cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Det romerske keiserriket
Økonomi
Republikkens erobringer frem til Augustus hadde skapt et stort indre marked som omfattet hele middelhavsområdet, Vest-Europa, og rikets grenseområder. De økonomiske forholdene, særlig de som omhandlet landbruket, varierte stort mellom de varme og tørre områdene i Nord-Afrika og Arabia, og de mer fruktbare og fuktige provinsene i Britannia, Gallia og Balkan. Middelhavet og de store elvene, Rhinen, Rhône og Donau, fungerte som handelsruter. Romerne er også kjent for sitt omfattende veisystem som strakk seg utover hele riket, til og med over de store fjellkjedene Alpene og Pyreneene, og som bidro til å effektivisere handel over lange avstander.
Bærebjelken til den romerske økonomien var alle byene, som var sentra for all industriell produksjon, handel og forbruk. Selv om all handel og produksjon foregikk i byene, var det på landet majoriteten av befolkningen holdt til, og det var jordbruket som var den dominerende sektoren i økonomien. De største urbane sentra var Roma, Alexandria, Antiokia, Karthago, Efesos, og i senantikken, Konstantinopel, alle med et innbyggertall mellom 100 000 og 1 million. Frem til det tredje århundre var de politisk-økonomiske forholdene gunstige. Riket var forent i ett valutaområde. Frem til krisen i det tredje århundre var det, bortsett fra grensekonflikter og lokale opprør, nesten universell fred innad i riket, (Pax Romana). Den store hæren, som var stasjonert langs grensene, var med på å muliggjøre og trygge produksjonen i provinsene. Mot slutten av det andre århundre begynte presset mot grensene å bli større, noe som førte med seg et større soldatbehov. Dette fikk mye å si for økonomien, for keiserne ble nødt til å øke skattene proporsjonalt med den økte soldatrekrutteringen. Etter 235 var den økonomiske krisen, kombinert med den militære, i ferd med å føre riket mot randen til undergang. Under det severanske dynasti begynte skattepresset å øke. Mangel på arbeidskraft, som kom av krigene og alle pestene, bidro også til nedgang og krise. Hvor alvorlige disse tilstandene var, er vanskelig å si, da det foreligger få pålitelige kilder fra denne perioden.
Provinsene ved Rhinen ble mest rammet av krisen i det tredje århundre. De ble offer for germanske invasjoner og et voksende gallisk rike. Andre regioner, som Egypt og Britannia, ble i mindre grad kriserammet. Mot slutten av det tredje århundret gikk riket inn i inflasjon, da allmuen stadig mer mistet tilliten til det allerede reduserte pengesystemet. Prisene gikk til himmels over store deler av riket.
Religion
I republikken ble religionen organisert i et strengt system av prestekontor, som ble ledet av Pontifex Maximus, yppersteprest.
Den stadig økte kontakten med grekerne gjorde at de romerske gudene mer ble assosiert med de greske gudene. Jupiter ble for eksempel oppfattet som samme guddommelighet som Zevs, Mars ble assosiert med Ares, og Neptun med Poseidon. I det første århundre f.Kr. førte den stadige assimilasjonen med gresk mytologi til en nedgang i de romerske religiøse ritualene, selv om deres politiske karakter ble holdt relativt ved like. I keisertiden ble religion mer og mer knyttet til keiserens karakter, og mange keisere ble guddommeliggjort etter sin død.
I Romerriket ble flere utenlandske kulter mer populære, som for eksempel dyrkingen av den egyptiske Isis og den persiske Mithras. I det andre århundre begynte kristendommen å spre seg i riket, og dette ble den offisielle religionen i Roma under Konstantin den store (ca. 330). Forbud mot andre religioner enn kristendom ble innført i 391, av keiser Theodosius.
Principatet
Principatet er betegnelsen på den første keiserperioden i Romerriket. Navnet kommer av det latinske ordet princeps, som betyr sjef, eller først. Principatet varte fra 27 f.Kr. til 284, da Diokletian ble keiser. I principatet oppnådde riket sin gullalder, Pax Romana (27 f.Kr.–180), eller Pax Augusta, som det også er kalt, og riket nådde sin maksimale utstrekning, etter keiser Trajans erobringer i øst.
Augustus
Imperium Romanum er det vanlige begrepet for å beskrive den romerske statsdannelsen i århundrene etter at den ble omorganisert av Keiser Augustus. Selv om Roma hadde en rekke lydriker i århundrene før Augustus, kalles tiden før Augustus Den romerske republikk. Forskjellen mellom Romerriket og Den romerske republikk ligger først og fremst i de styrende organer og deres forhold til hverandre.
Helt siden Sullas diktatur hadde Roma vært preget av borgerkriger og uro. Disse urolighetene kulminerte med krigen mellom Marcus Antonius og Octavian. Etter slaget ved Actium i 31 f.Kr. begynte Octavian å gjennomføre en rekke reformer som til slutt skulle gjøre ham til keiser og føre til at Romerriket skulle nå sin storhetstid.
Roma hadde vært republikk i flere hundre år, dermed var det også et sterkt ønske i befolkningen og senatet at republikken skulle holde stand. Fikk noen for mye makt, gjorde makthaverne sitt ytterste for at de ble fjernet (se Sulla og Julius Cæsar). Det som særpreget Octavian var at han ville gjeninnføre og styrke republikken, men samtidig som det skjedde ble makten i praksis gitt til ham. Republikkens institusjoner forsvant ikke under Octavian, men ble omdannet til redskaper for den keiserlige nåden. Å få medlemskap i senatet og i domstoler ble avhengig av keiserens velsignelse. I 27 f.Kr. gjennomførte Octavianus sine første reformer, og tok navnet Augustus.
Reformer
Her er noen reformer og bedrifter som Augustus gjennomførte, og som ville markere Romerriket i keisertiden:
Tiberius
Augustus levde helt til 14 e.Kr., og hans lange keisertid la et godt fundament for keiserriket. Augustus valgte sin kones sønn, Tiberius, som sin etterfølger. Tiberius var en gammel og erfaren feltherre, noe som Augustus mente var viktig for å vinne folkets gunst. Tiberius hadde i tillegg vært konsul tre ganger. Tiberius hadde ikke et sterkt ønske om å bli keiser, men ble bønnfalt av senatet om å inntre i Augustus rolle.
Tiberius' felttog i Pannonia, Illyricum, Rhaetia og Germania la fundamentene for det nordlige grenseland. Han ble imidlertid kjent som en mørk, tilbaketrukket, og melankolsk hersker (tristissimus hominum, den mørkeste av alle), som egentlig ikke ønsket å bli keiser.
