cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rafael Moreno
Rafael Moreno Aranzadi, kjent som «Pichichi» («den lille anda»), (født 23. mai 1892 i Bilbao, død 1. mars 1922) var en spansk fotballspiller. Pichichi-trofeet, som hvert år deles ut av avisa Marca til toppskåreren i Primera División, er oppkalt etter ham.
André Engh
André Engh (født 20. oktober 1891 i Saint-Étienne, død 25. januar 1987) var en norsk mesterkokk født i Frankrike av norske foreldre. Han var kjent som leder for kjøkkenet ved Hotel Continental i Oslo i 58 år, herunder Anden Etage og Theatercafeen.
Rafael Moreno
«Pichichi» deltok på det spanske fotballaget som tok sølv i den olympiske fotballturneringen under OL i 1920, etter å ha slått Nederland 3–1 i sølvfinalen.
André Engh
Familien flyttet tilbake til Norge i 1911 og etter en kort affære ved Oslo Handelsstands Forening, startet Engh ved Hotel Continental i 1912 som soussjef under Caroline Boman Hansen. Han ble året etter dets kjøkkensjef, og er i ettertiden ansett for å være den som introduserte det franske kjøkken i landet, på samme måte som at Gino Valente femti år senere introduserte det italienske kjøkken. På 20-tallet startet han og ledet Gastronomisk Forening som ble til Norsk Kokkeforening, inntil det etter åtte år ble en del av Landsorganisasjonen. Deretter var han i 1934 med på å starte Oslolauget, en forening for hovedstadens mesterkokker; i 1984 feiret han dens 50-årsdag. Under den andre verdenskrig forble han ved hotellet, men under en temporær ledelse innsatt av Nasjonal Samling. Fra 1945 var han også hotellets disponent. Som president i Nordiske Kjøkkensjefers Federation var han i 1950 kritisk til det norske restaurant-kjøkken og ivret for en revitalisering av yrkesutdanningen.
Etter Engh ga seg som kjøkkensjef i 1963 overtok sveitseren Willy Wyssenbach. I 1969 overtok Mathis Berge arbeidet som hotellsjef, og Engh ga seg til slutt i 1971. På sine eldre dager var Engh mye bosatt i franske Vence og fortsatte sitt virke som matkritiker, der han fremmet synet om at tross mange gode kokker, står den norske næringsmiddelindustri med mye frossenmat i veien for et brukbart norsk kjøkken.
Leikanger prestegård
Leikanger prestegård ligger like nedenfor Leikanger kirke i Sogn og Fjordane. Våningshuset bygd av Gerhard Geelmuyden i 1752 ble revet i 1911 og flyttet til Norsk Folkemuseum på Bygdøy. Det nåværende våningshuset er fra 1912 og ble bygget av Fredrik Vilhelm Bull-Hansen (1852–1923), som var prest her fra 1897 til sin død.
Prestegården rommer også borgstue, vedskåle og eldhus fra 1700-tallet og en garasje fra 1950-tallet. Tidligere fantes også et naust, og på berghammeren mot fjorden en liten rødmalt «bergstue». Denne ble gitt til Leikanger kommune i 1850-årene og flyttet til klokkergården. Den ble brukt som skole og senere lokale for Leikanger Sparebank, til den ble revet i 1938. Prestegården er fredet.
Prestegårdshagen inneholder mange sjeldne trær.
Cao Mao
Cáo Máo (hanzi: 曹髦; født 241, død 260), stilnavn Yànshì (彥士), formelt også kjent under hans posthume tittel Hertug av Gāoguìxiāng (高貴鄉公; Gāoguìxiāng Gōng), var den fjerde keiseren av Cao Wei-dynastiet i de tre rikers tid i Kinas historie. Han var en av sønnene til Cao Lin, som igjen var sønnen til Cao Pi, Wèis grunnlegger og Cao Caos andre sønn. Cáo Máo hadde aldri reel makt i sin regjeringsperiode, men ble dominert av Sima Yis to sønner, Sima Shi og Sima Zhao. Máo ble beskrevet som intelligent og omhyggelig, og han gjorde gjentatte forsøk på å ta tilbake makten fra Sima-klanens regenter, men mislyktes. I 260 ble han drept i et mislykket kupp mot Zhao. Etter sin død fikk han den posthume rangen hertug i stedet for keiser.
São Vicente do Sul
São Vicente do Sul er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
LIGO
LIGO (forkortelse for Laser Interferometer Gravitational-Wave Observatory) er et anlegg for å oppdage gravitasjonsbølger. Eksperimentet er et omfattende samarbeidsprosjekt (LSC) som involverer rundt 600 forskere ved Massachusetts Institute of Technology og California Institute of Technology. Formålet med LIGO er å oppdage og studere gravitasjonsbølger fra verdensrommet.
Nobelpris
I 2017 fikk Rainer Weiss, Barry C. Barish og Kip S. Thorne Nobelprisen i fysikk for arbeidet med LIGO/VIRGO.
On Stage (Rainbow-album)
On Stage er et konsertalbum fra hard rock-bandet Rainbow, utgitt i 1977. Innspillingene er fra bandets Rising-turné i 1976, og flere av sangene er redigerte og studiobearbeidede versjoner fra diverse konserter i Vest-Tyskland og Japan.
Albumet starter med det som var standard-åpningen av Rainbows konserter, et lydklipp fra filmen Trollmannen fra Oz: «Toto: I've a feeling we're not in Kansas anymore. We must be over the rainbow!» (norsk: «Toto, jeg har en følelse av at vi ikke er i Kansas lengre. Vi er nok over regnbuen!») Det siste ordet, rainbow, repeteres gjentatte ganger som et ekko, før bandet begynner å spille.
Sangen «Kill the King» var ennå ikke utgitt på noe studioalbum, noe den ble året etter på albumet Long Live Rock 'n' Roll. Her finnes også en versjon av Deep Purple-sangen «Mistreated».
Albumet ble originalt utgitt som et dobbeltalbum, og alle sangene er vesentlig lengre her enn på de originale studioinnspillingene.
Fjellvannet (Skien)
Fjellvannet er en innsjø i Skien kommune i Telemark, og er en del av Skiensvassdraget. Innsjøens viktigste tilløp er Håkastulelva og Økterelva, som begge kommer inn fra nord. Utløpet er Moelva, som ender i det mindre Slettevannet, før dette løper ut i Hoppestadelva.
Fylkesvei 609 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 609 i de følgende fylkene:
Riksvei 73
Riksvei 73 (Rv73) er en norsk riksvei som går mellom tettstedet Trofors i Grane kommune og riksgrensen i Hattfjelldal.
