cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Marginalskatt
Norge
I Norge i 2016 er marginalskatten på lønnsinntekt null opp til nedre grense for trygdeavgift, den såkalte frikortgrensen (49 650 kroner). Deretter betales trygdeavgift etter en opptrappingssats (25 %). Når trygdeavgift etter opptrappingssats er lik trygdeavgift etter vanlig sats, det vil si ved en lønnsinntekt på 73,880 kroner, betales det trygdeavgift med en sats på 8,2 % av hele lønnen. Når lønnsinntekten overstiger summen av personfradrag, maksimalt minstefradrag og andre inntektsfradrag, begynner man å betale skatt på alminnelig inntekt (25 %), noe som gir en marginalskatt på 33,2 %.
Fra 159,800 kroner begynner man å betale trinnskatt på 0,44 % av sin personinntekt, Fra 224,900 kroner øker trinnskatten til 1,7 %, fra 565,400 kr øker trinnskatten til 10,7 %, og fra 909,500 kr og oppover er trinnskatten 13,7 %. Dette øker marginalskatten for inntekt over 909,500 kr til 46,9 %.
Tabellen nedenfor illustrerer marginalskatten og gjennomsnittsskatten for inntektsåret 2010 for en skatteyter i skatteklasse 1 som kun har lønnsinntekt og ingen fradrag utover standardfradragene. Nedenfor følger oversikt over marginskattesatser for 2014 og 2015.
Patricia Jones
Jones vant en olympisk bronsemedalje i friidrett under Sommer-OL 1948 i London. Hun var med på det canadiske laget som kom på tredjeplass på 4 x 100 meter stafett bak Nederland og Australia. De andre på laget var Viola Myers, Nancy MacKay og Diane Foster.
Olivenbjørkemåler
Olivenbjørkemåler (Epirrita christyi) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae).
Olivenbjørkemåler er registrert i de fleste områder av Sør-Norge. Den er meget lik den vanligere arten fjellbjørkemåler (Epirrita autumnata), og man må gjerne undersøke hannenes kjønnsorganer for å skille artene med sikkerhet.
Utseende
thumb|left|300px| Larven En middelsstor (vingespenn 24 – 34 mm), slank, lysgrå måler. Forvingen er noe avrundet, lys grå, ofte med tre mørkere tverrbånd, men den kan også være ensfarget. Arten kan neppe skilles fra de andre bjørkemålerne (slekten Epirrita) bare på ytre utseende. Bakvingen er gråhvit. Larven er grønn med lyse lengdestriper.
Utbredelse
Siden det er så vanskelig å skille Epirrita-artene fra hverandre er det også vanskelig å si noe eksakt om artens utbredelse. Den forekommer i Europa. I Norge er den registrert nord til Sør-Trøndelag, ikke i fjellet.
Carlos Galvão de Melo
Carlos Galvão de Melo (født 4. august 1921 i Buarcos i Figueira da Foz i Portugal, død 20. mars 2008 i Alcabideche i Estoril) var en portugisisk militær offiser fra Força Aérea Portuguesa (det portugisiske luftforsvaret).
Biografi
Galvão de Melo var den eldste av ni barn. Han var et av medlemmene av det portugisiske Junta de Salvação Nacional som etter nellikrevolusjonen den 25. april 1974 styrtet det diktatoriske Estado Novo-regimet og som var med på å etablerte demokrati i Portugal etter nesten femti år med militær-diktatur.
Han ble snart kjent som en av de mest konservative og reaksjonære medlemmende av juntaen. I 1980 stilte han som presidentkandidat, men han fikk en svært liten mengde stemmer.
I 1990-årene valgte han å trekke seg fra politikken på grunn av diverse kontroverser på grunn av hans støtte til den indonesiske annekteringen av Øst-Timor.
Han giftet seg to ganger og fra sitt første ekteskap hadde han seks barn.
The Way International
The Way International er et trossamfunn grunnlagt i 1942 av amerikaneren Victor Paul Wierville (f. 1916).
Heshen
Heshen (kinesisk: 和珅, pinyin: Héshēn; Wade-Giles: Ho-shen, født 1. juli 1750 i Beijing i Kina, død 22. februar 1799) var en ledende mandsjuisk mandarin ved keiserhoffet i Beijing i Qianlong-keiserens senere leveår.
Embedsmann
I 1769 arvet han sin fars aristokratiske rang, «kommandant av de lette vogner» (mandsjuisk: adaha hafan; kinesisk: 輕車都尉). I 1772 ble han utnevnt til keiserlig livvakt av tredje grad ved Qianqingporten i Den forbudte by.
Av ukjente grunner klarte han å tiltrekke seg Qianlong-keiserens oppmerksomhet og fra omkring år 1775 begynte hans innflytelse å ta til for alvor. Han fikk stadig mer del keiserens tillit i løpet av 1780-årene og ble en av Kinas mektigste menn.
Hans innflytelse over keiseren ble styrket av ekteskapsbånd. Han anses som å ha misbrukt keiserens tillit og presedert egenvillig over et etterhvert svært korrupt styringsverk som utpinte befolkningen.
Heshens iver etter å berike seg selv skal ha gått kraftig ut over viktige infrastrukturarbeider. Dikebyggingen rundt floden Huang He fikk ikke tilført nok midler og dikene forfalt; dette førte til store naturkatastrofer da elven flommet over. De mange opprør som plaget Qing-dynastiet i 1790-årene er blitt ansett som konsekvenser av vanstyret. Heshen satte i gang store felttog mot opprørerne, men en stor del av finansieringen av kampen mot Den hvite lotus stakk han i egen lomme.
Ken Anderson
Ken Anderson (født 20. juli 1972 i Minnesota, USA) er en amerikansk hundekjører fra Fairbanks, Alaska, USA.
Anderson flyttet til Alaska i 1993 for å kunne drive med hundekjøring. Mellomdistanseløp som han har deltatt i er Kuskowim 300, Wyoming Stage Stop Race og Atta-Boy 300.
I 1999 debuterte Ken Anderson i Iditarod, og i det løpet endte han som nummer 26. Totalt har han deltatt seks ganger i verdens lengste hundesledeløp, og hans beste plassering er fra 2003 da han ble nummer 5.
Royal Ulster Rifles
Royal Ulster Rifles (tidligere Royal Irish Rifles) var et infanteriregiment i den britiske hæren. Det var i kamp under boerkrigen, første verdenskrig, andre verdenskrig og Koreakrigen, før det i 1968 ble slått sammen med andre regimenter til Royal Irish Rangers.