Etter at Tiberius’ sønn, Drusus, døde i 23, falt hans styre sammen og endte i terror. I 26 gikk Tiberius i eksil og overlot administrasjonen til de hensynsløse pretorianer-praefectusene Lucius Aelius Sejanus og Quintus Naevius Macro.
Caligula
Da Tiberius døde var de fleste potensielle arvtakere drept. Den mest sannsynlige arvtakeren, og Tiberius’ eget valg, var hans grandnevø, Germanicus’ sønn Gaius, bedre kjent som Caligula. Caligula startet med å sette sluttstrek for alle forfølgelser, og ved å brenne notatene til sin onkel. Caligula synes å ha endret personlighet i 37, og kan ha vært utsatt for en eller annen form for mental lidelse. Moderne historikere har diagnostisert ham med lidelser som hjernebetennelse, som forårsaker mentale forstyrrelser, hypertyreoidisme, og til og med nervøst sammenbrudd.
Claudius
Etter at lederen for pretoriangarden hadde tatt livet av Caligula, stod det bare igjen ett medlem av keiserfamilien som kunne innta tronen, hans onkel Tiberius Claudius Drusus Nero Germanicus.
Claudius hadde, av sin familie lenge blitt sett på som en svekling og en tåpe. Han var uansett hverken paranoid, som sin onkel Tiberius, eller sinnssyk som nevøen Caligula. Han reformerte byråkratiet og strammet inn makten til byborgerskapet og senatorrollene. Han fortsatte også erobringen og koloniseringen av Britannia (i 43), i tillegg til å underlegge seg flere østlige provinser. Claudius startet byggingen av en vinterhavn i Ostia, som skulle sørge for tilførselen av korn til riket ved dårlig vær.
Hans kone Messalina var ham utro. Da han oppdaget hennes sidesprang, fikk han henne henrettet, og giftet seg med sin niese, Agrippa den yngre. Hun, sammen med flere av hans treller, hadde stor kontroll over ham, og var sannsynligvis medskyldig i hans død i 54. Claudius’ død banet veien for Agrippas egen sønn, den 16-årige Lucius Domitius Nero.
Nero
Til å begynne med overlot Nero styringen til sin mor og sine huslærere, spesielt Lucius Annaeus Seneca. Ettersom han ble eldre, økte hans maktbegjær, og hans paranoia ble etterhvert så sterk at han fikk sin mor og huslærere henrettet. I Neros regjeringstid ble riket rammet av en rekke opprør: I Britannia, Armenia, Partia, og Iudaea (Judea). Neros manglende evne til å håndtere opprørene, og hans generelle inkompetanse, ble klart ganske tidlig, og i 68 ble han fornektet av pretorianergarden. Nero er best kjent for å ha spilt harpe under den store bybrannen i Roma i 64. Nero er også kjent for sin gjenoppbygging av Roma etter brannen. Ved gjenoppbyggingen lot Nero oppføre sitt palass, Domus aurea ('det gylne hus'). Nero var en av de første som begynte å forfølge de kristne; han begikk selvmord i 69.
De fire keisere
Året 69 er kjent som året med de fire keiserne, med Galba, Otho, Vitellius, og Vespasian som keisere i raske og voldelige suksesjoner. Mot slutten av året klarte Vespasian å konsolidere sin makt som keiser av Roma.
London filmfestival
Times BFI London Film Festival er den største filmfestivalen i Storbritannia. Den har siden 1956 blitt arrangert årlig i London, og omfatter 300 filmer fra 60 land. I tillegg til filmvisningene er det også industri- og offentlige fora, utdanningsarrangementer, forelesninger og intervjuer med filmpersonligheter.
Det romerske keiserriket
Det flaviske dynasti
Til tross for at det var kortlivet hjalp Det flaviske dynasti til å gjenopprette stabiliteten i riket. Selv om alle tre keiserne er blitt kritisert, spesielt for sin sentraliserte styremåte, bidro deres reformer og effektive styre til et stabilt keiserrike som ville vare godt inn i det tredje århundre. De flaviske keisernes militære bakgrunn var med på å ytterligere undergrave senatet, og steget fra princeps, først blant likemenn, til imperator, eller keiser, ble fullført i denne perioden.
Vespasian
Vespasian var en svært suksessfull romersk general, som hadde fått kontrollen over store deler av den østlige delen av Romerriket. Etter Othos selvmord klarte Vespasian å kapre Romas vinterkornlager i Egypt, noe som førte til at han kom i en god posisjon i forhold til sin konkurrent, Vitellius. Den 20. desember 69, klarte noen av Vespasians partisaner å okkupere Roma. Vitellius ble drept av sine egne tropper, og dagen etter ble Vespasian akseptert som keiser av senatet. Han var 60 år, krigsforherdet, og en lite karismatisk keiser, men skulle likevel ble en utmerket hersker.
Vespasian klarte å frigjøre Roma fra de finansielle byrdene den hadde blitt utsatt for under Nero og borgerkrigene. Han økte ikke bare skattene, men dannet nye former for taksering. Gjennom sin makt som censor, klarte han å undersøke den skattemessige statusen for alle byer og provinser i riket. Gjennom dette skattesystemet, klarte han å erverve seg et overskudd i statskassen, noe som muliggjorde investeringer i offentlige byggeprosjekter. Det var Vespasian som først ga fullmakt til byggingen av Colosseum (Flaviske Amfiteater). Han bygde også et forum, der det i sentrum var et tempel for fred. I tillegg ga han betydelig økonomisk støtte til kulturvirksomhet.
Titus
Titus, Vespasians eldste sønn, hadde blitt oppdratt til å herske. Han hadde tjenestegjort som en effektiv general under sin far, og hjulpet til med å sikre den østlige delen av riket. Titus hadde hatt kommandoen over de romerske legionene i Syria og Iudaea, der han hadde knust det store jødeopprøret. Han hadde i flere år delt konsulatet med sin far, og mottatt gode kritikker.
Da Titus tok over makten i 79 brøt vulkanen Vesuv ut i Pompeii, og i 80 ble Roma nok en gang rammet av brann. I ettertiden ble Titus populær på grunn av sin storstilte gjenoppbygging av Roma, Colosseum ble som kjent fullført av Titus. Dette ble feiret med en storstilt fest som varte 100 dager, der 100 gladiatorer kjempet om ære og berømmelse. Titus døde i 81, i en alder av 41 år. Dødsårsaken skal ha vært sykdom, men det er hevdet at han ble forgiftet av sin bror Domitian, som ønsket å tiltre som keiser. Uansett dødsårsak, hans bortgang førte til landesorg og et stort savn blant borgerne i Roma.