Veien mellom Fellingfors (i dag ved E6) og Storvatnet på grensa mellom Grane og Hattfjelldal var bygd før 1880, og sto ferdig til Hattfjelldal i 1886. Veien ble utbedret mellom 1894 og 1898, og også sist på 1930-tallet. Veien fra Hattfjelldal via Krutådalen til riksgrensen mot Sverige ble ferdig først rundt 1950. Riksvei 73 er 67,6 km lang.
Japan Ice Hockey League
Japan Ice Hockey League, forkortet JIHL (japansk: 日本アイスホッケーリーグ), var en profesjonell ishockeyliga i Japan, og det eksisterte fra 1966 til 2004 da den ble erstattet av Asia League Ice Hockey.
Ligaen bestod opprinnelig av fem lag, men ble i 1974 utvidet til seks lag. Samtidig med at ligaen i løpet av 2000-tallet begynte å få økonomiske problemet konkluderte arrangørene at sporten kun kunne blomstre i Asia hvis lagene i Japan, Kina og Sør-Korea dannet en felles multinasjonal liga, og i 2004 ble den 38-år gamle JIHL nedlagt til fordel for Asia League Ice Hockey.
Dongxiang (Linxia)
Dongxiang (kinesisk: 东乡族自治县 ;pinyin: Dōngxiāngzú Zìzhìxiàn) er autonomt fylke for minoritetsfolket dongxiang i byprefekturet Linxia i provinsen Gansu i Folkerepublikken Kina. Bofolkningen er på 258,557 innbyggere i 1999.
Samferdsel
Kinas riksvei 213 løper gjennom området. Den begynner i Lanzhou i Gansu og fører via Chengdu og Kunming til byen Mohan ved grenseovergangen til Laos.
Cass County (Minnesota)
Cass County er et fylke i den amerikanske delstaten Minnesota. Det ligger i de vestlige delene av staten og grenser mot Itasca County i nordøst, Aitkin County og Crow Wing County i sørøst, Morrison County i sør, Todd County og Wadena County i sørvest og mot Hubbard County og Beltrami County i nordvest.
Cass Countys totale areal er 6 253 km² hvorav 1 027 km² er vann. I 2000 hadde fylket 27 150 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Walker.
Fylket ble grunnlagt i 1851 og har fått sitt navn etter politiker og presidentkandidat Lewis Cass.
Hubbard County
Hubbard County er et fylke i den amerikanske delstaten Minnesota. Det ligger i de sentrale delene av staten og grenser mot Beltrami County i nord, Cass County i øst, Wadena County i sør, Becker County i sørvest og mot Clearwater County i nordvest.
Isbad
Isbad brukes ofte til kjemiske reaksjoner eller andre ting som krever stasjonær og stabil kjøling. Den mest vanlige og kjente versjonen er en kjele\bolle fylt med vann og isbiter, som gjenstanden (reagensrør etc..) senkes ned i og holder temperaturen i mediumet\væsken stabil.
Hubbard County
Hubbard Countys totale areal er 2 588 km² hvorav 199 km² er vann. I 2000 hadde fylket 18 376 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Park Rapids.
Fylket har fått sitt navn etter guvernør Lucius Frederick Hubbard.
Isbad
Ved kuldeblanding erstattes vannet med andre kjemikalier, vanligvis koksalt. Blandingsforholdet avgjør hvor lav temperatur som oppnås.
Høn stoppested
Høn stoppested er en jernbanestasjon for lokaltoget på Drammenbanen på Høn i Asker. Stoppestedet åpnet i 1930 og ble nedgradert til holdeplass i 1971.
Isbad
Aktiviteten isbading er noe annet.
Ephemerelloidea
Ephemerelloidea er en familiegruppe av døgnfluene. De er tilknyttet et liv i ferskvann som nymfer (larve), de voksne tar ikke til seg føde og lever ikke så lenge. Men de fleste lever lengre enn ett døgn. De er utbredt i alle verdensdeler bortsett fra Antarktis. Gruppen blir nå gjerne delt inn i 10 ulike, nålevende familier, dessuten blir en familie av fossile arter plassert her. Bare familiene Ephemerellidae (ca. 300 arter) og Leptohyphidae (ca. 120 arter) er noenlunde artsrike, de andre omfatter bare få arter, to av familiene bare én art.
Utseende
De voksne døgnfluene er små til middelsstore, vanligvis temmelig slanke og mørke på farge. En del arter har bare ett vingepar, bakvingene er fullstendig borte.
Nymfene har en noe flattrykt kropp og kraftige føtter, lårene er ofte plateformet utvidede.
Jean Calas
Jean Calas (født 19. mars 1698 i Lacabarède i departementet Tarn, død 10. mars 1762 i Toulouse) var en handelsmann i Toulouse i Frankrike.
Ephemerelloidea
Levevis
Døgnfluer tilhører gruppen insekter med ufullstendig forvandling, som betyr at den ikke har et puppestadium mellom nymfestadiet og «Fluestadiet» (imago). Men, livssyklus er enestående i dyreriket på grunn et mellomstadie kalt subimago som ingen andre kjente insektsgrupper gjennomgår. Fluefiskere kaller dette stadiet for dun (Eng.).
Jean Calas
Calas ble kjent etter sin død for å ha blitt offer for en fordomsfull rettssak hvor han ble dømt og drept for å være protestant. I Frankrike er han et symbol på kristen religiøs intoleranse, sammen med Jean-François de la Barre og Pierre-Paul Sirven. Saken ble gjort kjent ved at den verdensberømte forfatteren Voltaire protesterte mot dommen.
Calas var, som også hans hustru, protestant. Frankrike var på den tid hovedsakelig et katolsk land og katolisisme var statsreligion. Mens den harde undertrykkelsen av protestantisme som var blitt igangsatt av kong Ludvig XIV i stor grad hadde gått over, ble protestanter etter hvert i beste fall tolerert. En av Calas’ sønner, Louis, hadde konvertert til katolisismen i 1756, men den 13. oktober-14. oktober 1761 ble Marc-Antoine, en annen av Calas’ sønner, funnet død på gulvet i familiens hjem. Ondsinnete rykter ville ha det til at Jean Calas hadde drept sin egen sønn fordi også han hadde konvertert til katolisismen. Familien ble arrestert, og hevdet først at Marc-Antoine hadde blitt drept av en morder. Etter press erklærte de deretter at de hadde funnet Marc-Antoine død ved at han hadde hengt seg selv, men at de hadde arrangert det slik at sønnens selvmord ble seende ut som mord. Beveggrunnen for en slik handlemåte var at selvmord den gang var betraktet som en skjendig forbrytelse i seg selv, og døde kropper av selvmordere ble besudlet og gitt en forsmedelig begravelse,
Ephemerelloidea
Systematisk inndeling med europeiske arter
I Norge er det 3 arter. I 1993 ble det i bladet InsektNytt, publisert en liste, med forslag til norske navn på døgnfluene. Norsk entomologisk forenings foreslåtte navn står først i listen, andre norske navn er skrevet inn bak. Det forvirrende med norske navn er at ulike bøker bruker ulike navn og navnene kan variere med dialektene. De fleste nummer av InsektNytt kan lastes ned og leses på siden til Norsk Entomologisk forening.
