cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Diligense
Wells Fargo
Wells Fargo and Company er firmanavnet man alltid forbinder med diligencene i den amerikanske Vesten. Firmaet ble grunnlagt den 18. mars 1852 for å yte bank- og posttjenester for de kaliforniske gullgraverleirene. Kjente navn som Johnston Livingston, Edwin B. Morgan og James McKay var styremedlemmer da firmaet startet sin virksomhet, med Morgan som firmapresident. Firmaet forbinder forskjellige tjenester ment for å når potensielle kunder i de meste avsidesliggende traktene, og for dette trengte de egnede transportmidler som kunne følge etter, blant annet gullgraverne og andre inntektsinnbringende kundegrupper. Siden 1855 hadde Wells Fargo en viktig rolle i opprettelse av kommunikasjonene gjennom Vesten, blant annet med diligencene under ledelse av Danford N. Barney som etterfulgte Morgan som president fra november 1853. Dette var blant annet mulig ved å overta diligenceselskapet Butterfield Overland Mail i 1860.
Overland Mail under ledelse av John Butterfield startet i 1857 da entreprenøren John W. Butterfield vant anbudskonkurransen arrangert av postgeneral Aaron Brown om oppdraget for å sende post fra Missouri ved Mississippi over Vesten til California mot Stillehavskysten. Postgeneralen ønsket postbudtjeneste gjennom hele året, og rådet vinneren til å velge en søndre rute inn på varmere strøk, selv om den er 970 kilometer lengre enn de tiltenkte nordre rutene. Den første diligenceturen begynte den 16. september i det samme året, da Butterfield på egen hånd kjørte ut fra St. Louis og fortsatt fram til Fort Smith hvor andre kusker overtok, men passasjeren Waterman L. Ormsby, en korrespondent for avisen New York Herald, var den første passasjeren som tilbakelagte seg hele reisen. Det tok 24 dager for å ta seg fram til endestasjonen i California, underveis var både hester og kusker byttet ut mot uthvilte kusker og hester for å opprettholde reisehastigheten. Da Ormsby kom ut av vognen, var han utmattet av sine opplevelsene på en lang reiserute på 2,812 engelsk mil eller 4,525 kilometer. Overland Mail hadde to ukentlige turer de neste to og et halvt år, enten fra San Francisco i vest eller fra Memphis eller St. Louis i øst, med en gjennomsnittlig reisetid på 22 dager langs den såkalte Oxbow Route hvor det var utplassert 139 skysstasjoner, 800 arbeidspersonell, 1,800 hester og 250 Concord Stagecoach på det meste. Det var ikke uten risiko, ettersom en broket blanding av mennesker fra omreisende predikanter til ubehøvlede gullgravere på tvers av alle sosiale skillelinjer settes sammen i trange omgivelser, med landeveisrøvere og fiendtlige indianerne bak hvert eneste hjørne. Rutetrafikken ble avbrutt av utbruddet av den amerikanske borgerkrigen, den siste diligencen dro ut 21. mars 1861. Som følge av borgerkrigen ble den søndre ruten ble flyttet nordover til Central Overland California Route hvor Wells Fargo og Holladay Overland and Express Company delte ruten til øst og til vest fram til 1866. Ben Holladay som eide det sistnevnte firmaet, solgte det til Wells Fargo, men da hadde han i 1862 til 1866 utformet ruten senere kjent som «Overland Trail» som gikk gjennom Colorado. Diligencene fortsatte fram til 1869, da den første transkontinentale jernbanen ble åpnet.
Siden da hadde diligencene kjørt rundt omsider enten i forveien for jernbanebyggerne som reiste skinnegang etter seg, eller på mindre sekundære ruter i Vesten som gradvis ble sivilisert mot slutten på 1800-tallet. Historien om diligencene som kjørte på veger fulle av humper i uutholdelige hete, stor risiko for overfall og indianerangrep er dramatisk og spennende for ettertiden, slik at disse ble en permanent del av historien om den ville vesten. En av de meste kjente postvognruter var Deadwood Stage fra Cheyenne i Wyoming til Deadwood i South Dakota, hvor siouxindianerne holdt til, hvor man ikke våget å tenne lyktene om nettene. Landeveisrøvere ble tiltrukket av diligencene som ofte fraktet verdisaker med seg, og en av de meste kjente var Charles Earl Bolles med oppnavnet «Black Bart».
Det var aldri høy komfort på de amerikanske diligencene, som slett ikke hadde springfjær eller noe som helst fjær på hjulunderstellet, hvor vognkassen ble holdt oppe med kraftige lærreimer som «vugge på hjul» (Mark Twain), som svaiet fra side til side, noe som lett kunne forårsake reisesyke blant passasjerene. Om sommeren kunne varmen være ulidelig, spesielt med sand og støv som klistret seg til de svette kroppene på passasjerene som måtte sitte skulder ved skulder på seterekken. Farten kom sjelden opp i mer enn ti km/t, og det hendte at passasjerene måtte gå av vognen for å gjøre den lettere for de trette hestene. Det var ikke mye hvile å få på skysstasjonene bedre kjent som swing stations hvor kusken og konduktøren måtte sørge for at ruten overholdes for enhver pris. Ofte var det lite tid til annet enn et kortvarig måltid.
Men diligencen som forsvant i begynnelsen på 1900-tallet med bilens ankomst, var i det minste kjent for å aldri være forsinket.
Underholdning
Som en del av den historiske arven etter den ville vesten har den amerikanske diligencen blitt en uutslettelig del av den omfattende underholdningsindustrien i film, fjernsyn, tegneserier, historiske romaner og skildringer i det tjuende århundret, og som fortsetter helt inn i det neste århundret. Allerede mens sagnet om den ville vesten gikk mot slutten i det siste tiåret før år 1900, var diligencen blitt en del av den amerikanske populærhistoriske fremvisningen av livets harde virkelighet på kanten av den kjente sivilisasjonen.
Filmer som inkluderte en diligence i filmmanuset: • Dakota Incident, 1956 film med Dale Robertson
• The Grey Fox, 1982 film med Richard Farnsworth
• Hombre, 1967 film med Paul Newman
• The Man Who Shot Liberty Valance, 1962 film med James Stewart
• Stagecoach, 1939 film med John Wayne
• Stagecoach, 1966 film med Bing Crosby
• The Tall T, a 1957 film starring Randolph Scott
• 3:10 to Yuma, 1957 film med Glenn Ford
• Wells Fargo, 1937 film med Joel McCrea
Norge under Sommer-OL 2016
Norge unider Sommer-OL 2016 inneholder oversikt over Norges deltagelse i Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, Brasil i perioden 5.–21. august. Troppen bestod av 64 utøvere som deltok i 13 ulike idrettsgrener. Dette var 25. gangen Norge deltok i et sommer-OL.