Domitian
Mot slutten av sin regjeringstid ble Domitian svært paranoid, noe som kan ha sine røtter i behandlingen han fikk av sin far. Hans far gav ham store ansvarsområde, men han ble aldri satt til noe viktig uten overvåkning. Hans paranoia var antageligvis medskyldig i de nærmest sykelige ettervirkningene av Antonius Saturnius korte opprør i år 89. Domitian satte i gang massive arrestasjoner, henrettelser, og beslagleggelser av eiendom. Til slutt gikk det så langt at hans nærmeste familie, venner og rådgivere ikke lenger følte seg trygge, noe som førte til at han ble drept i 96. Mordet skal ha blitt arrangert av hans argeste motstandere i Senatet, Stephanus, medlemmer av pretorianergarden og keiserinnen Domitia Longina.
De fem gode keiserne
Det neste århundret skulle bli kjent som perioden for De fem store keiserne, der suksesjonene gikk fredelig for seg, og der riket blomstret. Keiserne av denne perioden var Nerva (96–98), Trajan (98–117), Hadrian (117–138), Antoninus Pius (138–161), og Marcus Aurelius (161–180), der alle ble adoptert av sin forgjenger. Deres valg av etterfølgere var basert på merittene de utvalgte hadde gjort. I denne forbindelsen er det argumentert for at adopsjonene heller kom av at ingen av keiserne hadde biologiske arvinger.
Nerva
Etter sin tiltredelse startet Nerva en restitusjon av riket. Han frigjorde dem som hans forgjenger hadde fengslet for forræderi, i tillegg til at han forbød all fremtidig forfølgelse av forræderi. Han gjenopprettet konfiskert eiendom, og involverte Senatet i sine avgjørelser. Mange av disse gjerningene ble trolig gjort for å oppnå et godt rykte, noe som likevel ikke ble tilfelle. Domitians tilhengere i hæren sto veldig sterkt, og i oktober 97 beleiret pretorianergarden Keiserpalasset på Palatinhøyden og tok Nerva som gissel. Keiseren ble tvunget til å gjennomføre beleirernes krav, som var å overgi de som sto bak mordet på Domitian.
Nerva adopterte Trajan som sin etterfølger, en kommandant ved fronten i Germania. Casperius Aelianus, pretorianergardens øverstkommanderende, som var ansvarlig for opprøret mot Nerva, ble senere henrettet under Trajan.
Hadrian
Til tross for sine fremragende evner som militæradministrator, er Hadrians keisertid preget av fred. Han overga Trajans erobringer i Mesopotamia, som han mente var umulig å forsvare. Det ble nesten en krig med Parthia i 121, men trusselen ble avverget da Hadrian klarte å føre gjennom en fredsavtale. Hadrians hær klarte å knuse et massivt jødeopprør i Judea (132–135), anført av Bar Kokhba
Antoninus Pius
Antoninus Pius' keisertid er preget av fred. Det var flere militære opprør i riket på denne tiden, i Mauritania, Judea, og Britannia, men ingen av disse var av alvorlig karakter. Uroen i Britannia førte trolig til byggingen av den antoniske muren fra Forth til Clyde.
Marcus Aurelius
Marcus Aurelius hadde flere felttog mot opprørske stammer i Germania og Gallia. I Asia kjempet han, med hjelp fra sin medhersker, Verus, mot et gjenopplivet parthisk rike. Verus hadde såpass med autoritet at han fikk full støtte fra soldatene, men han hadde allerede så mye makt at han ikke hadde noen intensjoner om å styrte Marcus Aurelius. Verus forble lojal til sin død i 169.
Commodus
Perioden med de «fem store keiserne» ble avsluttet med Commodus' regjeringstid fra 180 til 192. Commodus var sønn av Marcus Aurelius, og ble den første keiseren som arvet keisertittelen på over hundre år, og brøt adoptivsystemet som hadde vært gjeldende under hans fem forgjengere. Han var med-keiser sammen med sin far fra 177. Da han ble enehersker etter sin fars død, ble han i første omgang hyllet av folket i riket. Commodus skulle imidlertid vise seg å bli en mindre vellykket keiser. Ifølge Edward Gibbons «The Decline and Fall of the Roman Empire», hersket Commodus til å begynne med bra. Etter et feilslått attentat mot ham som antageligvis var arrangert av medlemmer av hans familie, ble Commodus paranoid, og til slutt gal. Pax Romana, den romerske fred, endte med Commodus.
Severiske dynasti
Det severiske dynasti inkluderer de problemfylte herskerperiodene til Septimius Severus (193–211), Caracalla (211–217), Macrinus (217–218), Elagabalus (218–222), og Alexander Severus (222–235). Dynastiets stamfar, Lucius Septiumus Severus, kom fra en ledende innfødt familie i Leptis Magna i Afrika, og som allierte seg med en fremtredende syrisk familie ved å gifte seg med Julia Domna. Deres provinsielle bakgrunn og kosmopolitiske allianse førte til at Romerriket skulle bli hersket av keisere med syrisk herkomst. Septimus Severus var en vellykket hersker, som fikk hærens lojalitet ved å gi dem gode lønninger. Han satte riddere i viktige administrative stillinger, noe som førte til en ytterlige forsterket sentraladministrasjon.
Septiums Severus’ sønn, Marcus Aurelius Antonius, kalt Caracalla, fjernet alle lovmessige og politiske forskjeller mellom italienere og de som bodde i provinsene i sin Constitutio Antoniniana, som førte til at alle frie borgere innenfor rikets grenser fikk romersk borgerskap. Caracalla er også kjent for badehuset Caracallas termer i Roma, som i ettertiden fungerte som arkitektoniske modeller for monumentale bygninger. Caracalla ble utover sin herskerperiode stadig mer autokratisk og ustabil, som til slutt førte til at han ble drept av pretorianer-prefekten Macrinus i 217, som også ble hans etterfulgte. Macrinus ble den første keiseren som ikke var av senatorisk rank.
Rikets domstol var dominert av fremtredende kvinner, som kontrollerte tiltredelsene av keiserne Elagabalus i 218 og Aleksander Severus, den siste keiseren av dynastiet, i 222. I dynastiets siste fase var Senatets makt gjenopplivet, og en rekke skattemessige reformer ble vedtatt.
