cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Troides miranda
Troides miranda er en sommerfugl i familiegruppen svalestjerter. Den hører til blant de sommerfuglene som kalles fuglevinger. En gruppe av svalestjerter som har fått sitt navn fordi framvingene er store og trekantet, noe som gjør at de ligner fugler når de flyr.
Kent, the Fighting Man
Kent, the Fighting Man er en britisk stumfilm fra 1916m regissert av A. E. Coleby.
Troides miranda
Troides miranda lever helt sørøst i Asia.
Svingskive
Svingskive er en innretning på jernbanen som kan brukes både til å danne sporforbindelser og til å vende (endre kjøreretningen på) lokomotiver, sneryddingsmaskiner (og enkeltvogner). I jernbaneterminologi er en jernbanesvingskive eller styrehus med en innretning for å dreie rullende jernbanemateriell, vanligvis lokomotiver, slik at de kan flyttes tilbake i retningen de kom fra. Dette gjelder spesielt i områder hvor økonomiske hensyn eller mangel på tilstrekkelig plass har vært veie mot byggingen av en snubane. Betegnelsen «dreieskive» (antagelig etter tysk Drehscheibe) eller «tørn» (avledet engelsk av turntable) benyttes også. «Å gå på tørn» er å kjøre lokomotivet ut på svingskiven.
Svingskiver ble som oftest plassert på en lokomotivstasjon og gjerne rett foran lokomotivstallen. Svingskiva ble dermed også en meget plasseffektiv sporveksel for å komme inn til de enkelte sporene i lokomotivstallen (se bildet av stallen i Amstetten).
Troides miranda
Utseende
Kroppen har et ytre skjelett (hudplater) som holder de bløte indre organer på plass. Det ytre hudskjelettet er bygd opp for det meste av kitin. Bakkroppens indre organer består av fordøyelsesorganer, forplantningsorganer og åndedrett. Åndedrettet hos sommerfugler foregår ikke ved lunger, men ved at luft hentes inn og ut av kroppen gjennom små hull i hudskjelettet (spirakler). I kroppen er det et svært finmasket system av trakéer som leder oksygenet til kroppens vitale deler. En blodvæske som sirkulerer i kroppen, pumpes rundt av et avlangt rørformet hjerte.
Kent, the Fighting Man
Handling
En tidligere gambler begynner en ny karriere som bokser.
Troides miranda
Utseende
Brystpartiet består for det meste av vingenes muskulatur. Sanseorganer, for syn, smak og lukt er stort sett plassert i hodet. Nervesystemet består av en bukmarg med to nervestrenger og én nerveknute (ganglion) i hvert kroppssegment. Den første nerveknuten, som ligger foran munnåpningen, er spesielt stor og omtales som hjerne.
Sør-Koreas herrelandslag i sjumannsrugby
Sør-Koreas herrelandslag i sjumannsrugby er det sørkoreanske landslaget i sjumannsrugby for menn. De konkurrerer for Sør-Korea under internasjonale konkurranser, som Asialekene, VM i sjumannsrugby for menn, sommer-OL og andre internasjonale landslagsturneringer.
Kent, the Fighting Man
Handling
Men planlegger å ødelegge for folk som vedder på kampene, ved å få dem til å satse på motstanderen hans.
Sør-Koreas herrelandslag i sjumannsrugby
De kvalifiserte seg ikke til Sommer-OL 2016, men vil delta i Sommer-OL 2020.
Troides miranda
Utseende
Larvens hode består av en hard hodekapsel med noen punktøyne. Under øynene er det noen små antenner larven bruker til å finne riktig føde. Larvens bakkropp består nesten bare av fordøyelsessystemet. Dette er ganske kort og mye av maten larven spiser passerer før all næringen er tatt opp. Avføringen kommer ut som små kuler helt bakerst på kroppen. Larvene ånder gjennom åpninger i hudskjelettet (spirakler), langs kroppens sider.
Svingskive
Oppbygging
En svingskive består av to hoveddeler: 1) svingskivebro, 2) svingskivegrav. Svingskivebroen er enten hel eller leddet. Er skiven hel kalles den normalt for en «balanseskive». Er den leddet kalles den «leddskive».
Troides miranda
Levevis
Paringen skjer ved sammenkobling mellom de to kjønnene. Eggene legges rett på larvens næringsplante. Larven lever som plantespiser og er radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning.
Svingskive
Oppbygging
Svingskivebroen kan forstås som en jernbanebro som er svingbar om midtpunktet. I hver ende av svingskivebroen er det normalt to flensløse hjul som ruller på en tilhørende skinne (sporkrans) langs kanten av svingskivegrava. Midtpunktet kalles «sentertappen», «kongen» eller «pivot» og er en kraftig søyle med passende opplagring som svingskivebroen kan rotere rundt.
Troides miranda
Levevis
Troides miranda tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der sommerfuglens indre og ytre organer endres. Larvens bøyelige og myke kropp omdannes til en puppe med et hardt skall. Når skallet er hardt begynner omdanningen fra larve til den voksne (imago) sommerfuglen. De indre organer brytes i varierende grad ned til en cellemasse. En omorganisering skjer og dyret bygges opp igjen. Puppeperioden varierer etter temperaturen.
Svingskive
Oppbygging
Når en balanseskive roteres og lokomotivet er plassert vektmessig midt på svingskiven, vil «kongen» bære hele vekta av svingskivebroen med lokomotivet oppå uten at svingskivens hjul er i berøring med sporkransen. Når lokomotivets tyngdepunkt passerer midten vil svingskivebroen «tippe» ned på motsatt side.
Mindre skiver dreies med håndmakt, gjerne ved hjelp av spaker som peker utover slik at de som skal snu lokomotivet går på siden av svingskivegrava. Noen skiver er utstyrt med en sveivemekanisme. Et par mann klarer normalt å snu et lokomotiv på opp mot 100 tonn dersom skiva er godt vedlikeholdt og lokomotivet plassert på balansepunktet.
Større skiver eller skiver som var ofte i bruk ble gjerne utstyrt med motor. Motoriserte skiver bygges gjerne leddet på midten, slik at vekten fordeler seg likelig på "kongen" og begge endene og hjulene der. Motoren virker på hjulene som løper på sporkransen.
Svingskivegrava består av tre ting: 1) en sirkulær utgravning i terrenget, 2) en "konge" i midten (se over), 3) en kant (eller kum) langs den sirkulære utgravningen som dels danner en kant mot omliggende terreng, dels bærer og fastholder den sirkulære skinnen som svingskivebroens hjul løper på, dels bærer de tilstøtende jernbanespor som man kan kjøre ut på svingskivebroen fra. Kanten (kummen) kan være murt opp av stein eller den kan være støpt i betong.
