cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aden
Historie
Byen ble senere styrt fra Bombay frem til 1937, da Aden ble kronkoloni. Aden ble sammen med det blivende Sør-Jemen en selvstendig stat i 1967 og var landets hovedstad. Etter at [Nord-]Jemen og Sør-Jemen ble forent i 1990, er Aden blitt en tollfri sone.
Damase Zhang Hanmin
Damasus Zhang Hanmin eller Damase (født 15. januar 1926 i Xiabajiazi i fylket Nong An i provinsen Jilin i Kina, død 19. juli 2009 i Jilin) er katolsk biskop av bispedømmet Jilin i provinsen Jilin i Folkerepublikken Kina.
Bakgrunn
Zhang Hanmin ble født i 1926 i landsbyen Xiabajiazi, som er «katolisismens vugge» i Jinan-området. Han begynte sin presteutdannelse i 1949, med studier i Jilin og Beijing, men den ble avbrutt i 1954. Maoismen satte en stopp for den videre vei til prestekallet. Mellom 1954 og 1983 underviste han fremmedspråk, ettersom han kunne latin, engelsk, japansk, russisk og fransk. Etter at den lokale kirke ble gjenoppstartet sent i 1970-årene kunne han fullføre sin presteutdannelse.
Prest
Han ble presteviet i 1983, og tjenestegjorde i flere menigheter. I 1995 ble han valgt til bispedømmeadministrator.
Biskop
Den 17. november 1997 ble han valgt til biskop – uten pavelig mandat. Han har senere fått sitt embede legitimert av Vatikanet. Han ble bispeviet 9. mai 1999 i Changchun med biskop Pius Jin Peixian som hovedkonsekrator. Seremonien ble noe forstyrret av at myndighetene hadde valgt å tillate at de lokale antiamerikanske demonstrasjoner etter bombingen av den kinesiske ambassade i Beograd dagen før kunne finne sted samtidig, på plassen rett utenfor katedralen.
Han ble en av de «offisielle» kirkeledere som strebde etter å leve i fullstendig troskap mot paven og kirken trass i de begrensninger som den kinesiske katolske patriotiske forening ville knesette. Han inviterte kirkefolk fra mange land til visitter, og lot et stort antall av sine prester foreta spesialiseringsstudier i utlandet.
Jilins bispedømmestatistikk pr 1999 anslo at bispedømmet da hadde 100 000 katolikker – 70 000 i «åpne» menigheter og 30 000 i «undergrunns»grupper. Det var 46 prester og 39 seminarister (hvorav mange er blitt presteviet senere). Av de 88 nonnene ble 73 ansett som unge, og resten som eldre – og det var 43 noviser. Bispedømmet betjener de facto i øst Yanbian, et område med stor etnisk koreansk befolkning, som også har katolikker blant seg. Av 13 000 katolikker der, var 10 000 koreanere.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Arktisk Filharmoni
Arktisk Filharmoni veksler mellom ulike ensembleformater på fast basis - fra mindre kammergrupper via sinfonietta og kammerorkester til fullt symfoniorkester, og setter årlig opp fullscenisk opera samt andre vokalproduksjoner. Orkesterinstitusjonen samarbeider med landsdelens øvrige kunst- og kulturliv, og har en samarbeidsavtale med Forsvarets Musikkorps Nord-Norge og Landsdelsmusikerne i Nord-Norge. Den lokale forankringen i landsdelen er viktig og Arktisk Filharmoni er også et orkester for den samiske befolkningen, samtidig som man ser utover landegrensene. Førstedirigent for symfoniorkesteret er Christian Kluxen. Kunstnerisk leder for kammerorkesteret er Henning Kraggerud. Kunstnerisk leder for sinfoniettaen er Tim Weiss.
Tor Lægreid er selskapets direktør og Tove Karoline Knutsen er styreleder. Kronprins Haakon er Arktisk Filharmonis høye beskytter.
CD-utgivelser
Orkesterinstitusjonen har flere innspillinger på Deutsche Grammophon, BIS Records, Naxos og Simax. I tillegg til egne innspillingsprosjekter medvirker de på innspillinger med artister som blant andre Kari Bremnes, Terje Nilsen, Unni Wilhelmsen, Hekla Stålstrenga, Glød, Anneli Drecker og danseforestillingen Mannen som stoppet Hurtigruta. Sammen med Peter Herresthal og Øyvind Bjorå ble de nominert til Spellemannprisen 2017 i klassen samtid for utgivelsen Eivind Buene – Violin Conserto I Miniatures.
Udinsk
Udinsk er et dagestansk språk som snakkes av udinerne hovedsakelig i Aserbajdsjan, men også i Georgia, Russland og Turkmenistan.
Udinsk er i slekt med lezgisk og tabassaransk. Sammen med lakisk, darginsk, og andre, danner de gruppen lesgiske språk.
Skytteansk professorat
Skytteansk professorat (svensk:Skytteanska professuren i statskunskap och vältalighet) er et professorat innen retorikk og statskunnskap, men ble opprinnelig opprettet innen retorikk og politikk. Professoratet ble opprettet ved Uppsala universitet av Johan Skytte 1622, og er trolig det eldste professoratet innen statskunnskap i verden.
Til underhold av innehaveren av professoratet, gav Johan Skytte bort gårder han var innehaver av, blant annet en sentralt beliggende eiendom som siden ble kalt Skytteanum. Før holdte universitetet samtlige professorer med bosted, Skytteanum er den eneste eiendommen som fortsatt blir brukt til dette formålet.
Professoratets innehaver, som av Gustav II Adolf er sikret full likestilling med de andre professorene, skal ifølge innstiftelsesbrevet bare ansettes av Skytte og hans arvinger på svärdssiden (dvs herresiden), og, hvis slekten dør ut på herresiden, av døtrenes mannlige avkom, sålenge de er adelige. Patronatet gikk fra Skyttes sønn til Skyttes dattersønn grev Göran Göransson Gyllenstierna, og tilkommer for tiden hovedmann i slekten Mörner af Morlanda. Patronus underretter nå sitt valg av ny professor skytteanus til universitetskonsistoriumet, som bekrefter valget dersom de godtar patronus' valg.
NM i bandy 1984
Solberg vant seriemesterskapet. Solberg, Stabæk, Mjøndalen og Drafn gikk til semifinale.
Organisk
Adjektivet organisk brukes i flere sammenhenger:
Louis-Nicolas Clérambault
Louis-Nicolas Clérambault (1676–1749) var en fransk komponist og organist.