Norsk entomologisk forening har også utgitt en rekke Insekttabeller. Dette er små og billige hefter der en kan bestemme insekter til artsnivå. Et av heftene (se kilde) tar for seg døgnfluelarvene.
Jean Calas
Det ble aldri undersøkt om Marc-Antoine faktisk hadde konvertert eller ikke. Han ble erklært som martyr og gravlagt i henhold til katolske ritualer. Hans kiste ble eskortert av 40 prester i midten av en stor forsamling.
Eshan Yi
Eshan (kinesisk: 峨山彝族自治县; pinyin: Éshān yízú Zìzhìxiàn) er et administrativt fylke for yi-folket i byprefekturet Yuxi i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina. Befolkningen var på 145,783 innbyggere i 1999.
Samferdsel
Kinas riksvei 213 løper gjennom området. Den begynner i Lanzhou i Gansu og fører via Chengdu og Kunming til byen Mohan ved grenseovergangen til Laos.
Jean Calas
Pierre Calas dro til Genève hvor han fikk møte Voltaire. Forfatteren fikk sammen med en gruppe venner satt i gang en kampanje mot dommen. I denne sammenhengen utga Voltaire i 1763 Traité sur la tolérance (Avhandling om toleransen). Han klarte også å tvinge domstolen i Toulouse til å utlevere saksdokumentene, og sendte selv ut dokumenterte flygeblader om familien. Familien fikk en samtale med Ludvig XV i Versailles. Politisjef David de Beaudrigue, som i stor grad hadde bidratt til å føre falske anklager mot Calas, ble avsatt. Først i 1765 greide Voltaire å få saken gjennomgått på nytt ved et råd av 80 dommere og kongens råd, hvor Calas og hans familie ble endelig tatt til nåde, og den tidligere dommen omgjort. Kongen begunstiget familien med en pensjon på 36 000 livres (pund).
Gruppe C
Gruppe C var en motorsportklasse som ble introdusert av det internasjonale bilsportforbundet FIA i 1982 sammen med Gruppe A (for standardbiler) og Gruppe B (for Gran Turismo-biler).
Jean Calas
Voltaire var den første franske forfatter som engasjerte seg offentlig i en rettsdom. Allerede i 1762 kjempet Voltaire for en annen protestantisk familie, Sirven, som ble beskyldt for å ha druknet sin datter som hadde vært i et katolsk kloster. Også denne familien var uskyldig.
Gruppe C
Klassen skulle erstatte både Gruppe 5 (lukkede sportsbil-prototyper som Porsche 935) og Gruppe 6 (åpne sportsbil-prototyper som Porsche 936). Gruppe C var en del av FIAs World Sportscar Championship frem til klassen ble nedlagt i 1993.
Slaget om Beijing-Tianjin
Slaget om Beiping-Tianjin (25. – 31. juli 1937) var en rekke slag i den andre kinesisk-japanske krig som ble utkjempet i omegnen av Beijing (tidligere kalt Beiping) og Tianjin. De resulterte i en japansk seier.
Bakgrunn
Den kinesiske generalen Song Zheyuan beordret sine styrker til å holde deres stillinger og forsøke å unngå krig ved hjelp av diplomati.
9. juli tilbød japanerne en våpenhvile. En av betingelsene var at kinesernes 37. divisjon, som hadde vist seg å være fiendtlig mot Japan, skulle skiftes ut med en annen divisjon fra den kinesiske 29. armé. Betingelsen ble akseptert av kineserne samme dag; men fra midnatt den 9. juli begynte de japanske overtredelsene av våpenhvilen å ta til i antall, og japanske forsterkninger fortsatte med å ankomme. Generalløytnant Kanichiro Tashiro, lederen av de stedlige japanske styrker, ble syk og døde 12. juli. Han ble utskiftet med generalløytnant Kiyoshi Katsuki.
Diplomatiske manøvre
I mellomtiden avholdt den sivile japanske regjeringen under statsminister Konoe et ekstraordinært kabinettmøte i Tokyo 8. juli og besluttet å forsøke å minske spenningen og løse saken ved hjelp av diplomati. Den japanske generalstaben ga imidlertid tillatelse til å sette inn en infanteridivisjon fra den japanske hæren i Korea, to uavhengige brigader fra hæren i Kwangtung og et luftregiment som forsterkninger. Denne styrken ble trukket tilbake 11. juli etter nyheten om at det ble forhandlet mellom lederen av den japanske armé i Nord-Kina og den kinesiske 29. armé på stedet samt med japanske diplomater i den kinesiske hovedstaden Nanjing. Selv etter at general Song Zheyuan, lederen av 29. armé, og lederen av Hebei-Chahar politiske råd, rapporterte at de hadde kommet til enighet 18. juli fortsatte den japanske hæren med å innsette forsterkninger og anga manglende oppriktighet fra den kinesiske sentralregjeringen som grunn. General Kanji Ishihara var en kraftig motstander av denne mobiliseringen da en unødvendig opptrapping av konflikten med Kina var en trussel mot Japans stilling i Manchukuo overfor Sovjetunionen. Etter press fra Ishihara ble innsettelsen utsatt mens Konoe benyttet sine personlige kontakter til japanske bekjente av Sun Yat-sen i et forsøk på å skape en direkte diplomatisk løsning med Kuomintang sentralregjeringen i Nanjing. Dette hemmelige diplomatiet slo feil, da elementer innenfor det japanske militæret tilbakeholdt Konoes utsending den 23. juli, og mobiliseringen av forsterkninger ble gjenopptatt 29. juli.
En uke senere rapporterte lederen av den japanske armé i Nord-Kina at etter å ha uttømt alle muligheter for en fredelig løsning hadde han besluttet å bruke makt for «tukte» den 29. kinesiske armé og anmode om godkjennelse fra Tokyo. I mellomtiden ble det utstedt mobiliseringsordre til ytterligere fire infanteridivisjoner.
Langfang-episoden
Til tross for at våpenhvilen var inngått fortsatte det med mange overtredelser, herunder ytterligere bombing av Wanping fra japansk artilleri den 14. juli.
25. juli hadde japanske forsterkninger i form av 20. japanske divisjon ankommet og kampene blusset opp igjen, først ved Langfang, en by ved jernbanen mellom Beijing og Tianjin, mellom kompanier av japanske og kinesiske tropper. Et annet sammenstøt inntraff 26. juli da en japansk brigade forsøkte å trenge gjennom Guanghuamen-porten i Beijing for å «beskytte japanske statsborgere». Samme dag bombet japanske fly Langfang.