Størrelser
Hovedbruken er likevel svingskiver for å vende damplokomotiver (primært), og størrelsen ble ofte laget etter de største lokomotivene som man antok ville brukes på den banen som lokomotivstasjonen skulle betjene. Svingskivenes størrelse var derfor flere ganger en begrensende faktor for lokomotivutviklingen, men selvsagt måtte man også bygge større skiver eller forlenge dem for å holde tritt med utviklingen av lokomotivene som igjen skulle betjene et stadig voksende krav fra jernbanedriften om effektiv transport. Skivene ble i Norge etter hvert bygget etter metriske mål, med økende lengder: 12, 15, 18 og 20 meter. 20-meterskivene kom rundt 1. verdenskrig, men fortsatt finnes det mange 18-meterskiver som var lange nok for de fleste lokomotivtypene som er brukt i Norge. Damplokomotivene av NSB type 49 («Dovregubbene») samt den tallrike NSB type 63 («Stortyskerne») som tyskerne etterlot i 1945 trengte imidlertid 20-meterskiver. For å bruke disse lange lokene uten å måtte kjøre baklengs med dem, måtte man enten nybygge 20-meterskiver, eller flytte noen fra steder det var mindre behov for dem. Dovrebanens nordlige del, Sørlandsbanen og Nordlandsbanen ble imidlertid bygget så sent at der var det standard med 20-meterskiver fra starten.
I Norge endte utviklingen av svingskiver ved 20-meter skiven, som fortsatt er lange nok for samtlige damploktyper som er blitt brukt i Norge og nyere elektriske lokomotiver og diesellokomotiver. De siste har mindre behov for å vendes enn damplokomotivene, men særlig diesellokomotiver av NSB type di 3 foretrakk man gjerne å snu fordi det ofte er miljømessige forskjeller på de to førerrommene grunnet plassering av støyende maskiner på lokomotivet. Snøryddingsmateriell har man også ofte behov for å snu. Svingskivene er derfor beholdt mange steder i Norge til tross for at dampdriften opphørte i 1970.
Svingskivene på Garnes stasjon, Kongsberg stasjon, Krøderen stasjon og Notodden stasjon er fredet som elementer av stasjons- eller baneanleggene de inngår i.
I utlandet ble det bygget svingskiver av betydelig større lengder enn 20 meter, særlig i USA.
Et vesentlig mer plasskrevende, men mer betjenings- og vedlikeholdsvennlig alternativ til svingskiver, er triangelspor. Triangelspor er utbredt i Kina og på Cuba. Triangelspor kan lages så lange at man kan vende (endesnu) hele tog i dem. I Norge er det få triangelspor. Ingen av dem er bygget i den uttalte hensikt å kunne snu lokomotiver; men de kan brues til det også.
Spesielle varianter
Sektorskiven har til felles med de vanlige svingskiven at den dreier om et punkt, men adskiller seg fra disse ved at den ikke kan gjøre en fullstendig omdreining (>360 grader). Sektorskiver ble brukt til å erstatte sporveksler som kun ble benyttet av lokomotiver; for eksempel på endestasjoner der man ønsket å kunne kjøre lokomotivet fra et ankommende tog rundt togstammen uten å flytte vognene. En slik skive fantes på sjøsiden av Oslo Østbanestasjon. Sektorskiver ble også benyttet utenfor store lokomotivstaller, da gjerne to i sammen og med delvis overlappende svingskivegraver. De ble da benyttet på samme måte som en ordinær svingskive, men med den begrensning at de kunne rotere mer enn 180 grader, men mindre enn 360 grader.
Særlige forhold
Svingskivegraven må holdes fri for snø for at skiven skal kunne vendes. Dette ble gjort enten gjennom snømåking, ved å utstyre svingskivebroen med sidevanger som bar et dekke som tettet hele svingskivegraven eller ved å legge hele svingskiven under tak inne i lokomotivstallen. Et slikt dekke vil kunne bli utsatt for svært store snøvekter; det er derfor viktig med gode rutiner for snørydding eller å stemple opp tredekket fra undersiden når skiven ikke er i bruk.
I Norge fantes svingskiver under tak blant annet i smalsporlokomotivstallen «Kjerka» i Drammen (revet), i snøoverbygget som forbandt Østre og Vestre lokstall på Finse (revet) og i Fjellstallen i Lodalen i Oslo (eksisterer).
I Norge finnes overdekkede svingskiver blant annet på Grovane på museumsjernbanen Setesdalsbanen og på Ål stasjon på Bergensbanen. Svingskiven på Bjorli på Raumabanen fikk sidedekkene bøyd ned av snølaster på 1990-tallet. Sidedekkene ble deretter fjernet.
Svingskivebroene har normalt gangbaner på begge sider. På motoriserte skiver har gangbanene oftest rekkverk mot svingskivegraven, manuelle skiver er som regel uten rekkverk. Svingskiven i Fjellstallen i Lodalen er utstyrt med et gjerde som følger svingskivegravens kant og roterer med svingskiven slik at man er sikret mot fall ned i svingskivegraven i fra de omkringliggende sporene.
Qiandongnan
Det autonome prefektur Qiandongnan for miao- og dongfolkene (kinesisk: 黔東南苗族侗族自治州, pinyin: Qiandongnan Miaozu Dongzu zizhizhou) ligger i den kinesiske provins Guizhou. Qiandongnan har et areal på 30.339 km² og ca. 4 347 800 innbyggere.
Administrative enheter
Det består av ett byfylke og 15 fylker :
Butler County (Nebraska)
Butler County er et fylke i den amerikanske delstaten Nebraska.
Joel Carroll
Joel Carroll (født 11. september 1986) er en australsk landhockeyspiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han tok bronsemedalje med det australske landslaget.
Sig Thor
Sig Thor, noen ganger '''Sig. Thor, egentlig Sigvart Thorkelsen''' (født 15. oktober 1856 i Asker, død 18. oktober 1937 i Oslo) var en norsk prest, lærer, konservator, araknolog og entomolog. Han regnes for å være den første norske araknolog, og arbeidet særlig med de vannlevende middene (Hydrachnidia). Han var også en av stifterne da Norsk Entomologisk forening ble grunnlagt i 1904.
