cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Shah Rukh
Relasjoner til andre land
I Shah Rukhs regjeringstid ble forholdet mellom Timuridriket og Ming-dynastiet under Yongle-keiseren og hans etterkommere normalisert etter at forholdet mellom forgjengerne Timur Lenk og Hongwu-keiseren nesten hadde endt i krig. Krigen ble avverget ved at Timur døde. Kinesiske utsendinger besøkte Samarkand og Herat flere i tiden 1414-1420. mens Shah Rukh sendte en stor delegasjon til Beijing i 1419-1422 som ble mottatt med store banketter og gjensidig gaveutveksling.
Shah Rukh opprettholdt også forretningsmessige og politiske forbindelser med andre herskere i regionen som det tyrkiske Aq Qoyunlu-dynastiet lenger vest, med Delhi-sultanatet i India, Ormus og Det osmanske rike. Han normaliserte også forholdet til Mamelukksultanatet i Egypt.
Shah Rukhs død og arvefølgestriden
Rett etter at Shah Rukh hadde slått ned opprøret til Sultan Muhammad døde han av helsemessige årsaker i sitt vinterkvarter i byen Rayy i dagens Iran i mars 1447. Til tross for at de nærmeste prøvde å skjule dødsfallet spredte nyheten om herskerens død seg raskt. Det oppsto kaos i militærleiren og gjorde en rask transport til hovedstaden umulig. Først den tredje dagen etter dødsfallet kunne man starte transporten, ledsaget av enken Goharshad Begum og sønnesønnen Abd al-Latif Mirza. Etter noen dager tok imidlertid Abd al-Latif både enken og liket som gissel, enten som pressmiddel for å fremme sitt eget krav på tronen eller for å støtte faren, Ulugh Beg i arvefølgestriden. Ulugh Beg var Shah Rukhs eneste gjenlevende sønn. En annen sønnesønn, Ala al-Dawla Mirza, gikk til kamp mot Abd al-Latif og beseiret ham. Han satte enken fri og fikk Shah Rukh begravet i hovedstaden Herat. Da Ulugh Beg erobret Herat året etter beordret han at liket skulle graves opp og flyttes til sin egen hovedstad Samarkand. Shah Rukh ble der begravet i Gur-e-Amir-mausoleet i Samarkand sammen blant andre Timur Lenk.
Arvefølgekampene blant Shah Rukhs etterkommere fortsatte i flere år, først og fremst mellom Ulugh Beg og Ala al-Dawla. Ulugh Beg gikk seirende ut av den striden, men han ble drept av sin sønn Abd al-Latif i 1449. I den påfølgende borgerkrigen mistet Timurid-dynastiet kontrollen over imperiet.
Ungarn under Sommer-OL 1896
Ungarn under Sommer-OL 1896. Sju utøvere fra Ungarn, alle menn, deltok i seks sporter under de første moderne olympiske leker 1896 i Athen. Ungarn kom på sjetteplass med medaljefordelingen to gull-, en sølv- og tre bronsemedaljer.
Medaljer
Det ble ikke delt ut gull, sølv og bronsemedaljer under Sommer-OL 1896 i Athen. Vinneren fikk sølvmedalje og den som kom på andreplass fikk bronse. Det var først under Sommer-OL 1904 det ble utdelt medaljer til de tre beste, men IOC har med tilbakevirkende kraft besluttet at medaljefordelingen også gjelder for de olympiske leker 1896 i Athen og  1900 i Paris
Sjonstock
Sjonstock var en rockefestival som i årene 1995–2005 ble avholdt i Sør-Sjona i Rana kommune. Festivalen startet som en utvidet bursdagsfeiring i 1995, men vokste raskt til å bli en av Nord-Norges største festivaler.
1995
Bursdagene til Tor Reidar Sivertsen og Steinar Kristoffersen skulle feires skikkelig, og man bygde stor scene av pallelemmer. Dårlig vær gjorde dog at festivalen måtte flyttes innendørs. Ca. 50 deltakere bidro med musikk selv, blant annet en gjenforening av White Wings.
Jan Engervik
Jan Engervik (født 23. april 1946) er en norsk visesanger fra Lindesnes kommune, han spiller gitar og synger. Han har gjendiktet mange av den danske satirikeren og låtskriveren Niels Hausgaards viser til Lindesnes-dialekt, blant annet Først ei halltime mot veggen og Tias krav.
Sjonstock
1996
Første året som festival med billettsalg. Ca. 130 deltagere kom for å høre 9 band spille:
Jan Engervik
I tillegg til å ha et stort repertoir av Sørlandsviser er  Jan Engervik en fremragende tolker av Evert Taubes viser.
Sjonstock
1997
Dette året ble festivalen nesten avlyst, etter at leverandørene av lydutstyr ringte og avlyste 3 timer før første band skulle på scenen. Likevel klarte man å skaffe nye lydfolk, og 300 betalende fikk høre 8 band spille. Bad Fantasy (Mo i Rana)
Jan Engervik
Engervik har prioritert levende opptredener og er mye på farten med sin gitar. I tillegg driver han Engerviks Fiskemat på Furuholmen i Lindesnes kommune.
Diskografi
I tillegg bidrar han som en av flere artister på
Sjonstock
1998
Sjonstock hadde 400 betalende gjester. Ny scene var bygd, og 16 band spilte. For første gang var et utenlandsk band representert.
1999
Rundt 500 betalende gjester fikk høre 21 band spille. Det hadde siden sist blitt gjort betydelige endringer på festivalområdet for å gjøre Sjonstock bedre både for publikum og deltagende band.
2000
2000 ble året da Sjonstock virkelig gikk fra å være en stor fest til å bli en liten festival. Arrangørene ble overrumplet av et publikum på 1200 personer. Dette var nok en følge av at betydelig offentlig støtte og privat sponsing hadde gitt bookingansvarlig Mads Mjelle langt friere tøyler i sitt arbeid. Følgende spilte:
2001
2000 betalende gjester så 16 band spille.
2002
Med et billettsalg på oppimot 3000 viste Sjonstock i 2002 virkelig at nå var ting på gang. Arrangørene hadde på forhånd tatt signaler om tilstrømmingen på alvor, og hadde utvidet både campområde og toalettkapsitet. Det som ble et problem var kapasiteten i porten, og da første band spilte opp sto fortsatt mange i kø og ventet på å få komme inn. På scena i 2002 kunne man se og høre følgende:
2003
I 2003 fikk om lag 4000 publikummere oppleve et kraftig forbedret køsystem, men nye problemer oppsto: Transport og parkering var nå overbelastet, så her måtte man tenke nytt. De som var der fikk høre:
2004
2004 ble nok et jubelår for festivalen, selv om mange blant publikum mente at det måtte ha vært mer folk i fjor økte antall innbetalte med enda ca. 500 personer. På scena fikk man oppleve følgende:
2005
2005 ble det siste året hvor det ble arrangert Sjonstock. Blant hovedattraksjonene for de omkring 5000 innbetalte var:
Etterpå
Arrangørene av Sjonstock startet i 2006 Vikafestivalen, i mer sentrale strøk av Mo i Rana. Bakgrunnen for flyttingen fra Sjona var delvis konflikter med lokale landeiere, men også at arrangørene følte at Sjonstock hadde vokst seg så stor som den kunne bli.