For bare fjerde gangen i historien hadde troppen flere kvinner enn menn, mye på grunn av kvinnenes håndballtropp. Av andre idretter deltok Norge for første gang i golf (ny idrett i 2016), og triatlon, i tillegg til at de igjen deltok i taekwondo, noe de ikke gjorde i 2012.
Blant utøverne Norge sendte, var terrengsyklist og olympisk mester Gunn-Rita Dahle Flesjå, som kvalifiserte seg for sitt femte OL på rad og var troppens eldste utøver med sine 43 år. Også 40 år gamle Olav Tufte deltok, og tok sin fjerde medalje på sine seks strake OL.
Utenom Flesjå og Tufte deltok også flere andre utøvere igjen, blant annet håndballkaptein Kari Aalvik Grimsbø, mellomdistanseløper Henrik Ingebrigtsen i 1500 meter, sprinter Jaysuma Saidy Ndure, og rifleskyter Ole-Kristian Bryhn, som også bar det norske flagget under åpningsseremonien.
Norge forlot Rio de Janeiro med fire bronsemedaljer, noe som var Norges dårligste medaljefangst siden Sommer-OL 1964. Bryteren Stig André Berge tok hjem Norges første medalje i bryting på 24 år, mens Tufte nok en gang tok medalje i roing, denne gang sammen med Kjetil Borch. En annen robåt, dobbeltsculler lettvekt med Are Strandli og Kristoffer Brun, tok også bronse, mens Norges håndballandslag tok den siste bronsen, etter et noe skuffende tap for Russland i semifinalen.
Målsetninger
Olympiatoppen hadde målsetning om å bli «bedre enn i London», ved å ta flere enn to gull, ett sølv og en bronse, mens de ulike særforbundene også hadde egne mål for sine utøvere. Bare tre særforbund nådde sine mål (Norges Svømmeforbund, Norges Roforbund og Norges Bryteforbund).
Bryting
Norge kvalifiserte to brytere til OL, én menn og én kvinne. For Stig-André Berge begynte konkurransen med to enkle seire, før det ble tap i fjerde runde mot japanske Shinobu Ota. Berge var dermed avhengig av at Ota skulle gå til finalen for å kvalifisere seg til omspillet om de to bronsemedaljene. Ota vant sin semifinale på fall mot Rövşən Bayramov, og Berge ble dermed kvalifisert til omspillet. I omspillet vant han sin kamp mot kasakhstanske Almat Kebispajev, og ble dermed klar for bronsefinalen, hvor han møtte Bayramov. Bronsefinalen ble jevn og defensiv, og ingen av dem ønsket å angripe hverandre. Bayramov tok første poeng så sent som 3.29 ut i kampen, men Berge kjempet inn et poeng minuttet etter. Siden reglene i bryting sier at ved uavgjort er det den som har tatt det siste poenget som vinner kampen, klarte Berge å forsvare seg nok til at kampen endte 1–1, hvilket ga ham en noe overraskende bronsemedalje, den første norske medaljen i bryting siden Sommer-OL 1992.
For Signe Marie Fidje Store ble det derimot 0–9-tap mot svenske Jenny Fransson i første runde, blant annet fordi hun pådro seg en skade i skulderen i løpet av kampen. Store var Norges første kvinnelige bryter som deltok i et OL.
Bueskyting
Norge kvalifiserte en bueskytter til OL, og Bård Nesteng ble valgt av Olympiatoppen til å representere Norge. Konkurransen begynte med en dramatisk første runde, der Nesteng vant med kun ett poeng, før han ble slått ut av konkurransen av japanske Takaharu Furukawa med hele 0–6. Dette var andre OL på rad at Nesteng deltok i OL.
Friidrett
Norge sendte 14 utøvere til OL, med målsetning om å gjøre det bedre enn i 2012 (5.-plass som best). Denne målsetningen ble ikke nådd, men Norge fikk hele fem topp-ti-plasseringer (Karsten Warholm, Karoline Bjerkeli Grøvdal x2, Håvard Haukenes og Isabelle Pedersen). Warholm ble nummer 4 i sin semifinale på 400 meter hekk, og var en av overraskelsene med tanke på sin unge alder. Haukenes og Grøvdal tok hver sin 7.-plass, som var friidrettstroppens to beste resultater.
Golf
Golf var på programmet for første gang siden 1904, og Norge kvalifiserte to kvinner og én mann til lekene. Suzann Pettersen, som var en av forkjemperne for å få golf på OL-programmet, ble nummer 10, mens Marianne Skarpnord overrasket med storspill på de to første dagene ble nummer 25 etter en dårlig avslutning.
Espen Kofstad ble noe overraskende kvalifisert til turneringen for menn, etter «tidenes norske golfprestasjon», men klarte ikke å sette sitt preg på konkurransen og ble nummer 43.
Håndball
Norge startet mesterskapet ved å tape for vertsnasjonen Brasil, før fem strake seire førte de til semifinalen mot Russland. Semifinalen ble svært jevnspilt og det måtte to ekstraomganger til for å kåre en vinner. Ett minutt før slutt i siste ekstraomgang ledet Russland 38–37, og da Camilla Herrem bommet på kampens siste sjanse, var det Russland som gikk til finalen mot Frankrike. Norge spilte to dager senere bronsefinale mot Nederland, en kamp de vant 36–26, og tok en noe skuffende bronsemedalje.
Roing
Norge kvalifiserte tre båter til OL: én i singlesculler, én i dobbeltsculler og én i dobbeltsculler lettvekt. Det var lenge uklart hvordan sammensetningene i båtene skulle være, og til slutt ble det klart at det var Olav Tufte som tok plassen sammen med Kjetil Borch i dobbeltsculleren, mens Nils Jakob Hoff tok plassen i singlesculleren. Hoff ble nummer tre i semifinalen, og fikk dermed kjøre B-finalen, og ble nummer 11 totalt. I de to dobbeltbåtene gikk det bedre, og begge tok hver sin bronsemedalje.
Svømming
Norge kvalifiserte én mann og én kvinne til OL. Susann Bjørnsen deltok i to fristiløvelser, og fikk en 24.-plass som beste resultat, mens 19 år gamle Henrik Christiansen fikk 8.-plass i finalen på 1 500 meter fri, etter å ha brukt de to andre øvelsene som «oppvarming» til den lengste distansen.
