cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Andromedagalaksen
Masse
Masseestimater for Andromedagalaksens halo (inkludert mørk materie) gir en verdi på omtrent. (eller 1,5 billioner solmasser) sammenslignet med for Melkeveien. Dette motsier tidligere målinger, som indikerte at Melkeveien og Andromeda nesten har lik størrelse. Likevel har M31s kuleform faktisk høyre tetthet av stjerner enn Melkeveiens og den galaktiske stjerneskiven er omtrent av dobbel størrelse sammenlignet med Melkeveiens. Den totale stjernemassen til Andromeda er estimert til,  eller opp mot  ifølge andre estimater, med rundt 30 % av den massen i den sentrale galaktiske bulen, 56 % i skiven og de resterende 14 % i haloen.
Luminositet
M31 synes å ha betydelig mer vanlige stjerner enn Melkeveien, hvor eldre stjerner eldre enn 7 år dominerer, og den estimerte lysstyrken til M31,, er omtrent 25 % høyere enn for vår egen galakse. Galaksen har imidlertid en høy inklinasjon sett fra jorden, og det interstellare støvet absorberer en ukjent mengde lys, så det er vanskelig å estimere den nøyaktige lysstyrken. Andre forfattere har gitt andre verdier for lysstyrken til Andromeda, inkludert forslag om at den er den nest lyseste galaksen innenfor en radius på fra Melkeveien (Sombrerogalaksen er den lyseste med en absolutt størrelsesklasse på −22,21 ).
De nyeste estimatene (fra 2010, utført ved hjelp av Spitzer-teleskopet) antyder en absolutt størrelsesklasse (i blått) på -20,89 (det med en fargeindeks på +0,63 oversatt til en absolutt visuell størrelsesklasse på -21,52, sammenlignet med -20,9 for Melkeveien), og en total luminositet på i den bølgelengden.
Frekvensen av stjernedannelse i Melkeveien er mye høyere, der M31 bare produserer om lag én solmasse pr. år sammenlignet med 3 – 5 solmasser for Melkeveien. Frekvensen av supernovaer i Melkeveien er også det dobbelte av M31. Dette tyder på at M31 en gang i tiden hadde en fase med høy stjernedannelse, men at den nå befinner seg i en relativt stillestående fase, samtidig som Melkeveien gjennomgår en mer aktiv fase av stjernedannelse. Hvis dette fortsetter, kan lysstyrken til Melkeveien etter hvert overgå Andromedas lysstyrke.
Struktur
I 2005 brukte astronomer Keck-teleskoper for å vise at de spinkle dryssene av stjerner som strekker seg utover fra galaksen faktisk er en del av selve hovedskiven. Dette betyr at sprialskiven med stjerner i M31 er tre ganger større i diameter enn tidligere anslått, og det beviser at det finnes en stor, utvidet stjerneskive som gjør galaksen over i diameter. Tidligere estimater av Andromedas størrelse gikk fra på tvers.
Galaksens inklinasjon er estimert til 77° i forhold til jorden, der en vinkel på 90° ville være å ha sett den rett fra siden. Analyser av tverrsnittsformen til galaksen viser at den ser ut som en markant, forvrengt S-form snarere enn en flat skive. En mulig årsak til en slik form kan være gravitasjonell vekselvirkning med satellittgalakser nær M31. Galaksen M33 kan være årsaken til noe forvrengning i M31s armer, men mer nøyaktige avstander og radialhastigheter er nødvendig for å kunne fastslå dette.
Spektroskopiske studier har gitt detaljerte målinger av rotasjonshastigheten til M31 ved ulike radier fra kjernen. I nærheten av kjernen når rotasjonshastigheten topper på 225 km/s ved en radius på 1,300 ly, mens den faller til et minimum ved 7,000 ly hvor rotasjonshastigheten kan være så lav som 50 km/s. Deretter stiger hastigehten jevnt utover til en radius på 33,000 ly hvor den når en topp på 250 km/s. Etter det avtar hastigheten sakte til rundt 200 km/s 80,000 ly unna kjernen. Hastighetsmålingene antyder en konsentrert masse på i galaksekjernen. Totalmassen til galaksen øker lineært ut til 45,000 ly, deretter noe saktere utenfor den radiusen.
Spiralarmene til M31 inneholder en rekke H II-regioner, først studert i detalj av Walter Baade og beskrevet av ham som «perler på en snor». Hans studie viser to spiralarmer som fremstår som tett sammenbundne, selv om de er har mer rom i seg enn i vår galakse. Hans beskrivelse av spiralstrukturen, der hver arm krysser hovedaksen til M31, er som følger:
Kjernen
Det er kjent at M31 innehar en tett og kompakt stjernehop i sentrum. I et større teleskop ser det ut som en stjerne omgitt av en mer diffus bul. Lysstyrken til kjernen overstiger de fleste luminøse kulehopene.
I 1991 brukte Tod R. Lauer WFPC, som da var ombord på Hubble-teleskopet, til å fotografere M31s indre kjerne. Kjernen består av to konsentrasjoner unna hverandre. Den lyseste konsentrasjonen, betegnet P1, er forskjøvet fra sentrum av galaksen. Den svakere konsentrasjonen, P2, ligger ved det sanne sentrum av galaksen og inneholder et sort hull målt til å være i 1993, og til  i 2005. Hastighetsdispersjonen til materialet rundt den er målt til å være ≈ 160 km/s.
Scott Tremaine har foreslått at den observerte doble kjernen kan forklares dersom P1 er projeksjonen av en stjerneskive i en eksentrisk bane rundt et sort hull. Eksentrisiteten er slik at stjerner «henger» ved banens aposenter og danner en konsentrasjon av stjerner. P2 inneholder også en kompakt skive av varme stjerner av spektralklasse A. Disse stjernene (A-stjerner) er ikke synlige med røde filtre, men med blått og ultrafiolett lys dominerer de kjernen og gjør at P2 fremstår som mer prominent enn P1.
Satellitter
Akkurat som Melkeveien har Andromeda satellittgalakser, bestående av 14 kjente dverggalakser. De mest kjente, og de letteste å observere, er de elliptiske galaksene M32 og M110. Basert på nåværende kunnskap, ser det ut til at M32 hadde et nærmøte med M31 (Andromeda) en gang i fortiden. Den kan en gang ha vært en større galakse som fikk stjerneskiven fjernet av M31, og deretter fikk en markant økning i stjernedannelse i kjerneregionen, helt fram til relativt nylig fortid.
M110 synes også å vekselvirke med M31, og i haloen til M31 har astronomer funnet en strøm av metallrike stjerner som synes å ha blitt strippet fra disse satellittgalaksene. M110 innehar en støvete bane, som kan indikere nylig eller pågående stjernedannelse.