Lilo og Stitch
Lilo og Stitch er en amerikansk animert eventyrfilm og science fiction-komedie for barn fra 2002 produsert av Disney-konsernet. Filmen handler om et lite romvesen som flykter fra sin hjemplanet og ender opp hos et foreldreløs søskenpar på Hawaii.
Filmen er den 41. i rekken av Disneys klassikere.
Den har fått tre oppfølgere, der de to første ble lansert på video og den siste på TV. I tillegg har det blitt laget tre TV-serier, der den første, Lilo og Stitch: Serien, følger handlingen etter den andre filmen. Siden fulgte en japansk og en kinesisk serie.
Om filmen
Lilo & Stitch ble en publikumsuksess. Den innbrakte $273,1 millioner på verdensbasis, hvorav $145,8 i USA og havnet på 14. plass over de mest innbringende filmene i USA i 2002.
Produksjonskostnadene var på $80 millioner.
Den ble godt mottatt av anmelderne, noe som gjenspeiles i at den har fått 86 % på Rotten Tomatoes.
Volcán Tenorio nasjonalpark
Volcán Tenorio nasjonalpark (spansk: Parque Nacional Volcán Tenorio) er en nasjonalpark nordvest i Costa Rica. Den befinner seg i kanronene Guatuso og Upala i provinsen Alajuela, og i kantonene Cañas, Bagaces og Tilarán i provinsen Guanacaste. I nasjonalparken eligger vulkanen Tenorio, som parken har navnet sitt etter. I området er det også en rekke varme kilder. Nasjonalparkens kanskje mest kjente attraksjon er den lyseblå elva Río Celeste. Nasjonalparken er dekka av både tåkeskog og regnskog med et unikt dyreliv og svært variert planteliv.
Nasjonalparken ble oppretta 27. april 1995. Allerede fra 1955 hadde området status som skogsreservat.
Oluf van Steenwinckel
Oluf van Steenwinckel (død 18. juli 1659) var en dansk byggmester og ingeniør, hvis foreldre trolig var Hans van Steenwinckel den yngre og Trine (Cathrine) Willum Hübbers datter.
Biografi
Han var antagelig utdannet hos faren og var gjennom farbroren Morten van Steenwinckel, knyttet til den utvalgte prins.
Under Torstenssonsfeiden i 1644 sendte prinsen ham til Malmø for å utbedre festningsverkene der. Her kom han i skade for å slå en vognmann ihjel, men fikk samme året sin fredløshet opphevet.
Etter prinsens plutselige død, flyttet Oluf med familie til København, hvor han fikk skjøte på en grunn i Ny Kongensgade. Han hadde ved flere leiligheter forgjeves forsøkt å få utbetalt tilgodehavender for arbeidet i Malmø, og tomten var muligens en slags kompensasjon for dette arbeide.
I 1651 ble han første stadskonduktør i hovedstaden, men etter en strid med murerlauget, ble han allerede året etter fradømt embetet. Deretter fikk han arbeide som kongelig byggmester ved festningene i Skåne, men ble oppsagt allerede i 1655, og avløst av Gottfried Hodffmann.
I 1658 ved freden i Roskilde, fikk han i oppdrag å bringe hjem kanoner og annen ammunisjon fra den nylig avståtte festningen i Christianstad i Skåne.
Kronborg
I august samme år ble han sendt til Kronborg slott for å medvirke til den noe forhastede beslutning om å forbedre festningsverkene der. Etter den svenske erobringen 6. september 1658 arbeidet Oluf delvis under tvang for besettelsesmakten, men i sommeren 1659 deltok han, mot betaling, i et mislykket kupp for å befri slottet fra svenskene. Dobbeltspillet ble avslørt; han ble fengslet, torturert og omsider levende radbrukket på Svingelen i Helsingør, den 18. juli 1659, uten å ha avslørt sine medsammensvorne.
Ingen av Olufs bygningsverk er bevart, og han synes å ha blitt tildelt en mindre rolle i byggearbeidet enn sine berømte slektninger, muligens som følge av færre oppdrag i en situasjon med stagnasjon pga. krigshandlinger og en generell økonomisk avmatning.
Bill Ayers
William Charles «Bill» Ayers (født 26. desember 1944) er en amerikansk undervisningsteoretiker. Han er nå professor i pedagogikk ved College of Education ved Universitetet i Illinois. Han har der æresgraden Distingushed Professor og er kjent for en rekke bøker om undervisningsreformer, læreplaner og praktisk pedagogikk. Han har erfaring fra arbeid i skolen, særlig på småskoletrinnet.
Militant aktivist
På 1960-tallet var Ayers en ledende militant aktivist knyttet til bevegelsen Weatherman en organisasjon som, i kjølvannet av vietnamkrigen, stod for voldsaktivisme i USA. Ayers levde mange år på flukt, noe som han har skrevet om i boka Fugitive Days, en memoarbok. På grunn av politiets feil i etterforskningen ble saken mot ham frafalt.
Valgkampen 2008
I oktober 2008 anklaget Sarah Palin Barack Obama for å omgås Bill Ayers. Obama har bekreftet at de to, på et tidspunkt, har bodd i samme nabolag i Chicago og at de har møtt hverandre i forbindelse med styremøter for Woods Fund of Chicago, en hjelpeorganisasjon med base i Chicago. Undersøkelser gjennomført av CNN og The New York Times tyder imidlertid på at de to aldri har hatt noe nært forhold. Obama har også tatt offentlig avstand fra Weatherman og handlingene de stod bak.
Engelen (karavell)
På begynnelsen av 1500-tallet planlegger kong Hans for alvor en egen kongelig flåte. Han har fått inspirasjon av sin svigerfar, kong James av Skottland, og kjøper noen skip fra England og tre fra Skottland. Han får også løfte fra nederlenderne, hollenderne og friserne om forsyninger av folk og skip. Men han ønsker også å bygge to store krigsfartøy. På denne tiden lå Danmark i strid med Sverige om hvor vidt hansabyene skulle få handle med Sverige. Kongen hadde også fått underretning om at Bornholm ble utsatt for herjinger fra Lübeck, og han hadde et sterkt behov for å forsvare øya. Til dette trengte han en egen krigsflåte, for før 1500 hadde kongene helst rekvirert handelsskip og bestykket dem etter behov.