Fra prest til konservator
Sig Thor ble født i Asker. Han tok teologisk embedseksamen og senere avla han matematisk-naturvitenskapelig embedseksamen i 1889. Han ble konstituert som konservator ved Universitetes zoologiske museum i 1896. Han disputerte for den filosofiske doktorgrad ved Universitetet i Christiania i 1905, på en avhandling om midder. Han foretok i perioden 1896 til 1905 flere studiereiser, blant annet til Wien og Paris. I 1905 sa han opp stillingen som konservator og flyttet til Skien senere til Drammen, hvor han arbeidet som lærer. Da han hadde oppnådd aldersgrensen (pensjonsalder) flyttet han tilbake til Oslo.
Sig Thor var en av stifterne da Norsk Entomologisk forening ble stiftet i 1904, men skal senere ikke ha vist større interesse for foreningen, da han visstnok bare skal ha vært på ett av møtene. Thor ble tidlig interessert i naturen og insekter, særlig biller (Coleoptera), og i 1894 gav han ut en exkursionsfauna for norske biller, der han ga, ofte fantasifulle, norske navn til flere av artene.
Senere ble hans interesse for midder vakt, og dette var en dyregruppe ingen tidligere hadde arbeidet med i Norge. Han var dermed den første araknolog i Norge og arbeidet særlig med de vannlevende middene. I årene 1897 til 1901 utga han fire publikasjoner om hydrachnider, hvor han beskriver en rekke arter og slekter.
Ros og kritikk
Sig Thor skal ha vært en kontroversiell person og fikk både ros og ris. Han arbeidet med midder og ryddet opp i et felt av zoologien som på den tiden var nesten helt ukjent. Særlig fikk han ros for sitt grunnleggende arbeid om den vanskelige slekten Lebertia (midder). Hans arbeide omfattet også midder fra Afrika og Asia. Russiske forskere henvendte seg flere ganger til Thor for å bearbeide materiale fra forskjellige ekspedisjoner i Kaukasus og arktiske områder. Da han var 72 år gammel foretok han en reise til Spitsbergen der han undersøkte den lite kjente faunaen av land- og ferskvannsartropoder (leddyr i ferskvann). Disse ble senere publisert i Skrifter om Svalbard og Ishavet..
Sig Thor fikk kritikk, særlig fra den svenske arachnologen O. Lundblad, som hevdet at Thors artsbeskrivelser var utilfredsstillende og vanskelige å identifisere. Lundblad påpekte hvor viktig Thors samling av preparater var for en studie av hans artsbeskrivelser. Dette gikk inn på Thor, som følte seg sveket og skuffet. I sitt testamente bestemte han seg for at samtlige av hans preparater skulle tilintetgjøres etter hans død, noe som også ble utført.
Publikasjoner
Sig Thor har skrevet en rekke publikasjoner, L.R. Natvig lister opp nær 200 arbeider.
Et utvalg (svært mangelfull liste)
Planet of the Apes (2001)
Planet of the Apes er en amerikansk science fiction og eventyrfilm fra 2001 med Mark Wahlberg, Tim Roth, Helena Bonham Carter og Michael Clarke Duncan i de ledende rollene. Regi er ved Tim Burton.
Filmen er en nyinnspilling av Apeplaneten fra 1968. Den fikk flere oppfølgere.
Handling
Handlingen er lagt til år 2029: Astronauten Leo Davidson (Mark Wahlberg) drar ut for å redde en sjimpanse i rommet fra et mislykket eksperiment. Skipet hans svikter, og Leo mister bevisstheten og våkner i det han krasjlander i en sump på en fremmed planet. Her blir han overrumplet av en flokk livredde, primitive mennesker. Før han kan finne ut hvem de er blir han fanget av en hær bestående av snakkende aper ledet av en sjimpanse ved navn General Thade (Tim Roth) og hans høyre hånd, gorillaen Attar (Michael Clarke Duncan). Leo må ta i bruk all den militære trening og teknologiske viten han besitter for å unnslippe sin tiltenkte skjebne. Han klarer å rømme, og sammen med sjimpansen Ari (Helena Bonham-Carter) og en liten gruppe mennesker legger de en plan for å stoppe Thade. En krig oppstår og Leo blir tvunget til å flykte til «den forbudte sonen», et hellig sted som forteller den sjokkerende sannheten om Apeplaneten, om menneskenes fortid – og deres fremtid.
Om filmen
Filmen ble relativt dårlig mottatt av kritikerne og har fått 45% oppslutning på Rotten Tomatoes. Dagbladets anmelder gav den terningkast to, mens VGs anmelder gav den fire. Nettavisen skrev at: «Tim Burtons versjon av historien om en apestyrt planet er slapp på manussiden, men fantastisk når det gjelder makeup, effekter og apekatter generelt.»
Til tross for en noe lunken mottagelse fra anmelderne ble den en forholdsvis stor kommersiell suksess og spilte inn over 362 millioner dollar på verdensbasis, hvorav 180 millioner i USA alene. Den ble den niende mest innbringende filmen i 2001 på verdensbasis og den tiende i USA. Produksjonskostnadene var på rundt 100 millioner dollar.
Filmen ble tildelt tre Razzie Awards, blant annet for verste nyinnspilling. Den ble nominert til fem Saturn Awards og to BAFTA-priser.
Brickeln
Brickeln er en kommune i kretsen Ditmarsken i delstaten Schleswig-Holstein i Tyskland. Brickeln ligger i Burg-Sankt Michaelisdonns amt, og var inntil 1. januar 2008 en del av Burg-Süderhastedts amt.
Røværsfjorden
Røværsfjorden er en fjord i Haugesund kommune som strekker seg 6 kilometer østover fra øysamfunnet Røvær, som fjorden er oppkalt etter, og inn til det nordlige innløpet til Karmsundet ved Haugesund. Nord for Røværsfjorden ligger det værharde havstykket Sletta. I sør ligger den innerste delen av Kvaløyfjorden og lenger sørvest ligger Urterfjorden.
Cass County (Nebraska)
Cass County er et fylke i den amerikanske delstaten Nebraska.
Arbeideren (Hamar)
Arbeideren, tidligere Demokraten, var en avis utgitt på Hamar mellom 1909 og 1929, først som partiavis for Arbeiderpartiet 1909–1923, og deretter som partiavis for Norges Kommunistiske Parti. Da avisen gikk inn høsten 1929 benyttet NKP navnet til sitt nye sentralorgan Arbeideren i Oslo.
Norgesmesterskapet i squash
Norgesmesterskapet i squash har blitt arrangert av Norges Squashforbund siden 1979.