Sykling
Norge kvalifiserte totalt syv utøvere til OL, både i landevei, terrengsykling og BMX. I landeveissyklingen ble beste nordmann på fellesstarten Lars Petter Nordhaug på en 48.-plass, og selv om det ikke var gitt et spesifikt resultatmål i landevei, ble innsatsen ansett som under pari. Alexander Kristoff deltok ikke på grunn av at han anså løypetraseen for hard. Norge deltok også for første gang siden 2008 i kvinneklassen, der Vita Heine ble nummer 33 og 25 (sist).
I BMX var Tore Navrestad Norges første utøver i BMX noensinne, men klarte ikke å nå målet sitt om å komme til finalen.
I terrengsykling var tidligere olympisk mester Gunn-Rita Dahle Flesjå med for femte gang, men målet om medalje ble ikke nådd, etter at hun sprakk på slutten av løpet.
Taekwondo
Norge kvalifiserte én kvinne til lekene, Tina Røe Skaar. Skaar og Norges Kampsportforbund uttalte før lekene at de gikk for medalje, etter sterke resultater i 2015 og 2016.
I første kamp møtte Skaar regjerende olympisk mester Milica Mandić fra Serbia. Skaar tok ledelsen tidlig i første runde av kampen, ved et velrettet spark på vesten til Mandic. Den serbiske jenta kom tilbake før pausen, og stillingen etter første runde endte 1-1. Mandic hentet innpå med et nytt spark i andre runde, og ledet 2-1 før tredje og siste runde. Dette førte til at Skaar måtte ta sjanser, og forsøkte derfor å angripe med flere spark mot Mandics hode i forsøk på å få inn tre poeng. Dessverre ga ikke dette uttelling, og Mandic kontret inn flere poeng på spark rett før kampslutt. Åttendedelsfinalen endte 8-2 til den serbiske jenta.
Dette var første gang siden Beijing 2008 at Norge deltok i taekwondo.
Reichweins gate (Oslo)
Reichweins gate (1A-5, 4-8C ) er en gate på Ruseløkka i Oslo som går mellom Parkveien og Huitfeldts gate.
Gaten er oppkalt i 1891 etter generalmajor Georg Reichwein, som blant annet var kommandant på Akershus festning, og hans sønnesønn, stiftsamtmann og generalmajor Lorentz Reichwein og eier av eiendommen som senere ble kalt Grünings løkke.
Neozephyrus
Neozephyrus er en slekt av glansvinger som tilhører underfamilien stjertvinger (Theclinae).
Utseende
Middelsstore stjertvinger (vingespenn ca. 35 millimeter) med korte stjerter på bakvingen. Hannens overside er mørk med en grønnlig, metallisk glans. Undersiden er brun med en lys tverrstripe.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Øst-Asia.
Systematisk inndeling
Den europeiske arten eikestjertvinge (Favonius quercus), som også forekommer i Norge, blir ofte plassert i denne slekten.
Det Norske Baptistsamfunn
Det Norske Baptistsamfunn (DNB) er en nasjonal sammenslutning for norske baptistmenigheter for å fremme samarbeidet i misjon, utdanning og andre typer fellesarbeid.
Bakgrunn
Enoch Richard Haftorsen Svee, en ung nordmann støttet av amerikanske baptister, kom tilbake til Norge i 1842 og misjonerte her, men ingen menigheter ble dannet i hans levetid. Den første baptistmenigheten i Norge ble grunnlagt i Porsgrunn i 1860 av Frederick Ludvig Rymker, en tidligere dansk sjømann som var blitt misjonær. Menighetens virksomhet flyttet raskt til Skien, og er i dag Skien Baptistmenighet, som ikke bare er den eldste, men også en av de største menighetene i Norge. Baptistene stiftet regionale foreninger. Den første (sør) ble stiftet i 1872, og nord og vest noe senere. 13 representanter fra 8 menigheter møttes og stiftet Den Norske Baptist-Union (senere Det Norske Baptistsamfunn (DNB)) i 1879. The Baptist Missionary Society of England støttet arbeidet i Norge, fra begynnelsen med Rymker, til 1892. Da støtten opphørte, ba nordmennene etter hjelp og fikk det fra American Baptist Missionary Union. Baptistene i Norge etablerte et teologisk seminar (Høyskolen for Ledelse og Teologi) i 1910, ungdomsorganisasjonen Norske Baptisters Barne- og Ungdomsforbund (Ung baptist) i 1922, og Oslofjord Folkehøgskole i 1958.
Organisasjon
DNB er medlem av European Baptist Federation og Baptist World Alliance (Baptistenes verdensallianse).
I 2022 hadde DNB 10 657 tilskuddstellende medlemmer fordelt på 104 menigheter. To menigheter som ikke er med i DNB, med 75 medlemmer, samarbeider med Association of Baptists for World Evangelism.
Baptistsamfunnet er organisert slik at hver menighet har stor grad av indre selvstyre. Hver menighet kan ta egne avgjørelser på mange områder. Det personlige medlemskapet er i de lokale menighetene. Hver menighet velger på selvstendig grunnlag sitt eget lederskap. Samtidig inngår alle menigheter i et intimt samarbeid. Baptistsamfunnet kan utelukke menigheter i sin helhet dersom det skulle være en grunn til det.
Etter årtusenskiftet har Det Norske Baptistsamfunn blitt multietnisk i sammensetning. Cirka en tredel av menighetene består i størstedelen av mennesker med annen etnisk bakgrunn enn norsk. De største etniske gruppene tilhører chin- og karenfolkene fra Myanmar, men også vietnamesisk, etiopisk/eritreisk, persisk og tamilsk er tilstede med menigheter som i hovedsak når sin egen folkegruppe. I tillegg er det flere internasjonale menigheter med medlemmer med ulike etnisk bakgrunn.
Lære
Baptistsamfunnet har ikke laget noen egen trosbekjennelse. De holder fast ved Bibelen som rettesnor for en persons tro og liv. De sier seg imidlertid enig i de kjente trosbekjennelsene, som den nikenske trosbekjennelse og den apostoliske trosbekjennelse. De holder seg til reformatoriske prinsipper i frelsesspørsmålet formulert i de polemiske vendinger, «nåden alene» og «troen alene». Baptistene mener at dåpen skal skje ut i fra en persons eget ønske og egen bekjennelse.