Til tross for suksess mot det sassanidiske riket i øst, førte Alexander Severus’ dårlige administrative evner til at hæren gjorde opprør og fikk ham drept i 235. Alexander Severus’ død sendte riket i hendene på en rekke soldatkeisere, og et halvt århundre med borgerkrig og ufred.
Anarki og økonomisk kollaps
I 258 brøt provinsene Gallia, Romersk Britannia og Hispania med Roma og dannet det galliske riket. To år senere skjedde det samme i øst, Syria, Palestina og Egypt dannet Det palmyrenske rike som ble støttet av sassanidene.
Høstoppstanden
Høstoppstanden (forenklet kinesisk: 秋收起义; tradisjonell kinesisk: 秋收起義; pinyin: Qīushōu Qǐyì) var et kommunistisk opprør i de kinesiske provinsene Hunan og Jiangxi som brøt ut den 7. september 1927. Oppstandens leder, Mao Zedong, utropte da Sovjetrepublikken Hunan, men det ble svært kortlivet.
Det romerske keiserriket
Anarki og økonomisk kollaps
En storstilt gotisk invasjon ble slått tilbake ved Naissus i 268. Denne seieren var betydelig som krisens vendepunkt, en rekke energiske soldatkeisere tok nå makten. Keiser Claudius II Gothicus’ seirer de neste to årene drev alamannerne tilbake og gjenvant Hispania fra det galliske riket. Da Claudius døde i 270 ble han etterfulgt av Aurelian, som fortsatte gjenreisingen av riket.
Høstoppstanden
Mao anførte en liten bondehær mot Kuomintang og godseiere i Hunan. Han angrep Pingjiang og Liuyang, men allerede den 10. september snudde lykken. Oppstanden ble raskt slått ned av Kuomintangs militære styrker, og Mao måtte trekke seg østover og inn i naboprovinsen Jiangxi, til Jinggang-fjellene på grensen mellom Hunan og Jiangxi, der han etablerte seg i sikrere posisjoner i oktober; her samlet han en hær bestående av gruvearbeidere. Dette var det første væpnede kommunistiske opprøret, og markerte en betydelig endring i deres strategi. Mao og Den røde armés grunnlegger Zhu De gikk over til å utvikle en landlig strategi, sentrert rundt geriljataktikk, noe som banet veien for Den lange marsjen i 1934.
Det romerske keiserriket
Anarki og økonomisk kollaps
Aurelian brakte riket gjennom den verste tiden av krisen (270-275) ved å angripe vandalene, vestgoterne, palymerene, perserne og til slutt restene av det galliske riket. Mot slutten av 274 var Romerriket igjen samlet og grensestasjonene nok en gang sikret. Det skulle gå mer enn hundre år før romerne igjen mistet overtaket over sine eksterne fiender.
Egil Nordsjø
Egil Nordsjø (født 31. oktober 1908 i Bodø, død 16. april 1980) var en norsk organist og operasanger (bass). Han vokste opp på Kjerringøy, og utdannet seg i orgelspill under Arild Sandvold (1928). Nordsjø debuterte som sanger i 1932 og ga mange konserter ved Den Norske Opera, såvel som i København, Leipzig og Paris. Han var også dirigent for en rekke kor, blant annet Frimurernes Sangforening.
Vannscooter
En vannscooter er en sjøgående farkost som føreren står eller sitter på. Scooterne har innenbordsmotor som driver et vannjetaggregat som sørger for fremdrift og styring.
De fleste vannscootere er beregnet for én til tre personer. Det finnes vannscootere med motoreffekt opp til 315 hk, topphastighet på 110 km/t og med tankkapasitet på 95 liter. Først og fremst brukes vannscootere til rekreasjon og som fritidssyssel.
Det romerske keiserriket
Anarki og økonomisk kollaps
Selv om Aurelian hadde spilt en betydelig rolle i å gjenopprette keiserrikets grenseforsvar mot eksterne trusler, gjensto fortsatt de fundamentale problemene som hadde ført til krisen. Lover om hvem som skulle ha retten til å etterfølge keiseren hadde aldri blitt klart definert, noe som resulterte i en rekke borgerkriger mellom de forskjellige faksjonene, senatet, militæret og andre, som alle støttet sin egen kandidat til tronen. Et annet problem var størrelsen på riket, som gjorde det vanskelig for en enkelt hersker å effektivt håndtere flere trusler samtidig. Disse problemene ble tatt hånd om av Diokletian, i hans radikale og omfattende reformer som skulle la Romerriket overleve minst hundre år til.
Høstoppstanden
Bestridelse av hendelsesforløpet
Chang og Halliday hevder at Mao senere fabrikkerte hendelsesforløpet (som fortsatt blir lært bort av kommunistpartiet) for å skjule det faktum at han i stedet for å lede et bondeopprør, kapret det for sine personlige formål, saboterte organisasjonen, og flyktet med de nye troppene før angrepet på Changsha hadde begynt.
Egil Nordsjø
Han var formann i Norsk Tonekunstnersamfund (1948–76) der han senere ble æresmedlem. Han satt som formann i Landslaget Musikk i skolen og var redaktør for dets tidsskrift (1956–76).
Ventiv
Ventiv er en grammatisk kategori for verbene i enkelte språk. Det indikerer at handlingen utføres i retning av den som snakker ("ventiv" fra latinsk venire "å komme"). Ventiv er spesielt vanlig i bestemte språk i oldtidas Midtøsten, slik som akkadisk og sumerisk, og også i noen språk i Kaukasus, Nord-Afrika og Oseania. Ventiv er ikke begrensa til verb som uttrykker bevegelse.
Egil Nordsjø
På 1970-tallet var han frilans programleder i NRK. Han var far til musikeren Ragnhild Nordsjø.
Sigurd Sparr
Sigurd Sparr (født 27. august 1907 i Egersund, død 4. august 1990 i Oslo) var en norsk generalmajor.
Han tok artium i 1926 og ble uteksaminert fra Krigsskolen i 1930. Han gikk Otto Treiders Handelsskoles revisorkurs og flere militære utdannelser, og arbeidet i fire år som distriktssjef i et livsforsikringsselskap i Bergen. I 1938 kom han inn i fast militærtjeneste, og var kaserneoffiser ved Befalsskolen for ingeniørvåpenet frem til angrepet på Norge i 1940.
