cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
PA-system
PA-høyttaler
På samme måte som en forsterker i et PA-anlegg er noe annet enn en vanlig hjemmeforsterker, er PA-høyttalere noe annet enn hjemmehøyttalere. Dette gjelder ikke bare størrelsen på elementene, og hvilken kraft de kan motta og gjengi som god lyd, men at de er bygget for en mer bestemt spredning av lyden. Dette er både for å nå bestemte deler av et lokale, og samtidig ha best mulig kontroll på eventuell feedback.
PA-høyttalere kan være aktive; at de har forsterker innebygget og trenger strøm, eller passive; at lyden forsterkes av egen modul og ikke trenger egen strømkilde.
I større oppsett (mer enn ett par høyttalere) er det vanlig å dele signalet slik at bestemte frekvenser går til bestemte høyttalere. Da benyttes et delefilter. Hvis man ser for seg at et høyttalerelement vibrerer, skal det makte å vibrere hurtig for høye frekvenser, og sakte for lave frekvenser. At en og samme membran ikke må gjøre begge deler på en gang vil være en absolutt fordel - på samme måte som en høyttaler i utgangspunket er delt mellom bass og diskant og kanskje mellomtone. Designerte høyttalere for visse frekvenser vil altså kunne gi en ryddigere og riktigere lyd. En subwoofer er et typisk eksempel.
Høyttalerne er det siste man slår på, og det første man slår av, for å unngå stygge smell fra annet utstyr som slås av og på.
Monitor
En monitor er en høyttaler som vanligvis ligger på gulvet foran en artist, og gir tilbake en egen lydmiks slik at den som fremfører kan være komfortabel, ikke minst høre seg selv godt nok. Når en artist skygger for lyskasterne, prøver å få kontakt med den lydansvarlige og ber om å få «mer gitar», eller peker på instrumentet sitt og gjør en «opp, opp»-bevegelse, handler dette vanligvis om miksen i monitor, og ikke om publikums opplevelse. Andre artister på samme scene har gjerne et helt annet lydbilde i sin monitor, for sin komfort.
Disse monitorene kalles stage wedge eller wedge monitor, og er kileformede høyttalere som sender lyden opp mot artisten.
Side fill-monitorer er større høyttalere som står på siden av scenen, vendt mot artistene, og gir et mer helhetlig lydbilde. Siden artistene befinner seg bak PA-høyttalerne, kan lyden i rommet foran dem oppleves nærmest som rumling, og et godt lydbilde sendt inn på scenen vil kunne inspirere artistene og løfte en fremføring. Wedger på gulvet kommer da i tillegg, med hver artists fremheving eller demping av de andre på scenen.
I tillegg finnes in-ear monitoring, som er et system som sender monitormiksen rett i øret på den enkelte, og ser ut som et stort høreapparat.
Internet Architecture Board
IAB har oppsyn med et antall arbeidsgrupper (Task Forces), hvorav de viktigste er Internet Engineering Task Force (IETF) og Internet Research Task Force (IRTF).
Organet som etterhvert ble til IAB ble opprinnelig dannet av USA’s forsvarsdepartement's Defense Advanced Research Projects Agency (DARPA) under navnet Internet Configuration Control Board i 1979, som i september 1984 ble til Internet Advisory Board og i mai 1986 Internet Activities Board (navnet ble endret, men forkortelsen bestod). Til slutt ble det Internet Architecture Board, under ISOC, i januar, 1992, som en del av Internetts overgang fra å være et organ underlagt USA’s regjering til en internasjonalt, offentlig enhet.
IAB’s aktiviteter
For tiden omfatter IAB's ansvar følgende:
Valentina (saus)
Valentina er en meksikansk sterk saus som produseres av selskapet Salsa Tamachula i Guadalajara i Jalisco. Den er en av de mest solgte sausene i landet. Den fins i to varianter: sterk (gul etikett) og ekstra sterk (sort etikett). Smaken er syrlig, med en ettersmak av chili. Valentinasaus brukes vanligvis på frukt og rå grønnsaker, og på potetgull og popkorn.
Sausen blei lansert 14. februar 1854. Den selges i Mexico og i USA.
Mitchell Islam
Mitchell Islam (født 24. januar 1990) er en canadisk kunstløper. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han ble nummer 18 i isdans.
UFC 75
UFC 75: Champion vs. Champion var et MMA-arrangement i regi av UFC i London, England 8. september 2007. Hovedkampen var en tittelforeningskamp mellom UFC lett tungvekt tittelholderen Quinton Jackson og PRIDE FC lett tungvekts tittelholderen Dan Henderson. UFC hadde kjøpt opp store deler av PRIDE FC i mars 2007 med tanke på å etablere seg i Asia, men i oktober 2007 ble PRIDE FC lagt ned og alle ansatte i PRIDE FC ble oppsagt. Enkelte av MMA-utøverne som tidligere var i PRIDE FC ble overført til UFC, blant annet Dan Henderson. På dette tidspunktet holdt Henderson både mellomvekt og lett tungvekt titlene i PRIDE FC. Tittelforeningskampen for mellomvekt var satt til UFC 82.
Vaskemaskin
En vaskemaskin, er en hvitevare utformet for å vaske skittent tøy. Den vanligste typen vaskemaskin (for husholdninger) bruker vann, vaskemiddel og eventuelt tøymykner til dette. Den første vaskemaskinen man kjenner til, ble bygget i 1851, men de ble ikke serieprodusert før på 1920-tallet. Vaskemaskiner til husholdningsbruk ble vanlige i norske hjem etter den annen verdenskrig.
Industrielle vaskemaskiner brukes i industrien og er gjerne større og mer komplisert. De brukes både til å vaske tøy og til helt andre typer artikler.
Hygiene
For å oppnå et tilstrekkelig hygienenivå (termisk desinfeksjon) når man vasker tekstiler som benyttes på kjøkken, har Mattilsynet gitt føring om å benytte et program med en temperatur på minimum 65 °C. I praksis betyr det ofte 95 °C da mange vaskemaskiner ikke har temperaturinnstillinger mellom 60 og 95 °C.
Montering
I motsetning til oppvaskmaskiner har de fleste klesvaskemaskiner ikke vannlås. De fleste forsikringsselskaper krever derfor at klesvaskemaskiner monteres på våtrom for å unngå vannskade i rommet dersom det skulle oppstå en feil med klesvaskemaskinen.