Rødt hår (film)
Rødt hår (originaltittel: Red-Headed Woman) en amerikansk romantisk komedie fra 1932, regissert av Jack Conway og produsert av Metro-Goldwyn-Mayer. I hovedrollene spiller Jean Harlow og Chester Morris. Filmen handler om en manipulerende kvinne som forfører rike menn for å klatre på den sosiale rangstigen. Manus er skrevet av Anita Loos og F. Scott Fitzgerald, basert på romanen Red-Headed Woman (1931), skrevet av Katharine Brush.
Filmen var kontroversiell da den ble utgitt, på grunn av de mange seksuelle hentydningene, og ble forbudt i England og Tyskland.
Handling
Lillian «Lil» Andrews (Jean Harlow) er en ung og vakker kvinne som er villig til å gjøre hva som helst for å klatre på den sosiale rangstigen. Hun bestemmer seg for å forføre den lykkelig gifte sjefen sin, William «Bill» Legendre jr. (Chester Morris). Første gangen hun tilbyr seg for ham, kjemper han imot, men hun gir ikke opp så lett og de ender opp med å kysse. Konen hans, Irene «Rene» Legendre (Leila Hyams), som var bortreist, kommer overraskende hjem før tiden og tar dem på fersk gjerning. Bill prøver desperat å få konens tilgivelse, men Lil nekter å gi slipp på ham og benytter enhver anledning til å forføre ham. Irene får etterhvert nok og skiller seg fra ektemannen. En stund etterpå tviler hun på avgjørelsen og bestemmer seg for å gi Bill en ny sjanse. Da hun oppsøker ham hjemme får hun vite at han har giftet seg med Lil. Til tross for at alt gikk som planlagt for Lil, blir hun ikke akseptert hverken av Bills familie eller i hans sosiale omgangskrets. Da den velstående Charles «Charlie» B. Gaerste (Henry Stephenson), en forretningsforbindelse og venn av familien Legendre, ankommer byen aner hun en mulighet til å bli akseptert. Hun forfører ham og presser ham til å invitere alle sine venner i byen til en fest hjemme hos henne. De inviterte takker motvillig ja, i frykt for å fornærme ham. På den store kvelden ser alt ut til å gå strålende, selv om alle gjestene går litt tidligere enn Lil hadde ønsket. Like etter at de har gått får Lil beskjed av hennes beste venninne Sally (Una Merkel), som også var på festen, at alle gjestene har gått direkte fra hennes fest og bort Irene, som bor i nabohuset, for å overraske henne med en fest. En rasende Lil løper bort til Irenes hus og skjeller dem ut. Lil innser at hun aldri kommer til å bli akseptert i denne byen og prøver å overtale Charlie til å ta henne med til New York en periode. Bill er svært negativ til forslaget, men faren hans, William Legendre sr. (Lewis Stone), mener at det er en god idé. Etterpå forteller William at han fant Lils lommetørkle hjemme hos Charlie og det blir derfor leid privatdetektiver for å holde øye med henne i New York. Vel fremme i New York bruker ikke Lil lang tid på å forføre Charlie igjen og etterhvert frir han til henne. Ikke lenge etter blir Charlie oppsøkt av Bill som viser ham flere bilder der Lil kysser den franske privatsjåføren hans, Albert (Charles Boyer). På det ene bildet står Charlie selv med ryggen til. Han blir rasende over avsløringen og gir Albert sparken og avslutter forholdet til Lil. Hun bestemmer seg for å reise hjem igjen til ektemannen, men mens hun har vært borte har han gjenopptatt forholdet til Irene. Lil prøver å skyte Bill, men han overlever. Han bestemmer seg for å ikke anmelde henne, men tar ut skilsmisse og gifter seg på nytt med Irene. To år senere er Bill, Irene og hans familie på hesteveddeløp i Paris og ved en tilfeldighet får Bill øye på Lil i kikkerten sin. Hun er nå sammen med en annen eldre, velstående mann. Filmen slutter med at Lil og hennes nye kjæreste setter seg i en limousin som blir kjørt av Albert.
Produksjon
Romanen Red-Headed Woman, skrevet av Katharine Brush, ble første gang publisert som en artikkelserie i The Saturday Evening Post fra 22. august til 3. oktober 1931. Metro-Goldwyn-Mayer kjøpte rettighetene til historien og gav F. Scott Fitzgerald i oppgave å skrive manuset. Han leverte inn et deprimerende og ubrukelig manus, og han ble sparket. Anita Loos fikk da i oppgave å endre manuset til en sexkomedie. Marcel De Sano skulle opprinnelig regissere filmen, men ble erstattet av Jack Conway kort til før innspillingen begynte. Conway likte ikke filmens umoralske kvinnelige hovedperson, ettersom hans eget ekteskap hadde blitt ødelagt av en slik kvinne. Han var overbevist om at publikum kom til å dele hans syn på dette.
Filmen var ferdig innspilt i slutten av mai 1932. Den 2. juni ble en tidlig versjon av filmen vist for et testpublikum i Glendale i California. Testpublikummet var imidlertid usikker på om det var meningen at de skulle le av Harlows rollefigur, ettersom de ikke innså at filmen var en komedie før de hadde sett en god stund. Produsenten Irving Thalberg gav derfor Loos i oppgave å skrive en komisk scene som skulle innlede filmen.
Charles Boyer var så misfornøyd med å ha en så liten rolle i filmen at han sørget for at han ble klippet bort da filmen ble vist i hjemlandet hans, Frankrike. Dette til tross for at det endret handlingen på en forvirrende måte for publikum.
Mottakelse
Filmen ble en stor suksess og tjente inn nesten det dobbelte av produksjonskostnadene. Variety lot seg begeistre og beskrev Harlows prestasjon som «elektrisk». I tillegg mente anmelderen at filmen, til tross for en del sjokkerende scener, kommer seg i mål på overbevisende vis. Bland Johaneson i New York Daily Mirror mente at filmen var «fylt med latter og ladet med dynamitt», mens Lucius Beebe i New York Herald Tribune mente at den var «en til tider hysterisk satirisk komedie».
Filmen var også svært kontroversiell ettersom den umoralske hovedpersonen ikke blir straffet for sine syndige handlinger slik som det vanligvis ble gjort i filmer. Religiøse grupper startet underskriftskampanjer mot filmen, men filmselskapet nektet å trekke filmen tilbake eller endre handlingen. Filmen ble forbudt i England og Tyskland, men den engelske kongefamilien hadde en kopi av filmen som de viste til gjester på Buckingham Palace.