Liv og virke
Louis-Nicolas Clérambaults far, Dominique Clérambault, var medlem av Vingt-quatre Violons du Roy ved hoffet til Ludvig XIV av Frankrike, og sønnen begynte tidlig å lære fiolin- og cembalospill. Orgelundervisning fikk han av André Raison og komposisjon av Jean-Baptiste Moreau. I en alder av tretten år skrev han sin første Grand Motet og fikk senere organistpost ved kirkene Grands-Augustin og i 1710 Saint-Sulpice.
I 1705 gikk Clérambault i tjeneste ved hoffet. Oppgavene var å organisere konserter og skrive kantater. Etter Ludvigs XIVs død i 1715 flyttet hoffet til Paris.
I 1719 etterfulgte Clérambault læreren André Raison som organist ved kirka Grands-Jacobins i Rue Saint-Jacques. Familien bodde i bydelen Saint-Germain des Prés, og blant naboene var musikerkolleger som Marc-Antoine Charpentier, André Campra, Jean-Philippe Rameau og Joseph Bodin de Boismortier.
Sønnene César-François Nicolas (rundt 1705–1760) og Évrard-Dominique Clérambault (1710–1790) ble organister og komponister. Etter Clérambaults død overtok César organistposten, og etter dennes død Évrard.
Den tyske storlosje for kvinner
Den tyske storlosje for kvinner (tysk: Frauen-Großloge von Deutschland) er en frimurerorden med hovedsete i Berlin som ble grunnlagt i 1982. Storlosjen består idag av 18 frimurerlosjer for kvinner, og er tilsluttet C.L.I.M.A.F.C.
Storlosjen var Tysklands første frimurerorden hvor bare kvinner har adgang. Tyske losjer underlagt Le Droit Humain eksisterte allerede på 1920-tallet, men denne ordenen godtar både kvinner og menn som medlemmer. Den 30. juni 1949 ble den første frimurerlosje for kvinner grunnlagt i Berlin. I 1982 ble kvinneforeningen «Zur Humanität» stiftet under beskyttelse av Den tyske storlosje av gamle, frie og anerkjente murere. Samme år ble den opphøyd til Storlosje, etter at to kvinnelosjer var blitt grunnlagt i Düsseldorf og Wetzlar slik at minimumskravet om tre losjer var oppfylt.
Dominique Clérambault
Dominique Clérambault (ca. 1644 – 1704) var en fransk fiolinist, og far til den mer kjente organisten og komponisten Louis-Nicolas Clérambault.
Et dokument viser at han i 1673 ble avdøde Louis Bruslards etterfølger i Ludvig XIVs strykeorkester Vingt-quatre Violons du Roy.
Grønsvik kystfort
Grønsvik kystfort (tysk benevning: HKB 16./974 Grönsviken) var et tysk kystfort i Lurøy kommune nord på Helgeland. Kystfortet ble bygd av sovjetrussiske krigsfanger i perioden 1942 til 1945, som en del av Atlanterhavsvollen, og var operativt fra høsten 1942. Atlanterhavsvollen skulle beskytte Kontinentet og Norge mot britiske, og etter hvert også amerikanske, angrep. Forsvarsverket ble satt på prøve med den allierte invasjonen 6. juni 1944 i Normandie, men måtte gi tapt.
Et hærkystfort
I Norge var det ved krigens slutt nesten 300 kystfort væpnet med om lag 1 100 kanoner. Av disse var ca. 70 marinekystfort og ca. 210 hærkystfort. Grønsvik kystfort var et hærkystfort, og utgjorde sammen med ni andre kystfort artillerigruppe Sandnessjøen. Artillerigruppens hovedoppgave var å forsvare fjordområdene inn mot Mo i Rana og Mosjøen, og dermed hovedveien gjennom Nordland (nåværende E6) og Nordlandsbanen mot invasjon. Hærkystfortene var bemannet av den tyske hæren, og for en stor del utstyrt med hærens våpen. Hovedutrustningen ved Grønsvika besto av fire 155mm K416(f) feltkanoner av fransk opprinnelse. Mens marinens kystfort var utstyrt med skipskanoner, og derfor kunne følge sjømål, ble hærens kystfort tvunget til å skyte sperreild mot skip. I tillegg til hovedskytset var fortet utstyrt med sekundærskyts (en 75mm K231(f) feltkanon), nærforsvarsvåpen og luftforsvarsvåpen.
Etterkrigstiden
Etter krigen ble Grønsvik kystfort, på samme måte som andre norske kystfort, utsatt for til dels store ødeleggelser. Mye av utstyret ved fortet ble gjenbrukt og kanonene sendt til omsmelting.
Valentina Stenina
Valentina Sergejevna Stenina (russisk: Валентина Сергеевна Стенина; født 29. desember 1934 i Babrujsk) var en kvinnelig sovjetisk skøyteløper som deltok i de olympiske vinterleker 1960 i Squaw Valley og 1964 i Innsbruck.
Stenina vant en olympisk sølvmedalje under vinter-OL 1960 i Squaw Valley. Hun kom på andreplass på 3 000 meter skøyter, bak Lidija Skoblikova fra Sovjetunionen. Med medaljer for både Valentina Stenina og Boris Stenin (bronse på 1 500 m) så ble de som det første ekteparet som begge tok medaljer i hurtigløp på skøyter under vinter-OL i 1960.
Fylkesvei 1200
Fylkesvei 1200 går mellom Strømnes og Sikkeland i Sarpsborg kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 622.
Valentina Stenina
Hun vant allround-VM tre ganger, 1960 i Östersund, 1961 i Tønsberg og 1966 i Trondheim.
Lennox Lewis
Lennox Claudius Lewis (født 2. september 1965 i West Ham i London i England) er en tidligere britisk tungvektsbokser. Han har jamaicanske foreldre, og bokset for både Canada og England. Hans karriere har vært svært suksessrik med bare to tap. Sammen med Vitalij Klitsjko, Evander Holyfield og Muhammed Ali er Lewis én av fire boksere som har vært verdensmester tre ganger.
Amatørkarriere
Lewis begynte med boksing i en alder av tolv år etter at familien flyttet fra England til Canada. Han debuterte som amatør mot en bokseren Razor Ruddock, og tapte. I amatørkarrieren tapte han også mot cubaneren Juan Gonazales.
Under Sommer-OL 1988 i Seoul, Sør-Korea vant Lewis vant hver kamp frem til finalen, der han møtte amerikanske Riddick Bowe. Lewis lå klart bak efter første runde, men åpnet godt i annen, og Bowe måtte ta stående telling. Dommeren avsluttet kampen efter en stående telling nummer to, og Lewis vant gullmedaljen i super-tungvektsklassen. Dommerens avgjørelse var imidlertid kontroversiell.