Historie
Regimentets historie går tilbake til 1793, da den britiske hæren ble utvidet på grunn av krigen mot den første franske republikk. Som del av utvidelsen ble det opprettet to regimenter (83rd og 86th).
Under Childers-reformene i 1881 ble disse to regimentene slått sammen til ett enkelt regiment, som fikk navnet Royal Irish Rifles. Det var ett av i alt åtte regimenter som ble rekruttert og forlagt i Irland, og var regimentet for grevskapene Antrim, Down og Louth, med hovedkvarter i Belfast.
Første verdenskrig
Under første verdenskrig var regimentet delt etter politiske linjer og underlagt to forskjellige divisjoner, 36th (Ulster) Division og 16th (Irish) Division. Unionistene var en del av 36. regiment, mens nasjonalistene var en del av 16. regiment.
I 1921 ble Irland delt i to. De to delene ble kalt henholdsvis Nord-Irland og Den irske fristaten. Todelingen fikk også følger for hærstrukturen i Irland. Royal Irish Rifles hadde en sterk tilknytning til Nord-Irland, og var et av få regimenter som ble videreført noenlunde intakt. Riktignok ble navnet forandret til Royal Ulster Rifles.
På tross av navneforandringen etter første verdenskrig, fortsatte regimentet å akseptere rekrutter fra resten av Irland. Da 1. bataljon ble sendt til Koreakrigen hadde nesten 50 % av mannskapene irsk statsborgerskap.
Andre verdenskrig
1. bataljon var utstasjonert i India ved krigsutbruddet i 1939, og da de senere returnerte til Storbritannia ble de satt opp som luftbårne tropper med glidefly. Bataljonen tok senere del i landgangen i Normandie i 1944, og i Operasjon Varsity i 1945.
2. bataljon kjempet som del av British Expeditionary Force i Nord-Frankrike, frem til de ble evakuert fra Dunkerque i 1940. Også denne bataljonen deltok senere i landgangen i Normandie i 1944. Royal Ulster Regiment var den eneste allierte enheten som inntok Normandie både fra sjøen og fra luften.
1. bataljon tok del i slaget ved Imjinelva under Koreakrigen.
I 1968 ble regimentet slått sammen med Royal Inniskilling Fusiliers og Royal Irish Fusiliers til Royal Irish Rangers.
Victoriakors
Totalt har regimentet mottatt tre Victoriakors, alle fra første verdenskrig.
SNK vs. Capcom
SNK vs. Capcom (eller Capcom vs. SNK) er en serie videospill utviklet av enten Capcom eller SNK med figurer fra spill fra begge selskaper. «vs.» kommer av at mange av disse spillene er slåssespill.
Spillene i denne serien har enten SNK vs. Capcom eller Capcom vs. SNK i tittelen etter hvilken utvikler som står bak. Spillene har blitt utgitt på flere plattformer, inkludert NAOMI, Neo Geo, PlayStation, PlayStation 2, Nintendo GameCube, Nintendo DS, Xbox, Neo Geo Pocket, Neo-Geo Pocket Color og Sega Dreamcast.
Historie
Seriens ble visstnok til ved at en utgave av bladet Arcadia hadde en artikkel om The King of Fighters '98 og Street Fighter Alpha 3, som begge ble utgitt i samme periode. Flere lesere hadde misforstått tittelen, som var KOF vs. SF, og de trodde det betydde at det ville komme ett spill hvor du kunne spille figurer fra både Street Fighter- og The King of Fighters-seriene. På grunn av dette skrev Capcom og SNK under på en avtale i 1999 som lot dem produsere to spill som blander begge seriene. Card Fighter-spillene var ikke slåssespill og derfor et unntak.
David Caruso
Caruso begynte som skuespiller i 1980-årene og medvirket blant annet i NYPD Blue. Han har siden 2002 vært kjent for å spille karakteren Horatio Caine i TV-serien CSI: Miami.
I 2002 etablert han seg som forretningsmann med en klesbutikk i Miami.
Diane Foster
Diane Foster (født 3. mars 1928 i Vancouver) var en canadisk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Foster vant en olympisk bronsemedalje i friidrett under Sommer-OL 1948 i London. Hun var med på det canadiske laget som kom på tredjeplass på 4 x 100 meter stafett bak Nederland og Australia. De andre på laget var Viola Myers, Nancy MacKay og Patricia Jones.
Etna (elv)
Etna er en elv i Øystre Slidre, Nord-Aurdal, Etnedal og Nordre Land kommuner i Innlandet. Den starter som Etne ved Bjørnhaugmyrene i Øystre Slidre, fortsetter til Etnsenn der den skifter navn til Etna, får tilløp fra Røssjøen i Nord-Aurdal og Steinsetfjorden nord i Etnedal, og renner i sydøstlig retning inntil den når Bruflat og dreier østlig. Etter noen fall er den ute i den flate dalbunnen i Nordre Lands vestre deler (Nordsinni) og flyter relativt stille til den når Randsfjorden.
Elven passerer to markante broer i sitt løp, Lunde bro og Høljarast bro. Den første er nordeuropas lengste stenhvelvsbro og ved den siste er det reist et krigsminnesmerke for kamper under den andre verdenskrig. Det er også flere andre minnesmerker langs elven.
I forbindelse med Statens vegvesens planer om ny bro over elven, har Oppland fylkeskommune i 2016 gjort funn av to boplasser fra eldre steinalder. De to boplassene ligger ved Hellefossen, like nord for Lunde bro. Fra den ene boplassen ble det funnet brente bein fra pattedyr. Dateringen viste at disse stammet fra engang mellom 5650 og 5480 f.Kr. Dette er siste del av eldre steinalder. Fra før er det i Etnedal bare kjent en boplass som kan være fra eldre steinalder, ved Røssjøen.
Etna ble i 1993 vernet mot kraftutbygging i Verneplan IV for vassdrag.
Nagurskaja
Sted
Nagurskaja ligger ytterst i nordøst på den 1051 km² store øya Alexandraland. Øya er vestligst i øygruppa Franz Josef land,og dermed i nærheten av Svalbard. Administrativt tilhører øyene Arkhangelsk oblast.
Klima
Klimaet er arktisk med lang og streng vinter. Sommeren er kort, kald og fuktig. Årlig middeltemperatur er -11,8 °C. Den varmeste måneden er juli med gjennomsnittstemperatur på 0,9 °C. Den kaldeste måeden er mars med -23 °C gjennomsnittlig. Høyeste målte temperatur er 13 °C. Laveste målte temperatur er -54 °C. Gjennomsnittlig årsnedbør er 295 mm. Framherskende vindretning er sydlig med gjennomsnittlig 5,6 m/s. Øya er snødekt fra midten av september til midten av juli. Nagurskaja har midnattssol fra 11. april til 30. august og flere måneder mørketid.
