cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Harald Lunde
Lunde meldte seg inn i NS høsten 1940, og satt som ordfører hele krigstiden. På samme måte som andre ordførere skrev han i 1943 en rapport til Innenriksdepartementet om hvordan aprildagene i 1940 hadde forløpt. Disse rapportene ble offentliggjort i april 2020. I okkupasjonstiden var herredstingets rolle rådgivende, mens ordføreren gjorde vedtakene alene. I Trysil var sammensetningen av herredstinget slik at 8 av 13 medlemmer var NS-medlemmer. Under landssvikoppgjøret i 1947 ble Lunde dømt til ett og et halvt års tvangsarbeid, inndragelse av 5000 kr, erstatning på 4000 kr og rettighetstap i 10 år.
Lunde var aktiv som forfatter både innenfor landbruksfaget og i lokalhistorie.
Som sønn av Halvor Lunde var han også oldebarn av ordfører og skogbestyrer Ole Nyhuus d.e.. Han er farfar til Ola Lunde.
International IMPAC Dublin Literary Award
2005
Finalister:
2003
Finalister:
2002
Finalister:
2001
Finalister:
1999
Finalister:
1998
Finalister:
1997
Finalister:
1996
Finalister:
Achtung, die Kurve!
Taktikk
Noen spillere refererer kun til hverandre under spillet som fargen på kurven de kontrollerer. Dette er fordi noen ikke vil fokusere på noe annet enn selve spillet, og kan betraktes som et kultfenomen. På slutten av spillet kommer ordene Konec hry på skjermen, under spillernes endelige resultat. Dette betyr Game over på tsjekkisk, og kan bety at skaperen(e) var tsjekker(e). Spillets alternative tittel, Zatacka, er kurve på tsjekkisk.
En spiller kan utnytte ulike taktikker, som visstnok på folkemunne har ulike navn.
Rose-taktikken er en passiv og avventende taktikk som gjerne forekommer tidlig i runden. Den utføres ved å gå rundt sin egen kurve flere runder å lager en form som kan minne om en rose.
Landing (engelsk) eller «posekjøring» vil si å forsøke og okkupere mest mulig av skjermen, slik at spilleren har mest mulig plass å boltre seg på. Den som har størst område har som regel en fordel, men risikerer og bli utsatt for såkalte «cage bandits», eller burbanditter. En burbanditt er en spiller som er flink til å utnytte kurvenes hull til sin fordel, enten for å komme inn eller ut av et «avsperret» område. En virkelig dyktig burbanditt, eller kanskje mer heldig, er en som kjører igjennom en solid kurve ved å danne hull i sin egen. I originalversjonen kommer disse med ujevne mellomrom og er dermed vanskelig å utføre.
Cutting, eller kutting, er rett og slett avskjæringen av en annen spiller, og i utgangspunktet ikke en egen taktikk. Men noen spillere velger i størst grad å satse på å «cutte» andre spillere fremfor andre taktikker. Kutting/avskjæring er en risikabel sport i og med at man må ofre mye for å overvinne andre og dermed har det vanskelig med å lande. Ofte kan spillere ofre seg selv for å avskjære en konkurrent, dette kan være for å hindre en rival i å oppnå like mange poeng.
Myklebust (etternavn)
Myklebust er et vanlig etternavn i Norge. Per januar 2020 hadde 4,380 personer i Norge etternavnet Myklebust. Navnet kommer av gammelnorsk mikill som betyr «stor» og bólstadr som betyr «bosted» eller «gård», altså storgård.
The Windmill
The Windmill er et norsk band som tilhører kategorien symfonisk progressiv rock. Bandet består av medlemmer fra Hurum, Røyken, Oslo, og Asker.
Historikk
Det progressive rockebandet The Windmill ble startet høsten 2001, som et sporadisk prog-prosjekt for moro skyld, som et sideprosjekt ved siden av diverse andre band medlemmene da spilte i. Bakgrunnen for både bandet og navnet er en «åpenbaring» Keyboardist Jean Robert Viita fikk et sted i Tyskland på 90-tallet. Over en bakketopp dukket det opp en vindmøllepark, og Jeanni oppdaget at rotorene i vindmøllene på sett og vis roterte i takt med Camel s «Moonmadness» som gikk på stereoanlegget i bilen. Der og da ble spiren til The Windmill sådd!
De første årene ble preget av sporadiske øvinger, hvor både egne låter og klassiske "proglåter" ble spilt. Just for fun, og tanken om et fast etablert band med live-spilling og plateinnspillinger var relativt fjern på det tidspunktet.
Høsten 2005 ble det besluttet å begynne innspillingen av det som skulle bli debutalbumet "To Be Continued …". De begynte med opptak og øvinger i (daværende) gitarist Bent Jensens studio i Fredrikstad, hvor et komplett digitalt studio var tilgjengelig. Bandet begynte å ta form som et ordentlig band og ikke bare et side-prosjekt, og faste øvinger ble innført, parallelt med studioarbeidet.
De fleste av medlemmene begynte å helle til den oppfatning at dette var mer attraktivt enn alt annet av band de var involvert i, og bestemte seg for å satse fullt på The Windmill. En ny trommeslager, Sven H. "Bulle" Borgen, ble brakt inn som erstatning for Vidar Kleivane, som valgte å trekke seg.
Etter mye prøving og feiling i 2005 og 2006, ble den første live konserten holdt på Maiden i Oslo i april 2007 som en support act for et annet norsk progband, Panzerpappa. Denne konserten viste seg å bli en suksess, og var en spore til ytterligere innsats både i øvingslokalet og i studio.
Etter dette fortsatte opptakene og flere konserter fulgte. Trommeslager "Bulle" valgte å trekke seg fra bandet i 2008. Han rakk imidlertid og fullføre innspillingen (trommene) av «To be Continued…».
2009 startet med en ny trommeslager, Sam Arne Nøland, samt nytt øvingslokale i Åros. Med Nølands inntreden kom det inn en ny glød i bandet, og flere konserter fulgte.
I begynnelsen av 2010 valgte gitarist Bent Jensen å trekke seg grunnet mye arbeid med Pulse of Floyd. Miksen av debutalbumet fortsatte imidlertid, og i midten av mars ble det sendt til mastering hos Sterling Sound i New York, og "To Be Continued ..." så dagens lys i mai 2010, til fantastisk gode anmeldelser over hele verden. Releasekonserten ble holdt den 7. mai 2010 i Slemmestad. Første konsert uten leadgitarist Bent, og det avstedkom litt ekstra spenning. Morten og Erik trakterte gitarene perfekt for å fylle ut hullene etter Bent.