François de Cuvilliés
François de Cuvilliés er navnet på to tyske byggmestre:
Vestbygda
Vestbygda (også kalt Borhaug, lokalt kjent; Båro) er et tettsted på Lista i Farsund kommune i Agder fylke. Det var del av Vest-Agder fylke inntil sammenslåingen til Agder fylke i 2020. Tettstedet har innbyggere per 1. januar, og ligger omtrent 10 kilometer vest for kommunesenteret Farsund (13 km langs vei). Den tidligere militære flyplassen Farsund lufthavn, Lista ligger få kilometer fra Vestbygda. Nærmeste tettstedet (Vanse) ligge 8 kilometer vest. Stedet har sterke forbindelser til havet og havna ligger beskyttet til for Nordsjøen av et moloanlegg. Borhaug har både barneskole, Borhaug skole, og eget kapell, Vestbygda kapell.
I Borshavn finner man Listerskøyta Kystkultursenter, et museum som huser Listerskøyta, en båttype mer kjent som Listring, og som opprinnelig ble bygget nettopp i Borshavn. Museet ligger i det tidligere Brekneholmen Båtbyggeri.
Vestbygda er kjent som et av stedene med sterkest vind i hele Sør-Norge og er derfor populært til brettseiling. Det har imidlertid nå blitt forbudt med brettseiling i Nordhasselvika ved Bausjesanden på grunn av fuglefredning.
Kule
En kule (eller en ball) er et perfekt symmetrisk objekt der alle punktene på objektets overflate har en fast (lik) avstand (radius) til ett bestemt punkt. Kulens overflate kalles en sfære (fra gresk σφαίρα). En sfære kan også betraktes som en ellipsoide hvor alle de tre aksene er like lange.
Ved bruk av kartesiske koordinater (x, y, z) og Pytagoras’ læresetning kan alle punkt i en kule matematisk beregnes. En kule med senter i (x0, y0, z0) og radius r er da definert ved
Ved bruk av kulekoordinater (r, θ φ) kan punktene på overflaten til en kule med en radius r defineres ved
Disse definisjonene av en kule i tre dimensjoner kan lett utvides til å gjelde for en kule i rom av høyere dimensjoner.
En kules volum er det største volumet et objekt kan ha når arealet er gitt. Det kan vises ved variasjonsregning. Dette er grunnen til at mange objekter i naturen opptrer som kuler. Dette gjelder for eksempel for såpebobler hvor overflaten er skapt av overflatespenning. Boblen har et gitt volum som er bestemt av mengden med luft inni den. Da overflatespenningen er en konstant, er boblens energi proporsjonal med størrelsen til overflaten. Den stabile tilstanden er den med minste energi, det vil si når boblen er kuleformet.
Overflate og volum
Overflaten og volumet til en kule ble først beregnet av Arkimedes ved å omskrive kulen med en sylinder med samme radius og høyde lik diameteren til kulen. Han fant da at både overflaten S og volumet V  til kulen var 2/3 over de tilsvarende størrelsene for sylinderen. Det blir sagt at han ønsket dette elegante resultatet innskrevet på sin gravstein. Arkimedes' betraktninger la til en viss grad grunnlaget for moderne integralregning.
Sylinderen har en sideflate som er 2r⋅2π r = 4π r 2 samt to endeflater med totalt areal 2⋅π r 2 = 2π r 2. Overflaten til hele sylinderen er dermed 6π r 2 slik at 2/3 av dette gir kulens overflate
Samme resultat finnes ved bruk av integralregning. Bruker man kulekoordinater, følger det fra
Volumet finnes herav ved å tenke seg det bygd opp av konsentriske kuleskall med variabel radius r og tykkelse dr,
Omvendt kan man si at arealet S er den deriverte av volumet V med hensyn på radius r. Da volumet til den omskrevne sylinderen er π r 2⋅2r = 2π r 3, er 2/3 av dette lik med kulevolumet V.
Man kan også beregne kulens volum ved bruk av kartesiske koordinater. Man betrakter den da som et omdreiningslegeme skapt ved å rotere halvsirkelen om x-aksen. Kulen kan så betraktes som sammensatt av et stort antall skiver med radius y og tykkelse dx. Volumet av hele kulen blir da gitt ved integralet
Kuler i høyere dimensjoner
I tillegg til matematisk interesse, opptrer kuler i rom med høyere dimensjoner også innen teoretisk fysikk. Dette gjelder spesielt for statistisk mekanikk hvor dimensjonen til faserommet er proporsjonalt med antall partikler i systemet. Dette kan være vilkårlig stort.
En kule med radius R i et n-dimensjonalt, euklidsk rom er definert ved alle punkt som oppfyller betingelsen
Dette er en direkte generalisering av definisjonen fra den vanlige, tredimensjonale tilfellet. Volumet Vn  av en slik n-dimensjonale kule er da formelt gitt ved integralet
Ut fra dimensjonelle grunner må resultatet kunne skrives som Vn = Cn R n  hvor konstanten Cn  bare avhenger av dimensjonen n.
Tar man den deriverte av uttrykket for volumet, finner man
Man kan betrakte dette uttrykket som overflaten Sn - 1  av kulen multiplisert med en liten, radiell utvidelse dR. Det fører til sammenhengen
Både volumet Vn  og overflaten  Sn - 1  kan bestemmes når den geometriske konstanten Cn  er funnet. I analogi med tre dimensjoner er det naturlig å kalle størrelsen Ωn - 1 = n Cn  for den fulle romvinkelen i n dimensjoner. Dette er samtidig overflaten til enhetskulen i dette multidimensjonale rommet.
Overflaten er ikke noen vanlig, todimensjonal flate, men en hypersfære med dimensjon n - 1. Ved bruk av matematisk terminologi kalles den et symmetrisk rom med positiv krumning og beskrevet ved generalisert, sfærisk geometri.
Beregning av geometrisk konstant
Konstanten Cn  kan beregnes på mange måter. En mulighet er å betrakte det multidimensjonale integralet
som er et produkt av vanlige Gauss-integral av størrelse √π . Alternativt kan det utføres ved å bruke det som tilsvarer kulekoordinater i det n-dimensjonale rommet. Da kan volumelementet d nx  skrives som overflaten av en n-dimensjonal kule med radius r multiplisert med differensialet dr. Dermed tar integralet formen
etter å ha tatt i bruk gammafunksjonen og innført t = r 2 som ny integrasjonsvariabel. Ved sammenligning av disse to resultatene for integralet, finner man at den geometriske konstanten har størrelsen
For spesifikke utregninger behøver man verdien Γ(1/2) = √π  samt egenskapene til gammafunksjonen og dens sammenheng med fakultetsfunksjonen. For eksempel er Γ(3/2) = Γ(1/2 + 1) = (1/2)⋅Γ(1/2) = (1/2)√π . Dette gir, , og. Kulevolumene i de tilsvarende dimensjonene følger nå fra.