Under krigen deltok han i kampene ved Stryken, Hov i Land, Biri og Vestre Gausdal. Etter at de norske styrkene kapitulerte, arbeidet Sparr som fullmektig ved Oslo Telefonanlegg og som avdelingssjef ved Grorud Kjemiske, frem til han ble sendt i krigsfangenskap i Tyskland i 1943. Han ble befridd av sovjeterne i 1945, og lærte seg russisk innen han kom hjem til Norge.
I 1946 ble han utnevnt til major og sjef for Hærens sambandsskoler, i 1950 til oberstløytnant og sjef for Trøndelag sambandsbataljon, og i 1954 til oberst og sjef for Kombinert regiment nr. 13 på Steinkjersannan. Ved siden av sitt militære virke var han også formann i Nord-Trøndelag Høyre 1959–1960. Etter en kort periode som sjef for Sambandsregimentet ble han utnevnt til generalmajor og sjef for Distriktskommando Nord-Norge i 1961. Han var Land Deputy ved NATOs nordkommando, nestkommanderende i Hæren, landkommandør og kommandør for Landstridskreftene i Sør-Norge 1964–1972.
Han var sønn av jernbaneformann Sigvart Simensen og Anna Tollefsen. Han giftet seg i 1934 med Ragnhild Figenschou, datter av overlege Karl Johan Ruth Figenschou og Ragnhild Øiseth.
Utmerkelser
Sigurd Sparr var tildelt flere dekorasjoner, mange av de for sin innsats under andre verdenskrig.
Høstoppstanden
Minnested
Stedet for troppenes forening i Wenjiashi under Høstoppstanden (秋收起义文家市会师旧址, Qiushou qiyi Wenjia shi huishi jiuzhi), ca. 50 kilometer sørøst for Liuyang i Hunan, ble i 1961 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Vannscooter
I en rekke land er det etablert forbudssoner eller andre restriksjoner for bruk av vannscooter (for eksempel Sverige, Tyskland, Frankrike, Italia, Brasil). Dels er årsaken støy og fart, dels av hensyn til dyreliv, badegjester og sikkerhet for sjøfarende generelt. Båtførerbevis eller liknende føreropplæring er også obligatorisk i flere land (for eksempel USA, Frankrike, Italia, Tyskland).
Norsk regelverk
I flere år var det forbud mot bruk av vannscootere i Norge, men med dispensasjonsmulighet for kommunene i noen områder. Fra 2013 ble reglene myket opp, slik at vannscooter stoort sett var tillatt brukt i god avstand fra land (400 meter i sjø, 500 meter i ferskvann).
Siden juli 2017 er imidlertid vannscootere i hovedsak regulert på linje med annen sjøtrafikk, men med mulighet for både lokale og nasjonale begrensninger.
Siden vannscootere ofte har store farts- og motorressurser kreves det at alle som er født etter 1. januar 1980 har avlagt godkjent båtførerprøve for å føre vannscooter med motorkraft på minst 25 Hk. For kjøring i 50 knop eller mer er det også krav om høyhastighetsbevis.
For øvrig gjelder samme reglement for bruk i strandsoner som for andre mindre farkoster. Vannscootere er C-klassifisert, på linje med båter under 10 fot.
Sverige
Reglene for kjøring av vannscooter i Sverige er i forordning (1993:1053) om användning av vattenskoter. I forordningen angis det at vannscooterkjøring kun er tillatt i allmenne farleder og i områder der länsstyrelsen har vedtatt unntak fra det generelle forbudet. Reglene trådte i kraft den 1. januar 1994 og begrenset kraftig anvendelsen av det som da hovedsakelig ble kalt jetski (med såkalt synkende skrog). Da forordningen ikke var forenlig med EUs prinsipper ble den 2004 i skrevet om. Vannscootere kan deretter formelt kun kjøres i allmenn farled og i områder som er godkjent av länsstyrelsene. Eksempelvis er det i Stockholms län tillatt å kjøre vannscooter innenfor 300 meter fra allmenn farled, men ikke innenfor 100 meter fra land. Overtredelser av reglene er belagt med bøter. I en dom fra juni 2009 konstaterte EU-domstolen at den svenske vannscooterloven ikke utgjør noe handelshinder så lenge det er avsatt områder for vannscooterkjøring. Etter EU-domstolens dom den 4. juni 2009 kom spørsmålet igjen opp i Luleå tingsrätt som tidligere hadde hatt en sak der to personer ble tiltalt for kjøring av vannscooter på forbudt område. Tiltalen ble kjent ugyldig med henvisning til at Norrbottens län på det aktuelle tidpunktet ennå ikke hadde avsatt noe område for vannscooterkjøring. Dermed uteble det prejudikat som politiet og Kustbevakningen hadde etterlyst. Hugo Tiberg, professor emeritus i sjørett, anser at den begrensende loven er ugyldig uansett om områder er avsatt eller ikke. Tiberg støtter oppfatningen om at såkalte sittmaskiner fullt ut skal likestilles med øvrige båter, men at et regelverk er nødvendig for maskiner med synkende skrog (såkalte ståmaskiner).
Den 25. mars 2011 bekreftet Kustbevakningen på sin nettside den uklare rettssituasjonen rundt vannscootere og at man fra 2011 (som sesongen 2010) og inntil videre ikke kommer til å rapportere noen anvendelse av disse overhode. Derimot at man kan bli rapportert i henhold til den praksis som gjelder for øvrig sjøtrafikk.
Det romerske keiserriket
Tetrarkiet
Ved å erobre så store og uregjerlige områder hadde Romerriket skaffet seg en svært lang nordgrense som var kostbar å forsvare mot stadige angrep. Grensen gikk fra Nordsjøen til Svartehavet, hovedsakelig langs de store elvene. Når folkevandringer østfra i tillegg skapte press mot østgrensen fra år 250, måtte romerne trekke seg tilbake fra Mesopotamia. Korrupsjon, politisk strid og Romas enorme forbruk av ressurser gjorde at riket begynte å forfalle.
Diokletians erfaringer gjennom sine første ni års reiser i riket for å møte de mange problemene det sto overfor brakte ham til den konklusjonen at keiserriket var for stort for én enkelt keiser. Det var for eksempel ikke mulig å svare på både germanernes landganger over Rhinen og opprøret i Egypt samtidig. Diokletians radikale løsning på problemet var å innføre et tetrarkisk system, hvor riket ble delt mellom fire keisere. Dette muliggjorde å styre riket på en fornuftig måte, i tillegg til at det inkluderte et system for arvefølgen, konstruert for å unngå at keiserriket skulle falle tilbake til borgerkrig etter Diokletians avgang. Samtidig som det økte keisernes mulighet til effektivt å styre riket, marginaliserte tetrarkiet senatet som forble i Roma, siden ingen av keiserne slo seg ned i den gamle hovedstaden.