Neste live-opptreden var 31. juli samme år, «Up On The Farm BBQ”, en festival basert på mat og musikk. Her ble den nye leadgitaristen, Stig André Clason presentert for første gang. Hans strålende prestasjoner oversteg alle forventninger, og han ble etter dette et permanent medlem av bandet.
I 2011 dukket det opp mange spillejobber i etterkant av cd-utgivelsen: Nordkappfestivalen, Honningsvåg, oppvarming for Fish i Drammen, og for The Watch på John Dee, Oslo, Norge og Art Rock Festival i Lidköping, Sverige bør nevnes.
Høsten 2011 bar det tilbake til studio for å starte innspillingen av oppfølgeralbumet «The Continuation».
I løpet av 2012 ble det holdt en rekke konserter i Norge, og mye arbeid ble gjort i studio. I slutten av desember ble «The Continuation» sendt til mix og mastering.
Igjen var det Lydspesialisten i Fredrikstad som stod for miksing – og mastering ble igjen gjort av Sterling Sound i New York. Denne gangen ble det også besluttet å trykke opp et begrenset opplag av vinyl-LP-er.
«The Continuation» var klar for release 13.3.13.
Årene 2010-2016 bød på atskillige konserter i inn- og utland. Spesielt bør nevnes at de var et av ytterst få 1. gangs-band til å gå rett på hovedscenen på Cambridge Rock Festival i 2014 og 2016. Så bør også følgende konserter nevnes: Haugaland Progrock Festival i Haugesund, med bl.a. Junipher Greene, i 2015 og konserten med Adventure og Fish i Kimen kulturhus i Stjørdal, også i 2015. Nevnes må også konserten på We låve rock-festivalen i Hurum i 2018, sammen med bl.a. Arena og Franck Carducci Band. Høsten 2016/våren 2017 fungerte bandet som backingband for Caamora Norway, som satte opp Clive Nolans musikal «Alchemy» på Sætre, Kolbotn og Høytorp fort på Mysen.
Innspillingen av «Tribus» begynte høsten 2016. Albumet består av låter som hadde stått på live-repertoaret en stund, samt helt nye låter som ikke har blitt spilt live før. Som vanlig har The Windmill med en epic når det gjelder et nytt album, og årets bidrag heter «The tree», og klokker inn på nærmere 24 minutter.
Albumet er delvis innspilt hos Morten Clason i Sverige, hos Stig André Clason i Oslo og i bandets kombinerte øvingsrom og studio i Hurum samt keyboards ble i stor grad lagt til i hjemmestudioet til Jeanni. Albumet er mikset og mastret av Karl Groom (Threshold, Shadowland, Strangers On A Train) i Thin Ice studios i England.
Våren 2018 fikk bandet den triste beskjeden at trommeslager Sammi Nøland hadde fått kreft. Han rakk akkurat å spille inn trommene på hele albumet sent i april før kreftene ikke lenger strakk til. Natt til 5. september døde Sammi, og etterlot et stort tomrom i bandet.
Inn som erstatter kom Kristoffer utby, som også spiller trommer for bandet Infringement, der forøvrig også Stig André Clason er med.
«Tribus» ble offisielt utgitt 15. november 2018 i forbindelse med releasekonsert på Belleville i Oslo. Nok en gang var kritikkene fantastiske, både i Norge og det store utland. I kjølvannet av «Tribus» ble det en utstrakt konsertvirksomhet i 2019, Nevnes bør «Night of the prog»-festivalen på Loreley, Tyskland i juli, og «Summers End»-festivalen i Wales i oktober, og også «Close to the rain»-festivalen i Bergen i juni og «Prog at Sea» i slutten av August.
I begynnelsen av 2020 startet arbeidet med nye låter til det 4. albumet, men Korona-utbruddet i mars 2020 har satt bandet på sidelinjen for en stund.
Eva Trones
Eva Trones (født 26. april 1963) er en norsk sanger og sykepleier.
Hun har utgitt flere plater. Hun var også med i Nordnorsk Jazzforums turne i 2006, sammen med Finn Sletten og Håvar Bendiksen. Trones figurerte også på Tonekraft mot kreft (1997), og har flere samarbeid med Bodø Big Band.
Ed Bradley
Bradley begynte som journalist under opptøyene i Philadelphia i 1960-årene. Han ble ansatt i CBS i 1967, hvor han den første tiden jobbet med radio. I 1972 ble han overført til Vietnam for å dekke Vietnamkrigen. Under denne tiden ble han såret i et granatangrep. Etter Vietnam var han sjefskorrespondent for nyhetsprogrammet CBS Reports (etterhvert omdøpt til CBS Reports with Ed Bradley) (1978–1981). I 1981 ble han en del av staben i 60 Minutes.
Bradley døde av leukemi i 2006, 65 år gammel.
Honnør
Honnør er en militær hilsen som indikerer respekt. Underordnede soldater gjør honnør til sine overordnede offiserer. En militæravdeling gjør honnør ved å stå oppstilt til parade og presentere gevær, mens enkeltpersoner fører hånden til lua. Menige krigsfanger må gjøre honnør til forvaringsmaktens offiserer, jf. Tredje Genèvekonvensjon artikkel 39.
Honnør med hånd
Honnør gjøres ofte ved å reise den høyre hånden, med flat hånd, til det høyre øyenbryn. I USA er hånden horisontial, som om man skygger for øynene. Denne honnøren er basert på britiske marinehonnøren i Royal Navy, som fortsatt er i bruk. Den britiske militærhonnøren, brukt i British Army, Royal Marines, RAF og mange militære styrker i Samveldet, er nesten lik bortsett fra at hånden er snudd slik at håndflaten vender mot personen som mottar honnøren.
Honnør i den franske hæren er nesten lik den britiske hærens. Kosovos KLA bruker en honnør som ligner den britiske militærhonnøren, bortsett fra at hånden er en knyttneve og knokene presses mot tinningen, en gest som stammer fra kommunistbevegelsen. Den tradisjonelle honnøren i Polen er en variant av den britiske militærhonnøren der kun to fingre peker ut.
David Bell
David Bell (født 11. mars 1955 i Melbourne) er en australsk tidligere landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1976 i Montréal og 1984 i Los Angeles. Bell vant en olympisk sølvmedalje i landhockey under Sommer-OL 1976 i Montréal. Han var med på det australsk laget som kom på andreplass i landhockeyturneringen bak New Zealand. Australia vant semifinalen med 2–1 mot Pakistan men tapte finalen mot New Zealand med 0–1. Bell spilte åtte kamper og scoret tre mål i OL-turneringen.