Profesjonell karriere
Efter olympiaden startet han sin profesjonelle karriere. Karrieren hans ble svært suksessrik, og rommet kun to tap, mot Hasim Rahman og Oliver McCall. Begge disse bokserne beseiret han i et senere returoppgjør. Lewis har beseiret mange svært gode boksere, deriblant Evander Holyfield, Shannon Briggs, David Tua, Ray Mercer, Vitalij Klitsjko og Mike Tyson, som ble fullstendig utklasset da de to møttes i et stort oppgjør i 2002.
Lewis' høyde (196 cm) og rekkevidde, kombinert med hans taktikk, smidighet og hurtighet, gjorde ham til en svært vanskelig motstander. I 2004 la han opp, fortsatt som regjerende mester.
Gjennombruddet kom i tittel elimineringskampen mot canadieren Razor Ruddock. Ruddock, som nettopp hadde gått to kamper mot Mike Tyson, var storfavoritt. Ruddock gikk i canvasen i første runde, men stilte i annen, der Lewis definitivt slo ham ut. Lewis var klar for tittelkamp og skulle møte vinneren av Evander Holyfield mot Riddick Bowe.
Lennox Lewis ble WBC-verdensmester i 1993 da Bowe nektet å møte ham. Bowe valgte heller å forsvare tittelen mot Michael Dokes. WBC nektet å anerkjenne Bowe som mester, og gav beltet til Lewis, som mottok tittelen mens han ferierte på Jamaica. Lewis forsvarte så tittelen mot Tony Tucker, landsmannen Frank Bruno og Phil Jackson. Men han ble slått ut i annen runde av den da relativt ukjente Oliver McCall på hjemmebane i London Arena. Derved ble kampen mot Bowe, som var tillyst for mars 1995, avlyst.
I 1996 bokset Lewis mot amerikaneren Ray Mercer. Kampen var meget jevn og begge bokserne tok mange slag. To av dommerne hadde Lewis ett og to poeng foran, mens den siste hadde uavgjort. Avgjørelsen førte til massiv pipekonsert blant publikum i Madison Square Garden i New York.
Han gjenerobret tittelen i en returkamp mot McCall i 1997. McCall som hadde hatt store rusproblemer, brøt sammen i ringen og nektet å forsvare seg. Kampen ble avbrutt og erklært teknisk knockout da McCall hadde begynt å gråte, og var tydelig preget av personlige problemer.
I 1999 Møtte Lewis Evander Holyfield for å avgjøre hvem som var ubestridt verdensmester. Holyfield bragte med seg WBA- og IBF-titlene, mens Lewis var tittelforsvarer for WBC. Lewis dominerte kampen, men dommerne hadde uavgjort.
Omkampen i november samme år var langt jevnere, men Lewis vant på poeng og ble Storbritannias første ubestridte verdensmester på over hundre år.
Efter å ha forsvart tittelen tre ganger var Lewis storfavoritt da han møtte amerikaneren Hasim Rahman i Sør-Afrika i 2001. Den sammeligningsvis ukjente Rahman var viet lite håp, men kampen ble jevn. I femte runde sendte en høyre fra Rahman Lewis i gulvet. I returkampen i Las Vegas samme år erobret Lewis tittelen for tredje gang da han slo Rahman knockout med en høyre hook i fjerde runde.
I 2002 møttes Lennox Lewis og Mike Tyson. Etter å ha slåss på pressekonferansen i New York, hvor Tyson innrømmet å ha bitt Lewis i leggen, sto kampen 8. juni 2002 i the Pyramid Arena i Memphis. Tyson åpnet aggressivt, men ble gradvis utklasset utover i kampen og knocket ut i åttende runde.
Lewis gikk sin siste kamp i Los Angeles i 2003 mot ukraineren Vitalij Klitsjko. Kampen vippet begge veier, men Klitsjko ledet 58 mot 56 på alle dommerkortene da kampen ble stoppet av dommeren, siden Klitsjko hadde fått et stort kutt over øyet. Lewis ble erklært som vinner og la opp som verdensmester.
Lewis er også kjent for sin entusiasme for sjakk, og for sin vennlige atferd utenfor ringen.
Han er utnevnt til medlem av Order of Canada og kommandør av Order of the British Empire.
Järbo
Järbo er et tettsted i Sandviken kommune i Gävleborgs län i landskapet Gästrikland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1 801 innbyggere.
Befolkningsutvikling
Tall før 1930 gjaldt bare Järbo. Tall for Finnäs var 331 innbyggere.
Rausandtunnelen
Rausandtunnelen er en veitunnel i Nesset kommune i Møre og Romsdal. Den er 193 meter lang og er en del av fylkesvei 666. Tunnelen var litt lengre før ca 220 meter, men etter ett ras på 70-tallet ble den kortet ned til dagens lengde.
Oscarsborg festning
Oscarsborg festning er et festningsanlegg som fungerte som indre forsvarsring i Oslofjorden.
Hovedfestningen, Oscarsborg, ble anlagt på Søndre Kaholmen i Drøbaksundet i 1848. Det viste seg snart at den alene var utilstrekkelig, og forsvaret ble bygd ut ytterligere med flere batteristillinger på begge sider av fjorden. I 1890-årene ble også Svelvikstrømmen i Drammensfjorden befestet, og dette ble også lagt under Oscarsborg festning.
Festningen omfattet i 1905, da den var på det mest utbygde, Oscarsborg med torpedobatteri på Nordre Kaholmen, Husvik batteri, Kopås og Seiersten batterier på østsiden av fjorden; Håøya batterier på sørsiden av Håøya; Nesset batteri ved Storsand på vestsiden av fjorden og Svelvik befestninger.
Tidlig historie
Det trange Drøbaksundet i innløpet til hovedstaden har gode naturlige betingelser for forsvar mot angrep fra sjøen. I 1628 ga Christian IV en krigsordinans om å oppføre et blokkhus ved Drøbaksundet, men ordren ble trukket tilbake året etter. Etter det svenske innfallet i Holsten 1643 ga kongen ny ordre om opprustning av kystfestninger i Norge. Da ble det bygget et blokkhus, antakelig på Søndre Kaholmen, sannsynligvis med 2-3 kanoner mot hvert seilløp. Etter 1650 var det ingen militær aktivitet her.
Først etter flåteranet i 1807 ble det igjen holdt vakt i Drøbaksundet, men da med fast stasjonerte kanonsjalupper. I 1814 fikk sekondløytnant B.N. Garben i oppdrag å anlegge tre batteristillinger ved Drøbaksundet. De ble lagt til Søndre Kaholmen (seks kanoner), Husvik på Drøbaksiden (fire kanoner) og på Nesset på Hurumsiden (tre kanoner). Den danske prins og nyvalgte norske konge, Christian Frederik, inspiserte anleggene i juni 1814. Etter at Mossekonvensjonen var undertegnet i august samme år ble stillingene nedlagt og skytset returnert til Akershus.
