cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Helen Frankenthaler
Stil og teknikk
Hennes Mountains and Sea (1952) anses som hennes best kjente verk, og var til inspirasjon fra andre Color field-kunstnere slik som Morris Louis og Kenneth Noland.
De senere verkene hennes er ofte utført i sterkere farger og med strengere former, slik som Flood (1967), malt i akrylfarger.
Inspirasjon
Frankenthaler studerte på Dalton under den meksikanske kunstneren Rufino Tamayo, og senere på Bennington College under Paul Feeley. Sistnevnte er kreditert for å ha påvirket hennes interesse i tidlige verk for å jobbe med avarter av kubisme. Hun studerte senere også med Wallace Harrison og Hans Hofmann, men var også inspirert av Clement Greenberg og Jackson Pollock.
Bolivar (Paris Metro)
Bolivar er en stasjon på metroen i Paris.
Stasjonen betjener linje 7bis.
Aage Barfoeds og Frank Lunds Legat
Aage Barfoeds og Frank Lunds Legat var et legat, som delte ut midler fra 1969 til 2006 til eldre forfattere, som trengte til støtte og etter søknad. Legatet fikk navn efter forfatteren Aage Barfoed (1879–1960) og Frank Lund. Dansk Forfatterforenings styre var representert i legatets styre. Legatet ble nedlagt ved siste utdeling i 2006.
Juquiá
Juquiá er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Sør-Afrika under Vinter-OL 1994
Sør-Afrika under Vinter-OL 1994. To sportsutøvere, en mann og en kvinne fra Sør-Afrika deltok i to sporter, kunstløp og kortbaneløp under Vinter-OL 1994 i Lillehammer i Norge. Sør-Afrika, som deltok for andre gang i et vinter-OL, vant ikke noen medaljer. Beste plassering var en 23.-plass i kortbaneløp 1000 meter for damer. Kunstløperen Dino Quattrocecere var Sør-Afrikas flaggbærer under åpningsseremonien.
Fosse
Fosse kan vise til:
Botzaris (Paris Metro)
Botzaris er en stasjon på metroen i Paris.
Stasjonen betjener linje 7bis.
Sommer-OL 2000
Åpnings- og avslutningsseremoniene ble avholdt på Stadium Australia, hvor også friidrettskonkurransene og fotballfinalene ble arrangert. USA ble beste nasjon, mens vertslandet Australia endte på fjerdeplass på medaljestatistikken. Norge fikk totalt ti medaljer: fire gull, tre sølv og tre bronse.
Valg av vertsby
Sydney ble tildelt lekene ved avstemning under den internasjonale olympiske komités 101. sesjon i Monte Carlo i Monaco 23. september 1993. De andre byene som søkte om å bli tildelt lekene var Beijing (Kina), Manchester (Storbritannia), Berlin (Tyskland) og Istanbul (Tyrkia).
Medaljestatistikk
* USA ble fratatt én bronsemedalje i januar 2013 etter at Lance Armstrong ble diskvalifisert på grunn av doping.
Norge fikk fire gullmedaljer:
Den olympiske ed, holdt av Rechelle Hawkes, hadde for første gang et tillegg om holdninger til doping og dopingmidler.
Kine Hellebust
Anne Katrine «Kine» Hellebust (født 15. desember 1954 i Harstad) er en norsk skuespiller, sanger, dramatiker, instruktør, komponist, forfatter og bildekunstner.
Biografi
Hellebust har arbeidet som skuespiller siden 1977, først ved Hålogaland Teater i Tromsø. Deretter arbeidet hun ved Tramteatret fra 1979 til 1984 og ved ABC-teatret (nå Edderkoppen) i Oslo i 1988. Sammen med Turid Pedersen og Hege Rimestad stiftet hun deretter sangtrioen Tits & Hits. I 1989 stiftet hun AS Dameteater & Søn sammen med Liv Aakvik og Anne Nyutstumo. AS Dameteater & Søn hadde sin siste forestilling i 2007. I 1986 ble hun frilansskuespiller, og ble senere engasjert som dramatiker og skuespiller ved Nordland Teater (Mo i Rana) 2008–2009. I 1999 gikk hun i regilære ved Nordisk Film AS i Oslo og NRK Troms i 2000, der hun også var medforfatter og instruktør for TV-serien Fia i Filmhuset. Fra 1999 til 2002 satt hun i styringsgruppen for Verdikommisjonen, og fra 2001 til april 2009 satt hun i Kringkastingsrådet.
Hellebust har gått i mosaikklære hos bildekunstner Marit Bockelie (2012–2013), og siden 2012 har hun drevet Fjæragalleriet i Malangen (Balsfjord) med egne grafiske bilder. Galleridriften kombinerer hun med jobben som frilansartist.
Hellebust er medlem i Norske Barne- og Ungdomsbokforfattere (NBU), Norske Dramatikeres Forbund (NDF), Norsk Faglitterær- og oversetterforening (NFF), Norsk Forfattersentrum (NFS), Nordnorsk forfatterlag (Nnf), Creo, Musikernes fellesorganisasjon (Mfo), NOPA, GramArt og GRAMO, Norsk skuespillerforbund (NSF), Grafill og Forbundet Frie Fotografer (FFF).
Hellebust har deltatt i flere underholdningsprogram på fjernsyn, sist i 2014 i TV 2s danseprogram Skal vi danse.
Utmerkelser
Hellebust har vært nominert til Spellemannprisen fire ganger, både sammen med Tramteatret og som soloartist.
Luka Božič
Luka Božič (født 9. januar 1991) er en slovensk padler som konkurrerer i slalåm. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han ble nummer 8 i C-2.
Yiyang (Shangrao)
Yiyang (kinesisk: 弋阳县; pinyin: Yìyáng Xiàn) er et fylke i byprefekturet Shangrao i provinsen Jiangxi i Folkerepublikken Kina. Det hadde i 1999 en befolkning på 359,164 innbyggere.
Selandriinae
Selandriinae hører til blant plantevepsene og er en underfamilie av Vepser.
Karate under Panamerikanske leker 2011
Karate under Panamerikanske leker 2011. Karate var med som en av flere sporter i de 16. Panamerikanske leker som ble arrangert i Guadalajara i Mexico fra 14. til 30. oktober 2011. Totalt ble det konkurrert om ti titler, fem vektklasser for menn og fem for damer.
Selandriinae
Utseende
For det meste avlange, slanke og fargerike plantevepser. Midt i forvingen er det en femkantet celle.
Levevis
Disse bladvepsene har larver som lever på moser, bregner og enfrøbladete planter.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i alle verdensdeler, men mest på den nordlige halvkulen.