Formelt fra formelen følger også. Så hvis man overhodet kan snakke om en nulldimensjonal kule, så vil den ha volumet. Dette kan man forstå som at den består bare av et punkt.
Noe spesielt er den endimensjonale kulen som består av alle punkt x i intervallet -R ≤ x ≤ R. Volumet av denne kulen er derfor. Dens overflate består kun av de to punktene og. Størrelsen på overflaten er i dette tilfellet gitt ved antall punkter i den, det vil si.
Dette følger også fra den generelle formelen
Atla Lund
Atla Lund Hauge (født 31. mars 1937) er en norsk barnebokforfatter og audiopedagog. Hun utgir sine bøker under navnet Atla Lund.
Kule
Beregning av geometrisk konstant
for kuleoverflaten i n dimensjoner. Den gir de kjente resultatene og. Fra verdien for C4 finner man likedan som er overflaten til en kule i et firedimensjonalt rom. Men samtidig er dette volumet av en tredimensjonal hypersfære som Einstein brukte i sin første kosmologiske beskrivelse av hele Universet. I denne modellen var det et endelig rom med konstant, positiv krumning.
Størrelsene av disse overflatene og volumene i forskjellige dimensjoner er forbundet med rekursjonsformler. Ved direkte sammenligning av uttrykkene for Vn  og Sn  ser man at samtidig som  Dermed kan alle andre verdier finnes ved å starte fra   og.
Atla Lund
Hun debuterte i 1974 med To på hesteryggen, og ny-debuterte i 1995 med billedboken Lillesøster Silkefjær, illustrert av Mona Lærum, og ungdomsboken Aldri gi opp håpet. Hun fikk Riksmålsforbundets barne- og ungdomsbokpris for Aldri gi opp håpet.
Hun har russisk mor. Hauge spilte Solveigs mor i Fjernsynsteatrets oppsetning av Peer Gynt i 1993.
El Apóstol
El Apóstol er en argentinsk tegnefilm fra 1917.
Handling
Argentinas president Hipólito Yrigoyen drømmer om å gå opp til Olympus, kledd som en apostel. Han snakker med gudene om folkets gjerninger og ugjerninger, og hvordan folket ler av ham og alle de politiske programmene han forsøker å sette opp for dem. Noen få kongress-medlemmer dukker også opp, og gir uttrykk for deres synspunkter. Yrigoyen diskuterer alt kaoset i administrasjonen hans med gudene, og regjeringens økonomiske situasjon. Etter diskusjonen ber Yrigoyen om at Zeus burde komme med et lyn for å rense Buenos Aires for all dens umoral og korrupsjon.
Om filmen
El Apóstol ble skrevet av Alfonso de Laferrere regissert av Quirino Cristiani. Filmen regnes som verdens første animerte spillefilm.
Filmen besto av i alt 58.000 bilder som spilles i løpet av 70 minutter (14 bilder per sekund).
Filmen var en satire, med president Hipólito Yrigoyen stigende til himmelen for å bruke Jupiters thunderbolts å rense Buenos Aires av umoral og korrupsjon. Resultatet er et brenn byen. Filmen ble godt mottatt av kritikerne på den tiden, og en kommersiell suksess. Federico Valles Filmstudio brant ned i 1926, og de eneste kopiene av filmen gikk tapt. Derfor anses tegnefilmen som en tapt film.
Et 2007 dokumentar: Quirino Cristiani - Mysteriet med den første animerte filmer, regissert av animatør Gabrielle Zuchelli forsker med historien av studio og dets filmer, og gjenskaper utseendet og teknikken som brukes i El Apóstol.
Filmen hadde premiere den 9. november 1917.
Fylkesvei 7054
Fylkesvei 7054 (Fv7054) går mellom Belgvoll og Tranmyra i Overhalla kommune. Veien er 5,1 km lang.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 436 (Nord-Trøndelag).
Pristellatetra
Pristellatetra er den eneste arten i gruppen Pristella. Kroppen er svært gjennomsiktig. Denne tetraen er vidt utbredt og tilpasningsdyktig, og finnes i Brasil, Guyana og Venezuela, i både surt og alkalisk vann. I motsetning til andre karpelakser, tåler den litt salt i vannet. Den lever i store grupper. Hanner kan skjelnes fra hunner ved at de er mindre og tynnere.
Akvaristikk
Pristellatetra er enkel å holde i akvarium, og eter det meste av fôr. Den foretrekker en pH mellom 6 og 8, og hardhet opptil 20 dGH. Den bør holdes i grupper på minst seks eksemplarer.
Lapilli
Lapilli er en størrelses-klassifisering for tefra, som er luftbårent materiale som blir eksplosivt kastet ut under et vulkansk utbrudd. Lapilli (entall: laplillus) betyr «små steiner» på latinsk. På sett og vis ligner de på ooider eller pisolitt i kalkholdige sedimenter.
Per definisjon varierer lapilli fra 2 til 64 mm i diameter. En pyroklastisk partikkel som er større enn 64 mm i diameter har navnet vulkansk bombe når den er i smeltet form, og vulkansk blokk når den har størknet. Pyroklastisk materiale med partikkelstørrelse mindre enn 2 mm i diameter kalles vulkansk aske.
Dannelse
Lapillituff er en svært vanlig vulkansk bergart, typisk for rhyolottisk, andesittisk, og dasittiske pyroklastiske utbrudd. Under disse, så kan tykke lag av lapilli avsettes under hovedsakelig støtaktige utbrudd. Det meste av lapillituff som ligger igjen etter gamle vulkanutbrudd har blitt dannet gjennom oppsaling og sammensveising av delvis smeltet lapilli, til det som er kjent som sveiset tuff.
Eksponeringsverdi
Eksponeringsverdi (EV) er et begrep innen fotografi som angir den lysmengden som passer til en gitt kombinasjon av blendertall og lukkertid.
EV 0 svarer til korrekt eksponering med blendertall 1 i 1 sekund (en meget sjelden kombinasjon). Høyere EV-tall framkommer ved å minske blenderåpninga eller lukkertida. Hvert trinn oppover angir en halvering av lysmengden. Hvis man samtidig øker blenderen ett trinn og minsker lukkertida ett trinn, er EV-tallet det samme.
