cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Graskammygg
Utseende
En liten til middelsstor (lengde gjerne 4,5 – 7 mm), blankt svart hårmygg. Som andre arter i slekten Dilophus har den to tverr-kammer av pigger på ryggsiden av forkroppen (thorax), og for-leggen (protibia) har kraftige pigger nær midten og i en krans rundt spissen. Hos denne arten er piggene midt på for-leggen vanligvis ordnet 3 + 1, der de tre står på en linje og den fjerde er noe nærmere spissen av leggen, men dette kan variere. Både kroppen og beina er blankt svarte hos begge kjønn. Hannen har glassklare vinger, det beste feltkjennetgnet er at de fremste vingeårene er svarte (hos de andre norske artene er de lyst brunlige). Vingemerket (pterostigma) er middels tydelig. Elles kjennes arten på visse detaljer ved de ytre kjønnsorganene. Hunnen kjennes lett på at vingene er svarte. Larven er hvit med mørkebrun hodekapsel, kroppen virker forholdsvis glatt i motsetning til larven til vanlig kammygg (Dilophus femoratus), som den ofte finnes sammen med.
Levevis
Arten kan påtreffes i mange ulike, åpne miljøer, men ikke i skog. Mest tallrik er den på dyrket mark. Som den eneste av de norske hårmyggene har den to generasjoner hvert år, vår-generasjonen flyr i mai og høst-generasjonen i august – september. Hannene svermer i to – tre meters høyde over bakken. Ulikt arter i slekten Bibio holdes bakbeina bakover, ikke rett ned. Bakkroppsspissen er påfallende bøyd opp over ryggen slik at myggene kan ligne flygende fiskefluer. Begge kjønn finnes ofte på blomster der de spiser nektar og trolig også pollen, det er trolig at spesielt vår-generasjonen kan være viktig som pollinator av enkelte planter. Larvene spiser i stor grad planterøtter og kan enkelte ganger gjøre betydelig skade på eng, plener, fotballbaner og torvtak. Skadene er flekkvise fordi larvene holder sammen i tette klynger. Det er spesielt vår-generasjonen som kan gjøre skade på ettervinteren og tidlig på våren. På den andre siden er disse myggene, siden de er svært tallrike og lette å fange, trolig viktig mat for noen fugler og rovinsekter, blant annet blir de fanget i store mengder av noen dansefluer (Empididae). Enkelte ganger har denne arten spektakulære massesverminger der disse fluene forekommer i svære mengder.
Utbredelse
Arten er vanlig over det meste av Europa, unntatt i de tørreste områdene. Fra Norge kjennes det bare ett funn før 1990 (fra Tjøme, Vestfold) men deretter har arten spredt seg mye. Den er i dag vanlig langs kysten til og med Hordaland og forekommer i alle fall nord til Sognefjorden. Det er sannsynlig at den har blitt spredt ved at larvene har blitt transportert med gresstorv.
Xstrata
Xstrata plc er et flernasjonalt gruveselskap som er notert både på London-børsen og Zürich-børsen. Hovedkontoret ligger i Zug i Sveits, og selskapet er del av FTSE 100 Index.
Selskapet har betydelig operasjoner i 18 land (Australia, Argentina, Brasil, Canada, Chile, Colombia, Den dominikanske republikk, Tyskland, Jamaica, Ny-Caledonia, Norge, Papua Ny-Guinea, Peru, Sør-Afrika, Spania, Tanzania, USA og Storbritannia) og det er en betydelig produsent av kobber, coking kull, thermal coal, nikkel, ferrokrom, vanadium og sink. De er også involvert i produksjon av aluminium, gull, bly and sølv.
Etter oppkjøp av Falconbridge eide selskapet Xstrata Nikkelverk utenfor Kristiansand. I 2013 fusjonerte Xstrata med Glencore.
Sanomi
«Sanomi» er en belgisk sang og var Belgias bidrag til Eurovision Song Contest 2003. Sangen ble framført av gruppa Urban Trad på et kunstig språk. Låten er skrevet av Yves Barbieux. Sangen fikk 165 poeng under poengivningen og endte på andreplass blant de 26 deltakernasjonene.
Sangen er bemerkelsesverdig av flere grunner. «Sanomi» er den første sangen i Eurovision Song Contest som noen gang har blitt fremført på et oppfunnet språk (hvilket ble behørig kommentert av BBCs kommentator Terry Wogan som uttalte: «Three languages to choose from and they had to make up their own» (Tre språk å velge blant og de er nødt til å lage sitt eget). Utfallet av poenggivningen under finalen i Eurovision Song Contest 2003 var også blant de jevneste i konkurransens historie, med «Sanomi» på andreplass. Sangen kom bare to poeng bak vinnerlandet Tyrkia og sangen «Everyway That I Can», fremført av Sertab Erener, og ett poeng foran Russland og t.A.T.u. med «Ne ver, ne bojsja». Dette var også Belgias mest suksessrike bidrag på mange år.
«Sanomi» ble etterfulgt av «1 Life» med Xandee som Belgias bidrag til Eurovision Song Contest 2004.
Rob Elliot
Robert «Rob» Elliot (født 30. april 1986) er en irsk fotballspiller som fra den 30. juni 2022 er klubbløs.
Han ble signert på en femårskontrakt fra Charlton Athletic 30. august 2011.
Nigel de Jong
Nigel de Jong (født 30. november 1984 i Amsterdam) er en nederlandsk fotballspiller som spiller for den qatarske klubben Al Ahli SC (Doha) og det. Han er sønn av den tidligere fotballspilleren Jerry de Jong.
Ajax
De Jong debuterte for Ajax' førstelag den 19. oktober 2002. Han hadde betydning for laget med en gang og ble en favoritt blant tilhengerne. Med høyrefoten som skuddfot ble han foretrukket både på midtbanen og i forsvaret, men senere ble han sittende på reservebenken oftere enn han var med i startoppsettet.
Hamburg
I januar 2006 signerte De Jong avtalen med den tyske klubben Hamburger SV. Han scoret vinnermålet som gav Bayern München deres første tap i tysk Bundesliga på den nye hjemmebanen.
Manchester City
De Jong flyttet til Manchester City den 21. januar 2009. Han gjorde sin debut for klubben mot Newcastle United 28. januar 2009. 1. mai 2011 scoret De Jong sitt første mål for klubben i kampen mot West Ham.
De Jong signerte for italienske A.C. Milan 30.august 2012.
Landslagskarriere
Den 31. mars 2004 gjorde De Jong sin landslagsdebut for i en vennskapskamp mot. Han ble ikke tatt med i laget som spilte i EM i fotball 2004, og gikk glipp av VM i 2006 på grunn av en kneskade.