Arbeideren (Hamar)
Avisen startet som Demokraten, et partiorgan for Arbeiderpartiet i Hedmark, Østerdalen, Gudbrandsdalen og byene rundt Mjøsa. Arbeiderpartiet hadde landsmøtet sitt på Hamar i påsken 1909, og det satte et puff i partifolkene i distriktet som sørget for at avisa ble startet. Første utgave kom 15. september 1909, og redaktør fra oppstarten var Olav Kringen. Mellom 1909 og 1923 kom det ut mellom tre og seks utgaver i uka.
Cass County (Nebraska)
Her ligger Cass County gasskraftverk som fyres på naturgass, og yter 345 MW.
Norgesmesterskapet i squash
Norgesmestre i single for menn og kvinner har blitt kåret hvert år siden 1979, men unntak av 1992, da det ikke ble avholdt noe NM. (NM for sesongen 1991/92 ble holdt i desember 1991, mens NM for sesongen 1992/93 ble holdt i februar 1993.)
NM i double for menn ble innført i 2007. NM i double for kvinner og mixed double har også blitt avholdt sporadisk siden 2007.
Arbeideren (Hamar)
1. mai 1923 skiftet avisen navn til Arbeideren, etter at Komintern-eksekutiven, i et brev til Arbeiderpartiet av 1922, hadde krevd at betegnelsene «sosialdemokrat» og «demokrat» måtte fjernes fra alle partiavisers navn.
Da NKP i november 1923 skilte seg ut fra Arbeiderpartiet fulgte avisen med og ble partiorgan for NKP. Det samme gjorde Lillehammer-avisen Gudbrandsdalens Arbeiderblad. Partiet klarte imidlertid ikke å gi ut to aviser i dette distriktet. I februar 1924 ble derfor Lillehammer-avisen innlemmet i Arbeideren, som fikk det lange navnet Arbeideren og Gudbrandsdalens Arbeiderblad, et navn den beholdt til 1929.
Julius Lenhart
Julius Lenhart (født 27. november 1875 i Wien, død 10. november 1962 i Wien) var en østerriksk turner som deltok under OL 1904 i St. Louis.
Lenhart ble olympisk mester to ganger under OL 1904, han vant mangekampen både individuelt og i lag. I trekampen kom han på andreplass. Lenhart dro til USA og Philadelphia i 1903 og ble medlem i turnforeningen Philadelphia Turngemeinde. Det var denne turnforening han representerte under OL 1904, derfor ble USA kreditert gullmedaljene til tross for at Lenhart aldri har vært amerikansk statsborger. Han returnerte til Østerrike straks etter OL.
King Lear (1916)
King Lear er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Ernest C. Warde.
Handling
Lear er en gammel mann, som bestemmer seg for å dele riket sitt mellom sine tre døtre. Men hvem som skal få størst området skal bestemmes etter hvem av døtrene som klarer å resitere den beste kjærlighetserklæringen til ham.
Goneril og Regan later som de elsker ham, men samtidig behandler de ham grusomt. Cordelia er lojal ovenfor Lear - men ved å forveksle ærlighet med frekkhet, fornekter Lear henne.
Latvia under Vinter-OL 1998
Latvia under Vinter-OL 1998. Tjueni sportsutøvere, tjueen menn og åtte kvinner fra Latvia deltok i seks sporter under Vinter-OL 1998 i Nagano i Japan. De deltok i aking, alpint, bobsleigh, hurtigløp på skøyter, langrenn og skiskyting. Latvia, som deltok for sjette gang i et vinter-OL, vant ikke noen medaljer. Beste plassering var tre femteplasser, to i skiskyting på 5- og 10 km for menn og i toerbob. Bobkjøreren Sandis Prūsis var Latvias flaggbærer under åpningsseremonien.
Dagbergart
Dagbergarter eller vulkanske bergarter, også kalt eruptive bergarter, er en av de tre hovedgruppene av magmatiske bergarter, de andre er gangbergart, og dypbergart.. Dette er bergarter som har størknet relativt raskt over jordskorpen, uavhengig om det er på land eller havbunn. Bergarten er et umiddelbart resultat av en vulkansk aktivitet. Dannelsen av dagbergarter fordeler seg med 73% fra vulkansk aktive spredningsgrenser, 15% fra aktive kollisjonsgrenser (subduksjon), og 12% fra varmeflekker (hotspots).
Hos dagbergartene har magmaet størknet oppe på jordens overflate. Temperaturen sank hurtig og trykket var lavt i forhold til det trykk dypbergartene ble utsatt for. Avkjøling har skjedd hurtig over svært kort tid, og strukturen ble ofte ganske finkornet. Bergarten har ikke hatt tid på seg til å utvikle særlige krystaller, derfor ligger krystallene sjeldent i et organisert mønster (krystallstruktur), de har ofte ulik størrelse og er ofte små. Kløven er ikke lik i alle retninger. Dersom størkningen skjer så raskt at bergarten ikke rekker å danne krystallinsk form i det hele tatt, får man glass-aktige former som vesuvian eller obsidian.
Under erupsjon av lava avgis gass og væske, og ofte reagerer lavaen med de bergartene som den presser seg igjennom før den spruter opp i luften eller vannet over. Derfor har dagbergarter lokale navn eller navn som gjenspeiler struktur eller sammensetning til bergarten. Dagbergartene har svært ulik viskositet, og dette styrer deres tekstur og flyteegenskaper ved utbrudd. Felsisk ryolitt har for eksempel inntil 10.000 ganger høyere viskositet enn basalt. Derfor kan ryolitt-lava bryte ut ved langt lavere temperaturer og strømmer mer eksplosivt ut, mens basalt-lave er mer tyktflytende. Andesitt har egenskaper mellom disse to ytterpunktene.
Fordi bergartene er så finkornede, er de vanskeligere å typebestemme enn for eksempel grovkornede gangbergarter. De vulkanske bergartene vil derfor ofte måtte identifiseres etter deres kjemiske sammensetning før de kan analyseres i Streckeisen-systemet. Dersom man ikke kjenner det mineralogiske innholdet eller dersom det er stort innhold av vulkansk glass som i vesuvian eller obsidian, brukes i stedet TAS-klassifikasjon (totalt alkali-silikat-innhold). Dersom bergarten er ultramafisk med mer enn 90 % innhold av mafisk mineral, brukes også andre metoder enn QAPF-diagrammet.
Liste over dagbergarter
De vanligste dagbergartene, med tillegg av viktige typer i Norge, er:
Fylkesvei 6542
Fylkesvei 6542 (Fv6542) går mellom Lund og Reitan stasjon i Holtålen. Veien er 6,6 km lang.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 573 (Sør-Trøndelag).