Springfrødråpemåler
Springfrødråpemåler (Ecliptopera capitata) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Denne arten forekommer på det sørligste Østlandet i Norge, men er sjelden og rødlistet (kategorisert som Sårbar (VU) på rødlisten fra 2015).
Det romerske keiserriket
Tetrarkiet
I 305 abdiserte Diokletian og hans medkeiser Maximian, og systemet for arvefølgen ble testet. Det viste seg raskt at det ikke virket slik Diokletian hadde tenkt, raskt etter abdikasjonen gjenoppsto kaoset rundt hvem som skulle overta etter de sittende keiserne. Resultatet var en rekke nye borgerkriger som varte frem til 325 da Konstantin den store klarte å samle riket under seg.
Springfrødråpemåler
Utseende
En middelsstor (vingespenn 23 – 26 mm), slank, lyst brungrå måler. Den kan kjennes på at forvingens brede tverrbånd er nokså jevnbredt med en grunn, trekantet innskjæring på innersiden, og den mørke flekken ved forvingens ytterkant. Begge kjønn har trådformede antenner. Forvingen er lys grå, mørkere grå ved roten. Midt i vingen er det et bredt, grått tverrbånd. Dette båndete r ikke mer enn en og en halv gang så bredt ved forkanten som ved bakkanten, på innersiden med en grunn, rettsidet, trekantet innskjæring, på yttersiden svakt bølgete. Utenfor tverrbåndet er det en rad av mørke, pileformede flekker, disse er størst ved fremkanten og utydelige i den bakerste halvdelen. Ved vingens ytterkant er det en avlang, mørk flekk. Bakvingen er silkeaktig gråhvit, mørkere ved bakhjørnet, med utydelige, grå tverrbånd. Larven er lang og tynn, naken og blekt grønnlig rosa på farge.
Levevis
Larvene lever bare på springfrø (Impatiens noli-tangere), og arten finnes derfor bare der denne planten vokser. De voksne målerne kan man finne mellom mai og august i én eller to generasjoner. De flyr helst om natten, men skremmes lett ut om dagen og kan også fly i gråvær.
Det romerske keiserriket
Konstantinske dynasti
På 300-tallet ble presset fra folkevandringer så sterkt mot nordgrensen at hovedstaden ble flyttet til Bysants i år 330.
Springfrødråpemåler
Utbredelse
Arten finnes fra Europa videre østover gjennom Russland til Japan. I Norge er den funnet rundt Oslofjorden, men den er sjelden og listet som sårbar (VU) i Norsk rødliste for arter.
Det romerske keiserriket
Konstantinske dynasti
Forfallet akselererte på 300-tallet, særlig i vest og markedsøkonomien måtte vike til fordel for naturalhusholdning. Byene ble fraflyttet, og det ble vanskelig å forsyne hæren.
Konstantin den store
Konstantin var hedensk fra fødselen av. Han mente at guden Apollon beskyttet ham, noe man kan se på myntene utstedt i Konstantins regjeringstid. Moren Helena var imidlertid kristen, sannsynligvis fra fødselen av.
Etter at Konstantin hadde sikret sin makt, begynte han å bygge en ny hovedstad der den gamle greske byen Bysants lå. Han døpte byen Nova Roma, og utstyrte den med et senat og administrasjon slik som Roma. Den nye byen fikk både kristne kirker og tradisjonelle romerske templer tilegnet de romerske guder.
Etter Konstantins død fikk byen navnet Konstantinopolis (Konstantinopel), Konstantins by. Byen ble etter hvert stadig viktigere, og ble etterhvert rikets hovedstad.
Splittelsen mellom øst og vest
Gjennom sin historie kontrollerte Romerriket alle de greske statene som lå ved Middelhavet og de keltiske områdene av Vest-Europa. Administrasjonen av Romerriket utviklet seg mot separate østlige og vestlige halvdeler, mye på grunn av kulturforskjellen mellom det hellenistiske øst og romerske vest. I år 395 ble Romerriket delt i det vestromerske rike med Roma som hovedstad, og det østromerske eller bysantinske rike med Konstantinopel som hovedstad.
Vestromerriket falt raskt fra hverandre og omfattet i år 400 bare Italia. Utviklingen i vest gikk i retning av et stadig mer geistlig styre, og kirken fikk stadig mer makt. I år 476 ble Roma erobret av visigoterne, og Det vestromerske rike opphørte å eksistere. Østromerriket besto frem til år 1453 da Konstantinopel ble erobret av tyrkere.
Arvtakere
Romerrikets innflytelse på styresett, lovgivning, arkitektur og språk i den vestlige verden kan knapt overvurderes. Latin er stadig den katolske kirkes offisielle språk, og vår viktigste kilde til fremmedord.
Nederlandsk
Starověký Řím
Sylvester Flis
Sylvester «Sly» Flis (født 20. juni 1967 i Stalda Wola i Polen) er en kjelkehockeyspiller fra USA, som spiller forsvar. Han ble amerikansk statsborger i 2001.
Flis er født med ryggmargsbrokk (spina bifida).
Drømmen om Alta
Drømmen om Alta er en norsk dokumentar-/naturfilm om Altaelva fra 1987. Den ble tatt opp sesongen 1986, det siste året Altaelva rant fritt før det omstridte Alta kraftverk ble satt i drift. Filmen følger sesongen fra det spesielle fisket som foregår før St.Hans, og kortfisket etter.
Stikkamp
Stikkamp blir i sjakksammenheng brukt for å beskrive en omkamp. Hvis to spillere ender med samme poengsum i en turnering har de gjort en like god prestasjon og bør normalt dele plasseringen. Men f.eks. i et NM eller en annen turnering kan det være nødvendig eller ønskelig å skille mellom spillerne, for eksempel ved likhet om førsteplassen. Vi ønsker én Norgesmester eller klubbmester, da foreslår vi en omkamp, som i sjakk ofte kalles stikkamp. Hvis praktisk nødvendig kan det – fortrinnsvis på forhånd – avgjøres at en eventuell omkamp spilles med kortere betenkningstid enn selve turneringen.
Terrorangrepet i Omagh 15. august 1998
Omaghbomben (irsk: Buamáil an Ómaigh) var et terroristangrep som ble utført av Real IRA lørdag 15. august 1998 i Omagh i Nord-Irland. Bilbomben drepte 29 mennesker og skadet omkring 220. Real IRA er en utbrytergruppe fra Det provisoriske IRA etter at Belfastavtalen ble undertegnet. Angrepet var rettet mot fredsprosessen i Nord-Irland.