Ved ISO 100-følsomhet får man korrekt eksponering hvis EV-tallet svarer til LV-tallet (LV = lysverdi). Hvis man bruker en annen filmhastighet, må EV-tallet avvike fra LV-tallet. Ved en dobbelt så rask film (ISO 200) må EV-tallet ligge ett trinn over LV-tallet, med ISO 50 ett trinn under osv.
Mer avanserte digitalkameraer har muligheter for eksponeringskompensasjon, dvs. at man kan velge å avvike fra den automatisk innstilte eksponeringsverdien hvis man vet at kameraets lysmåling ikke vil gi den riktige gjengivelsen av motivet.
Kristoffer Lepsøe
Kristoffer Lepsøe (født 15. mars 1922 i Fana, Bergen, død 26. mars 2006 i Nordås, Bergen) var en norsk roer som deltok i de olympiske leker 1948 i London og 1952 i Helsingfors.
Lepsøe vant en olympisk bronsemedalje i roing under OL 1948 i London. Han var med på den norske åtteren som kom på tredjeplass bak USA og Storbritannia. Roøvelsene ble gjennomført i perioden 5. til 8. august 1948 på Themsen. Mannskapet på den norske båten var roerne; Kristoffer Lepsøe, Thorstein Kråkenes, Hans Hansen, Halfdan Gran Olsen, Harald Kråkenes, Leif Næss, Thor Pedersen, Carl Monssen og Sigurd Monssen som var styrmann.
Palais Holnstein
Palais Holnstein er et palé i rokokkostil i München, bygget mellom 1733 og 1737 av François de Cuvilliés (den eldre) for Sophie Caroline von Ingelheim, grevinne Holnstein, elskerinnen til kurfyrst Karl Albrecht av Bayern (den senere keiser Karl VII). Det er et av Münchens fineste bevarte adelspaléer.
Siden 1818 har paléet vært residens for erkebiskopene av München og Freising. En av de mest berømte beboere var pave Benedikt XVI, da den daværende kardinal Ratzinger var erkebiskop av München og Freising fra 1977 til 1982. Benedikt XVI var gjest hos erkebiskop Friedrich Wetter i Palais Holnstein i september 2006.
Paléet ligger i Kardinal-Faulhaber-Straße 7 i den nordlige delen av Münchens gamleby.
Orkanen Dennis
Orkanen Dennis var en orkan som herjet i Karibia og Mexicogolfen i 2005. Den tok livet til om lag 89 mennesker i USA og Karibia, og skadene den gjorde kostet 2,23 milliarder amerikanske dollar i USA. Orkanen gjorde omtrent like mye skade i Karibia, hovedsakelig på Cuba.
Ferjesambandet Kvanne–Rykkjem
Kvanne – Rykkjem er et fergesamband på fylkesvei 670 over Stangvikfjorden på Nordmøre, mellom Kvanne ferjekai i Surnadal og Rykkjem ferjekai i Sunndal. Strekningen drives av Fjord1. Overfartstiden er 10 minutter. Den blir betjent av MF «Stangvikfjord», med avgang stort sett hver halvtime, i hver retning, fra morgen til kveld. 2014 var årsdøgntrafikken 445 kjøretøyer.
St. Olav videregående skole
St. Olav videregående skole kan referere til
Teknisk metal
Teknisk metal (noen ganger kalt «matematikkmetal»), er en prefiks/musikksjanger som vil si at bandet har en mye mer teknisk spillestil enn andre band i sin heavy metal-sjanger. Begrepet brukes vanligvis om death metal.
Robert Wise
Robert Wise (født 10. september 1914 i Winchester, Indiana, USA, død 14. september 2005 i Los Angeles, California, USA) var en amerikansk regissør.
Pahlavi-dynastiet
Pahlavi-dynastiet var det herskende dynastiet i Iran fra 1925 til 1979 som to sjaher kom fra.
Robert Wise
Wise vant to Oscar for beste regi, for filmmusikalene West Side Story (1961) og The Sound of Music (1965). Han har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame.
Pahlavi-dynastiet
Reza Pahlavi og begynnelsen på dynastiet
I 1921 brukte Reza Khan (senere sjah Reza Pahlavi), en offiser i Irans eneste militære styrke (Kosakk-brigaden), sine tropper til å støtte et kupp mot regjeringen til qajar-dynastiet. Innen fire år hadde han etablert seg som den mektigste personen i landet ved å undertrykke opprør og etablere orden. I 1925 avsatte en særskilt sammenkalt forsamling Ahmed Shah Qajar, den siste herskeren i Qajar-dynastiet, og utnevnte Reza Khan, som tidligere hadde tatt etternavnet Pahlavi, til den nye sjahen.
Robert Wise
Wise var også filmklipper på Ringeren i Notre Dame (1939).
Pahlavi-dynastiet
Reza Pahlavi og begynnelsen på dynastiet
Han sendte hundrevis av iranere, inkludert sin egen sønn, til Europa for utdanning. I løpet av de 16 årene fra 1925 til 1941, forandret sjah Rezas utallige utviklingsprosjekt Iran til et industrielt, urbanisert land. Offentlig utdanning gikk raskt fremover og nye sosiale klasser ble dannet. En profesjonell middelklasse og en industriell arbeiderklasse hadde dukket opp.
I midten av 1930-årene førte sjah Rezas diktatoriske herskerstil til misnøye i Iran. I 1935 ble landets navn forandret fra Persia til Iran.
Andre verdenskrig
I januar 1942 skrev de under på en avtale med Iran på å respektere Irans uavhengighet og å trekke sine tropper ut inne seks måneder etter krigens slutt. I 1943 gjentok USA dette løftet under Teheran-konferansen. I 1945 nektet Sovjet å annonsere en tidsplan for tilbaketrekningen fra Irans nordvestre provinser, Øst-Aserbajdsjan og Vest-Aserbajdsjan, hvor sovjetisk-støttede autonomi-bevegelser hadde dukket opp.
Sovjet trakk sine tropper ut i mai 1946, men spenningen fortsatte i flere måneder. Denne episoden var en av de innledende hendelsene i den startende kalde krigen, etterkrigstidens rivalisering mellom USA og Sovjet.
Irans politiske system ble økende åpent. Politiske partier ble utviklet, og i 1944 var Majlis-valget det første reelle valget på mer enn 20 år. Utenlandsk innflytelse forble en svært ømtålig sak for alle partier. Det Anglo-Iranske oljeselskapet (AIOC), som var eid av britiske styresmakter, fortsatte å produsere og selge iransk olje. I begynnelsen av 1930-årene begynne noen iranere å tale for nasjonalisering av landets oljefelter. Etter 1946 ble dette en økende populær politisk bevegelse.