Historie
Under andre verdenskrig i 1943 opprettet den tyske krigsmarine den aller første værstasjonen på stedet, Wetterstation Schatzgräber. Allerede i 1944 måtte den evakueres etter at besetningen hadde spist rått isbjørnkjøtt, og fått trikinose.
Da krigen var over oppgraderte russerne basen med flyplass i 1947. Navnet Nagursaja er etter den polsk-russiske flypionéren og polarforskeren Jan Nagórski (1888–1976). I 1914 hadde han, med utgangspunkt i Novaja Semlja flydd i retning Frans Josef land for å lete etter Nordpolsekspedisjonen med Sedov, Brussilov og Russanov. Tidlig på 1960-tallet ble det bygd en by ved flyplasstripa med status som polarstasjon. På 1980-tallet var det i tillegg til grensevakt, en stab av værobservatører, zoologer, geologer, en kontingent av luftvåpenet og en kontingent av marinen.
23. desember 1996 styrtet et russisk Antonov An-72 under landing. Flyet ble ødelagt, men hele besetningen på 24 overlevde.
Værstasjonen ble nedlagt i 1997. Fra 2007 har basen gradvis blitt gjenoppbygd. I 2015 ble et større arbeid satt ut på anbud for å gjøre flyplassen helårlig.
Fylkesvei 1634
Fylkesvei 1634 går mellom Stabekk og Jar skole i Bærum kommune.
Før 1. januar 2010 hadde veien betegnelsen fylkesvei 167.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 611.
Kystbjørkemåler
Kystbjørkemåler er registrert i de fleste områder av Sør-Norge. Den er meget lik den vanligere arten fjellbjørkemåler (Epirrita autumnata), og man må gjerne undersøke hannenes kjønnsorganer for å skille artene med sikkerhet.
Utseende
En middelsstor (vingespenn 33–37 mm), slank, lysgrå måler. Som hos andre Epirrita-arter varierer vingenes tegninger ganske mye og man kan ikke sikkert kjenne igjen arten bare på ytre utseende. Forvingen er noe avrundet, lys grå, noen ganger mørkere. Vanligvis har den tre, forholdsvis tydelige, mørkere tverrbånd, men den kan også være ensfarget. Bakvingen er gråhvit. Larven er grønn med rødbrune flekker på ryggen og på sidene. De på ryggen er formet som russisk-ortodokse kors.
Levevis
Arten kan finnes i mange ulike miljøer der det vokser busker og trær. Larven lever på en lang rekke forskjellige busker og løvtrær, kanskje særlig på eik (Quercus spp.). De voksne målerne flyr i september – november og kommer gjerne til lys. Arten overvintrer som egg.
Utbredelse
Kystbjørkemåleren finnes i Europa. I Norge er den funnet nord til Møre og Romsdal, men den eksakte utbredelsen er vanskelig å vurdere da arten er så lett å forveksle med fjellbjørkemåleren (Epirrita autumnata).
Frederick Varley
Frederick Horsman Varley (født 2. januar 1881 i Sheffield i Storbritannia, død 8. september 1969 i Toronto i Canada) var en canadisk kunster. Han er kjent for bildene han malte da han var utnevnt til «krigskunstner» («War Artist») under første verdenskrig, og som medlem av den canadiske kunstnergruppen Group of Seven fra 1920 til 1931.
Tidlig liv
Varley ble født i Sheffield, England. i 1881. Han studerte kunst først i Sheffield, og siden ved Académie Royale des Beaux-Arts i Antwerpen, Belgia. Etter råd fra Arthur Lismer (også fra Sheffield), emigrerte han til Canada i 1912 og fikk ansettelse hos Grip Ltd, Toronto, i likhet med flere av de øvrige group of Seven- medlemmene.
Offisiell «krigskunstner»
I januar 1918 tjenestegjorde han i den første verdenskrig. Lord Beaverbrook ble raskt oppmerksom på ham, og sørget for at han ble oppnevnt til «War Artist».
Han ble med på den canadiske kontingentens hundredagersoffensiv fra Amiens i Frankrike til Mons i Belgia. Maleriene han laget som «krigskunstner» er fra egne erfaringer ved fronten. Han var opprinnelig entusiastisk for prosjektet, men ble desillusjonert ganske raskt av det han fikk se. Han uttalte senere:"We’d be healthier to forget [the war], and that we never can. We are forever tainted with its abortiveness and its cruel drama. (Norsk: Det ville vært sunnere for oss å glemme (krigen), og det kan vi aldri. Vi er for alltid besudlet av dens grufulle drama)."Hans verk «Some Day the People will Return» skildrer en kirkegård herjet av krigshendelser som antydning om at ikke en gang de døde kan unnslippe ødeleggelser.
Senere karriere
Etter hjemkomsten etablerte han seg som portrettmaler. I 1920 var han med på å danne kunstnerkollektivet Group of Seven. Han var den eneste i gruppen som spesialiserte seg på portretter, og blant medlemmene av Group of Seven er det han som har flest mennesker med på landskapsbildene sine.
Han var gift, med forsørgeransvar, og dro til Vancouver i 1926 for å undervise på en nyåpnet kunstskole. Landskapet i Britisk Columbia tiltalte ham, han sammenlignet det med kinesisk landskapskunst. Etter et mislykket forsøk på å drive en privat kunstskole (1933-35), flyttet han østover og kom tilbake til Toronto i 1946.
The Beach Boys
The Beach Boys er en pop/rock-gruppe fra Hawthorne i California. Gruppen er kjent som et av de mest innflytelsesrike bandene i den moderne populærmusikkens historie.
Historie
The Beach Boys ble dannet av Brian Wilson i 1961. Med i bandet var hans to brødre Carl og Dennis Wilson, fetteren Mike Love og en skolevenn av Brian Wilson ved navn Alan Jardine. I en kort periode ble Jardine byttet ut med David Marks. Jardine kom tilbake i 1963, og for en kort stund var både Marks og Jardine medlemmer av bandet, frem til Marks sluttet senere samme år, etter et sammenstøt med bandets manager Murry Wilson, faren til de tre Wilson-brødrene.
De neste tre årene ga The Beach Boys ut tre album i året, som alle gjorde det bra på hitlistene. The Beatles opplevde også sitt gjennombrudd på denne tiden, og fra 1964 ble den britiske gruppen ansett som The Beach Boys' sterkeste konkurrent. Konkurransen gjorde at begge bandene utviklet seg hurtig. Særlig Brian Wilson kom til å bli en dyktig komponist og produsent i studio, noe som førte til at sangene til The Beach Boys ble mer kompliserte.
