cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
El 17
Historikk
I 1982, etter ett års prøvekjøring, ble den første serien på seks lokomotiver satt inn i vanlig drift hos NSB, men disse var plaget av flere feil som gjorde det nødvendig å kjøre to lokomotiver i hvert tog som ekstratiltak hvis det ene lokomotivet skulle svikte. Denne serien var stadig inne på verksted for utbedring og reparasjon, men etter flere utbedringer økte driftstabiliteten betraktelig. Fra begynnelsen av gikk de fast i ekspresstog på Dovrebanen og fra 1984 også i ekspresstog på Sørlandsbanen. Pga lokmangel gikk de også snart i tunge nattog, men det gav stor slitasje. Lokomotivene viste seg også uegnet til å trekke tunge tog på den bratte Bergensbanen, og El 16 ble derfor foretrukket. Den andre serien på seks lokomotiver ble levert i 1987, da asynkronteknologien hadde blitt kraftig forbedret samt at barnesykdommene i den første serien var blitt løst. Likevel viste det seg at lokomotivene hadde forholsvis svak motorkraft i forhold til de oppgavene de ble satt inn til å utføre, som stort sett var trekking av åtte eller flere personvogner i motsetning til de maksimalt seks vognene den ble bygget for. Noe som også kom fram var problemer med betjeningsfeil av lokomotivførerne. Dette gikk på at asynkrondriften krevde en annerledes kjøring enn de andre elektriske lokomotivene NSB hadde på samme tid.
Som et resultat av problemer, svakheter og et generelt dårlig rykte innad i NSB med El 17, ble det allerede på begynnelsen av 1990-tallet vurdert utrangering av lokomotivtypen. Likevel ble ikke typen erstattet før i 1996 da nyanskaffelsen av El 18 gjorde det mulig å fase ut blant annet 17 2226 samt flytte de øvrige lokomotivene fra hovedlinjene og over til togene på Vestfoldbanen og Gjøvikbanen. I 1998 ble for øvrig to lokomotiver fra den siste serien levert i 1987 satt i drift på Flåmsbana, som erstatning for El 11, med ett lokomotiv i hver ende av en vognstamme bestående av seks B3–personvogner. I 2000 ble et nytt togsett av den andre serien bygget om og overført til Flåmsbana og samme år ble også 17 2221 hensatt. Etter denne perioden ble bruken av El 17 begrenset til Gjøvikbanen, hvor også lokomotivene fra Flåmsbana ble observert enkelte ganger. Kjøringen på Flåmsbana pågikk helt fram til 2016.
I 2003 ble de gjenværende lokomotivene av første serie tatt ut av ordinær drift, og 17 2222, 17 2224 samt 17 2225 ble en tid brukt som skiftelokomotiv i Lodalen og i sporgården til Oslo sentralstasjon hvor de tok over fra El 13. Sistnevnte lokomotivtype ble for øvrig overført til Ofotbanen. Den 29. juni samme år ble 17 2223 kjørt til Hamar og Norsk jernbanemuseum hvor den ble overrakt av NSBs konsernsjef Einar Enger i forbindelse med åpningen av museets nye hovedbygning.
Spesifikasjoner
El 17 kan multippelkjøres via en gjennomgående UIC-kabel, som vil si at to lokomotiver kan stå i hver enda av et togsett og hvor kun det ene blir styrt manuelt av en lokfører. Denne egenskapen benyttes nå med lokomotivtypen på Flåmsbana. Asynkronmotorene har for øvrig ingen kommutator, kullbørster eller andre uisolerte deler, noe som til forskjell fra andre lokomotivtyper gjør at det kan stå stille eller kjøre i lav hastighet med full trekkraft i ubegrenset tid uten å ta skade av det. En egenskap som er positiv på lange strekninger med stigning (f. eks. Bergensbanen og Flåmsbana).
Bremsesystemet til El 17 består av elektrisk brems, som kan mate returstrøm fra nedbremsning tilbake til kontaktledningen, samt vanlige klossbremser. Serie 1 har i tillegg til elektrisk brems med tilbakemating også bremsemotstand som elektriskbrems, dette var i tilfelle nettet ikke klarte å ta i mot returstrøm fra lokomotivet. Selve lokomotivet består av en sveiset selvbærende konstruksjon hvor takdelene er avtakbare for å gjøre tilgangen og uttak av enkeltkomponenter enklere. Komponentene er for øvrig plassert langs veggene i maskinrommet, noe som gjorde El 17 til ett av de første moderne lokomotiver med midtgang.
Stefan Casta
Stefan Casta (født 1949 i Vadstena, oppvokst i Norrköping) er en svensk forfatter, bosatt i Skåne.
Casta har vært medlem av Svenska barnboksakademien 1999–2011, og satt på stol nummer 13. Han er jurymedlem for Litteraturprisen til Astrid Lindgrens minne og underviser i kreativ skriving ved Lunds universitet.
Fire av hans naturbøker for barn er oversatt til norsk.
Wissenschaftszentrum Berlin für Sozialforschung
Wissenschaftszentrum Berlin für Sozialforschung (WZB) er et forskningsinstitutt for samfunnsvitenskap i Berlin. Det ble grunnlagt i 1960 og er med ca. 140 medarbeidere det største av sitt slag i Europa. Ved WZB drives først og fremst grunnforskning innen utvalgte sosiale og politiske problemområder, arbeidsgruppene deler seg i fire avdelinger:
WZB er en almennyttig stiftelse underlagt den føderale regjeringen i Tyskland og bystaten Berlin med 50 % hver. Leibniz-Gemeinschaft er en del av forskningsinstitusjonen.
WZB pleier et omfattende globalt samarbeidsnettverk, og samarbeider nært med Freie Universität Berlin.
Ovanåker
Ovanåker er et tettsted i Ovanåker kommune i Gävleborgs län i landskapet Hälsingland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 212 innbyggere.
Angelic de Grimoard
Angelic de Grimoard (født ca. 1320, død 13. eller 16. april 1388) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Avignon i Frankrike og tilhørte augustinerkorherrene.
Han ble kreert til kardinal 18. september 1366 av sin bror pave Urban V.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi var:
Kurt Brugger
Kurt Brugger (født 17. mars 1969) var en italiensk aker som deltok i Vinter-OL 1988 i Calgary, 1992 i Albertville, 1994 i Lillehammer og 1998 i Nagano.