Brannfare
Både vaskemaskiner og oppvaskmaskiner inneholder mye brennbart materiale, og det anbefales ikke å kjøre dem uten at man er hjemme og våken. Det kan oppstå eksplosive branner som kan forårsake husbrann, selv om vaskemaskinen står på et rom hvor gulv, vegger og tak er dekket med betong eller gips. Det er ventet at bruk av vaskemaskiner på nattestid og arbeidstid kan øke sammen med innføring av effekttariff og økte muligheter hjemmeautomasjon.
Francois Botha
Francois Botha (født 28. september 1968 i Witbank) er en bokser fra Sør-Afrika. Han var på sitt beste med i toppeliten av boksere som omfattet blant andre Mike Tyson, Evander Holyfield og Larry Holmes. Botha ble imidlertid verdensmester da han erobret IBF-tittelen etter å ha vunnet over tyskeren Axel Schulz.
I løpet av sin karriere tapte Botha på knockout mot blant annet Mike Tyson, Lennox Lewis, Michael Moorer og Vladimir Klitsjko.
Badminton under Sommer-OL 2008
Badminton under Sommer-OL 2008. Dette var femte gang badminton stod på det olympiske programmet under Sommer-OL 2008 i Beijing. Badmintonturneringene ble spilt i perioden 9. til 17. august. Det ble spilt om i alt fem olympiske titler, single og double for både kvinner og menn samt en mixeddoubletittel. Norge hadde ingen deltakere i badminton under Sommer-OL 2008. Allikevel var Norden godt representert med utøvere fra både Danmark, Sverige, Island og Finland. Den norske dommeren Michael Fyrie-Dahl dømte under turneringene.
Grenada under Sommer-OL 2008
Grenada under Sommer-OL 2008. Ni sportsutøvere fra Grenada deltok i seks sporter under Sommer-OL 2008 i Beijing. De vant ingen medaljer. Friidrettsutøveren Alleyne Francique var landets flaggbærer under åpningsseremonien.
Det grodde fram
Det grodde fram – Trondheim 1940 – 1945 er en norsk dokumentar fra 1947.
Filmen er av Lyder Selvig, som var leder for kinodriften i Trondheim fra 1940 til 1956. Filmen inneholder filmopptak fra Trondheim tatt av filmfotograf Paul Berge i 1940, og så på nytt i 1945, for å vise tyskernes fremferd under andre verdenskrig. Filmen viser også hvordan motstandsbevegelsen «grodde frem» i området, derav tittelen. Motstandsmannen Odd Sørli deltok i filmen.
Soft Machine
Soft Machine er en engelsk progressiv rockegruppe, dannet i 1966.
Soft Machine ble stiftet av Robert Wyatt (trommer og vokal), Daevid Allen (gitar), Kevin Ayers (bass og vokal) og Mike Ratledge (keyboard).
Se også Progressiv rock, Canterbury scene.
Mauro Da Dalto
Mauro Da Dalto (født 8. april 1981 i Conegliano) er en profesjonell italiensk landeveissyklist.
Alexandra Paul (kunstløper)
Alexandra Paul (født 16. september 1991) er en canadisk kunstløper. Hun representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hun ble nummer 18 i isdans.
Clariden
Clariden (eller Claridenstock) er et 3 267 m høyt fjell i Glarus-Alpene i Sveits. Fjellet ligger ovenfor Klausenpass i fjellrekken Gross Schärhorn, Clariden, Bocktschingel, Gemsfairenstock (fra vest mot øst). Denne fjellrekken strekker seg videre til Tödi i nordvest. I nordlig retning har en Urnerboden og Klausenpassstrasse. Kantongrensen mellom Glarus og Uri går langs fjellet.
Clariden kan nås fra Claridenhütte over Claridenfirn. En lengre, ofte brukt turvei går fra Klausenpass over Iswändli til fortoppen av Clariden. Derifra går turen over en kvass egg, som er sikret med faste tau, til hovedtoppen.
Clariden er om vinteren et kjent mål for skigåere. Særlig på vårparten etter at Klausenpass blir åpnet for biltrafikk, er fjellet et hyppig anvendt mål dagsturer på ski.
Fra fjelltoppen har en god utsikt mot Tödi.
Ashtabula kullkraftverk
Ashtabula kraftverk er et kullkraftverk ved Eriesjøen i Ashtabula County, delstaten Ohio i det østlig-sentrale USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 256 MW, fordelt på 1 blokker / turbiner. Operatør er First Energy Corp.
Anlegget ble bygget ut i årene 1945–1953. Brenselkilden er bitumenøst kull. Utslippene av CO2 i 2007 var totalt 1,686 mill tonn.
Josef Terboven
Josef Antonius Heinrich Terboven (uttales terbˈåfən, født 23. mai 1898 i Essen i Tyskland, død 8. mai 1945 på Skaugum i Asker) var en tysk nazist og SA-general som var øverste sivile tyske leder i det tyskokkuperte Norge.
Bakgrunn
Terboven ble født i Essen som sønn av en velstående bonde. Navnet Terboven er lavtysk eller nederlandsk. Han tjenestegjorde i det tyske feltartilleriet og det voksende luftforsvaret i første verdenskrig og ble tildelt Jernkorset. Ved krigens slutt hadde han nådd løytnants grad. Han studerte jus og statsvitenskap i et par år ved universitetene i München og Freiburg, hvor han for første gang ble involvert i den ekstreme politikken. Han måtte av økonomiske grunner avbryte studiene og arbeidet deretter som læregutt i en bank noen år før han ble oppsagt i 1925 på grunn av den økonomiske krisen i Tyskland.
Nasjonalsosialistisk karriere
Dette åpnet for en aktiv karriere i NSDAP hvor han hadde meldt seg inn allerede i 1923. Terboven hjalp til med å etablere partiet i Essen og ble gauleiter der i 1928. Han ble en del av Sturmabteilung fra 1925.
Den 29. juni 1934 giftet han seg med Ilse Stahl, en tidligere sekretær til Joseph Goebbels, som sammen med Hitler deltok på det kirkelige bryllupet i Essener Münsterkirche. Hitler var Terbovens forlover. Hans tilstedeværelse hadde sannsynligvis mindre med en særlig nærhet til bryllupsparet å gjøre enn med tåkeleggingen av et overraskende tilslag mot Sturmabteilung (de lange knivers natt). Det fant sted den 30. juni. En reise til et bryllup gav ingen mistanker om at noe var i gjære. Terboven ble utnevnt til Oberpräsident der Rheinprovinz den 5. februar 1935. Dette var han ved siden av sitt verv som Gauleiter. I 1936 ble han utnevnt til SA-Obergruppenführer.