Deretter fremsatte japanerne et ultimatum overfor general Sung med krav om tilbaketrekning av alle kinesiske styrker fra omegnen av Beijing til vest for Yungding-elven i løpet av 24 timer. Sung avslo, ga sine tropper ordre om å forberede seg på kamp, og rekvirerte store forsterkninger fra sentralregjeringen som ikke ble imøtekommet.
27. juli, mens japanerne beleiret de kinesiske styrkene i Tungchow, brøt en kinesisk bataljon ut og falt tilbake til Nanyuan. Japanske fly bombarderte også kinesiske styrker utenfor Beijing og rekognoserte Kaifeng, Zhengzhou og Luoyang.
28. juli innledet den 20. japanske divisjon og tre uavhengige kombinerte brigader en offensiv mot Beijing med tett luftstøtte. Hovedangrepet ble satt inn mot Nanyuan og et sekundært angrep mot Beiyuan. Harde kamper fulgte hvor både general Tong Linge, visesjefen for den kinesiske 29. armé, og general Zhao Dengyu, lederen av 132. divisjon, ble drept og deres enheter led store tap. En brigade av 38. kinesiske divisjon under general Liu Chen-san trengte japanerne tilbake i Langfang-området og en brigade fra det kinesiske 53. Korps og en del av 37. kinesiske divisjon gjenerobret jernbanestasjonen i Fengtai.
Dette var dog kun en midlertidig utsettelse, og til kvelden innrømmet general Sung at ytterligere kamper var nytteløs. Han trakk størsteparten av den 29. kinesiske armé tilbake til syd for Yungging -elven. Borgermesteren i Tianjin, general Zhang Zizhong, ble etterlatt i Beijing for å overta ledelsen av de politiske forholdene i Hebei -og Chaharprovinsene stort sett uten tropper. General Liu Ruzhens nye selvstendige 29. brigade ble etterlatt i Beijing for å opprettholde den offentlige roen.
Tungchow-episoden
Den 29. juli gjorde kollaboratørene i Øst Hopei-hæren opprør motjapanerne i Tungchow og drepte flesteparten av deres japanske rådgivere og andre sivile.
Tianjins fall
I mellomtiden angrep den japanske 5. divisjon og japanske flåtestyrker om morgenen 29. juli hver for seg Tianjin og havnen ved Tanggu, som ble forsvart av enheter fra den 38. divisjon og frivillige under den fungerende kommandanten Liu Wen-tien. General Huang Wei-kangs brigade forsvarte Taku-befestningene tappert og angrep også en nærliggende japansk flyplass og ødela mange fly. I takt med at japanerne fikk flere forsterkninger ble hans stilling umulig å holde og om natten 30. juli ble general Zhang Zizhong beordret til å trekke seg tilbake mot Machang og Yangliuching sør for Tianjin og overgi byen og Taku-befestningene til japanerne.
Beijings fall
28. juli ga Chiang Kai-shek Song Zheyuan ordre om å trekke seg tilbake til Paoting i det sørlige av Hebei-provinsen. I de neste to dagene var det intense kamper i Tianjin, hvor de kinesiske styrkene ytet hard motstand, men til slutt trakk kineserne seg sørpå langs Tientsin-Pukow-jernbanen og Peiping-Hankow-jernbanen.
Den 4. august trakk general Liu Ruzhens tilbakeværende tropper seg inn i Chahar. Dermed var Beijing avskåret og ble erobret av japanerne uten ytterligere motstand 8. august 1937. General Masakazu Kawabe marsjerte inn i byen 18. august ved en militærparade og hengte opp proklamasjoner på viktige punkter, hvor han annonserte at han var den nye militærguvernøren i byen. Zhang fikk lov til å beholde sin stilling som borgermester, men forlot byen i hemmelighet en uke senere.
Etterspill
Etter at Beijing og Tianjin hadde falt, var Den nordkinesiske slette hjelpeløs overfor de japanske divisjonene som besatte den fram til årets slutt. Den nasjonale revolusjonshæren var i stadig tilbakegang inntil det harde slaget om Tai'erzhuang.
Zhang ble nådeløst fordømt i de kinesiske avisene og hengt ut som forræder. Etter ankomsten til Nanjing ga han en offentlig unnskyldning. Da han senere døde i kamp mot japanerne, benådet Kuomintang ham posthumt for hendelsene i Beijing.
Kreis Olpe
Kreis Olpe er en Landkreis i Regierungsbezirk Arnsberg i Landschaftsverbands Westfalen-Lippe i landskapene Sauerland og Südwestfalen. Fra 1816 til 1946 tilhørte den provinsen Westfalen. Siden 1946 har den vært en del av den tyske delstaten Nordrhein-Westfalen.
Fryken
Fryken er tre sjøer i Värmland i Sverige: Nedre Fryken, Mellan-Fryken og Övre Fryken.
Sjøene er adskilte av to sund, Nilsbysundet mellom Nedre Fryken og Mellan-Fryken, og sundet ved tettstedet Sunne mellom Mellanfryken og Övre Fryken. Sjøene ligger i Kils, Sunne og Torsby kommuner i Fryksdalen i Värmland.
Norsälven renner fra Nedre Fryken til Vänern.
Norske Skog Follum
Norske Skog Follum, tidligere Follum træsliberi og Follum fabrikker, var en papirfabrikk som lå ved Nedre Hofsfoss (Follumfossen) i Ådalselva (del av Begna) i Ringerike kommune, like nord for Hønefoss. Konsernet Norske Skog bestemte den 8. desember 2011 at fabrikken på Follum skulle legges ned, senest innen 31. mars 2012 og de 356 ansatte ble da oppsagt.
Historie
Opprinnelig lå det flere papirfabrikker rundt fossene i Ådalselva nord for Hønefossen. Den første fossen kalles gjerne Nedre Hofsfoss eller Follumfossen. Den neste øvre fall i Hofsfossen. Follum træsliberi og Hofsfos træsliperi og Papirfabrikk lå opprinnelig på vestsiden av den første fossen, mens tidligere Hofs Brug lå på østsiden av samme fossen. Etter hvert ble imidlertid disse fabrikkene slått sammen, og slik oppsto Follum fabrikker, som i 1989 fusjonerte med Norske Skogindustrier og Tofte Industrier. Deretter ble navnet Norske Skog Follum.