Ved festningen Engelborg på øya Slotø i Nakskov fjord, (syd på Falster), etablerer han et verft og setter i gang med byggingen av et meget stort orlogsskip, Engelen, på ca 1 400 tonn. Det blir Europas største skip, og det er Anders Bartum og broren Robert og flere andre som får oppdraget. Historikere mener skipet blir gjort ferdig og bestykket i Sønderborg. Omtrent samtidig starter kongen å bygge enda et orlogsskip, Maria, trolig i København, også det på omtrent samme størrelse.
I mai 1511 ble Jens Holgersen Ulfstand forfremmet som admiral for en godt utrustet flåte. Den bestod av flere skip med «Engelen» som flaggskip. Første gang det refereres til «Engelen» er i slaget ved Bornholm 1511, og da omtales skipet som «hun rager op som en Høne omgivet af sine Kyllinge». «Engelen» er på ca 42 meter og har 100 kanoner av ulike kalibre og en bemanning på 6-700 mann. Skroget blir ikke klinkbygget som det var vanlig å gjøre siden vikingtiden, men kravellbygget. Det kjennetegnes ved en glatt bordkledning, og man kunne bruke treverk av grovere dimensjoner.
Utseende
Det finnes ingen arbeidstegninger til skipet. Men det er noen ledetråder å ta fatt på når man vil forsøke å rekonstruere skipet.
Historikeren Arild Huitfeldt skriver at skipet var på 400 lester. Normalt lastevolum for handelsskip på den tiden var ca 100 lester. Et lastevolum på 400 lester tilsvarer 1400 registertonn.
Byggingen av skipet
Det tok flere år for å bygge et såpass stort skip, fra planlegging til ferdigstillelse. Først måtte man utarbeide tegninger og gjøre masseberegninger og starte med hogst av trær. Det gikk med ca 1000 eiketrær for å bygge «Engelen», dvs ca 2 ha skog. Kong Hans sørget først for å ødelegge Ravnsborg slik at de kunne gjenbruke steinene når de i 1508 begynte å anlegge en stor bedding på Slotø, ei lita ubebodd øy i Nakskov-fjorden. Slotø ble kjøpt av kong Hans i 1508 med det formål å bruke øya som et skipsverft til sin påtenkte store krigsflåte. Historikeren Arild Huitfeldt skriver at det straks ble satt i gang med å bygge to store orlogskip, "Engelen" og "Maria". Våren 1509 ble kjølen til «Engelen» lagt, og den ble bygd som råskip på Slotø og siden bestykket i Sønderborg våren og sommeren 1510. «Maria» ble sannsynligvis bygd i København i årene 1513-14. Det finnes en rapport fra 29. april 1510 til rådet i Rostock, hvor to tyske kjøpmenn forteller om et stort skip som er under utrustning i Sønderborg. Det må ha vært et usedvanlig stort skip, siden man valgte å sende rapport til byrådet.
Teori om svekket funksjonalitet på grunn av hogging
Grønlandsskipperen Asbjørn Starcke (1927-2014) har utviklet en teori om hva som kan ha skjedd med "Engelen" og hennes søsterskip "Maria". Det var liten eller ingen erfaring med å bygge så store skip i Danmark og Nord-Europa for øvrig. Starcke mener begge skipene nokså tidlig ble ødelagte i kjølen, ved at den mistet sin styrke og buet svakt oppover på midten, såkalt hogging. Skipsbyggerne klarte aldri å hindre kjølsprenging når de bygde store treskip. Begge skipene har etter få år mistet sin verdi, kunne ikke brukes i krigføring og var heller ikke sjødyktige på sikt.
AML
AML kan vise til:
Dysderidae
Dysderidae er en gruppe (familie) av edderkopper som tilhører undergruppen Haplogynae i gruppen Araneomorphae.
Utseende
Middelsstore til ganske store, slanke, sylindriske edderkopper, gjerne karakteristisk farget med rød forkropp og lyst gråbrun bakkropp. Chelicerene er rettet skrått fremover og giftklørne er påfallende lange. De har seks øyne som er ordnet i en halvsirkel.
Levevis
De er nattkaktive, jagende edderkopper som tilbringer dagen i en silkekokong under en stein eller lignende. Noen lever i huler. Den europeiske arten Dysdera crocata ser ut til å ha spesialisert seg på å jakte på skrukketroll. Denen artens lange giftklør kommer vel med når den skal trenge igjennom byttedyrenes kalkskall. Arten tar også biller. Trolig lever også mange andre av Dysdera-artene i stor grad av skrukketroll, mens slekten Harpactea er insektetere som helst finnes i varme, tørre skoger. Edderkoppene i denne familien jager etter byttet, som imidlertid bør være relativt langsomt siden edderkoppene selv er temmelig trege. De bygger ikke fangstnett.
Giftige arter
Det har blitt påstått at bittet fra Dysdera-artene skal kunne medføre noe ubehag, men giften deres har ikke blitt undersøkt nærmere. De er ikke farlige, men de store kjevene med lange giftklør skulle tilsi at disse edderkoppene bør behandles med respekt.
Utbredelse
Familien har tyngdepunktet av sin utbredelse i middelhavsområdet, men arten Dysdera crocata er spredt med mennesker over hele Jorda. Den naturlige utbredelsen er i den palearktiske sone, med noen få arter i tillegg i Sør-Amerika. Familien er svært artsrik i det sørlige Europa der det er funnet 158 arter bare i slekten Dysdera, 43 av disse lever bare på Kanariøyene. Også slekten Harpactea er svært artsrik, med over 150 arter, 78 av dem i Europa. Dysdera crocata skal være funnet i Norge én gang for lenge siden, men det er usikkert om dette er korrekt siden det ikke er bevart noe beleggseksemplar.
Valkas fylke
Valka fylke var en forvaltningsenhet nord i Latvia, med grense mot Estland. Det ble avskaffet i 2009. Administrativt sentrum var Valka.
Bryggen Kunstskole
Bryggen Kunstskole ble etablert i 2001 og ligger på verdensarvstedet Bryggen i Bergen. Skolen holder til i det eldste helt bevarte hus på Bryggen, Arent Meyers Kjeller fra 1666.
Tomás Rincón
Tomás Eduardo Rincón Hernández (født 13. januar 1988) er en venezuelansk fotballspiller som spiller for den italienske klubben.
Den 3. januar 2017 skrev han under for Juventus til 30. juni 2020. Han kom fra Genoa for 8 millioner euro. Overgangen kan øke med 1 million euro etter hvert.