Tengyur
Tengyur, også kalt Tanjur (tibetansk: བསྟན་འགྱུར, wylie: bstan-’gyur, tradisjonell kinesisk: 丹珠爾, forenklet kinesisk: 丹珠尔, pinyin: dānzhūěr, ordrett: «de oversatte avhandlinger»), er den andre delen av den tibetanske buddhistiske kanon. Tekstsamlingen er et kompendium til Kangyur eller «[Buddhas] oversatte ord».
Det finnes flere utgaver av Tengyur, i tillegg til en kombinert utgave (Pedurma Tengyur). Den sistnevnte inneholder 4 093 tekster fordelt på 161 825 sider og 227 bind.
Utgaver av Tengyur
Det finnes ti utgaver av Tengyur, og dette er langt færre enn tilfellet er med Kangyur. Utgavene av Tengyur har også mye større innbyrdes likheter, enn utgavene av Kangyur. Åtte av dem kan deles inn i to grupper, den niende utgaven har usikker tilhørighet og den siste er en kombinert utgave:
Peking Tengyur
Peking Tengyur (པེ་ཅིང་བསྟན་འགྱུར།, pe cing bstan 'gyur) er en xylografisk trykning som ble forberedt i 1724 under Kangxi-keiseren (1654–1722). Utgaven består av 224 + 1 bind.
Otani Kangyur og Tengyur fra 1955-58 er et moderne fotografiske nytrykk av Peking Tengyur. En kopi oppbevares av University of Virginia. Tokyo Tengyur fra Universitetet i Tokyo er en utgave fra 1977 som inneholder deler av Peking Tenguyr. Den inneholder seksjonene dBu ma, Sems tsam og Tshad ma. En kopi av denne oppbevares også av University of Virginia.
Peking Tengyur er inndelt i følgende seksjoner:
(* Tilsvarer seksjonen bstan bcos sNa tshogs i Dergé-utgaven
Ganden Tengyur
Ganden Tengyur (དགའ་ལྡན་བསྟན་འགྱུར, bstan 'gyur dga' ldan), også kalt den gyldne Tengyur (བསྟན་འགྱུར་གསེར་བྲིས་མ, bstan 'gyur gser bris ma), ble satt sammen i gelug-klosteret Ganden 40 km øst for Lhasa mellom 1731 og 1741 av Polhane Sonam Tobgyal på vegne av hoffet til Qing-dynastiet. Fra 1959 til 1988, ble denne utgaven oppbevart i det kinesiske nasjonalbibliotek i Beijing. Mens seks av de øvrige utgavene av Tengyur (Peking-, Narthang-, Dergé-, Urga-, Choné- og Wara Tengyur) er xylografiske utgaver, er Ganden Tengyur et manuskript.
Utgaven ble publisert i 1988, hvoretter den originale teksten ble returnert til Ganden.
Ganden Tengyur består av 224 bind, i tillegg til en katalog over hele utgaven i bind 225.
Ganden Tengyur er inndelt i følgende seksjoner:
(* Tilsvarer seksjonen bstan bcos sNa tshogs i Dergé-utgaven
Narthang Tengyur
Narthang Tengyur (སྣར་ཐང་བསྟན་འགྱུར་, snar thang bstan 'gyur) inneholder 3 982 tekster, fordelt på 224 bind med 152 384 folioer. I tillegg er det en katalog over hele utgaven i bind 225. Trykkplatene for utgaven ble gravert fra 1741 til 1742 – med unntak av et bind (bind ki) som ble gravert i 1763, i Narthangklosteret i prefekturet Shigatse i Tibet, 15 km vest for prefekturets hovedstad Xigazê.
Narthang Tengyur er inndelt i følgende seksjoner:
(* Tilsvarer seksjonen bstan bcos sNa tshogs i Dergé-utgaven
Dergé Tengyur
Dergé Tengyur (སྡེ་དགེའི་བསྟན་འགྱུར, sde dge‘i bstan 'gyur) inneholder 3 377 tekster, fordelt på 212 bind med 127 335 folioer. I tillegg er det en katalog over hele utgaven i bind 213. Trykkplatene for utgaven ble gravert fra 1737 til 1744 i trykkeriet Derge Parkhang i Gonchenklosteret i kongedømmet Derge. Dergé Tengyur ble trykt under beskyttelse av kong Tenpa Tsering (བསྟན་པ་ཚེ་རིང, bstan pa tshe ring) som regjerte fra 1713 til 1738. Utgaven ble redigert av Shuchen Tsultrim Rinchen (1697–1774). En faksimileutgave ble utgitt i India fra 1982 til 1985 i 215 bind som en del av minneseremoniene over Rangjung Rigpe Dorje (1924–1981), som var den 16. karmapa eller overhode for retningen karma-kagyu.
Derge Tengyur er inndelt i følgende seksjoner:
Urga Tengyur
Urga Tengyur er en påbegynt, men uferdig utgave fra 1937. Urga er det gamle navnet på Ulan Bator, hovedstaden i Mongolia. Utgaven er basert på Dergé Tengyur, men mye informasjon om basisen for Urga Tengyur mangler.
Choné Tengyur
Choné (eller Cone) Tengyur (ཅོ་ནེ་བསྟན་འགྱུར, co ne bstan 'gyur) inneholder 3 325 tekster, fordelt på 208 bind med 126 033 sider. I tillegg er det en katalog over hele utgaven i bind 209. Trykkplatene for utgaven ble gravert i årene 1753–1773. Denne utgaven ble laget i Chonéklosteret i den historiske regionen Amdo etter forespørsel av prins Jamyang Norbu (འཇམ་དབྱངས་ནོར་བུ་, 1703–1751), og ble fullført under levetiden til hans enke. Den var basert på Dergé Tengyur, og dens strukturelle oppbygning ble redigert av Choné-lamaen Drakpa Shedrup (ཅོ་ནེ་གྲགས་པ་བཤད་སྒྲུབ་, co ne grags pa bshad sgrub, 1645–1748). Katalogen til denne utgaven ble satt sammen av Jamyang Shepa Könchok Jikmé Wangpo.
Amdo ble på 1950-tallet inkorporert i de tre kinesiske provinser Gansu, Sichuan og Qinghai, og Chonéklosteret befinner seg idag i fylket Jonê i det autonome prefekturet Gannan i provinsen Gansu, mellom provinsen Qinghai og Mongolia. Mesteparten av de xylografiske trykkplatene ble ødelagt under den kinesiske borgerkrig i 1929. De eneste bevarte trykkplatene av Choné Tengyur ble ervervet i 1926 av den østerriksk-amerikanske lingvisten og etnografen Joseph Rock (1884–1962). I 1928 ga han dem i gave til Library of Congress. Der er de blitt digitaliserte (mikrofilm), og manglende sider er blitt supplert fra andre utgaver av Tengyur i Mongolia og Kina.
