cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dag Hammarskjöld
Teorier om styrten
Kort etter styrten ble DC-6-flyet i svenske nyheter oppgitt å ha blitt nedskutt av et katangesisk fly. I 1992 forklarte diplomatene Conor Cruise O'Brien og George Ivan Smith, som begge var i Kongo tidlig på 1960-tallet, til den britiske avisen «The Guardian» at flystyrten var resultatet av et mislykket bortføringsforsøk knyttet til europeiske gruveinteresser i Kongo og støttet av de europeiske makthaverne i Rhodesia. Denne teorien har fått stor oppmerksomhet ettersom O’Brien var FNs representant i Elisabethville og Smith var FNs talsmann og en nær medarbeider av Hammarskjöld. Bakgrunnen for teorien ble videre dokumentert av militærhistorikeren Matthew Hughes i tidsskriftet «London Review of Books» i august 2001. Hughes bringer her videre materiale som viser at en gruppe europeere bestående av forretningsfolk med interesser i gruvedrift, settlere og leiesoldater, hadde planer om bortføre Hammarskjöld. Gruppen var basert i Kolwezi i Katanga og støttet Tshombe, men opererte i bortføringsforsøket uavhengig av ham i et forsøk på å hindre at han skulle avtale med FN ting som ville gå mot deres interesser. En belgisk pilot ved navn Beukels ble sammen med en annen beordret til å fly to treningsfly av typen Fouga Magister, utstyrt med maskingevær, for å tvinge Hammarskjölds DC-6 til å endre kurs og bringe det ned på katangesisk side. Myndighetene i Nord-Rhdodesia, som fryktet at FNs rolle i området ville svekke de hvite settlernes makt, skal ha støttet pilotene ved at flykontrollen i Ndola ga opplysninger om DC-6-maskinens posisjon og kurs. Beukels skal ha avfyrt varselskudd mot DC-6-maskinen, uten at dette med sannsynlighet ville brakt flyet ned. Det kan likevel ha bidratt til å forstyrre DC-6-flyets innflyging mot flyplassen i Ndola en på en slik måte at det bidro til at det styrtet.
Elisabeth Jerichau Baumann
I tyrkerens harem
Tyrkiske haremsscener var et yndet motiv i perioden, men på tross av hennes mer realistiske og personlige erfaringer og observasjoner klarte hun ikke å endre på den måten motivet tradisjonelt ble fremstilt på, ettersom det europeiske publikum insisterte på å få dem fremstilt iført siste mote fra Paris.
Dag Hammarskjöld
Teorier om styrten
Opplysningene Hughes kommer med er sammenfallende med dem som ble framsatt av den amerikanske statsviteren David Gibbs i en artikkel i «The Journal of Modern African Studies» i 1993. Gibbs benytter samme bakgrunnsmateriale som Hughes, opplysningene samlet av Smith og O'Brien. Gibbs legger imidlertid til ytterligere et motiv europeiske, og da spesifikt belgiske, interesser kan ha hatt for å ta Hammarskjöld av dage. Gibbs går langt i å knytte Union Minière du Haut-Katanga til dette. Blant belgiske industri- og gruvefolk, både i Kongo og i selve Belgia, hersket en utbredt oppfatning av at FNs engasjement i Kongo var et forsøk på å fravriste belgiske selskaper kontroll over rikdommene i Katanga, da særlig forekomstene av kobber, uran og diamanter. Svenske og amerikanske gruveselskaper skal, ifølge oppfatningen, ha stått bak dette og Hammarskjöld ble mistenkt for å ha personlige økonomiske interesser i svenske gruveselskaper som ville inn i Katanga. Dette skal ha ledet til ikke bare motvilje, men direkte hat, mot FN generelt og Hammarskjöld spesielt, særlig etter at FN i september 1960 gjorde slutt på den offisielle ikke-innblandingslinjen i forhold til utbryterprovinsen og begynte direkte militær bekjempelse av Katanga.
Elisabeth Jerichau Baumann
I tyrkerens harem
I 1869 fikk Jerichau Baumann adgang til Mustafa Fazil Paşas harem godt hjulpet av sine danske kongelige kontakter. Hun hadde med seg et introduksjonsbrev fra prinsesse Alexandra av Danmark, som på daværende tidspunkt var prinsesse av Wales. Prinsessen hadde selv besøkt Det osmanske riket sammen med sin mann Edvard tidligere samme år og hadde av den grunn stor innflytelse. Men også Mustafas var progressiv og fremsynt innstilt og tilhenger av vestlig kultur og modernisering og hjalp Jerichau Baumann med hennes prosjekt.
Dag Hammarskjöld
Teorier om hva som hendte på bakken
Den norske offiseren Bjørn Egge har i avisintervjuer med norsk og svensk presse kommet med opplysninger angående omstendighetene rundt Hammarskjölds død. Egge var i 1961 etterretningsoffiser i FN og befant seg i Elisabethville da Hammarskjölds fly styrtet. Han ble sendt til Ndola for å sikre Hammarskjölds krypteringsmaskin og dokumentmappe og ble ved ankomst på sykehuset i Ndola den første FN-offiseren som fikk se Hammarskjölds legeme. Egges oppfatning var at Hammarskjöld overlevde flystyrten og ble slynget ut av flykroppen da den traff en termittue. Egge forklarte at, i motsetning til de øvrige passasjerene på flyet, var ikke Hammarskjölds legeme forbrent. Derimot hadde han et rundt hull i pannen. Hullet er i avisene framstilt som et kulehull, men Egge var påpasselig med å ikke karakterisere det slik. Til VG forklarte Egge at Hammarskjöld «hadde et rundt sår i pannen, men vet ikke om det gikk inn i kraniet.» Teorien om at det var et skuddhull ble langt på veg avvist av Egge i Dagens Nyheter 24. mars 2007: «Varför skulle man skjuta Hammarskjöld i pannan där kraniet är som tjockast, det hade varit enklare att skjuta i mun eller öra. Men jag kan inte vara säker.» Egge viste i presseintervjuer videre til at de to britiske legene på sykehuset der Hammarskjölds lik befant seg var lite samarbeidsvillige. Videre påpekte han det mistenkelige ved at hullet i pannen er retusjert fra fotografier av liket. I «Aftenposten» 29. juli 2005 knyttet Egge konflikten i Kongo til belgiske og britiske interesser, da særlig til britiske Tanganyika Concessions og belgiske Union Minière de Haut-Katanga, uten å forbinde disse direkte til Hammarskjölds død.