Fakta
Norske Skog Follum har vært en hjørnesteinsbedrift på Ringerike helt fra starten. På det meste hadde fabrikken åtte papirmaskiner og godt over 1 200 ansatte. Per 31. desember 2006 sysselssatte den 543 personer og har tre papirmaskiner, PM1, PM2 og PM7 med en årlig kapasitet på ca. 450 000 tonn papir. Den faktiske produksjonen var på ca. 391 000 tonn papir, hvorav ca. 75 prosent ble eksportert. Fabrikken omsatte for ca. 1,7 milliarder norske kroner og hadde et overskudd på drøyt 270 millioner.
Produksjonen fordeler seg på ca. 30 ulike papirkvaliteter, som i hovedsak kan kategoriseres i tre grunnleggende grupper. Såkalte forbedrede kvaliteter utgjør den største andelen, men også såkalt bestrøket papir utgjør i dag en større andel enn standard avispapir.
Fabrikken forbruker årlig omkring 2,4 millioner grantrær i produksjonen av papir, noe som tilsvarer et skogsareal på ca. 32 000 dekar. I 2006 fordelte virkeleveransene seg slik; Buskerud (17,3%, hvorav 8,7% fra Ringerike), Oppland (55,7%), Hedmark (14,1%) og Akershus (12%). I tillegg ble det hentet noe virke fra Oslo, Østfold og Hordaland.
I 2007 (des) ble planlagte investeringer på ca. 200 millioner kroner gjennomført for å gjøre produksjonen ved fabrikken 100 prosent basert på termomekanisk tremasse (TMP) og nytt rensebasseng til ca. 80 millioner kroner anlagt.
Kabinet-Gerbrandy III
Den nederlandske regjeringen Kabinet-Gebrandy III var det siste av de fire kabinettene i London som under den annen verdenskrig utgjorde landets regjering i eksil.
Norske Skog Follum
Fakta
I februar 2008 ble midlertidig nedleggelse av PM 2 bestemt, pga. av Norske Skogs økonomiske situasjon. Siste papir gikk gjennom maskinen 20. juni 2008.
Kabinet-Gerbrandy III
Dette kabinettet ble til etter at det forrige kabinettets ministre fra SDAP hadde trukket seg da Minister van Binnenlandse zaken Jaap Burger ble bedt om å gå etter en radiotale 27. januar 1945.
Norske Skog Follum
Fakta
Fabrikken har eget jernbanespor fra Hønefoss stasjon og har tradisjonelt skipet papir via Randsfjordbanen og vogntog til Halden for omlasting til båt.
Send bud på ham
«Send bud på ham» er en kristen norsk sang med melodi av Artur Skrede og tekst av Konrad Odinsen (1895 - 1961).
Teksten er skrevet rundt 1920. Forfatteren var på den tiden offiser i Frelsesarmeen.
I den opprinnelige teksten er det ingen referanser til hvem man skal sende bud på i de ulike situasjonene, så frelsesoffiseren Olav Jakobsen skrev i 1924 det som nå er sangens første vers, og som begynner slik: Send bud på ham hvis navn er Jesus Krist.
Sigfrid Wikfeldt har oversatt den til svensk som «Sänd honom bud, vars namn är Jesus Krist».
4. serierunde i Tippeligaen 2007
4. serierunde i Tippeligaen 2007 startet lørdag 28. april klokken 19:00 med Vålerenga mot Strømsgodset. Runden fortsatte med fem kamper søndag 29. april, fire kamper klokken 18:00 og én kamp 20:00. Runden avsluttet mandag 30. april klokken 19:00 med Lillestrøm mot Lyn.
Thomas Klestil
Thomas Klestil (født 4. november 1932 i Wien, død 6. juli 2004 samme sted) var en østerriksk diplomat og politiker fra det konservative partiet. Han ble valgt til president i 1992, og gjenvalgt i 1998. Han døde to dager før hans siste presidentperiode skulle gå ut den 8. juli 2004, og ble etterfulgt av Heinz Fischer.
Bakgrunn
Han ble født i Wien som yngste av fem barn til en sporveisbetjent og en garterske i arbeiderbydelen Erdberg. Sammen med skolegameraten Joe Zawinul gikk han på GRG 3 Hagenmüllergasse i dritten Bezirk i Wien, tok matura i Bundesrealgymnasium i elften Wiener Gemeindebezirk og studerte deretter ved Hochschule für Welthandel. I studietiden ble han medlem av den katolske studentgruppen K.A.V. Bajuvaria Wien og trådte inn i Österreichische Volkspartei (ÖVP).
Han tok doktorgraden i økonomi i 1957.
Han trådte så inn i statstjenesten, og arbeidet blant annet i OECD. Han ble Østerrikes FN-ambassadør fra 1978 til 1982, og var deretter ambassadør til USA frem til 1987.
President
Etter å ha blitt nominert av det konservative Østerrikske Folkepartiet (ÖVP), etterfulgte han Kurt Waldheim som president den 8. juli 1992. Imidlertid økte motsetningene mellom Klestil og hans eget parti, særlig senere kansler Wolfgang Schüssel. Klestil hadde under valgkampen lovet å være en aktiv president, og kritiserte stadig den konservative regjeringen som var utgått fra hans eget parti og Jörg Haiders Østerrikske Frihetsparti (FPÖ).
Klestil mottok i 1998 Den hvite ørns orden fra Polens president.
Thomas Klestil, som hadde tre voksne barn fra sitt første ekteskap, skilte seg fra sin kone gjennom mange år kort etter at han ble valgt til president, og giftet seg på nytt i 1998 med sin kollega Margot Klestil-Löffler.
Molde Fotballklubb i 2012
Molde Fotballklubb tok sitt andre seriegull på rad i Tippeligaen 2012, som hadde seriestart 25. mars. Det var Ole Gunnar Solskjærs andre sesong som trener for klubben. Assistenttrener var Mark Dempsey. Målvaktstrener var Richard Hartis.
Det var klubbens femte sesong på rad i den norske eliteserien og totalt den 34. på norsk toppnivå. Molde røk ut mot i cupens semifinale og tok seg til gruppespillet i Europaligaen, hvor de vant to kamper mot VfB Stuttgart.
Molde–Strømsgodset
Molde fikk for andre år på rad æren av å starte sesongen, i år med hjemmekamp mot Strømsgodset. Hjemmelagets beholdning ble en skåring av Davy Claude Angan og et målgivende soloraid av Joshua Gatt. Bortelaget reduserte minutter før slutt, men Molde tok tre poeng i sesongåpningen.
Martin Linnes, Emmanuel Ekpo og Even Hovland fikk sine Molde-debuter i obligatorisk kamp.
Haugesund–Molde
Molde skulle revansjere fjorårets 5–0-tap mot Haugesund, men måtte også i 2012 gå poeng- og målløse av banen. Kampen huskes kanskje best for Haugesunds feilaktig tildelte 2–0-mål som ikke var over målstreken.
Molde–Brann
Molde klatret til sølvplass etter hjemmekampen mot. Jo Inge Berget gjorde sitt første mål for sesongen.