Han ble utvalgt av Marco van Basten til å spille for Nederlands lag i EM 2008, og spilte hele kampen i Nederlands 3–0-seier mot, der han ble gitt gult kort for en forseelse mot Massimo Ambrosini. Han spilte også hele kampen i 4–1-seieren over Frankrike den 13. juni 2008. Under turneringen spilte han sammen med Orlando Engelaar som «screening midfielder» i van Bastens nye 4–2–3–1-formasjon. Laget oppnådde kun ett mål i gruppespillet.
De Jong skåret sitt første landslagsmål mot 6. juni 2009 i en VM-kvalifiseringskamp.
Fylkesvei 7262
Fylkesvei 7262 går mellom Tjøtta og Svinnes i Alstahaug kommune. Veien er 5,5 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 133.
Frederikssund kommune
Frederikssund kommune er en dansk kommune som ligger i Nordsjælland på øya Sjælland. Den ligger i Region Hovedstaden, som ble opprettet 1. januar 2007 ved sammenslåing av fire kommuner.
Historikk
Gamle Frederikssund kommune (1970–2006) lå i daværende Frederiksborg amt, og hadde et areal på bare 40,73 km² med 18 430 innbyggere i 2004, det vil si at den i store trekk omfattet byen Frederikssund.
Kabellengde
En kabellengde er et gammelt lengdemål til sjøs, og den hadde ulik lengde i forskjellige land. Den norske kabellengden var opprinnelig 120 favner – eller 225,9 meter. I 1907 ble en (norsk) kabellengde omdefinert til en tiendels internasjonal nautisk mil, noe som betyr at i Norge er en kabellengde 185,2 meter.
Frederikssund kommune
Historikk
Nye Frederikssund kommune består av:
Byer og landsbyer
Største by i kommunen er Frederikssund. Øvrige hovedbyer er Slangerup, Jægerspris og Skibby.
Sykehus
I kommunen ligger Frederikssund Sygehus, Nordsjællands Hospital – Frederikssund.
Severdigheter
Kommunen er kjent for sitt årlige vikingspill. Jægerspris slott ligger i Frederikssund. Herregårdsmuseet Selsø Slot og Svanholm Gods ligger i Frederikssund. En annen viktig attraksjon er ruinene av Æbelholt kloster fra 1175, med et eget museum.
Severdigheter i kommunen:
Kommunalpolitikk
Ved kommunevalget 15. november 2005 ble sosialdemokraten Ole Find Jensen valgt til borgermester. Han etterfulgte fra 1. januar 2007 Frederikssund-ordføreren Knud B. Christoffersen.
Anthony Munday
Anthony Munday (eller Monday) (født 1560?, død 10. august 1633) var en engelsk dramatiker og forfatter av mindre tekster. Hovedinteressen for Munday for dagens lesere er knyttet til hans samarbeid med William Shakespeare og andre skribenter i skuespillet Sir Thomas More, og hans skrifter om Robin Hood.
Biografi
Munday var i sin tid antatt å ha vært født i 1553 ettersom monumentet over ham i kirken St Stephen Coleman Street (kirken ble ødelagt i bombingen i 1940 og aldri oppbygd) hevdet at på den tiden da han døde var han åtti år gammel. Inskripsjonen nevner også at han var en «borger og kleshandler». I 1589 levde han i London og daterte sin oversettelse av The History of Palmendos «fra min hus i Cripplegate». At han fortsatte sin forretning som kleshandler, eller hadde en tilknytning til den handelen så sent som 1613 kan bli trukket fra det følgende avsnittet ved avslutningen av The Triumphs of Truth (Sannhetens triumfer), bykomedien av dette året, av Thomas Middleton: «Fyrverkeriet var blitt gjort av maister Humphrey Nichols, en mann som framragende i sin kunst; og hele arbeidet og verket til Triumph, med all sin skikkelige skjønnheter i håndverket, mest listig og korrekt utført av John Grinkin; og de som møblerte med kledninger og portnere av Anthony Munday, herremann.» Benevnelsen som «herremann» ble sannsynligvis gitt til ham i egenskap av at han var ordets mann, en skribent.
Tidligste år
Munday hadde antagelig allerede framstått på scenen som skuespiller da han i 1676 var bundet i en lærlingskontrakt i åtte år til John Allde, papirhandleren, en lærlingtid han snart ble løslatt fra. Ved 1578 var han i Roma. I begynnelsen av hans English Romayne Lyfe (1582) hevdet han at han dro utenlands kun for å se fremmede land og lære andre språk; men han kan ha vært en spion som ble sendt ut for å rapportere om det engelske jesuittskolen i Roma, eller en journalist som forsøkte å skaffe seg litterær kapital ut av mønster til de engelske katolikker som bodde i Frankrike og Italia.
Årene som dramatiker
Hans politiske tjenester mot katolikkene ble belønnet i 1582 med posisjonen som budbringer til Hennes majestets kammer, og fra denne tiden synes det som om han hadde oppgitt å være skuespiller. I årene 1598–1599, da han reiste sammen med jarlen av Pembrokes menn til Nederlandene var det i egenskap av skuespillforfatter for å omskrive gamle stykker. Han henga seg til skriving for bokselgere og for teatrene, satte samme religiøse verker, oversatte Amadis de Gaule og andre franske romanser, og satte tekst til populære melodier. Han var den fremste skuespillerforfatter («chief pageant-writer») for London fra 1605. Hvilken dato han fikk tittelen «poet to the city», «byens poet», er ikke kjent; han hadde opplagt tidligere vært ansatt i en tilsvarende posisjon ettersom Ben Jonson introduserte ham i den egenskap i The Case is Altered, som ble skrevet i 1598 eller 1599. Jonson gjorde narr av ham som Don Antonio Balladino, og Middleton nevner ham i sitt Triumphs of Truth.
Hans verker
Munday var en meget produktiv forfatter i både poesi som prosa, både originalt som oversetter, og er unektelig blant de anerkjente blant Shakespeares forgjengere i dramatisk komposisjon. Et av hans tidligste verker var The Mirror of Mutability (Foranderlighetens speil, 1579) da han var 26 år: han dedikerte stykket til sin langvarige patron jarlen av Oxford, og tilhørte kanskje deretter til selskapet av adelsmenn som han hadde knyttet seg til etter Italia. Council Registers viser at Oxford hadde et selskap med skuespillere under sin beskyttelse i 1575 kjent som «Oxford's Men». Mundays Banquet of Dainty Conceits (Festmåltid for de lekre forfengelige) ble trykket 1588.