I 2006 ble det oppdaget at ni av disse galaksene ligger langs et plan som skjærer gjennom kjernen av Andromedagalaksen, og ikke tilfeldig plassert slik som man kunne forvente av uavhengige vekselvirkninger. Dette kan indikere at disse satellittene har et felles opphav.
Lühesand
Lühesand er en øy i elven Elben i Tyskland. Øya har et areal på 1,24 km² og ligger 8 km øst for Stade i Niedersachsen. Man kan bare nå øya med båt, og her ligger en stor campingplass. Sør på øya står det en 189 meter høy høyspentmast, som fører en høyspentlinje over elven.
Pulicidae
Pulicidae er en gruppe (familie) som hører til ordenen lopper (Siphonaptera). Som andre lopper er de parasitter som lever i bolene eller reirene til varmblodige dyr. Lopper regnes til de vingede insektene til tross for at alle artene er helt vingeløse.
George Patterson
George Patterson (født 1887, død 1955) var en engelsk fotballspiller, fotballtrener og sekretær som jobbet for Liverpool FC i store deler på starten av 1900-tallet. Etter å ha spilt mesteparten av sin karriere i Marine FC ble han assistenten til Liverpool-manager Tom Watson i 1908. Etter Watsons bortgang i 1915, tok han også over rollen som sekretær, samtidig som han var vikarmanager i starten av 1919/20-sesongen. Da han hadde jobbet for Anfield-klubben i over tjue år, var det ingen overraskelse da Patterson overtok managerjobben i klubben etter Matt McQueen i 1928.
Pulicidae
Liv og utvikling
Artene i familien Pulicidae utnytter de fleste pattedyr som har faste bosteder (reir, bol eller lignende): maurpiggsvin og pungdyr i Australia, gnagere over alt, insektetere, klippegrevlinger, haredyr, jordsvin og rovdyr i Afrika, og også mennesket.
George Patterson
I Pattersons tid på Anfield fikk to unge og lovende spillere sine debuter, Jack Balmer og Phil Taylor. Sistnevnte skulle senere selv bli manager for klubben. Det største aktivum var imidlertid signeringen av skotten Matt Busby, som kom til klubben i 1936. Liverpool var senere svært interessert i å la Busby bli en del av trenergruppen i klubben, men han ble i stedet manager for rivalen Manchester United. Busby forble en sentral spiller i klubben også under George Kay, som overtok managerjobben etter Patterson i august 1936. Patterson fortsatte imidlertid i klubben, igjen i rollen som sekretær.
Pulicidae
Liv og utvikling
Arten kaninloppe, som lever i reirene til villkanin, har en interessant livssyklus som følger kaninenes formering. Larvene krever høy luftfuktighet i reiret, i tillegg til at den nye generasjonen trenger tilgang på nye verter. Disse vilkårene kan bare oppfylles når det er unger i reiret. Hunnloppene, som suger blod fra kaninene, kan sanse konsentrasjoner av kjønnshormoner i hunnkaninenes blod. Loppene modner og legger egg bare når hunnkaninene er gravide, slik at det vil være nye unger i reiret når eggene klekkes.
Betydning for mennesker
Denne familien har hatt stor betydning for menneskene. Menneskeloppa (Pulex irritans) er trolig utdødd i Norge, men er fortsatt vanlig i mange land og kan skape betydelig ubehag, i tillegg til at den kan spre sykdommer. Pestloppa (Xenopsylla cheopis) er trolig den viktigste vektoren for byllepest, og stod sannsynligvis for spredningen av svartedauden, som rammet Europa i 1347–1351. Denne arten lever normalt på rotter, men når rottene dør ut på grunn av pest kan den angripe mennesker og slik spre pesten til disse. Noen forskere har ment at arten ikke var en effektiv spreder av pest, siden pestbakterien etter noen dager gjerne danner klumper i loppenes spiserør som gjør at de dør, men nyere forsøk viser at loppene kan overføre smitten kort tid etter at de selv er infisert. Hundeloppe (Ctenocephalides canis) og katteloppe (Ctenocephalides felis) lever på kjæledyr og kan også bite mennesker, men skaper ikke større problemer.
Utbredelse
Familien har flest arter i Afrika, men har spredt seg derfra til Asia, Europa og Australia. Noen arter som er knyttet til mennesket eller våre husdyr er i dag spredt over hele verden.
Systematisk inndeling
Klassifikasjonen følger. Familien Hectopsyllidae blir noen ganger regnet som en undergruppe av Pulicidae.
7. etappe av Giro d’Italia 2011
7. etappe av Giro d'Italia 2011 ble kjørt den 13. mai 2011 og gikk mellom Maddaloni og Montevergine di Mercogliano. Dette var den første virkelige fjelletappen i 2011-utgaven av Giroen med målgang på tradisjonsrike Montevergine di Mercogliano.
Det utviklet seg et brudd med skiftende antall ryttere, men etterhvert etablerte det seg en kvintett bestående av Giovanni Visconti, Matteo Montaguti, Federico Canuti, Jerome Pineau og Lars Bak. Opp den første kategoriserte stigningen dro en tremannsgruppe bestående av Pierre Cazaux, Sebastian Lang og Johnny Hoogerland i fra hovedfeltet i håp om å komme opp til ledergruppen. Lang var uheldig å punkterte mens Cazaux måtte gi opp det harde kjøret. Hoogerland måtte dermed gjøre jobben selv, noe som virket som et håpløst forsøk. Men Vacansoleil-rytteren viste stor karakter og kom seg opp til de fem i front og blåste rett forbi, men bruddet samlet seg igjen etterhvert.
Bak rytterne i front satte hovedfeltet opp tempoet og forspranget skrumpet sakte, men sikkert inn. Flere ryttere prøvde å rykke i fra, men den eneste som fikk en luke var Bart De Clercq. Førsteårsproffen fikk et lite forsprang i den seige stigningen på Montevergine di Mercogliano, men bak jaget sammenlagtfavoritter som  Michele Scarponi, Roman Kreuziger, Stefano Garzelli og Vincenzo Nibali.
På den siste kilometeren var De Clercq stokk stiv, men utrolig nok startet forfølgerne det siste angrepet litt for seint og De Clercq krysset mållinjen noen centimetre foran Scarponi. Dermed kunne belgieren feire sin første store seier som proff, mens Pieter Weening forsvarte sin ledertrøye.