I noen måneder i 1965 måtte Brian ta en pause fra bandet, fordi han slet med mentale og narkotiske problemer. Han ble da en periode erstattet på konsertene med Glen Campbell, før Bruce Johnston tok over, slik at Brian Wilson kunne fokusere på låtskriving. I 1966 kom albumet Pet Sounds, som har blitt stående som et av bandets aller beste album og hvor «Wouldn't It Be Nice» og «God Only Knows» var to av hitene. Tidligere ville ingen amerikanske radiostasjoner spille sanger som nevnte Gud i tittelen, men The Beach Boys var blant de første til å gi ut en slik sang og få den spilt på radio.
Smile
Like etter utgivelsen av Pet Sounds kom Brian Wilson i kontakt med Van Dyke Parks, en komponist, arrangør, produsent, musiker, sanger og skuespiller som skulle hjelpe The Beach Boys med deres neste album. Albumet skulle ha tittelen Smile, men etter hvert oppsto det uenigheter innen bandet, hovedsakelig mellom Mike Love og de to låtskriverne. Love mente at det nye albumet ble alt for komplisert og i tillegg ville være umulig å spille live. Da han krevde at Parks skulle forklare hva teksten i «Cabinessence» betød («Over and over the crow cries uncover the cornfield»), skal det ha oppstått så store krangler at Parks kuttet kontakten med bandet og Brian.
Presset på Brian økte, og det gjorde også narkotikainntaket hans. Han brukte stadig mer amfetamin og marihuana. Han hadde også uenigheter med plateselskapet Capitol Records, og han nektet å la seg innrullere i militæret. Kombinasjonen av hans mentale helse og presset fra plateselskap og fans førte til at han ikke klarte å fullføre albumet. Smile ble lagt på is, og i stedet ga The Beach Boys ut et album de kalte Smiley Smile året etter. Dette fikk en jevnt over dårlig mottakelse blant presse og publikum. Noen få mente det var blant 1960-tallets perler, mens de fleste tilhengerne var skuffet over resultatet.
Krisen på 1970-tallet
Fem år gikk uten at Brian Wilson endret livsstil, og familien fikk i 1975 ansatt en terapeut, Eugene Landy, til å hjelpe ham. Året etter begynte livet hans å endre seg, nytt materiale ble skrevet og han viste seg oftere på konserter. Slik holdt de på i seks år, før han gjenopptok Kokainbruken. Landy ble nok en gang hyret inn, og nå forsøkte de å sparke Wilson ut av bandet og isolere ham fra familien. Han ble flyttet til Hawaii under oppsyn av Landy. Her fikk han et treningsprogram og gikk på streng diett.
Dennis Wilson dør
Det var ikke bare Brian Wilson som slet med avhengigheter i The Beach Boys. På slutten av 1970-tallet skjedde det ofte at konserter ble avlyst fordi bandmedlemmer møtte opp fulle og dopet. 28. desember 1983 døde Dennis Wilson i en drukningsulykke. Han prøvde å plukke opp gjenstander fra sin venns båt, gjenstander han selv hadde kastet over bord i sinne tidligere på dagen.
Gjenforeningen
I 1985 ble Brian Wilson gjenforent med gruppen under Live Aid, og han deltok aktivt i innspillingen av et album med bandkameratene. Det var nå 18 år (og 13 album) som skilte det nye albumet fra Smiley Smile. Albumet fikk navnet The Beach Boys. Det ble det første albumet deres som ble gitt ut på CD. Det ble helt greit mottatt av publikum, men Sony Music (den gang CBS Records) valgte likevel å la være å skrive ny kontrakt med bandet.
Senere skrev de kontrakt med Capitol Records, og i 1989 kom albumet Still Cruisin', etterfulgt av Summer in Paradise i 1992 og Stars and Stripes Vol. 1 i 1996.
Carl Wilson dør
6. februar 1998 rammet tragedien nok en gang The Beach Boys og Wilson-familien, da Carl døde av lungekreft. Til tross for de to dødsfallene har gruppen valgt å fortsette å turnere. En komplett framføring av Pet Sounds førte til noen av de beste konsertanmeldelsene noensinne, og bemerkninger som «Tidenes konsert!». Det er Mike Love som har rettighetene til navnet The Beach Boys, og han turnerer nå sammen med Bruce Johnston og en rekke nye medlemmer. For tiden er dette Chris Farmer, Scott Totten, Randell Kirsch, Tim Bonhomme, John Cowsill og Mike Kowalskisom, men andre har deltatt tidligere år.
Brian Wilson turnerer under eget navn, med stor suksess, med et band som kommer fra the Wondermints. Den tredje originalmedlemmet, Alan Jardine, turnerer også under eget navn med sine to sønner og av og til med Brian Wilsons to døtre. Han hadde også enkelte opptredener sammen med Brian i 2006 og 2007. Mike Love og Alan Jardine har kommet med flere søksmål mot hverandre og mot Brian Wilson i løpet av de siste årene – med vekslende hell. Sakene gjelder rettighetene til The Beach Boys. De har per mars 2008 kommet til enighet og bilagt alle søksmål. De planlegger en «reunion» i 2011, da det er 50 år siden The Beach Boys ble dannet.
Smile fullføres
I 2003 ble Van Dyke Parks gjenforent med Brian Wilson, og de fullførte albumet Smile, som de framførte i sin helhet for publikum i 2004 – før de spilte det inn i studio. 28. september 2004 ble den store dagen da Brian endelig fikk utgitt dette verket, denne gangen ikke under navnet The Beach Boys, men som et solo-prosjekt. Han er blitt hyllet med flere utmerkelser de senere år, og regnes som en av de største pop-komponistene i USA, om ikke den største, sammen med folk som Bob Dylan, Burt Bacharach og Willie Nelson. Han fikk, merkelig nok, sin første og eneste Grammy i 2006 for et instrumentalstykke fra Smile.
The Beach Boys ble tatt opp i Rock and Roll Hall of Fame i 1988.
Terminus ante quem
Terminus ante quem («taq») er latin og betyr omtrent tidspunkt før hendelse. Det brukes med betydningen senest, i sammenhenger der man ikke er i stand til å angi noen eksakt alder, for eksempel på datering innen arkeologi.
Maureen Gardner
Maureen Angela Jane Gardner (født 12. november 1928, død 2. september 1974) var en britisk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Gardner vant en olympisk sølvmedalje i friidrett under Sommer-OL 1948 i London. Hun kom på andreplass på 80 meter hekk bak Fanny Blankers-Koen fra Nederland.