Reichskommissar Norwegen
Etter at Curt Bräuer hadde mislyktes i å forhindre at den norske kongen og regjeringen flyktet, ble han 16. april tilbakekalt til Berlin og senere sendt til fronten. Terboven ble utnevnt til rikskommissær (sivil administrator) i Norge 24. april med oppdrag å få etablert en dansk løsning i Norge. Han flyttet inn i den norske kronprinsens residens på Skaugum og hadde sitt hovedkvarter i Stortinget. Det var i utgangspunktet tenkt at oppdraget i Norge skulle være midlertidig og at han deretter skulle vende tilbake til politisk arbeid i Tyskland.
Den 25. september 1940 innsatte Terboven et marionettstyre med konstituerte statsråder. Vidkun Quisling var ikke med i dette selv om Hitler hadde støttet ham, og Terboven styrte Norge som om han var enehersker, noe han i realiteten nesten var. Han hadde ikke autoritet over de regulære tyske tropper i landet (til tider så mange som 400,000 mann), men kommanderte en styrke på 6,000, hvorav 800 var en del av det hemmelige politiet. Hans mål var å bygge opp Festung Norwegen, som skulle være tyskernes siste skanse.
Terboven var som rikskommissær bare underlagt Hitler personlig og hadde i realiteten diktatorisk myndighet over det okkuperte Norge. I denne posisjonen kom han ofte i motsetningsforhold til Quisling. Det ble opprettet en egen enhet, som skulle prøve å sette befolkningen opp mot NS-styret.
Fra 1941 konsentrerte Terboven seg stadig sterkere om å slå ned all motstand i Norge. Han var ansvarlig for unntakstilstanden i Oslo, Aker, Bærum og Asker i september 1941 da Viggo Hansteen og Rolf Wickstrøm ble henrettet, unntakstilstanden i trøndelagsfylkene og deler av Nordland oktober 1942 der ti sivile gisler og 24 motstandsmenn ble henrettet mens alle mannlige jøder over 16 år ble arrestert, brenningen av Telavåg i 1942 og deportasjon av alle mannlige innbyggere mellom 16 og 60 til tyske konsentrasjonsleirer; henrettelsen av 18 englandsfarere i Trandumskogen i 1942, henrettelsen av fem sivile gisler etter en jernbanesabotasje på Mjøndalen oktober 1943, arrestasjonen og deportasjon til Tyskland av alle mannlige studenter i Oslo november 1943 og i juli 1944 dødsdommene over ni Grini-fanger som represalie for en likvidering som fant sted mens de satt i varetekt.
I 1942 fikk Terboven en norsk elskerinne, Sonja Wigert (1913–1980), som bodde i Sverige, men reiste frem og tilbake til Norge. Hennes sympatier var i virkeligheten på den norske motstandsbevegelses side. Hun var etterretningsagent for Sverige og senere også for amerikansk etterretning. Det tok ett år før Terboven gjennomskuet det hele.
Terboven innførte flere forordninger som i konsekvens kom til å koste mange nordmenn liv og helse, herunder forordning om beskyttelse av de besatte norske områder 12. oktober 1942, som innførte dødsstraff for en rekke forbrytelser, bl.a. å forlate landet uten tillatelse, lytte på illegal radio, bli tatt med illegale aviser og hjelpe krigsfanger eller flyktninger. Terboven var også ansvarlig for forslaget om evakuering og brenning av Finnmark nord for Lyngen-området, som ble tatt til følge av Hitler i hans Führerbefehl av 28. oktober 1944.
I september 1941 fikk Terboven besøk av Reinhard Heydrich og Walter Schellenberg på Skaugum. Følget foretok deretter en seiltur på Oslofjorden. Heydrich innskjerpet overfor Terboven at det var viktig å holde en hard linje overfor nordmennene, og bare fire dager etter hans avreise 6. september proklamerte Terboven unntakstilstand og beordret Wickstrøm og Hansteen arrestert.
Kapitulasjon og selvmord
Terboven og Franz Böhme reiste 3. mai 1945 til Flensburg der den siste rest av Tysklands sentralregjering under ledelse av Karl Dönitz holdt til. Terboven, Keitel og Jodl mente kampen kunne fortsette i Norge. Dönitz ville ha slutt på krigen og redde så mange tyske soldater som mulig unna sovjetisk fangenskap ved å hale ut kapitulasjonen lengst mulig. Dönitz ville ha de tyske styrkene i Norge som pant for å vinne tid overfor de allierte. Finansminister Lutz Schwerin von Krosigk ville kapitulere uten kamp.
Redieß ga 7. mai ordre til sekretærene om å brenne alle papirer på Terbovens kontor. Klokken 15:52 kom meldingen over radio om at Tyskland hadde kapitulert betingelsesløst på alle fronter. Til sekretæren på Skaugum sa Redieß: «Det er best De ikke er her mer nå. Men det er bedre for min familie at jeg ikke kommer hjem igjen.» Terboven orienterte 7. mai om at Dönitz hadde avsatt ham som Reichskommissar og at Wehrmacht skulle overta. Natt til 8. mai skjøt Redieß seg selv gjennom hodet med pistol. «Det var tidlig. Han kom meg i forkjøpet», kommenterte Terboven som ga ordre om at Redieß' død skulle holdes hemmelig. Dönitz ga ordre om at kapitulasjonen i Norge skulle skje 8. mai klokken 24:00. Mannskaper fra Milorg og Kompani Linge forsøkte å overta Skaugum 8. mai, men ble stanset av SS-vaktene i porten.
Redieß' levninger ble ødelagt da Terboven detonerte rundt femti kilo dynamitt i en bunker i Kloåsen på Skaugum-komplekset samme dag klokken 23:30. SS-mannskaper hadde flyttet liket av Redieß til bunkeren og hjulpet Terboven med plassering av sprengstoff. Dagen etter forsøkte et arbeidslag på 10-20 mann å brenne restene fra bunkeren. Da norsk politi kom til Skaugum 9. mai klokken 18 fikk de likrestene undersøkt nøye for å faststlå om det virkelig var Terboven og Redieß. Kriminaletterforskere, rettsmedisinere, radiografer og tannleger medvirket i undersøkelsen. For Terboven fant politiet raskt spor som ga sikker identifisering. For Redieß stemte opplysningene slik at det var «overveiende sannsynlig» at var hans lik. Han ble senere bisatt i Essen.
Laurence Sterne
Laurence Sterne (født 24. november 1713, død 18. mars 1768) var en irsk-engelsk forfatter og geistlig. Han er mest kjent for sine romaner Tristram Shandy (full tittel The Life and Opinions of Tristram Shandy, Gentleman; norsk utgave Herr Tristram Shandys liv og meninger (1995–96) og A sentimental Journey Through France and Italy, by Mr. Yorick.