Følgende folionumre mangler både på trykkplatene og i mikrofilmen:
På sidene 33–34 i bind 1 har to partier blitt utydelige på grunn av slitasje:
Choné Tengyur hører hjemme i samme gruppe som Dergé Tengyur, selv om seksjonen bstod tshogs (bind 1) ikke er identisk med den i Dergé-utgaven.
Wara Tengyur
Wara Tengyur (བ༹་རབ༹་བསྟན་འགྱུར, va rva bstan 'gyur) er en påbegynt, men uferdig utgave fra 1945. Dens basis er uklar. Wara Tengyur befinner seg i Waraklosteret, som er et av klostrene til retningen Sakya. Klosteret ble grunnlagt i 1243 av Drogön Chögyal Phagpa (འགྲོ་མགོན་ཆོས་རྒྱལ་འཕགས་པ་, 1235–1280), og befinner seg 30 km øst for byen Jomda i fylket Jomda i prefekturet Qamdo i det nordøstlige Tibet.
Pedurma Tengyur
Pedurma Tengyur (བསྟན་འགྱུར་དཔེ་བསྡུར་མ, bstan 'gyur dpe bsdur ma) er en utgave av Tengyur i 120 bind som ble utgitt i Peking fra 1994 til 2008. Dette er en kombinert utgave som har samlet alle tekster i Peking-, Ganden-, Narthang-, Dergé- og Choné Tengyur. Pedurma Tengyur inneholder 4 093 tekster, fordelt på 161 825 sider. I tillegg er det en katalog over hele utgaven i bind 120.
Pedurma Tengyur er inndelt i følgende seksjoner:
Tabellen nedenfor viser sidetallene i fem utgaver av Tengyur, og deres kombinasjon i Pedurma Tengyur:
Tabellen nedenfor viser tekstene i fem utgaver av Tengyur, og deres kombinasjon i Pedurma Tengyur:
Oppsummering
Tabellen nedenfor viser tekstene i fem utgaver av Tengyur, og deres kombinasjon i Pedurma Tengyur:
Jamaica (New York)
Jamaica er et nabolag i Queens i New York City i USA. Det begynte som en engelsk småby i det som da var den nederlandske kolonien Ny-Nederland i 1656.
Jamaica har overveiende afro-amerikansk befolkning og dessuten mange innvandrere fra Vestindia, Puerto Rico og arabere fra land i Midtøsten.
Navnet Jamaica kommer ikke fra øystaten Jamaica, selv om det er mange derfra som bor i dette nabolaget. Engelskmennene gav byen navn etter en lokal indianerstamme ved navn «Jameco».
Caroline Dhavernas
Caroline Dhavernas (født 15. mai 1978 i Montréal i Canada) er en kanadisk skuespillerinne.
Hun er datter av de fransk-kanadiske skuespillerne Sébastien Dhavernas og Michèle Deslauriers. Hun begynte sin karriere som åtteåring å dubbe stemmer for tegneserier for fjernsyn. Som tolvåring spilte hun i filmen Comme un Voleur (1990).
Dhavernas spilte svømmersken Marilyn Bell i fjernsynsfilmen Heart: The Marilyn Bell Story (1999). Hun har også hatt roller i filmene Edge of Madness (2002), Out Cold (2001), Lost and Delirious (2001), Niagara Motel,These Girls, Hollywoodland, Breach (2007) og Surviving My Mother (2007).
Larry van Kriedt
Larry van Kriedt (født 1954 i USA) var den første bassisten i det australske rockebandet AC/DC. Han ble sparket på den tiden de spilte konserter i 1973.
Med AC/DC
Van Kriedt ble med bandet i ca. fire måneder, og etter hans avgang i februar 1974 ble han avløst av Neil Smith. AC/DC ansatte en rad av bassister i de følgende månedene, og Van Kriedt kom tilbake for noen dager i januar 1975 etter at Rob Bailey ble oppsagt. Det ble da besluttet at rollen som bassist ville være fylt av Malcolm Young eller hans eldre bror George Young til en mer permanent løsning kan bli funnet. Løsningen kom i form av Mark Evans i mars 1975.
Elisabeth av Danmark (andre betydninger)
Elisabeth av Danmark kan vise til flere personer:
Boucicaut (Paris Metro)
Boucicaut er en stasjon på metroen i Paris. Stasjonen ble åpnet i 1937 og er oppkalt etter Aristide Boucicaut (1810–1877), eieren av et av Paris' best kjente (og antagelig verdens første) varehus, Le Bon Marché.
Stasjonen betjenes av linje 8.
ISO 3166-2:SO
ISO 3166-2:SO er Somalias del av ISO 3166-2, som er del av ISO 3166-standarden utgitt av International Orginazation for Standardization (ISO), som definerer koder for navna til hovedinndelingene (f.eks. delstater eller fylker) av alle land med kode i ISO 3166-1.
For Somalia er det definert koder for 18 regioner.
Hver kode består av to deler, atskilt av en bindestrek. Første del er SO, ISO 3166-1 alfa-2-koden for Somalia. Andre del er to bokstaver.
De britiske Jomfruøyers kvinnelandslag i fotball
De britiske Jomfruøyer debuterte i mesterskapssammenheng i Gold Cup 2006, men røk klart ut mot De amerikanske Jomfruøyer. Deretter deltok de i kvalifiseringen til OL i Beijing i 2007, der de tapte 0-21 mot Cuba og 0-17 mot Den dominikanske republikk. Et i sammenlikning hederlig 0-5 tap mot De amerikanske Jomfruøyer ble den siste offisielle landskampen per oktober 2010.
Vokkaliga Ramachandra Raghunath
Vokkaliga Ramachandra Raghunath (født 1. november 1988 i Hathur i distriktet Kodagu i Karnataka i India) er en indisk landhockeyspiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han endte på sisteplass med det indiske landslaget.
Den anglo-zanzibarske krigen
Den anglo-zanzibarske krigen ble utkjempa mellom Storbritannia og Zanzibar 27. august 1896. Konflikten varte i 38 minutter, og er historiens korteste krig. Årsaken til krigen var den britiskvennlige sultanen Hamad bin Thuwainis dødsfall 25. august 1896 og sultan Khalid bin Barghashs tiltreden. De britiske myndighetene foretrakk Hamud bin Muhammad, som var mer britiskvennlig. En betingelse i en traktat fra 1886 var at den britiske konsulen skulle godkjenne tronfølgeren, og Khalid hadde ikke fått denne godkjennelsen. Britene anså dette som et casus belli og sendte et ultimatum til Khalid med krav om at han skulle trekke seg og forlate palasset. Khalid svarte ved å tilkalle palassgarden og barrikadere seg inne i palasset.