Angrepet vakte avsky i alle politiske og religiøse leirer i Storbritannia. Ofrene var både katolikker og protestanter, samt spanske turister og andre som var på dagstur fra Donegal i Irland. Det skapte særlig sterke reaksjoner da det ble klart at en av de drepte var en kvinne som var gravid med tvillinger.
En advarsel som oppgav galt sted ble sendt til Ulster Television samme dag: «There's a bomb, courthouse, Omagh, main street, 500lb, explosion 30 minutes». et minutt senere kom den en advarsel til, som sa «Martha Pope, bomb, Omagh town, 15 minutes». Innringeren hevdet at advarselen var på vegne av «Óglaigh na hÉireann». Det følgende minuttet, kontoret til veldedighetsorganisasjonen Samarians i Coleraine mottok en telefon som hevdet at en bombe ville gå av på «main street» rundt 200 yd fra tinghuset. De som mottok disse meldingene sendte den umiddelbart videre til Royal Ulster Constabulary (RUC). RUC evakuerte dette stedet, og ledet uvitende mennesker i retning av stedet hvor bilen med sprengstoff stod. Advarselen kom bare en halv time før eksplosjonen, så man rakk ikke å oppdage feilen. Advarslene nevnte «main street», men det er ingen gate med dette navnet i byen, selv om Market Street er den viktigste handlegaten i byen.
Real IRA hevdet i ettertid at målet var rettsbygningen. Dette støttes ikke av bevismaterialet, og både tidspunktet for bomben og den falske advarselen tyder på at man hadde planer om å utløse bomben blant flest mulig sivile.
9. oktober 2000 annonserte BBC i programserien Panorama at de fremste mistenkte var Seamus McKenna, Michael McKevitt, Liam Campbell, Colm Murphy og Seamus Daly. 4. mars 2001 ble BBCs Television Centre i London bombet, og politiet antar at dette var et hevnangrep på kringkasteren. 9. april 2003 ble fem medlemmer av Real IRA dømt til fengsel på mellom 16. og 22 år for bombingen av BBC.
23. januar 2002 ble Colm Murphy dømt i Dublin Special Criminal Court for «konspirasjon til å forårsake en eksplosjon som med sannsynlighet ville sette liv i fare eller forårsake skader». Straffen ble satt til fjorten års fengsel. På grunn av mangel på bevis kunne man ikke stille de andre mistenkte for retten. 28. oktober 2000 gikk familiene til de fire drepte barna – James Barker, 12 år, Samantha McFarland, 17 år, Lorraine Wilson, 15 år og 20 måneder gamle Breda Devine – til et sivilt søksmål mot de mistenkte som ble navngitt i programmet Rettssaken åpnet 7. april 2008. Dommen falt 8. juni 2009, og Michael McKevitt, Liam Campbell, Colm Murphy og Seamus Daly ble dømt for å være ansvarlige for bombeangrepet, mens Seamus McKenna ble frikjent. De dømte ble idømt en erstatningsplikt på £1.6 millioner til de pårørende, noe som fikk stor internasjonal oppmerksomhet. Murphy og Daly anket dommen, men ble også funnet skyldig i ankesaken, hvor dommeren kalte bevismaterialet for overveldende.
26. mai 2005 ble Colm Murphys nevø, Sean Hoey fra Jonesborough i Armagh, tiltalt for medvirkning i Omaghaksjonen og 32 andre terroraksjoner.
Hans Haußmann
Hans Heinrich Haußmann (født 30. mars 1900, død 1. september 1972) var en tysk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam. Haußmann vant en olympisk bronsemedalje i landhockey under OL 1928 i Amsterdam. Han var med på det tyske laget som kom på tredjeplass i landhockeyturneringen bak India og Nederland. Etter at laget fra Tsjekkoslovakia hadde trukket seg, var det ni lag fra ni nasjoner som deltok i turnering og den ble spilt i perioden 17. til 26. mai. Tyskland ble nummer to i sin gruppe og møtte Belgia som ble nummer to i den andre gruppen. Bronsefinalen, som ble spilt 26. mai 1928 på Olympiastadion i Amsterdam med 23 400 tilskuere, vant Tyskland med 3-0. Haußmann spilte en kamp som back i OL-turneringen.
Paide kommune
Paide landkommune er en tidligere landkommune i Järva fylke i det østlig-sentrale Estland, sørøst for Tallinn. Den ble innlemmet i bykommunen Paide «linn» i 2017. Kommunen hadde cirka 1 800 innbyggere og et areal på om lag 300 km². Kommunens administrasjonssenter lå i bykommunen Paide med 9 232 innbyggere. Folketallet i kommunen er merkbart fallende.
I kommunen like nordøst for byen Paide ligger det strategisk viktige veikrysset hvor veier fører til både Tallinn, Tartu, Pärnu og Rakvere. Her ligger det gamle godset og landsbyen Mäo, nevnt i tyske krønike fra 1500-tallet. Godsets hovedbygg er blant de største i hele Järva fylke. Det hadde sin storhetstid på 1700-tallet. Den siste eieren var Alexandra von Grünewaldt, niesen til den russiske komponisten Nikolaj Rimskij-Korsakov som ofte ferierte her. Godset ble stykket ut til lokale bønder med jordreformen i 1919.
António Francisco Cardim
António Francisco Cardim (født 1596 i Viana do Alentejo nær Évora i Portugal, død 15. august 1659 i Macao i Kina) var katolsk misjonær i Det fjerne Østen, tilhørende jesuittordenen.
Bakgrunn
António Cardim var sønn av Jorge Cardim Frocs og Catherina de Andrade. Han begynte på universitetet i Évora, hvor han ble opptatt i jesuittordenen 24. februar 1611 som 15-åring. Som uttrykk for sin devosjon til den hellige Frans Xavier la Cardim navnet «Francisco» til sitt eget.
Asiamisjonene
Etter å ha søkt om å bli utsendt som misjonær til Det fjerne Østen, ble han sendt med skip til portugisisk India i 1618 sammen med biskop Diogo Correia Valente (1568-1633). Han fullførte sine teologiske studier i Goa, og ble der presteviet 1. februar 1621.
I 1623 ankom pater Cardim Ming-dynastiets Kina i Guangzhou, og bosatte seg i det portugisiskstyrte Macao.