Han er den første fotballspilleren fra Venezuela som spiller for Juventus.
Jacob Carstensen
Jacob Carstensen (født 10. september 1978) er en dansk svømmer.
Han representerte Danmark under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i forsøksheatet på 200 meter fri.
Palmach
Palmach (hebraisk: פלמ"ח, et akronym for Plugot Maḥatz) var en regulær operativ Haganah-kampenhet som ble etablert i Palestina under andre verdenskrig i 1941. Enheten var aktiv til 1948 og opererte under Palestinamandatet.
Historie
Enheten ble etablert av det britiske militære og Haganah med det formål å beskytte Palestina mot trusselen fra Nazi-Tyskland.
Etter den britiske seier ved El Alamein i 1942 gav britene ordre til oppløsning og avvæpning av Palmach. Dette medførte at hele organisasjonen gikk under jorden. Den britiske beslutning medførte at finansieringen av den nå illegale organisasjonen Palmach opphørte. Det ble besluttet at undergrunnsbevegelsen skulle være selvfinansierende ved å la Palmachsoldatene arbeide i kibbutzene med blant annet landbruksarbeide mot at de beskyttet kibbutzen. Palmach-soldatene skulle hver måned utføre åtte dagers militærtrening, fjorten dagers arbeide og ha syv fridager.
Mellom 1945 og 1946 utførte enheter fra Palmach flere angrep på britisk infrastruktur, broer (blant annet Allenby-broen 19. juni 1946), jernbaner, radarstasjoner og politistasjoner. Aktivitetene stoppet ikke etter Sorte sabbat (29. juni 1946), da britiske styrker utførte massearrestasjoner av Palmach- og Haganah-ledere.
Palmachenheter hadde en hovedrolle i den arabisk-israelske krig i 1948. Etter krigen ble Palmach overført til den nyopårettede israelske hær.
Medlemmene av Palmach (Palmachniks) bidro senere til å danne ryggraden i den israelske hær og levere fremtredende politikere, blant andre general Moshe Dayan og statsminister Yitzhak Rabin.
Kjente medlemmer
Kjente kulturpersonligheter som hadde vært med i Palmach:
Lisa Maria Potthoff
Lisa Maria Potthoff (født 25. juli 1978 i Berlin) er en tysk skuespillerinne.
Hun vokste opp i München, og studerte ved Schauspiel München. Fra 1995 fikk hun roller i fjernsynsserier. I senere år har hun hatt hovedroller i flere spillefilmer, bl.a. som bruden Sophie i den sorte komedien Die Bluthochzeit, som kjæresten Nadja i Soloalbum eller som Susanne, manageren for et homsefotballag i Männer wie wir.
Fylkesvei 6354
Fylkesvei 6354 (Fv6354) går mellom Botngård og Haugen i Ørland kommune.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 113 (Sør-Trøndelag).
Chrysopolomidae
Chrysopolomidae er en artsfattig familie av sommerfugler som bare er kjent fra Afrika. De har sneglelignende larver i likhet med familien sneglespinnere (Limacodidae), og navnet "Afrikanske sneglespinnere" har blitt foreslått for familien. Lite ser ut til å være kjent om denne gruppen.
Utseende
Kraftig bygde, middelsstore sommerfugler med brede, mer eller mindre avrundede vinger, gjerne lysbrune på farge, ofte med mørkere flekker eller tverrbånd.
Industriell økologi
Industriell økologi er studiet av material- og energiflyt i industrielle systemer. Den globale industrielle økonomien kan sees som et nettverk av industrielle prosesser som henter ressurser fra jorda og omformer disse ressursene til varer som kan bli kjøpt og solgt for å møte menneskehetens behov. Industriell økologi søker å kvantifisere materialflyten og dokumentere de industrielle prosessene som gjør at det moderne samfunnet fungerer. Industrielle økologister er ofte opptatt av innvirkningene som industriell aktivitet har på miljøet, som planetens tilgang på naturressurser og som problemene rundt avfallshåndtering. Industriell økologi er et ungt, men voksende og tverrfaglig forskningsfelt som kombinerer aspekter fra ingeniørvitenskap, økonomi, sosiologi, toksikologi og naturvitenskap.
Maximilian Brückner
Maximilian Brückner (født 10. januar 1979 i München i Bayern) er en tysk film-, fjernsyns- og teaterskuespiller.
Industriell økologi
Industriell økologi har blitt definert som en «system-basert, tverrfaglig diskurs som søker å forstå oppførsel som oppstår i komplekse integrerte menneske/natur-systemer». Feltet tilnærmer seg tema om bærekraftighet ved å undersøke problemer fra flere perspektiver, vanligvis involverer det aspekter fra sosiologi, miljøvitenskap, økonomi og teknologi. Navnet kommer fra ideen om at natursystemene bør bli brukt som modell for å forstå hvordan vi skal designe bærekraftige industrisystemer.
Maximilian Brückner
Han har fått flere priser.
Gulehavsmåke
Gulehavsmåke eller amurdvergmåke (Saundersilarus saundersi) er en kystbunden overflatebeitende sjøfugl i den monotypiske slekten Saundersilarus Dwight, 1926 og tilhører gruppen av måker (Larinae). Også arten er monotypisk. Gulehavsmåka er en trekkfugl som i hovedsak hekker langs kysten av Gulehavet og overvintrer lenger sør i Øst-Asia og Sørøst-Asia. Arten er oppført på IUCNs rødliste og er ifølge BirdLife International sårbar.
Taksonomi
Gulehavsmåke var tidligere plassert i slekten Larus, herunder også tidvis i underslekten L. (Saundersia), men den skiller seg fra disse fuglene, blant annet gjennom et mer komprimert nebb og begrensninger i svømmehuden mellom tærne. Noen plasserer arten i slekten Chroicocephalus, men dette savner (i øyeblikket) bred støtte.
Gulehavsmåke er ifølge Norsk navnekomité for fugl (Norsk Ornitologisk Forening) rett norsk navn på denne arten, men betegnelsen amurdvergmåke blir også godtatt av komitéen.
Biologi
Gulehavsmåke er en svært liten måkeart som regnes med til 2-års måkene. Den blir omkring 29–32 cm lang og veier typisk 170–220 g. Vingespennet utgjør normalt cirka 87–91 cm. Fjærdrakten er klassisk hvit på undersiden og grå på oversiden. Arten har sort hodehette og et tydelig avlangt sort felt på undervingen i hekketiden. Den har også en karakteristisk halvmåneformet hvit ring i bakkant av de mørke øynene i denne perioden. Stjerten har hvite halefjær med sorte tupper. Nebbet er relativ kort og sort. I vinterdrakt mister den hodehetten og det ganske store sorte feltet på undervingen blir langt mindre markant.