Ultimatumet utløp 27. august kl. 09.00 østafrikansk tid, og britene hadde da samlet tre kryssere, to kanonbåter, 150 marinesoldater og sjøfolk og 900 zanzibarere i havneområdet. Royal Navys kontingent ble kommandert av kontreadmiral Harry Rawson, mens zanzibarerne ble kommandert av brigadegeneral Lloyd Mathews for den zanzibarske hæren. Rundt 2,800 zanzibarere forsvarte palasset; de fleste ble rekruttert fra sivilbefolkninga, men tallet inkluderer også palassgarden og flere hundre tjenere og slaver. Forsvarerne hadde flere kanoner og maskingeværer som blei plassert foran palasset med front mot de britiske skipene. Et bombardement som begynte kl. 09.02 satte fyr på palasset og satte artilleriet ut av funksjon. Et lite sjøslag senket det zanzibarske sultanskipet og to mindre båter, og noen skudd ble avfyrt mot de britiskleda zanzibarske troppene da de gikk mot palasset. Palassflagget ble skutt ned og skuddvekslinga sluttet kl. 09.40.
Omkring 500 av sultanens soldater ble drept eller såret, mens kun én britisk sjømann ble skadet. Sultan Khalid fikk asyl i det tyske konsulatet før han flyktet til Tanganyika. Britene innsatte raskt sultan Hamud som leder for en marionettregjering. Krigen var slutten på Zanzibars sjølstendighet og begynnelsen på en periode med tung britisk innflytelse.
Bakgrunn
Zanzibar var et øyland i Indiahavet, utenfor kysten til Tanganyika; i dag er øygruppen en del av Tanzania. Øya hadde vært under de omanske sultanenes styre siden 1698, da de fordrev portugiserne, som hadde hatt kontrollen over Zanzibar siden 1499. Sultan Majid bin Said erklærte sultanatet Zanzibar uavhengig av sultantatet Oman i 1858, noe som ble anerkjent av Storbritannia. De etterfølgende sultanene etablerte Zanzibar by som hovedstad og regjeringssete, hvor de reiste et palass ved havnen. I 1896 bestod dette av sjølve palasset; Beit al-Hukm, et harem tilknytta palasset; og Beit al-Ajaib eller «Undrenes hus» – et seremonielt palass som sies å være den første bygningen i Øst-Afrika som fikk elektrisitet. Komplekset ble bygget med lokale materialer og var ikke laget som en defensiv struktur. Alle tre bygningene lå på rekke og rad og var knytta til hverandre med trebroer over gatehøyde.
Storbritannia hadde i en lang periode hatt relasjoner med Zanzibar og anerkjente øyas suverenitet og dens sultanat i 1886. Som et resultat av dette var det vennlige forhold mellom Storbritannia og Zanzibars sultaner. Tyskland var imidlertid også interessert i Øst-Afrika, og de to stormaktene rivaliserte om kontroll over handelsrettigheter og territorier i området gjennom slutten av 1800-tallet. Sultan Khalifah hadde overlatt Kenya til Storbritannia og Tanganyika til Tyskland, en prosess som førte til et forbud av slaveri i disse områdene. Mange i den arabiske overklassen var opprørt over denne forstyrrelsen av en verdifull handelsvirksomhet, noe som resulterte i noe uro. I tillegg nekta tyskerne i Tanganyika å heise sultanatets flagg, noe som førte til sammenstøt mellom tyskerne og lokalbefolkninga. En slik konflikt i Tanga førte til at 20 arabere blei drept.
Sultan Khalifah sendte zanzibarske styrker leda av general Lloyd Mathews, en tidligere løytnant i Royal Navy, for å gjenopprette orden i Tanganyika. Operasjonen var for det meste vellykka, men det zanzibarske folket hadde fortsatt negative holdninger til tyskerne. Videre blei det konflikter i Bagamoyo, hvor 150 lokale blei drept av tyske militærstyrker, og ved Ketwa, hvor tyske embetsmenn og deres tjenere blei myrda. Khalifah bevilga deretter utvida handelsrettigheter til Det britiske østafrikanske kompani, som satte i verk en sjøblokade i samarbeid med tyskerne for å stoppe den innenlandske slavehandelen. Da Khalifah døde i 1890 blei Ali bin Said sultan. Sultan Ali bannlyste all slavehandel i landet (men ikke slavehold), erklærte Zanzibar som et britisk protektorat, og oppnevnte en brite som førsteminister for regjeringa si. Britene blei også gitt vetorett ved utnevning av framtidige sultaner.
Samme år som Ali blei sultan signerte Storbritannia og Tyskland Helgoland–Zanzibar-traktaten. Denne traktaten avgrensa offisielt landenes interessesfærer i Øst-Afrika og overførte Tysklands herredømme over Zanzibar til Storbritannia. Dette ga den britiske regjeringa større innflytelse i Zanzibar, noe de tenkte å bruke til å utrydde slaveriet der, et mål de hadde hatt siden 1804.
Sultan Alis etterfølger var Hamad bin Thuwaini, som blei sultan i 1893. Hamad opprettholdt et nært forhold til britene, men det var dissens blant hans undersåtter på grunn av den økende britiske kontrollen over landet, den britiskleda hæren og avskaffelsen av slaveriet. For å få kontroll over dissensen godkjente britene at sultanen kunne opprette en palassgarde på 1,000 menn, men disse blei snart involvert i sammenstøt med det britiskleda politiet. Det blei også mottatt klager på palassgardens aktiviteter fra europeiske beboere i Zanzibar by.
25. august
Sultan Hamad døde plutselig kl. 11.40 EAT 25. august 1896. Hans 29-årige nevø Khalid bin Barghash, som av noen blei mistenkt for å ha drept onkelen, flytta inn i palasskomplekset i Zanzibar by uten britisk godkjenning, i strid med traktaten som var inngått med Ali. Den britiske regjeringa foretrakk en annen kandidat, Hamud bin Muhammad, som var mer britiskvennlig. Khalid blei advart av konsul og diplomatisk utsending til Zanzibar, Basil Cave, og general Mathews, om å tenke seg godt om før han gjorde noe uopprettelig. Denne framgangsmåten hadde fungert tre år tidligere, da Khalid hadde forsøkt å kreve sultanatet etter Alis død, men den britiske generalkonsulen, Rennell Rodd, hadde fått ham fra dette ved å overbevise ham om farene dette innebar.
Khalid ignorerte Caves advarsler, og styrkene hans begynte å samle seg ved palassplassen under kaptein Saleh som kommandant for palassgarden. Da dagen var omme, var 2,800 personer med rifler og musketter samla. Flesteparten var sivile, men styrken inneholdt også 700 zanzibarske askarisoldater som tok Khalids side. Sultanens artilleri, som besto av flere Maxim maskingevær, et gatlingvåpen, en bronsekanon fra 1600-tallet og to tolvpunds feltkanoner, var innsikta mot de britiske skipa i havna. Tolvpundskanonene hadde blitt gitt til sultanen av den tyske keiseren Vilhelm II. Sultanens soldater tok også kontrollen over den zanzibarske flåten, som besto av én treslupp, HHS «Glasgow», bygd som sultanskip av sultanen i 1878 basert på den britiske fregatten HMS «Glasgow».