Brugger ble olympisk mester i aking under vinter-OL 1994 i Lillehammer. Sammen med Wilfried Huber vant han konkurransen i toer for menn, foran sine landsmenn Norbert Huber og Hansjörg Raffl.
Samuel Morse
Samuel Finley Breese Morse (født 27. april 1791 i Charlestown i Massachusetts i USA, død 2. april 1872 i New York) var en amerikansk oppfinner og maler. Morse tok patent på elektrisk telegrafi over en ledning den 28. september 1837, men er nok mest kjent for å ha gitt navn til morsealfabetet som han var medoppfinner av. Morse bidro til oppfinnelsen av elektrisk telegrafi med én tråd, som bygde på europeiske systemer, han var medoppfinner av morsekoden, historiemaler og en av de første daguerreotypi-fotografene i USA.
Oppvekst
Samuel Finley Breese Morse ble født i Charleston i Massachusetts 27. april 1791. Han var den førstefødte sønnen til presten Jedidiah Morse og kona Elizabeth Breese. Jedidiah Morse var tilhenger av det amerikanske Føderalistpartiet, og trodde sterkt på kalvinismen.
Finley, som foreldrene hans kalte ham, var veldig temperamentsfull. I det ene øyeblikket kunne han være glad, mens i det andre var han sint. Noe han arvet av sin far, var hans sterke kalvinistiske tro. Dette ble tydelig da han stilte til valg som borgermester i New York. Blant ideene hans var å utvise alle katolikker fra landet, og at man måtte forsvare seg mot katolikkene. Han tapte valget.
Morse studerte på Yale-universitetet. Selv om han ikke var toppstudent, var han flink til å tegne. Både lærernes og foreldrenes oppmuntring førte til at Morse fikk suksess med å male miniatyrportretter på elfenben. Morse gjorde ferdig diplomoppgaven på Yale i 1810.
En dag skrev han et brev til foreldrene og sa at han var skapt til å være kunstner. Herr og fru Morse var redde for at han ikke kunne livnære seg som kunstner, så de sa at han måtte jobbe i en bokhandel. Han arbeidet som bokhandler, men om kveldene malte han. Foreldrene innså at han elsket kunst, og ga ham penger, slik at han kunne få studere i London.
Livet som kunstner
Da Morse gikk på Royal Academy i London sa lærerne at han måtte bli ferdig med arbeidene sine. Han hadde ca. 20 uferdige malerier, men ikke et eneste ferdig maleri. I klassen lagde han en modell av Herkules i leire, som han kalte Dying Hercules. Professoren hans likte den så godt at han anbefalte Morse å melde den på en konkurranse. Den vant gullmedalje i Adelphi Society of Arts exhibition i London.
I 1815 dro Morse til USA for å etablere seg med atelier i Boston i Massachusetts. Han oppdaget at hans store malerier vakte oppmerksomhet, men han fikk ikke solgt dem. I USA på denne tiden ville folk først og fremst kjøpe portretter, men selv disse var det ikke så lett å få solgt.
I 1822 lagde Morse en kuttemaskin som kunne brukes til å skjære tredimensjonale skulpturer i marmor eller annen stein. Han oppdaget at han ikke kunne ta patent på den, fordi den lignet for mye på en maskin som Thomas Blanchard hadde designet i 1820.
Han reiste mye på leting etter arbeid, til slutt bosatte han seg på Manhattan i 1823.
Hans kanskje mest kjente maleri er et portrett av Marquis de La Fayette, en fransk general som tjenestegjorde sammen med George Washington under den amerikanske revolusjonen. Bildet malte han i Washington D.C. i 1825, men han ble aldri helt ferdig med det.
I 1826 stiftet Morse National Academy of Design. Han ble selv den første presidenten for denne organisasjonen, som hadde som formål å hjelpe kunstnere med å få solgt sine arbeider, og å spre interessen for kunst. Der jobbet han fra klokken 7 om morgenen til 12 om kvelden på maleriene sine.
Morse var blitt lovet 1000 dollar av staten New York hvis han malte et portrett av Marquis de La Fayette. Morse malte på dette portrettet da en budbringer banket på døren. Han hadde med seg en liten lapp hvor det sto Your wife is dead. Han ble veldig lei seg og dro hjem til New Haven. Portrettet av Marquis de La Fayette ble stående uferdig.
Da han kom hjem var konen hans allerede begravet. Han ble helt knust da han oppdaget at konen hadde vært syk i mange uker, og at hun døde helt alene. Dette ga ham ideen til å gi opp jobben som kunstner og heller bruke kreftene på å finne en måte å sende meldinger raskt over lange strekninger. Året etter, i 1826, døde faren hans. Moren døde av slag i 1828.
Liv som vitenskapsmann og oppfinner
I oktober 1832 seilte Morse tilbake til New York på et skip som het Sully. På reisen møtte han Charles Thomas Jackson fra Boston, en lærd og original oppfinner som også hadde vært tilstede under mange av eksperimentene med Jackson-magneten. De diskuterte elektromagnetisme på reisen. Jackson forklarte Morse hvordan en elektrisk impuls kan sendes gjennom en lang kobbertråd, og hvordan man kan lage en elektromagnet ved å surre en isolert kabel som er koblet til et batteri rundt et stykke jern. Senere fortalte Morse at da han hørte om dette, fikk han øyeblikkelig ideen til å sende etterretninger og informasjon ved hjelp av denne oppdagelsen.
