jacob Amman) (født 12. februar 1644 i Erlenbach im Simmental i Sveits, død mellom 1712 og 1730 formodentlig i Zellwiller i Elsass ) var en anabaptistleder og den første lederen av den religiøse bevegelsen Amish.
Eg sykehus
Historikk
En kongelig kommisjon foreslo i 1825 at det skulle opprettes statlige «helbredelsesanstalter» for sinnslidende i Kristiania, Bergen, Trondheim og Kristiansand. I 1876 bevilget Stortinget penger til kjøp av eiendom for sinnssykeasyl på Eg. Sykehuset avløste Kristiansand Dollhus som fra 1812 lå i Tordenskjolds gate og var et rent forvaringssted for psykisk lidende. Det var ikke minst Herman Wedel Major som virket for anleggelsen av et riktig sykehus for psykotiske pasienter i Kristiansand.
Jakob Ammann
Fødsel og død
Jakob Ammann ble født i 1644, i Erlenbach im Simmental i kantonen Bern i Sveits, men flyttet senere til Alsace som en del av anabaptistisk emigrasjon fra kantonen Bern. Hans eksakte fødselsdato er ukjent. Han var trolig leder av den menigheten inntil sin død. Hans dødsdato er også ukjent, dog indikerer kilder at han døde etter 1712 og før 1730. Ammanns navn er funnet i en offentlig Alsace liste som Mennonites måtte signere i 1708. En Erlenbach-kilde i forbindelse med hans datters dåp i 1730 nevner at han var død før denne hendelsen.
Eg sykehus
Historikk
Anleggsarbeidene startet i 1878 og de første bygningene ble tatt i bruk i 1881. Anleggene ble bygget i landlige omgivelse med god utsikt og kort avstand til bysentrum. Asylet på Eg ble tegnet av arkitekt Ole Falck Ebbell, som tegnet asylet på Rotvoll utenfor Trondheim få år tidligere og de to anleggene har mange fellestrekk. Et arkitektforslag etter engelsk modell med et symmetrisk sentralbygg og knappe «luftegårder» ble forkastet til fordel for et mere «liberalt» og åpent anlegg med flere bygg og mindre arkitektonisk fengselspreg.
Avdelingene ble delt inn etter klassifisering av pasientene og forpleining. Det var tre nivåer: «A rolige syge av 1ste forpleining, B rolige syge av 2den forleining, C urolige syge». Anlegget hadde administrasjonsavdeling, behandlingsfløyer, mannsavdelinger og kvinneavdelinger. Det ble reist i lys teglstein med egne verksteder, fyrsentral og vaskeri, og egen kirke i samme stil. Anlegget omfattet også båthus, bakstehus, lysthus, stabbur og gårdsanlegg. Gårdsbruk for selvforsyning og arbeidsterapi for bedre fungerende pasienter var en del av sykehusanleggene fra starten. I alt 11 av bygningene, de fleste oppført på 1800-tallet, er i dag fredet.
Sykehuset ble autorisert for 230 pasienter. Ved åpningen hadde sykehuset 43 ansatte, og fikk drøye 30 "syge" overført fra Gaustad og ulike kommuner på Sørlandet. Innen 1922 var pasienttallet ved Eg asyl kommet opp i 330, da sykehuset ble utvidet.