Eksterne lenker
2011 Giro d'Italia, Stage 1 to Stage 11
Ole Bjørn Røste
Ole Bjørn Røste (født 1963) er en norsk siviløkonom, sosialøkonom, statsviter og jurist, som er førsteamanuensis ved Institutt for sosiologi og statsvitenskap, NTNU.
Røste er utdannet siviløkonom fra Norges Handelshøyskole og tok hovedfag i statsvitenskap ved Universitetet i Oslo i 1995. I 2006 tok han doktorgrad i sosialøkonomi ved Universitetet i Oslo, og i 2018 mastergrad i rettsvitenskap. Han har arbeidet ved NTNU i Trondheim siden 2003, etter arbeid for Norges Bank med pengepolitikk og investeringer (1986 - 2002) og Finansdepartementet (2002-2003) med rammene for investeringer i 'Oljefondet'. Han har særlig forsket på politisk økonomi, herunder vekst og utvikling med vekt på institusjoner, og har undervist bl.a. i offentlig politikk og administrasjon og evaluering av politikk, samt vekst og utvikling.
Herald Sun
The Herald Sun er en australsk avis som utgis i Melbourne.
Den ble dannet i 1990 gjennom en sammenslåing av den tabloide morgenavisen The Sun News-Pictorial og ettermiddagsavisen The Herald. Den første utgaven ble utgitt 8. oktober, 1990 som The Herald-Sun. Bindestreken i tittelen ble droppet i 1993.
The Herald Sun er Australias mestselgende avis, med et opplag på ca. 550 000 på hverdager.
Saudehornet rett opp
Saudehornet rett opp er et motbakkeløp i Sunnmørsalpene som arrangeres av Ørsta IL sammen Ørsta Røde Kors, Ørsta Småbåtlag og Ørsta Reiselivslag.
Saudehornet rett opp arrangeres som en del av Naturfestivalen på Sunnmøre, og har fått frå tareblad til tinderad som slagord. Løpet ble første gang arrangert i 2003, og i 2006 hadde løpet status som Norgesmesterskap i motbakkeløp.
Løypa starter i Ørsta Småbåthavn og har målgang på toppen av Saudehornet på 1303 meter over havet. Løypa er 5,7 km lang og starter på asfaltert vei før den går over på grusvei og senere fjellsti.
Music Read In Teeth and Claws
Music Read In Teeth and Claws er et musikkalbum utgitt med Gunnar Andreas Berg i 2008.
Vertikal labret-piercing
Vertikal labret-piercing er en labret- og leppe frenulum-piercing, der piercingen går vertikalt fra ytterhuden i underleppen og ut gjennom underleppen, så begge sider av smykket syntes.
Det vanligste smykket som brukes til denne piercingen er en krummet barbell.
Alternative piercingstiler av vertikal labret-piercing er slangebitt, edderkoppbitt, hoggormbitt og Cyberbitt.
Historie
Denne piercing-typen var først en labret-piercinger som var utført feil.
Etter dette tipset om denne feilen ble den i 1995 godkjente Body Modification Ezine denne piercingen som en egen type piercing. Siden har denne piercingen blitt stadig mer populær blant kvinner.
Utføring
Denne piercingen er relativt lett å utføre. Grotiden er fra seks til åtte uker. Det er viktig å ikke treffe noen arterier under piercingen som er av stort antall i underleppen.
Risiko
Risikoen ved denne piercingen er at den ene siden kan gro inn i leppen. Dette kan hindres ved riktig piercing og riktig smykke.
Et problem med denne piercingen er at den gjøre skader på tennene, ved at ringen eller barbellen sliter på tennene. En måte å forhindre dette på er å bruke smykker laget av glass, tre, bioplast eller PTFE.
Etterbehandling
For etterbehandling av en slik piercinger er det vanlig å bløte piercing opp med en litt saltholdig væske to til tre ganger daglig. Bløt såret i tre til fire minutter og man hindrer blod og lymfeubehag på grunn av smykket (dette gjøres på begge sider). Det er her viktig at blandingsforholdet er riktig. Fjern så restene med en bomullspinne, og sett så smykket rolig igjennom piercingen.
Andre ting man kan gjøre er å unngå røyking, alkohol og mat med mye krydder til piercingen har grodd helt til.
Sørkapp
Sørkapp eller Sydkapp er det sørligste punktet på Sørkappøya, som ligger 4 nautiske mil sør for Spitsbergen og er 7 km lang. Sørkapp regnes som det sydligste punktet på Svalbard, med unntak av Bjørnøya som ligger for seg selv 230 km lenger syd, men Sørneset 10 km lenger nord er det sydligste punktet på selve Spitsbergen. Sørkapp ligger mot tre hav – Grønlandshavet mot vest, Norskehavet mot sør og Barentshavet mot øst.
Sørkapp er sammen med Sørkappøya og de øvrige øyene, holmene og skjærene sørvest for Øyrlandet på Sørkapp Land vernet som fuglefredningsområde under Sørkapp fuglereservat. Reservatet ble opprettet ved kongelig resolusjon 1. juni 1973 og omfatter et areal på 35 986 dekar. Området er et viktig hekkeområde for hvitkinngås og ærfugl. Sørkapp fuglereservat ligger innenfor Sør-Spitsbergen nasjonalpark.
All ferdsel, inkludert ferdsel på sjøen og landing med luftfartøyer er forbudt i perioden 15. mai – 15. august.
1551 Argelander
1551 Argelander er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 24. februar 1938 av Yrjö Väisälä i Åbo. Asteroiden er oppkalt etter den tyske astronomen Friedrich Wilhelm August Argelander.
Etne (skip)
Skip med navnet «Etne»:
Erik Foseid
Erik Foseid (født 6. oktober 1943) er en norsk vitsettegner og illustratør.
Erik Foseid begynte som vitsetegner i Aktuell i 1963, og var bl.a. med i den første redaksjonen til humorbladet KOnK. Fra 1978 til 1983 bidro han med tegninger til Aftenposten. Fra 1971 er han bosatt i Sverige der han blant annet arbeidet for Sveriges Television. Han har også illustrert flere bøker, blant annet humorbøker av Øyvind Thorsen.
Erik Foseids vitsetegninger er preget av en rølpete og anarkistisk humor i en rufsete, tegneserieinspirert stil.
Alex Soler-Roig
Alex Soler-Roig (født 29. oktober 1932) er en tidligere racerfører fra Spania som kjørte i Formel 1 fra til. Han deltok i 10 løp, men kvalifiserte seg bare til seks av dem. Han kom aldri til mål i noen av løpene og fikk følgelig heller ingen poeng.
Fullstendige Formel 1-resultater
(Forklaring) (Resultater i uthevet skrift indikerer pole position, resultater i kursiv indikerer raskeste runde)
Girls Don’t
Girls Don't er et musikkalbum med Hilde Heltberg fra 1991.