Mathews og Cave begynte også å samle styrkene sine; de hadde allerede 900 zanzibarske askarisoldater under løytnant Arthur Edward Harington Raikes fra Wiltshire-regimentet, han hadde blitt sekondert til den zanzibarske hæren og hadde rangen brigadegeneral. 150 sjømenn fra den armerte krysseren HMS «Philomel» og kanonbåten HMS «Thrush» som var ankra opp i havna. Marinestyrken, under kaptein O'Callaghans kommando, kom i land etter femten minutter, etter å ha blitt bedt om hjelp til å håndtere opptøyer av sivilbefolkninga. En mindre kontingent med sjømenn under løytnant Watson fra «Thrush» blei satt på land for å vokte det britiske konsulatet, hvor britiske beboere blei bedt om å søke tilflukt. En annen kanonbåt, HMS «Sparrow», kom inn i havna og kasta anker ved siden av «Thrush».
Noen britiske diplomater satte spørsmål ved påliteligheten til Raikes' askarisoldater, men de viste seg å være profesjonelle soldater herda av eksersis og flere ekspedisjoner i Øst-Afrika. De blei seinere de eneste landstyrkene som blei beskutt av forsvarerne. Raikes' tropper var bevæpna med to Maxim-gevær og en nipundskanon, og var stasjonert ved tollbygninga i nærheten. Sultanen forsøkte å få den amerikanske konsulen, Richard Dorsey Mohun, til å anerkjenne hans rett til sultantrona, men sendebudet hans fikk beskjed om at «siden hans tiltredelse ikke hadde blitt anerkjent av hennes majestets regjering, er det umulig å svare.».
Cave fortsatte å sende meldinger til Khalid for å få ham til å trekke tilbake troppene sine, forlate palasset og dra hjem, men disse blei ignorert, og Khalid svarte at han ville erklære seg som sultan kl. 15.00. Cave erklærte at dette ville være en opprørsk handling og at Khalids sultanstatus ikke ville anerkjennes av den britiske regjeringa. Kl. 14.30 blei sultan Hamad begravd, og nøyaktig 30 minutter etter annonserte en salutt fra palasskanonene at Khalid var sultan. Cave kunne ikke åpne ild uten den britiske regjeringas godkjennelse, og telegraferte følgende melding til Foreign and Commonwealth Office ved Lord Salisburys regjering i London: «Har vi tillatelse til å skyte mot palasset fra manovarene dersom det viser seg umulig å få til en fredelig løsning?». I mellomtida informerte Cave alle andre utenlandske konsuler om at det skulle flagges på halv mast til ære for Hamad. Det eneste flagget som ikke fløy på halv stang var et stort rødt flagg over Khalids palass. Cave informerte også andre konsuler om ikke å anerkjenne Khalid som sultan, noe de godtok.
26. august
Kl. 10.00 26. august ankom panserkrysseren HMS «Racoon» Zanzibar by og blei ankra opp ved «Thrush» og «Sparrow». Kl. 14.00 ankom panserkrysseren HMS «St George», flaggskip for Cape- og Øst-Afrika-stasjonen. Ombord var kontreadmiral Harry Rawson og flere britiske marinesoldater og sjømenn. Rundt samme tid kom Lord Salisburys svar, som godkjente at Cave og Rawson kunne bruke de ressursene de hadde tilgjengelig til å fjerne Khalid fra makta. I telegrafmeldinga sto det: «Du har min godkjennelse til å bruke de midler du finner nødvendige, og dine handlinger vil støttes av hennes majestets regjering. Gjør imidlertid ingenting om du ikke er sikker på å kunne lykkes.»
Cave fortsatte å forsøke å forhandle med Khalid, men dette feila, og Rawson sendte et ultimatum som krevde at Khalid skulle fire flagget og forlate palasset innen kl. 09.00 27. august, ellers ville de åpne ild. I løpet av ettermiddagen blei alle handelsfartøy fjerna fra havna, og britiske barn og kvinner blei flytta til «St George» og et fartøy fra British-India Steam Navigation Company for sin sikkerhet. Samme natt noterte konsul Mohun at: «Stillheten over Zanzibar den natta var fryktelig. Vanligvis hører man lyden av trommer og barneskrik, men den natta var det ikke en lyd å høre.»
27. august
Kl. 08.00 27. august, etter at et sendebud hadde blitt sendt av Khalid for å be om fredssamtaler med Cave, svarte konsulen at han kun ville bli redda om han sa seg enig i ultimatumets vilkår. Kl. 08.30 erklærte et nytt sendebud fra Khalid at «vi ikke har noen planer om å fire flagget vårt, og tror ikke dere vil åpne ild mot oss.»; Cave svarte: «vi ønsker ikke å åpne ild, men vil utvilsomt gjøre det om dere ikke gjør som vi ber om.» Kl. 08.55, uten flere meldinger fra palasset, heiste Rawson signalet «gjør klar for strid» fra «St George».
Kommunal vei 377 (Sola)
Kommunal vei 377 i Sola går mellom Ræge og Tjelta i Sola kommune. Veien er 1,3 km lang.
Den anglo-zanzibarske krigen
27. august
Nøyaktig kl. 09.00 ga general Lloyd Mathews ordre om at de britiske skipa skulle begynne bombardementet. Kl. 09.02 åpna «Racoon», «Thrush» og «Sparrow» ild mot palasset samtidig; «Thrush»s første skudd ødela en arabisk tolvpundskanon. Det var 3,000 forsvarere, tjenere og slaver i palasset, og sjøl med barrikader av kasser, høyballer og gummi blei mange skada av de høyeksplosive granatene. Til tross for rapporter om at han var tatt til fange og skulle utvises til India klarte sultan Khalid å rømme fra palasset. En nyhetskorrespondent for Reuters rapporterte at Khalid og alle de ledende araberne «flykta da det første skuddet kom, og lot slavene og tilhengerne være igjen for å slåss», men andre kilder sier at han blei i palasset lenger. Bombardementet slutta kl. 09.40, og da hadde palasset og det tilknytta haremet tatt fyr, fiendens artilleri hadde stoppa og sultanens flagg blitt kutta ned.
Montgomery County (Iowa)
Montgomery County er et fylke i den amerikanske delstaten Iowa. Fylket hadde et innbyggertall på 10,740 i 2010, en nedgang fra 11,771 i 2000, og et areal på 1 098,4 kvadratkilometer. Fylkessete ligger i Red Oak.