Viking–Molde
Det ble bortetap for Molde borte mot. Ole Gunnar Solskjær hadde etter kampen ennå til gode å lede Molde til seier mot stavangerlaget.
Molde–Lillestrøm
ledet 1–2 da det sto igjen drøyt fem minutter, og det så lenge ut som at bortelaget skulle ta sin første seier siden 7. august 2011. To seine nettkjenninger av henholdsvis Mattias Moström og Daniel Chima Chukwu snudde imidlertid kampen og Molde sto fremdeles med full pott på Aker Stadion etter tre hjemmekamper. Det første målet ble satt inn av Davy Claude Angan.
Sogndal–Molde
Molde gikk først opp i ledelsen mot, men slapp inn to mål på fire minutt i andre omgang og gikk på sitt tredje bortetap på rad.
Stabæk–Molde
Molde fikk i bortekampen mot årets første borteseier og sin hittil største seier under Ole Gunnar Solskjær.
Sandnes Ulf–Molde
Molde besørget historiens første borteseier i en eliteseriekamp på Sandnes idrettspark etter mål av Mattias Moström og Jo Inge Berget. Seieren kom etter en turbulent uke med mye støy i media rundt blant andre Ole Gunnar Solskjær og Kjell Inge Røkke.
Spillere
N = Nasjonalitet. K = Kamper. M = Mål.
Sideridis
Sideridis spp. er en slekt av nattfly som tilhører underfamilien Hadeninae. Denne slekten, med 26 kjente arter, ble tidligere ofte regnet som en del av den store slekten Hadena. Fem arter forekommer i Europa, to er funnet i Norge.
Utseende
Middelsstore (vingespenn 30 – 43 mm for de norske artene), kraftige nattfly, mer eller mindre grå eller brune på farge, ofte med hvite flekker. Bakvingene er grå.
Levevis
Noen av disse artene har, i likhet med artene i slekten Hadena, larver som bare lever på frøene av planter i nellikfamilien (Caryophyllaceae), særlig smeller (Silene spp.). Andre arters larver lever på lave planter. De voksne sommerfuglene flyr om natten, mest tidlig på sommeren. De fleste av artene finnes på tørre steder, ofte ute ved havet.
Utbredelse
Denne slekten finnes i den palearktiske sone, Nord-Amerika, Afrika og Sørøst-Asia.
Wadena County
Wadena County er et fylke i den amerikanske delstaten Minnesota. Det ligger i de sentrale delene av staten og grenser mot Hubbard County i nord, Cass County i øst, Todd County i sør, Otter Tail County i sørvest og mot Becker County i nordvest.
Wadena Countys totale areal er 1 406 km² hvorav 21 km² er vann. I 2000 hadde fylket 13 713 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Wadena som også er fylkets største by.
Rhinforbundet
Rhinforbundet (tysk: Rheinbund; fransk: Confédération du Rhin) var et forbund av tyske fyrstedømmer som hadde trådt ut av det tusenårige tysk-romerske rike som ble oppløst i 1806. Rhinforbundet ble etablert i Paris i 1806 under påtrykk fra Frankrikes keiser Napoléon Bonaparte noen måneder etter at han beseiret Østerrike og Russland i slaget ved Austerlitz. ,Det var i praksis vasallstater under Frankrike inntil slaget ved Waterloo og varte fra 1806 til 1813.
Grunnleggerne av konføderasjonen var tyske fyrster av det tysk-romerske rike. De fikk senere selskap av 19 andre, som til sammen styrte over 15 millioner undersåtter. Dette ga en betydelig strategisk fordel til det franske imperiet på dets østgrense ved å gi en buffer mellom Frankrike og de to største tyske statene, kongeriket Preussen og keiserriket Østerrike (som også kontrollerte betydelige ikke-tyske land).
Etablering
Med undertegningen av Rheinbundakten fra 12. juli 1806 løsrev opprinnelig 16 syd- og vesttyske riksstender seg fra riket og grunnla en konføderasjon under «beskyttelse» av Napoleon. Få dager senere la Franz II Josef ned kronen som tysk-romersk keiser; han hadde imidlertid i 1804 proklamert seg som keiser av Østerrike. Han fulgte dermed et ultimatum fra Napoleon.
I de følgende årene sluttet ytterligere 23 tyske stater seg til Rhinkonføderasjonen. Bare Østerrike, Preussen, dansk Holsten og svensk Pommern valgte å stå utenfor. Rhinforbundet var i det vesentlige et militærforbund, og dets medlemmer var forpliktet til å stille store militærkontingenter til Frankrikes rådighet.
De fikk som gjenytelse rangforhøyelser – Baden, Hessen-Darmstadt, det nye hertugdømmet Nassau, Kleve og Berg ble storhertugdømmer, Württemberg og Bayern ble kongeriker – og dessuten til dels betraktelige territorielle utvidelser gjennom såkalt mediatisering (Mediatisierung) av mindre Reichsstände.
I henhold til Rhinforbundsakten skulle Rhinforbundet også få felles forfatningsorganer, noe som imidlertid ble forhindret av de store fyrstene som ønsket ubegrenset suverenitet. Den av Karl Theodor von Dalberg foreslåtte Forbundsdagen (Bundestag) møttes aldri. Etter det prøyssiske nederlaget mot Frankrike i 1806 trådte også mange midt- og nordtyske småstater inn i forbundet. I 1808 hadde det sin største utstrekning, og omfattet fire kongeriker, fem storhertugdømmer, 13 hertugdømmer, 17 fyrstedømmer og hansabyene Hamburg, Lübeck og Bremen. I 1810 ble store deler av Nord-Tyskland med områdene hvor Ems, Weser og Elben munner ut okkupert av Frankrike for å kunne overvåke den såkalte kontinentalsperren mot England bedre. I 1813, etter Napoleons nederlag i folkeslaget ved Leipzig, falt Rhinforbundet fra hverandre.
Oppløsning
Etter Napoleons nederlag, erklærte Paris-traktaten av 1814 de tyske statene som uavhengige. Etter Wienerkongressen året etter ble Europas grenser tegnet på nytt, og dette la grunnlaget for Det tyske forbund.
Virkninger
Selv om Rhinforbundet primært kan karakteriseres som et system for undertrykkelse og utbytting, innebar det en viss sentralisering av Tyskland som varte også etter Frankrikes nederlag, blant annet sammenslutning av et stort antall ministater i flere større, innføringen av Code Civil og en gjennomgripende modernisering av næringsliv og forvaltning.