Den kalde krigen
Muhammed Reza Pahlavi erstattet sin far på tronen 16. september 1941. Han ønsket å fortsette reformpolitikken til sin far, men en kamp om kontrollen over regjeringen brøt snart ut mellom sjahen og den eldre profesjonelle politikeren, den nasjonalistiske Muhammed Mossadegh.
Til tross for hans løfte om å fungere som et konstitusjonelt monarki som ville bøye seg for makten til den parlamentariske regjeringen, involverte Muhammed Reza Pahlavi seg stadig mer personlig i regjeringens affærer og motsatte seg eller kastet sterke statsministre. Han hadde en tendens til å være ubestemt derimot, og Pahlavi støttet seg mer på manipulasjon enn på lederskap. Han konsentrerte seg om å gjenopplive hæren og sørge for at den forble under kongelig kontroll som monarkiets hovedsakelig maktbase. I 1949 resulterte et feilslått attentat på sjahen, tillagt det pro-sovjetiske Tudeh-partiet, i forbud av partiet og utvidelse av sjahens konstitusjonelle makt.
I 1951 ble den karismatiske og populære Mossadegh valgt som statsminister, og parlamentet i Iran nasjonaliserte den britiskeide olje, med massiv støtte i befolkningen. Britene tok opp oljekonflikten med Iran i Den Internasjonale Domstolen i Haag og i FN uten å få støtte. Sjahen rømte landet etter et mislykket kuppforsøk, men gikk med på å støtte det kommende kuppet august 1953, forberedt av CIA. Mossadegh ble så arrestert av sjahvennlige hærstyrker. Deltagelsen til det amerikanske CIA og britenes SAS i å iscenesette kuppet mot Mossadegh blir fremdeles sett på av iranere av alle politiske lag som en betydelig milepæl i å drive frem bevegelsen som kulminerte i 1979-revolusjonen.
I konteksten av regional omveltning og den kalde krigen, etablert sjahen seg som en uvurderlig alliert av vesten. Innenriksmessig, for å møte styrkene som arbeidet mot ham, snakket han for reformpolitikk som kulminerte i 1963-programmet kjent som den hvite revolusjon, som inkluderte landreformer, utvidelse av stemmerett for kvinner og elimineringen av analfabetisme. Ironisk nok var han bare i stand til å finansiere disse programmene på grunn av rikdommen som regjeringen hadde samlet seg på grunn av Mossadeghs nasjonaliseringsprogram for oljen.
Disse tiltakene og den økende despotiske styrestilen til sjahen provoserte religiøse ledere som fryktet å miste sin tradisjonelle autoritet, intellektuelle søkte demokratiske reformer og nasjonal stolthet og arbeidere søkte grunnleggende fagorganisering, bedre lønn og arbeidsforhold. Disse motstanderne kritiserte sjahen for brudd på grunnloven, som la grenser for den kongelige makt og sørget for en representativ regjering, og for underlegenhet i forhold til USA. Sjahen så på seg selv som arving etter kongene i antikkens Iran, og i 1971 holdt han en prangende feiring av 2500 år med persisk monarki. I 1976 erstattet han den månedbaserte islamske kalenderen med en solbasert «imperiell» kalender, som begynte med grunnleggelsen av det persiske monarkiet 25 århundrer tidligere. Disse tiltakene ble sett på som brudd på islam og resulterte i religiøs motstand fra islamistiske fundamentalister.
Dynastiets kollaps
Sjahens regjering undertrykket og marginaliserte sine motstandere med hjelp av Irans sikkerhets- og etterretningsorganisasjon, SAVAK. Sjahen var avhengig av oljeinntektene, som øket kraftig sent i 1973, og han forfulgte sitt mål om å utvikle Iran til en sterk regional makt som var fast bestemt på sosiale reformer og økonomisk utvikling. Samtidig satte han stadig til side demokratiske ordninger og nektet å tillate meningsfulle sivile og politiske friheter og svaret ikke på allmenne meninger.
Shanghai International Circuit
Shanghai International Circuit (kinesisk: 上海国际赛车场, pinyin: Shànghǎi Guójì Sàichēchǎng) er en racerbane i distriktet Jiading i Shanghai i Folkerepublikken Kina. Her arrangeres Kina Grand Prix i Formel 1. Det arrangeres også flere andre konkurranser som MotoGP verdensmesterskapet og i 2006/2007 ble det kjørt A1 Grand Prix.
Denne, som mange av de nyeste Formel 1 banene, er designet av Hermann Tilke og banen ble bygget i 2004. Banens layout ligner på det kinesiske tegnet Shang (上), det første ordet i navnet på byen Shanghai, som også betyr "over" eller "stige".
Nancy Øvrehus Riveland
Nancy Øvrehus Riveland (født 5. mai 1977 på Fister i Hjelmeland kommune) er en norsk barnebokforfatter. Hun er utdannet lærer og språkviter.
Riveland debuterte sommeren 2009 med den nynorske barneboka Randi bur i koffert. Boka er illustrert av Anna Fiske.
Vibranter
Vibranter er samlingsbetegnelsen på foner som produseres ved at artikulasjonsområdet vibrerer.
På norsk brukes det flere vibranter som er fonematisk identiske, blant annet:
Aller Media AS
Aller Media AS er et bladforlag i Oslo som eies av Aller Holding. Forlaget ble opprettet 1. oktober 2008, ved at Se og Hør Forlaget AS, Allers Familie-Journal AS og Aller Spesialmedia AS ble fusjonert med morsselskapet Norsk Aller AS. Fra 1. oktober 2009 ble navnet på det nye selskapet endret til Aller Media AS.
Forlaget Se og Hør Forlaget A/S som inngikk i fusjonen het tidligere Forlaget For Alle og var eid av Norsk Aller A/S. I 2005 var forlaget utgiver av følgende publikasjoner:
20. juni 2013 ble det offentliggjort at Aller Media kjøpte Dagbladet fra Berner Gruppen.
Pr mai 2015 eier Aller Media AS følgende merkevarer:
Fylkesvei 7056
Fylkesvei 7056 (Fv7056)går mellom Ranemsletta og Helgemoen i Overhalla kommune.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 439 (Nord-Trøndelag).
Ferjesambandet Breivikeidet–Svensby
Breivikeidet–Svensby er et fergesamband på fylkesvei 91 over Ullsfjorden i Troms, mellom Breivikeidet ferjekai i Tromsø og Svensby ferjekai i Lyngen. Strekningen drives av Norled, og var tidligere drevet av Bjørklids Ferjerederi.
Biosphere
Biosphere kan referere til