Kleopatra Selene II
Kleopatra Selene II (gresk: η Κλεοπάτρα Σελήνη; født 25. desember 40 f.Kr. – død ukjent) var en ptolemeisk prinsesse og var den eneste datteren til den gresk-ptolemeisk dronningen Kleopatra VII av Egypt og den romerske triumvir Marcus Antonius. Hun var tvillingsøster med Aleksander Helios. Hans navn Helios betyr på gresk «sol», mens hennes navn Selene betyr «måne». Hun hadde også en yngre bror i Ptolemaios Filadelfos, og en eldre bror i Cæsarion, Kleopatras sønn med Julius Cæsar. Hun var som sine brødre av gresk-makedonsk og romersk avstamning. Kleopatra Selene (tidvis karakterisert som Kleopatra VIII) ble født i Alexandria, Egypts hovedstad, hvor hun vokste opp og fikk sin utdannelse. I slutten av 34 f.Kr., under den religiøs-politiske avtalen som kalles for donasjonen i Alexandria, gjorde hennes mor og far henne (i navnet) til hersker av Kyrenaika og Libya, landområdene som lå umiddelbart vest for oldtidens Egypt.
José Baptista Pinheiro de Azevedo
José Baptista Pinheiro de Azevedo (født 5. juni 1917 i Luanda, død 10. august 1983 i Lisboa) var en portugisisk politiker, ivrig reformator og revolusjonerende militær offiser. Han hjalp til med å styrte Marcelo Caetano og hans eneveldige Estado Novo-regime i 1974.
Kleopatra Selene II
Tidlig liv
Hennes foreldre, Marcus Antonius og Kleopatra, ble beseiret av romerske Octavianus (den framtidige Augustus) under sjøslaget ved Actium utenfor kysten av Hellas i 31 f.Kr. Året etter begikk begge hennes foreldre selvmord da Octavianus og hans hær invaderte Egypt og erobret Alexandria. Octavianus drepte Cæsarion da han, som sønn av Cæsar og utropt til farao av egypterne etter Kleopatras død, var altfor farlig, men han sparte livene til Kleopatra Selene II og hennes to brødre. De ble fraktet fra Egypt og til Roma hvor de måtte delta i hans triumfparade i gylne lenker, gående bak et bilde av deres mor framstilt med en giftslange om armen, en referanse til hvordan hun døde. Kjettingene deres var så tunge at de knapt klarte å slepe seg fra, noe som ga dem sympati hos Romas befolkning. Etterpå overlot Octavianus barna til sin søster, Octavia den yngre, som også var Marcus Antonius' lovmessige romerske hustru. Hun ga dem oppfostring som om de var hennes egne barn.
José Baptista Pinheiro de Azevedo
José Baptista Pinheiro de Azevedo tjenestegjorde som statsminister nummer 105 i Portugal mellom den 19. september 1975 og 23. juni 1976. Han stilte som presidentkandidat i 1976 som han tapte.
José Baptista Pinheiro de Azevedo var en av de to høyeste rangerte militære offiserene som ble anklaget av Oswald LeWinter for deres handel med våpen som ble hevdet å føre til døden for Francisco de Sá Carneiro og Adelino Amaro da Costa.
Kleopatra Selene II
Ekteskap
Mellom 26-20 f.Kr. sørget Octavianus, som nå kalte seg for Augustus, for at Kleopatra Selene ble giftet bort til den afrikanske kong Juba II av Numidia, det vil si mellom dagens Tunisia og den romerske provinsen Mauretania, tilsvarende deler av dagens Algerie. De ble gift i Roma. Augustus ga henne som bryllupsgave en meget stor medgift og ble sammen med sin ektemann en alliert av Roma. På den tiden nevnes ikke hennes to brødre, Aleksander og Ptolemaios, lengre i kildene. De hadde antagelig død av sykdom (eller blitt ryddet av vegen av Augustus). Da Kleopatra Selene ble gift med Juba var hun høyst sannsynligvis de siste overlevende medlemmet av ptolemeerdynastiet som hadde hersket over Egypt i rundt 275 år.
Juba og Kleopatra kunne ikke reise direkte tilbake til Numidia da området var blitt annektert av Romerriket i 46 f.Kr. og omgjort til en romersk provins. Isteden ble paret sendt til Mauretania, da et uorganisert område som trengte romersk oversyn. De omdøpte deres nye hovedstad til Cæsarea (dagens havneby Cherchell i Algerie) for ære Augustus. Det er hevdet at Kleopatra Selene utøvde stor innflytelse på den politikken som Juba førte. Via hennes innflytelse kom det mauretaniske kongedømmet til å blomstre. Landet eksporterte og handlet godt med hele Middelhavet. Konstruksjonen av Cæsarea og ved den andre byen Volubilis (i dag en romersk ruinby i Marokko) fikk en rik vekst av bygninger og statuer preget av en blanding antikkens egyptiske, greske og romerske arkitektoniske stiler.
Deres barn var:
Dronningen av Syria, Zenobia av Palmyra (i Syria) på 260-tallet e.Kr., hevdet at hun nedstammet fra Kleopatra, men det er meget usannsynlig og heller et propagandagrep i forbindelse med at hun i 269 forsøkte å bli dronning av Egypt.
Historiske vitnemål
Det er noen få bevarte skriftlige kilder om livet til Kleopatra Selene. Bevarte mynter og monumenter antyder at Kleopatra arvet den faste viljen og utholdenhet til ptolemeiske kvinnene. Hennes ulike titler på bevarte mynter er på gresk: ΒΑΣΙΛΙΣΣΑ ΚΛΕΟΠΑΤΡΑ eller ΒΑΣΙΛΙΣΣ ΚΛΕΟΠΑΤΡΑ, hvilket betyr «Dronning Kleopatra».
Disse titlene ble også benyttet på mynter av hennes mor. Andre titler hun benyttet på mynter var CΕΛΕNΕ, det vil si Selene. Kleopatra synes å ha vært religiøs, patriotisk av hennes gresk-egyptiske arv, skjønt hun ignorerte hennes romerske arv. Hun synes å ha ønsket å beholde og fortsette den ptolemeiske arv.
Død
Det er diskusjon om den nøyaktig dateringen for Kleopatra Selenes død. En oppdaget depotfunn av hennes mynter, datert til år 17 e.Kr., har tradisjonelt blitt tatt som vitnemål på at Kleopatra Selene var i live for å kunne beordre myntene om å bli preget på denne tiden. Imidlertid vil det bety at Juba giftet seg med Glafyra, en prinsesse fra Kappadokia i Anatolia, mens Kleopatra Selene fortsatt levde, hvilket synes urimelig. For å forklare dette problemet har historikere forslått en form for splid mellom Kleopatra Selene og Juba som til sist ble bedret da Juba skilte seg fra Glafyra. Moderne historikere har kritisert ideen om at Juba, en gjennomgående romanisert konge ville ta seg en andre hustru. Argumentet går på at om Juba giftet seg med Glafyra før år 4, da må hans første hustru allerede ha vært død. Motargumentet er at selv romaniserte, samtidige konger med romersk statsborgerskap, eksempelvis Herodes den store, tok seg flere hustruer, og at Jubas far hadde mer enn en kone.