Ampelisca zamboangae
Ampelisca zamboangae er en art av krepsdyr innen slekten Ampelisca i Ampeliscidae-familien innenfor den relativt store og artsrike underordenen Gammaridea av amfipoder. Gruppens arter er bentiske bunndyr. Artene har små øyne, til forskjell fra gruppen Hyperiidea hvor artene har større øyne og er frittsvevende planktoniske.
Gruppens taksonomi
Gruppen har i likhet med hele Gammaridea-gruppen gjennomgått en betydelig revisjon av sin systematiske plassering og sammensetning. Taksonomien til krepsdyrene er generelt komplisert og usikker. En moderne oppdatering av systematikken gis nedenfor i lys av 2013-revisjonen med basis i WoRMS-databasen.
Sandoz
Sandoz er et sveitsisk datterselskap av Novartis som spesialiserer seg på generiske legemidler. Selskapet eksisterte som en selvstendig legemiddelprodusent fram til 1996, da det ble slått sammen med Ciba-Geigy for å danne selskapet Novartis. Det spesialiserte seg på før sammenslåingen på medisiner brukt ved organtransplantasjoner, som blant annet Sandimmun, og forskjellige antipsykotika og migrenemedisin.
I dag er Sandoz verdens nest største produsent av generiske legemidler.
Historie
Selskapet ble stiftet i 1886 av Alfred Kern (1850–1893) og Edouard Sandoz (1853–1928) under navnet Chemiefirma Kern und Sandoz. Til å begynne med produserte de fargestoffer. Da Kern døde skiftet selskapet navn til Chemische Fabrik vormals Sandoz i 1895 og begynte samme år å produsere legemidler for første gang. I 1899 begynte de å produsere sakkarin.
Selv om Sandoz hadde produsert legemidler en stund ble det ikke fart på forskningen før en egen farmasiavdeling ble stiftet i 1917. Det var også her at Albert Hofmann i 1938 først framstilte det syntetiske stoffet lysergsyredietylamid, bedre kjent som LSD. De psykoaktive egenskapene ved dette preparatet ble likevel ikke oppdaget før 1943, da Hofmann inntok en liten mengde ved en tilfeldighet. Fra 1947 til midten av 60-tallet ble LSD solgt av Sandoz under navnet Delysid.
I 1982 kjøpte Sandoz opp de svenske selskapene Wasa og OLW, og var med dette med på å gjøre blant andre Carl Lundström velstående. Begge selskapene ble solgt igjen i 1999 til henholdsvis Barilla og Orkla Confectionery & Snacks Finland.
1. november 1986 inntraff en av Europas verste miljøkatastrofer da Sandoz' lager i Basel-Landschaft tok fyr og store mengder kjemikalier fant veien ut i Rhinen. Elven ble farget rød og det er anslått at omkring en halv million fisk døde.
Annerys Vargas
Annerys Vargas (født 7. august 1981) er en dominikansk volleyballspiller. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der laget hennes røk ut i kvartfinalen.
VM i alpint 1966
VM i alpint 1966 ble arrangert i Portillo i Chile. Dette var første (og hittil eneste) gang verdensmesterskapet er blitt arrangert på den sørlige halvkule.
Skjernøy kapell
Skjernøy kapell ble bygget i 1913, og ligger på Skjernøy i Mandal, Lindesnes kommune, Agder. Kapellet ble bygd for å gi mulighet for lokale gudstjenester og annet kristelig arbeid på Skjernøy. Kapellet eies av Skjernøy kristelige ungdomsforening, og ungdomsforeningen ble stiftet i 1903. Skjernøy kapell er til dags dato et viktig samlingpunkt for beboerne av øya.
Historie
Ungdomsforeningen hadde tilholdssted i skolehuset på øya. Etterhvert som foreningen vokste, ble det behov for et større lokale. I 1908 foreslo kateket Reidar Kobro at man burde bygge et kombinert kapell og forsamlingslokale.
I 1909 ble hele øyas befolkning innkalt til møte, og en startkapital på 300kr ble stilt til rådighet til byggefond. Presten i Mandal mente at øya kunne få 12 høymesser i året, dersom kapellet ble bygd. Med dette utgangspunktet ble det satt ned en komité, men et medlem fra hver av de 7 gårdene på øya.
I første runde ble det stilt gratis tomt til kapellet på Berge. Ungdomsforeningen stelte til basarer og gavelister, og også i Amerika ble det samlet inn penger til kapellet. Konsul A Svenaas i Drammen gav også et uventet, men betydelig bidrag til byggingen. Lærer Julius Tobiassen plantet gran- og furutrær som skulle pryde stedet.
Imidlertid var ikke alle like fornøyde med tomtevalget, og i 1912 ble derfor en ny tomt gitt. Dette var av Kristen Willumsen Farestad. Bygging av kapellet ble deretter lagt ut på anbud, og byggmester Gustav Olsen i Mandal fikk tilslaget. Dette var på 5000kr, og innbefattet bygging av huset, prekestolen, og benkene til stor- og lillesalen. Lokalet ble åpnet med fest, den 23. november 1913, og tilsammen deltok 485 personer. Kapellet ble innviet av prest Arctander 28. desember 1913.
Renovering og utbygging
Kapellet har gjennomgått en betydelig renovering og utbygging i 2011. Evnen og viljen til å drive basar og innsamlinger syntes å være like høy i dag, som den var for 100 år siden. Dette har tilført moderne kjøkken og toaletter, og økt plass til foreningsliv, kafe, basarer, selskap, ungdomsklubb og andre aktiviteter.
Matthew Gohdes
Matthew Gohdes (født 8. mai 1990) er en australsk landhockeyspiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han tok bronse med det australske landslaget.
Cedar County (Nebraska)
Cedar County er et fylke i den amerikanske delstaten Nebraska.
Baurech
Baurech er en kommune i departementet Gironde i regionen Nouvelle-Aquitaine i det sørvestlige Frankrike.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Baurech
Edderkopper
Edderkopper (Araneae) (av dansk edder, «eiter», og kopp, «noe tykt, oppsvulmet») er en gruppe edderkoppdyr, som ved hjelp av spinnekjertler på bakkroppen produserer edderkoppsilke (spindelvev). Nøkkelen til deres suksess er kombinasjonen av evnen til å lage edderkoppsilke, og at de har gift, en giftklo ytterst på «kjevene». Ikke alle arter lager fangstnett, flere jakter fritt. Nesten alle er giftige, men bare 30 arter har gift som er dødelig for mennesker. Edderkopper finnes i alle verdensdeler og nær sagt alle steder på landjorden.