Resten av turen brukte han på å utvikle et system som han kunne bruke til å sende meldingene med. Den første versjonen av dette systemet, senere kalt morsealfabetet, besto av streker og punkter slik som vi kjenner det. Dette første alfabetet besto bare av ni forskjellige kombinasjoner. Morse hadde nemlig lært en måte å sende kodemeldinger på ved bruk av de ni sifrene. Først sendte man en melding i denne koden, så dekodet man den til siffer og tilslutt til ord. Denne måten syntes han var litt for innviklet, derfor lagde han et nytt system som besto av en kombinasjon for hver enkelt bokstav i alfabetet. Den bestod av streker og punkter, eller lange pip og korte pip. De vanlige bokstavene var korte sammensetninger av punkt og streker. De bokstavene som ikke var så vanlige å bruke var lengre, for eksempel var «E» en prikk (.) mens «X», en ikke så vanlig bokstav, hadde to streker og to prikker (-..-). Da Morse kom med denne ideen, trodde han at den var ny. Men der tok han feil. Egentlig var det flere forskere og oppfinnere som hadde funnet ut dette før og jobbet med det. Ett eksempel var den anerkjente tyske matematikeren Carl Friedrich Gauss. Han hadde dratt to ledningpar rundt campusområdet for Universitetet i Göttingen, med en mottaker og to sendere i hver ende av ledningene. Man kunne sende informasjon over den ved hjelp av de to senderne. På senderen var det to brytere som hadde hver sin krets. Når man slo på bryteren aktiverte den en elektromagnet i den andre enden av ledningen. Når den ble aktivert dro den en tynn jernplate med en blyant festet på til enten høyre eller venstre. Kombinasjoner av kurver til venstre og kurver til høyre formet bokstavene hele veien fra A til Z. Da Morse kom fram til New York, begynte han å bygge det han kalte en telegraf. Den var hovedsakelig laget av bilderammer, bly, og tre fra et bord. Han syntes at han ikke fikk skikkelig dreis på det, så han bestemte seg for å spørre en som virkelig viste hva han drev med.
Det var kanskje grunnen til at oppfinneren Joseph Henry fant en utålmodig, forhenværende kunstner utenfor døren neste dag. Joseph Henry synes det var idiotisk å ta patent på noe, og mente at alle ideer skulle være åpne for alle. Derfor forklarte han alt han visste, og Morse tok notater. Morse tok straks ut patent på alt dette, pluss noen metoder han hadde lært seg av å lese europeiske forskningsrapporter. Nå var telegrafen enkel å bygge, men i løpet av de neste tolv lange årene var det ingen som brydde seg om oppfinnelsen hans. Det var mange problemer på hans vei, den største var det at han var blakk. Han var også kunstprofessor, men siden han var så fattig, ga studentene hans ham mat, og han måtte sove i klasserommet. Til slutt innså han at han ikke var ment til å være kunstner. Det var da han bestemte seg for bare å jobbe på telegrafen sin. I 1837 hadde Morse sin første demonstrasjon av telegrafen. Han strakk en 16 kilometer lang kabel mange ganger rundt klasserommet. Han håpet at rike folk skulle få lyst til å investere i prosjektet, men ingen gjorde det.
Det var ikke mange som viste interesse for telegrafen, unntatt Alfred Vail og Leonardo D. Gale. De ble snart partnerne til Morse. De tre partnerne brukte masse tid på å forbedre telegrafen. Vail hjalp med ressurser, og hjalp til med byggingen i familiens jernverk. Den nye versjonen av telegrafen hadde en metallstang å sende meldingen med. Dette gjorde det mye lettere å sende meldinger. Morse dro til Frankrike og England, men heller ikke der viste folk interesse. Han ba også Den amerikanske kongressen om penger til å teste telegrafen.
Endelig, i 1842 la Morse ut en annonse i The New York Times, hvor det stod at alle kunne komme og se på demonstrasjonen av den nye telegrafen. Han ansatte en mann til å hjelpe ham med å legge en kabel over havna i New York. Det var en telegrafmaskin på hver side av havnen. Han koblet opp alt og testet det. Neste morgen kom fiskere og klippet av kabelen, så demonstrasjonen ble avlyst. Dette stoppet ikke ham fra å prøve selv.
Det tok mange år før Kongressen godkjente Morses oppfinnelse. I 1844 kom en venn av Morse for å fortelle ham at Kongressen hadde godkjent telegrafen hans på den siste dagen av vurderingstiden. Morse og partnerne hans fikk to måneder på å legge en telegraflinje mellom Baltimore og Washington D.C.. Alle partnerne var uenige om hvordan dette skulle gjøres. I tillegg ødela Alfred isolasjonen til kablene. I mai, etter hardt arbeid, sendte Morse den første meldingen over den nye telegraflinjen. Hans venn hadde valgt hva han skulle si: «What hath God wrought» («Hva Gud har gjort» 4 Mos 23,23) Det ble mottatt i Baltimore. Nå investerte folk i oppfinnelsen hans. Telegrafen revolusjonerte all kommunikasjon. Før dette hadde det vært omtrent like rask kommunikasjon som det hadde vært i oldtidens Mesopotamia. Nå kunne folk sende en melding på en halv time fra den ene siden av landet til den andre. Men ikke bare det, før dette kunne man ikke synkronisere klokken mellom forskjellige byer. Derfor hadde hver by litt forskjellig klokketid, for eksempel i New York kom middagstiden (klokka 12) litt senere enn i Baltimore fordi byen lå litt lenger øst. Nå kunne de fort taste hva klokken var i New York inn i telegrafen og sekundet senere var meldingen i Baltimore.
Utmerkelser
Morse ble tildelt en rekke ordener, blant andre Dannebrogordenen og Æreslegionen.
Aktive Studenters Forening
Aktive Studenters Forening (ASF) er en forening for studenter i Bergen, og er byens nest eldste, etter Studentersamfunnet i Bergen. Foreningen ble stiftet ved et allmannamøte 22. august 1940 på nåværende Geofysisk institutt mens det fortsatt het Bergens Museum. ASF hadde fra sin begynnelse to formål. Det første var å være en studentforening i ordets rette forstand, i motsetning til Studentersamfunnet som ASF mente var dominert av eldre akademikere som ofte hånet studentene når de forsøkte å delta i debatten. Det andre var å gi studentene et utenomfaglig tilbud. Studentforeningens første formann var Egil Helland.
Foreningen har endret sine virkeområder opp gjennom årene, ofte i takt med utviklingen i samfunnet generelt, og tidvis av mer tilfeldige årsaker. Fra å være en forening som i all hovedsak inviterte til debatter, foredrag og dans i Klubben, og et «mellomspill» som største studentforening på Hulen («mellomspillet» varte i hele 27 år), er ASF i dag Bergens største studentdrevne konsertarrangør med tilhold på Det Akademiske Kvarter. Det var på Hulen foreningen i stor grad fant dagens form. Der begynte man så smått å arrangere konserter i tillegg til andre arrangementer, og etter hvert ble det mer konsertvirksomhet enn andre arrangementer. Etter at man flyttet til Kvarteret ble det stadig mindre fokus på annet enn konserter. Nylig har foreningen bestemt seg for å forsøke å bygge opp et miljø for stand-up på Kvarteret under navnet Stand Up Bergen.