Bortimot all eksisterende informasjon om Anthony Mundays dramatiske verker er avledet fra Philip Henslowes papirer. Det er usikkert når han faktisk begynte å skrive drama, den tidligste dato i disse manuskripter som er knyttet til hans navn er desember 1597, men han var kanskje et medlem av Oxfords selskap allerede før han reiste utenlands, og da han med sikkerhet var i Roma før 1578 er det sannsynlig at han var meget tidlig forfatter av teateroppsetninger. I gamle kataloger og i Gerard Langbaines Momus Triumphans, 1688, er et stykke kalt Fidele and Fortunatus nevnt, og et slikt skuespill ble innskrevet i Stationers' Hall den 12. november 1584. Det er liten tvil om at dette er den samme produksjonen, hvor to kopier har blitt avdekket med paginatittel Two Italian Gentlemen, noe som var den andre tittelen til Fidele and Fortunatus i registeret. Begge kopier er uten tittelsider, men en av dem har en dedikasjon signert «A. M.», noe som gjør det mulig å trekke konklusjonen med rimelig sikkerhet at Anthony Munday var forfatteren eller oversetteren av det, og at det ble trykket på omtrent samme tid som det ble innført i registerets bøker. Det er opplagt at det stykket som nå er opptrykket fra den første kjente utgaven i 1601 ble skrevet betydelig tid før 1597–1598, det året da det først ble nevnt i redegjørelsene til eieren av teateret The Rose.
Fortellingen er behandlet med enkelhet som grenser mot plumphet, og de historiske fakta er forvrengt slik som det passet forfatterens hensikt. Sammenlignet med at det er samtidig med og gikk forut produksjonene av samme klasse av William Shakespeare er det en historisk levning a stor interesse, og bortimot alle skogrike delene av stykkene, hvor Robin Hood og hans «muntre menn» er beskjeftiget, er ikke fremstilt på særlig praktfullt vis. Noen av de seriøse scenene er også meget godt skrevet, og blankversene, blandet med rim, noe som var vanlig i de første elisabethanske drama, står ikke disharmonisk fram.
Katalog av skuespill
Den følgende listen over skuespill som Munday skrev, enten alene eller i samarbeid med andre, er avledet fra materiale gitt av Edmond Malone.
Samtidig mottakelse
Den tidligste lovprisning av Munday finnes i William Webbes Discourse of English Poetrie, 1586, hvor hans Sweete Sobs of Sheepheardes and Nymphes er særlig utpekt som en «very rare poetrie». Francis Meres, i 1598 («Palladis Tamia», fo. 283, b.), har en fortegnelse av mange av de beste dramatiske poetene i sin samtid, inkludert Shakespeare, Heywood, Chapman, Porter, Lodge, etc., og roser Anthony Munday for å være «our best plotter», den som hadde best handlingsgang i stykkene.
John Willock
John Willock (eller Willocks) (født ca. 1515, død 4. desember 1585) var en skotsk reformator. Han vokste opp i Ayrshire og tok sin utdannelse ved University of Glasgow.
Etter å ha vært munk i en kort tid omfavnet Willock den nye reformerte kristendommen og dro til London hvor han en gang rundt 1542 ble prest for Henry Grey, den senere hertug av Suffolk, far til Lady Jane Grey som senere ble dronning av England i ni dager og så halshugget.
Da den katolske Maria I av England overtok den engelske trone i 1553, dro Willock som så mange andre i landflyktighet, til Emden i Friesland hvor han praktiserte som lege, men reiste også tidvis tilbake til Skottland på besøk. Han ble knyttet til ledende skotske reformatorer i deres kamp mot dronningregenten Maria av Guise og den romerske-katolske religion, og i 1558 dro han tilbake til Skottland for godt.
I Skottland begynte Willock å holde prekener og i 1559 ble han lyst fredløs. Hans popularitet gjorde at denne dommen ikke hadde noen effekt, og som John Knox’ stedfortredende prest ved St Giles' Cathedral i Edinburgh administrerte han kirkesamfunnet for første gang i henhold til den reformerte troen. Han var således til stadig frustrasjon og irritasjon for regenten som forsøkte å gjenopprette den katolske troens autoritet i Skottland. Willock var en av fire prester som ble valgt av konventet av oktober 1559 til å sitte i regjeringens råd, og han ble en av de som ble utpekt til å sammenstille Den første bok om disiplin (en veiledning om religiøs og etisk livsførsel) (1560).
I 1562 ble han rektor av Loughborough i Leicestershire, men han opprettholdt forbindelsen med kirkesamfunnene i Skottland og var forliksmann ved generalforsamlingen til den skotske kirke samme år, og på nytt i 1564, i 1565 og i 1568. Han døde ved Loughborough den 4. desember 1585.
Sjøheimevern-gruppe Sør
Sjøheimevern-gruppe Sør har som oppgave å lede fredsoperativ virksomhet, og lavintensitetsoperasjoner i eget ansvarsområde, i nord avgrenset til Nordmøre sjøheimevernområde. Gruppen er stasjonert på Haakonsvern orlogsstasjon.
Hegrefamilien
Hegrefamilien eller hegrer (Ardeidae) er en relativt tallrik familie med mellomstore til store fugler i ordenen av pelikanfugler (Pelecaniformes). Familien består av mer eller mindre terrestriske vadefugler med semi-lange undere ekstremiteter, semi-lange slangehalser, og et semi-langt stilett- og kileformet nebb som fungerer som en forlengelse av halsen og det vanligvis slanke hodet. Kun gråhegre (Ardea cinerea) opptrer regulært i Norge.
Hegrefamilien teller 69 arter, hvorav 64 nålevende (med tilsammen 158 taxa) og fem utdødde (etter år 1600) arter. Artene fordeler seg på 19 slekter, hvorav ti er monotypiske. Hele 34 av artene regnes også som monotypiske. Ifølge BirdLife International er én art er kritisk truet, fem arter er sterkt truet, tre arter er sårbare, tre arter er nær truet, og 52 arter er livskraftige blant de 64 nålevende artene.
Taksonomi
Opprinnelsen til denne familien oppsto trolig for omkring 55 millioner år siden, men klassifiseringen av den har vært mer problematisk. Hegrefamilien ble tidligere regnet til ordenen storkefugler (Ciconiiformes), men en studie publisert i 2008 foreslo å flytte den og ibisfamilien til pelikanfugler. Det knytter seg imidlertid fortsatt usikkerhet til plasseringen.