Arten er hekker langs kysten av Øst-Kina, fra Liaoning gjennom Hebei og Shandong til Jiangsu, samt sporadisk langs vestkysten av Koreahalvøya. Fuglene overvintrer fra Sør-Korea og det sørlige Japan og videre sørover til det nordlige Vietnam. BirdLife International anslo i 2011 bestanden av voksne individer til omkring 14 400 individer, noe som røffelig tilsvarer en totalpopulasjon på cirka 21 000–22 000 individer. Bestanden har i senere år hatt negativ utvikling, en trend man forventer vil forsterke seg over de neste tre generasjonene (18 år).
Inndeling
Inndelingen i første kolonne følger i hovedsak Taxonomy in Flux og er i henhold til Boyd (2016). Inndelingen i andre kolonne følger HBW Alive og er i henhold til Burger, Gochfeld & Bonan (2018). I begge tilfeller følger norske navn på grupper og arter Norsk navnekomité for fugl i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017). Norske arts- og gruppenavn i parentes er imidlertid ikke offisielle, men kun midlertidige beskrivelser.
Stefan Herbst
Stefan Herbst (født 17. mai 1978) er en tysk svømmer.
Han representerte Tyskland under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i forsøksheatet på 200 meter fri.
Max von Sydow
Max von Sydow (født Carl Adolf von Sydow; født 10. april 1929 i Lund i Sverige, død 8. mars 2020 i Provence ) var en svensk-fransk skuespiller og regissør. Han ble i 2002 fransk statsborger.
Bakgrunn
Max von Sydow var sønn av professor Carl Wilhelm von Sydow og friherrinnen Greta Rappe.
Etter artium (1947) gikk von Sydow på Dramatens elevskola (sammen med blant andre Jan-Olof Strandberg, Allan Edwall, Margaretha Krook, Ingrid Thulin, Yvonne Lombard og Jan Malmsjö) 1948–1951.
Karriere
Han ble så ansatt ved byteateret i Norrköping-Linköping 1951–1953. von Sydow er spesielt kjent for sitt samarbeid med den svenske filmskaperen Ingmar Bergman. På slutten av 1950-tallet dro han stor nytte av Bergmans dramatiske evner, for eksempel i teateroppsetninger som Peer Gynt, Misantropen, Värmlänningarna, Sagan og Faust. De to sistnevnte gjestspilte med stor suksess i Paris og London. I 1958 ble han tildelt utmerkelsen Thaliapriset. I årene 1960–1972 var han igjen ved Dramaten og kom igjen tilbake dit en periode i årene 1988–1994.
I de filmene som fulgte ble han Bergmans særlige tolker av eksistensiell kamp og grubling, som i Vargtimmen, Nattvardsgästerna, Jungfrukällan, Såsom i en spegel, Skammen, En passion, Nära livet, Ansiktet og Beröringen. Rollen som korsfareren som spiller sjakk med døden i Det sjunde inseglet vakte internasjonal oppmerksomhet.
Han er kjent fra en rekke amerikanske filmer, blant annet Exorcisten (1973), superskurken Ernst Stavro Blofeld i James Bond-filmen Aldri si aldri (1983), Hannah og hennes søstre (1985), Judge Dredd (1995), Minority Report (2002) og Robin Hood (2010) og i nordisk sammenheng fra filmer som Utvandrerne, Nybyggerne, Pelle Erobreren og Hamsun, den svenske tv-serien Utvandrerne og Game of Thrones.
Han fremstilte Jesus i filmen The Greatest Story Ever Told, og dessuten Satan i filmen Needful Things, og er dermed den eneste skuespiller som har fremstilt begge disse skikkelsene på film.
Ekteskap
Han var 1951–1979 gift med Christina «Kerstin» Olin (1926–1998) og var fra 1997 og til sin død gift med den franske dokumentarfilmmakeren Catherine Brelet.
Kulturdepartementet sin nynorskpris for journalistar
Kulturdepartementet sin nynorskpris for journalistar er en journalistpris som ble opprettet i forbindelse med åpningen av Nynorsk mediesenter i NRK i 2004. Målet med prisen er å bidra til økt bruk av nynorsk i media, og å gi en oppmerksomhet hvert år til en journalist som har utmerket seg med levende og godt nynorsk i media og som gjennom arbeidet sitt har gitt nynorsken status og innpass på nye område.
Prisen er på 75 000 kroner (tidligere 50 000 kr) og et kunstverk. Prisen ble delt ut første gangen i 2006.
Børøya
Børøya (nordsamisk: Bierák) er ei lita øy i Hadsel kommune i Nordland. Øya ligger i Langøysundet, mellom Langøya og Stokmarknes på Hadseløya. Mellom Børøya og Hadseløya går Børøysundet. Børøya har et areal på 1,4 km² og høyeste punkt er 52 moh.
Fylkesvei 82 (tidligere europavei 10) går over øya. I øst går Hadselbrua over til Langøya (med veien på lang fylling på hver side av brua). I vest krysser Børøybrua det smale Børøysundet over til Stokmarknes.
På Børøya finnes et stort boligområde, men også flere bedrifter. Skretting AS fòrfabrikk og Nordlaks AS lakseslakteri og produksjonsanlegg ligger på øya. Det gjør også et mindre skipsverft med slipp, og en bensinstasjon. Miljøselskapet Reno-Vest IKS har en gjenvinningsstasjon på øya. I tillegg finnes flere andre bedrifter på øya. I mange år lå et kjøpesenter på Børøya, men bygget er nå tatt i bruk av NorEngros Helseservice Engros. Et turistsenter ligger på vestsiden av øya, like ved Børøybrua. Børøya har også småbåthavn og barnehage.
Historie
Hadsel kommune kjøpte Børøya i 1963, og prosjekterte bolig- og industriområder på øya. Kommunen finansierte og bygde brua over til øya; den ble offisielt åpnet 1. juli 1967. Et dagligvaresenter ble etablert på Børøya i 1971.
Strid om brutrasé
Da bruforbindelsen mellom Hadseløya og Langøya skulle planlegges, ønsket Hadsel kommune at brua skulle bygges rett over Langøysundet fra Børøya til Hov ved Sandnes på Langøya. Et annet alternativ var å bygge bru fra Skagen eller Bitterstad lenger øst på Langøya, til Hadselhamn eller Andvågen øst for Stokmarknes. Hadsel kommune var negative til det forslaget, siden det ville lede trafikken utenom både Stokmarknes og Børøya. Traséen som til slutt ble valgt, etter het debatt i Hadsel kommunestyre, gikk fra Bitterstad på Langøya til Børøyas østside, og med vei over Børøya fram til Børøybrua. Striden om trasévalget forsinket byggingen av Hadselbrua, men brua ble åpnet 1. juli 1978.