Navn
Fylket har navn etter generalmajor Richard Montgomery fra den amerikanske uavhengighetskrigen.
Den anglo-zanzibarske krigen
Konsekvenser
Rundt 500 zanzibarske menn og kvinner blei drept under bombardementet; de fleste på grunn av brannen som brøt ut i palasset. Det er uvisst hvor mange av disse som var med i kamphandlingene, men Khalids kanonmannskaper skal ha blitt «desimert». Det eneste britiske tapet var en kvartermester som blei hardt skadd ombord på «Thrush», men som seinere kom seg. Sjøl om de fleste beboerne var på britenes side, blei det indiske området utsatt for opportunistisk plyndring, og rundt 20 beboere mista livet i kaoset som fulgte. For å gjenopprette ordenen blei 150 britiske sikher overført fra Mombasa for å patruljere gatene. Sjømenn fra «St George» og «Philomel» blei satt i land for å danne et brannvesen for å stoppe brannen som hadde spredd seg fra palasset til nærliggende tollbygninger. Det var bekymring for brannen i tollbygningene fordi de husa store mengder sprengstoff, men det var ingenting som eksploderte.
Sultan Khalid, kaptein Saleh og rundt 40 andre søkte tilflukt i det tyske konsulatet etter flukten fra palasset. Der blei de bevokta av ti tyske sjømenn og marinesoldater, mens Mathews stasjonerte mannskaper utafor for å arrestere dem om de prøvde å komme unna. Trass i forespørsler om utlevering nekta den tyske konsulen å overgi Khalid til britene, siden Tysklands utleveringsavtale med Storbritannia spesifikt forbøy utlevering av politiske fanger. I stedet lovte den tyske konsulen å flytte ham til Tysk Østafrika uten at han skulle «sette en fot på zanzibarsk grunn». Den 2. oktober kl. 10.00 ankom SMS «Seeadler» havna; ved høyvann seilte en av «Seeadler»s båter til konsulatets hageport, og Khalid gikk direkte fra konsulatområdet ombord i et tysk skip og kunne dermed ikke arresteres. Han blei overført fra båten til «Seeadler» og blei frakta til Dar-es-Salaam i Tysk Østafrika. Khalid blei tatt til fange av britiske styrker i 1916 under felttoget i Øst-Afrika i første verdenskrig og sendt i eksil til Seychellene og St. Helena før han fikk dra tilbake til Øst-Afrika. Han døde i Mombasa i 1927. Khalids tilhengere blei straffa ved å måtte betale kostnadene for ammunisjonen brukt mot dem, og erstatte skadene forårsaka av plyndringa, som kom på 300,000 indiske rupi.
Sultan Hamud var lojal mot britene og fungerte som sjef for en i alt vesentlig britiskstyrt marionettregjering. Sultanatet blei bare beholdt for å unngå kostnadene ved å styre Zanzibar direkte som en kronkoloni. Flere måneder etter krigen forbøy Hamud, etter britisk tilskynding, slaveri i alle former. Frigjøringa av slavene innebar at de måtte møte opp ved et regjeringskontor og viste seg å bli en treig prosess – etter ti år hadde bare 17,293 slaver blitt frigitt, av et estimert totalantall på 60,000 slaver i 1891.
Det hardt skadde palasskomplekset blei fullstendig endra av krigen. Haremet, fyret og palasset blei revet fordi bombardementet hadde gjort dem utrygge. Palassområdet blei et hageområde, mens et nytt palass blei bygd på tomta etter haremet. «Undrenes hus» var nesten uskadd og blei seinere hovedsekretariatet for de britiske myndighetene. Under ombygginga av Undrenes hus i 1897 blei et klokketårn bygd til på fronten for å erstatte fyret som blei ødelagt i bombardementet. Vraket av «Glasgow» blei liggende i havna foran palasset, og mastene var synlige i flere år på grunn av det grunne vannet; skipet blei til slutt hogd opp til skrapmetall i 1912.
De britiske hovedpersonene blei høyt ansett av regjeringene i London og Zanzibar for sine handlinger før og under krigen, og mange fikk som lønn stillinger og æresbevisninger. General Raikes, lederen for askariene, blei utnevnt til medlem av første klasse av Zanzibars strålende stjernes orden 24. september 1896, medlem av første klasse av Hamudieh-ordenen 25. august 1897, og blei seinere utnevnt til øverstkommanderende for Zanzibars styrker. General Mathews, den zanzibarske hærkommandanten, blei utnevnt til medlem av Hamudieh-ordenen 25. august 1897 og blei førsteminister og kasserer i den zanzibarske regjeringa. Basil Cave, konsulen, blei følgesvenn (companion) av Order of the Bath 1. januar 1897 og forfremma til generalkonsul 9. juli 1903. Harry Rawson blei utnevnt til kommandørridder av Bath-ordenen for sitt arbeid på Zanzibar og blei seinere guvernør i New South Wales i Australia og blei forfremma til admiral. Rawson blei også utnevnt til medlem av første klasse av Zanzibars strålende stjernes orden 8. februar 1897 og Hamondiehs orden 18. juni 1898.
Det blei ingen flere opprør mot britenes styre på Zanzibar i de 67 åra det fortsatte å være et britisk protektorat, muligens på grunn av handlekraften som britene utviste under bombardementet. Krigen, som varte i rundt 40 minutter, anses som historiens korteste.
Boulogne Jean Jaurès (Paris Metro)
Boulogne Jean Jaurès er en stasjon på metroen i Paris.
Stasjonen betjener linje 10.
Det internasjonale barnekunstmuseet
Det Internasjonale barnekunstmuseet er et museum for barnetegninger og annen barnekunst. Museets oppgave er å samle, bevare og formidle kunst fra hele verden laget av barn og unge opptil 18 år.
Museet ble etablert av Rafael Goldin og Alla Goldin i 1986, og har en samling på mellom 150 000 og 200 000 objekter skapt av barn fra over 180 land. Museet regnes som et av de første i sitt slag i verden.
Historie
Den sovjetiske filmkunstneren Rafael Goldin (1920–1994) kom til Norge i 1973 og begynte å arbeide med barnekunst etter en skilsmisse der han mistet kontakten med sønnen sin. I 1978 giftet han seg med legen Alla Goldin (1938–2007), også opprinnelig fra Sovjetunionen, og sammen etablerte de i 1980 Stiftelsen Barnas, Historie, Kunst og Kultur, som eier og driver museet.