Lappland (Finland)
Lappland (finsk: Lappi; nordsamisk: Sápmi) er det nordligste av Finlands landskap. Administrasjonssetet i Lappland er Rovaniemi. Lappland grenser til landskapet Norra Österbotten i sør. Lappland grenser dessuten til Norrbottens län i Sverige, til fylket Troms og Finnmark i Norge og til Murmansk oblast og Karelia i Russland.
Kommuner og regioner
Lappland er delt inn i 21 kommuner hvorav fire bykommuner. Kommunene i landskapet utgjør seks økonomiske regioner. Nedenstående oversikt viser hvordan kommunene fordeler seg på de seks økonomiske regionene. Byene er oppført med fet skrift.
Norra Lappland
I Norra Lappland og i Enontekis kommune i Fjäll-Lappland er nordsamisk offisielt språk ved siden av finsk. I Enare kommune har dessuten enaresamisk og skoltesamisk status som offisielle språk.
Filipstad-ulykken
Filipstad-ulykken 19. desember 1943 var en større eksplosjon og etterfølgende brann i et kullopplag på havneområdet Filipstad og nærliggende boligområder på Skillebekk i Oslo. Ved siden av eksplosjonen på Vågen var Filipstad-ulykken den største katastrofe av sitt slag under okkupasjonen av Norge.
Eksplosjonen skjedde under lossing av ammunisjon fra DS «Selma». Over 800 tonn ammunisjon eksploderte, og drepte umiddelbart 22 havnearbeidere. Eksplosjonen og den påfølgende brannen ødela mer enn 400 bygninger, og raserte et område på 60 dekar. Tilsammen 45 nordmenn (deriblant fem brannmenn) og omkring 75 tyskere ble drept. Ca. 400 mennesker ble skadet. Det samlede skadebeløpet ble beregnet til 30 millioner kroner.
Årsaken til eksplosjonene kan ha vært sabotasje. Ingen tok imidlertid på seg ansvaret for en slik aksjon. Tyskerne skal ha hatt mistanke om sabotasje i egne rekker, og iverksatte ingen represalier. Offisielt ble hendelsen presentert som en ulykke.
Usbekere
Usbekere eller usbeker (O'zbek, pl. O'zbeklar) er en tyrkisk etnisk gruppe hovedsakelig i Usbekistan, men store befolkninger lever i Afghanistan, Tadsjikistan, Kirgisistan, Turkmenistan, Kasakhstan og Xinjiang-provinsen i Kina. Usbekerne følger hovedsakelig islam (først og fremst sunniislam) i en form som ble svekket under styret til Sovjetunionen, men usbekisk uavhengighet førte til en fornyet interesse for islam etter 1991. Folket som bor i området til dagens Usbekistan konverterte til islam i det 8. århundre da arabiske tropper invaderte området og fortrengte zoroastrisme, buddhisme og syrisk-ortodoks kristendom som religioner i områdene. Arabernes seier over kineserne i slaget om Talas (nordøst for det moderne Tasjkent, nå kalt Dzambul i Kasakhstan) i 751 sikret islamsk dominans i tyrkisk Sentral-Asia.
Usbekerne er en av 56 etniske grupper som er offisielt anerkjent av Kina.
Det usbekiske språket er et tyrkisk språk, i slekt med uigurisk, kasakhisk, kirgisisk og turkmensk og mer fjernt med tyrkisk.
Australian Open
Turneringen ble opprinnelig arrangert på gressbanene i Kooyong, sørøst i byen Melbourne, men ble i 1980-årene flyttet til Melbourne Park, en ny bane med hardt underlag, i den sørlige delen av Melbourne sentrum.
Som i de andre Grand Slam-turneringene arrangeres det turneringer i herresingle, damesingle, herredouble, damedouble og mixed double.
I 1977 ble det arrangert to turneringer, den første i januar, den andre i desember. Turneringen ble flyttet tilbake til januar i 1987, så det ble ikke arrangert noen turnering i 1986.
Blant konger og lus
Blant konger og lus er et musikkalbum utgitt med Hilde Heltberg i 1997.
Det europeiske system for merittoverføring og -akkumulering
European Credit Transfer and Accumulation System (ECTS) er et system for å sammenligne vekt og karakter på kurs på universitets- og høyskolenivå på tvers av land og institusjoner. ECTS ble først introdusert for å gjøre utveksling enklere i forbindelse med Erasmus-programmet, men ble siden innført i en rekke europeiske land gjennom Bologna-prosessen.
Systemet baserer seg på at et fulltids studieår på 1500–1800 timer tilsvarer 60 credits («studiepoeng» i Norge). Ett ECTS-studiepoeng tilsvarer da altså 25–30 timer arbeid.
ECTS innebærer også at karakterer blir oversatt til en skala fra A til E, med F og FX som strykkarakterer. Ifølge systemet skal A tildeles de 10 % beste studentene, B de 25 % neste, C de 30 % deretter, de neste 25 % D, og de dårligste 10 % får E. Forskjellen mellom F og FX er hvor mye som mangler for at man kan stå; med FX mangler det litt, med F er det betydelige mangler.
Ved innføring av karakterskalaen har man i Norge valgt kvalitative krav fremfor statistisk fordeling og man benytter bare én strykkarakter, F.
Fylkesvei 3668
Fylkesvei 3668 går mellom Borkedalen og Furulunden i Lillesand kommune. Veien er 1,1 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 234 (Aust-Agder).
Bendix Ebbell (lege)
Bendix Ebbell (født 12. april 1865 i Vestre Aker, død 9. juni 1941 i Stavanger) var en norsk lege og teolog.
Biografi
Bendix Ebbell var sønn av kongelig fullmektig Johan Peter Ebbell (1828 – 1895) og Petronelle Marie Hansen (1826 – 1917). Han ble student i 1863, cand.theol. i 1888 og cand.med. 1892. I 1894 ble han gift med Anna Margrethe Dahle, datter av madagaskarmisjonær og senere generalsekretær Lars Dahle i Det norske misjonsselskap. Fra 1893 til 1912 var han misjonslege på Madagaskar, deretter kom han hjem og ble distriktslege i Sandnes, så distriktslege i Hetland fra 1918 til 1935. Fra 1917 til han ble pensjonist i 1935 var han også fylkeslege i Rogaland. Han var medlem av kontrollkommisjonen for Dale asyl fra 1913 og medlem av hovedstyret for Det norske misjonsselskap fra 1924 til 1936. Fra 1937 var han medlem av Vitenskapsakademiet i Oslo. Fylkeslege Ebbells gate i Bekkefaret i Hillevåg bydel i Stavanger er oppkalt etter ham.