Bakgrunn
Sternes far Roger var fenrik i den engelske hær, moren Agnes var datter av en marketenter. Familiemn måtte over en tiårsperiode følge med til de forskjellige stasjoneringer farens regiment ble sendt til.
Da Laurence Sterne var 18 år, døde faren. En onkel så til ham deretter. Sterne studerte teologi ved Jesus College ved universitetet i Cambridge og fikk i 1738 en sognestilling i Sutton-on-the-Forest nær York. Under tiden på kollegiet fikk han sin første blodstryrtning.
I 1741 giftet han seg med Elizabeth Lumley, to år etter fikk han en liten prebende ved katedralen i York. Frem til 1760 synes hans liv i Sutton å ha vært heller stille og makelig, men han måtte slite med ektefellens ustabile sinn.
Forfatter
Da Tristram Shandy da kom ut var Sterne en middelaldrende landsbyprest, uten mulighet til å oppfylle sine ambisjoner innenfor Kirken. Forfatterberømmelsen satte ham i stand til å reise og skrive. Han vakte skandale ved å gi ut en prekensamling under psevdonymet Yorick; landsbypresten fra Tristram Shandy, som er en etterkommer av den døde narren fra Hamlet og spiller skamløst på bildet av presten som narr. Like før han døde ga han under pseudonymet Yorick ut det som skulle være første del av reisekildringen A sentimental Journey Through France and Italy. Her eksellerer presten i erotiske hentydninger. Fortellingen latterliggjør ellers samtidige britiske forfattere av reiselitteratur; spesielt Tobias Smollett (kalt Smelfungus i Sternes tekster). Sterne døde før han fikk fullført A Sentimental Journey. Det er delte meninger om hvorvidt han anså Tristram Shandy som ferdig. Tristram Shandy kom uansett aldri lenger i sin selvbiografi enn til den dagen han ble født – og pastor Yorick kom aldri lenger enn til Paris i sin reiseskildring.
Laurence Stern var en gjennomført ironiker, som harselerte over fiender såvel som venner (og ikke minst seg selv); over klassisk og ny litteratur, lesere og kritikere; over religion og vitenskap, opplysningstid og moteriktig «sentimentalitet» (senere kritikere som ser på Sterne som talsmann for det «sentimentale» har neppe forstått ironien eller sett intertekstualiteten). Ironien er imidlertid ustabil, og det er aldri langt til medfølelsen; for eksempel i skildringen av den invalide eks-offiseren Toby Shandy og hans «kjepphester». Mens han for samtiden var en ren underholder, har senere tiders lesere sett på Sterne både som en innsiktsfull tenker og en litterær nyskaper.
Deividas Stagniūnas
Deividas Stagniūnas (født 28. april 1985) er en litauisk kunstløper. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han ble nummer 17 i isdans.
Johan Henrik Andresen
Johan Henrik Andresen, eller Johan H. Andresen, er navnet til flere personer.
De følgende er alle fra samme familie, og har alle vært eiere og ledere av J. L. Tiedemanns Tobaksfabrik:
Tarangire nasjonalpark
Tarangire nasjonalpark er en nasjonalpark i Tanzania. Den ligger sør for Manyara-sjøen og dekker ca. 2850 kvadratkilometer. Den er oppkalt etter Tarangire-elven som renner gjennom parken.
Parken er kjent for det store antallet av elefanter, baobabtrær og treklatrende afrikanske pyton.
Vannverkssaken
Vannverkssaken er alminnelig betegnelse på en serie større økonomiske lovbrudd, hvor blant annet tidligere sjef for Nedre Romerike Vannverk, Ivar T. Henriksen var innblandet.
Forarbeidet ble gjort av journalistene Siri Gedde-Dahl, Anne Hafstad og Alf Endre Magnussen og brakte dem SKUP-prisen 2005. I 2010 ble dette kåret til «tidenes SKUP» gjennom den 20 år lange historien til Stiftelsen for en Kritisk og Undersøkende Presse.
17. januar 2007 tok Økokrim ut tiltale mot Ivar Thorer Henriksen, hans sønn, og en innleid slamkjører for grov korrupsjon og grov økonomisk utroskap. Siden ble også entreprenørselskapet PEAB og en annen næringsdrivende tiltalt i samme sak. I tillegg ble selskaper, politikere og personer som ordføreren i Skedsmo, Plastmottaket AS, Maskindrift AS, IFO Vattenrening AB, Brimer Kvamsøy AS og Coca-Cola AS gransket, men ingen av disse ble rettsforfulgt. Over 50 vitner var stevnet da saken mot Henriksen startet for Nedre Romerike tingrett 8. oktober 2007. 14. februar 2008 falt dommen i Nedre Romerike tingrett. Henriksen ble dømt for både grov korrupsjon og grov økonomisk utroskap, til en fengselsstraff på åtte år. Han ble også dømt til å betale en erstatning på over 60 millioner kroner og fikk alle sine eiendommer beslaglagt. Henriksen bestemte seg for å anke dommen samme kveld. I ankebehandlingen i Eidsivating lagmannsrett fra januar til mai 2010 ble straffen redusert til 7,5 års fengsel. Denne dommen ble ikke anket.
Francesco Failli
Francesco Failli (født 16. desember 1983) er en profesjonell italiensk landeveissyklist. Han sykler for Farnese Vini-Neri Sottoli.
Kickboksing
Kickboksing er en kampsport som oppsto i begynnelsen av 1970-årene i USA. Kickboksing består av en kombinasjon av slag fra boksing og spark fra karate.
Kickboksing har sin opprinnelse i USA i 1972. Sporten ble lansert i Europa og først i Tyskland i 1974 under navnet "kontaktkarate". Den gang utøvde man kun det som kalles fullkontakt kickboksing. Senere ble det innført nye disipliner, og man valgte å endre navnet til kickboksing.
I Norge
I Norge har kickboksing vært utøvd siden midten av 1970-årene.
Norges Kickboxing Forbund (NKBF) slik som det ser ut idag, ble etablert i 1984 og har hatt en stor utvikling både organisatorisk og resultatmessig. Under hele perioden har man klart å oppnådd fremragende resultater internasjonalt, dette takket være ressurspersoner som har stått for en stor dugnadsånd. Ser man bort fra lagidretter, er kickboksing i dag en av verdens største idretter. NKBF er i dag tilknyttet WAKO (World Association of Kickboxing Organizations) og har hevdet seg meget bra internasjonalt de siste årene.