Etter at grunnleggeren av SOS-barnebyer, Hermann Gmeiner i 1986 donerte 600 000 kroner, kunne de kjøpe en villa på Frøen i Oslo og museet ble åpnet av statsminister Gro Harlem Brundtland 1. oktober 1986. I 1992 forelå det planer om å utvide bygningen med 600 til 700 kvadratmeter under bakken, men planene ble stanset av Vinderen bydelsutvalg etter naboprotester.
Rafael Goldin fikk Teskjekjerringprisen i 1981 for sitt arbeid med barnekunst. Museet fikk Telenors kulturpris - Grenseløs kommunikasjon i 2006.
I perioden 2009–2011 ble et utdrag fra museets permanente billedsamling fotografert og katalogisert med prosjektstøtte fra Eckbos legater. Barnekunstmuseet i Oslo ble i 2013 samarbeidspartner til Google Arts & Culture.
Virksomhet
Samlingen daterer seg fra 1970-tallet og frem til i dag, og rommer mellom 150 000 og 200 000 objekter skapt av barn fra over 180 land. Verkene er bilder, keramikk, tekstilarbeider, skulpturer, bøker og annet. Museet har permanente utstillinger av barnetegninger fra mange land og et eget aktivitetsrom hvor barn kan tegne og skape sin egen kunst.
Hovedmålsettningen til museet er å fremme «barnas rettigheter» i henhold til FNs barnekonvensjon og i fremtiden fungere som et forskningssenter for barnas kunst, historie og kultur. Retten til å kunne ha og bevare sin egen kultur, som ellers er et anerkjent prinsipp når man snakker om folkeslag eller andre befolkningsgrupper. I tillegg til den estetiske verdien bidrar museet gjennom barnekunsten å få bedre forståelse for barnas verdinormer og visjoner.
Nettverk; Museet er medlem av Norsk ICOM, International Council of Museums, UNESCO, USA National Arts Education Association, InSEA, Mangfoldsnettverket, Norges Museumsforbund, Digitalt Museum og partnere med Faber-Castell, Google Arts & Culture og ARTstor.
Júlio Mesquita
Júlio Mesquita er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Dans med døden (film)
Dans med døden (originaltittel Dance with a Stranger) er en film fra 1985 som handler om Ruth Ellis, som i 1955 ble den siste kvinnen som ble hengt i Storbritannia.
Minister for the Civil Service
Minister for the Civil Service er en ministerpost i det britiske kabinettet og ministeren er ansvarlig for saker angående HM Home Civil Service. Stillingen holdes alltid av statsministeren.
Posten ble innført av Harold Wilson den 1. november 1968 da ledelsen av statsforvaltningen ble overført fra finansdepartementet til en ny avdeling. Som anerkjennelse av statsministerens øverste autoritet over embetsverket, er det en konstitusjonell konvensjon at departementet alltid innehas av statsministeren.
Dans med døden (film)
Handling
Uten jobb har ikke David råd til å gifte seg med henne, og familien hans ville aldri akseptert henne. Når han i alkohol-rus forårsaker problemer ved nattklubben, får Ruth parken fra jobben sin - noe som betyr at hun snart blir hjemløs. Desmond, en velstående beundrer, skaffer en leilighet til henne og sønnen hennes - men hun møter fremdeles David. Etter at hun blir gravid, gjennomfører hun en abort. Men hun forstår at David egentlig ikke elsker henne, og reiser til Hampstead hvor David er på en fest. Han kommer ut, sammen med en annen kvinne. Ruth venter på ham, og skyter ham med fire skudd. Hun blir arrestert kort tid senere, og under rettssaken blir hun dømt til å bli henrettet ved hengning.
Utmerkelser
Mike Newell vant Ungdomsprisen for filmen på Cannes Film Festival 1985, Miranda Richardson vant beste skuespillerinne ved Evening Standard British Film Awards, og Ian Holm vant Boston Society of Film Critics Awards 1985 for sin rolle i denne filmen og andre roller.
Bourse (Paris Metro)
Bourse er en stasjon på metroen i Paris.
Stasjonen betjener linje 3.
San Francisco 49ers i NFL-sesongen 2023
San Francisco 49ers spiller i lagets 74. sesong i National Football League, 78. samlet, tiende i Levi's Stadium og syvende under hovedtrener Kyle Shanahan og general manager John Lynch. De vil forsøke å forbedre på fjorårets sesongresultat på 13–4 og vinne divisjonstittelen i NFC West for andre år på rad. Dette blir første sesong siden 2016 at quarterback Jimmy Garoppolo ikke er i spillerstallen, etter at han signerte med Las Vegas Raiders.
Daníel Ágúst Haraldsson
Daníel Ágúst Haraldsson (født 26. august 1969) er en islandsk musiker, og hovedvokalist i bandene GusGus og Ný Dönsk. Han deltok med sangen Það sem enginn sér i Eurovision Song Contest 1989, under artistnavnet Daníel Ágúst, og havnet på sisteplass med 0 poeng. Han har senere vært med på en rekke utgivelser sammen med sine band, og har som soloartist utgitt ett album, tre singler og vært med på tre samlealbum.
San Francisco 49ers i NFL-sesongen 2023
Draft
Noter
Terminliste
Noter <!--
Daníel Ágúst Haraldsson
Diskografi
Album
San Francisco 49ers i NFL-sesongen 2023
Uke 12: at Seattle Seahawks
NFL på Thanksgiving Day
Fugløya (Austevoll)
Fugløya er ei øy i Austevoll i Vestland. Det er ei sirkelformet ubebodd øy ved Møkstrafjorden. Øya ligger vest for Stolmen. Det lever også villsau her.
San Francisco 49ers i NFL-sesongen 2023
Uke 16: mot Baltimore Ravens
Julekamper i National Football League
Daníel Ágúst Haraldsson
Diskografi
Singler
San Francisco 49ers i NFL-sesongen 2023
Conference
-->
Daníel Ágúst Haraldsson
Diskografi
Samlealbum
Fugløya (Austevoll)
Familien Hevrøy
På Fugløy lå 900 mål med dyrkbar jord ut mot havet, og på 1930-tallet flyttet Johannes Hevrøy og hans kone dit med sine to ugifte sønner, Karl på 33 og Andreas på 21. Under andre verdenskrig kom de to søstrene Synneva og Alvhild Fondenes fra Kolbeinsvik på Huftarøy og gikk i tjeneste. Etter hvert giftet de seg med brødrene. Jentene kom fra en søskenflokk på ni: «Vi var fire søstre som delte på ett par lærsko.» Til hverdags gikk de i tresko. På Fugløy ventet et liv med lang vei til sykehus, uten strøm eller telefon, og etter 20 år var de fortsatt uten den lovede moloen som skulle vernet dem mot havet. Etter at storstormen i 1952 knuste båter, naust og hønsehus, besluttet Johannes Hevrøy at de måtte flytte før dette kostet liv. Selv ble han ikke med, men døde mens sønnene var i ferd med å flytte til Veivåg på det mindre værharde Selbjørn. Det viktigste her var at det fantes skikkelig havn, der de slapp å måtte vokte båtene om nettene. På Fugløy, uten molo, måtte båtene flyttes rundt etter hvordan det blåste. «Men vår beste tid den hadde me på Fugløya, tross alt» sa Synneva Hevrøy.