Honnør
Honnør med hånd
I den amerikanske marinen og hver av de britiske forsvarsgrenene gjøres honnør kun hvis man har på seg lue, mens man i den amerikanske hæren gjør honnør både med og uten lue.
I Norge hilses det bare til lua om den har Kongemerket eller tilsvarende symbol. Det vil si at om man f.eks. bærer hjelm hilses det ikke. Har man ikke hodeplagg eller har hodeplagg uten Kongemerket hilses det ved at den av lavest rang låser armene til siden og gjør et lite nikk oppover med hodet.
I felten, når det er mulighet for at fiendtlige snikskyttere befinner seg i nærheten, er honnør forbudt, fordi fienden på den måten kan se hvem som er offiserer og derfor verdifulle mål.
Den såkalt romerske honnøren er den eldste håndhonnøren. Den består i å holde høyre arm rett ut fra skulderen, hevet rundt 45 grader. Den var utbredt over hele verden inntil andre verdenskrig. Adolf Hitler kopierte den, og den ble så nært forbundet med nazistene at den nesten aldri er blitt brukt av andre enn nazisympatisører siden krigen. Det finnes dog ingen romerske tekster som nevner denne, og ingen kunstverk fra romerriket som avbilder den.
Honnør med våpen
Når soldaten bærer gevær finnes det to formalitetsnivåer å gjøre honnør. Den mest formelle kalles presenter gevær; geværet bringes til vertikalen, med munningen oppover, foran senter av brystkassen med avtrekkeren bort fra kroppen. Hendene holder kolben i nærheten av stillingen de ville hatt hvis geværet ble avfyrt, men avtrekkeren røres ikke. Mindre formelle honnører gjøres f.eks. av en skiltvakt til en overordnet av lav grad.
The Monn Keys
The Monn Keys var en norsk vokalgruppe med flere ensemblesammensetninger som eksisterte i perioden fra 1948 til 1964.
The Monn Keys ble stiftet i 1948 av det daværende kjæresteparet, senere ekteparet, Sølvi Wang og Egil Monn-Iversen. Monn stammer fra den musikalske lederen, arrangøren og med-stifter Egil Monn-Iversen, mens Keys henspiller på det engelske ordet for toneart. Sammensatt får man det engelske ordet for apekatt, og gruppen var også en musikalsk gjøglergruppe. Sølvi Wang, Fredrik Conradi, Arne Bendiksen, Per Asplin, Oddvar Sanne og Nora Brockstedt var medlemmer av gruppen i kortere eller lengre perioder mens den eksisterte. Da Per Asplin pådro seg en nakkeskade, var Johnny Brudvik hans reserve. Erik Diesen ble tidlig fast tekstforfatter for gruppen, og fant på navnet til kvintetten sammen med Wang og Monn-Iversen.
Gruppen ble svært populær i Norge, Sverige og Danmark, og opptrådte dessuten i Storbritannia, Nederland, Belgia, USA, Tyskland og for FN-styrker i Gaza og Egypt. Da NRKs TV-sendinger startet på begynnelsen av 1960-tallet var The Monn Keys en sentral del av underholdningen. Gruppen var også aktiv på filmlerretet, og gruppens medlemmer hadde roller i filmer som Operasjon Løvsprett, Operasjon Sjøsprøyt og Brudebuketten.
Historien
Grunnlaget for The Monn Keys ble lagt på Hegdehaugen skole i Oslo. Egil Monn-Iversen og Sølvi Wang gikk begge på skolen og hadde bred musikalsk erfaring, tross sin unge alder. Monn-Iversen hadde allerede spilt en del i Den Norske Swingklubb, og Sølvi Wang, som var datter av saksofonisten Yngvar Wang, sang på Regnbuen og med Øyvind Berghs orkester.
Utgangspunktet for The Monn Keys var en allerede eksisterende amatørkvintett ved Hegdehaugen skole som gikk under navnet De fem sure. Kvintetten var stiftet av Sølvi Wang, og hun hadde med seg skolevennene Fredrik Conradi, Arne Kjennerud, Hans Ingeberg og Kitt Hallmann. Inn kom Monn-Iversen og ble Wangs kjæreste og musikalske samarbeidspartner. De tok kvintettambisjonene videre, for også Monn-Iversen hadde lenge ønsket å etablere en norsk vokalgruppe etter amerikansk modell. Monn-Iversen ble etterhvert gruppens musikalsk leder. Det var gjennom dette musikalske samarbeidet at Monn-Iversen og Wang også ble et kjærestepar. Gruppen sang blant annet i skolerevyer, og utviklet seg raskt videre, og skiftet etter hvert navn til The Monn Keys. Flere kilder sier at The Monn Keys offisielt ble stiftet i 1948 av det daværende kjærestene, senere ektepar, Wang og Monn-Iversen. Gruppen debuterte som plateartister på Musica i 1951, da med Sølvi Wang, Per Asplin, Fredrik Conradi, Nora Brockstedt og Oddvar Sanne. Erik Diesen var med som tekstforfatter. Debutplaten het Vel møtt igjen og inneholdt en norsk versjon av Auf Wiedersehen, auf wiedersehen (sammen med sangeren Jens Chr. Mathisen) og deres originalskrevne ''En krone pr. kyss''. En av de mest kjente platene gruppen har spilt inn er Hei hå nå er det jul igjen fra 1954 skrevet av Per Asplin. Denne låten ble også spilt inn av Per Asplin i ny versjon på albumet Putti Plutti Pott i 1969.
Gruppen ble raskt kjent ved hjelp av plateutgivelser, radio og film – og i 1954 fikk de tilbud om fullt engasjement ved teatret Chat Noir i Oslo. Fredrik Conradi trakk seg fra gruppen til fordel for en jobb som reklamesjef i Esso. Arne Bendiksen kom da inn som nytt medlem. Gruppens første revy på Chat Noir ble en stor suksess, og Egil Monn-Iversen ble fast kapellmester ved teatret. Nora Brockstedt hadde suksess i gruppen, men ønsket å satse på en solokarriere, og trakk seg sakte, men sikkert ut i 1956.
I 1957 opprettet gruppen firmaet Egil Monn-Iversen A/S, eid av de fire medlemmene og Monn-Iversen. I dette firmaet skapte de sitt eget plateselskap, Triola. De gikk over til Triola etter å ha laget drøyt førti innspillinger for Musica og RCA Victor. Gruppen ble samtidig radiofavoritter i programmer som Slagerparaden, Lån oss øre og Det ligger i luften. I 1959 ble Egil Monn-Iversen direktør for Chat Noir, og gruppen deltok i de fleste revyene der frem til Monn-Iversen gikk av i 1963.