Det første studentdrevne utestedet i Bergen, Klubben, hytten på Kvamskogen, UKEN, BSI, Hulen, Larmonien, Studvest, StåOppJazz og Stand Up Bergen ble alle startet av ASF, gjerne sammen med andre studentorganisasjoner lokalisert i Bergen, som Bergen Realistforening, Studentersamfunnet i Bergen og NHHS.
I dag er foreningen en av de fire driftsorganisasjonene på Det Akademiske Kvarter, hvor de arrangerer konserter hver fredag. I tillegg er de en av de mest aktive hovedarrangørene på lørdagskonseptet Helhus.
Maskoten til ASF er en ugle, kalt «Ugla». Den opprinnelige uglen var en gave fra Universitetet i Bergen og NHHS til ASFs 10-årsjubileum i 1950 og er som oftest tilstede ved foreningens generalforsamling og andre spesielle begivenheter i regi av studentforeningen.
Fylkesvei 7398
Fylkesvei 7398 går mellom Janesvågen og resten av Husøya i Træna kommune. Veiens lengde mellom Træna fergekai og Heirsandsundet er 1,6 km.
Blomberg (Lippe)
Blomberg er en by og kommune i den tyske delstaten Nordrhein-Westfalen i Regierungsbezirk Ostwestfalen-Lippe og hører til kretsen Lippe.
Byen ble grunnelagt 1231 av greven Bernhard III zu Lippe. Borgen Blomberg var i 14. århundret administrasjonssentrum i grevskapet.
Grunnkretser i Bømlo kommune
Grunnkretser i Bømlo kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Bømlo kommune, Hordaland, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Mweru
Mwerusjøen har et areal på 5 120 km². Den er ganske grunn, med en største dybde på 27 meter. Breddene er stort sett slake med unntak av klippeformasjoner på den vestlige kysten. Sjøen har ei stor øy, Kilwa i sør. Det er registrert 88 ulike fiskearter i sjøen, derav 12 ciklider.
Den største tilløpselva er Luapula, som renner inn i sjøen fra sør. Utløpet er gjennom elva Luvua, som renner ut fra nordenden av sjøen.
Trumf (lojalitetskort)
Trumf er et bonuskort, eller såkalt lojalitetsprogram som drives av Trumf AS ( i enhetsregisteret) og som er rettet mot kunder i NorgesGruppen og Shell.
Trumf ble lansert i 1996. Programmet omfattet 1,2 millioner norske husholdninger ved utgangen av 2008. Dagligvarekjedene Centra, Joker, Kiwi, Meny, Spar og Ultra, Mathuset Jacob's på Holtet, bensinstasjonkjeden Shell og kredittkortene Trumf Visa og Shell Mastercard er tilsluttet programmet. Kunder som har skaffet seg Trumfkort opparbeider bonuspoeng ved kjøp i tilsluttede dagligvareforretninger tilsvarende 1% rabatt. De får også visse andre fordeler fra partnerne i programmet.
Noen få torsdager i året er det Trippel-Trumf, noe som vil si at kundene får 3% rabatt. Det er flere kredittkort som kan kobles opp til Trumf bonuskortet og gir ekstra bonuspoeng. Dette gjelder blant annet yA kredittkort, som vil gi kunden 3% ekstra poeng. På en Trippel-Trumf-torsdag vil derfor kunden få bonuspoeng tilsvarende 6% rabatt.
Wonderwall
«Wonderwall» er en sang og en singel av det britiske bandet Oasis. Sangen er skrevet av bandets gitarist Noel Gallagher og er med på bandets andre album (What's the Story) Morning Glory? fra 1995. Sangen ble kåret til den beste britiske sangen noen gang av Virgin Radio i en spørreundersøkelse hvor over 8500 personer stemte. Ifølge Gallagher handler sangen om «en fantasivenn som vil komme og redde deg fra deg selv».
Trumf (lojalitetskort)
I 2007 ervervet NorgesGruppen kontroll i Trumf AS.
Wonderwall
Bakgrunn
Tittelen «Wonderwall» ble tatt fra debutalbumet til George Harrison, Wonderwall Music (1968), som inneholder filmmusikken til filmen Wonderwall. I intervjuer etter sangen kom ut hevdet Gallagher at han skrev sangen om sin kjæreste, Meg Mathews. Etter at Gallagher slo opp med Mathews i 2001, hevdet han derimot at han skrev sangen om en fantasivenn, og at media hadde hjulpet til med å spre denne misoppfatningen og at han ikke ønsket å såre følelsene hennes.
Coverversjoner
Sangen er også spilt inn og framført av en rekke andre artister. Den mest kjente er The Mike Flowers Pops' Easy listening-versjon av sangen, også utgitt i 1995, som også ble en stor hit, og nådde 2.-plass på den britiske singellisten.
Den britiske sangeren Ryan Adams ga ut sin versjon av sangen i 2001. Noel Gallagher likte denne versjonen, og uttalte i et intervju: «Jeg tror Ryan Adams er den eneste personen som noen gang fikk til den sangen rett. Jeg hadde elsket å gjøre Adams-versjonen, men foran 60 000 Oasis-fans ville ikke det vært mulig».
Rapperen Jay-Z sang sangen på Glastonbury-festivalen i 2008. Jay-Z spilte sangen på festivalen som svar på at Noel Gallagher hadde rettet kritikk mot at Jay-Z skulle spille på den tradisjonelt gitarrockdominerte Glastonbury. Fremføringen førte imidlertid til at Oasis' originalsingel igjen kom tilbake i de britiske salgslistene.
En musikkvideo med boybandet One Direction som spiller og synger en akustisk versjon av sangen som var veldig lik Oasis' originalversjon, ble lastet opp på YouTube i 2012 og har fått over 8 millioner treff.
Pernilla Stalfelt
Pernilla Stalfelt (født 1962) er en svensk barnebokforfatter, illustratør och museumspedagog ved Moderna Museet i Stockholm.