I januar 1952 kom stormen som bare sparte hovedhuset; det stod et kvarters gange fra sjøen. Men sjøen brøt ned naust og båtene inni, mens vrakrestene endereiste seg rundt dem som forsøkte å redde motorbåten i land. Til sist dro Synnevas mann til Hevrøy med motorbåten etter hjelp, og måtte pumpe seg over hele fjorden der bølgene slo over båten og kastet den omkring. Familien ante ikke om han kom frem og krøp på knær og albuer nord til neset, med et laken på en staur som de holdt oppe i stormen. Et døgn tok det likevel før folk oppdaget dette og skjønte at noe var galt. Da slo sjødrevet gjennom tømmerveggene så gulvene var våte, og fyrlykten som var nybygd, forsvant i havet da de lårtykke bardunene ga etter.
Vitenskapsåret 1165
Vitenskapsåret 1165 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 1166.
Gurbaj Singh
Gurbaj Singh (født 9. august 1988) er en indisk landhockeyspiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han endte på sisteplass med det indiske landslaget.
Grøtvedt menighetssenter
Grøtvedt menighetssenter er fra 1984 i Indre Østfold kommune, Østfold fylke.
Byggverket er i tre og har 200 plasser.
Philippe Thys
Philippe Thys (født 8. oktober 1890 i Anderlecht i Belgia, død 16. januar 1971 i Brussel) var en belgisk landeveissyklist, som vant Tour de France tre ganger i løpet av sin karriere.
Thys var født i Brussel, og ble i 1910 Belgias første nasjonale mester i sykkelcross. I 1913 tok han sin første seier i Tour de France, 22 år gammel. Underveis ødela han sykkelgaffelen, og måtte overtale en lokal sykkelbutikkeier om å reparere den. Selv om han fikk 30 minutter i straffetid for dette, vant han løpet sammenlagt med to minutter da de var ferdige i Paris. Han vant rittet også året etter, i 1914. På grunn av første verdenskrig ble det ikke avholdt noe Tour de France i årene 1915-1918, men Thys vant igjen i 1920.
Thys syklet blant annet for det franske sykkellaget Peugeot.
North Carolina Central University
Skolene og avdelingene er:
Ved universitetet var det 8 675 studenter og 553 vitenskapelig ansatte i 2006, og samme året var skolepengene US$ 3 456 for studenter folkeregistrert i delstaten. Studiene gis opp til mastergradsnivå og til profesjonsgraden First professional.
Skitunnel
En skitunnel er en tunnel som er spesialtilpasset for langrenn, og som derfor blir holdt under lav temperatur (0°C – -5°C) og med snødekket underlag. Skitunneler muliggjør skiløping gjennom hele året. Planlegging er motivert av at vinterne er blitt kortere ved den globale oppvarmingen.
Finland
I Vuokatti ble Finlands første skitunnel tatt i bruk oktober 2000. Lengden er 1 250 meter.
Høsten 2009 har Finland fem skitunneler og to skihaller i bruk. En underjordisk hall og en på bakkeplan. Den lengste av dem er 1400 meter lang.
Sverige
Sveriges første skitunnel ligger i Torsby. Den er 1 300 meter lang, og åpnet 16. juni 2006.
I 2015 ble en 1,2 kilometer lang skitunnel åpnet i Kviberg i Göteborg. Og en 2017 i Gällö i Jämtland.
Tyskland
Tysklands først skitunnel åpnet i Oberhof 24. august 2009, 1 900 meter lang.
Norge
Vinteren 2007 ble det arbeidet med planer for en første norsk skitunnel i Øyer. Videre har det vært planer i Bærum, Vinterbro , Eidsvoll , Nittedal , Holmestrand , Meråker , Sarpsborg , Vegglifjell , Evje (Aust-Agder) , i fjellhall på Rennesøy (Rogaland) , i 2012 kom planer om skitunnel på Lørenskog og i 2015 startet prosjekt med Holmestrandtunnelen. . Planene på Evje var å bruke en eksisterende fjellhall på 1 kilometers lengde og 5 meter i bredden. Den viste seg å være for liten og utvidelse ville bli for dyrt. Per januar 2015 har fortsatt ingen av planene startet bygging. Planene på Lørenskog innkluderer mer enn bare en skihall for langrenn. Der planlegges også hotell, treningssenter og annet i samme prosjekt.
Sveio Idrettslag
Sveio Idrettslag (stiftet 10. mai 1956) er et idrettslag fra Sveio i Hordaland, som driver med fotball, håndball, friidrett og volleyball.
John A. O’Shea
John A. O'Shea (født 7. oktober 1887 i Deep River i Connecticut i USA, død 10. oktober 1969 i Ridgefield i Connecticut) var en amerikansk katolsk biskop som virket i Kina, i et område som i 1930-årene var dominert av kommunistene og kalt Den kinesiske sovjetrepublikk.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Muscatine County
I 2000 var folketallet 41 722. Fylkeshovedstad er Muscatine.
Navn
Fylket er oppkalt etter øya Muscatine i elva Mississippi.
Dave Evans
Dave Evans (født 20. juli 1953 i Carmarthen i Storbritannia) er en australsk sanger. Han er mest kjent for å være den første vokalisten i det australske rockebandet AC/DC, fra 1973 til 1974. Han var en del av den opprinnelige besetningen, sammen med brødrene Malcolm og Angus Young, bassisten Larry van Kriedt og Colin Burgess på trommer. Dave spilte bare inn én singel («Can I Sit Next To You, Girl»/«Rocking In The Parlour»), som ble utgitt i Australia og New Zealand.
Etter AC/DC
Etter AC/DC gikk han over til Rabbit og overtok for den opprinnelige vokalisten Greg Douglas. Rabbit ga ut 6 singler og 2 album mellom 1975 og 1977. Våren 2012 opptrådte han som gjestevokalist i det norske bandet Barbed Wire på en AC/DC tribute miniturné. Turnéen ble innledet med en opptreden på Trondheim Rock.
East River kraftverk
East River kraftverk er et varmekraftverk i storbyområdet New York i det østlige USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 710 MW, fordelt på 4 blokker. Operatør er energiselskapet Consolidated Edison. Utstyret er vesentlig levert av General Electric. Anlegget leverer en stor mengde fjernvarme.
Kraftverket ble utbygd omkring årene 1950–2005, i flere etapper. Brenselkilden er naturgass og fyringsolje.