Bibliografi
Ebbell skrev også hørespillet Stjerneguttene (1931), som fortalte om bakgrunen for feiringen av helligtrekongersdag.
Ljiljana av Jugoslavia
Ljiljana av Jugoslavia (født Ljiljana Licanin 27. desember 1959) er gift med Nikolas av Jugoslavia. Sammen har de datteren Marija.
Jackass
Jackass er et amerikansk humorprogram som gikk på MTV fra 2000 til 2002. Programmet gikk ut på å finne på sprøe, spektakulære stunts, skade seg selv og drive gjøn med folk. Den ble etterfulgt av Jackass: The Movie, som kom allerede i 2002. Etter det fulgte en rekke andre filmer.
Bakgrunn
I 1996 fikk Johnny Knoxville en idé om å spraye seg selv med pepperspray samt å skyte seg selv med en elektrisk pistol. Han fortalte Jeff Tremaine om idéen sin. Tremaine som jobbet for Big Brother Magazine foreslo at han skulle filme det, samt andre stunt. Senere tok MTV kontakt og ville ha dem til å lage et show. De fikk med seg East Coast CKY crew, en skategruppe, noen flere og Jackass var dannet.
I bonusmateriellet på Jackass Number Two ser man hvilke prosjekter de forskjellige har holdt på med i mellomtiden. Blant annet har Bam Magera sitt eget radioshow, Ryan Dunn har lansert sitt eget klesmerke, Johnny Knoxville har prøvd seg som semi-seriøs skuespiller, Steve-O og Chris Pontius holder på med Wildboyz og Preston Lacy har laget film.
MF «Bømlo» (1972)
MF «Bømlo» var en bilferge bygget i 1972 for Rutelaget Askøy-Bergen A/S som MF «Herdla». Fra 1984 til 1996 gikk fergen under navnet «Ladejarl» for Fosen Trafikklag AS, og ble benyttet på fergesambandet Sunde–Hemnskjel–Sandstad. Fra 1996 til 2014 gikk fergen i rutefart for HSD Sjø, Tide Sjø og Norled (samme selskap med to navneskifter). Fergen ble solgt for hugging i Danmark.
MF «Herdla» var byggnummer 31 ved Løland Motorverkstad AS i Leirvik i Sogn. Ved overlevering var tonnasjen 871 bruttoregistertonn og 496 nettoregistertonn. Hovedmaskinen er en sekssylindret totakts dieselmotor bygd av Wichmann Motorfabrikk AS på Rubbestadneset. Oppgitt ytelse var 1 500 bhk.
Setnesmoen
Setnesmoen er et sted ved Veblungsnes, like sør for Åndalsnes i Rauma kommune. Stedet er dannet av avsetninger fra elven Rauma og er nesten helt flatt. Det er gresskledd med løvskog, dominert av gråor.
Under den andre verdenskrig var det anlagt en flyplass på Setnesmoen. I april 1940 ble den ble flere ganger bombet av tyske fly.
En annen del av leiren ble brukt som gravplass for sovjetiske krigsfanger, og ble kalt russerkirkegården.
Setnesmoen var fast eksererplass for Møre Infanteriregiment nr. 11 (IR 11). Etter at regimentet ble lagt ned er den base for Heimevernet (HV 11). Leiren har foruten forlegningen flere skytebaner og et tidligere sykehus.
Setnesmoen leir er base for TV-serien Kompani Lauritzen.
Elske fritt
Elske fritt er et musikkalbum utgitt med Hilde Heltberg i 2009.
David Paich
David Frank Paich (født 25. juni 1954 i Los Angeles) er en amerikansk musiker, mest kjent som pianist, keyboardist, vokalist og komponist i det amerikanske rockebandet Toto. Han er sønn av jazzkomponist Marty Paich. Han har skrevet mange klassiske rockesanger, hvor «Hold the Line», «Rosanna» og «Africa» er blant de mest kjente.
Paich ble på 1970-tallet kjent som en pålitelig studiomusiker, og selv om han var med på å starte bandet Toto sammen med Jeff Porcaro og Steve Lukather, fortsatte han å samarbeide med andre artister. I løpet av sin karriere som studiomusiker medvirket han på innspillinger for mange kjente artister, blant andre Quincy Jones, Don Henley, Steely Dan, Elton John, Joe Cocker og Pink. Som arrangør har han samarbeidet med blant andre Michael Jackson, Rod Stewart og Donna Summerog som låtskriver har han samarbeidet med kjente artister som Cher, Jacksons, Jon Anderson og Chicago.
Paich var offisielt medlem av Toto frem til bandet ble oppløst i 2008, men han var ikke med på de siste turneene til bandet på grunn av sin syke søster. I 2010 var han med på Totos gjenforening. Det ble arrangert en turne til inntekt for Mike Porcaro som hadde fått diagnosen ALS, noe han døde av i 2015.
MS «Etne»
MS «Etne», nå «Gem Star», er et motorskip bygget i 1962 for Hardanger Sunnhordlandske Dampskipsselskap. Skipet gikk under navnet «Striltun» for Simon Møkster i Stavanger fra 1983 til 1987.
Donald Duck
Donald Duck er en tegnefilm- og tegneseriefigur som ble skapt av amerikaneren Walt Disney og som opptrer i en rekke filmer fra The Walt Disney Company og i den fiktive tegneseriebyen Andeby. Han dukket første gang opp i tegnefilmen Den kloke lille høna (The Wise Little Hen) den 9. juni 1934 , og gjorde seg utover på 1930-årene bemerket sammen med Langbein i  kortfilmene om Mikke Mus. Skaperen Walt Disney oppdaget nemlig tidlig at hans hjertebarn Mikke Mus ikke var spesielt morsom alene, og gav Donald rollen som Mikkes hissige medhjelper. Siden hadde Donald hovedrollen i en rekke egne filmer, og fikk i tillegg en egen tegneserie oppkalt etter seg.
Donald karakteriseres som en hissig, egoistisk, lat og uheldig and, men han er også litt romantisk av seg, eventyrlysten og omtenksom. Ellers skifter han hobby og personlighet nesten like hyppig som han skifter jobb, avhengig av forfatteren. Donalds vanligste jobber er myntpusser for Onkel Skrue og jobb i margarinfabrikken, der han nesten har fast jobb. Men han blir også sparket en del ganger.