Følgende epigram, skrevet av den greske epigramdikteren Krinagoras fra Mytilene, er betraktet som Kleopatra Selenes lovprisning:
Om dette diktet ikke bare er en litterær oppgave, da kan astronomisk korrelasjon bidra til hjelpe å bestemme datoen for Kleopatra Selenes død. Måneformørkelser skjedde 9, 8, 5 og 1 f.Kr., og 3, 7, 10, 11 og 14 e.Kr. Hendelsen i år 5 f.Kr. synes å minne mest om beskrivelsen gitt i eulogia (gresk: εὐλογία, «gode ord»), men datoen for hennes død er ganske enkelt ikke mulig fastsette med noen sikkerhet. Zahii Hawass, tidligere direktør av Egypts oldtidsminner hevdet i en Kleopatra-utstilling i 2012 at Kleopatra Selene døde i år 8 e.Kr. Det er ingen åpenbar grunn til Hawass falt ned på nettopp dette årstallet.
Da Kleopatra Selene døde ble hun plassert i Mauretanias kongelige mausoleum som i dagens Algerie ligger øst for Cæsarea. Det ble bygget for henne og Juba og er fortsatt synlig. En fragmentert inskripsjon ble dedikert til Juba og Kleopatra som konge og dronning av Mauretania.
STS-93
STS-93 er benevnelsen på en romferd med den amerikanske romfergen Columbia.
Madjarer
Madjarer, eller ungarere i en viss forstand, er en folkegruppe som først og fremst knyttes til Ungarn. Ordet ungarsk har en videre mening fordi det, særlig tidligere, henviste til alle innbyggere i det ungarske kongedømmet, uansett etnisk identitet. Spesielt den latinske termen natio hungarica henviste til adelen i kongedømmet Ungarn uten hensyn til etnisk tilhørighet.
I Ungarn bodde i 2001 9,5 millioner madjarer. Madjarene har utgjort hovedtyngden av befolkningen i det ungarske kongedømmet, som har eksistert gjennom størstedelen av det 2. årtusen. Som følge av kongedømmets deling ved Trianon-traktaten er mange madjarer blitt nasjonale minoriteter i Romania (1 400 000), Slovakia (520 000), Serbia (293 000), Russland og Ukraina (170 000), Østerrike (40 580), Kroatia (16 500), Tsjekkia (14 600) og Slovenia 10 000). Betydelige grupper av ungarsk avstamming bor i forskjellige deler av verden som i USA (1,4 mill), men til forskjell fra madjarene som lever i områdene som tilhørte det tidligere ungarske kongedømmet, er det bare en minoritet som holder på ungarsk språk og tradisjon.
Småsted (Sverige)
Et småsted (svensk: småort) er i Sverige en benevnelse som benyttes av Statistiska centralbyrån om en bebyggelse med 50 til 199 innbyggere, der det er maksimalt 150 meter mellom husene. Inntil 2015 kunne et småsted likevel ha mer enn 200 innbyggere dersom andelen av fritidsboliger oversteg 50%. Avgrensningen av småsteder og tettsteder skjer hvert femte år.
Madjarer
Ungarn avholdt i desember 2004 referendum om hvorvidt man skulle innvilge ungarsk statsborgerskap til madjarer bosatt utenfor Ungarns grenser, uten å kreve permanent opphold i Ungarn. Referendumet ble ikke godkjent på grunn av mangel på avgitte stemmer. Dette førte til en viss økning i rekrutteringen til nasjonalistiske bevegelser og partier i landene rundt.
Småsted (Sverige)
Beskrivelse
Den første beregningen og avgrensningen av småsteder i Sverige fant sted i 1990. Fem år senere, i 1995, hadde kvaliteten på småstedsinndelingen blitt forbedret slik at sammenligningen med fem år tidligere av og til ikke ble helt reell. Bl.a. ble bygningsregisteret brukt i 1995, men ikke i 1990.
Madjarer
Opprinnelsen til navnet Ungarn
Ordet ser ut til å ha blitt avledet av det bulgarsk-tyrkiske onogur, kanskje på grunn av at madjarene i det 6. århundre var naboer til (eller konføderert med) onogurenes rike, hvor den ledende stammen ble kalt onogurer. Det tyrkiske navnet betyr noe sånt som «ti stammer», jf. det beslektede ordet «oghuz», som i dag er betegnelsen for tyrkiske folk som snakker et sørvesttyrkisk språk (Tyrkia-tyrkisk, aserbajdsjansk, turkmensk og gagausisk).
Den innledende bokstaven H er i mange språk (Hungarians, hongrois, hungarus) en senere tilføyelse. Den ble overtatt fra ordet huner, en liknende halvnomadisk stamme som 400 år tidligere bodde i det som er dagens Ungarn, og som levde på omtrent samme måten. I tidligere tider, gjennom middelalderen og helt til i dag, har ungarere blitt identifisert med hunerne både i historien og i litteraturen. Imidlertid ble denne sammenhengen sterkt omdiskutert rundt slutten av 1800-tallet. Fremdeles er dette gjenstand for heftig debatt blant forskere som fastholder at der ikke kan eksistere noen forbindelse mellom ungarerne og hunerne.
Småsted (Sverige)
Beskrivelse
I 2010 var antallet kommet opp i 2 920 og i 2015 3 135. Fra 2010 til 2015 hadde mer enn 1 000 nye småsteder kommet til og 872 småsteder hadde opphørt, 680 av dem fordi de nå inngikk i et tettsted. Dette store antallet skyldes en nye metode for avgrensning av småsteder og tettsteder. Noen steder ble ikke lenger regnet som småsted fordi stedet ikke lenger ble regnet som sammenhengende fordi avstanden mellom husene var blitt mer enn 150 meter, enten fordi det ble målt mer nøyaktig eller for noen steders vedkommende fordi noen hus var blitt ubebodd.