The Monn Keys ga ut omtrent 20 singler og 15 EP-plater i perioden fra 1958 til 1963 på Triola. På 1960-tallet ble også The Monn Keys stjerner over hele Norden gjennom TV-versjonen av Slagerparaden (1960) og programmet Prospektkortet (1963) som begge ble vist av Nordvisjonen. Gruppens EP-skiva på svensk med låtarna "Åh Maria jag vill hem" och "Sucu sucu" var en storsäljare i Sverige låg etta på de svenska försäljningslistorna i tre uger (23/6-7/7 1961).
The Monn Keys var de første norske popartistene som også satset internasjonalt. De turnerte også utenfor Norden, og ga blant annet ut LP-ene med Dreamsville  i USA (1960) og Here Are The Monn Keys i Europa (1961). Dreamsville var den første norske popeksporten til USA noensinne, og platen fikk svært gode anmeldelser. Gruppen ga også ut en singel i mai 1960 med låtene Early Bird og Wedding Day. Spesielt for disse amerikanske utgivelsene var at musikken ble spilt inn i USA, mens vokalen ble lagt på i Norge. Det var første gang at en med norske og amerikanske musikere ble brukt.
Filmen Operasjon Løvsprett (1962) var en fortsettelse av suksessen i Norge, og med den filmen ble også ettertidens mest kjente slager fra gruppen lansert: «Stakkars store sterke karer». Denne låten lå ni uker på VG-lista. To år senere, i 1964, kom oppfølgeren Operasjon Sjøsprøyt. The Monn Keys ble oppløst senere i 1964, men medlemmene markerte seg i mange år etter med solide posisjoner i norsk kultur- og musikkliv.
The Monn Keys var ikke den første vokalgruppen i norsk populærmusikk, men markerer et skille med sin popularitet. Gruppen hadde en miks av sterk musikalitet, revyhumor og sterke soloartister. Den tradisjonen The Monn Keys startet, ble i senere ivaretatt av eksempelvis Dizzie Tunes, Gitarkameratene, Cheezy Keys, Kvinner på randen og Ylvis.
Renée Claude
Renée Claude (opprinnelig Bélanger, født 3. juli 1939 i Montréal i Canada, død 12. mai 2020 i Montréal) var en kanadisk skuespiller og popsanger.
Liv og virke
Hun studerte piano ved École de musique Vincent-d'Indy, tok sangundervisning hos Alphonse Ledoux, og vant en musikkonkurranse på radiostasjonens CKVLs program Découvertes de Billy Munro i 1955.
Hun er kjent for å synge oversatte sanger av Stéphane Venne, Michel Conte, Georges Brassens and Léo Ferré. Som skuespiller opptrådte hun i roller i It's Your Turn, Laura Cadieux, Avec un grand A og i 'He Shoots, He Scores''.
I 2019 fikk hun diagnosen Alzheimers sykdom. Hun døde av covid-19 i Montreal den 12. mai 2020 i en alder av 80 år.
Paul Avery
Paul Avery (født den 20. august 1934, død den 10. desember 2000) var en amerikansk politireporter. Mest kjent for sine rapporter rundt seriemorderen kalt Zodiac-morderen. Senere også for kidnappingen av Patricia Hearst. Han skrev en del stykker om forbrytelsene til Zodiac, noe som ga ham ganske mye oppmerksomhet. Både fra allmennheten og fra den ukjente morderen.
Vigur
Vigur er en øy i Ísafjarðardjúp, en stor fjord nordøst på Island. Øya er den nest største i fjorden og ligger der Skötufjörður møter Hestfjörður. Øya har et areal på 0,59 km², med en lengde på 2,0 km og en bredde på ca. 400 m. Det islandske navnet på øya betyr «spyd». Flere fugler hekker på øya, blant annet rødnebbterne og lundefugl.
På øya er det en vindmølle fra 1840, som var i drift frem til 1917.
Klakegg (andre betydninger)
Klakegg kan vise til:
Dantu
Dantu (kinesisk: 丹徒区; pinyin: Dāntú Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Zhenjiang i provinsen Jiangsu i Folkerepublikken Kina.
Dantu har et areal på 611 km² og teller 361.100 innbyggere (2004).
Psusennes II
Psusennes II (gammelegyptisk: ḥr-p3-sb3-ḫˁỉ-<n>-nỉwt, Hor-Pasebakhaenniut II; gresk: Ψουσέννης) var den siste farao i 21. dynasti i den epoken som kalles for tredje mellomepoke i oldtidens Egypts historie. Hans kongelige navn Titkheperure eller Tyetkheperre har betydningen «Bildet av Ras forvandlinger». Han styrte i tiden fra omtrentlig 960/959 f.Kr. og til 946/945 f.Kr. Psusennes II var sønn av yppersteprest Pinedjem II og hans hustru og søster Isetemkheb D. Psusennes’ datter Maatkare B ble førstehustru til Osorkon I, andre farao av 22. Dynasti. Psusennes etterfulgte Siamun og ble selv etterfulgt av Sjesjonk I. Han er en meget uklar historisk figur med få samtidige vitnemål.
Opprinnelse og familie
Opprinnelsen til Psusennes II er ikke sikker og den historiske klassifisering er vanskelig. Han er historisk sett en skyggeaktig og uklar figur. Selv om Psusennes II tradisjonelt listes som sjuende farao mellom Siamun og Sjesjonk I, er det ikke sikkert. Han kan ha vært kun en lokal hersker i Abydos under regjeringstiden til Sjesjonk I. Men om han ikke skal regnes som farao vil det føre til et hull i kronologien til tredje mellomepoke i Egypt. Om den senere egyptiske historikeren Manetho kan følges, hersket Psusennes II over hele Egypt, men det har ikke blitt funnet noen bevis for hans autoritet i nord.
Han er antagelig identisk med ypperstepresten til Amon ved Karnak, Psusennes III. Han var antagelig selv sønn av ypperstepresten Pinedjem II og hans hustru Isetemkheb D, som begge nedstammet fra farao Pinedjem I.
Margaret Bunson liser opp følgende navn som hustruer av Psusennes; Ta'apenes, Wiay, Istemkhebe og Ma'atkare. Hans datter Tanetsepeh ble gift med Sjedsunefertem, yppersteprest for Ptah i Memfis. Hans andre datter, Maatkare B, ble førstehustru til Osorkon I. Han ble således bestefar til farao Sjesjonk II.