Elisabeth Jerichau Baumann
I tyrkerens harem
Hennes arbeider fra denne perioden er dekorativt og ofte sentimentalt, men med en fin sans for farver og lys. Sensualiteten i visse av maleriene ble ansett for tabu i deler av Europa og den offisielle danske kunstverden prøvde å holde maleriene vekk fra offentligheten. Inntil nylig ble hennes malerier stuet bort i museenes magasiner. De erotiske elementene i mange av hennes ektefelles skulpturer har antakelig hjulpet henne til å se stort på den danske kunstverdens provinsialisme.
Dag Hammarskjöld
Teorier om hva som hendte på bakken
Opplysningene om hullet i Hammarskjölds panne knyttes av andre sammen med opplysninger om at det skal ha befunnet seg europeere på stedet der flyet styrtet før vraket ble funnet av myndighetene. I en dokumentarfilm vist på NRK 24. mars 2007 framkommer det opplysninger fra en tidligere britisk leiesoldat som hevdet å ha kjempet i Kongo på 1960-tallet og at han der kom i kontakt med en sørafrikansk leiesoldat som hevdet å være den som skjøt Hammarskjöld samt en av hans livvakter. Motivet for dette ble ikke videre klarlagt. Den sørafrikanske leiesoldaten skal ha dødd en gang på 1990-tallet.
Elisabeth Jerichau Baumann
En familie av kunstnere
Jens og Elisabeth Jerichau Baumann fikk tilsammen ni barn hvorav to døde som små. Av de resterende syv ble flere kompetente malere, blant annet Harald Jerichau (1851–1878), som døde ung av malaria og tyfus kort etter sin reise til Midtøsten sammen med moren; og Holger (1861–1900) som primært var opptatt av den impresjonistiske stilen. Som sin bror døde han ung i en alder av 41 år.
Dag Hammarskjöld
Kritikk mot spekulasjoner
Den svenske ambassadøren Bengt Rösiö er den som har stilt seg mest kritisk til de ulike teoriene som verserer om at Hammarskjöld skal ha blitt tatt av dage. Rösiö var i årene 1961-1962 konsul i Léopoldville og sjef for Sveriges utenriksstasjon der, fra 1962 til 1964 var han den første direktør for Dag Hammarskjöld Foundation og senere Sveriges ambassadør til en rekke land. Han forfattet i 1961 den svenske granskningsrapporten om Hammarskjölds død og gjorde en ny granskning for det svenske utenriksdepartementet i 1993. Rösiö har svart på teoriene som framsettes av O’Brien og Smith, samt øvrige forfattere som bygger på deres framstilling, i en artikkel i «The Journal of Modern African Studies» fra 1993 og i leserbrev til «The London Review of Books» i 2001.
Elisabeth Jerichau Baumann
En familie av kunstnere
Også flere av barnebarna ble talentfulle kunstnere, f.eks. Jens Adolf Jerichau (1891–1916) som var en av Danmarks mest talentfulle modernistiske malere.
Dag Hammarskjöld
Kritikk mot spekulasjoner
Rösiö påpeker motsigelser og brister i teorier som verserer og avviser dem som spekulasjoner som savner dokumentasjon. Rösiö viser til at det foreligger utallige påstander fra mange forskjellige leiesoldater om at de var de som tok livet av Hammarskjöld. Den første av disse ble framsatt av leiesoldaten Roger Trinquier i boken Notre guerre au Katanga i 1963, da i form av en påstand om at de europeiske leiesoldatene i Katanga skal ha fått plassert en agent om bord i flyet, fordekt som en av FNs sikkerhetsoffiserer, og at denne var ansvarlig for at flyet krasjet. Identiteten til alle ombord er imidlertid kjent og likene redegjort for. Rösiö kritiserer bruken av uverifiserte opplysninger fra leiesoldater og påpeker at teorier om Hammarskjölds død konstrueres uten engang å gjøre forsøk på å sjekke leiesoldatenes identitet og sannhetsgehalten i historiene de kommer med.
Teorien om at to katangeisike fly av typen Fouga skal ha forsøkt å avskjære Hammarskjölds fly kritiseres av Rösiö med henvisning til at leiesoldatene i Kolwezi kun hadde en slik maskin operativ, ikke to. Av de øvrige to Fouga-maskinene, som opprinnelig var en del av Katangas luftvåpen, hadde den ene krasjet, mens den andre var beslaglagt av FN. Ingen av flymaskinene var utrustet for nattflygning. Rekkevidden var videre knapt lang nok til å rekke til Ndola. Etter Rösiös opplysninger, basert på kjennskap til 21 piloter i katangesisk tjeneste, befant de to pilotene blant leiesoldatene i Kolwezi som mestret nattflygning seg ikke på stedet på det angjeldende tidspunkt. Det er heller ikke spor av noen ved navn Beukels blant leiesoldatene. Teorien om at fly fra Katanga skal ha skutt varselskudd mot Hammarskjölds fly og truffet det slik at det styrtet svekkes videre ved at det ikke ble funnet kulehull i vraket av DC-6-maskinen som kan tyde på at det ble forsøkt avskåret med ild. Alle skader på flyet ble påført under krasjet i skogen, ikke før.
Rösiö avviser også opplysningene fra Sør-Afrika og viser til at det ble bestemt å skifte flymaskin bare et par timer før avgang fra Léopoldville og at dette har gjort at det neppe var tid for utenforstående til å plassere en bombe på en maskin som da var under utrustning for flygningen til Ndola og dessuten var bevoktet.
Ambassadør Rösiö heller til den konklusjonen at Hammarskjöld døde som følge av en flyulykke forårsaket av at flyet kom inn for landing i for lav høyde. Hans undersøkelser tyder på at flyet ikke skiftet kurs like før landing, slik det noen steder hevdes, men fulgte den normale innflygningsplanen, bare 1000 fot for lavt. Hvorfor det skjedde, er et av flere ubesvarte spørsmål. Et annet ubesvart spørsmål er hvorfor det ikke ble satt i verk leting etter flyet før 15 timer etter at tårnet i Ndola mistet radiokontakt med DC-6-maskinen. Det er ubesvarte spørsmål som disse som legger grunnlag for ytterligere spekulasjoner i saken om Hammarskjölds død.
Jan-Olof Larsson
Jan-Olof Larsson (født 1951 i Kungshamn, Sverige) er en svensk politiker for Socialdemokraterna, og har vært riksdagsmedlem i Sverige siden 2001. Han ble valgt inn i riksdagen for Västra Götalands läns västra valkrets på plass 19. Larsson er industriarbeider av yrke.