Hegrefamilien er trolig søstergruppen til ibisfamilien (Threskiornithidae), men linjene skilte sannsynligvis lag alt under paleocen. Derfor plasserer noen disse familiene i egne ordener, Ardeiformes (hegrefugler) og Plataleiformes (ibisfugler), men dette savner (i øyeblikket) bred aksept. Kuramoto et al. (2015) har imidlertid funnet bevis for tidlig hybridisering mellom hegrer og ibiser etter splittelsen.
Hegrefamilien blir av og til delt inn i tre eller fire underfamilier; Tigrisomatinae (tigerhegrer), Botaurinae (rørdrummer) og Ardeinae (egentlige hegrer). Noen har også forsøkt å dele egentlige hegrer i daghegrer (Ardeinae) og natthegrer (Nycticoracinae). HBW Alive støtter ingen av disse inndelingene i øyeblikket, blant annet fordi den nåværende plasseringen av slekten Agamia gjør den parafyletisk. Agamia ble regnet til Ardeinae da tredelingen ble initiert. Tilsvarende usikkerhet knytter seg til plasseringen av slekten Cochlearius. En studie av skjelettets karakter for disse fuglene antyder at slekten kan være nærmere beslektet med de to rørdrummerslektene Botaurus og Ixobrychus.
Slektstre
Skyggefuglens systematiske plassering har vært usikker. Den har tradisjonelt hatt sin egen familie, men AOU mente den var en del av pelikanfamilien. HBW Alive plasserer den imidlertid i sin egen familie, noe kladogrammet nedenfor også reflekter.
Biologi
Hegrer er mellomstore til store (27–140 cm) vadende vannrovfugler med lange eller semi-lange ekstremiteter, lang eller semi-lang slangehals (S-hals), et langt eller semi-langt, spisst og kileformet nebb, kort stjert og relativt lange, brede vinger. Det er liten forskjell på kjønnene.
John D. MacDonald
John Dann MacDonald (født 24. juli 1916, død 28. desember 1986), skrev under navnet John D. MacDonald, var en amerikansk forfatter som er mest kjent for sin serie med detektivromaner der hovedpersonen er Travis McGee. MacDonald fikk Mystery Writers of Americas Grand Master Award i 1972 og vant American Book Award i 1980. Stephen King lovpriste ham som «den store underholderen i vår tid, og en hypnotiserende historieforteller».
Hegrefamilien
Biologi
Hegrer er smarte våtmarkspredatorer, tilpasset å kaste sitt dolkeutrustede hode mot byttedyr med lynets hurtighet og dødelig nøyaktighet. Enten de står stille med stor tålmodighet, eller rører opp i bunnslammet med tærne for å se hva de kan løsne (eller tiltrekke seg), blander disse fuglene stillhet med rask og avgjørende handling. Det samme skarpe nebbet som gjør disse fuglene til så effektive rovdyr, gjør dem også farlige å håndtere: så hvis du kommer så nært, bruk vernebriller. Likevel må disse fuglene ty til skjermede eller avsidesliggende reirplasser for å finne sikkerhet for rovpattedyr, og det er virkelig et merkelig syn å se, en høy hegre sittende på ei grein i toppen av et tre, å stirre utrøstelige på den store kvisthaugen som utgjør reiret.
John D. MacDonald
Tidlig karriere
I 1940 MacDonald gikk inn det militære og tjenestegjorde etter hvert i OSS i Det fjerne østen under den andre verdenskrig. Mens han enda var i det militære, begynte hans litterære karriere ved et tilfelle da han skrev en novelle i 1945 og sendte den hjem med post til sin kone for å more henne. Hun sendte den inn til et tidsskrift Story uten hans kjennskap, og de antok novellen. I de første fire månedene etter at han dimitterte konsentrerte han seg fullstendig på å skrive noveller. Han skrev bortimot 800,000 ord og mistet 9 kilo mens han skrev 14 timer daglig sju dager i uken. Han ble avvist hundrevis av ganger, men i den femte måneden, fikk han et $40 salg til et pulp magasin Dime Detective som fikk i gang karrieren hans. Han fortsatte å selge til detektiv, mysterie-, eventyr-, sport-, western- og science fiction-pulp. Etter som boomen i paperbackromaner fortsatte, tok han suksessfullt skrittet over til lenger fiksjonhistorier med sin første roman, The Brass Cupcake, publisert i 1950 av Fawcett Publications' Gold Medal Books. Hans science fiction inkluderer historien "Cosmetics" i Astounding (1948) og romanene Wine of the Dreamer (1951) og Ballroom of the Skies (1952).
Hegrefamilien
Biologi
Artene har en kosmopolitisk utbredelse, med unntak av i Antarktis og i ekstreme ørkenområder, og er nært knyttet til klodens våtmarkssystemer. Artene er heller ikke representert i arktiske strøk. Bare et lite antall arter er primært terrestriske. Størst biologisk mangfold finnes man i tropiske strøk. Hegrer livnærer seg i hovedsak av fisker, frosker og andre akvatiske organismer, men mange eter også insekter og annet når anledningen byr seg. Når hegrene flyr trekker de sammen halsen på pelikanvis, og kan på grunn av de brede vingene sett nedenfra minne om rovfugler.
John D. MacDonald
Travis McGee
MacDonalds hovedpersoner var ofte intelligente og introspektive menn, noen ganger med harde kyniske trekk. Travis McGee, "redningskonsulenten" og "ridder i rusten rustning," var alt dette. Han dukket første gang opp i 1964 i romanen The Deep Blue Good-by og siste gang i The Lonely Silver Rain i 1985. Alle titlene i den 21 bind store serien inneholder en farge, og i romanene har han vanligvis en rekke forskjellige kvinnelige ledsagere, pluss tilstedeværelsen av en kamerat bare kjent som "Meyer," en pensjonert økonom. Som Sherlock Holmes hadde sin velkjente adresse i Baker Street, hadde McGee sitt varemerke av en bolig på sin 52-fot husbåt Busted Flush, som fikk navnet etter poker hånden som snudde lykken slik at han vant båten. Hun ligger permanent til kai ved Slip F-18, Bahia Mar marina, Fort Lauderdale, Florida.
Hegrefamilien
Biologi
Såkalte tigerhegrer (Tigrisomatinae) og rørdrummer (Botaurinae) er i hovedsak solitære fugler, mens egentlige hegrer (Ardeinae) for det meste er sosiale fugler som lever i flokk og hekker i kolonier.