Oscarsborg blir til
I 1833 ble det opprettet fortifikasjonskomiteer ved alle festningsanlegg, også for stillingene i Drøbaksundet. Komiteene la fram sine konklusjoner i 1837 til Central-Commisionen for Norges Befæstningsvæsen. For Drøbaksundet var det flere forslag til utbygging. Central-Commisionen konkluderte med to forslag; festningsanlegg på Søndre Kaholmen, eventuelt på Småskjær. I 1844, like etter at han tiltrådte som konge, opprettet Oscar I en ny komite for å vurdere Central-Commisionens to forslag. Komiteen konkluderte året etter med at festningen måtte ligge på Søndre Kaholmen. Kostnadene ble anslått til 232,000 spesiedaler.
Første byggetrinn sto ferdig 20. november 1848. I desember 1852 ble resten av kanonene satt på plass i hovedfortet, og festningen var ferdig i 1853 med totalt 111 kanoner; «derav 73 fuldstore bombekanoner». Hoveddelen av festningen ble bygget etter prinsipper etablert av den franske general Marc René Montalembert. I Norden finner en tilsvarende festninger i Horten og Bomarsund på Åland. Festningen ble pga. Krimkrigen mobilisert i desember 1853. 80 artillerister og et musketerkorps holdt nøytralitetsvakt.
I 1855 ble festningen besøkt av kong Oscar I og den fikk da offisielt navnet Oscarsborg etter ham. Året etter ble Akershus nedlagt som operativ festning, og Oscarsborg overtok Akershus' funksjoner. Offiseren Henrich Sigvard Scheel (1806-91) ble utnevnt til den nye Oscarsborg festnings kommandant den 1. mai 1856 (-1867). På det tidspunkt var Oscarsborg ansett som Nord-Europas mest moderne festning. Dette ry ble imidlertid kortvarig. Flere større kriger ut gjennom midten av 1800-tallet førte med seg at våpenteknologien utviklet seg med rasende fart. Allerede i 1864 var Oscarsborg foreldet. Dette kom spesielt av utviklingen innenfor artilleriet. Men det opprinnelige anlegget på Kaholmene viste seg også å være av begrenset verdi. Det var kun beregnet til forsvar mot angrep fra sjøsiden. Oscarsborg ville derfor kunne omgås og relativt enkelt bli erobret fra fastlandet ved en landgang på Nordre Kaholmen.
Modernisering og utbygging
I 1863 ble det nedsatt en komite som skulle utrede modernisering av Oscarsborg. «Christianiafjordkommisjonen», som den ble kalt, ga i 1865 sitt forslag til videre utbygging. Dette gikk ut på å sperre seilingsløpet vest for festningen med en undersjøisk sperring, en «jeté»; og å etablere flere batterier på øyene og på landsiden med i alt 39 kanoner.
Britisk folkemusikk
Britisk folkemusikk er folkemusikk som har utviklet seg på de britiske øyer.
Oscarsborg festning
Modernisering og utbygging
Den fransk-tyske krig i 1870-71 bidro til å sette fart i saken. Nye moderne kanoner ble bestilt fra England, og i mellomtiden fikk Søndre batteri byttet ut sine gamle forladekanoner med moderne skyts. Samtidig leverte Ingeniørbrigaden nye og oppdaterte planer for modernisering. I 1887 ble Forsvaret omorganisert, og Artilleriet ble delt i to våpengrener; Feltartilleriet og Fæstnings- og bergartilleriet. Sistnevnte fikk hovedkvarter ved Oscarsborg, og kommandanten ble dermed også sjef for våpengrenen. Samtidig ble det opprettet en egen underoffiserskole, dette var forløperen til Kystartilleriets befalskole. I årene som fulgte økte konfliktgraden rundt om i verden og det ble åpnet for ytterligere nyetableringer rundt Oscarsborg.
I forbindelse med krisen i unionen (konsulatsaken) ble festningen mobilisert den 10. september 1895 og var i ti dager fullt oppsatt med 760 soldater. Festningen ble på ny mobilisert i 1905, med en krigsbemanning på 1 800 soldater; fra 13. september til 11. oktober.
Hovedbatteriet
Det ble i 1875 startet arbeid med å forhøye og utbedre festningsvollen foran det gamle hovedfortet, for å lage plass til det nye hovedbatteriet med seks kanonstillinger. Disse var tenkt oppsatt med seks 30,5 cm Krupp bakladningskanoner, modell 1877, men det ble bare levert én innen 1879. Den ble plassert til venstre i vestre del. Krangel om midler og disponeringer førte til at resten ikke ble bestilt og levert. De to andre stillingene på den vestre delen ble midlertidig oppsatt med to foreldede 26,5 cm Armstrong munnladningskanoner, mens de tre østre kanonstillingene ble stående tomme. Da man skulle fylle de tre tomme plassene i hovedbatteriet, fant man at neste generasjons kanoner var blitt såpass dyre at man ikke lenger hadde råd til samme kaliber som var anskaffet tidligere. Det ble derfor bare kjøpt tre 28 cm-kanoner, også disse produsert av Krupp. De første delene ankom med dampskip fra Tyskland i februar 1892, men alle de tre kanonene var etter en serie uheldige omstendigheter først på plass i mai 1893.
Østre strandbatteri er utstyrt med fire originale 16,7 cm palliserkanoner som har stått i batteriet siden 1878. Søndre batteri er anlagt på restene av det gamle søndre batteri fra 1870-årene.
«Fugleredet» og «Ekornredet» er to kanonstillinger på Nordre Kaholmen. De er runde og ganske små, derav navnene. Fugleredet lå på østsiden av øya, og sto ferdig i 1893. Det var opprinnelig satt opp med to hurtigskytende 5,7 cm Finspongkanoner. Allerede året etter ble disse skiftet ut med to 5,7 cm Cockerillkanoner. Kanonene ble faset ut i 1934, og ble fjernet under siste verdenskrig. På 1950-tallet ble stillingen posisjon for en 40 mm luftvernkanon. Ekornredet var på vestsiden av øya, og sto ferdig i 1894. Det overtok Finspongkanonene fra Fugleredet. Kanonene ble fjernet under krigen, og stillingen er i dag nesten fullstendig tildekket.