Læren om edderkopper kalles araknologi, selv om den ofte blir gruppert i det mer generelle området entomologi. Frykt eller redsel for edderkopper kalles araknofobi. Ingen av de norske artene er farlige på den måten at de er noen trussel mot mennesket, selv om bittet fra noen få arter kan gjøre merkbart vondt.
Hos edderkopper er kroppen tydelig todelt, med en «midje». De har åtte gangbein, samt to par følebein eller «munnføtter» (pedipalper) og et par «gripetenger» (chelicerer), hver med en klo (giftklo). De har vanligvis åtte øyne, mens noen har bare seks, eller færre. Hunnene er som regel større enn hannene, iblant meget større, men hos et mindretall arter f.eks. vannedderkoppen og noen hoppeedderkopper, er hannene omtrent like store eller større enn hunnene. Edderkoppene varierer i størrelse fra under én mm til over 25 cm (beinspenn).
Antall
I desember 2009 var det beskrevet (registrert) 41 253 ulike arter av edderkopper i verden, fordelt i 109 familier med til sammen 3 777 slekter. Artstallet for edderkopper har økt jevn over tid. Det totale antallet arter er anslått til det doble, kanskje enda mer. Lite utforskede steder som tropisk regnskog kan romme en mengde ukjente arter. 624 arter er registrert naturlig forekommende i Norge.
Anatomi
250px|thumb| abdomen – [[bakkropp cephalothorax – forkropp claw – giftklo
claws – fotklo claws of mandible – kjever, chelicerer, «gripetenger» coxa – hofte epigynum – epigyn (hunnlig kjønnsåpning)
eyes – øyne femur – lår labium – leppe maxilla – sideleppe (underkjeve) metatarsus – metatarsus, «fot» opening of air sacs – åpning til boklungene palpus – pedipalper patella – patella tarsus – fotledd tibia – legg trachea – trakéåpning, spirakle trochanter – lårring spinnerts – spinnvorter sternum – brystskjold, bukplate]]
Ytre bygning
Edderkoppene varierer i størrelse fra noen få millimeter, hos enkelte dvergedderkopper til over 25 cm (beinspenn), som hos verdens største edderkopp, fugleedderkoppen Theraphosa blondi, som kan bli opptil 170 gram, og har en levetid på 40 år. Den aller minste som er registrert er Patu digua fra Colombia, som er mindre enn 0,37 mm. Hanner er vanligvis mindre enn hunnene. Hos én art i gruppen Nephilidae, er hunnen i gjennomsnitt nesten 10 ganger så lang som hannen.
Forkroppens første segment mangler antenner og følere, som insekter har. Men det er ekstremiteter (utvekster) på de etterfølgende segmentene. Ett par chelicerer («gripetenger»), med én klo hver, finnes på hver side av munnåpningen. Et særtrekk ved edderkoppene er at chelicerene inneholder giftkjertler, som brukes for å lamme byttedyr. Det finnes noen meget få arter som mangler giftkjertler, men dette er en sekundær egenskap. Like ved chelicerene finnes ett par pedipalper som brukes som følere og blir noen ganger kalt «munnføtter». Pedipalpene har seks ledd og kan være ganske lange, slik at de hos enkelte arter lett kan forveksles med gangbein. Litt lenger bak på forkroppen finnes fire par med gangbein, hvert bein har syv ledd.
Bakkroppen er sekkformet og mangler bein. Det første segmentet på bakkroppen danner en tynn stilk («midje» eller petiolus) som forbinder bak- og forkroppen. Dette er et fellestrekk med amblypyger. De fire spinnevortene er imidlertid rudimenter etter ekstremitetene, og befinner seg parvis på det fjerde og femte bakkroppssegmentet.
Beina hos de fleste edderkopper, har tre klør, på det ytterste leddet. For edderkopper som spinner nett er det disse som brukes for å klatre i nettet. Klørne har små tenner (sagtannet). De artene som spinner nett produserer en slags «olje» fra både klør og huden like ved, for å unngå å sitte fast i sitt eget spinn, eller andres nett.
Øynene er plassert både foran, på siden og oppe på hodet. De har ulik plassering hos de ulike delgruppene, måten disse er ordnet, avgjør hvor i systematikken edderkoppen er plassert. De fleste edderkopper har åtte øyne. Noen arter har bare seks øyne, eller færre, dette finnes fortrinnsvis hos haplogyne edderkopper. Det finnes også noen arter som er helt uten øyne. Hos noen kan ett eller flere par av øynene være bedre utviklet enn de andre. Tre par av øynene er såkalte sideøyne, som består av mange enkeltøyne med én felles linse. De er rester etter fasettøyne slik man for eksempel finner dem hos insekter. Hos edderkopper og amblypyger, er kun tre av de opprinnelig fem parene sideøye bevart. Det fjerde øyeparet er punktøyne eller medianøyne, disse er mye enklere bygde, likevel er de hos noen arter større enn sideøynene.
Indre organer
I motsetning til de fleste andre leddyr, har edderkopper ingen «muskler» i lemmene. For bevegelse bruker de «hydraulisk trykk» og pumper væske ut og inn. Edderkopper kan generere trykk opp til åtte ganger sitt hvilenivå for å utvide (bevege) beina. På grunn av dette kan en edderkopp med punktert forkropp ikke bevege beina, og beina hos døde edderkopper vil skrumpe sammen. Hoppeedderkopper kan hoppe opptil 50 ganger sin egen lengde ved å plutselig øke væsketrykket i tredje eller fjerde beinpar.
Sirkulasjonssystemet er åpent, som hos alle leddyr, med et langstrakt hjerte, en pulsåre, på ryggsiden i bakkroppen, som pumper kroppsvæsken (hemolymfen) framover i kroppen. Edderkopper har ikke et lukket blodåresystem som høyere dyr, blod og lymfevæske er ikke skilt fra hverandre slik som hos virveldyrene, men er blandet. Denne kroppsvæsken sirkulerer i hele kroppen.
Åndedrett hos edderkopper er basert på boklunger og/eller et indre luftrørsystem (trakéer), et nett av tynne rør, trakérør, som forsørger alle kroppens celler direkte med atmosfærens oksygen. Hos mygalomorfe edderkopper skjer denne gassutvekslingen ved hjelp av en boklunge eller «bokgjelle». Dette er et kammer (lunge) langt fremme på bakkroppen, med en spalteformet åpning. Inne i kammeret finnes flere tynne bladformede «blodfylte» skiver. Araneomorfe edderkopper bruker spirakler i tillegg, en pore i edderkoppens eksoskjelett, som fungerer som en åndedrettsåpningen. Edderkopper har bare én spirakle litt langt bak, på undersiden av bakkroppen. Den beskytter åpningen inn til trakésystemet. Spiraklen gjør det mulig for disse edderkoppene å ha et høyere stoffskifte og bedre væskekontroll. Dette er langt mer effektivt, og gjør at edderkoppen kan bevege seg hurtigere, samtidig som den benytter seg av aerob forbrenning (celleånding).