John D. MacDonald
Påvirkning
Forskjellige forfattere har vedkjent at de går i fotefarene til MacDonald og McGee, deriblant Carl Hiaasen i en introduksjon til en 1990 utgave av The Deep Blue Good-by. De fleste av de krimforfatterne som nå holder til i Florida vedkjenner sin gjeld til MacDonald, blant andre Randy Wayne White, James Hall, Les Standiford, Jonathon King, Tim Dorsey for å nevne noen få. Hyllesten til MacDonald var åpenbar i de 1981-88 CBS-TV-seriene Simon & Simon med scener som viste Rick Simon's båt hadde lagt til kai ved Slip F-18 i San Diego. Science fiction-forfatteren Spider Robinson har gjort det klart at han er også blant MacDonalds beundrere. Bartenderen i Callahan’s Crosstime Saloon, Mike Callahan, er gift med Lady Sally McGee. Det navnet er ganske visst er en hyllest til Travis.
Hegrefamilien
Inndeling
Inndelingen under følger HBW Alive og er i henhold til Martínez-Vilalta & Motis (2018). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017). Navn og beskrivelser i parentes er ikke offisielle, men kun foreløpige beskrivelser.
John D. MacDonald
Filmatiseringer
MacDonald sin roman Soft Touch var grunnlaget for filmen Man-Trap (1961). Hans roman fra 1957 The Executioners ble filmet i 1962 som Cape Fear, en mørk thriller med kraftig spenning og trusler. Martin Scorsese regisserte i 1991 en nyinnspilling av Cape Fear. Blant andre film- og fjernsynsinnspillinger av MacDonalds verk, er A Flash of Green fra 1984 sannsynligvis den mest vellykkede. Da Travis McGee kom på det store lerret i 1970 med Darker Than Amber, fikk filmen god kritikk av Roger Ebert og andre kritikere.
Travis McGee romaner
I kronologisk rekkefølge:
Oaseteorien
Oaseteorien er en arkeologisk teori om hva som motiverte overgangen til jordbruk, den såkalte neolittiske revolusjon.
Den australske arkeologen Gordon Childe mente Midtøsten opplevde en tørkeperiode i de første århundrene av holocen, og at menneskene konsentrerte seg i gjenværende fuktige oasemiljøer hvor de opplevde økt befolkningspress, og derfor eksperimenterte med husdyrhold og dyrking.
Frederiksværk kommune
Frederiksværk kommune er en tidligere dansk kommune i forhenværende Frederiksborg amt på Sjælland, opprettet ved Kommunalreformen (1970) fra 1. april 1970.
Siden kommune- og regionreformen 2005–07 er kommunen med virkning fra 1. januar 2007 innlemmet i den nye Frederiksværk-Hundested kommune (fra 1. januar 2008 Halsnæs kommune ) i Region Hovedstaden sammen med tidligere Hundested kommune.
Ved kommunesammenslåingen med Hundested kommune forble Frederiksværk også den nye storkommunens senter, og Frederiksværks egen borgermester Helge Friis fra Socialdemokraterne ble valgt til å være borgermester også for den nye kommunen.
Vanlig kammygg
Vanlig kammygg (Dilophus femoratus) er en art av mygg som tilhører familien hårmygg (Bibionidae). Den er vanlig over hele Norge.
Utseende
En liten (lengde 4 – 6 mm) hårmygg. Som hos andre arter i slekten kammygg (Dilophus) hare den to tverr-kammer av pigger på ryggsiden av forkroppen (thorax) og for-leggen (protibia) har en gruppe av pigger i midten og den krans av pigger ytterst. Hos denne arten er det fire pigger i midten som står på en skrå linje. Hannen er glinsende svart, ikke påfallende hårete. Vingene er melkehvite med et brunt vingemerke, og de fremste vingeårene er brune, ikke svarte som hos graskammyggen (Dilophus febrilis). Dessuten kan de to artene skilles på noen trekk ved hannens ytre kjønnsorganer. Hunnen er mørkebrun til svart, lårene (femorae) er rødgule eller gulbrune. Vingene har et påfallende stort, ovalt, mørkt vingemerke. Larven er hvit med en mørkebrun hodekapsel, huden virker ru fordi den er kledt med forholdsvis grove, mikroskopiske pigger.
Levevis
Arten lever mest på enger og andre åpne steder, også på dyrket mark. Den unngår tett skog. Larvene lever i bakken og spiser døde eller levende planter, men blir sjelden så tallrike at de gjør skade. Arten finnes fra kysten opp til tregrensen, men ikke på fjellet. De voksne myggene flyr i mai – juli, tidligst i lavlandet. Hannene svermer i et par meters høyde over bakken, med bakbeina strakt bakover og bakkroppen krummet opp over ryggen. Man finner dem ofte i store mengder på blomster, der de slikker i seg nektar og pollen.
Utbredelse
Arten finnes over hele Europa og i Nord-Asia. Det er uklart om den også forekommer i Nord-Amerika. Den er en av bare tre hårmyggarter som finnes på Island. I Norge finnes den over hele landet opp til tregrensen.
Sankt Gotthard-passet
Sankt Gotthard-passet er et fjellpass over Alpenes hovedkam som ligger rett syd for grensen mellom de sveitsiske kantonene Uri og Ticino. Passet har mistet mye av sin betydning etter at tunnelen under passet ble åpnet i 1980 (europavei 35). Det fins også en 15 km lang jernbanetunnel under passet (åpnet 1882). Arbeidet med den 57 km lange Gotthard-Basetunnelen skal være avsluttet i 2017.
Sankt Gotthard-passet ble først gjort passerbar i middelalderen. Problemet var ikke selve veien over passet, men kløften Schöllenenschlucht nord for dagens tettsted Andermatt. Langobardene gjorde denne kløften passerbar i 569 ved å bygge en bru over elven Reuss som hang i jernkjettinger. Brua ble erstattet av tre nye bruer i tidenes løp. Dermed økte passets betydning. Man antok tidligere at Sankt Gotthard-passet var Alpenes viktigste nord–syd-forbindelse, men nyere forskning avkrefter dette. Rundt år 1500 ble det transportert ca. 170 tonn varer per år via passet, noe som var en brøkdel av transporten over Brennerpasset (4500 tonn per år). En ulempe ved Sankt Gotthard-passet var bl.a. at det bare kunne passeres med pakkdyr på en smal sti. Passveien ble først bygget mellom 1827 og 1830. Sydoppfartens trasé ble lagt om mellom 1956 og 1977.
Til tross for sin økonomisk sett ikke spesielt store betydning, står Sankt Gotthard-passet sentralt i sveitsernes bevissthet. Grunnen til dette er at Sankt Gotthard-passet var selveste symbolet på det første sveitsiske edsforbundet og dets politiske makt som passtat. Kontrollen av passet var ett av grunnlagene for edsforbundets maktstilling i området. Samtidig møtes her (nesten) Sveits' fire språk, med tysk i nord, italiensk i syd, fransk (et godt stykke lenger) i vest og retoromansk i øst.