Yppersteprest
Det har vært vurdert om denne farao er identisk med Amons yppersteprest i Teben som er kjent som Psusennes III. Egyptologen Karl Jansen-Winkeln nevner en viktig graffitiinskripsjoner fra tempelet i Abydos som inneholder de fullstendige titlene på en kong Tyetkheperre Setepenre Pasebakhaenniut Meryamun «som er samtidig kalt for Amons yppersteprest og øverste militære kommandant.» Det antyder at Psusennes var både konge i Tanis og yppersteprest i Teben på samme tid, og at han ikke sa fra seg posisjonen som Amons yppersteprest i løpet av sin regjeringstid. De få samtidige vitnemålene fra hans styre er inkludert den før nevnte inskripsjoner i Seti Is Abydostempel, en ostrakon (innskrift på potteskår) fra Umm el-Qa'ab, en tilknytning ved Karnak og hans antatte grav, som består av en forgylt sarkofag med en kongelig uraeusslange og en mumie. Det sistnevnte ble funnet i et forkammer i graven hans ved Tanis.
Byggeaktiviteter
Det er ikke kjent om Psusennes II sto som byggherre for noen prosjekter eller restaureringsoppdrag. Av samtidige bevis fra hans styre er kun de nevnte inskripsjoner i kapellet til Ptah i tempelet til Seti I i Abydos hvor det kan utledes at Psusennes II var konge av Øvre og Nedre Egypt, yppersteprest av Amon-Ra og militær hærfører. I tillegg er hans tronenavn sammen med Sjesjonk I innrisset på en statuett som opprinnelig tilhørte Thutmose III. Fra hans gravgods er det kun bevart en kvinnelig shabtistatuett. Den er oppbevart i Det egyptiske museum i Kairo, etter at den ble funnet i den kongelige nekropolis i Tanis som ble utgravd i 1939 av Pierre Montet.
Ormehull
Ormehull, også kjent som Einstein–Rosen-broer, er en hypotetisk topologisk egenskap ved romtid som skal fungere som snarveier gjennom det tomme rom og således muliggjøre tidsreiser. De er beskrevet som tunneler som binder sammen rom og tid på to forskjellige plasser i universet. Ved å reise igjennom et ormehull skal man kunne nå et område raskere enn det lyset kan.
Ormehull kan eksistere i henhold til den generelle relativitetsteorien, noe Albert Einstein og Nathan Rosen fastslo i 1935.
Kip Thorne
I 1988 viste fysikeren Kip Thorne ved California Institute of Technology i Pasadena at det faktisk lar seg gjøre å reise gjennom ormehull – et hull gjennom universets romtid. Et ormehull er egentlig et vanlig sort hull med to innganger, og forskerne antar at de muligens eksisterer. Problemene med å reise gjennom dem er imidlertid mange. Bare det å bevege seg bort til åpningen ville tatt en evighet med de hastigheter man i dag kan komme opp i.
Forskere har beskjeftiget seg med disse tankene opp gjennom årene, og blant annet funnet ut at man kanskje kan generere ormehull. Problemet er imidlertid fremdeles at hullet i virkeligheten også er et sort hull, komplett med hendelseshorisont; det som går inn, kommer ikke ut igjen.
Dette problemet er imidlertid løst teoretisk av Thorne, ved å plassere eksotisk materie med negativ energi utenfor inngangen. En artikkel publisert i Physical Review Letters i juni kunne fortelle at man bare trenger mikroskopiske mengder av dette stoffet for å få det til.
Kai (navn)
Kai, Kaj og Kay er mannsnavn med usikker opprinnelse.
Kantonporselen
Kantonporselen er en kategori kinesisk eksportporselen som var utbredt fra 1700-tallet til 1900-tallet. Porselenet ble tilvirket, glasert og brent i Jingdezhen, men dekorert med emalje i Kanton (Guangzhou) i Sørkina før det ble eksportert sjøveien.
Kai (navn)
Kay er et burmesisk personnavn.
Kantonporselen
Kantonesisk famille rose fra 1800-tallet var gjerne dekorert med alternerende paneler med avbildninger av figurer, fugler, blomster og insekter, for det meste i rosa og grønt.
Tafjord 4 kraftverk
Tafjord 4 eller Tafjord IV er et vannkraftverk i Tafjord i Norddal kommune i Møre og Romsdal.
Kai (navn)
Kay og Kai er også noe brukt som kvinnenavn.
Etymologi
Opprinnelsen til navnet Kai er usikker. Flere teorier har blitt foreslått, nemlig at navnet er:
Tafjord 4 kraftverk
Tafjord 4 utnytter fallet på 450 meter fra Zakariasvatn til fjorden. Det hentes også inn vann fra et bekkeinntak i Muldalen slik at Muldalsfossen får redusert vannføring.
Kai (navn)
Etymologi
Mannsnavnene Kaj og Kay er dannet som alternative skrivemåter for Kai.
Tafjord 4 kraftverk
Zakariasvatnet er regulert med en 95 meter høy betongdam som var den til da høyeste demningen i Norge. Magasinkapasitet er på 70 millioner kubikkmeter vann.
Kraftverket tilføres også vann fra Tafjord 5 og Tafjord 6
Uruguay under VM i friidrett 2019
Uruguay deltok under VM i friidrett 2019 (utendørs) fra 27. september til 6. oktober 2019 i Doha i Qatar.
Kai (navn)
Etymologi
Kvinnenavnet Kaj er en svensk korform for Kajsa.
Tafjord 4 kraftverk
Kraftverket har totalt en midlere årsproduksjon på 421 GWh. Det er installert to francisturbiner på totalt 110 MW.
Verket er eid av Tafjord Kraft.
Kai (navn)
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Tafjord 4 kraftverk
Konsesjon til utbygging av Tafjord IV med regulering av Zakariasvatn og overføring av Muldalsvassdraget ble gitt i 1965. «Ved kongelig resolusjon av 9. juli 1965 er bestemt: Konsesjonen omfattet regulering av Zakariasvatnet (75 m reguleringshøyde), vann i Veltdalen (16 m) og Grønvatnet (17 m) samt Muldalen med elveinntak. Vann overføres fra Muldalen (nedbørsfelt 51,5 km2), bekk i Tordalen (7,4 km2) i Ottavassdraget, og Grønvatnet (27,6 km2) i Ottavassdraget. Resolusjon fastsatte en avgift på 1 kr/nat.hk. til staten og 4 kr/nat.hk. til kommuner, av avgiften til Norddal kommune skulle 0,50 kr/nat.hk. gå til et næringsfond for Tafjord. Kraftselskapet ble også pålagt å sette ut fisk (yngel eller settefisk) i berørte områder. Betingelsen omfattet også konsesjonskraft til berørte kommuner. Produksjonen startet i 1969.