Fødselen på tegnebordet
Bakgrunnen for Donalds tilkomst som figur, strekker seg etter legenden tilbake til året 1931, da Disney var på jakt etter artige stemmer til tegnefilmene sine. Ved en tilfeldighet kom han over en reklame for melk, der en kvekkende stemme plutselig slo gjennom. Disney ringte radioselskapet og ble satt i forbindelse med skuespilleren Clarence Nash, som senere ga stemme til Donald. Han ble ansatt av Disney omgående, men det oppsto snart et problem fordi de ikke hadde noen figur som passet til stemmen hans. Nash var dermed ansatt et års tid uten egentlige gjøremål. Våren 1932 fant tegnerne ut at stemmen hans passet best til en and, og den første skissen til Donald skal ha kommet ned på tegnebrettet den 13. mai 1932, en dag som lenge ble regnet som Donalds fødselsdag. Arbeidet med Den kloke lille høna tok til snart etter, og filmen hadde premiere 9. juni 1934.
Utseendemessig utvikling
Et av Donalds viktigste kjennetegn er at han nesten alltid går kledd i matrosdress.
Donalds nebb har endret seg med årene. I 1930-årene var det noe lengre enn i dag. Dette og andre fascinerende fakta om Donalds univers er utredet i norske Jon Gisle s bok Donaldismen (1973).
Donalds norske stemmer
Frank Robert var den første som ga stemmen til Donald, det var i filmen «Gøy og gammen», tidligere kjent som «Bongo og Mikke og Bønnestengelen». På den tiden var det få nordmenn som kunne snakke Donald-språk, ikke en gang de mest kjente skuespillerne kunne snakke Donald-språk. I den opprinnelige norske versjonen av «Gøy og gammen» kan man høre Frank Robert, som Donald Duck, snakke med en tynn og svak stemme, som er en god del forståelig enn vanlig, i tillegg var språket en smule lespende. I den samme versjonen kan man også høre Clarence Nashs originale amerikanske stemme i bakgrunnen. I den opprinnelige norske versjonen av Mikkes juleeventyr var det Helge Reiss som er stemmen til Donald, den er også tynn og svak, men forstålig. Det er lettere å forstå Donald der, siden man ikke kan høre Clarence Nashs originale amerikanske stemme i bakgrunnen. Fra slutten av 1980-årene til 2006 var det Rune Alstedt som ga stemmen til Donald Duck, og denne gangen med ekte Donald-språk. Fra 2006 til 2015 var det Nickolas Henriksen som var stemmen til Donald. I dag er det Ståle Dammen Ek som er Donalds norske stemme.
Biografi
Ifølge Carl Barks' versjon av Donald Ducks familietre (senere videreutviklet av Don Rosa for forlaget Egmont), er Donalds foreldre Lillegull McDuck og Didrik Duck. Donalds søster heter Della Duck, men hverken foreldrene eller søsteren er med i tegneserien, unntatt i spesielle tilfeller, som i Skrues liv og levnet. Ifølge Rosa er Donald og Della tvillinger. Det var ikke Carl Barks som tegnet den første skissen av Donald Duck, det var Walt Disney selv, men det var Barks som videreutviklet Donald Duck.
Donald var også ute og reiste i ungdomsåra, blant annet i Latin-Amerika og Mexico hvor han var sammen med José Carioca og Panchito Pistoles. Sammen dannet disse tre vennene gruppa De tre caballeros, som det finnes både film og tegneseriehistorier om.
I kortfilmen Donald gets drafted (1942) har han mellomnavnet Fauntleroy.
Da han senere slo seg ned i Andeby fikk Donald forsørgeransvaret for de tre nevøene sine Ole, Dole og Doffen, etter at faren deres hadde blitt skadet av en kinaputt som hadde eksplodert under stolen hans. Som forsørger ble det viktig for Donald å prøve å få seg fast jobb, men det ender opp med at han tar diverse strøjobber for sin rike onkel, Skrue McDuck, og har ansettelser på Margarinfabrikken av kortere varighet. I noen historier har han også en hund ved navn Bolivar.
I tegneseriehistoriene til Tony Strobl jobber Donald og fetteren Klodrik ofte som journalister i en avis hvor onkel Skrue er redaktør, og Dolly er parkometervakt. I tillegg eier Donald en hvit katt som heter Mons, iblant også Truls (Tabby på originalspråket). Katten ble skapt av Dick Kinney and Al Hubbard, og via tankebobler ser leserne hva katten tenker selv om han ikke kan snakke.
Donald Duck har ennå ikke giftet seg, men det er ingen hemmelighet at han har et godt øye til Dolly Duck og de to er ofte sett på stevnemøter sammen. Den strake motsetningen til Donalds uflaks er hans fetter Antons flaks, og de to slåss stadig vekk om Dollys gunst. Som regel er det Donald som til slutt trekker det lengste strået når det gjelder Dolly.
Donaldisme
I Norge fikk den store interessen for Donald Duck i 1970-årene som resultat at enkelte begynte å studere Donald-bladene etter en mer intellektuell modell kalt donaldisme. Spesielt har den svært kjente historien om Donald Duck og firkantfolket vært grundig undersøkt vitenskapelig. Norske Jon Gisle utga i 1973 boken Donaldismen, som dannet grunnlaget for en delvis seriøs, delvis humoristisk vitenskapsgren.
Tegnefilmserier
I USA har Donald vært best kjent som tegnefilmfigur. Han er sentral i tegnefilmseriene Kvakkpakket og Disneys Musehus, men gjorde også noen få opptredener i klassikeren Ole, Dole og Doffen på eventyr. Av andre TV-serieopptredener kan nevnes Bonkers, Mikkes morromaskin og Mikkes Klubbhus.
1552 Bessel
1552 Bessel er en hovedbelteasteroide og går i bane innenfor asteroidefamilien Eos. Den ble oppdaget 24. februar 1938 av Yrjö Väisälä i Åbo. Asteroiden er oppkalt etter den tyske astronomen Friedrich Wilhelm Bessel.
Aserbajdsjan under Vinter-OL 2010
Aserbajdsjan under Vinter-OL 2010. To utøvere fra Aserbajdsjan deltok under Vinter-OL 2010 i Vancouver i Britisk Columbia i Canada 12. februar|12. til 28. februar 2010. Begge deltok i slalåm og storslalåm, som ble avholdt på Whistler Blackcomb, og felles for dem begge var at de kjørte ut i slalåmløpet.
Dette var Aserbajdsjans fjerde deltakelse i vinter-OL etter at de første gang stilte til Vinter-OL 1998 i Nagano.
Ghanesisk cedi
Cedi (utt. 'sidi') er valutaen i Ghana.
1 cedi deles i 100 pesewa, men minste gangbare mynt er 20 cedi.