På idrettstinget i 1994 ble NKBF tatt opp som et utvalgsforbund (prøvestatus) i NIF, dette slik at man fikk muligheten til å bevise at NKBF er seriøst og at kickboksing har en hensikt i norsk idrett. Resultatet av dette var at forbundet ble tatt opp som et eget særforbund i NIF på idrettstinget høsten 1996. NKBF har i dag i overkant av 5000 medlemmer fordelt på 55 klubber fra Øverbygd i nord til Kristiansand i sør.
Om idretten
Kickboksing kan utøves på forskjellige måter. Det er positivt, på den måte at flere kan utøve sporten etter de kriterier de selv synes fenger mest. Dette har med innsats, kvaliteter, evner og interesser til hver enkelt å gjøre. Kampsport er en idrett som interesserer veldig mange, og for en som kan beherske denne sporten, oppfattes dette som kunst. Å kunne utøve en slik sport gir kroppsbeherskelse og god fysisk form. Det skal også sies at det ikke er noen begrensninger på hvem som kan begynne å trene kickboksing. Kickboksing er for alle som ønsker å begynne med en ny idrett der selve treningen er i fokus og ikke jaget etter resultater er det viktigste. Det har de siste årene vært en økende andel av kvinner som har begynt med kickboksing. Det mentale er hele tiden betydelig vektlagt, som en bevisstgjøring rundt dette med at alle får stor respekt for de krefter og evner de besitter, som igjen skal resultere at man ikke misbruker kickboksing i andre sammenhenger. Det blir jobbet aktivt med moral og etikk på alle plan i forbundet.
I kickboksing som i de fleste andre karategrener, gjennomføres beltegraderinger. Systemet i NKBF består av fysiske graderinger f.o.m gult belte t.o.m svart belte 1. grad. Deretter har vi æresegraderinger fra 2-10. grad som tildeles på grunnlag av arbeid og engasjement til fremme av kickboksingsporten. Pr. idag er det litt i overkant av 50 svartbelter i forbundet.
De fysiske graderingene består av sekvenser med basisteknikker, ulike tekniske øvelser, sparring, sekk/thaiskjold og styrke. Til høyere belter står også Musical Forms på programmet. Høyt tempo gjennom hele graderingen gjør at utøverens kondisjon og «stayer-evne» settes på prøve.
Gradering er med på å fremme utøverens allsidighet, og er dessuten et fint måleinstrument for fremgang i trening. Gjennom gradering og graderingsrettet trening skapes også den nødvendige disiplin som trengs for å bli en dyktig kickbokser.
Pointfighting
Det er stopp mellom hvert treff som er av lett kontakt. Hurtighet, bevegelse, oversikt og gode tekniske kvaliteter preger denne grenen. Har fatt stor underholdningsverdi fordi utøverne ønsker å vise sine ferdigheter og finesser i eksplosive angrep selv om styrke i slag og spark er av lett karakter. Kroppsbeherskelen går her på kvalitative teknikker, mykhet, koordinasjon og hurtighet. Internasjonalt er deltagelsen i pointfighting stor. Utkjempes på matte.
Fullkontakt
Kan sammenlignes med boksing, da alle disse ingredienser er tilstede i tillegg til bruk av bein på samme treffpunkter som med armene. Er en krevende fysisk utøvende gren, der kondisjon, temposkifte og styrke har en sentral rolle. Er ikke preget av så mange finesser som pointfighing, men nivået hever seg hele tiden. Kombinasjon armer og bein er vektlagt. Har også fatt stor underholdningsverdi, da vi kan oppleve høy intensitet og innsats. For å kunne delta i fullkontakt, må man, som i boksing, gjennomføre minst tre merkekamper (bronse, sølv og gull) for å kvalifisere seg. Utkjempes i boksering.
Lettkontakt
Som fullkontakt, men hvor styrken i slag og spark er betraktelig mindre. Strengere dømming. Utøvere må vise det samme som i fullkontakt, men må kunne beherske og kontrollere seg selv. Har en høyere aktivitet da styrken ikke er avgjørende. Vil gjøre overgangen til fullkontakt enklere. Utkjempes på matte. Nasjonalt er dette den grenen med størst deltagelse.
Musical Forms
En utøver utfører kampteknikker til musikk. Øvelsene er rettet mot en eller flere innbilte motstandere, som skal vare i max 1 minutt og 30 sekunder. Innen konkurranse vil man av dommere bli vurdert ut ifra vanskelighetsgrad, styrke, balanse, timing, koordinasjoner og basic-teknikker. Det er lov til å ha med max 3 akrobatiske øvelser. Utøverne kan fritt stille med eller uten våpen.
Musical Forms skal ha et snev av realisme og fighting spirit når den utføres alene på matta.
Internasjonale resultater
Det internasjonale forbundet World Association of Kickboxing Organizations (WAKO) har 75 medlemsland, ca. 6 000 klubber og ca. 1.2000.000 aktive medlemmer. I VM 1999 deltok ca. 800 utøvere fra ca. 60 nasjoner. I EM 2000 deltok ca. 500 utøvere fra ca. 40 nasjoner. Kickboksing har et enormt omgang i alle de store europeiske nasjonene, USA og ikke minst i alle østeuropeiske land, og har et meget høyt teknisk nivå. Hele 29 nasjoner er nå medlem av det nasjonale idrettsforbundet. I VM 1999 var Norge rangert som den tredje beste nasjonen i fullkontakt kickboksing.
I EM 2008 deltok 35 nasjoner. Norge ble rangert som den tredje beste nasjonen i fullkontakt, åttende i pointfighting og femte totalt, med sine 8 medaljer på 11 utøvere. I VM 2009 ble Norge rangert som andre beste nasjon i fullkontakt, femte beste i pointfighting, og femte beste totalt med 10 medaljer på 13 utøvere. I EM 2010 ble Norge rangert som andre beste nasjon i fullkontakt, fjerde beste i pointfighting og tredje beste totalt med 10 medaljer på 13 utøvere.
EM 1977 Wien
Gull Max Mankowitz 57kg Fullkontakt
Peña de Bernal
Peña de Bernal er en monolitt i den meksikanske delstaten Querétaro. Det høyeste punktet befinner seg 2 510 meter over havet.
Peña de Bernal befinner seg ved landsbyen Bernal i Ezequiel Montes kommune, om lag 50 km nordøst for delstatshovedstaden Santiago de Querétaro.
Den ble danna for rundt 100 millioner år siden, under juratida, og var da sannsynligvis over tre ganger så høy som i dag.