Stasjonen ligger i fjell i Tafjordbygda og vannet føres fra inntaksmagasinet til stasjonen i en tunnel. Fylkesvei 92 (Tafjordvegen) går i bro over utløpet fra stasjonen.
The Butterfly Effect (album)
The Butterfly Effect er et musikkalbum av Aleksander Denstad With. Albumet ble utgitt i 2015.
Musikkvideo
Det ble laget en musikkvideo av sangen Better som hadde videopremie 30. juli 2015. Musikkvideoen er å finne på streamingskanalen YouTube.
Hongkong under Vinter-OL 2002
Hongkong under Vinter-OL 2002. To kvinnelige sportsutøvere fra Hongkong deltok i kortbaneløp under Vinter-OL 2002 i Salt Lake City i USA. Det var første gang som Hongkong deltok i et vinter-OL under navnet Hongkong, Kina. De vant ikke noen medaljer, beste plassering var en 22.-plass i kortbaneløp 1 000 meter for damer.
Henning Paulsen
Henning Paulsen (født 12. august 1980 i Hamar) er en norsk tidligere ishockeyspiller.
Han spilte fire sesonger som løper for Storhamar Hockey fra 1997 til 2002.
Familie
Henning Paulsen er sønn av Finn Paulsen.
Earth and Fire
Earth and Fire var et nederlandsk band som ble etablert av tvillingbrødrene Chris og Gerard Koerts i 1968. I starten spilte bandet progressiv rock, men over tid utviklet musikkstilen seg til pop og disco.
Bandet sang på engelsk og var mest populært på 1970-tallet, med Jerney Kaagman som vokalist. Dette tiåret hadde Earth and Fire mange topphits både i Nederland og andre steder i Europa. Deres største internasjonale hit var Weekend, som havnet på førsteplass på hitlistene i Nederland, Sveits, Tyskland, Belgia, Danmark og Portugal.
Bakgrunn
Earth and Fire ble etablert av brødrene Chris og Gerard Koerts, som kom fra Voorschoten i Nederland. Fra 1960 hadde de underholdt familie og venner som duoen The Singing Twins. Mot slutten av 1966 hadde de også vunnet noen få talentshow i nærheten av hjembyen.
I 1967 var brødrene Koerts lei av å spille covermusikk. De omdøpte bandet sitt til Opus Gainfull og begynte å se seg om etter nye samarbeidspartnere. Bandet ble utvidet med bassisten Hans Ziech, trommeslageren Cees Kalis og gitaristen Eric Wenink. Deretter ble bandet enige om at de trengte en ny vokalist også, og Manuela Berloth ble en del av gruppen. Samtidig utvidet de repertoaret, og begynte å diskutere ideer til et konseptalbum. I 1968, før et show i Beverwijk, ble bandets navn endret til Earth and Fire. I 1969 vant de et talentshow der premien var muligheten til å spille inn to sanger i platestudio. Innspillingene førte imidlertid ikke til at de ble tilbudt platekontrakt, og en stund etterpå forlot Berloth bandet. I september 1969 ble de kjent med Jerney Kaagman. Hun ble bandets nye sanger, og tilførte lydbildet en klar og særpreget vokal.
Bandet
I 1970 ga Earth and Fire ut sitt første album, Earth and Fire. Tre av sporene på dette albumet havnet på hitlistene. Song of the Marching Children (1971) var deres andre album; det inneholdt fire melodier på side 1 og ett spor på side 2. Det ene sporet på side 2 varte 18:32 minutter, riktignok inndelt i syv partier. Musikkstilen på disse to første albumene var rock og progressive rock ispedd litt psykedelisk rock.
To år senere ga de ut sitt fjerde album. På To the World of the Future spilte de fremdeles progressivrock, men lydbildet hadde samtidig fått mange elementer av jazzrock. Tittelsporet var ett langt stykke, som varte 10:47 minutter.
I 1977 lanserte de femtealbumet Gate to Infinity. Albumets side 1 inneholdt kun ett spor, på samme måte som Song of the Marching Children og Atlantis. Det ene sporet på Gate to Infinity varte i 17:19 minutter og var inndelt i fem partier. Med denne utgivelsen hadde de i løpet av bare fire år beveget seg fra symfonisk rock til noe som på enkelte sanger, eksempelvis «78th Avenue», var ren disco.
Etter utgivelsen av det femte albumet forlot trommeslageren Ton van der Kleij bandet og kort tid etter gikk også bassisten Theo Hurts ut av gruppen. Begge ble raskt erstattet av nye musikere, men bandet har også i ettertid hatt mange utskiftinger.
I 1979 fikk bandet sin andre listetopp i Nederland med sangen «Weekend». På dette tidspunktet var Earth and Fire også begynt å bli kjent i utlandet, og «Weekend» ble også nr. 1 på hitlistene i Sveits, Tyskland, Belgia, Danmark og Portugal. Nå var musikkstilen blitt endret til disco og popmusikk.
Bandet ble oppløst i 1983, fordi Kaagman satset på en solokarriere. De hadde en kortvarig gjenforening i 1987.
Monmouth County
Monmouth County er et fylke i den amerikanske delstaten New Jersey. Det ligger i de sentrale delene av staten og det grenser mot Middlesex County i nord, Ocean County i sør, Burlington County i sørvest og mot Mercer County i vest.
Monmouth Countys totale areal er 1,723 km² hvorav 500 km² er vann. I 2000 hadde fylket 615,301 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i Freehold. Fylket ble grunnlagt i 1675.
Zuzanna Smykała
Zuzanna Smykała (født 10. januar 1990) er en polsk snøbrettkjører.
Hun representerte Polen under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor hun ble utslått i kvartfinalen i snowboardcross.
Sergio Rodríguez
Sergio Rodríguez (født 12. juni 1986 i Santa Cruz de Tenerife) er en spansk basketballspiller som spiller for klubben Real Madrid Baloncesto. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han tok sølv med det spanske landslaget.
Europavei 402
E402 eller Europavei 402 er en europavei som går mellom Calais og Le Mans i Frankrike. Veiens lengde er rundt 420 km.