Dag Hammarskjöld
Etter Dag Hammarskjölds bortgang
Blant Hammarskjölds maksimer bemerkes denne:
Nettopp de teologiske aspektene har vært et bærende tema i den senere tids interesse for Hammarskjöld, blant annet av Mats Svegfors, som i sin bok "Dag Hammarskjöld – den förste moderne svensken" utreder begrepene omkring den middelalderske tyske religionsmystisisme som var en viktig inspirasjonskilde for Hammarskjöld. Hammarskjölds oversettelse av Martin Buber er et annet tegn på samme karaktertrekk.
Hammarskjöld ble i 1961 posthumt tildelt Nobels fredspris. Året deretter etablertes Hammarskjöld Foundation. Dag Hammarskjöldsstiftelsen ble etablert 1982 for å virke for globale fredsspørsmål. 2005 ble av den svenske regjeringen og Svenska FN-förbundet utropt til Dag Hammarskjölds år for å skape oppmerksomhet omkring 100-årsminnet for hans fødsel.
Etter hans død ble boken Vägmärken gitt ut på Bonniers (1963), på norsk Veimerker (Cappelen, 1964 og 1990) gitt ut. Den kom ut i ny utgave på Lunde forlag i 2003, for å markere at det da var 50 år siden han ble utnevnt til FNs generalsekretær. I 2016 kom den ut enda en gang, nå på Commentum Forlag, med et forord av Janne Haaland Matlary og et etterord av Jørn-Kr. Jørgensen. I denne boka står Dag Hammarskiöld fram som en kristen mystiker.
I Zambia lå tidligere Dag Hammarskjöld stadion oppkalt etter Hammarskjöld.
Bibliografi
Ut over dette har han utgitt flere rapporter fra FN.
Rajmund Fodor
Rajmund Fodor (født 21. februar 1976) er en ungarsk vannpolospiller.
Han representerte Ungarn under Sommer-OL 2004 i Athen, hvor laget hans tok gull. Han tok også gull under Sommer-OL 2000.
Kokand
Kokand (alternativt: Khokand, Khoqand; usbekisk: Quqon; russisk: Коканд; tadsjikisk/persisk: Куканд/کوکند ; tsjagatai: خوقند) er en by i Ferganaprovinsen i det østlige Usbekistan, på den sørvestre kanten av Ferganadalen. Kokands befolkning var 192 500 i 1999 og byen ligger på 409 meter.
Siden 18. januar 2008 har Kokands historiske sentrum stått på Usbekistans tentative verdensarvsliste.
Beskrivelse
Kokand ligger i krysningspunktet for gamle handelsveier og langs to viktige veier i Ferganadalen, blant annet den såkalte silkeveien.
Kinshasa
Kinshasa (tidligere Léopoldville) er hovedstaden og den største byen i det afrikanske landet Den demokratiske republikken Kongo. Byen ligger på den sørlige bredden av elven Kongo, 515 km nordøst for elvens munning. Kinshasa er den tredje største byen i Afrika. Med sine 9,5 millioner innbyggere er Kinshasa det nest største storbyområdet etter Lagos i Afrika sør for Sahara og etter Paris det største storbyområdet i et franskspråklig land. Byen utgjør en egen provins i landet.
Kokand
Beskrivelse
Kokands eksistens har vært kjent siden 900-tallet, under navnet Khavakend og ble ofte nevnt av reisende med karavanrutene mellom India og Kina. Mongolske styrker ødela byen på 1200-tallet. Dagens by begynte som en befestning i 1732, på ruinene av et eldre fort. I 1740 ble det hovedstaden i et usbekisk fyrstedømme, Khanatet Kokand, og det var det religiøse senteret i Ferganadalen, med over 300 moskeer.
Kinshasa
Historie
Byen ble grunnlagt i 1881 av Henry Morton Stanley som handelsstasjon. I den belgiske kolonitiden het byen Léopoldville, etter den belgiske kong Léopold II. Den vokste fram av to byer på sørsiden av Kongo, Kinshasa og Kintabo. I 1898 ble en jernbanelinje til kystbyen Matadi ferdigstilt, og dette førte til at byen vokste raskt. Byens utvikling økte kraftig etter at den i 1923 ble hovedstad for Belgisk Kongo. Tidligere var Boma territoriets hovedstad.
I 1965 tok Joseph-Désiré Mobutu makten i Kongo i sitt andre kupp og innledet en politikk med «afrikanisering» av navn på personer og steder i landet. I 1966 ble Léopoldville omdøpt Kinshasa etter en landsby kalt Kinchassa som en gang lå i nærheten av stedet. Byen vokste raskt under Mobutu, folk fra hele landet kom hit på leting etter lykken eller for å flykte fra etnisk strid andre steder. Dette førte til en endring av byens etniske og språklige komposisjon også. Selv om byen ligger i området som tradisjonelt hører til bateke- og bahumbufolket, er lingua franca blant de afrikanske språkene i Kinshasa i dag lingala.
Kokand
Beskrivelse
I 1876 ble byen erobret av russiske styrker under general Mikhail Skobelev og ble en del av russisk Turkistan.
Kinshasa
Historie
Kinshasa led sterkt på grunn av Mobutus utskeielser, korrupsjon, nepotisme og borgerkrigen som førte til hans undergang. Likevel er det fortsatt et stort kulturelt og intellektuelt sentrum for Sentral-Afrika, med blomstrende samfunn av musikere og kunstnere. Det er også landets største industrielle sentrum. Byen har nylig måttet avverge opptøyer av soldater som protesterte mot regjeringens manglende lønnsutbetalinger.
I september 1996 begynte Laurent-Désiré Kabila et opprør i landets østre deler som fikk militær støtte av Rwanda og Uganda. Kabilas inntog i Kinshasa skjedde den 16. mai 1997, og den syke og internasjonalt isolerte Mobutu hadde ikke mye å sette imot. Den 29. mai samme år erklærte Kabila seg som landets president.
Demografi
På midten av 1930-tallet hadde Léopoldville cirka 40,000 innbyggere, deriblant omtrent 2,500 europeere. I 1945 ble befolkningen anslått til 100,000 personer. Fram til begynnelsen av 1950-tallet økte innbyggertallet til 250,000, deriblant 15,000 europeere. På den tiden ble også byens første universitet innviet. Før landets selvstendighet var Léopoldville delt i en seksjon for afrikanere og en for europeere. Etter klokka 9 om kvelden måtte man ha myndighetenes tillatelse for å bevege seg inn i den andre delen.
I 1960 var Léopoldville med cirka 400,000 innbyggere den største byen i Sentral-Afrika.
Religion
Den viktigste religionen i Kinshasa er katolisisme, brakt inn i landet under Belgias kolonisering av landet. I Belgisk Kongo var også den flamske innflytelsen stor, og protestantismen var absolutt til stede. Den vallonske innflytelsen var likevel større, og den romersk-katolske religionen ble den dominante. Det har også vært praktisert animisme i regionen i mange århundrer.