Hallvardskatedralen
Hallvardskatedralen, også omtalt som Hallvardskirken, Sankt Hallvardskatedralen, Sankt Hallvardskirken, Oslo domkirke og Oslo katedralkirke, var Oslos tidligste domkirke.
Domkirken ble oppført på høyden ved Gamlebyens markedsplass Oslo torg (krysset Bispegata – Oslo gate) under begynnelsen av 1100-tallet, og var i bruk som kirke til omkring 1655. Foruten å være bispesete og Østlandets religiøse sentrum i vel 500 år, var katedralen kroningskirke, kongelig vielseskirke, kongelig gravkapell, og et av Skandinavias best besøkte pilegrimsmål.
Hallvardskirkegården ligger i hovedsak sør for katedralen. Den var æreskirkegård for Oslo og Østlandet fra omkring 1130 til 1639. Her ble biskoper, lendmenn og andre framstående menn og kvinner gravlagt. De aller fremste ble bisatt inne i kirken sammen med kongene.
Ingeniør Knut Berg på eventyr
Handling
Det kan virke som inspirasjonen til serien var den amerikanske Tom Trick (Brick Bradford), i hvert fall i første omgang. Tom Trick gikk i Illustrert Familieblad, og Nynorsk Vekeblad begynte som en nynorskutgave av dette bladet. Men helten, Knut Berg, har et utseende som minner om den unge Thor Heyerdahl. Serien starter med at han, etter å ha fullført et jernbaneprosjekt i India, møter en ung kvinne, som viser seg å være prinsesse Aima av Kalimanko, et skjult land et eller annet sted i Mongolia-Tibet-området, bak uutforskede jungler hvor dinosaurer og apemennesker har overlevd. I Kalimanko styrer kvinnene; de gjorde statskupp for 150 år siden og etter det har landet på fredelig vis utviklet en teknologisk og kulturell sivilisasjon langt forut for resten av verden – en dristig utopi, enda mer den gang serien var ny, men uten tvil inspirert av at verden akkurat da, styrt av menn, var kastet ut i historiens verste krig. Det utspiller seg en krig i serien også, da det aggressive nabolandet Rutu angriper det fredelige Kalimanko. Den videre handlingen fører Knut Berg og «felagane hans» – i tillegg til Aima, den gløgge munken Tala og kjempa Max – videre ut i verden, blant annet steppene i Mongolia, Australia, stillehavsøyene og sluttelig til Afrika, hvor de oppdager en tapt gammelegyptisk sivilisasjon, som Knut Berg utstyrer med moderne teknologi, blant annet til bygging av pyramider.
Hallvardskatedralen
I dag ligger katedralen i ruiner: hoveddelen innenfor ruinparkanlegget Minneparken, den søndre delen innunder et betonglokk – og over betonglokket Bispegata. Mot slutten av 1800-tallet ble Bispegata forlenget i østlig retning, over domkirkeanlegget.
Ingeniør Knut Berg på eventyr
Handling
Fra og med hefte 9 (1951), uten tvil inspirert av den store interessen som oppstod rundt 1950 for romfart, flytter handlingen seg fra jorda og ut i «heimsrommet» (verdensrommet). Begrunnelsen er et direkte lån fra tegneserien Lyn Gordon (som selv lånte den fra science fiction-romanen When Worlds Collide): En ny planet, Kandella, er kommet inn i solsystemet og truer med å kollidere med jorden. Sammen med professor Ryko (og dr. Panga, som blindpassasjer) reiser Knut Berg & Co. med romskip for å sprenge planeten med «Zylon-strålar». Men Kandella viser seg å være bebodd av «høgt siviliserte» menneskelignende vesener som slett ikke har tenkt å la sin klode kollidere med jorden. Ved hjelp av deres teknologi reiser våre venner til andre verdener videre ut i rommet, blant andre Kamba, en klode uten atmosfære hvor innbyggerne lever under kupler, og kjempeplaneten Uri, med femten meter høye steinaldermennesker og mystiske spor etter en tapt sivilisasjon. Etter Sputnik vender serien tilbake mot jorden og dens naboplanet Mars.
Hallvardskatedralen
Det er blitt lagt til rette for å fjerne Bispegatas østre del, som følge av ferdigstillingen av Ekebergtunnelen og det endrede veianlegget i nedre Lodalen. I så fall kan hele Hallvardsruinen med kirkegård frilegges, og middelalderbyens trekantede markedsplass, Oslo torg, reetableres vest for Hallvardskirkegården.
Christoph av Württemberg
Cristoph, hertug av Württemberg (født 12. mai 1515, død 28. desember 1568) regjerte som hertug av Württemberg i fra 1550 til sin død i 1568. Han var sønn av hertug Ulrich.
Ingeniør Knut Berg på eventyr
Handling
Nynorsk Vekeblad (omdøpt til Vekebladet for bygd og by) var da gått inn, men liksom Vangsgutane, bladets andre populære serie, fortsatte Knut Berg som julehefte enda noen år.
Jostein Øvrelids visjon av framtidslandet Kalimanko var tydelig inspirert av H. G. Wells-filmen Things to Come (1936). Han la ned mye arbeide i å gi ting som hadde med teknikk å gjøre et korrekt visuelt uttrykk i sine illustrasjoner. Paradoksalt nok kan dette ha bidradd til å gi serien et noe utdatert preg for enkelte nåtidige lesere. Når for eksempel regnestaven er flittig i bruk, er det lett å glemme at det dreier seg om ingeniørens viktigste hjelpemiddel til langt inn på 1970-tallet, som få forutså at man kunne klare seg uten: Et hjelpemiddel som også er mye omtalt i annen science fiction fra samme periode, eksempelvis Robert Heinleins ungdomsromaner. Ingeniør Knut Berg på eventyr hevdet seg godt sammenliknet med annen «ingeniør-sciencefiction» fra samme periode.
Opptrykk og fortsettelse
I 1986 kom første hefte av Knut Berg i ny utgave. På grunn av sviktende distribusjon ble det med bare det ene nummeret. Men etter å ha hatt suksess med opptrykk av Vangsgutane, gikk Fonna Forlag i 2000 i gang med en ny serie juleutgivelser av Knut Berg, riktig nok med hefte 9 (den siste siden av egypter-eventyret var tatt med, uten noen forklaring på hva som hadde skjedd forut).
Fra og med 2007 kom juleheftet om Knut Berg i nytegnet versjon, med tegninger av Knut Westad og nye historier ved Bing & Bringsværd. Fra 2010 har heftet kommet med opptrykk av de eldre historiene.