Hun debuterte i 1996 med Hårboken og fikk et gjennombrudd i 1998 med Bajsboken (norsk Bæsjeboka 2004) i samme serie av faktabilledbøker for barn med frisk tilnæring til pinlige emner og med barneaktig uvørne tegninger. Hun er oversatt til 10 språk. Fem av bøkene er oversatt til norsk.
Stalfeldt sitter på stol nummer 15 i Svenska barnboksakademien.
Billy Sherwood
William «Billy» Wyman Sherwood (født 14. mars 1965 i Las Vegas) er en multiinstrumentalist, produsent og lydtekniker fra USA. Han er mest kjent som bassist for progressiv rock-bandene Yes og Asia, samt for sitt arbeide som produsent og lydtekniker for en rekke kjente grupper og artister som for eksempel Yes, Motorhead og Toto.
Lodgic og World Trade
Han ble først kjent som bassist og vokalist i bandet Lodgic, der han spilte sammen med sin bror Michael. De ga i 1985 ut albumet Nomadic Sands. Senere startet Billy bandet World Trade som ga ut albumet med samme navn i 1989. Han ble nå kjent med Chris Squire fra Yes, og ble invitert til å spille sammen med bandet. Jon Anderson og Trevor Rabin hadde på dette tidspunktet forlatt Yes, og bandet trengte en gitarist og vokalist. Planen var at multiinstrumentale Sherwood skulle fylle begge rollene. Men så kom Rabin tilbake, og samtidig var sammenslåingen mellom Yes og Anderson Bruford Wakeman Howe på trappene. Sherwood var med i begrenset grad på det påfølgende albumet Union, men han holdt kontakten med Squire.
Samarbeide med Chris Squire og medlem av Yes
Sherwood ble kontaktet av Chris Squire et par år senere, da Yes-bassisten hadde startet prosjektet Chris Squire Experiment. De skrev noen låter sammen og spilte inn noen demoer, men dette ble ikke utgitt før i 1997. I 1994 var han med som ekstra musiker da Yes turnerte etter utgivelsen av albumet Talk.
Etter turneen med Yes, startet han opp World Trade igjen, og ga ut albumet Euphoria i 1995, før han var med som produsent for Yes i 1996 og 1997 på studio-låtene på utgivelsene Keys to Ascension og Keys to Ascension 2.
Etter disse utgivelsene forlot Rick Wakeman Yes og bandet trengte en ny keyboardist, og Sherwood var førstevalget som erstatter. Samtidig forsøkte han å spille inn nytt materiale med World Trade, men det viste seg håpløst, og bandet oppløstes. Mye av dette materialet dukket opp på solo-albumet The Big Peace som ble utgitt i 1999.
Som nytt medlem i Yes var han med som keyboardist og gitarist på det nye albumet Open Your Eyes i 1997. Yes ville ha en klassisk skolert tangent-spiller, og fikk inn Igor Khoroshev. Sherwood fortsatte i bandet, men nå som andre-gitarist og korist. Han var med på en kort turné, så gikk Sherwood og Yes inn i studio for å spille inn albumet The Ladder som ble utgitt i 1999. Etter den påfølgende turneen ble det annonsert an Sherwood ikke lenger var medlem av Yes.
Etter Yes
Senere jobbet han sammen med Chris Squire for å ferdigstille Chris Squire Experiment-albumet Conspiracy i 1999. I 2003 spilte han inn albumet The Unknown med bandet Conspiracy med Chris Squire på bass. Soloalbumet At the Speed of Life ble utgitt i 2008, og Sherwood er også medlem av bandet Circa: sammen med Jay Schellen, Tony Kaye og Jimmy Haun. Bandet har per 2014 git ut fire studioalbum.
Han spilte også i bandet Yoso sammen med Kaye og tidligere vokalist i Toto, Bobby Kimball. Yoso ga i 2010 ut albumet Elements, og hadde med seg Scott Connor på trommer og gitaristen Johnny Bruhns. Under bandets turné sommeren 2010 spilte bandet gamle Yes- og Toto-låter i tillegg til sanger fra sitt eget album.
Diskografi
Soloalbum
Med World Trade
Med Lodgic
Med Yes
Med Conspiracy
Med Circa
Med The Prog Collective
Med Yoso
Premier League
Premier League er den engelske toppserien i fotball for menn og det øverste nivået i ligasystemet i engelsk fotball. Premier League består av 20 lag som opererer med systemet opprykk og nedrykk i samarbeid med EFL Championship. Premier League er et aksjeselskap hvor de 20 lagene i ligaen er aksjonærer. Sesongen starter i august og avsluttes i mai, og alle lagene spiller 19 kamper hjemme og borte, til sammen 38 kamper pr. sesong. Premier League var inntil 2015/16-sesongen kjent som Barclays Premier League.
Billy Sherwood
Diskografi
Med Light Freedom Revival
Premier League
Ligaen ble dannet som FA Premier League 20. februar 1992, som følge av avgjørelsen om at klubbene i Football League First Division skulle skilles fra Football League og ta fordel av de lukrative TV-avtalene. Premier League har siden blitt verdens mest sette sportsliga. Det er verdens mest lukrative fotballiga, med totale klubbinntekter på til sammen 4,55 milliarder britiske pund (ca. 45 milliarder norske kroner) i 2016-17.
Billy Sherwood
Diskografi
Som produsent, lydtekniker, låtskriver og/eller musiker
Premier League
UEFA-ranking (2022)
''UEFA-rangering foran 2022/23-sesongen. ''
Opprinnelsen
Til tross for stor engelsk suksess i Europa på 1970-tallet og tidlig på 1980-tallet, markerte resten av 1980-tallet seg som en dårlig tid for engelsk fotball. Stadionene var dårlige, fasilitetene for publikum var dårlige, det var mye hooliganisme, og engelske klubber var utestengt fra europeiske turneringer i fem år på grunn av Heysel-tragedien i 1985. Football League First Division, som hadde vært den øverste ligaen siden 1888, lå langt bak ligaene i Italia og Spania med tanke på tilskuertall og inntekter, og mange engelske spillere valgte å spille utenlands. Men den nedadgående trenden på 1980- og 1990-tallet begynte å snu. kom til semifinalen i VM i fotball 1990, og det europeiske fotballforbundet hevet utestengelsene av de engelske lagene i 1990 (i 1991 vant Manchester United Cupvinnercupen). Taylor-rapporten om sikkerheten på engelske baner foreslo at alle stadioner i de to øverste divisjonene skulle kun ha sitteplasser og at alle gjerder og skiller mellom tribunene og banen skulle fjernes, som følge av Hillsborough-tragedien hvor 96 Liverpool-supportere døde.