Valutaen har vært utsatt for sterk inflasjon; i 1983 var kursen 1 amerikanske dollar = 90 cedi, i 1993 1 amerikansk dollar = 720 cedi og i 2003 1 amerikansk dollar = 8 500-8 800 cedi.
Inntil 1991 var den største valøren 500 cedi, men det året ble 1 000 cedi-sedler innført, og deretter også 2 000 og 5 000 cedi-sedler. I 2001 innførte man også valørene 10 000 og 20 000.
ISO 4217-koden er GHC.
1553 Bauersfelda
1553 Bauersfelda er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 13. januar 1940 av Karl Wilhelm Reinmuth ved Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg.
S&M (album)
S&M er et konsertalbum av Metallica som ble spilt inn 21. og 22. april 1999 i samarbeid med San Francisco Symphony og Michael Kamen. To konserter resulterte i et dobbeltalbum og en video med nyinnspillinger av gamle Metallica-klassikere, der to forskjellige «verdener» kombineres, symfonimusikk og heavy metal.
Sporliste
Konsertene ble fordelt på to CD-er en for hver kveld.
Disk 1: Disk 2:
VHS/DVD
Metallica filmet også konserten som ble gitt ut på både VHS og DVD. Mens VHS-en bare inneholder selve konserten, inneholder DVD-en 5.1 lydspor, 41 minutter dokumentar og to versjoner av musikkvideoen for «No Leaf Clover» («Cut & Slice»-versjonen og «Maestro Edit»). DVD-en inneholder også fire sanger («Of Wolf and Man», «Fuel», «Sad But True» og «Enter Sandman») med flere kameravinkler som gjør det mulig å fokusere på hvert bandmedlem gjennom hele videoen. Filmen er regissert av Wayne Isham.
8. etappe i Tour de France 2006
Info
Sylvain Calzati stakk etter fem mil av med fem andre ryttere før han bestemte seg for å dra alene og syklet solo de tre siste milene til mål. Dette var første gang i årets tour at et brudd holdt til mål og Calzatis første etappeseier. Hushovd havnet på en 11.-plass og var i realiteten ute av kampen om den grønne trøya med 63 poeng opp til ledende Robbie McEwen.
1. sprint (Plessala)
Etter 38 km
2. sprint (Locmalo)
Etter 112,5 km
3. sprint (Plouay)
Etter 142 km
1. klatring (Côte de Mûr-de-Bretagne)
Etter 75 km, kategori 3
2. klatring (Côte de Saint-Mayeux)
Etter 78,5 km, kategori 4
3. klatring (Côte de Gouarec)
Etter 94 km, kategori 4
4. klatring (Côte de Ty Marrec)
Etter 138 km, kategori 4
Liste over Bolivias presidenter
Liste over Bolivias presidenter omfatter statsoverhodene i landet Bolivia i Sør-Amerika.
Balutsjere
Balutsjere er et folkeslag av iransk opprinnelse. De snakker balutsji, et nordvestlig iransk språk. De lever i grenseområdene mellom Pakistan, Iran og sørlige Afghanistan og spredt over regionen ved Den persiske gulf. Balutsjerne er hovedsakelig sunni-muslimer av hanafi-grenen, men de har beholdt noen tillegg og urgamle ritualer og trosinnslag.
Pr. 2008 var det anslått at antallet balutsjere var rundt 5 millioner.
Det er antatt at balutsjerne opprinnelig bodde på Det iranske høylandet. Folkeslaget var nevnt i arabiske krøniker fra det tiende århundre e.Kr.
Marija av Jugoslavia
Marija av Jugoslavia kan vise til flere personer:
Edmonton
Edmonton er provinshovedstaden i den kanadiske provinsen Alberta, og den største byen i provinsen etter Calgary. Byen ble grunnlagt i 1795 da Hudson's Bay Company opprettet en handelspost der. Emonton er også kjent som oljehovedstaden i Canada, noe som har gitt navnet til byens ishockeylag. Byen har ca. 730 000 innbyggere, 1 030 000 med forsteder. Byens universitet, University of Alberta, er et av Canadas største universiteter med over 36 000 studenter. Dinosaurarten Edmontonia er oppkalt etter byen. West Edmonton Mall, Nord-Amerikas største kjøpesenter, ligger i Edmonton.
Den første broen i Edmonton over elven North Saskatchewan var Low Level Bridge som sto ferdig i 1900.
Sport
Edmonton har flere profesjonelle sportsklubber,NHL Klubben Edmonton Oilers er en av dem. Klubben ble grunnlagt i 1972 under navnet «Alberta Oilers» som klubben het frem til 1973. Klubben var i 1980-tallet ett av de beste lagene og vant Stanley Cup-titler i 1984, 1985, 1987, 1988 og 1990. Ishockeylegenden Wayne Gretzky spilte for Oilers fra 1979 til 1988
Nordmannen Patrick Thoresen spilte for klubben fra juni 2006 og frem til februar 2008 (med en del opphold på klubbens farmerlag), da han ble hentet til rivalen Philadelphia Flyers.
Pippi Langstrømpe (bok)
Pippi Langstrømpe (originaltittel på svensk Pippi Långstrump) er en roman av Astrid Lindgren som ble publisert i slutten av november 1945. Den handler om Pippi Langstrømpe, hennes husdyr og hennes venner.
Handling
Boken handler om Pippi Langstrømpe, en ni år gammel rødhåret jente hvis mor døde da hun var baby. Faren hennes, en sjøkaptein, er tilsynelatende forsvunnet på sjøen, så Pippi flytter inn i et stort hus, Villa Villekulla (kalt «Villa Utsikten» i den første norske oversettelsen), som ligger i en liten svensk landsby, med kjæledyr-apen Mr. Nilsson. Hun har også en koffert full av gullmynter og en hest som ikke navngis i bøkene (i filmatiseringen av bøkene får hesten navnet Lilla Gubben).
I løpet av historien forsøker Pippi blant annet å melde seg på samme barneskole som Tommy og Annika allerede går ved. Hun ser på en forestilling ved et sirkus, og deltar i et kaffeselskap arrangert av fru Settergren, moren til Tommy og Annika.
Shelly-Ann Fraser-Pryce
Shelly-Ann Fraser-Pryce (født 27. desember 1986 i Kingston på Jamaica) er en jamaicansk friidrettsutøver (sprinter).
Fraser-Pryce er dobbelt olympisk mester på 100 meter, med gull både fra OL 2008 i Beijing og fra OL 2012 i London. I finalen i Beijing vant hun med tiden 10,78 foran sine to landsmenn Kerron Stewart og Sherone Simpson som begge fikk sølv. I finalen i London vant hun med tiden 10,75, kun tre hundredeler foran Carmelita Jeter fra USA og seks hundredeler foran landskvinnen Veronica Campbell-Brown.