Madjarer
Etnisk tilhørighet og opprinnelse
Ungarernes opprinnelse er ikke fastslått med sikkerhet. Den mest utbredte teorien er den finsk-ugriske fra slutten av det 19. århundre, basert på lingvistiske og etnografiske argumenter. Men teorien er blitt kritisert for å legge for stor vekt på språklige indikasjoner. Andre teorier hevder at madjarene stammer fra skytere og hunere, tyrkiske folk, avarer og/eller sumeriske folk. I første rekke hviler dette på legender fra middelalderen, legender med høyst diskutabel troverdighet og vitenskapelig pålitelighet, samt lite systematiske språklige sammenligninger. Mange forskere forkaster derfor disse teoriene som ren spekulasjon.
Finsk-ugrisk er en gruppe beslektede språk, hvilket ikke nødvendigvis innebærer at folkene som snakker disse språkene er tilsvarende etnisk beslektet. Det samme er tilfelle for f. eks. de indoeuropeiske språk. Dessuten er ugrisk-ungarsk språk like fjernt beslektet med finsk språk som f.eks. russisk er beslektet med italiensk eller med spansk.
Øst for Uralfjellene (før det 4. århundre e. Kr.)
I det 4. årtusen f.Kr. slo de første finsk-ugriske gruppene seg ned øst for Uralfjellene, hvor de livnærte seg med jakt og fiske. Derfra kom ugriene, dvs. forfedrene til madjarene, til de skogbevokste delene av steppene i det vestlige Sibir, hvor de skapte sine tidligste bosetninger fra i hvert fall ca. 2000 f.Kr. og fremover. Bosetningene hadde nokså stor likhet med dem som fantes i den nordvestlige delen av androvokulturen. Noen av de mer utviklede stammene fra steppene lenger sør lærte dem jordbruk, husdyrhold og tilvirking av bronsegjenstander. Rundt 1500 f.Kr. begynte de med hestehold og ble et rytterfolk.
Som følge av klimaforandringene i det 1. årtusen f.Kr. flyttet den ugriske undergruppen ob-ugrierne, som inntil da hadde bodd i nordligere egner, sørover til nedre Ob-floden, mens den ugriske undergruppen, som var forfedrene til proto-madjarene, ble værende i sør og ble et nomadisk gjeterfolk. Fra ob-ugriernes endelige avreise rundt 500 f. Kr. kan forfedrene til dagens madjarer betraktes som en egen etnisk gruppe, proto-madjarene. I de påfølgende århundrene bodde proto-madjarene fremdeles på skog-steppene og på steppene sydøst for Uralfjellene, hvor de ble de nærmeste naboer til og sterkt influert av de gamle sarmaterne.
Basjkiria og Khazar-khaganatet (4. århundre – ca. 830 e. Kr.)
I det 4. århundre e.Kr. flyttet protomadjarene vest for Uralfjellene til området mellom de sydlige Uralfjellene og Volga (Basjkiria eller Basjkortostan).
Tidlig i det 8. århundre flyttet deler av proto-madjarene til elva Don (til et territorium mellom Volga, Don og Donets Donets som ble kalt Levedia. Etterkommerne av disse proto-madjarene som ble værende i Basjkiria ble observert så sent som i 1241.
Mange historiske referanser regner madjarene (ungarerne) og basjkirerne som to grener av det samme folket. Imidlertid er de moderne basjkirerne svært forskjellige fra sitt opphav, et folk som ble desimert under de europeiske mongol-invasjonene i det 13. århundre og assimilert i de tyrkiske folkene.
Protomadjarene ved Don var underlagt khazarenes khaganat. Deres naboer tilhørte den arkeologiske saltov-kulturen, dvs. bulgarer (protobulgarer, etterkommere av onogurerne) og alanerne, som de lærte hagebruk og elementer av storfehold og jordbruk av. Bulgarerne og madjarene levde i et langvarig fellesskap i Khazarene som vekselvis allierte eller rivaler. Deres skikk med to herskere (senere kjent som kende og gyula) antas å være en arv fra khazarene. Ifølge tradisjonen var madjarene organisert i en konføderasjon av syv stammer: Jenő, Kér, Keszi, Kürt-Gyarmat, Megyer (Magyar), Nyék, og Tarján.
Etelköz (ca. 830 – ca. 895)
Rundt 830 brøt det ut borgerkrig i khazar-khaganatet. Dette førte til at tre av khazarstammene slo seg sammen med madjarene og dro til det som madjarene kalte Etelköz, dvs. områdene mellom Karpatene og Dnepr – det som omtrent tilsvarer dagens Ukraina.
Rundt 854 sto madjarene overfor det første angrepet fra petsjenegerne. (Ifølge andre kilder var grunnen til at madjarene dro til Etelköz nettopp angrep fra petsjenegerne.) Madjarene kan ha lært sitt tyrkiske tungemål fra kabarene og de tidligere bulgarerne. Etter den finsk-ugriske teorien kan dette forklare minst 300 ord og navn som ennå er i bruk i det moderne Ungarn. Vikingene og øst-slaverne ble madjarenes nye naboer. Arkeologiske funn kan tyde på at madjarene kom i svært nær forbindelse med begge parter. Fra 862 og fremover startet madjarene (allerede henvist til som Ungri) sammen med sine allierte, kabarene, en serie plyndringstokter fra Etelköz til flodområdet ved Karpatene, først og fremst mot Det øst-frankiske riket, Tyskland og Stor-Mähren, dernest mot fyrstedømmet Balaton og Bulgaria.
Innvandringen til flodområdet ved Karpatene (etter 895)
I 895/896, antagelig under lederskap av høvdingen Árpád, krysset en del av madjarene Karpatene for å komme inn til Transilvania. Stammen kalte seg medjarer (megyer) og var den ledende stammen i madjar-alliansen, som erobret de sentrale deler av området. Samtidig, omkring ca. 895, ble madjarene i Etelköz angrepet av bulgarer (som et resultat av madjarenes innblanding i den bulgarsk-bysantinske krigen i 894-896), og siden av sine gamle fiender petsjenegerne. Det er imidlertid usikkert om disse konfliktene var den virkelige årsaken til at madjarene forlot Etelköz.
I flodområdet ved Karpatene hadde madjarene opprinnelig okkupert området til Stor-Mähren og det øvre og midtre området ved elven Tisza, et tynt befolket område, som ifølge arabiske kilder ble brukt av Stor-Mähren som forvisningssted for kriminelle, og hvor romerne hadde latt Jasygene slå seg ned noen hundreår tidligere. Herfra intensiverte madjarene sine plyndringstokter over hele det europeiske kontinentet. I 900 flyttet de fra øvre Tisza til Transdanubia (Pannonia), som senere ble kjerneområdet i den voksende ungarske staten. Deres allierte, kabarene, antagelig under Kurzans lederskap, slo seg ned i områdene rundt Bihar. Da madjarene trengte inn i flodområdet vest for Karpatene var befolkningen i hovedsak slaver.