Byen er hovedsete for det katolske erkebispedømmet Kinshasa ( Archidioecesis Kinshasanus på latin). Erkebispedømmet dekker et område på 8500 km² og har en befolkning på 7,203,000 innbyggere (2006), hvorav 50% er katolikker. Siste (til 1. november 2018) erkebiskop her var Laurent Monsengwo Pasinya, fra 6. desember av 2007 etter at hans forgjenger, Frédéric Etsou-Nzabi-Bamungwabi, døde. Sistnevnte var også kardinal. Erkebispedømmet hadde 125 menigheter i 2006, og det hadde 8 bispedømmer. Erkebispedømmet er delt inn i tre apostoliske regioner (sentral, øst og vest).
Språk
Det offisielle språket i Den demokratiske republikken Kongo, hvor Kinshasa er hovedstad, er fransk. Kinshasa er den nest største franskspråklige byen i verden selv om lingala er mye brukt som talespråk. Fransk er språket på gateskilt, plakater, aviser, offentlige dokumenter, skoler, TV og presse, og det er brukt i relasjoner mellom mennesker av ulik rang; folk av lik rang snakker kongolesiske språk (Kikongo, lingala, Tshiluba eller swahili) seg imellom. Så mens kulturen er dominert av fransk er det en kompleks flerspråklighet i Kinshasa.
Geografi
Kinshasa er en by som kjennetegnes av store kontraster. Luksuriøse boligområder, shoppingdistrikter og flere universiteter ligger ikke langt unna store slumområder. Byen ligger ved bredden av Kongo, og på andre siden ligger Brazzaville, hovedstad i Republikken Kongo. Dette er det eneste stedet i verden der to nasjonale hovedsteder ligger overfor hverandre og i synet av hverandre på hver sin bredde av en elv.
Kongoelva er den nest lengste elva i Afrika etter Nilen, og er den største i forhold til vannføring. Det gjør den til en viktig transportåre for mye av Kongo-bassenget, som er farbar for store elvelektere mellom Kinshasa og Kisangani. Mange av dens sideelver er også farbare. Kinshasa har en stor elvehavn med ferger til Brazzaville og Bangui. Elva er også en viktig kilde til vannkraft, og nedstrøms fra Kinshasa har den potensial til å generere kraft tilsvarende bruken av omtrent halvparten av Afrikas befolkning. Nær Kinshasa fins også et kjernekraftverk bygget på 1960-tallet.
Større bydeler er Cité de l'OUA, tilholdsstedet for Kongo-Kinshasas regjering, Zone de Matonge, internasjonalt kjent for sitt natteliv og boligområdet Gombe. Byen har jernbaneforbindelse med Matadi og flyplassen N'Djili.
Administrativ inndeling
Byen er delt inn i 24 bykommuner (communes)
Nilbikir
Nilbikir (Polypterus bichir) er en type skuldergjedde som finnes i Nilen og noen av tilførselselvene i Afrika. Det er den største av bikir-artene og kan bli opp til 60 cm. Fargen er mørk grå på ryggen med en lysere buk. Unge fisker har en serie mørke vertikale markeringer langs flankene. Disse merkene er tydelig hos yngre dyr, men forsvinner med alderen slik at voksne fisk er jevnt mørke på ryggen og lyse på buken.
Som alle bikirer har nilbikren lunger og en brystfinnene sitter på en kjøttfull utvekst homolog til firbeinte virveldyrs frambein. Det hender at nilbikirer tar seg over land langs Nilen, de har blitt brukt i forskning på hvordan utviklingen av lemmer og ganglag kan ha oppstått.
Kinshasa
Klima
De varmeste månedene er mars og april med genomsnittlig 26,7° C, den kjøligste måneden er juli med en middeltemperatur på 22,0° C.
Regntiden inntreffer mellom oktober og mai, og den største nedbørsmengden faller i november med gjennomsnittlig 236 millimeter. Mellom juni og august faller bare en til fem millimeter nedbør i snitt.
Næringsliv
Byens industri bearbeider hovedsakelig landets råvarer. Viktige industrier er for eksempel oljeraffinerier og fremstilling av sement og svovelsyre. Andre viktige produkter er blant andre papir, bildekk, sko, klær, sigaretter, øl og ulike matvarer.
Utviklingen dempes av den høye inflasjonen som begynte på 1990-tallet. Dessuten mangler i stor grad utenlandsk valuta til innkjøp av materialer og verktøy.
Kommunikasjon
Kinshasa har to flyplasser. Byens internasjonale flyplass er Aéroport international de Ndjili, som også er base for tre nasjonale flyselskap. I 2004 reiste 516,345 passasjerer via denne flyplassen. En del av flyplassen er utleid til FN. Den andre flyplassen betjener kun innenriksflygninger.
Ettersom mange og store fosser hindrer videre ferd ned til havet er Kinshasa endestasjon for båttrafikken på Kongo. Last og passasjerer transporteres derfor med tog, buss eller bil til havnen i Matadi ved Atlanterhavet.
SV Wacker Burghausen
Sportsklubben Wacker Burghausen har 6 000 medlemmer og er dermed en av Tysklands største sportsklubber. Den ble grunnlagt den 13. november 1930 som bedriftssportklubb til Wacker Chemie i byen Burghausen.
Kinshasa
Helse
Kinshasa har et tjuetalls sykehus samt flere mindre medisinske klinikker. Basketspilleren Dikembe Mutombo fra Kinshasa har fått bygget et sykehus med 300 senger (Biamba Marie Mutombo Hospital) i nærheten av sitt hjem.
SV Wacker Burghausen
Fotball
Hjemmebanen ligger i Burghausen i Bayern.
Fotballaget spilte i 2. Bundesliga 2002–2007.
Kinshasa
Kriminalitet
I 2004 ble Kinshasa rangert som en av Afrikas farligste byer med hensyn til kriminalitet. Siden den andre krigen i Kongo har byen strevd for å komme seg fra kaoset, og mange gjenger har oppstått i slummen. Overfall, ran, voldtekt, kidnapping og gjengvold er vanlig. Kinshasas drapsrate er beregnet å være så høyt som 112 drap per 100,000 innbyggere.
SV Wacker Burghausen
Bryting
Laget konkurrerer i 1. Bundesliga.
Kinshasa
Gatebarn
Gatebarn, ofte foreldreløse, er utsatt for overgrep av politiet og militæret. Av de anslagsvis 20,000 barna - opp til en alder av atten - som bor i Kinshasas gater, er nesten en fjerdedel tiggere, noen er gateselgere og om lag en tredel har en eller annen form form for arbeid Noen er der som resultat av krigen, andre er anklaget for hekseri og har blitt utstøtte.