I 1814–1815 tegnet Wienerkongressen det europeiske kontinentets politiske kart på nytt. Napoleons kreasjoner som det enorme kongeriket Westfalen, storhertugdømmet Berg og hertugdømmet Würzburg ble avskaffet; undertrykte stater, inkludert Hannover, hertugdømmene Brunswick, Hessen-Kassel og Oldenburg, ble gjeninnsatt. På den annen side overlevde de fleste medlemmene av Rhinforbundet i det sentrale og sørlige Tyskland med mindre grenseendringer. De, sammen med de gjeninnsatte statene, Preussen og Østerrike, dannet det tyske forbund.
Medlemmer
Stiftere av Rhinforbundet:
Senere medlemmer:
Down to Earth (Rainbow-album)
Down to Earth er det fjerde studioalbumet fra hard rock-bandet Rainbow, utgitt i juli 1979.
Dette er det eneste Rainbow-albumet der Graham Bonnet er vokalist, og det første der tidligere (og fremtidige) medlem i Deep Purple, bassisten Roger Glover og det fremtidige medlemmet i Deep Purple, keyboardisten Don Airey medvirker. Dette er også Cozy Powells siste album med bandet.
De fleste sangene var allerede skrevet og innspilt da Ritchie Blackmore hentet inn Graham Bonnet, som senere ble vokalist i gruppen Alcatrazz. For første gang siden 1973 på Deep Purple-albumet Who Do We Think We Are spiller Blackmore og Roger Glover sammen.
Dette albumet markerer et stil-skifte i musikken til Rainbow, da Blackmore ønsket å treffe det amerikanske markedet med en mere kommersiell form for hard rock. Denne stilen ble på 1980-tallet noe nedlatende kalt for «powerpop», men med singelene «Since You Been Gone» og «All Night Long» ble målet om større popularitet oppnådd.
I 2011 ble Down to Earth utgitt i en 2-CD deluxe-utgave, der CD 1 består av originalutgivelsen pluss B-sider, og CD 2 består av tidlige lydmikser uten vokal. Det avluttes med «All Night Long» (Cozy Powell mix), dominert av trommer. Det var Cozy Powell som tok vare på alle tidlige mikser fra de Rainbow-albumene han spilte på i perioden 1976-1979.
Sporliste
Alle sangene er skrevet av Ritchie Blackmore og Roger Glover unntatt hvor annet er notert.
Der Tunnel
Der Tunnel er en tysk dramafilm fra 2001 regissert av Roland Suso Richter. Filmen er delvis basert på en sann historie som handler om hvordan en gruppe mennesker gravde en tunnel under Berlinmuren for å hente venner og familie fra Øst-Berlin til Vest-Berlin. I 1960-årene ble det gravd mange slike tunneler under Berlinmuren, men denne er spesielt kjent, ettersom gruppen, av økonomiske grunner, inngikk en avtale med den amerikanske fjernsynskanalen NBC om lov til å filme en dokumentar om tunnelgravingen. På denne måten ble historien om den 126 meter lange tunnelen verdenskjent.
Plot
Hovedkarakteren er Harry Melchior (Heino Ferch), han er basert på den ekte tunnelgraveren, Hasso Herschel.
Sjøl om han er fengsla for rolla han spilte under opprøret i juni 1953 i Øst-Tyskland (DDR) deltar han i DDR-mesterskapet i svømming i 1961 og vinner. Han flykter til Vest-Berlin forkledd med et falskt pass. Bestekameraten hans, Matthis (Sebastian Koch) klarer å rømme gjennom kloakken, mens Matthis sin gravide venninne Carola (Claudia Michelsen) ikke greide å komme seg ut av Øst-Berlin. Harry sin elskede søster, Lotte (Alexandra Maria Lara) og mannen og dattera hennes er mer usikre på å forlate DDR.
Harry og Matthis er fast bestemt på å få dem de er glad i ut av DDR, og fordi alle rutene over jorda er strengt vokta, begynner de å sjekke mulighetene for å stikke av under jorda. Matthis er ingeniør og de slår seg sammen med noen få folk til for å få til dette. Først med Vittorio 'Vic' Constanza (Mehmet Kurtulus) og Fred van Klausnitz (Felix Eitner). De finner en ubrukt fabrikk like ved veggen der det er mye plass under jorda. Senere blir Fritzi Scholz (Nicolette Krebitz) med. Hennes forlovede er også fanga i øst.
Jobben med gravinga er sein, tung og av og til farlig, og gruppa tar motvillig inn flere hjelpere. I løpet flere måneders arbeide tar tunnelen form sånn som Matthis har designa den. Da lederne oppdager et filmcrew fra NBC i byen overbeviser de NBC om at de må hjelpe dem økonomisk mot at de får enerett på å filme gravinga og den eventuelle rømminga fra DDR.
I mellomtida var kontakta med de som skulle rømme fra DDR farlig, men nødvendig. Vic som er amerikansk statsborger kan reise fritt fram og tilbake mellom øst og vest. Han holder kontakta med Lotte og Carola. Carola har blitt svartmalt av Stasi, om ikke hun jobber for dem vil staten ta fra henne ungen hun snart skal føde. Hun sladrer på Vic og han holdes igjen når han prøver å reise tilbake til Vest-Berlin. Han sleppes etter en stund, men kan ikke reise tilbake til øst etter det. Heiner, som Fritzi er glad i, prøver å stikke av over piggtråden og veggene, men blir skutt av grensepolitiet (Grepos) og de lar ham ligge å dø i en scene som speiler det som skjedde med Peter Fechter.
Oberst Krüger (Uwe Kockisch) er den som følger med på anstrengelsene for å stoppe tunnelgravere og andre forsøk på «illegal emigrasjon» fra Stasi sin side.
Endelig er alt på plass for at den planlagte rømminga skal kunne finne sted. Det er rundt 30 som skal stikke av, og de blir varsla selv om Stasi følger nøye med. Stasi reiser hjem til Fred enkemamma for å arrestere henne, men hun dreper seg sjøl før de greier det.
Carola har tilstått til Lotte at hun har sladret til Stasi, men sverger at hun kan stoles på nå. Hun gir ungen sin til Lottes familie og lokker skyggen fra Stasi langt bort fra der folkene skal flykte fra. Fritzi krysset grensa med et falskt pass, og Harry gjennom tunnelen. Harry overfaller en grensevakt og tar uniforma, stålhjelmen og geværet fra han og blander seg med troppene som opererer i området. Folkene som skal flykte samler seg på en kafe på andre siden av gata fra bygningen der tunnelen begynner, og Fritzi henter dem over etterhvert. Det blir anspent når Oberst Krüger kommer nærmere, og jager dem gjennom tunnelen. De har satt opp et trafikkskilt i den som angir grensa med den franske sektoren i Vest-Berlin, og Krüger og folka hans har politisk vett nok til å stoppe der.