Haldis Halvorsen
Haldis Halvorsen (født 22. september 1889 i Dale i Sunnfjord, død 17. august 1936 i Høyanger) var en norsk operasanger (mezzosopran).
Halvorsen var datter av sogneprest Edvard Johan Michelsen og Helene Sofie Ziesler Smith. Fra 1907 til 1912 studerte hun sang hos Marie Irgens i Kristiania og fortsatte deretter sine studier i Berlin. Hun hadde sin sangdebut i Kristiania i 1912. I 1915 giftet hun seg med fiolinisten Leif Halvorsen.
Halvorsen uroppførte flere verker av norske komponister, bl.a. «Ave Maria» opus 4 og Mignon – Zwei Gedichte von Goethe opus 7 av Fartein Valen. Sistnevnte verk var også dedikert til Halvorsen.
Arturo Tabera Araoz
Arturo Tabera Araoz (født 29. oktober 1903 i Barco de Avila i Spania, død 13. juni 1975 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler.
Han var erkebiskop av Pamplona 1968–1971, prefekt for Kongregasjonen for gudstjenesten 1971–1973, og prefekt for Kongregasjonen for ordensfolket 1973–1975.
Han ble kreert til kardinal i 1969.
Molde Volleyballklubb
Molde Volleyballklubb (stiftet 6. mars 1973) er en norsk volleyballklubb fra Molde. På begynnelsen av 2000-tallet var klubben inaktiv, men den ble vekket til live igjen ved at KFUM Molde bestemte seg for å fortsette aktiviteten i Molde VBK.
Lag
Klubben hadde sesongen 2017/18 ett herrelag i 1. divisjon og ett damelag i 2. divisjon. Sesongen 2018/19 var det kun ett herrelag i 2. divisjon. Klubben har også flere juniorlag som har kvalifisert seg til NM. Flere unge spillere har de siste årene hevdet seg i NM i sandvolleyball.
Maximos IV Saigh
Maximos IV Saigh M.S.S.P. , opprinnelig Amine Rizkallah Saigh (født 10. april 1878 i Aleppo i Syria, død 5. november 1967 i Beirut i Libanon), var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var melkittisk-katolsk patriark av Antiokia 1947–1967.
Prest
Amine Rizkallah Saigh ble presteviet den 17. september 1905.
Erkebiskop av Tyros
I 1919 ble han valgt til erkebiskop (erkeepark) av Tyros. Den 30. august 1919 ble han bispeviet av patriark Demetrius I Qadi; medkonsekrerende var biskop Ignazio Homsi og erkebiskop Flaviano Khoury.
Erkebiskop av Beirut
I 1933 ble han erkebiskop av Beirut og Jbeil.
Patriark
Den 30. oktober 1947 ble han i Ain Traz valgt til patriark av den melkittiske kirkes Hellige Synode.
Han deltok under Annet Vatikankonsil. Der fremstod han som ev vektig forsvarer at de orientalske kirkes egenart. Dette gav ham ren høy stjerne hos de gresk-ortodokse observatører og anerkjennelse fra den gresk-ortodokse kirkeleder Athenagoras I, den økumeniske patriark av Konstantinopiel.
Om liturgisk språk i liturgien fremholdt han i en tale på fransk til konsilsfedrene: ''«Ethvert språk er et liturgisk språk. […] Latin er et dødt språk, men kirken er levende.»''
Kardinal
Han ble kreert til kardinal av pave Paul VI den 22. februar 1965. Tidligere hadde han nektet tre ganger den æren med den begrunnelse at «for en patriark å akseptere et kardinalat er forræderi». Patriark Maximos IVs innvendinger var forankret i historie og ekklesiologi: han fremholdt at patriarkene i de østlige kirker var overhoder for deres respektive kirker og etterfølgere til deres respektive apostoliske røtter, kun er understilt den romerske pave, men var ikke underordnet kardinalene hvis historisk-teologiske posisjon var medlemmer av det mest betrodde og viktie presteskap i bispedømmet Roma. Patriark Maximos IV mente også at det at rangen som patriark som bare var underordnet paven, gjentatte ganger hadde blitt bekreftet av tidligere økumeniske konsiler, og aldri eksplisitt opphevet av noen pave. Som sådan ville det være upassende for ham eller andre østkirkelige katolske patriarker å akseptere rangen som kardinal som innebar å bli gjort til et titulærmedlem av den latinske kirke med en underordnet geistlig rang i motsetning til at de var ledere for sine respektive kirker og etterfølgere til deres respektive apostoliske seter forent under ledelse av den øverste pave.
Den 11. februar 1965 dekreterte pave Paul VI at østlige patriarker som er opphøyet til kardinalskollegiet skulle tilhøre rangordenen kardinalbiskoper, og da rangert etter suburbikal-kardinalbiskopene, videre at de ikke ville være å betrakte som del av det romerske presteskap og ikke ville bli tildelt noe romersk suburgikarbispedømme, noen tittelkirke eller titteldiakonia; at deres tilordning som kardinaler ville være deres egen patriarkalske stol. Pave Paul VIs dekret tilfredsstilte mange av patriark Maximos' motforestillinger, og han aksepterte sin promovering til rang av kardinal. Han ble kardinalbiskop i konsistoriet 22. februar 1965 og mottok den røde birett den 25. februar 1965.
Patriarkens aksept utløste protest fra Elias Zoghbi, patriarkalvikar for Alexandria, Kairo og Sudan. Han motsatte seg den melkittiske patriarks aksept av kardinalsrangen med den begrunnelse at «lederen for en østlig katolsk kirke ikke skulle besitte et underordnet embede innen den latinske ritus», og i protest mot patriark Maximos' aksept trakk Zoghbi seg som patriarkalvikar. Patriarken holdt en tale 14. mars 1965, der han klargjorde sine grunners for å akseptere rangen, og hvordan pave Pauls dekret endret kardinalkollegiets karakter: det var ikke lenger bare en institusjon innenfor den latinske kirke, men var nå senatet til hele den katolske kirk, og en østkatolsk patriark som ble kardinal ikke lenger godtok en underordnet rang i den latinske kirkes kleresi. Kardinkollegiet var nå en måte for paven å utvide til de østlige patriarkene den ekstra rolle det var å hjelpe ham med å styre den universelle kirke.