Fagforeningen Tekna trykker også korte epistler med Knut Berg på siste side av medlemsbladet sitt Tekna Magasinet. PDF-versjoner av bladet kan lastes ned fra bladets hjemmeside.
Atuarfik Erinaq
Atuarfik Erinaq er den eneste skolen i bygda Narsamijit, som er Grønlands sydligste bygd.
Bygda har ca. 125 innbyggere, og skolen hadde 25 elever i skoleåret 2005/06.
Hallvardskatedralen
{| class="toccolours" style="float: right; margin:0.5em 0 1em 1em; font-size: 85%; color:black; width:22em; max-width: 25%;" cellspacing="5"
Balselskabet
Balselskabet kan være:
Hallvardskatedralen
1100-tallet
Tomten for Oslos katedralkirke ble stukket ut på høyden øst for Oslo torg. Katedralen ble reist nord på tomta og var landets første kirke bygget som en romansk (normannisk) basilika med sentralt tårn og tverrskip. Den ble viet Hallvard Vebjørnsson av Husaby i Lier, og et praktfullt sølvbeslått skrin med levningene av hellig Hallvard ble plassert på høyalteret. Skrinets lokk var prydet med et bronserelieff som i tråd med Hallvardslegenden framstilte piler og kvernstein. Hallvardsskrinet hadde ifølge tradisjonen legende makt og var hovedårsaken til katedralens høye status som pilegrimskirke.
Den usymmetriske planen med kirke i nord og kirkegård i sør hang etter alt og dømme sammen med at Hallvardskatedralens kirkegård var planlagt som gravsted for de fornemme. Det var som kjent langt mer høyverdig å ligge på sørsiden av et kirkebygg enn på nordsiden.
Hallvardskatedralen sto sannsynligvis ferdig senest våren 1130 da Sigurd Jorsalfare døde og som første konge ble gravlagt i kirken – i korets sørvegg. Sju år etter Sigurds død brant kirken, den ble imidlertid snart istandsatt. Kong Magnus Blinde, sønn av Sigurd, ble gravlagt ved siden av faren i 1139. Det må ha vært under bisp Peter eller bisp Vilhelm.
Grunnet mangelfulle opplysninger er det uklart hvilken av Oslos biskoper som først satt i Hallvardskatedralen. Sannsynligvis var det Koll Torkellson eller etterfølgeren, bisp Peter.
Oslo domkapitel
I 1152-54 var den pavelige utsendingen den engelske kardinal Nicolas Breakespeare (senere pave Hadrian IV) i Skandinavia i forbindelse med at Hallvardskatedralen og øvrige Skandinaviske domkirker skulle underlegges paven i Rom. Breakespeare framførte i sakens anledning at det skulle være kapitel og skole ved bispesetene Oslo, Nidaros, Bergen og Hamar.
Allerede i 1157 var det geistlige sentrum med biskop og domkapitel i full orden i Oslo. Kapitelet besto av en utskilt gruppe prester som tok seg av arbeidet med liturgien, blant annet gjennom tjeneste ved domkirkens mange altre – Hallvardskatedralen skal ha hatt rundt 20. Som medlem i kapitelet ble man kalt kor(s)bror eller domherre (latin kannik). Å være korsbror ga status og egne rettigheter. Domkapitelet ved Hallvardskatedralen var Oslos og Østlandets mektiske og mest ansette institusjon gjennom middelalderen.
Kong Inge Krokrygg ble gravlagt i Hallvardskatedralen i 1161, og Orm Kongsbror i 1184
Oslo katedralskole
En av domkapitelets viktigste oppgaver var å føre tilsyn med Oslo skole (latin Schola Osloensis), også kjent som Oslo katedralskole. Normalt regnes Breakespeare som skolens grunnlegger og 1153 som etableringåret. Historiskeren Oskar Garstein fører argumenter for at Breakespeare stadfestet en ordning som ble grunnlagt allerede ved kanoniseringen av Sankt Hallvard. Det er ikke kjent hvor undervisningen holdt hus i den tidligste tiden, men det er rimelig at Hallvardskatedralen tjente som skolestue. Katedralskolen var opprinnelig en skole for utdanning av prester, og undervisningen foregikk på latin.
1200-tallet
Vest for domkirken lå Nordre strete (tilsvarer Oslo gate nord for Oslo torg), på vestsiden av stretet biskopens gård. Under den makthungrige bisp Nikolas Arnesson ble bispegården utvidet med blant annet et tårn (kastell) mot sørøst. Bisp Nikolas påbegynte også en festningsmur som rundt år 1300 omsluttet hele bispegården, derav benevnelsen Oslo bispeborg. Nikolas sørget dessuten for å få bygd en takoverbygd trebro mellom kastellet og katedralen slik at han kunne gå uforstyrret til og fra kirke. Det dramatiske Osloslaget utspilte seg i området rundt Hallvardskatedralen den 21. april 1240. Det var det avgjørende oppgjøret da birkebeinerne (kong Håkon Håkonssons menn) en gang for alle knuste alliansen av vårbelger og baglere (hertug Skule Bårdssons støttespillere). Over søtti menn ble massakrert på Hallvardskirkegården. Slaget markerte slutten på den hundreogti år lange Borgerkrigstiden i Norge.
Mellom 1261 og 1268 ble katedralen utvidet østover med et stort gotisk kor. Den ble dermed landets største kirke etter Nidarosdomen.
Kong Håkon Håkonsson Unge ble gravlagt i Hallvardskatedralen i år 1270. Dette var de siste kongelige som ble bisatt i domkirken da Marikirken ved Oslo kongsgård etter den tid overtok som kongelig gravkapell. Imidlertid ble biskoper og andre prominente personer fremdeles stedt til hvile i Hallvardskatedralen eller på den ærverdige Hallvardskirkegården.
Året 1299 var begivenhetsrikt: Om våren ble Håkon Magnusson – daværende hertug av Viken, Opplandene, Ryfylke, trolig Agder, Færøyene og Hjaltland – viet til sin firmenning Eufemia av Arnstein. Det var et påkostet giftemål som visstnok tok østenske proporsjoner.
Kort tid etter bryllupet døde kong Eirik Magnusson. Da Eirik ikke hadde sønner var hertug Håkon den første i arverekkefølgen. Det nygifte hertugparet ble kronet til konge og dronning over Norgesveldet første november 1299. Seremonien ble visstnok gjennomført i Hallvardskatedralen.
1300-tallet
Hallvardskatedralen la til seg stadig mer jordegods. Ifølge Raudeboka fra omkring 1390, var Oslo domkirke i besittelse av 731 gårder hvorav 235 lå på Romerike.