Conganteoninae
Conganteoninae er en underfamilie av stilkvepser.
Nederland under Sommer-OL 1984
Nederland under Sommer-OL 1984. 136 sportsutøvere, åttito menn og femtifire kvinner fra Nederland deltok i femten sporter under sommer-OL 1984 i Los Angeles. Nederland kom på trettendeplass med fem gull-, to sølv- og seks bronsemedaljer. Vannpolospilleren Ton Buunk var Nederlands flaggbærer under åpningsseremonien.
Conganteoninae
Utseende
Små, gjerne gulbrune vepser, fullt vingede. Hunnens forføtter er omdannet til et klolignende gripeorgan. Hodet er stort med nokså store fasettøyne.
Levevis
Disse snyltevepsenes verter er ukjente, men mest sannsynlig angriper de sikader (Auchenorrhyncha).
Hans Melhus sr
Hans Melhus (født 23. juli 1863 på Inderøy, død 12. oktober 1949) var gårdbruker på Melhus Søndre og ordfører i Inderøy 1917–1919 og 1923-1925; først for Venstre, deretter for Bondepartiet. Han var også varaordfører 1905–13.
Han var styreformann for Sundnæs brænderi 1912–32. Sønnen, kjemiingeniør Fredrik Melhus var disponent ved brenneriet fra 1945. Hans Melhus hadde også verv som styremedlem, revisor og forstanderskapsmedlem i Inderøy Sparebank. I 1910 var han med i komiteen for å etablere det første gamlehjemmet i Inderøy, Hans var også med i det første styret i Inderøy bondelag (da Inderøens Landmandsforbund) i 1907.
Da Bondepartiet første gang stilte liste ved kommunevalg i Inderøy i 1922, fikk de 14 av de 24 plassene i kommunestyret, og både ordfører og varaordfører.
Kona Tale Melhus arbeidet som lærer. Sønnen Hans Melhus jr, som overtok gården etter faren i 1932, var senere ordfører i Inderøy 1952–1957 og 1959.
SV Wacker Burghausen
Eksterne lenker
Offisiell hjemmeside
Khiva
Khiva (usbekisk: Xiva, Хива; russisk: Хива, Khiva; persisk: خیوه Khiveh); alternative eller historiske navn er blant annet Khorasam, Khoresm, Khwarezm, Khwarizm, (arabisk: خوارزم), Khwarazm, Chiwa, og Chorezm) var hovedstaden i Khwarezm og Khiva-khanatet og er idag en by i provinsen Xorazm i Usbekistan. Itchan Kala i Khiva var det første stedet i Usbekistan som ble oppført på UNESCOs verdensarvliste, det skjedde i 1991.
Anne Lilleaasen
Anne Kristin Lilleaasen (født 27. april 1965 ) er en norsk lokalpolitiker som representerer Høyre. I september 2021 ble hun varaordfører i Sunnfjord kommune.
Ved stortingsvalget i 2017 ble hun 4. vararepresentant for Sogn og Fjordane i perioden 2017–2021.
Xifeng (Guiyang)
Xifeng  (kinesisk: 息烽县, pinyin: Xīfēng Xiàn)  er et fylke i byprefekturet Guiyang i provinsen Guizhou i Folkerepublikken Kina.
Kulturminner
Den tidligere konsentrasjonsleiren Xifeng (Xifeng jizhongying jiuzhi, 息烽集中营旧址) ble i 1988 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Aphanicercella barnardi
Aphanicercella barnardi er en av art av steinfluer. De er tilknyttet et liv i ferskvann som nymfer (larve). Steinfluer finnes bare i nærheten av ferskvann. Selv om de voksne har fire vinger er de ikke særlige dyktige flygere og finnes sjeldent langt fra stedet de levde som nymfe. Denne familien finnes i dag bare på den sørlige halvkulen, men den tilhører en gruppe (Arctoperlaria) av steinfluer som lever på den nordlige halvkulen, så det er sannsynlig at den er av nordlig opprinnelse og har vandret sørover.
Jernvitriol
Jernvitriol, også kalt jernsulfat, er en kjemisk forbindelse: jern(II)sulfat med krystallvann, FeSO4×7H2O.
Jernvitriol er et lyst grønt, ikke giftig pulver som lett oppløses i vann.
Aphanicercella barnardi
Utseende
Små, mørke steinfluer. Et karakteristisk kjennetegn er at baklårene er svært kraftige.
Levevis
Artene i familien Notonemouridae kan finnes i en rekke forskjellige ferskvanns-lokaliteter, men foretrekker kaldt og oksygenrikt vann. Noen arter lever på steiner som blir overskylt av fossefall eller stryk, andre lever i elver eller innsjøer. Nymfene eter døde planter og dødt, organisk materiale og gjennomfører utviklingen på ett år. De har sterke bein og kan krype opp loddrette overflater, også mot en kraftig vannstrøm. De voksne fluene kan hoppe ved hjelp av sine kraftige baklår, noen arter flyr også godt. De tar trolig næring til seg.
Jernvitriol
Bruk
Jernvitriol er mye brukt som beisemiddel i farging av garn med planter og gjør at gule farger blir grågrønne, røde blir brune, brune blir gråbrune, svartbrune.
Jernvitriol kan også benyttes til overflatebehandling av treverk. Treverket får noen måneder etter påføringen en brunlig til sølvgrå fargetone. Nytt panel må stå og tørke i 5-6 uker før påføring. Behandlingen gir ingen bedre beskyttelse enn om treverket står ubehandlet, men en oppnår en raskere gråfarge på treverket. Jernvitriol hindrer ikke fuktigheten å komme inn i treverket. Beising med jernvitriol er derfor mindre egnet i slagregnsområder.
Jernvitriol kan kjøpes hos de fleste større fargehandlere.
Trude Eick
Trude Eick (født 23. april 1969 i Hof) er en norsk musiker (valthorn og elektronikk), kjent fra varierte musikkformer, der hun spiller faste repertoar såvel som friimprovisasjon.
Hun er søster til musikerne Mathias Eick og Johannes Eick, studerte ved Norges musikkhøgskole og har jobbet i Forsvarets Musikkorps, Trøndelag i en periode. Eick er mest kjent fra improviserering i Eick/Viddal duo  med bassklarinettist og saksofonist Mathilde Grooss Viddal, som var sentral i serien «Kvinnelige improviserende instrumentalister». Duoen turnerte med forestillingen Konkylia van Tare og Tusen Tang (2005). I trioform har de med Hedvig Mollestad Thomassen gitar, og i kvartett har de med Øyvind Brække trombone, Børge Are Halvorsen saksofon.