Den 22. november 1965 ble han tildelt kirken Santa Maria in Cosmedin for religiøse feiringer mens han var i Roma. Han ble ikke tildelt den romerske diakonitittelen knyttet til kirken slik han ville ha blitt hvis han ikke var en østlig patriark. Tittelen som kardinaldiakon av Santa Maria i Cosmedin ble beholdt av kardinal Francesco Roberti, som hadde mottatt denne tittelkirken den 15. desember 1958 og beholdt den til 26. juni 1967.
I oktober 1966 fikk patriark Sayegh medisinsk behandling ved Curie-stiftelsen i Paris for en svulst på venstre øyelokk. Helsen hans ble dårligere da han kom tilbake til Damaskus, og den 8. oktober 1967 reiste Maximos til Beirut for ytterligere kreftbehandling.
Han døde 5. november 1967 i Beirut i en alder av 89 år. Han ble etterfulgt av patriark Maximos V Hakim.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
2. egyptiske dynasti
Selv om bevis fra arkeologiske undersøkelser av tidsepoken er meget knappe, sett i kontrast til data fra første og tredje dynasti, er det indikasjoner av betydningsfulle institusjonelle og økonomiske utviklinger i andre dynasti.
Monarker
Identiteten til de neste to eller tre herskerne er uklare og usikre: vi kan ha begge Horus-navnene eller Nebty (i betydningen to fruer)-navnene og deres fødenavn for disse herskerne; de kan også være helt og holdent forskjellige enkeltpersoner; eller de kan være legendariske navn. Til venstre er de herskere som de fleste egyptologer plasserer her; til høyre er navnene som til sist kommer fra Manethos Aegyptica:
Med den siste hersker, er det igjen enighet:
Selv om Manetho hevder at hovedstaden var Thinis, den samme som under første dynasti, ble minst de første tre faraoene gravlagt i Saqqara, noe som antyder at maktens senter hadde flyttet til Memfis. Videre enn dette kan lite bli sagt om hendelsene i denne perioden; de årlige nedtegnelsene på Palermosteinen har kun overlevd for slutten av styret til Nebra og for deler av den til Nynetjer. En viktig hendelse som muligens skjedde under styret til Khasekhemwy: mange egyptologer har lest hans navn («De to makter har oppstått») som et minne om foreningen av Øvre og Nedre Egypt under ham.
Andreas Moe
Ole Andreas Moe (født 3. oktober 1883 i Trondhjem, død 7. juli 1956 samme sted) var en norsk kjøpmann, konsul og politiker (H). Han var ordfører i Trondhjem fra 1926 til 1930.
Familie og yrke
Familien bodde i en bygård i Olav Tryggvasons gate 31, hvor de også drev firmaet Andreas Moe Glas & Stentøi (senere Andreas Moe Glasmagasin), som faren hadde etablert i 1880. Firmaet drev grossist- og detaljvarehandel i finere glass, stentøy og porselen. Faren døde i 1896, så moren eide firmaet frem til Andreas og hans brødre Harald og Vilhelm kunne overta i fellesskap. Andreas ble disponent i 1907 og eneeier i 1936. I mellomtiden hadde han gått handelsgymnaset i Kristiania, praktisert hos Emil Olsen & Comp. og gått i lære ved glassmagasin i Frankrike, England og Tyskland.
Han giftet seg i 1921 med Sigrid (Sissi) Tønseth, datter av tilsynsmann og revisor Ernst Andreas Tønseth og Margrethe Selsbak. De eide frem til 1936 en villa, Haugen, i Håkon Jarls gate 12 på Øya.
Politiske og offentlige verv
Moe var medlem av Trondheim bystyre og formannskap 1917–1934, i perioden 1926–1930 som ordfører. Blant hans nærmeste politiske fortrolige var Ivar Lykke og Francis Kjeldsberg. I årene Moe var ordfører, flyttet kommunestyrelsen fra Rådstuen i Kongens gate 2 til dagens rådhus i Munkegaten 1. Spørsmålet om byens navn var oppe i bystyret mange ganger i perioden Andreas Moe var ordfører. Olavsjubileet og Trøndelagsutstillingen i 1930 (900 år etter slaget på Stiklestad) satte også preg på hans ordførerperiode.
Han var styreformann ved det psykiatriske sykehuset på Østmarka 1932–1956 og styreformann ved Trondhjems Handelsgymnasium. Han hadde også verv i noen byens sentrale bedrifter, så som formann i direksjonen i Trondhjems Sparebank 1942–1953 og Det Nordenfjeldske Dampskibsselskab fra 1946, og ordfører i representantskapet i Adresseavisen 1927–1956. I 1945 ble han formann i børs- og handelskomiteen ved Trondheim Børs.
Andreas Moe var spansk konsul i Trondhjem 1912–1924.
Krigsfangenskap
Under andre verdenskrig ble Andreas Moe arrestert 4. oktober 1944 og satt fengslet på Vollan inntil han 24. oktober 1944 ble overført til Berg internerings- og krigsfangeleir ved Tønsberg. Der satt han satt i fangenskap inntil han ble løslatt 28. mars 1945.
Sykdom, død og begravelse
Han døde på Røde Kors klinikk i Trondheim etter å ha blitt operert for et magesår, som viste seg å være en mer alvorlig tilstand. Han ble begravet på Domkirkegården.
Utmerkelser
Andreas Moe ble utnevnt til ridder av den franske Æreslegionen i 1925.
Rodrigo Castro
Rodrigo Castro (født 21. desember 1978) er en brasiliansk svømmer.
Han representerte Brasil under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i forsøksheatet på 200 meter fri.
Børøybrua
Børøybrua er en platebro som går over Børøysundet mellom Børøya og Stokmarknes på Hadseløya i Nordland. Sammen med Hadselbrua knytter den Hadseløya til Langøya. Børøybrua er 326 meter lang og har 15 meter seilingshøyde. Den er en del av fylkesvei 82, og var frem til Lofast ble åpnet en del av europavei 10.
Børøybrua ble offisielt åpnet 1. juli 1967, som den første av de lengre bruene i Vesterålen. Hadsel kommune finansierte og bygde brua, etter at kommunen hadde kjøpt Børøya i 1963. Børøybrua fikk påbygd fortau på 1980-tallet.
Saint-Pierre-Cognet-demningen
Saint-Pierre-Cognet-demningen er en demning for flomkontroll med eget vannkraftverk i Frankrike, anlagt i elva Drac, ei sideelv til Rhône. Anlegget ligger i Cognet kommune nær byen La Mure i departementet Isère, i luftlinje rett sør for byen Grenoble. Eier er Electricité de France.
Demningen ligger der øvre Drac møter den høytliggende sideelva La Roizonne. Vannkraftverket ligger litt nedenfor demningen, der hvor Monteynard-reservoaret starter.