Finn Paulsen
Familie
Finn Paulsen er far til ishockeyspillerne Henning Paulsen og Jarl Paulsen.
Scheltopusik
Scheltopusik er den største nålevende arten av stålormer. Navnet kommer av det russiske ordet желтопузик, «gulbuket».
Denne øglen kan bli opptil 135 cm lang, og av dette utgjør halen litt over halvparten. Den ser ut til å mangle lemmer, men ved kloakkåpningen finnes to rester av bakbein. Fargen er gul- eller rødbrun, med lysere, gul buk. Øynene har bevegelige øyelokk, og langs kroppssida går en langsgående hudfold. Denne arten er i motsetning til vår hjemlige stålorm eggleggende.
I motsetning til mange andre stålormer kaster scheltopusiken sjelden halen om den blir angrepet. I stedet hveser den, og kan også bite hardt.
Leveområder
Utbredelsen strekker fra Istria i Kroatia, sørover langs Adriaterhavskysten til Albania og Hellas. Den finnes også på noen av de greske øyene, i Bulgaria og Kaukasus. Utenfor Europa går den sør til Israel, og øst til Tadsjikistan og Kirgisistan.
Slektninger
Hvis en ser bort fra den store kroppslengden, er det lite som skiller scheltopusiken fra glasslangene (Ophisaurus). Duméril & Bibron opprettet likevel den monotypiske slekten Pseudopus for arten i 1839. Boulenger flyttet scheltopusiken til Ophisaurus i 1885, og det er dette slektsnavnet som er vanligst i eldre litteratur. Genetiske studier i vår tid har vist at scheltopusiskens aller nærmeste slektning er stålormen, Anguis fragilis, og den er derfor nå tilbake i slekten Pseudopus.
Martine Welfler
Martine Welfler (født 27. oktober 1991 i Porsgrunn) er en norsk håndballspiller som spiller både håndball og beachhåndball.
Hun spiller til daglig håndball i Oppsal Håndball, men spiller også beachhåndball, og har to VM-bronser og et EM-gull sammen med Norges kvinnelandslag i beachhåndball.
Karriere
Welfler begynte å spille for Pors Håndball da hun var syv år gammel. Hun spilte også for Stridsklev Håndball, før hun gikk til Gjerpen Håndball da hun var 16 år gammel. Hun debuterte i eliteserien 18 år gammel, og hun scoret 19 mål for Gjerpen i Postenligaen 2009/10. Gjerpen rykket ned til 1. divisjon etter 2010-sesongen, og Welfler scoret der 55 mål i 2010/11-sesongen.
Welfler gikk til Bækkelaget i juni 2011. Denne sesongen fikk hun sølv i junior-NM i håndball.
Welfler deltok på det norske laget som spilte i VM i beachhåndball 2014 i Recife i Brasil i juli 2014. Det norske laget spilte seg fram til semifinalen, der de tapte 1–2 mot Brasil, og måtte spille bronsefinale. I bronsefinalen slo de Ukraina 2–1, og vant med det bronse i VM.
XXL
XXL ASA (ose: XXL) er en norsk børsnotert sportsutstyrskjede som ble etablert i 2000. Kjeden har 37 varehus i Norge, 29 varehus i Sverige, 17 varehus i Finland og 7 varehus i Østerrike, i tillegg til nettsalg i Danmark. Det er totalt 90 varehus per desember 2020.
Martine Welfler
Karriere
I VM i beachhåndball 2016 i Budapest fikk Norge bronse, etter seier 2–1 over Ungarn i bronsefinalen, der Welfler scoret to poeng. Norge deltok i EM i beachhåndball 2017 i Zagreb, og Welfler deltok i dette mesterskapet. Norge vant EM, etter å ha slått Polen i finalen.
XXL
Norge
XXL ble etablert av Øivind Tidemandsen i 2000, og åpnet sin første butikk i Oslo sentrum ett år senere. Innen 2007 hadde XXL med sine åtte butikker oppnådd en markedsandel i Norge på 8 %. I 2010 solgte de majoriteten til investeringsselskapet EQT Partners, og Tore og Øyvind Tidemandsen tjente ca. 750 millioner kroner på salget. På det tidspunktet hadde kjeden 14 butikker og en nettbutikk i Norge.
Martine Welfler
Karriere
Hun signerte for Oppsal Håndball i mai 2017.
XXL
Norge
I 2012 hadde XXL 18 butikker i Norge, og oppnådd 20 % markedsandel. Året etter hadde XXL blitt markedsleder i Norge med sine 22 butikker som utgjorde 23,7 % av markedet. I 2018 hadde XXL en markedsandel på 33 % med G-Sport/G-MAX/Intersport på andreplass med 29 %.
3. oktober 2014 ble XXL notert på Oslo Børs til en introduksjonskurs på 58 kroner, som betød at selskapet ble priset til rundt åtte milliarder kroner.
I august 2019 bekreftet Tiedemansen at kjeden hadde begått «prisjuks». Ansatte skal ha kjøpt varer til «førpris» og deretter slått dem i retur for å kunne annonsere med nedsatt pris. En ekstern granskning utført av advokatfirmaet DLA Piper på oppdrag for XXL fant åtte tilfeller av slike fiktive kjøp over en periode på ti år. 16. januar 2020 ble det kjent at Forbrukertilsynet hadde anmeldt XXL for brudd på markedsføringsloven i forbindelse med prisjukset.
Internasjonalt
XXL ble lansert internasjonalt i 2010, da de åpnet tre butikker i Sverige. Innen 2013 hadde XXL 13 svenske butikker og oppnådd en markedsandel på 7 %.
I 2014 entret XXL det finlandske markedet med én butikk i Vanda. Kjeden er også representert i Danmark med nettbutikk.
=== Nåværende ledelse og styre === CEO (under tiltredelse) Freddy Sobin.
CFO, Stein Alexander Eriksen (fungerer som CEO frem til Sobin overtar, og vil da gå tilbake til CFO)
Styreleder, Hugo Maurstad
=== Tidligere ledelse og styre === Da EQT Partners kjøpte majoriteten av selskapet i 2010, fortatte Øivind Tidemansen som styreleder, og i tillegg ble følgende personer styremedlemmer og varamedlemmer:
Styremedlem: Christian Otto Sinding, Anders Misund, Tore Thorstensen, Tommy Kurt Georg Nilsson og Ronny Blomseth
Varamedlem: John Albert Gustafsson, Herman Kristiansen Johre og Lars Erikssen
I 2019 gikk Øivind Tidemansen av som styreleder og nåværende styreleder Hugo Maurstad tok over.