I 1392 ble Erik av Pommern salvet og kronet til Norges konge. Seremonien ble etter alt å dømme gjennomført i Hallvardskatedralen.
1500-tallet
Etter reformasjonen (1537) beholdt Oslo statusen som bispesete. Hallvardskatedralen ble dermed domkirke for lutherske superintendenter (biskoper). Forøvrig ble domkapitelet og katedralskolen opprettholdt.
Hallvardskirken brant i 1567, men ble gjenoppbygget.
Den eldste kjente billedlige framstilling av Gamlebyen er fra 1594, det er et relieff av Gert van Egens på Fredrik IIs sarkofag. Hallvardskatedralen ruver sentralt i bildet med resten av byen liggende tett omkring. Relieffet er neppe en korrekt gjengivelse av Gamlebyen, ikke desto mindre visualiserer den Hallvardskatedralens sentrale posisjon.
Oslohumanistene, også kalt Østlandshumanistene, var en lærd krets av korsbrødre tilknyttet domkapitelet og katedralskolen mellom 1580 og 1610. Gjennom sitt litterære virke gjorde de Oslo til Norges kultursentrum. Sentrale i kretsen var Jens Nilssøn, Hallvard Gunnarssøn og Claus Berg – den første biskop, den andre kantor og dekanus, og den tredje magister og lektor.
Etter 1600-tallet
Etter den tre dager lange bybrannen i 1624 befalte kong Christian IV at det gamle Oslo ikke skulle bygges opp igjen. Byen skulle gjenreises på vestsiden av Bjørvika under navnet Christiania. Hallvardskatedralen var i relativt god stand etter brannen. Den ble reparert og beholdt som Øst-Norges domkirke fram til 1639. Da overtok Hellig Trefoldigheds kirke ved Christiania torv som bispedømmets hovedkirke. Den gamle domkirken ved Oslo torg ble nå nedgradert til sognekirke for Aker prestegjeld.
Det prektige kirkebygget i Gamlebyen ble levnet liten ære og forfalt. Siste kjente messe i Hallvardskirken ble holdt i 1654. I 1656 dro en historieinteressert student skallen til Sigurd Jorsalfare ut av det forfalne kirkebygget og tok den med seg til Danmark. Nedbrytningen akselererte og i 1696 ble den gamle katedralen vedtatt revet. Den ble nå steinbrudd for Akershus festning, og trolig også for Oslos tredje domkirke reist ved Stortorvet og innviet allehelgensdag 1697 av biskop Hans Rosing.
På 1770-tallet ble gravsteinene på Hallvardskirkegården – som skrev seg fra rundt 1130 til nærmere 1660 – fjernet og brukt til fyllmasse og veidekke på Grønlandsleiret.
Omkring 1780 ble siste rester av Hallvardsruinen over bakkenivå tatt ned.
Fundamentet for Oslos opprinnelige domkirke og kirkegården omkring ble overbygget i løpet av 1800-tallet. Rundt 1880 ble Bispegata forlenget østover kirkegården.
Hallvardsruinen
Første arkeologiske utgravning ved Hallvardsruinen ble gjennomført i 1835. Avdekkingen tok til midt på 1800-tallet da det skulle graves ut for jernbanen. På begynnelsen av 1920-tallet var hele ruinen kommet fram i dagen. Det var arkitekt og arkeolog Gerhard Fischer som ledet siste etappe i utgravingen. Katedralen var hovedattraksjon da Minneparken i Gamlebyen åpnet i 1932. Minneparken var den gangen et luftig, åpent og velholdt anlegg.
Det tok ikke lang tid før katedralen igjen ble satt under press: På 1960-tallet ble Minneparken innskrenket og et betonglokk lagt over søndre delen av Hallvardskatedralen og over Hallvardskirkegården. Over lokket ble Bispegata utvidet til firefelts motorvei. I dag er Bispegata redusert til tofelts vei, men søndre del av ruinen og den gamle æreskirkegården er fremdeles underlagt betong og asfalt – og ifølge gjeldende bestemmelser regulert til firefeltsvei.
Bevarte rester forøvrig
I Universitetets Oldsaksamling befinner det seg et alterkors fra 1200-tallet som skal ha tilhøre katedralen.
Gravsteinene fra Hallvardskirkegården ligger under asfalt og brostein på Grønlandsleiret.
Hallvardskatedralen er et kulturminne og har nummer 42176 i Riksantikvarens kulturminnebase.
Chacchoben
Chacchoben er en mayisk ruinby i Quintana Roo i Mexico. Den befinner seg 177 km sør for Tulum. Man regner med at mayaene slo seg ned på stedet 200 f.Kr., mens byggverka stammer fra rundt 700 e.Kr.
Navnet Chacchoben betyr «stedet med rød mais» på yukatansk maya.
Örbyhus
Örbyhus er et tettsted i Tierp kommune i Uppsala län i landskapene Uppland og Södermanland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1 984 innbyggere. Like øst for Örbyhus ligger tettstedet Upplanda.
Dancing with the Stars
Dancing with the Stars er en amerikansk talentkonkurranse og danseprogram som har gått på ABC siden 2005. Programmet er basert på det britiske danseprogrammet Strictly Come Dancing. I serien danser et antall kjendiser med profesjonelle selskapsdansere for å imponere et dommerpanel og TV-seerne som stemmer frem de parene som går videre til neste runde.
Guatemala under Sommer-OL 2008
Guatemala under Sommer-OL 2008. Tolv sportsutøvere fra Guatemala deltok i ni sporter i Sommer-OL 2008 i Beijing. De vant ingen medaljer. Badmintonspilleren Kevin Cordón var landets flaggbærer i åpningsseremonien.
Al Jazirah
Al Jazirah (arabisk: ولاية الجزيرة; oversatt: Halvøyen) eller Gezira er en av Sudans 15 delstater og ligger mellom både Den blå og Den hvite Nil (elvene). Dette er grunnen til at staten kalles for halvøyen på arabisk. Staten har 3300000 innbyggere (år 2000) med sitt areal på 23,373 km². Hovedstaden Wad Madani ligger på østsiden av Al Jazirah.
Historie
Før lå staten på sørsiden av provinsen Nubia som er kjent for sin historie. Der Al Jazirah ligger i dag, er det ikke blitt funnet noe spesielt arkeologisk verk. Det var en del av kongeriket Alodia i flere århundre og når statene kollapset, ble de senteret til funj folket som tilhørte sultan Sennar og hans kongerike.