Nervesystemet består, i likhet med de andre leddyrene, av en marg nederst i buken, med nerveknuter (ganglion/ganglia). Hos edderkopper er alle nerveknutene sammenvokst i forkroppen. Dette er det mest sentraliserte nervesystemet hos leddyrene. Dette gjelder alle edderkopper, unntatt de i den mest primitive gruppen, Mesothelae.
Fordøyelsen skjer både utenfor kroppen og i tarmen, som er delt i soner, og ender i endetarmsåpningen. Ekskresjonen skjer ved hjelp av det malpighiske rør. Edderkopper tar til seg kun flytende føde. Mange sprøyter fordøyelsesvæske inn i byttedyret og lagre derfor byttet midlertidig.
Formering
Ettersom hunn-edderkoppene er grådige rovdyr, og gjerne betydelig større enn hannene, er det forbundet med stor risiko for hannen å nærme seg en hunn. Det er vanlig at han utfører visse ritualer for å pasifisere hunnen, for eksempel ved å vifte med de kontrastrikt fargede pedipalpene og tromme på underlaget (hoppeedderkopper, Salticidae) eller ved å sette tråder i nettet i vibrasjon i et spesielt mønster (hjulspinnere, Araneidae). Hos enkelte går hannen så langt som til å binde hunnen fast med en silketråd under paringen. Likevel er det ikke uvanlig at paringsforsøket ender med at hannen blir spist, gruppen sorte enker (Latrodectus spp.) har fått navn på grunn av denne vanen. Det er ikke særlig uvanlig å finne edderkopp-hunner med en løsrevet hann-pedipalp hengende fast i kjønnsorganet. Ettersom hunnen lagrer hannens sæd i et eget hulrom som står i forbindelse med den samme kanalen som eggene passerer på vei ut, blir ikke eggene befruktet før de legges, hvilket er hovedårsaken til at edderkopper aldri har utviklet seg til levendefødende. Når hunnen er befruktet, legger hun en klynge egg i en silkepose, kalt eggsekk. Dette skjer ofte ved at hun først spinner et «teppe» for eggene, senere spinner hun videre slik at det dannes en «pose» (eggsekk). Hos nettbyggende arter henges eggsekken gjerne opp i vegetasjonen, gjerne omgitt av et «telt» av silke, eller den kan gjemmes i et hulrom. Hunnen vil ofte forsvare eggsekken eller eggkokongen, selv mot så store trusler som et menneske. Jaktende edderkopper, som ulveedderkopper, bærer gjerne eggkokongen med seg festet under bakkroppen, som en lys pute. Hos disse rir gjerne ungene på morens rygg en stund etter at de er klekket.
Levevis
Edderkopper har invadert det meste av landjorda fra tropisk regnskog og subtropisk ørken til høyfjellet og steder med Arktisk klima. De langt fleste lever på land, men noen lever i den marine strandsonen, og blir til og med regelmessig oversvømmet av saltvann, mens andre tilbringer mye tid i ferskvann. Enkelte dvergedderkopper er svært tolerante overfor kulde og er aktive også om vinteren, selv om temperaturen er under frysepunktet. De ulike artene har sine krav til habitat, fra soleksponerte tørre sanddyner til skyggefulle og fuktige steder.
De fleste er rovdyr, og spiller en viktig rolle i å regulere populasjoner av blant annet insekter. Noen svært få arter lever som «vegetarianere», slik som hoppeedderkoppen Bagheera kiplingi, som lever i symbiose med en art maur, den får over 90 prosent av sin føde fra planter i slekten Acacia. De norske edderkoppene spiser hovedsakelig tovinger (fluer og mygg), men også andre mindre insekter. Noen større arter kan ta større dyr, blant annet enkelte rovedderkopper (Pisauridae) som kan ta små fisk og rumpetroll. De store artene kan ta små fugler, krypdyr og andre mindre dyr.
Krypdyr, fugler og enkelte vepser, særlig veivepser (Pompilidae) lever av edderkopper.
Edderkoppsilke og fangsnett
Mange edderkopper jakter ved å bygge nett hvor byttet setter seg fast. Disse nettene er laget av edderkoppsilke, som består av lange, tynne og svært sterke proteintråder. Trådene produseres av spinnekjertler forbindet med to par spinnevorter under, eller bak på edderkoppens bakkropp. Alle edderkopper produserer edderkoppsilke, selv om ikke alle bruker dem til å spinne avanserte fangstfeller med. Edderkoppsilken kan bli brukt som hjelp når edderkoppen skal klatre, som ankertråd eller sikkerhetsline, til å fôre huleganger med, til å spinne eggkokonger eller eggsekker, eller å pakke inn byttedyr og til mange andre formål.
Noen kjente arter og grupper
Den sorte enke (Latrodectus mactans), fikk navnet fordi hunnen spiser hannen etter kjønnsakten. Den er amerikansk og finnes ikke naturlig i Norge, men det hender en sjelden gang at den blir innført sammen med importerte varer. I det sørlige Europa lever slektningen Latrodectus tredecimguttatus (kjent blant annet som malmignatte på fransk), som er minst like farlig som den amerikanske sorte enken.
De brasilianske vandreedderkoppene (Phoneutria) er blant verdens giftigste, og kan medføre døden for et menneske i løpet av 12–18 timer.
Fugleedderkopper er populære som kjæledyr. Disse edderkoppene har fått et ufortjent dårlig rykte, da man i tidligere tider mente at bitt fra taranteller var dødelige med mindre offeret kastet seg ut i en vill dans, tarantella, som skulle være et botemiddel mot bittet. Det er ikke beskrevet dødsfall som følge av giften fra tarantellbitt, men bittet gjør vondt, og kan fremkalle en reaksjon, omtrent som ved et stikk av en bie.
Hos summeedderkoppene (Anyphaenidae) kommer hannen i kontakt med hunnen ved å vibrere bakkroppen mot et blad. Den summende lyden den lager, er hørbar også for mennesker.
Skogtrekantspinner (Hyptiotes paradoxus) finnes i Norge og er en av svært få edderkopper som mangler giftkjertler. Siden de ikke kan lamme byttet med gift, pakker de det raskt og svært tett inn i eddekoppsilke før de fortærer det.