Pål Wibe gikk av som CEO 13 mai 2022, og svensken Freddy Sobin vil overta stillingen innen mai 2023.
Thomas Mun
Thomas Mun, født i 1571, død 1641, var en handelsmann fra London. Fra 1615 var han leder for Det britiske ostindiske kompani, som var et stort handelsselskap som hadde kongelig monopol på den britiske handelen med India. Mun var en av de mest framtredende talspersonene for merkantilismen.
Novo Triunfo
Novo Triunfo er en kommune i delstaten Bahia i nordøstregionen av Brasil.
Richard Kiley
Richard Paul Kiley (født 31. mars 1922 i Chicago i Illinois, død 5. mars 1999 i Warwick i New York) var en amerikansk teater-, TV- og filmskuespiller. Han er best kjent som fortelleren i forskjellige dokumentarfilmer og for å spille Don Quijote i den originale produksjonen av Broadway-musikalen Mannen frå LaMancha fra 1965. Kiley var den første til å synge og utgi «The Impossible Dream», hitsangen fra showet. I musikalen Kismet fra 1953 spilte han kalifen, og introduserte sangen «Stranger in Paradise». Han vant tre Emmy-priser, to Golden Globe og to Tony-priser i sin karriere.
Tess Critchlow
Hun representerte Canada under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor hun ble nummer 9 i snowboardcross.
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble hun nummer 6.
Los Angeles Rams
Los Angeles Rams er et profesjonelt amerikansk fotballag basert i Los Angeles, California. Laget konkurrerer i National Football Leagues National Football Conference (NFC) i NFC West-divisjonen. Rams spiller sine hjemmekamper i SoFi Stadium i Inglewood, som de deler med Los Angeles Chargers.
Laget ble stiftet i 1936 som Cleveland Rams i Cleveland i Ohio. Laget vant NFL Championship Game 1945 og flyttet til Los Angeles i 1946, som åpnet dørene for Paul Browns Cleveland Browns og gjorde Rams til det første laget med en ligatittel som spilte den neste sesongen i en annen by. Laget spilte hjemmekampene sine i Los Angeles Memorial Coliseum fram til de flyttet til det nyoppussede Anaheim Stadium i Orange County i California i 1980. Rams nådde sitt første Super Bowl etter -sesongen, da de tapte 31–19 mot Pittsburgh Steelers i Super Bowl XIV.
Etter -sesongen forlot Rams California og flyttet til St. Louis i Missouri og endret navn til St. Louis Rams. Fem sesonger senere vant laget Super Bowl XXXIV ved å slå Tennessee Titans 23–16. De nådde deretter Super Bowl XXXVI, hvor de tapte 20–17 mot New England Patriots. Rams spilte i St. Louis ut -sesongen, da de leverte en søknad om å få flyttet tilbake til Los Angeles. Søknaden ble godtkjent i et eiermøte i januar 2016, og Rams returnerte til byen i forkant av -sesongen. Rams nådde Super Bowl LIII hvor de tapte 13–3 mot New England Patriots. Tre år senere vant Rams NFC-tittelen igjen og nådde Super Bowl LVI, hvor de vant 23–20 over Cincinnati Bengals.
Rams er det eneste laget som har vunnet en ligatittel som representant for tre forskjellige byer: Cleveland i 1945, Los Angeles i 1951 og 2021 og St. Louis i 1999).
Cleveland Rams (1936–1945)
Cleveland Rams ble stiftet i 1936 av advokaten Homer Marshman og spiller-treneren Damo Wetzel, en tidligere stjernespiller fra Ohio State som også spilte for Chicago Bears og Pittsburgh Pirates. Wetzel, som var lagets general manager, valgte "Rams" i referanse til sitt favorittlag i college football, Fordham Rams fra Fordham University; Marshman, som var hovedeieren, likte også navnet. Laget spilte i den nyopprettede American Football League, og avsluttet seriespiellet i 1936 5–2–2, bak serievinnerne Boston Shamrocks' 8–3. Laget hadde på den tiden spillere som William "Bud" Cooper, Harry "The Horse" Mattos, Stan Pincura, og Mike Sebastian.
Rams ble med i National Football League den 12. februar 1937 og ble plassert i Western Division. Rams var det fjerde laget i en rekke med kortvarige lag basert i Cleveland, etter Cleveland Tigers, Cleveland Bulldogs og Cleveland Indians. I begynnelsen flyttet laget ofte på seg, med tre forskjellige stadioner spredd over flere tapende sesonger. I 1939-sesongen hadde laget ligaens MVP, nykommer halfback Parker Hall
I juni 1941 ble laget kjøpt opp av Dan Reeves og Fred Levy Jr. Reeves. Levy eide en andel av laget sammen med Bob Hope frem til Reeves kjøpte deres andeler i 1962.
Laget ble satt på hold i -sesongen på grunn av manglende spillere som et resultat av den pågående verdenskrigen, men startet opp igjen for -sesongen. I sin siste sesong i Ohio oppnådde laget endelig suksess. I ledet quarterback Bob Waterfield laget til et sesongresultat på 9–1, og deres første ligatittel da de slo Washington Redskins 15–14 på hjemmebane den 16. desember.
Første periode i Los Angeles (1946–1994)
Den 12. januar 1946 ble Reeves' søknad om å flytte Cleveland Rams til Los Angeles og det 103 000 seter store Los Angeles Memorial Coliseum avslått av de andre lageierne i NFL. Han truet med å fjerne seg selv fra NFL og profesjonell amerikansk fotball dersom flyttingen til Los Angeles ble godkjent. Partene kom eventuelt frem til en avtale som tillot Reeves å flytte laget sitt til Los Angeles. NFL ble dermed den første ligaen som strakk seg fra kyst til kyst i USA.
Fra 1933, da Joe Lillard forlot Chicago Cardinals, og ut 1946 var det ingen mørkhudete spillere i profesjonell amerikansk fotball. Etter at Rams hadde fått godkjent søknaden om å flytte til Los Angeles begynte de forhandlinger om leie av Los Angeles Memorial Coliseum. En av betingelsene for å få lånet var at de måtte inkludere minst én afroamerikaner på laget, noe Rams gikk med på. Rams skrev så kontrakt med Kenny Washington den 21. mars 1946. Dette førte til oppstyr blant de andre lageierne i NFL. 7. mai samme år signerte Rams enda en mørkhudet spiller, Woody Strode.
Da All-America Football Conference ble nedlagt i 1949 ble Dons assimilert i Rams.