Torpedobatteriet
Et nytt torpedobatteri på Nordre Kaholmen sto ferdig i 1901. Det var unikt for sin tid med undersjøisk utskytning. Batteriet bestod av en fjellhall over vann med tre utskytningssjakter sprengt ned under havflaten og tunneler ut mot fjorden øst for holmen. Hver sjakt var utstyrt med to heisrammer som ble ladet over vann. Deretter kunne en ramme senkes ned til avfyringsposisjon. Etter skudd måtte den tomme rammen sveives opp før neste torpedo kunne senkes. Torpedorammene kunne dreies horisontalt slik at utskytningsvinkelen kunne forhåndssettes +/÷ 12,5 grader for å variere batteriets spredning. Torpedosiktet var ganske primitivt, oppfunnet av en tidligere sjef i batteriet. Operatøren måtte gjette målets fart og sette dette i siktet, og så vente til målet passerte siktelinjen. Ved avfyring ble torpedoens trykkluftmotor startet og torpedoen gikk ut for egen kraft. Det var dette batteriet, under kommando av kommandørkaptein Andreas Anderssen, som under oberst Birger Eriksens kommando gav «Blücher» nådestøtet 9. april 1940.
Jeteen og mineforsvaret
I årene 1874-79 ble jeté en bygget – en undervannsmur fra Kaholmene, via Småskjær, til Hurumlandet. Den tvang all skipstrafikk til å seile mellom Kaholmene og Drøbak, i det østre fjordløpet. Muren er ca. 1 500 meter lang og opptil 25 meter høy. Øverst er den ca. 4 meter bred og toppen ligger ca. 1,5 meter under havflaten. Muren består av store steinblokker som ble sprengt ut på Hurumlandet og fraktet ut med lekter. Det vestre løpet forbi Oscarsborg skulle minelegges ved behov, og minemagasinet ble etablert i 1877 på Bergholmen sørvest for Håøya.
I 2021 ble det kjent at Kystverket planla å sprenge hull i denne undervannsmuren for å tilrettelegge for at enda flere båter kunne seile inn og ut av Oslofjorden. Planene møtte protester fra ulike hold, og det ble vist til at det var stor risiko for at tiltaket ville skade såvel verneområder, havmiljø og et fredet kulturminne.
Anleggene ved Svelvikstrømmen
I 1891 fikk Oscarsborg kommando over batteriene og mineforsvaret av Svelvikstrømmen. Festningen fikk da som offisielt navn Oscarsborg og Svelvik befæstninger.
Anleggene på Håøya
Haubitsbatteriet ble påbegynt i 1894 og sto ferdig året etter. Ammunisjonslageret skal være Norges første bygning i armert betong. Batteriet var utstyrt med fire 28 cm Whitworth haubitser. I 1934 ble batteriet satt i mobiliseringsberedskap inntil Oslofjord festning sto ferdig. Det var ikke bemannet og ga ikke ild i 1940, men fire luftvernmitraljøser var i aksjon mot angripende fly. Kanonene ble sendt til omsmeltning i Tyskland i 1943.
Øvre toppbatteri ble påbegynt 1898 og sto ferdig året etter. Det var utstyrt med tre 12 cm kanoner rettet øst- og sørover. I 1916 ble batteriet forsynt med overdekket kommandoplass. I 1934 ble det tatt ut av beredskap. Kanonene ble demontert av tyskerne og sendt til Rørvik i 1940.
Nedre toppbatteri ble oppført i 1894-95. Det besto av åtte 12 cm bakladekanoner L/36 M1891, ombygd for nye affutasjer i 1901. I 1896 ble hovedorografen, sentralsiktet for hele festningen, satt opp på oversiden av batteriet. Batteriet ble tatt ut av beredskap i 1934. Kanonene ble demontert av tyskerne og sendt til omsmelting i 1943.
Varden luftvernbatteri ble bygd på det høyeste punktet på Håøya og sto ferdig i 1917 med to 7,5 cm Schneider-Canet feltkanoner i luftvernaffutasje, som såkalte «anti-ballonkanoner».
Husvik batteri
Batteriet ble oppført i 1895 som bestrykningsbatteri for minefeltene. Det ligger på Drøbaksiden, i sjøkanten rett øst for Søndre Kaholmen. Batteriet var satt opp med to hurtigskytende 5,7 cm Cockerill kanoner. En stund var det også satt opp to 8,4 cm Krupp feltkanoner ved batteriet. Under kampene om morgenen 9. april ble det avfyrt ca. 30 skudd mot «Blücher», helt til krysseren fikk inn en fulltreffer i batteriet, og det måtte evakueres.
Kopås batteri
Kopåsbatteriet ligger i åssiden rett ovenfor og øst for Husvik batteri. Det ble bygget i 1898-1900, og var opprinnelig satt opp med tre hurtigskytende 15 cm Armstrong kanoner. Morgenen 9. april 1940 avfyrte batteriet over 20 skudd mot de angripende fartøyene. Kanonene ble demontert og fjernet av tyskerne i 1944, og de ble sannsynligvis sendt til omsmelting. I 1952 ble batteriet satt opp igjen med fire 10,5 cm SKC/32L kanoner som opprinnelig sto ved Blåmanen luftvernbatteri i Bergen. Kopåsbatteriet ble tatt ut av tjeneste i 1974. To av kanonene står fortsatt ved batteriet.
Seiersten
Seiersten festning ligger på åsryggen nord for Drøbak sentrum, øst for Kopåsbatteriet. Her ble Veisvingbatteriet oppført i 1894-95 med formål å styrke festningens sjøfront. Batteriet ble satt opp med tre 22,6 cm Armstrong forladekanoner, som opprinnelig hadde stått på Søndre batteri på Oscarsborg. Året etter ble batteriet forsterket med nok en Armstrongkanon, og i 1900 ble det bygget mitraljøsestillinger på østre travers. Kanonene ble tatt ut av bruk i 1918 og batteriet ble bygget om til luftvernstillinger. 300 meter nordøst for Veisvingbatteriet ble Seiersten skanse bygget i 1898-1900. Dette er et såkalt lukket skanseverk, og var det største anlegget i festningen utenom selve Oscarsborg.
Heer skanse
Etter de opprinnelige planene skulle det være tre anlegg nord for Seiersten skanse, på gårdene Heer, Haver og Solberg. I 1899 ga Stortinget bevilgning til anlegget på Heer, men de to andre ble aldri bygget. Heer skanse sto ferdig i 1901 og besto av to batteristillinger. Nordre batteri hadde plass for seks feltkanoner, Søndre batteri for tre posisjonskanoner, eventuelt to feltkanoner.
Skansen var bemannet under første verdenskrig fram til 1917. På 1960-tallet ble Nordre batteri solgt til Drøbak kommune for anlegg av Heer skole. Søndre batteri er intakt og vedlikeholdes av Heer velforening.