Hun har medvirket på utgivelser med Bugge Wesseltoft (New conceptions of jazz, 1996) og Torbjørn Sunde oktett (2001). Hun har turnert med blant annet Ole Bolås og Sigrun Eng (cello), og har til tider dirigert Chateau Neuf Storband. Hun spiller med Frøy Aagre's Offbeat (Dølajazz 2007). Eick er tilknyttet Toneheim folkehøgskole og musikklinja ved Rud videregående skole.
Mahaplag
Mahaplag (Bayan ng Mahaplag) er en kommune på Filippinene. Kommunen ligger på øya Leyte, og tilhører provinsen Leyte. Folkemengden var på 26,511 innbyggere i 2015.
Blå tog
Blå tog er betegnelsen på noen jernbanelinjer som kjører med gammelt og nostalgisk jerbanemateriell.
Mahaplag
Barangayer
Mahaplag er inndelt i 28 barangayer.
Blå tog
Blå tog kan være:
William Arjona
William Arjona (født 31. juli 1979) er en brasiliansk volleyballspiller.
Han representerte Brasil i Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han tok gull i herrenes innendørsturnering.
Axel Christophersen
Axel Christophersen (født 13. oktober 1951 i Trondheim) er en norsk arkeolog. Han er professor i historisk arkeologi ved NTNU.
Biografi
I perioden 1985–1989 ledet han Riksantikvarens bearbeidings- og publiseringsprosjekt “Trondheims fortid i bygrunnen” (1985-1990). Prosjektet hadde som formål å bearbeide og publisere de arkeologiske undersøkelsene på folkebibliotekstomten i perioden 1973-1985. Prosjektet publiserte et tyvetalls rapporter, en sluttmonografi, og artikler i forskningstidsskrift samt utstillingen “Byen under gaten”. I løpet av 1990-årene vendte forskningsinteressen fra en prosesuell tilnærming til middelalderens urbaniseringsprosess – til spørsmål om byliv og urban identitet.
Christophersen har vært forskningsassistent ved Institution for medeltidsarkeologi ved Lunds universitet (1980–1982), museumsinspektør ved Københavns Bymuseum (1982–1985), prosjektleder, antikvar og seniorantikvar hos Riksantikvaren (1985–1994), leder for Senter for middelalderstudier ved Universitetet i Trondheim (1994–1995) og forskningssjef ved Norsk institutt for kulturminneforskning (1995–1998).
I 1998 ble han tilsatt i en nyopprettet stilling som professor i historisk arkeologi ved NTNU Vitenskapsmuseet. Han var leder for Institutt for arkeologi og kulturhistorie fra 1999 samme sted, før han i 2002 ble fast tilsatt som museets direktør.
Høsten 2013 vendte han tilbake til professoratet.
Christophersen har vært gjesteforeleser ved Institut for Middelalderarkæologi, Århus Universitet, (våren 1991) og gjesteforsker  ved McDonald Institute for Archaeological Research, Cambridge University (våren 2014).
Innsats for museer og kulturarv
Under Christophersens ledelse gjennomgikk NTNU Vitenskapsmuseet endringer i organisasjon, samlinger, utstillinger og fysisk infrastruktur. I 2008 mottok NTNU Vitenskapsmuseet Trondheim Bys Vels pris og ble i 2010 kåret til Årets museum i Norge. Christophersen har arbeidet med internasjonalt kulturminnevern og kulturarv i konfliktområder fra midten av 2000-tallet. Gjennom prosjekter i Tibet, Afghanistan, Myanmar og Kina har han arbeidet med å utforske mulighetene i å bruke foto som metode for oppmerksomhetsbygging omkring kulturarv i krig og konfliktområder.
I 2013 var han en av initiativtakerne til en samarbeidsavtale om forskning og undervisning med Universitetet i Kabul, National Museum of Kabul og Afghanistan Academy of Science.
Verv og utmerkelser
Christophersen har vært medlem av Norges Museumsforbunds styre fra 2009 og styreleder i 2011-2012, leder av Universitets- og Høgskolerådets Museumsutvalg (2004-2008), medlem av  Roganutvalget som utredet universitetsmuseene rolle og funksjon i universitetsinstitusjonene (2005-2006), redaksjonsmedlem i Norwegian Archaeological Review (1996-2001), medstifter av Medeltidsarkeologisk Tidsskrift  - META, medlem av ICOM-UMAC´s strategigruppe  og medlem av styringsgruppen for  MusVit (”Museers Viten”) støttet av NFR.
Han har vært medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab siden 1994. Han mottok Trondheim kommunes kulturpris i 1994 sammen med Sæbjørg Walaker Nordeide og Erik Jondell.
Lingson Belekanyama
Lingson Kambewa Waidon Belekanyama (død 12. januar 2021 i Lilongwe i Malawi) var en malawisk politiker.
Lingson Belekanyama hadde sin skolegang fra blant annet Chipasula Secondary School i Lilongwe og fra Polytechnic college of Malawi. Han ble minister i Malawi for lokalstyre og utvikling av landsbygden (Minister of Local Government and Rural Development).
Lingson Belekanyama døde av covid-19 12. januar 2021 etter to ukers intensiv behandling på Kamuzu Central Hospital i hovedstaden Lilongwe i Malawi. Dødsfallet kom en knapp dag etter at en annen regjeringspolitiker døde av samme sykdom, Ernest Kantcheche, førstesekretær i informasjonsministeriet.
Xiuwen
Xiuwen  修文县 (Xiūwén Xiàn) er et fylke i byprefekturet Guiyang i provinsen Guizhou i Folkerepublikken Kina.
Liste over boroughs og folketellingsområder i Alaska
Alaska er (per 2015) delt inn 19 boroughs (tilsvarende county i det øvrige USA, eller «fylke» på norsk), herav syv sammensatte (consolidated city-boroughs) og en «uorganisert» boroughs (unorganized city borough). Det uorganiserte borough har ingen administrativ funksjon, og er videre delt inn i ti folketellingsområder (census areas) som har en primær funksjon som statistiske enheter under folketellinger. Administrasjonen er direkte underlagt delstatsregjeringen i Juneau.
Alaska og Louisiana er de eneste delstatene i USA som ikke bruker betegnelsen county om sine administrative inndelinger. I Louisiana brukes betegnelsen parish, som betyr sogn.
Organiserte boroughs
Det første statistikkområdet som ble organisert til en borough var Bristol Bay i 1962, og den siste borough ble etablert i 2013. De fleste boroughs ble etablert med utgangspunkt i grensene til tidligere statistikkområder. De sammensatte boroughs er en by og et omkringliggende landområde som har blitt slått sammen og fått en felles administrasjon.