Volume 1 (CKY-album)
Volume 1 er CKYs debutalbum. Albumet har blitt utgitt en rekke ganger på forskjellige plateselskap, med forskjellige titler og cover.
Det opprinnelige coveret viste en kunstnerisk gjengivelse av den berømte hendelsen hvor Budd Dwyer skyter seg selv på direktesendt fjernsyn. Plateselskapets manager mislikte coveret og bestemte at det skulle skiftes ut. I tillegg ville han at bandet skulle skifte navn til noe mindre aggressivt. Det neste coveret viser CKYs hovedgitarist Chad Ginsburg (som spilte bass på dette albumet) når han framfører sitt kjente triks «Bitch Toss». «Bitch Toss» går ut på å kaste gitaren rundt nakken 360 grader, og ta den imot når den kommer tilbake. Dette coveret har blitt trykket i forskjellige farger.
I det forskjellige utgavene av albumet har bandet vært kjent som Camp Kill Yourself, Camp og til sist CKY. Albumets tittel har vært Camp Kill Yourself, Volume 1, CKY og Camp Volume 1 før det endelige Volume 1.
Albumet har vært utgitt på Teil Martin International, Volcom Entertainment og Island Records. Albumet er nå utsolgt og ingen planer om nye opplag foreligger. Da bandet forlot Island uttrykte de at deres nye plateselskap ville relansere albumet, men de er nå i stallen til Roadrunner Records som ikke ønsker å relansere albumet.
96 Quite Bitter Beings var den eneste singlen fra albumet.
Sporliste
Alle sanger av Deron Miller
Office of Strategic Services
Office of Strategic Services (OSS) var en amerikansk etterretningsorganisasjon under andre verdenskrig. Det var forløperen til Central Intelligence Agency.
Før opprettelsen av OSS ble amerikansk etterretning utført på ad hoc basis av vidt forskjellige deler av regjeringsapparatet uten noen overordnet kontroll. For eksempel hadde marinen og hæren separate kodeknekkeravdelinger, som ikke bare rivaliserte, men nektet også å dele viktige gjennombrudd. OSS var involvert i flere hemmelige operasjoner i Norge og Sverige under krigen. Sepalsoperasjonen og Operasjon Rype var noen av disse. OSS ble oppløst høsten 1945 og etterfulgt av CIA i 1947.
Græsted-Gilleleje kommune
Græsted-Gilleleje kommune er en tidligere kommune i forhenværende Frederiksborg amt på Nordsjælland i Danmark, dannet ved Kommunalreformen (1970) fra 1. april 1970.
Siden kommune- og regionreformen 2005–07 er kommunen med virkning fra 1. januar 2007 innlemmet i den nye Gribskov kommune i Region Hovedstaden sammen med tidligere Helsinge kommune.
Ved det danske kommunevalget 15. november 2005 ble den lokale borgermester, Jannich Petersen fra Venstre, valgt som borgermester også for den nye, sammenslåtte kommunen.
Kverndalen (Jessheim)
Kverndalen er et nabolag nord for Jessheim. Navnet kommer fra tidligere drift av kvernvirksomhet i dalen. Industrien var drevet av Kverndalsbekken som er utløpet fra Nordbytjernet som ligger nord for Kverndalen. I dag finnes det ikke lenger noen industri som er drevet av vannkraft i dalen. Kverndalen er nesten utelukkende et nabolag med eneboliger og villaer. Den ligger idyllisk og landlig til like ved Nordbytjernet, og med kort veg til Jessheim sentrum.
9. oktober
9. oktober er den 282. dagen i året og den 283. i skuddår. Det er 83 dager igjen av året.
Dagen ble i gammel tid i Norden kalt Dinesmesse eller Deinerts dag, til minne om helgenen Dionysius eller Denis av Paris. Den katolske kirke minnes fortsatt Den hellige Dionysius av Paris på denne dagen.
Navnedag
Liam, Leif (valgt fordi det er denne dagen man feirer Leiv Eriksons oppdagelse av Amerika) (Leidulf hadde tidligere navnedag på denne dagen, men ble i 2014 tatt ut av listen).
Dødsfall
Se flere som døde 9. oktober i Kategori:Dødsfall 9. oktober.
Fylkesvei 2334
Fylkesvei 2334 går mellom Fagertun og Jarhaug i Gran kommune. Veien følger Jarenvatnets vestside.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 58 (Oppland).
Mexico under Sommer-OL 1980
Mexico under Sommer-OL 1980. Førtifem sportsutøvere, trettiseks menn og ni kvinner fra Mexico deltok i tolv sporter under Sommer-OL 1980 i Moskva. Mexico kom på 29.-plass med en sølv- og tre bronsemedaljer. Stuperen Carlos Girón var Mexicos flaggbærer under åpningsseremonien.
Kverndalen (Jessheim)
Gardermovegen: Riksvei 178 har en veldig skarp sving akkurat ved Kverndalen. I svingen kan man kjøre av til Peder Wætthens veg der det tidligere sto den siste resten av industrien i Kverndalen.
Kolportør
En kolportør er en omreisende selger. Betegnelsen er tradisjonelt brukt mest om en som driver med dørsalg av bøker. I overført betydning kan ordet også bety en person som viderebringer sladder og rykter.
Ordet er dannet av franske col, «hals», og porter, «bære», og kan tolkes som «bære på halsen».
Fylkesvei 7266
Fylkesvei 7266 går mellom Gårdvik og Nyhus i Alstahaug kommune. Veien er 4,8 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 139.
Fjellsideteorien
Fjellsideteorien er en arkeologisk teori om hva som motiverte overgangen til jordbruk – den såkalte neolittiske revolusjonen.
Den amerikanske arkeologen Robert J. Braidwood pekte på en tilsvarende konsentrasjon av mennesker i miljøer med store dyre- og plantemangfold i fjellsider vest, nord og øst for slettelandene, og uten den samme vektlegging av tørkeperioder eller andre klimatiske skift.
Vest-Hercegovina kanton
Kantonens areal er 1 362 km². Administrasjonssenteret ligger i byen Široki Brijeg.
Kantonets våpenskjold og flagg ble brukt av den tidligere kroatiske republikken Herceg-Bosnia. Kanton 10 bruker også dette flagget og våpenskjoldet. Deres bruk som kantonens offisielle symboler ble ansett som grunnlovsstridig av Føderasjonens konstitusjonelle domstol, fordi «de bare representerer en konstituerende nasjon» (kroater).