Stillingene på vestsiden
Nesset batteri ligger på vestsiden av Oslofjorden, rett nord for Slottet ved Storsand. Det ble anlagt i 1895 som bestrykningsbatteri for jetéen og minefeltene. Batteriet var utstyrt med fire 5,7 cm Cockerill hurtigskytende kanoner. Batteriet var bemannet i 1940, men deltok ikke i kampene 9. april. Kanonene ble fjernet en gang under krigen, men i 1953 ble batteriet igjen tatt i bruk som luftvernstilling, med to Bofors 40 mm automatkanoner.
Leina batteri lå på toppen av Verpenåsen vest for Nesset. Det ble anlagt i 1917 med to 7,5 cm Schneider-Canet anti-ballonkanoner. Batteriet var foruten luftvern for festningen også ment å beskytte fabrikkene på Verpet; Nitroglycerinkompagniet og Norsk Svovlsyrefabrik.
Orografstasjonene
I 1907 ble det bygget fire fremskutte avstands- og observasjonsposter, to på hver side av fjorden. De var utrustet med hver sin orograf, og hadde telefonsamband med kommandoplassen. Sammen med egnede skytekart ga orografene mulighet for tidlig indirekte ild. Stasjonene ble bygget på Sonsåsen nord for Son og på Stjernås mellom Kjøvangen og Hvitsten. På vestsiden av fjorden var det en stasjon på Barlindåsen og en nord for Elton gård, nord for Filtvet.
Den 9. april 1940 var Stjernås bemannet, og rapporterte om de fiendtlige krigsskipene allerede klokken 0402. I tillegg var orografene i hovedbatteriet og i Kopåsbatteriet bemannet og i bruk.
Under okkupasjonen var stasjonene flere ganger brukt av tyskerne. Etter krigen ble Sonsås og Barlindås solgt. Stillingen på Elton er intakt, men er vanskelig tilgjengelig. Stjernås orografstasjon ligger lettere til for adkomst fra Kyststien i Vestby.
Senkningen av «Blücher»
Under første verdenskrig var Norge nøytralt, og Oscarsborg var bemannet som en del av nøytralitetsvakten. Organisatorisk lå festningen fra 1853 under Akershus, og fra 1883 var det egen kommandant bosatt på Oscarsborg. I mellomkrigstiden ble festningen forsømt, på linje med resten av det norske forsvaret og på tross av stadige krav fra kommandanten, oberst Birger Eriksen, var bemanning og beredskap lav.
Den 2. april 1940 fikk festningen 450 nye rekrutter. Den 8. april klokken 23 ble kommandanten varslet om innkommende sjøstridskrefter, mest sannsynlig tyske (man visste ikke dette med sikkerhet), fra Sjøforsvarets overkommando, og klokken 2330 ble det varslet om at fremmede fartøyer hadde trengt inn forbi Fulehuk fyr og at det var kamper ute i fjorden. Ved midnatt ble det meldt at fortene Rauøy og Bolærne var i kamp med to fremmede krigsskip og at alle fyr var slukket. Kommandanten beordret ved midnatt alle Oscarsborgs kampledd besatt og gjort klare til kamp. Det var totalt 45 befal og 293 korporaler og menige – en rekke kampledd ble ikke besatt på grunn av mangel på personell.
På orografen i Hovedbatteriet satt fenrik K.W. Høie fra Drøbak. I de kritiske minuttene da «Blücher» nærmet seg, falt filamentene i trådkorset ut. Festningen var dermed uten avstandsmåler. Til alt hell hadde oberst Eriksen tatt oppstilling i hovedbatteriet, «for at alle skulle kunne se hvem som hadde kommandoen og var ansvarlig». Eriksen hadde vært batterikommandør i 1905, og beordret nå avstand etter hukommelsen.
Klokken 0421 åpnet festningen ild med to kanoner; den tredje hadde man ikke folk til å bemanne. Avstanden til fartøyet ble anslått til 1 200 meter, og granatene på 345 kg traff. Første skudd var et signal til de andre batteriene, Kopås, Husvik og Seiersten på Drøbaksiden, og Nesset på Hurumsiden om å åpne ild. Kanonene på Oscarsborg rakk bare å avfyre ett skudd hver, på grunn av mannskapets uerfarenhet og «Blücher»s fart, men begge skudd traff og satte blant annet skipets kommunikasjonssystemer ut av spill, og ammunisjons- og drivstofflagre i brann. Klokken 0425 ble «Blücher» truffet av to torpedoer fra festningens undersjøiske torpedobatteri, kommandert av den pensjonerte kommandørkapteinen Andreas Anderssen. Anderssen hadde tidligere vært sjef for batteriet, og var nå innkalt av Eriksen til erstatning for daværende sjef, som hadde et lengre sykdomsforfall. I ettertid har det vært diskusjoner om det var artilleriet eller torpedoene som avgjorde kampen. Det kan herske liten tvil om at de to torpedotrefferne midtskips hadde en betydelig innvirkning på utfallet. Klokken 0440 ankret «Blücher» ved Askholmene, og sank ca. klokken 0623. De andre tyske fartøyene hadde da trukket seg tilbake sørover i fjorden.
Klokken 0745 begynte tyske fly å bombe festningen. Med avbrudd pågikk dette i ti timer; 42 tyske fly deltok og flere hundre bomber falt. Ett tysk fly ble skutt ned og flere skadet, og bombingen opphørte kl 18. Dagen etter, den 10. april klokken 9, ble festningen inntatt av tyske styrker. De tyske tap var totalt om lag 1 000 mann. På norsk side var det ingen militære tap, men to sivile kvinner i Drøbak ble drept.
Senkingen av «Blücher» ga regjeringen og kongen tid til å forlate Oslo, ta med gullreserven til England, og gi ordre over radio om mobilisering. Hvis ikke «Blücher» hadde blitt senket, hadde angrepet på Norge antagelig utviklet seg som angrepet på Danmark, der regjeringen og kongen ble overrasket hjemme på morgenen og ble tyske fanger.
Under den tyske okkupasjonen var festningen en del av forsvaret av Oslo, og fjorden var sperret med ubåtnett; disse ble åpnet ved passering av tyske konvoier. Festningen ble overtatt av hjemmefronten den 12. mai 1945.
Festningen etter 1945
Det militære aktiviteten på festningen ble lagt ned i 2002, men kommandanturet er opprettholdt. Den siste operative befalingsmann som låste dørene på det operative torpedobatteriet, var Kvartermester Odd Eigil Nilsen. I dag forvaltes Oscarsborg av Forsvarsbygg i samarbeid med kommandanten. Oscarsborg festningsmuseum er en viktig del av publikumstilbudet på stedet. Det er underlagt Forsvarsmuseet og har ansvaret for den historiske formidling og guidede turer.