Fra 1626 til 1629 var han i kongedømmet Ayutthaya, der han lærte seg nok thai til å få forfattet en katekisme og en liten traktat om den kristne tro. Sammen med Pedro Morejón og Romão Nishi grunnla Cardim jesuittenes misjonsstasjon i Ayutthaya i 1626. De bygde en kirke der, og fikk etterhvert en menighet med flere hundre av byens innbyggere.
I 1629 vendte han tilbake til Macao for å rapportere om de problemer misjonen i Ayutthaya stod overfor.
Theodor Haag
Theodor «Theo» Haag (født 13. mars 1901, død 27. august 1956) var en tysk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam.
António Francisco Cardim
Asiamisjonene
I februar 1631 ble pater Cardim sendt til Tonkin sammen med Miguel Matsuda og Pedro Kasui (to japanske misjonærer som senere led martyrdøden i sitt hjemland), og de ble der mottatt av kong Trịnh Tráng. De de fikk da høre om kongedømmet Lan Xang, og da ville pater Cardim reise dit for å finne ut om det lot seg gjøre å etablere en misjon der. Men kongen av Ayutthaya ville ikke tillate Cardim passasje til Lan Xang fra Ayutthaya. Cardim forsøkte senere å reise til gjennom Tonkin, men ble alvorlig syk og ble nødt til å reise tilbake til Macao.
Theodor Haag
Haag vant en olympisk bronsemedalje i landhockey i OL 1928 i Amsterdam. Han var med på det tyske laget som kom på tredjeplass i landhockeyturneringen bak India og Nederland. Etter at laget fra Tsjekkoslovakia hadde trukket seg, var det ni lag fra ni nasjoner som deltok i turneringen som ble spilt i perioden 17. til 26. mai. Tyskland ble nummer to i sin gruppe og møtte Belgia som ble nummer to i den andre gruppen. Bronsefinalen, som ble spilt 26. mai 1928 på Olympiastadion i Amsterdam med 23 400 tilskuere, vant Tyskland med 3-0. Haag spilte alle fire kampene i OL-turneringen og scoret fem mål.
António Francisco Cardim
Asiamisjonene
I Macao var pater Cardim så rektor ved St. Pauls kollegium fra august 1632 til mai 1636.
Han ble vallgt til posekutor for regionen i 1638, og dro til Roma for å residere der. Han ble i Roma i flere år, og deltok i jesuittordenenes åttende generalkongregasjon (1645-1646), som valgte pater Vincenzo Carafa til selskapets 7. generalsuperior. Etter å ha kommet tilbake til sitt fødeland Portugal fikk pater Cardim sterk støtte fra kong Johan IV for misjonene.
Pater Cardim oversatte noen av sine verker fra latin til portugisisk og til italiensk, og forfattet en rekke viktige monografier om jesuittenes misjoner. Blant dem er Fasciculus e Japponicis floribus, som ble publisert i 1646. Denne boken har detaljerte opplysninger om minst 54 av de kristne som hadde lidd martyrdøden i Japan fra 1597 — da forfølgelsene i landet tok til — og frem til 1640. Boken inneholder også, i tillegg til 88 graverte illustrasjoner, et detaljert kart over Japan.
I 1640 ble fire portugisiske sendemenn som var reist fra Macao til Nagasaki truet til å avsverge den kristne tro, og da de nektet, ble de henrettet uten videre rettegang. Tretten av deres ledsagere ble sendt tilbake til Macao med denne advarsel:
Pater Cardim dokumenterte denne hendelse i sitt verk Mors felicissima quatuor legatorum Lusitanorum quo Japponiae Imperator occidit in odium Christianae religionis, som ble publisert i 1646.
Koigi kommune
Koigi  er en tidligere landkommune sørøst i Järva fylke i det østlig-sentrale Estland, sørøst for Tallinn. Den lå inneklemt av landkommunen Paide «vald». Kommunen hadde cirka 1 120 innbyggere og et areal på om lag 204 km². Kommunens administrasjonssenter var Koigi med 456 innbyggere.
Chris Elliott
Christopher Nash «Chris» Elliott (født 31. mai 1960 i New York City i New York) er en amerikansk komiker og skuespiller. Han er sønnen til komikeren Bob Elliott, som særlig er kjent fra komikerduoen Bob and Ray. Chris Elliotts datter Abby Elliott arbeider i teamet bak Saturday Night Live, der Chris Elliott selv arbeidet fra 1994 til 1995. Elliott ble kjent tidlig på 1980-tallet som tekstforfatter og skuespiller i programmet Late Night with David Letterman på NBC.
Elliott spilte i filmen Cabin Boy. Denne filmen skrev han også manuset til sammen med Adam Resnick, en annen tidligere tekstforfatter og medarbeider i Late Night with David Letterman. Tekstforfatternes tidligere sjef David Letterman spilte en birolle i filmen, under pseudonymet Earl Hofert.
Privatliv
Chris Elliott giftet seg 8. mars 1986 med Paula Niedert Elliott. De traff hverandre da de begge jobbet i Late Night with David Letterman; han var tekstforfatter og skuespiller, mens hun var «talent booker» for programmet. Sammen har de barna Abby og Bridey.
Torleiv Hannaas
Torleiv Hannaas (født 14. juli 1874 på Hannås i Hornnes, død 19. november 1929 i Bergen) var en norsk filolog og folklorist.
Han tok utdannelse i voksen alder: lærerskole, artium og etterhvert cand.phil..
Lappiplerke
Lappiplerke (Anthus cervinus) er en monotypisk spurvefugl (Passeriformes) i erlefamilien (Motacillidae) og inngår i den tallrike slekten piplerker (Anthus). Arten er en langdistansetrekkfugl som også hekker regulært i Nord-Norge.
Biologi
Lappiplerke blir 14–15 cm lang og veier 16,4–29,3 g. Hekkedrakten er mer prangende og skiller seg tydelig fra vinterdrakten. Hunnen ligner hannen, men den mursteinsrøde halsen er mindre framtredende og mer preget av strekmønsteret på brystet.
Torleiv Hannaas
Han var leder for Noregs Mållag 1926–29. Han var den første redaktøren av høgnorskorganet Norsk Aarbok fra 1920 til sin død, og gis æren for å ha introdusert begrepet «høgnorsk» i en artikkel i 1922. Han oversatte også deler av sagalitteraturen til nynorsk. Torleif Hannaas nynorsk boksamling på ca. 2500 bind ble kjøpt av Bergens museum i 1932. Hannaas samlet på alt som fantes av nynorsk litteratur før 1929. Om boksamlingen heter det at Hannaas