Kommuner
Kantonen består av fire kommuner: Grude, Široki Brijeg, Ljubuški og Posušje.
Tampa Bay Championship
Tampa Bay Championship, med sponsornavnet Valspar Championship, er en golfturnering på PGA-touren som årlig arrangeres på Innisbrook Resort and Golf Club i Palm Harbor utenfor Tampa Bay i Florida. Turneringen ble spilt for første gang i 2000 som Tampa Bay Classic, og var opprinnelig en alternativ-turnering på sensommeren/høsten.
Under navnet Chrysler Championship var turneringen tidligere en av sesongens siste turneringer og hadde derfor en viktig rolle i å avgjøre hvem som fikk automatisk spillerett på tourens neste sesong (de 125 beste på pengelisten), og hvem som fikk delta i The Tour Championship, en prestisjetungt turnering som ble arrangert uken etter.
Men siden 2007 har turneringen blitt avholdt i mars, samtidig som den endret navn til PODS Championship.
Moderator (Internett)
Moderator henviser til en person som har redigerings- og godkjenningsansvar på modererte nettsted, ofte diskusjonsforum. Moderatorens oppgave er, ikke ulikt oppgavene til en redaktør, men heller ikke de samme, å påse at det leverte produktet er av tilstrekkelig god kvalitet; at det passer inn i sammenhengen der det skal offentliggjøres; at det ikke kan oppfattes som krenkende eller sårende av noen (eksempelvis rasistiske utsagn). Moderatoren kan gjøre endringer, eller avslå å bruke materialet hvis det ikke ønskes brukt. I motsetning til redaktøren kan ofte moderatoren på egen hånd gjøre endringer av en annen persons arbeide.
Et nettsted kan ha flere moderatorer. En moderator kan også ha en vaktfunksjon på nettsteder der det foregår kommunikasjon, eksempelvis på nettsamfunn. En administrator på Wikipedia fungerer som en moderator.
Referanser
Internet forum
Kommunal vei 2232 (Stavanger)
Kommunal vei 2232 i Stavanger går mellom Sunde og Friheim i Stavanger. Veien er 2,0 km lang og heter Krossbergveien.
Før veien ble omlassifisert var den nummerert fylkesvei 407.
Universitetsbiblioteket
Universitetsbiblioteket kan vise til bibliotek ved en rekke universiteter, og spesielt til:
Santa Maria Novella (Firenze)
Santa Maria Novella er en basilika i Firenze. Den ble tegnet på midten av 1200-tallet av to dominikanermunker, Fra' Sisto da Firenze og Fra' Ristoro da Campi.
Kontoret for voldsoffererstatning
Kontoret for voldsoffererstatning er et statlig forvaltningsorgan underlagt Justis- og beredskapsdepartementet som behandler søknader om voldsoffererstatning, samt driver rådgiving og veilegning til kriminalutsatte. Kontoret ble opprettet 1. september 2003 og hovedkontoret er lokalisert i Vardø i Finnmark. Kontoret har pr. 1. desember 2015, 54 ansatte, hvorav 34 arbeider i Vardø, og 20 på de 14 ulike rådgivningskontorene rundt om i landet. Nåværende direktør er Marit Zahl Jonassen, mens Remi Strand var kontorets første direktør ved etableringen i 2003
Olympos (Kypros)
Olympos er det høyeste fjellet i fjellkjeden Troodos på Kypros med sine 1 952 moh. En rekke langdistanseradarer ligger på fjellet. Det ligger også et lite skisenter med fire heiser på fjellet, som bare er åpent om vinteren.
Agdenes festning
Agdenes festning var en gruppe befestninger som ble opprettet ved utløpet av Trondheimsfjorden på slutten av 1800-tallet, som en del av den generelle opprustningen opp i mot unionsoppløsningen med Sverige i 1905. Agdenes befestning fikk tildelt utbyggingsmidler i 1895, og alt i 1896 begynte grunnervervelsen og utbyggingen av fortene. Kanonstillingene og kanonene kom på plass i perioden 1897 til 1899, mens støttefunksjoner og bygningsmasse for innkvartering av mannskap etc. ikke kom på plass før en del år senere.
Agdenes befestninger
Det opprinnelige navnet på den gruppen med fort som Hysnes, Brettingen og Hambåra utgjorde, var Agdenes befestninger. Dette navnet var det offisielle navnet i perioden 1886 til 1937. Fortene ble opprinnelig oppsatt med kanoner av typen 15 cm Armstrong L/47,5M og 21 cm Armstrong L/45M.
I tillegg til fortene ved Hysnes, Brettingen og Hambåra, så besto festningen av signalstasjoner ved Røysa, Beian, Løkhaugen, Smellingen, på Grande og på Tarva
Første verdenskrig
Festningen ble mobilisert 31. juli 1914 etter utbruddet av første verdenskrig. . Den 16. november 1914 passerte hjelpekrysseren «Berlin» festningen og gikk inn i Trondheimsfjorden krigshavn uten å bli oppdaget.
Mellomkrigstiden
I perioden 1928-1930 ble fortenes 15 cm kanoner modernisert slik at elevasjonen ble økt fra 16 til 25 grader. Ammunisjonen ble også modernisert og fikk dermed en økt skuddvidde fra 10000 til 15000 meter. I 1938 ble festningen utstyrt med 7,92 mm Colt-mitraljøser som også skulle brukes som luftvern. Fra 1. juli 1939 ble det oppsatt en garnisonsavdeling som sikkerhetsvakt ved festningen.
Andre verdenskrig
Under andre verdenskrig ble de tre fortene i Agdenes festning overtatt av den tyske okkupasjonsmakten, og de inngikk som en del av artillerigruppe Drontheim - Ost. Tyskerne forsterket fortene betydelig i løpet av krigen, i tillegg til å etablere en rekke nye fort og torpedobatterier i Trondheimsfjorden, på Ørland, Tarva og Storfosna. Det ble bl.a. etablert et marinekystfort, MKB 5/506 Stördal, ved Åremsneset. Ved Hambåra ble det i tillegg til marinekystfortet MKB 4/506 Hambaara, etablert et torpedobatteri. På Ørland ble det etablert en rekke kystfort, med Austrått fort som muligens det best kjente. På vestsiden av Trondheimsfjorden ble det i tillegg til Hysnes og Brettingen, etablert et torpedobatteri ved Sørviknes. Dette ble ikke ferdigstilt innen krigens slutt, 8. mai 1945.