I 2013 ble det etablert et veterankompani på festningen, Oscarsborg Garnisons Compagnie. Kompaniet jobber i samarbeid med Kommandanten og brukes til seremonielle oppdrag. Soldatene har blant annet tjenestegjort i Libanon, Makedonia, Bosnia og Kosovo. Kompaniet ledes av Kaptein Kim Torgersen.
De to Armstrong-kanonene som sto i den vestlige delen av hovedbatteriet ble rigget ned og solgt som skrap på 1950-tallet. På disse standplassene står det i dag to lademekanismer som ble brukt til eksersis.
Den ene 30,5 mm Krupp-kanonen fra 1879 som også tilhørte den vestlige delen er bevart. Den er i dag kjent under navnet «Metusalem», og på løpet av denne ser en store sår etter beskytningen fra «Lützow» 9. april 1940. Kanonen var tatt ut av bruk før 9. april 1940.
Eevi Huttunen
Eevi Maria Huttunen gift Pirinen (født 23. august 1922 i Karttula, død 3. desember 2015 i Kuopio) var en finsk skøyteløper som deltok i de olympiske vinterleker 1960 i Squaw Valley.
Huttunen vant en olympisk bronsemedalje under vinter-OL 1960 i Squaw Valley, USA. Hun kom på tredjeplass på 3 000 meter skøyter, bak Lidija Skoblikova og Valentina Stenina begge fra Sovjetunionen.
Masaccio
Tommaso di Ser Giovanni di Simone Guidi Cassai (født 21. desember 1401 i San Giovanni Valdarno i Toscana, død 1428 i Roma), bedre kjent som Masaccio, var den italienske ungrenessansens fremste maler og var i hovedsak virksom i Firenze.
Liv og verk
Sammen med Masolino malte Masaccio i 1425–1428 freskene i Santa Maria del Carmine i Firenze med motiv fra apostelen Peters liv.
Masaccios karriere ble ikke lang – han døde bare 27 år gammel – men realismen og sentralperspektivet fikk stor innflytelse på den kommende generasjonen. Han brøt med den gotiske tradisjonen gjennom å erstatte vidløftig ornamentikk med hverdagslige detaljer og gjennom å la skikkelsene opptre i et, som man oppfattet det, virkelig rom.
Masaccio arbeidet fra rundt 1422 i Firenze, men han avsluttet sin kunstneriske karriere i Roma med en serie fresker i kirken San Clemente.
Han var den første som malte med sentralperspektiv, og det hevdes at det ikke har blitt brukt slagskygge i et maleri før fresken «Utdrivelsen fra paradiset».
Tett på
Tett på var en musikalsk portrettserie med Tore Strømøy som gikk på NRK fra 1993 til 1995. Programserien bestod av humørfylte portretter av kjente norske artister. Det var flere musikalske innslag. Programmet gikk på fredager.
Masaccio
«Skattens mynt»
I fresken «Skattens mynt» står skikkelsene på bakken rundt Jesus Kristus i et vidstrakt landskap, som ikke, som i Giottos fresker, utgjør en skjerm rundt et begrenset billedrom. Masaccios skikkelser er sterkt opplyste fra en kilde utenfor bildene, som om lyset i selve verket kommer fra kapellvinduet som er plassert til høyre. Lyset treffer dem i en vinkel, kaster skygger på marken og spiller over skikkelsenes former, for tydelig å avsløre noen og kaste skygger over andre. Masaccio brukte her chiaroscuroeffekter, det vil si et spill mellom lys og skygge for å oppnå en dramatisk virkning. Stor vekt legges på denne måten ved en temmelig betydningsløs episode i evangeliets fortelling: I midten forteller Kristus for Peter at han i gapet på en fisk (som ses til venstre) skal finne en mynt, som skal betales til skatteinnkreveren (til høyre). Fortellingen formidles gjennom noen få iøynefallende gester og intensive, betydningsfulle blikk mellom personene, som dog forblir ganske urørlige.
Sjakkåpning
Sjakkåpning er den første fasen av et parti sjakk, der begge spillerne er opptatt av å få utviklet brikkene og gjøre krav på viktige felt, særlig sentrumsfeltene e4, d4, e5 og d5. Det finnes ingen klar skillelinje for når åpningen går over til midtspill. I de fleste partier spilles åpningstrekkene ganske raskt fordi begge spillerne pleier å ha lært de første trekkene utenat.
Det finnes flere forskjellige åpninger, noen fokuserer på aggressivitet, andre på å holde en sunn og solid stilling. Åpningen er den fasen av partiet som det finnes mest litteratur om.
Mål
I alle spillets faser er det viktig å aktivere brikkene. Dette gjelder spesielt i åpningsfasen, ettersom brikkene i utgangsposisjonen (diagram 1) er nokså passive. Hvit trekker først, og har derfor et lite initiativ i begynnelsen av partiet. Dette kan brukes til å oppnå en fordel, for eksempel bedre sentrumskontroll eller raskere mobilisering av offiserene. Svart vil enten forsøke å nøytralisere det hvite initiativet og utligne eller satse på andre fordeler, for eksempel en bedre bondestruktur eller en liten materiell fordel (for eksempel løperpar mot springer og løper). Mål eller fordeler man kjemper om i åpningsspillet er:
Åpningspill og åpningstrekk
Hvit har 20 mulige førstetrekk til disposisjon, og svart har like mange svar på hvert av dem. Valg av førstetrekk er til en viss grad retningsgivende for hvilken linje partiet vil følge, og med svarts svartrekk er mye av strategien for spillets neste fase, midtspillet, allerede gitt. Ofte setter man navn på et åpningssystem allerede etter hvits førstetrekk (for eksempel kalles trekket 1.c4 «engelsk åpning») eller etter svarts svar (for eksempel kalles trekkene 1.e4 c5 «siciliansk åpning»). Valg av trekk senere kan likevel føre til overgang mellom ulike åpningssystemer, slik at man på tross av førstetrekket kan føre partiet over til andre åpningssystemer (transponering).
Førstetrekkene kan inndeles på mange måter, men følgende inndeling er vanlig:
Kongebondeåpninger regnes som det åpningssystemet som gir raskest utvikling for hvit. Flankeåpningene er regnet som de langsomste åpningssystemene. I sjakkens tidligste historie var det mer vanlig å gå til direkte angrep gjennom kongebondeåpninger. Direkte angrep var den eneste akseptable spillestilen. Etter hvert som det viste seg at direkte angrep ikke var noen garanti for suksess, er det blitt vanligere med langsommere, grundigere forberedelser, og tankene bak dronningbondeåpninger og flankeåpninger er blitt bedre forstått og mer brukt. Dronningbondeåpninger og flankeåpninger vil generelt kreve mer langsiktig planlegging enn de mer åpne kongebondeåpningene, der kortsiktig taktikk oftere vil være avgjørende.