TV-inntekter hadde også blitt mer viktig; Football League mottok 6,3 millioner britiske pund for en toårskontrakt i 1986, men da avtalen ble fornyet i 1988, var prisen på 44 millioner britiske pund. Forhandlingene i 1988 var de første tegnene på en egen utbryterliga. Ti lag truet med å danne en egen «superliga», men de ble overtalt til å bli. Ettersom stadionene ble bedre, tilskuertallene økte og inntektene økte, vurderte igjen toppklubbene å forlate Football League på grunn av pengene som ble pumpet inn i sporten.
Grunnleggelsen
På slutten av sesongen 1990/91 ble et forslag om etablering av en ny liga foreslått, og det ville i det hele bringe mer penger inn i sporten. Stifternes avtale, signert 17. juli 1991 av klubbene i toppdivisjonen, etablerte de grunnleggende prinsippene for opprettelsen av FA Premier League. Den nye ligaen ville være kommersielt uavhengig av The Football Association og Football League, og de kunne forhandle om sine egne sendinger og sponsoravtaler. Argumentet den gangen var at ekstra inntekt ville tillate engelske klubber å konkurrere med andre lag i Europa.
I 1992 forlot 1.-divisjonsklubbene Football League en masse, og den 27. mai 1992 ble FA Premier League stiftet, som et limited company på et kontor i FAs hovedkvarter i Lancaster Gate. Dette betød at den 104-årige Football League, som hadde operert med fire divisjoner, ble oppløst. Premier League ville operere med én enkelt divisjon, mens Football League ville ha tre divisjoner. Det var ikke noen forandring i formatet av ligaen; det var samme antall lag i Premier League som i gamle 1. divisjon, og opprykk og nedrykk var det samme som før Premier League.
De første 22 lagene i Premier League var Arsenal, Aston Villa, Blackburn Rovers, Chelsea, Coventry City, Crystal Palace, Everton, Ipswich Town, Leeds United, Liverpool, Manchester City, Manchester United, Middlesbrough, Norwich City, Nottingham Forest, Oldham Athletic, Queens Park Rangers, Sheffield United, Sheffield Wednesday, Southampton, Tottenham Hotspur og Wimbledon.
Etablering
Sesongen 2015/2016 var den 24. Premier League-sesongen etter etableringen i 1992. Ligaens første sesong i 1992/93 var med 22 lag. Premier Leagues aller første mål ble scoret av Sheffield Uniteds Brian Deane i en 2 – 1-kamp mot Manchester United. I 1995 ble antall Premier League-lag redusert til 20 etter anmodning fra FIFA, hvilket betød at fire lag rykket ned og bare to lag rykket opp i sesongen 1994/95.
8. juni 2006 etterspurte det internasjonale fotballforbundet at alle de store europeiske ligaene (Premier League, Serie A og Primera División) reduserte lagene i ligaen til 18 lag. Premier League svarte med å annonsere at deres intensjon var å frastå en redusering av antall lag Det spiller fortsatt 20 lag i Premier League. I 2007 byttet ligaen navn fra FA Premier League til bare Premier League.
Struktur
Premier League opererer som en sammenslutning og er eid av de 20 lagene i ligaen. Hver klubb er én aksjonær med én stemme hver ved saker som regelendringer og kontrakter. Klubbene velger en styreformann, administrerende direktør og et styre til å drive den daglige driften av ligaen. Det engelske fotballforbundet er ikke direkte involvert i den daglige driften, men har veto som en spesialaksjonær under valget av styreformann og administrerende direktør ved nye regler.
Premier League sender representanter til UEFAs European Club Forum, antallet klubber og selve klubbene velges ifølge UEFA-koeffisienter. Det europeiske klubbforumet er ansvarlig for å velge tre medlemmer til UEFAs Club Competitions Committee, som er involvert i Europacupene.
Formatet
Premier League består av 20 lag og spilles fra august til mai. Hvert lag spiller to ganger mot de 19 andre; en kamp på sin egen hjemmebane og en kamp på motstanderens hjemmebane, til sammen 38 kamper. Det er tre poeng for seier, ett poeng for uavgjort og null poeng for tap. Lagenes rangering bestemmes etter flest antall poeng, deretter målforskjell hvis antall poeng er likt og antall scorede mål hvis målforskjellen også er lik. Ligavinneren er den klubben som har flest poeng når sesongen er over. Hvis flere lag har samme poengsum, målforskjell og antall scorede mål, havner lagene på samme plass. Hvis dette gjelder seriemesterskapet, nedrykk eller kvalifisering for Europacup, vil en playoff-kamp bli spilt på en nøytral bane for å avgjøre. De tre klubbene som havner på de tre nederste plassene på tabellen (18., 19. og 20.-plass), rykker ned til EFL Championship. De to klubbene som blir nummer en og to i The Championship rykker direkte opp til Premier League, men lagene mellom tredje- og sjetteplass spiller playoff (kvalifisering) om den siste opprykksplassen til Premier League.
Kvalifisering for Europacup
Før sesongen 2009/10 ble det gjort endringer for kvalifiseringen til Europacupene. Lagene som blir nummer en, to og tre kvalifiserer seg direkte til gruppespillet i Mesterligaen, mens laget som blir nummer fire må spille playoff mot et annet europeisk lag. Før kvalifiserte bare lag en og to seg direkte til Mesterligaen og lag tre og fire spilte kvalifisering. Laget som blir nummer fem kvalifiserer seg direkte til Europaligaen, mens lagene som blir nummer seks og syv kan også kvalifisere seg, men det avhenger av hvem som vinner Ligacupen og FA-cupen. Hvis en av cupvinnerne kvalifiserer seg for Europa gjennom sin ligaplassering,vil laget som bli nummer seks kvalifisere seg for Europaligaen. Hvis begge cupvinnerne kvalifiserer seg til Europa via sin ligaplassering, vil lag seks og syv kvalifisere seg for Europaligaen. Enda ett lag har muligheten til å kvalifisere seg til Europaligaen via UEFAs fairplay-tabell. Hvis Premier League har en av de tre høyeste plasseringene på fairplay-tabellen i Europa, vil det laget som er høyest på Premier Leagues egen fairplay-ranking og som ikke alt er kvalifisert for Europa, automatisk kvalifisere seg for første kvalifiseringsrunde i Europaligaen.