Afghanistan International Bank
Afghanistan International Bank (AIB) er en lokal forretningsbank i Afghanistan med hovedsete i Kabul. Banken har syv avdelingskontorer i de største byene i landet. AIB har internasjonale aksjonærer, to afghanske næringsgrupper, en afghansk/amerikansk næringsgruppe og Den asiatiske utviklingsbanken. AIB åpnet i 2004 og er en av de første bankene som har blitt grunnlagt i landet i løpet av de siste 23 årene. Banken opererer fra AIB House, som ligger i Wazir Akbar Khan-distriktet i Kabul by.
AIB driver hovedsakelig grossist- og banktjenester i samarbeid med blant andre multilaterale organisasjoner, FN-enheter, ikke-statlige organisasjoner, ambassader, utenlandske militære styrker, afghanske statlige institusjoner samt utenlandske og innenlandske selskaper for å fungere som deres kunder. Banken har sine avdelinger i Mazar-e Sharif, Herat, Kandahar, Jalalabad og Kabul by.
Afghanistan International Bank ble til å begynne med kapitalisert til en verdi på 10 millioner amerikanske dollar, som nå har økt til 80 millioner amerikanske dollar. Banken forsøker å bli en modellbank i Afghanistan, og ble grunnlagt og drives i samsvar med beste internasjonale praksis. AIB utviklet seg raskt til en fullt operativ forretningsbank og tilbyr i dag et bredt spekter av produkter og tjenester, inkludert tilgang til minibanker og nettbank for lokale og utenlandske kunder. Banken tilbyr finans- og handelstjenester, betalingstransaksjoner samt å ta innskudd fra små og mellomstore bedrifter. AIB tilbyr også låneprodukter for både utenlandske selskaper og lokale små og mellomstore bedrifter.
Ning’er Hani Yi
Ning'er (kinesisk: 宁洱哈尼族彝族自治县; pinyin: Níng'ěr hānízú yízú Zìzhìxiàn) er et autonomt fylke for hani- og yi-folkene i byprefekturet Pu'er i provinsen Yunnan.
Før april 2007 het fylket Pu'er, men det ble da endret slik at selve prefekturet (inntil da Simao) skulle få dette navnet, som var blitt nasjonalt og internasjonalt kjent på grunn av den lokale sorten te: pu'er-te.
Befolkningen var på 184,235 innbyggere i 1999.
Samferdsel
Kinas riksvei 213 løper gjennom området. Den begynner i Lanzhou i Gansu og fører via Chengdu og Kunming til byen Mohan ved grenseovergangen til Laos.
Gjerpen skole
Gjerpen skole kan vise til to skoler i Skien:
Chris Sommerset
Chris Sommerset (født 1870, død ?), er en tegneseriefigur fra bladet Fantomet. Han var sønn av det syttende Fantomet og hans ungdomskjærlighet, piratdronningen Kate Sommerset.
Biografi
Chris Sommerset ble født utenfor ekteskapet og er omtalt som det syttende Fantomets «uekte sønn». Som niåring blir han sendt på internatskole i London, men trives ikke her. I 1889 har Chris rømt fra skolen og England og er blitt pirat sammen med Singh-piratene. Det syttende Fantomet drar straks etter sin eldste sønn når han får vite dette. Samme år ser Chris det syttende Fantomet bli drept. Chris Sommersets bror, det attende Fantomet avlegger eden og sverger hevn for sin far. Det blir Kate Sommerset som fullfører hevnen. I denne historien blir Chris lenket til rullestol etter tortur.
I London vinteren 1889–1890 er Chris sammen med den noe eldre mørkhudete Anna. Anna mønstret på piratdronningen Kate Sommersets skip Crimson Corsair i sin ungdom, og Chris ble kjent med henne gjennom sin mor. Sammen klarer Anna og Chris og helbrede Chris slik at han igjen kunne gå. I 1890 gifter de seg, og året etter blir det attende Fantomets nevø født. Han får navnet Kit (Christoffer) Sommerset.
Store Gørja
Store Gørja er et vann i Nordmarka i Oslo. Det ligger 376 meter over havet og har et areal på 0,16 km². Vannet har tilløp fra Kalvsjøen i sør og har utløp mot nordvest til Lille Gørja.
Harlesden stasjon
Harlesden stasjon er en jernbane- og undergrunnsstasjon i London. Den ligger på undergrunnsbanens Bakerloo-linje, og på jernbanens Watford DC-linje, som trafikkeres som en del av London Overground. Jernbanelinjen markerer grensen mellom boligområdet Harlesden og industriområdet Park Royal.
Store Gørja
I nordenden av Store Gørja ligger en tømmerkistedam. Dammen som opprinnelig var her, ble restaurert i 1995. Like ved dammen ligger også Gørjahytta. Hytta ble bygget i 1929. Hytta disponeres av Oslomarkas Fiskeadministrasjon og er åpen for servering hver helg i skisesongen.
Cutting Edge
Cutting Edge (etablert 1981, nedlagt 1986) var en norsk jazzrock-kvintett, kjent fra tre innspillinger på 80-tallet. Den bestod av de fire i gitarist Knut Værnes' kvartett -- Edvard Askeland bass, Morten Halle saksofon og Frank Jakobsen trommer -- samt Rune Klakegg tangent. På Odin Records ga de ut Cutting Edge (1982) og Our man in Paradise (1984), i tillegg til omfattende turnevirksomhet, også i Storbritannia (1983).
Med Stein Inge Brækhus trommer, istedenfor Jakobsen, ga gruppen ut Duesenberg (Curling Legs 1986). Samlealbumet Alle tre utkom 1995. De turnerte også i 2002.
Sério
Sério er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
Doorn
Stedet er blant annet kjent for å ha huset den tidligere tyske keiseren Vilhelm II av Tyskland fra han abdiserte etter nederlaget i første verdenskrig og fram til hans død i 1941. Den tidligere keiseren ligger begravet på eiendommen.
Formel 1-sesongen 1999
Formel 1-sesongen 1999 var den 50. sesongen av FIAs Formel 1-verdensmesterskap. Sesongen startet 7. mars 1999 og ble avsluttet 31. oktober etter seksten løp. Verdensmesterskapet for førere ble for andre år på rad vunnet av finske Mika Häkkinen, som kjørte for McLaren-Mercedes. Konstruktørmesterskapet ble vunnet av Ferrari, som tok konstruktørtittelen for niende gang.
Oppsummering av sesongen
Etter tre tiår i Formel 1 ble Tyrrell Racing overtatt av British American Racing, oppkalt etter British American Tobacco (BAT), som eide og sponset laget for å markedsføre sigarettmerket Lucky Strike.
Løpskalender og resultatsammendrag
Løpskalenderen for 1999 inneholdt det nye løpet Malaysias Grand Prix, som ble arrangert første gang på den helt nye Sepang International Circuit-banen.