Åpningstrekk
Følgende fire åpningstrekk er mest spilt:
Trekket gjør også et krav på sentrumsherredømme og slipper fri svartfeltsløperen. Det at bonden på d4 er forsvart av dronningen gjør at åpninger med 1.d4 er meget forskjellige fra de med 1.e4.
Disse fire åpningene utgjør ca. 98,3 % av 464 827 spilte partier på Chessgames.com pr 07.05.2008. De andre 16 mulige åpningene utgjør dermed bare ca. 1,7 %.
Åpne spill: 1. e4 e5
Blant åpninger med 1.e4 e5 finner man
Halvåpne spill: 1. e4
Blant åpninger med 1.e4 der svart svarer med et annet trekk enn 1... e5 finner man
Lukkede spill: 1. d4
Mens partier med 1.e4 har en tendens til å bli åpne, pleier 1.d4 (diagram 5) å føre til mer lukkede stillingstyper. Svart kan etter 1.d4 aktivt hindre hvit fra å spille 2.e4 ved enten å spille 1…d5, 1…Sf6 eller 1…f5. Andre trekk tillater 2.e4, som kan føre partiet over i åpninger som vanligvis innledes med 1.e4. For eksempel fører 1.d4 e6 2.e4 til fransk. Mye av spillets karakter bestemmes nå av om svart befester en bonde i sentrum med et tidlig bondefremstøt …d7-d5 (som oftest fører til diverse varianter av dronninggambit), eller utsetter dette (noe som oftest fører til en av de indiske åpningene). Alternativet med 1…f5 (hollandsk) er en mer risikabel fortsettelse.
Halvlukkede spill
Med 1. d4 gjør hvit krav på sentrum, men det finnes likevel muligheter for svart til å stå sterkt i sentrum. Indiske systemer og andre halvlukkede spill kan gi muligheter for dette.
Flankeåpninger og uvanlige hvite førstetrekk
Flankeåpninger er en gruppe med hvite åpninger med spill på en eller begge flankene. Åpninger som begynner med andre trekk enn kongebondeåpning (1. e4) og dronningbondeåpning (1. d4) kalles vanligvis flankeåpninger.
Hvit spiller i en hypermoderne stil, og angriper sentrum fra flankene med brikker heller enn å okkupere det med bønder. Slike åpninger spilles ofte, og 1. Sf3 og 1. c4 er de vanligste åpningstrekkene etter 1.e4 og 1.d4.
Andre trekk som spilles av og til er:
Andre trekk er regnet som så passive at de svært sjelden spilles. De verste trekkene som finnes (utenom trekk som kan føre til idiotmatten, dvs 1.f4 osv, se  matt i åpningen nedenfor) er antagelig 1.g4 (Grobs angrep), som antakelig skaper de største svekkelsene, 1.Sa3 som helt unødig setter en springer på kanten av brettet og 1.f3 som svekker kongestillingen, frarøver en springer sin beste plassering på f3, og gjør absolutt intet for utvikling.
Matt i åpningen
Det finnes åpningsfeller der sjakkmatt kan forekomme svært tidlig i partiet. Dette krever imidlertid at den ene spilleren spiller svært dårlig.
Idiotmatt
Hvit kan settes matt allerede på trekk nummer 2, det kalles «idiotmatt» eller «narrematt». Dette er den raskest mulige sjakkmatt som kan forekomme. Et eksempel er:
Det skal sies at selv blant nybegynnere vil denne stillingen nesten aldri oppstå fordi de hvite trekkene er ulogiske. 1.f3? gjør ingenting for utviklingen (snarere tvert imot, da den tar f3-feltet fra springeren), og g4 er en stygg, meningsløs og selvmorderisk svekkelse av kongestillingen. Det er det eneste trekket som tillater matt i neste. (2.h3?? tillater matt i to.) Trekket 1. f4, Birds åpning, kan føre til samme stilling, dette trekket blokkerer ikke springeren, men resultatet (matt) er det samme.
Froms gambit
Temaet med ...Dh4# kan likevel dukke opp i andre åpninger. I Froms gambit er det en åpningsfelle som går slik:
Hvis hvit nå er uoppmerksom og spiller kommer
Skolematt
Den såkalte skolematten, en gang kalt jødematten, er vanligere, og forekommer når man er uforsiktig og overser mattrusselen. Det finnes flere forløp som fører til dette utfallet, en vanlig variant er: Det må presiseres at man bør være forsiktig med å gå ut med dronningen så tidlig i partiet. Det bryter med flere viktige åpningsstrategier, og kan gi tempotap og materielltap som kan medføre problemer senere i partiet.
Trekket 3.Dh5?! er en trussel mot f7, men hvis svart er forsiktig skal dette forsøket fra hvit strande. I stedet for det forhastede 3...Sf6?? bør svart spille f.eks. 3...De7, som dekker f7-feltet, bonden på e5, og gjør 4...Sf6 mulig i neste trekk som jager dronningen tilbake.
Flere åpningsfeller
Lasker-fellen under Albins motgambit.
Sjøkadettmatt.
Avslått Budapesterforsvar.
Se også mattkombinasjoner
ECO-klassifisering
Sjakkåpninger kan klassifiseres i en matematisk form som kalles ECO-klassifisering. ECO er en forkortelse for «Encyclopedia of Chess Openings», et teoriverk i fem bind som er utgitt av det internasjonale sjakkforbundet FIDE. En kode består av en bokstav fra og med A til og med E og et tall fra og med 00 til og med 99, f.eks. «E31». Hver kode tar for seg en variant. Større åpninger er behandlet i større detalj og omfattes av flere koder, flest har siciliansk med hele 80 koder fra B20 til B99. De sjeldne åpningstrekkene fra hvit deler koden A00. Flere sjakkpublikasjoner tar med ECO-koden når de publiserer partier.
Estimated Time of Arrival
Estimated Time of Arrival, (forkortet ETA) på norsk ofte oversatt med Estimert Tid til Ankomst, er et mål på sannsynlig tidspunkt for ankomst når man navigerer fra A til B.
ETA forteller klokkeslettet man vil ankomme et mål dersom man fortsetter med samme hastighet. Jfr. ATA, Actual time of arrival. for transportnæringen er dette en opplysning som gjør at viderefrakt av gods fra ankomsthavn kan planlegges. I moderne skipsfart blir estimert tid for ankomst (ETA) sendt ut fra fartøyets AIS hvert 6 minutt. Estimert tid for ankomst fra AIS er også fritt tilgjengelige data og publiseres i offentlige databaser som det norske kystverkets Kystinfo.