Et unntak fra den vanlige Mesterligaen-kvalifiseringen skjedde i 2005, da Liverpool vant Mesterligaen, men ikke kom på en plass i Premier League som gav kvalifisering til Mesterligaen den sesongen. UEFA gav Liverpool spesialtillatelse til å delta i Mesterligaen, og England fikk fem Mesterliga-plasser.
Økonomi
Premier League er verdens mest lukrative fotballiga med utbetalinger fra Premier League til klubbene på til sammen 2,4 milliarder britiske pund (ca. 25 milliarder norske kroner) i 2016-17. Seriemester Chelsea mottok 150,8 millioner pund og Sunderland som kom sist fikk 93,5 millioner pund. De totale inntektene til klubbene i 2016-17 var på 4,552 milliarder pund. Til sammenligning var de totale klubbinntektene i 2007-08 på til sammen 1,93 milliarder britiske pund (ca. 19,3 milliarder norske kroner).
Flere Premier League-klubber er blant de rikeste i verden. Deloitte og Forbes, som årlig offentliggjør tall på klubbinntekter, hadde i januar 2020 fem engelske lag på topp-10 listen og åtte lag blant de 20 med høyest inntekter i 2019. Manchester United med inntekter på cirka 7,4 milliarder kroner var på tredje plass bak Barcelona (ca. 8,7 mrd kr) og Real Madrid (ca. 7,9 mrd kr). De andre lagene fra England på topp-20 er Manchester City (6pl., ca 6,3 mrd kr), Liverpool (7pl., ca. 6,3 mrd kr), Tottenham (8pl., ca. 5,4 mrd kr) Chelsea (9pl., ca. 5,3 mrd kr), Arsenal (11pl., ca. 4,6 mrd kr), West Ham United (18pl., ca. 2,2 mrd kr) og Everton (19pl., ca. 2,2 mrd kr).
Utbetalingene for TV-rettigheter er så store at i sesongen 2016-17 ville 11 av de 20 lagene gå i overskudd uten noen tilskuere på hjemmekampene ifølge BBC Research. Leicester City ville hatt et overskudd på 76 millioner pund (cirka 800 millioner kroner) uten tilskuere og for Bournemouth bidro inntekter fra tilskuere med bare 4 % av de totale inntekter.
Premier League hadde et gjennomsnitt på tilskuertallene i 2016-17 på 35,822. Det er bare en liten økning siden 2005-06 da det var 33,885, men en økning på nesten 70 % i forhold til første sesongen i 1992-93 med 21,132 i snitt. Gjennomsnittet for 2016-17 sesongen er høyere enn toppseriene i Italia (22,164), Spania (27,700) og Frankrike (21,029), men lavere enn i Tyskland (41,511).
Sponsorer
Siden 1993 har Premier League blitt sponset. Sponsoren har kunnet bestemme ligaens navn. Inntil 2007 brukte alle sponsorene navnet Premiership. Listen under viser hvem som har vært sponsorer, og hva de har kalt serien:
Nåværende og tidligere Premier League-medlemmer
Lag som spiller i Premier League 2021 – 22 sesongen er markert med fet skrift og i kursiv.
• Arsenal: 1992–
• Barnsley: 1997–98
• Birmingham City: 2002–06, 2007–08, 2009–11
• Blackburn Rovers: 1992–99, 2001–12
• Blackpool: 2010–11
• Bolton Wanderers: 1995–96, 1997–98, 2001–12
• Bournemouth: 2015–20
• Bradford City: 1999–2001
• Brentford: 2021–
• Brighton & Hove Albion: 2017–
• Cardiff City: 2013-14, 2018–19
Kvinne- og barndivisjon (Ullevål universitetssykehus)
Kvinne- og barndivisjonvar en divisjon ved Ullevål universitetssykehus i Oslo. Den inngår nå i Kvinne- og barneklinikken ved Oslo universitetssykehus. Divisjonen hadde ca. 1500 ansatte. Divisjonen besto av fire klinikker:
Premier League
Nåværende og tidligere Premier League-medlemmer
• Chelsea: 1992–
• Coventry City: 1992–2001
Jujja Wieslander
Jujja Wieslander (født 12. juni 1944) er en svensk barnebokforfatter. Hun er særlig kjent for de åtte bøkene om Mamma Mø fra 1993 til 2006, som hun skapte sammen med ektemannen Tomas Wieslander (1940–1996) og illustratøren Sven Nordqvist. Fortellingene om den barnslig utforskende og eventyrlystne Mamma Mø og den grettent skeptiske Kråka har utgangspunkt i en serie radioprogram som paret bidro til å lage sammen med gruppen Vardagsgruppen på 1970- og 1980-tallet.
Reggaeton
Reggaeton, også stavet Reggaetón, er en musikkform som ble populær blant den latinamerikanske befolkningen tidlig på 1990-tallet. Musikkformen har senere spredd seg videre til Nord-Amerika, Europa, Asia og Australia. Musikkstilen stammer opprinnelig fra Puerto Rico og blander jamaicansk musikkinnflytelse fra reggae med dancehall og latinamerikansk musikk som for eksempel bomba, plena, merengue og bachata i tillegg til hiphop og rapping på spansk, engelsk eller «Spanglish». Reggaeton har vært en berikelse for den spanske ungdommen, særlig de fra Puerto Rico, fordi mange har funnet sin egen identitet i musikksjangeren. Innflytelsen av reggaetonsjangeren har spredd seg til større latino-miljøer i både USA og resten av det latinamerikanske publikumet.