De organiserte boroughs har omtrent samme funksjon som et fylke i andre amerikanske delstater. Boroughs har også funksjon som statistikkområder under folketellinger.
Listen ble sist oppdatert i november 2014. Kilder for folketall og areal er Bureau of the Census. Innbyggertall for 2010 er basert på en folketelling, mens innbyggertall for 2013 er en beregning (estimat) basert på denne folketellingen.
Uorganisert borough
Det uorganiserte borough ble etablert i 1961, og utgjorde da hele delstaten Alaskas areal. Området var videre delt inn i valgkretser som hadde utgangspunkt i grensene til valg- og skolekretser i Alaskaterritoriet.
I utgangspunktet skulle hele Alaska innlemmes i organiserte boroughs før juli 1963, men per 2014 er nesten 55 prosent av delstatens areal fremdeles uorganisert. Landområdet er videre delt inn i ti folketellingsområder som ikke har noen administrasjonssenter.
Listen ble sist oppdatert i november 2014. Kilder for folketall og areal er Bureau of the Census. Innbyggertall for 2010 er basert på en folketelling, mens innbyggertall for 2013 er en beregning (estimat) basert på denne folketellingen.
Statistikkområder før 1960
Den første inndelingen i statistikkområder ble gjort i Alaskadistriktet i 1880, da et nordlig og et sørlig distrikt (engelsk: districts) ble etablert. Distriktene var videre inndelt i to til fem underdistrikter.
Den 6. juni 1900, fem dager etter folketellingsdagen, ble Alaska omgjort fra ett dommerdistrikt, som dekket hele landarealet, til første, andre og tredje føderale dommerdistrikt. I 1909 ble det opprettet et fjerde dommerdistrikt. I tillegg til å ha en administrativ funksjon, fikk dommerdistriktene også funksjon som statistikkområder under folketellingene frem til 1950.
I 1958 ble Alaska delt inn i 24 valgkretser (engelsk: election districts), som også hadde funksjon som statistikkområder ved folketellingen i 1960. Ved tellingen i 1970 var betegnelsen endret til «divisjoner» (census divisions) og ved etterfølgende folketellinger har områdene blitt betegnet som census areas. Antallet statistikkområder har variert siden 1960.
Noter
<references group="N"/>
Frankrike under Vinter-OL 1984
Frankrike under Vinter-OL 1984. Trettito sportsutøvere, tjueto menn og ti kvinner, fra Frankrike deltok i sju grener; alpint, bobsleigh, kunstløp, hurtigløp på skøyter, langrenn, skihopping og skiskyting under Vinter-OL 1984 i Sarajevo i Jugoslavia. Frankrike kom på trettendeplass på den uoffisielle medaljestatistikken med en sølv- og to bronsemedaljer. Skiskytteren Yvon Mougel var Frankrikes flaggbærer under åpningsseremonien.
András Katona
András Katona (født 20. februar 1938 i Budapest), ungarsk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1960 i Roma. Katona vant en olympisk bronsemedalje i vannpolo under OL 1960 i Roma. Han var med på det ungarske laget som kom på tredjeplass i vannpoloturneringen bak Italia og Sovjetunionen. Katona spilte en kamp i turneringen.
Barnabás Steinmetz
Barnabás Steinmetz (født 6. oktober 1975) er en ungarsk vannpolospiller.
Han representerte Ungarn under Sommer-OL 2004 i Athen, hvor laget hans tok gull. Han tok også gull under Sommer-OL 2000.
Per Sivle – eit liv i strid
Per Sivle – eit liv i strid er en norsk enkeltstående dramatisert portrettprogram om Per Sivle som gikk på NRK1 i 2007. Dokudramaet la hovedvekt på hans verker samt hans problematiske liv fra voggen til grav.
Utenom tre profesjonelle skusepillere, Olve Løseth og Hallvard Lydvo som Sivle og Jorunn Torsheim som hans mor, medvirket mer enn et femtitals statister hentet fra amatørteatermiljøet i vossebygdene og i Drammen. Opptakssteder for filmen var barndomstraktene til Sivle i Aurland, Stalheim og Vossestrand, og Oslo og Drammen der han for det meste levde sitt voksne liv.
Dokumentaren ble sendt i forbindelse med at det var 150 år siden Sivle ble født i 2007.
Innlandet Arbeiderparti
Innlandet Arbeiderparti er fylkesorganisasjonen til Arbeiderpartiet i Innlandet fylke.
Hedmark Arbeiderparti og Oppland Arbeiderparti ble slått sammen til Innlandet Arbeiderparti 1. april 2019 i forbindelse med at Hedmark og Oppland fylker skulle slå seg sammen til Innlandet fylke fra 1. januar 2020.
Lise Selnes er leder for Innlandet Arbeiderparti.
Den 20. februar 2022 vedtok fylkestingsgruppen til Arbeiderpartiet en innstilling om å beholde Innlandet fylke. Innstillingen fikk 14 stemmer; en alternativ innstilling om å dele fylket, fikk 5 stemmer.[13] Den 22. februar 2022 vedtok fylkespartiet å se bort fra folkeavstemningen og beholde Innlandet fylke. Beslutningen fikk 52 mot 50 stemmer.[14]
Den 27. november 2021 sa representantskapet i Innlandet Arbeiderparti nei til å sende en søknad til regjeringen om oppløsning av fylket. Kun 6 av 82 delegater ville oppløse fylket. Ingen ville ha folkeavstemning. Arbeiderpartiet har sammen med Høyre, KrF og Venstre flertall i fylkestinget, og heller ikke disse partiene ønsket en oppløsning.[7]
Den 24. februar 2022 meldte Aftenposten at Innlandet Arbeiderparti mistet 82 medlemmer under denne prosessen. De fikk også 10 innmeldinger.[16][17] Senterpartiet på sin side omtalte avgjørelsen om å beholde storfylket som en demokratisk skandale.[18]
Langstein
Langstein er bygd i Stjørdal kommune i Trøndelag. Langstein utgjør den nordøstlige tredjedelen av Skatval sogn, og grenser til Åsen sogn i nord og til Skjelstadmark i Hegra sogn i øst. Den 1. januar 2015 hadde Langstein 148 innbyggere.
Langstein har store arealer med beiter og produktiv skog. Langstein deles vanligvis i to bygdelag, der mesteparten av befolkningen finnes på nedre Langstein, mens mesteparten av arealet tilhører øvre Langstein. Skillet mellom de to bygdelagene går ved gården Fossen. Langsteinpasset er en landstripe mellom Åsenfjorden i nordvest og bergene i sørøst. Fra disse bergene faller den høye fossen Struka. Europavei 6 og Nordlandsbanen passerer gjennom Langsteinpasset i sørvestlig–nordøstlig retning. Langstein stasjon på Nordlandsbanen er nedlagt som fast stoppested og fredet. Fra Europavei 6 går fylkesvei 42 i østover til Skjelstadmark.