I 2009 ble hun verdensmester på 100 meter da hun vant finalen med tiden 10,73. Under verdensmesterskapet i Moskva i 2013 vant hun både 100 m (på tiden 10,71) og 200 m (på tiden 22,17).
Etter OL i Beijing i 2008 ble Fraser-Prace utnevnt til offiser av Utmerkelsesordenen.
Hun tok sølv under Sommer-OL 2016.
Fraser-Pryce tok gull for Jamaica på 4 × 100 meter stafett under Sommer-OL 2020 i Tokyo.
Slaget ved Chesapeake
Slaget ved Chesapeake, også kjent som slaget ved Virginia Capes, var et avgjørende sjøslag i den amerikanske uavhengighetskrigen som fant sted nær munningen av Chesapeake Bay den 5. september 1781 mellom en britisk flåte ledet av kontreadmiral Thomas Graves og en fransk flåte ledet av kontreadmiral François Joseph Paul de Grasse. Det var det eneste betydelige nederlaget for Royal Navy i de 18. og 19. århundrene.
Seieren til den franske flåten forhindret den britiske marinen fra å forsyne styrkene til general Charles Cornwallis ved Yorktown, Virginia. Den forhindret også innblanding i forsyningen av styrker og provisjoner fra New York til arméene til George Washington gjennom Chesapeake Bay. Resultatet var at Cornwallis overgav seg i beleiringen av Yorktown, og Storbritannia anerkjente senere uavhengigheten til Amerikas forente stater.
Bakgrunn
Etter et strategisk uavklart felttog i sørstatene, satte de britiske styrkene under lord Cornwallis kursen nordover sommeren 1781 for å slutte seg til Henry Clintons armé i New York City som var truet av angrep fra amerikanske og franske styrker ledet av George Washington og Jean-Baptiste Donatien de Vimeur. Fremfor å dra over land, førte Cornwallis sine styrker til kysten ved Yorktown, Virginia for å vente på marinetransport til New York. Nærværet av britiske styrker ved Yorktown gjorde farvannet utenfor til et essensielt mål for marinestyrkene.
Cornwallis forventet å bli møtt av skip fra britenes flåte i Karibia som uansett var på vei nordover for å unnslippe orkansesongen i Karibia. Samtidig hadde den franske flåten blitt tilkalt av Washington som innså den strategiske viktigheten av Chesapeake.
Den britiske flåten under kontreadmiral Samuel Hood ankom utenfor inngangen til Chesapeake den 25. august, men fant ingen franske skip der og undervurderte muligens situasjonen. Derfor fortsatte Hood med hele sin flåte på 14 linjeskip til New York for å slutte seg til kontreadmiral Thomas Graves sin flåte. Men da han ankom New York, oppdaget han at Graves bare hadde 5 linjeskip som var kampklare.
Kontreadmiral de Vimeur ankom imens Chesapeake den 29. august med en fransk flåte som inkluderte 27 linjeskip, men som også hadde med seg tre regimenter av regulære soldater under general Marquis de Saint-Simon. Dermed hadde britene allerede gjort to fatale feil: De hadde mislyktes i å kartlegge bevegelsene til den franske flåten, og de hadde kraftig undervurdert dens styrke og sendt en for liten styrke til å ta seg av trusselen.
Slaget
da den britiske flåten på 19 skip, nå under kommandoen til Graves, kom tilbake til Chesapeake morgenen den 5. september, fant de 24 franske skip ved anker bak Cape Henry. De gjenværende tre skipene til de Vimeur hadde blitt sendt for å blokkere elvene York og James lenger oppe i bukta, og mange av skipene ved anker manglet offiserer, menn og båter som var travelt opptatt med å sette i land de franske styrkene.
Britene hadde fordelen i vindretningen og tidevannet i tillegg til overraskelsesmomentet siden de franske skipene som lå ved anker ikke var klar for kamp, og de kunne ha klart å påført alvorlig skade ved å seile inn i bukta og slå til raskt i fullt angrep. Men det er usannsynlig at Graves i det hele tatt fikk idéen. Konvensjonell marinetaktikk på den tiden krevde at flåtene måtte danne slaglinjer og så manøvrere innenfor rekkevidde, hvert skip angrep sin motstander i fiendens linje.
Opprettelsen av den britiske linjen tok så mye tid at franskmennene klarte å heise sine anker, seile ut av Chesapeake Bay og danne sin egen slaglinje. Det var først etter 16.00, over seks timer etter at de to flåtene fikk øye på hverandre, at britene som fremdeles hadde vindretningen, og dermed initiativet, var klar til å sette i gang sitt angrep.
På dette tidspunktet seilte begge flåtene østover, vekk fra bukta. De to linjene nærmet seg hverandre på en vinkel slik at de ledende skipene i fronten av begge linjene var innenfor hverandres rekkevidde, men skipene bak dem forsøkte fremdeles å tette lukene. En endring i vindretningen under slaget gjorde det enda vanskeligere for skipene bak å angripe. Dermed var skipene i fronten på begge siden i harde og kontinuerlige kamper fra trefningens begynnelse, mens flere av skipene bak aldri deltok i kampene. Der var også forvirring i manøvreringen til den britiske flåte som skyldtes tilsynelatende motstridende signaler fra Graves i slaget.
Rundt 18.30, i skumringen, tok skuddvekslingen slutt. Graves gav signal om å holde seg med vinden i ryggen i forhold til franskmennen slik at fremparten av de to flåtene ble separert. På dette tidspunktet hadde de britiske skipene i fronten tatt hovedstøyten i slaget og var hardt skadet, ute av stand til å fortsette effektive kamper. Mange av de britiske skipene tok inn store mengder vann og trengte reparasjoner selv før slaget, og den franske kanonaden hadde vært særlig ødeleggende mot skipenes rigger og master.
Etterspill
Det faktiske slaget var slutt ved solnedgang den 5. september, men i flere dager etterpå fortsatte de to flåtene å manøvrere innenfor hverandres synsfelt, mens skip på begge sider utførte reparasjoner og ventet på en mulighet til å gjenoppta kampen. I mellomtiden seilte begge flåtene lenger og lenger bort fra Chesapeake Bay, deres strategiske objektiv. Til slutt, på kvelden den 9. september, innså de Vimeur at det var meningsløst å fortsette stillstanden, og den franske flåten snudde. Da de ankom Cape Henry dagen etter, oppdaget de at i deres fravær hadde Comte de Barras ankommet fra Newport, Rhode Island med ytterligere 7 linjeskip. Dermed var Chesapeake Bay under fransk kontroll.