Premier League
Nåværende og tidligere Premier League-medlemmer
• Crystal Palace: 1992–93, 1994–95, 1997–98, 2004–05, 2013–
• Derby County: 1996–2002, 2007–09
• Everton: 1992–
Reggaeton
Selv om denne sjangeren henter inspirasjonen sin fra hiphop og jamaicansk dancehall, vil det være feil å definere reggaeton som den spanske eller latinske versjonen av disse sjangrene; Reggaeton har sin egne spesielle rytme, mens latinsk hiphop er hiphop laget av artister fra latinske områder. Rytmen som kjennetegner reggaeton er “Dem Bow.” (Navnet er en referanse til tittelen på Shabba Ranks' dancehall hit som først gjorde reggaeton populær på begynnelsen av nittitallet.)
Reggaetons opprinnelse representerer en hybrid av mange forskjellige musikalske sjangere og innflytelse fra flere land i Karibia, Sør-Amerika og USA. Reggaeton assosieres imidlertid mest med Puerto Rico, siden det var her musikkstilen senere ble popularisert og mest berømt, og hvor mange av de nåværende stjernene kommer fra.
Premier League
Nåværende og tidligere Premier League-medlemmer
• Fulham: 2001–14, 2018–19, 2020–21
Reggaeton
En type erotisk dans, som kalles perreo, har tilknytning til reggaeton.
Rødknappfly
Rødknappfly (Eriopygodes imbecilla) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er utbredt på det sørlige Østlandet i Norge, i tillegg finnes det spredte funn fra andre landsdeler.
Premier League
Nåværende og tidligere Premier League-medlemmer
• Huddersfield Town: 2017–19
Rødknappfly
Utseende
Et lite til middelsstort (vingespenn 23 – 29 mm), tettbygd, gulbrunt nattfly. Antennene er lange og kraftige. Forvingen er lyst gulbrun, midtfeltet oftest litt mørkere. Den har vanligvis markerte, brune mellomlinjer som avgrenser midtfeltet (særlig hos hannen). Nyremerket er lite, smalt og lyst, noen ganger hvitt. Bakvingen er gråbrun. Larven er lysbrun med en perlekjede-formet, mørkere brun ryggstripe.
Premier League
Nåværende og tidligere Premier League-medlemmer
• Hull City: 2008–10, 2013–15, 2016–17
• Ipswich Town: 1992–95, 2000–02
Rødknappfly
Levevis
Arten har larver som lever på ulike urter.
Edsbyn
Edsbyn er et tettsted i Gävleborgs län i landskapet Hälsingland i Sverige. Det er Ovanåker kommunes administrasjonssenter. I 2010 hadde tettstedet 3 985 innbyggere.
Premier League
Nåværende og tidligere Premier League-medlemmer
• Leicester City: 1994–95, 1996–2002, 2003–04, 2014–
• Liverpool: 1992–
• Manchester City: 1992–96, 2000–01, 2002–
• Manchester United: 1992–
• Middlesbrough; 1992–93, 1995–97, 1998–2009, 2016–17
• Newcastle United: 1993–2009, 2010–16, 2017–
• Norwich City: 1992–95, 2004–05, 2011–14, 2015–16, 2019–20, 2021–
• Nottingham Forest: 1992–93, 1994–97, 1998–99
• Oldham Athletic: 1992–94
• Portsmouth: 2002–10
• Queens Park Rangers: 1992–96, 2011–13, 2014–15
• Reading: 2006–08, 2012–13
• Sheffield United: 1992–94, 2006–07, 2019–21
Båndfjellfly
Båndfjellfly (Anartomima secedens) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er funnet på det indre Østlandet og i Troms og Finnmark i Norge.
Utseende
Et nokså lite (vingespenn 20 – 28 mm), mørkfarget, forholdsvis slankbygd nattfly. Forvingen er mørkgrå med svarte siksak-mellomlinjer som avgrenser vingens midtfelt og svartkantede, lysere grå nyre- og ringmerker. Bakvingen er blekgul med bredt svart ytterkant, noe svart bestøvning også på framkanten, og en liten, svart flekk i vingens framre del.
Premier League
Nåværende og tidligere Premier League-medlemmer
• Sheffield Wednesday: 1992–2000
Båndfjellfly
Levevis
Larvene lever trolig på blokkebær (Vaccinium uliginosum).
Premier League
Nåværende og tidligere Premier League-medlemmer
• Southampton: 1992–2005, 2012–
Båndfjellfly
Utbredelse
Arten forekommer både i det nordlige Europa og i det nordøstlige Nord-Amerika. I Norge er den funnet i fjellet i Hedmark og Oppland, og i indre strøk av Troms og Finnmark.
Premier League
Nåværende og tidligere Premier League-medlemmer
• Swansea City: 2011–18
• Swindon Town: 1993–94
• Tottenham Hotspur: 1992–
• Watford: 1999–2000, 2006–07, 2015–20, 2021–
• West Bromwich Albion: 2002–03, 2004–06, 2008–09, 2010–18, 2020–21
Rødknappfly
Utbredelse
Den finnes i Europa og Sibir. I Norge er den vanligst på det sørlige Østlandet, det finnes dessuten mer isolerte funn fra Vest-Agder, Møre og Romsdal og Sør-Trøndelag.
Premier League
Nåværende og tidligere Premier League-medlemmer
• West Ham United: 1993-2003, 2005–11, 2012–
• Wigan Athletic: 2005–13
• Wimbledon: 1992–2000
• Wolverhampton Wanderers: 2003–04, 2009–12, 2018– Merknader: Wimbledon skiftet navn til Milton Keynes Dons 1. juli 2004.
Vinner av den øverste divisjonen i engelsk fotball
De følgende klubbene har vunnet den øverste divisjonen i engelsk fotball. Fra 1888/89 sesongen til 1991/92 sesongen var det 1. divisjon i The Football League, og fra 1992/93 er det Premier League.
Vinner av 1.divisjon (nivå 1)
• 1888-89 Preston North End (ligatittel nr 1)
• 1890-91 Everton (nr 1)
• 1891-92 Sunderland (nr 1)
• 1892-93 Sunderland (nr 2)
• 1893-94 Aston Villa (nr 1)
• 1894-95 Sunderland (nr 3)
• 1895-96 Aston Villa (nr 2)
• 1896-97 Aston Villa (nr 3)
• 1897-98 Sheffield United (nr 1)
• 1898-99 Aston Villa (nr 4)
• 1899-00 Aston Villa (nr 5)
• 1901-02 Sunderland (nr 4)
• 1902-03 Sheffield Wednesday (nr 1)
• 1903-04 Sheffield Wednesday (nr 2)