Haukeland sjukehus holdeplass
Haukeland sjukehus holdeplass er en underjordisk holdeplass på Bybanen i Bergen. Holdeplassen er en del av Bybanens byggetrinn 4, som går fra Kaigaten til Fyllingsdalen terminal. Stasjonen ligger ved Haukeland universitetssykehus. Holdeplassen ligger 30 meter under bakken og skal være tilgjengelig via 25 meter lange rulletrapper. På gulvet til holdeplassen er det blitt installert et stort kunstverk av Inger Johanne Rasmussen. Holdeplassen er ventet å bli den travleste av alle bybaneholdeplassene med 7000 daglige passasjerer. I tilknytning til bybaneholdeplassen under bakken, er det bussholdeplasser på gatenivå i Haukelandsveien.
A Guy Is a Guy
«A Guy Is A Guy» er en populærmusiksang, skrevet av Oscar Brand, som ble publisert i 1952.
Den har sin opprinnelse i en britisk sang «I Went to the Alehouse (A Knave Is a Knave)» og daterer seg til 1719. Under den andre verdenskrig sang soldater en vågal sang basert på «A Knave Is a Knave» med tittelen «A Gob Is a Slob». Oscar Brand renset opp teksten og skrev denne sangen basert på den.
Den best kjente versjonen er med Doris Day, Paul Weston orchestra. Innspillingen ble gjort 7. februar 1952 og utgitt av Columbia Records med katalognummer 39673. Den andre siden var «Who Who Who».
Sangen ble også spilt inn på plate av Ella Fitzgerald i 1951 og av den australske sangeren June Miller with Les Welch and his orchestra i mai 1952.
Norsk versjon
Erik Diesen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «En mann er en mann».
Listeplassering
Doris Days versjon kom på Billboard Best Sellers In Stores-listen 7. mars 1952 og lå der i 19 uker med nummer fire som høyeste plassering. (Ifølge noen kilder nådde den nummer én på listen).
Nynorsk mediesenter
NRK Nynorsk mediesenter ble opprettet 2. september 2004 som en del av NRK Sogn og Fjordane i Førde. Senteret er et nasjonalt kurs og kompetansesenter for bruk av nynorsk i media.
Blant årsakene til opprettelsen var å bidra til økt bruk av nynorsk i NRK. Blant annet viste det seg at antall nynorskbrukende journalister i NRK gikk tilbake fra 19 % til 13 % i perioden 1988 til 2003. Nynorsk i NRK var sterkt knyttet til distriktskontorene samt til nyheter. Bare 5 prosent av de som arbeidet med barne- og ungdomsprogram benyttet nynorsk.
Mediesenteret tar opp et kull på fem nynorskpraktikanter hvert halvår, som får et intensivkurs i journalistikk, der studentene får praktisk erfaring i form av praksis i NRK-systemet. I tillegg arrangeres kurs for andre.
Det var daværende kirke- og kulturminister Valgerd Svarstad Haugland som åpnet senteret, noe hun hadde engasjert seg i personlig.
Kamov
Kamov («Камов») er et byrå for utvikling av helikoptere opprettet i Sovjetunionen i 1948. Byrået er oppkalt etter Nikolaj Ilitsj Kamov som allerede hadde utmerket seg etter den andre verdenskrig med sine lette helikoptre. Byrået har utviklet en rekke forskjellige modeller for både militært og sivilt bruk, og har utmerket seg som leverandør av helikoptre til den sovjetiske marine. Kamov leverte sin første modell i form av Ka-10 i 1950, og skiller seg fra andre produsenter ved at de fleste modellene bruker to kontraroterende rotorer i motsetning til den mer vanlige konfigurasjonen med én hovedrotor og halerotor.
Chris Evert
Christine Marie Evert (født 21. desember 1954) er en amerikansk tidligere tennisspiller.
Hun ble født og vokste opp i Fort Lauderdale, Florida. Hun ble trent av sin far, en profesjonell tennisspiller, og utviklet seg raskt til å bli landets fremste spiller i klassen under 14 år. 18 år gammel debuterte hun som profesjonell spiller. Hun fikk raskt stort medietekke, og som 20-åring kom havnet hun i rampelyset da hun vant sin første Grand Slam-tittel og på grunn av romansen med tennisstjernen Jimmy Connors.
Chris Evert vant fire US Open-titler på rad mellom 1975 og 1978. Hun vant US Open igjen i 1980 og 1982. Hun var nesten uslåelig på grus, og vant French Open sju ganger.
Da Chris Evert la opp etter 1989-sesongen, hadde hun vunnet 18 Grand Slam-titler.
Hun giftet seg i 2008 med den australske golfspilleren Greg Norman.
Marit Lange
Marit Ingeborg Lange (født 22. januar 1943) er kunsthistoriker som var mangeårig leder ved Nasjonalgalleriets Maleri- og skulpturavdeling, senere seniorforsker samme sted. Hun tok dr. philos.-grad ved det humanistiske fakultet ved UiO i 1996 med avhandling med tittel Harriet Backer. Marit Lange er gift med professor Magne Malmanger.
Kunstneren Olaf Lange var onkel av far til Marit Lange.
Gambisk dalasi
Dalasi er myntenhet i Gambia i Vest-Afrika.
1 dalasi = 100 bututs.
Mynter finnes (i 2004) i 5, 10, 25 og 50 bututs, samt 1 dalasi.
Sedler er pålydende (i 2004) 5, 10, 25, 50 og 100 dalasi.
Hege Ask
Hege Ask (født 25. desember 1975) er en norsk tidligere ishockeyspiller. Hun spilte løper på Vålerenga Hockey, og på det Norges kvinnelandslag i ishockey og har 64 landskamper for Norge. Hun har også spilt for Flatåsen IL, Astor Ishockeyklubb og Furuset IF. Hun la opp for VIF i 2013.
Latvias fylker
Latvia hadde inntil 2009 26 fylker og syv byer med særskilt status. Kommunalreformen i 2009 avskaffet fylkene og opprettet 110 kommuner og ni bykommuner.
Tyskerjente
Også i Danmark ble kvinner med tysk kjæreste omtalt som «tyskertøse(r)».
Kvinnenes bakgrunn
Forskeren Kari Helgesen gjennomgikk politiarkivet i Molde for sommeren 1945 og konkluderte med at en «gjennomsnittlig tyskertøs» i Molde var født ca. 1921, kom fra en landkommune nær Molde, var vokst opp i et hjem med begge foreldre og beskjeden økonomi, far var fisker eller bonde, hun selv fikk ingen utdannelse utover folkeskolen, og var ansatt som hushjelp i en by eller et tettsted i hjemfylket. Av vedlagte fotografier fremgikk at kvinnene hadde et alminnelig pent utseende.