Etter tyskernes kapitulasjon i 1945 ble det raskt klart at det norske kystartilleriet hverken hadde kapasitet på det tidspunktet, eller noensinne ville få kapasitet til å bemanne alle fortene og befestningene den tyske okkupasjonsmakten hadde bygget i løpet av krigsårene, og man begynte etter hvert jobben med å vurdere hva man skulle gjøre med alt materiellet og anleggene etterlatt av tyskerne.
Gruppe Agdenes
Som en følge av Stortingsproposisjon nr 3 1960/61, ble festningsorganisasjonen opphevet. Selve overgangen skjedde i løpet av 1962, og Agdenes festning ble da delvis erstattet av Gruppe Agdenes. Gruppe Agdenes eksisterte frem til den ble lagt ned 31. desember 1993. Med nedleggelsen av Gruppe Agdenes avsluttet man dermed en nesten 100 år lang historie.
Baptisterium
Baptisterium (av gresk språk baptisterion, egentlig «svømmebasseng»), dåpskapell, var i antikken og middelalderen en bygning, et eget kapell, med dåpsbasseng hvor dåpen foregikk. Disse var som regel viet Johannes Døperen og oftest runde eller åttekantede og dekket med kuppeltak. I midten fantes en cisterne eller et basseng med vann hvor den nakne dåpskandidaten ble nedsenket tre ganger.
Det eldste kjente baptisteriet, fra rundt 230, ble funnet under utgravninger i Dura-Europos ved Eufrat. Dette dåpsstedet var svært lite, noe i overkant av et moderne badekar i utforming, og følgelig beregnet på dåp ved nedsenkning på ryggen.
Da barnedåpen var blitt vanlig, ble cisternen erstattet av en døpefont. I Italia bygde en lenge baptisterier, og det finnes også en mengde baptisterier i Roma, Firenze, Pisa, Ravenna, Parma og flere andre steder.
Kapellet har en døpefont som er sentralt plassert, eller et dåpsbasseng dersom man praktiserer dåp ved neddykking. Utsmykningen er gjerne knyttet til dåpen, for eksempel avbildninger av Jesu dåp.
Tradisjonelt plasseres dåpskapeller nær inngangen til kirken, for å synliggjøre at dåpen er en inntreden i menigheten.
De eldste baptisteriene var ofte åttekantede. Tallet åtte var i kristen numerologi et symbol på dåpen, da det ble sett som det hellige tallet syv pluss tallet en som symboliserer den ene Gud.
Befolkningsteorien
Befolkningsteorien for hva som motiverte overgangen til jordbruk – den såkalte neolittiske revolusjonen – er en gruppe hypoteser som er blant de eldste teoriene for denne transformasjonen i menneskets historie.
Carl Sauer er blant de første historikere som formulerte en hypotese om at befolkningsvekst og befolkningspress som en ekstern faktor tvang menneskene i Midtøsten til å intensivere sin matproduksjon.
Lewis Binford mente at ulikt motiverte økninger og konsentrasjoner i befolkning i fjellsonene rundt slettelandet førte til en generell matvarekrise og behov for utvikling av en mer intensiv matproduksjon. Andre forskere har særlig betont dette i studiet av Zagros-fjellene i øst.
Fraktur (skrift)
Fraktur er en stilvariant av gotisk skrift, bokstaver i det latinske alfabetet formet med tunge stammer og brukne buer. Fraktur ble laget i Tyskland tidlig på 1500-tallet og brukt som trykkskrift i nord- og sentraleuropeiske områder, også Norge, fram til den gradvis, men raskt ble utkonkurrert av «latinske» antikvabokstaver på slutten av 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet, i Tyskland først på 1940-tallet.
Panel
Panel kan vise til:
Fraktur (skrift)
Fraktur var en videreutviklet, mykere og åpnere variant av tekstur (textura quadrata), som boktrykkeren Johann Gutenberg også anvendte i sin 42-linjers bibel fra 1450. Den gitterpregede og sammentrykte, gotiske skriften hadde sitt opphav i bredpennkalligrafi fra 1300-tallet. Fraktur og andre gotiske skrifttyper vokste fram av en gradvis vertikal komprimering av den karolingiske minuskel, som til slutt også bar preg av det samme kantete og himmelstrebende som datidens arkitektur. Fraktur ble lenge ansett som tysk «nasjonalskrift» og forbindes fremdeles med tysk kultur og boktrykkertradisjon. Skrifttypen er i dag, som bokskrift, erstattet av antikva, grotesk og kursiv.
Frakturskriften er en kalligrafisk stil, og den var påvirket av den meget spenstige kalligrafiske batarde (fransk gotisk kursiv). Kalligrafen Leonard Wagner fra Augsburg var også opphavsmann til Maximillian I sin skrift i den kjente bønneboken fra 1514.
Frakturskrift i dag
Frakturbokstaver brukes sjelden i dag. Som annen gotisk skrift brukes de bare som typografisk dekor og effektskrift i overskrifter på plakater og annet for å gi bestemte assosiasjoner, blant annet til gamle tider, gotiske romaner og ikke minst tysk kultur og historie, kanskje særlig nasjonalsosialismen. Varianter av fraktur er fortsatt såvidt i bruk i Østerrike, Bayern og andre deler av Tyskland, for eksempel på gateskilt, veggdekor, menyer og annet som skal signalere «tradisjon» og gammel, tysk bonde- og håndverkskultur.
På grunn av nazistenes bruk av frakturstilen på 1930-tallet, vil mange i Vesten forbinde skrifttypen med denne perioden og få negative assosiasjoner til tysk høyreekstremisme og «hvit rasisme». Denne stigmatiseringen har ført til at det i visse sammenhenger nærmest er tabu å bruke fraktur; skriften får dermed en «ladning» som kan utnyttes både av nynazister og andre, ikke-politiske subkulturer. Mens nynazismens bruk av skrifttypen viser historiske linjer til tysk nasjonalsosialisme, kan for eksempel goth-ungdommer og svartkledde heavy metall-fans' bruk av tung fraktur knytte an til en «gotisk estetikk» fra engelsk romantikk, men også markere en slags provokasjon mot det etablerte samfunnet generelt.
Norske aviser brukte stort sett gotisk skrift på 1800-tallet. Aftenposten, grunnlagt 1860, sløyfet fraktur i brødteksten påsken 1912, men har beholdt skrifttypen, med lang s, i avishodet og logoen. Det samme gjelder en rekke norske aviser som ble grunnlagt da, særlig politisk konservative. Også tradisjonsrike aviser i utlandet, for eksempel The New York Times, bruker gotiske bokstaver i avishodet.