Langstein kai ved Åsenfjorden ble oppført i 1916/1917, som avlastning for Trondheim havn, og sysselsatte 70 mann på det meste. Den var mye brukt til jordbruksvarer og som transitthavn for trelast. Kaien var først eid av Langstein Trafikkaktieselskap, deretter Stjørdalens Sparebank, etter at forrige eier kom i økonomiske vanskeligheter, og Bachke & Co. som hovedaksjonær og senere eneeier fra 1937 til 2011. På Brusand ved Langstein stasjon drev far og sønn Aavik landhandel fra 1898 til 1985. Ved Brusand ble det bygd et settefiskanlegg i 1967. Den nedlagte Paradisbukta kafé åpnet i 1963.
Det var omgangsskole på gårdene Øvre Bye og Hammerberg før en fastskole ble bygd mellom Drogsetmoen og Fossen i 1925. Langstein opphørte som egen skolekrets i 1970, og ble overført til Alstad skolekrets. Siden 1994 har Langstein tilhørt Skatval skolekrets. Ved gamle Langstein skole ligger forsamlingshuset Moatun.
Alley Oop (sang)
«Alley Oop» er en amerikansk sang, skrevet av Dallas Frazier. Sangen, som er kraftig inspirert av tegneserien med samme navn (skapt av V. T. Hamlin), ble først spilt inn på plate av Frazier som en countrylåt i 1957.
The Hollywood Argyles
The Hollywood Argyles spilte inn sangen. Den ble utgitt på singlen Lute 5905 i 1960. Produsenter var Gary S. Paxton og Kim Fowley. Ledevokalist på sangen var Norm Davis. Han ble betalt med ett éngangshonorar på $ 25 for sitt arbeid på singlen. Han er nå poet og poesilærer i Rochester, New York.
Denne versjonen av historien bestrides av Gary Paxton. Paxton skriver:
''«Det var INGEN Hollywood Argyles helt i begynnelsen. Jeg [Paxton] var den eneste ledesanger. Kim Fowley hjalp meg med å produsere den, fordi vi var partnere i Maverick Music International/BMI på den tiden... Trommeslageren var Ronnie Silico (Lloyd Prices turnétrommeslager). Pianisten var Gaynel Hodge fra the Penguins. Bassisten var Harper Cosby, en jazzbassist in L.A. Sandy Nelson (berømt for «Teenbeat») spilte på søplekassen og hylte på platen. Bakgrunnssangere var: Dallas Frazier...Buddy Mize, Scotty Turner, Diane ?? (En venn jeg kjente) og [meg selv]. Den ble innspilt i American Recorders, like ved Lawrence Welks Palladium, og på tvers av the Moulin Rouge på Sunset Blvd. nær Sunset og Vine Street. En bitteliten gate (Argyle Street) lå like ved studioet, så jeg sa: «La oss kalle oss The Hollywood Argyles!»»
Andre versjoner
Også i 1960 ble en versjon med The Dyno-Sores utgitt.
The Beach Boys spilte inn en versjon 16. september 1965 i Western Studios. Den ble utgitt på gruppas album Beach Boys' Party! (1965). Den britiske satiriske rock/popgruppen, The Bonzo Dog Doo-Dah Band, spilte inn en versjon av «Alley Oop». Den ble utgitt på gruppas andre single i oktober 1966. Den ble også fremført av Dave Van Ronk and the Hudson Dusters på gruppas selvbetitlede album fra 1967.
Skuespiller/sanger, Darlene Love, spilte inn en versjon av sangen. Den ble spilt i filmen Bachelor Party (1984). George Thorogood gjorde også en versjon og den fantes på hans konsertalbum som ble utgitt 15. februar 1989. Ray Stevens' versjon var med på hans album, Gitarzan.
Svensk versjon
Simson har skrevet en svensk tekst. Den svenske tittelen er «Allihop».
Listeplasseringer
Versjonene til Dante & The Evergreens og the Argyles ble kreditert som # 1 på singlelisten til magasinet Cashbox.
Kullmile
Den tradisjonelle kullmilen ble introdusert tidlig i middelalderen, og prinsippet med «reismilen» kom fra Tyskland til Skandinavia på 1500-tallet, og var dominerende helt til slutten av 1800-tallet. Restene etter gamle kullmiler sees ennå som nærmest vegetasjonsfrie områder i skogen (kølabonn), med en diameter på fra 8 til 20 meter, med askerester i marken, og med en jordvoll rundt. I tilknytning til mila var det bygget en koie til vaktmannskapet (kullbrennerkoie).
Både bar- og løvtrevirke er egnet til produksjon av trekull. Veden bør være så tørr som mulig før produksjonen starter.
Reismilen
Marken der milen skal bygges jevnes. Byggingen starter ved at det blir reist en stokk på høykant i midten av milen («kongen»). Denne stokken blir gjerne slått ned i marken, og stives av, slik at den står støtt. På siden av stokken blir det laget en sjakt vertikalt, som skal fungere for opptenning av milen og som midlertidig avtrekk. Fra denne stokken legges runde trestrangler radialt ut, nesten til kanten av milen. Over disse stranglene legges kløvet ved horisontalt, slik at det blir et luftrom under milen. Veden i denne grunnkonstruksjonen trenger ikke å være tørr.
Deretter starter stablingen av veden i selve milen. Veden reises på høykant med en liten helling inn mot «kongen». Nederst og nærmest kongen stables ekstra tørr granved, gjerne også med innslag av tyrived. Årsaken er at denne delen av milen skal fungere som brennkammer. Videre utover reises veden, hele tiden med helling mot midten av milen. Lengden på vedkubbene kan være fra ca. 1m til ca.2m, avhengig av størrelsen på milen. Den groveste veden legges midtveis mellom senter og kanten. Hellingen på milen er størst nærmest kanten, og ytterst er hellingen ca. 60°. Ytterst jevnes milen til med større og mindre vedkubber, slik av overflaten blir mest mulig jevn. Deretter dekkes milen med et lag granbar og gjerne lett torv, som skal fungere som en slags isolering. Til slutt dekkes til med et lag leirholdig jord. Dekklaget over milen skal i alt være ca. 20 cm. Ved bakken lages noen få kanaler inn til luftrommet under milen. Disse kanalene skal sørge for oksygentilførsel til forbrenningen.