Rester etter de eurasiske avarene holdt til i sydvest og rumenere i øst og sydøst. Dette siste er imidlertid høyst omdiskutert. Etter slaget ved Augsburg i 956 endret madjarene gradvis sin livsførsel fra å være et gjeterfolk til å bli jordbruksfolk, og de lånte hundrevis av slaviske landbruksrelaterte ord.
Arkeologiske funn, f. eks. i Polen, tyder (ifølge Przemysl) på at en stor del av madjarene ble værende nord for Karpatene etter Árpáds inntog i 895/896. I 900 ser det ut til at disse etternølerne har slått følge med de øvrige madjarene. I Transilvania finnes dessuten en ensartet ungarsk befolkning som historisk sett ikke hører med til de madjarene som var under Árpád: Székelyer, den største etniske komponenten i den ungarske minoriteten i Romania, og fullt ut anerkjent som madjarer. Székelyfolkets opprinnelse, særlig tidspunktet for deres bosetting i Transilvania, er gjenstand for uenighet mellom historikere.
Etter 900
Man heller til den oppfatning at det var madjarenes leder Árpád som i 896 førte dem inn i flodområdene ved Karpatene. Den madjarske ekspansjonen ble stanset i slaget ved Lechfeld i 955. De ungarske bosettingene i området ble sett på med velvilje av paven, som kronet Stefan I til konge av Ungarn i 1001, etter at madjarenes ledere hadde antatt den kristne tro. Århundret mellom madjarenes ankomst fra de østeuropeiske slettene og til konsolideringen av det ungarske kongeriket i 1001 var dominert av plyndringtokter på kryss og tvers over Europa, fra Danmark i nord til Den iberiske halvøy, Spania, i syd.
Under erobringen av Ungarn utgjorde folketallet i den ungarske nasjon et sted mellom 25 000 og 1 000 000. (Ungarske historikeres laveste estimater ligger på rundt 70 000, mens serbiske og kroatiske anslår tallene til å være langt lavere, rundt 25 000.) Den slaviske befolkningen i regionen (og rester etter de eurasiske avarene) i sydvest ble også nesten fullstendig assimilert av madjarene, bortsett fra dem som lever i dagens Kroatia og Slovakia. Kroatia gikk inn i det ungarske kongeriket i 1102.
Den første nøyaktige folketellingen i kongeriket Ungarn som tok med alle de etniske grupperingene ble utført i 1850–1851. Mulige endringer i den etniske sammensetningen av befolkningen i Ungarn er gjenstand for debatt mellom madjarer og ikke-madjarer (spesielt slovaker og rumenere).
I det 19. århundre økte madjarenes prosentvise andel av befolkningen i kongeriket Ungarn gradvis og nådde mer enn 50% omkring 1900. Spontan assimilering var en viktig faktor, særlig blant jødiske og tyske minoriteter i befolkningen i de større byene. På den annen side forlot omkring 1,5 millioner (hvorav 2/3 var ikke-ungarere) kongeriket Ungarn mellom 1890 og 1910 for å unnslippe fattigdommen.
Årene 1918-1920 utgjorde et vendepunkt i madjarenes historie. Med Trianon-avtalen ble kongeriket delt i flere mindre deler, og etter avståelsene var Ungarn redusert til bare en tredjedel av sitt opprinnelige areal. Mange av madjarene ble minoriteter i nabolandene. I det 20. århundre vokste madjarbefolkningen fra 7,1 millioner i 1920 til rundt 10,4 millioner i 1980, på tross av store tap av menneskeliv i den annen verdenskrig og den massive emigrasjonen etter revolusjonen i 1956. I nabostatenes områder med ungarsk bosetning, særlig i Transilvania og Vojvodina, stagnerte tallet på ungarere eller gikk litt tilbake, på grunn av (delvis tvungen) assimilasjon, emigrasjon til Ungarn, og naturlig reduksjon av andre årsaker. Etter de store fødselsoverskuddene i 1960-årene begynte en demografisk krise å utvikle seg i Ungarn som i nabolandene. Madjarbefolkningen i Ungarn nådde et høydepunkt i 1980 og begynte deretter å gå tilbake. Det er forventet at madjarbefolkningen i Ungarn og nabolandene ytterligere vil gå tilbake til ca. 7-8 millioner i 2050.
I dag utgjør madjarene i flodområdet ved Karpatene ca. 35% av befolkningen. Antallet er omkring 12-13 millioner i 2006, nesten det samme som i 1910. Mens andre befolkningsgrupper i det 20. århundre økte 2-3 ganger i antall (eller enda mer), stagnerte madjar-befolkningen. Befolkningsveksten i Ungarn var, etter Bulgaria, den tredje laveste i verden. Fra 1950 til 2000 økte befolkningen bare fra 9,338,000 til 10,137,000, eller 8,6% på 50 år – eller 1,72 promille i året.
Senere påvirkninger
I tillegg til de folkegruppene som er nevnt ovenfor, og som blandet seg med madjarene i løpet av deres lange vandringer før ankomsten til Ungarn, kommer innslag av andre folkegrupper som slo seg ned i områdene etter at madjarene hadde etablert seg der. Blant dem er kumaner, petsjeneger og jasoner, og senere tyskere og andre vesteuropeiske bosettere i middelalderen. Rumenere og slovaker hadde levet sammen med og blandet seg med madjarene siden tidlig middelalder. Både jødiske minoriteter og sigøynerminoriteter har bodd i Ungarn siden middelalderen. Tyrkiske folkeslag bosatte seg fra ca. 1541 til ca. 1699 bosatte seg i de sentrale delene av dagens Ungarn mens landet var okkupert av Det osmanske riket. I grenseområdene som under tyrkernes herredømme var blitt sterkt avfolket, ble nye bosettere invitert til å slå seg ned i det 18. århundre, særlig tyskere, slovaker, serbere og kroater. Alle bidro til dannelsen av det etniske mangfoldet som preget Ungarn før landets deling etter 1. verdenskrig. De avanserte økonomiske og politiske forholdene blant slaverne, som hadde bosatt seg over hele området før madjarenes erobring, hadde betydelig innflytelse på kulturen til de nyankomne madjarene etter 896. Atskillige ungarske ord som relaterer seg til jordbruk, politikk, religion og håndverk er lånord fra slaviske språk.
Terrorangrepet i Istanbul 27. juli 2008
'''Terrorangrepet i Istanbul 27. juli 2008''' skjedde da to bomber detonerte i Gungoren-distriktet, på den europeiske siden av den tyrkiske millionbyen Istanbul, Tyrkia.