Frykt - Araknofobi
Araknofobi er frykt eller redsel for edderkopper. Bare noen få av artene, og ingen av de norske, er så giftige at de utgjør en fare for mennesker, selv om bittet fra noen få arter kan gjøre merkbart vondt. Allikevel er frykt eller redsel for edderkopper ikke uvanlig. Noe av grunnen til denne redselen kan nok være at edderkopper trives på litt mørke og bortgjemte steder, og at flere arter trives i menneskeboliger. Undersøkelser har vist at nær 50 prosent av kvinner og om lag 10 prosent av menn har slik angst. Bare 200 av de litt over 40 000 kjente artene er kjent for å ha et alvorlig potensielt dødelige bitt. Imidlertid kan edderkoppbitt forårsake infeksjoner og anafylaktiske reaksjoner (allergisk reaksjon / allergi sjokk), og dette kan medføre både sterke smerter og alvorlig sykdom.
Edderkopper som mat
Kokte fugleedderkopper er regnet som en delikatesse, blant annet i Kambodsja,. De fine hårene på kroppen fjernes først, disse hårene er svært irriterende om en får de på seg. De er en del av edderkoppens forsvarssystem.
Edderkopper i forskning, industri og medisin
Edderkoppsilke er et av de sterkeste og elastiske stoffene man kjenner til, derfor søker forskere å kopiere dette materialet som edderkopper framstiller helt naturlig. Materialet er lettere enn bomull, like sterke som nylon, men pr. vektenhet er den sterkere enn stål. Edderkoppsilken består av lange proteinmolekyler. Edderkopper bruker flere forskjellige typer edderkoppsilke, det gir tråder med ulike egenskaper, som grad av klebrighet. Det viser seg vanskelig å framstille edderkoppsilke kunstig, den lages inni edderkoppens kropp, hvor den er flytende, straks den kommer i kontakt med luft, herder den til edderkoppsilke. Vitenskapen forstår ennå ikke prosessen fullt ut, og har ikke helt løst gåten. Målet er å utnytte dets egenskap på en rekke områder, som materiale i skuddsikre vester til festekabler for hengebro.
Edderkopper i litteratur og film
Både edderkopper og spinnet er mye brukt som effekt i tegneserier, bilder og film, blant annet i historier og filmer som Spider-Man, Godzilla eller Shelob. Ikke unaturlig er det de store artene, som fugledderkopper, som er mye brukt, særlig i filmer. Mange av disse artene er i virkeligheten svært lite aggressive, nærmest «fredelige», samtidig som størrelsen er skremmende. Edderkoppspinn gir en skummel effekt eller det forteller at noe er urørt, at noe har stått slik lenge og er gammelt og forlatt. Noen av de filmene som er regnet for å være skummel er Arachnophobia fra 1990 av Frank Marshall, med Jeff Daniels. I 1955 kom Tarantula! av Jack Arnold med John Agar og Leo G. Carroll. I 2002 kom filmene Spider og Arac Attack.
Stictococcidae
Stictococcidae er en gruppe med plantelus som hører til gruppen skjoldlus, Coccoidea. De er insekter med sugende munndeler og hører til i den store gruppen nebbmunner.
Edderkopper
Fakta og myter
Edderkopper finnes i myter og overtro, særlig som folkelige fortellinger. Men også i kristen tradisjon, gresk og romersk mytologi. I ikke-vestlige kulturer er edderkopper sett på av mange mennesker som skaperen noe som ga opphav til verden eller som en velgjører og for å ha gitt menneskene ilden. Edderkopper er symbol for det fortærende aspekt av den den store mor. Den står også for både lykke og hell, men også et varsel om en kommende ulykke. Den er også bilde på målrettet og tålmodig arbeid, med å spinne fangstnett og senere passivt vente på et eventuelt byttedyr.
Stictococcidae
Utseende
Hunnene er ovale og flate og kan kjennes på at ytterkanten er opphøyd (de er nærmest myntformede), mens hannene ser ut mer som normale insekter. Et spesielt trekk ved hunnene er at anus sitter midt under dyret, ikke i bakenden. Segmentgrensene er markerte på oversiden som dype furer. På undersiden er de kledt av melaktig voks, langs ytterkanten ofte med en frynse av hår. Beina er fullstendige, men korte og spinkle, ikke synlige ovenfra.
Edderkopper
Fakta og myter
Edderkoppens nett, trolig det sirkulære nettet til hjulspinneren, symboliserte hos kelterne det som holdt sammen alt liv. Mens det hos egyptere og grekere var et symbol på skjebnen, der hver tråd hadde «sin skjebne». I kristen tradisjon er en edderkopps nett et symbol på Satans garn, på fristelser og på det som er syndig.
Stictococcidae
Levevis
Utviklingen er ganske ulik hos de to kjønnene og like fra de kommer ut av egget ser de ganske ulike ut. Hunnenes utvikling går gjennom tre nymfestadier, hannens gjennom fem stadier. Det første hunn-stadiet ligner på den voksne hunnen, hannen ser mer ut som et vanlig insekt, men har ikke funksjonelle munndeler på noe stadium, men er helt avhengig av matressurser fra moren.
Edderkopper
Fakta og myter
Blant de best kjente historiene er en fra gresk mytologi, om den ypperste av veverskene, Arakhne. Hennes vevarbeider var av beste kvalitet, og hun ble beundret av alle. Ryktet om henne nådde til slutt gudinnen Athene, som ble fra seg av sjalusi. Hun kledde seg ut til en gammel kone og besøkte Arakhne. Arakhne var selvgod og mente hun var like så god som Athene og utfordret til en vevkonkurranse. Konkurransen ble vist aldri avgjort og det endte med at Athene ødela vevene til Arakhne og angrep henne. Hun ga Arakhne en sterk skyldfølelse for å ha utfordret gudinnen. Arakhne forsøkte å begå selvmord, men idet livet var nær ved å ebbe ut, fikk Athene samvittighetskvaler. Hun reddet henne fra å dø ved å forvandle Arakhne om til en edderkopp.
Stictococcidae
Økonomisk betydning
Familien er meget allsidig når det gjelder vertsplanter, og selv om det bare er kjent 15 arter, er de registrert fra minst 38 ulike plantefamilier. Vertsplantene omfatter økonomisk viktige planter som kaffe, kakao, kolanøtter, pepper og maniok (ingen av disse er hjemmehørende i de områdene der skjoldlusene lever), og denne familien er derfor viktige skadedyr.