cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kontaktutvalget mellom innvandrerbefolkningen og myndighetene
Kontaktutvalget mellom innvandrerbefolkningen og myndighetene (KIM) var et rådgivende utvalg oppnevnt av den norske regjeringen hvert fjerde år. Utvalget hadde to funksjoner:
Kontaktutvalget ble oppnevnt for første gang i 1984 etter anmodning fra Stortinget til regjeringen. Den 1. januar 2010 startet KIMs 9. oppnevningsperiode, med Anita Rathore som leder. Fra 2010 var det Barn- likestillings- og inkluderingsminister som står ansvarlig for KIM.
I 2014 ble KIM avviklet.
Utvalgets mandat
I utvalgets mandat heter det: Kontaktutvalget mellom innvandrerbefolkningen og myndighetene (KIM) er et rådgivende, uavhengig organ for myndighetene i saker som angår personer med innvandrerbakgrunn .... KIM [kan] ha dialog med departementer og andre offentlige myndigheter, fag- og forskningsmiljøer, politiske partier, interesseorganisasjoner og andre relevante samarbeidspartnere om alle prinsipielle sider ved norsk politikk som angår innvandrere og deres barn.
Utvalgets organisering
Fra 1. januar 2010 besto KIM av 24 personer: Leder og 23 representanter for innvandrerbefolkningen oppnevnt fra 19 fylker etter nominasjon av innvandrerorganisasjonene.
Fra KIM først ble opprettet i 1984 og fram til 2003, besto KIM av ett forum som omfattet både representanter fra politiske partier, forvaltningen og innvandrerorganisasjoner.
Fra 2003 – 2009 ble utvalget omstrukturert med to fora med ulike funksjoner: Et Innvandrerforum med rådgivende funksjon bestående av personer med innvandrerbakgrunn fra ulike regioner i Norge, og Et Kontaktutvalg med dialogfunksjon bestående av medlemmene i Innvandrerforum i tillegg til representanter for sentrale myndigheter, de politiske partiene på Stortinget og Kommunenes Sentralforbund.
Fra 2010 er utvalget uten fast representasjon fra politiske partier og forvaltningen. Utvalgets dialogfunksjon skal ivaretas ved at utvalget selv inviterer politiske partier og forvaltningsmyndigheter til dialog fra sak til sak.
Utvalgets virksomhet
Utvalget tar opp saker av prinsipiell viktighet for den delen av befolkningen som har innvandrerbakgrunn.
Foruten utvalgsmøter, legger Kontaktutvalget tilrette for dialog mellom personer med innvandrerbakgrunn og myndigheter og politikere. Dette skjer i form av møter, seminarer og konferanser.
Innvandrerforum er videre aktive i å påvirke den offentlige politikken gjennom møter med den sentrale forvaltningen, ved å avgi høringsuttalelser og gjennom lobbyvirksomhet. De regionale representantene i utvalget står for konferanser og andre aktiviteter i sine regioner. Rådgivningsfunksjonen Dialogfunksjonen Påvirkningsfunksjonen
Ledere og nestledere
KIM skal ha en leder og nestleder. Leder for utvalget oppnevnes av regjeringen. Nestleder skal velges av utvalget. Siden 1987, har nestleder i utvalget vært innvandrerrepresentant. Nestleder har også fungert som leder for innvandrergruppa. Siden KIM ble opprettet, har det vært fem ledere og syv nestledere:
1980–1983: forarbeidet
I 1980, la Kommunal- og arbeidsdepartementet frem en stortingsmelding om Norges innvandrerpolitikk – St.meld. 74 (1980/81). Under Kommunal- og miljøvernkomiteens behandling av denne meldingen, møtte komiteen en rekke delegasjoner fra innvandrernes organisasjoner som understreket at det var behov for en offentlig kontaktflate mellom innvandrerbefolkningen og de norske myndighetene.
I Komiteens innstilling drøftes behovet for et kontaktorgan mellom innvandrernes organisasjoner og myndighetene. i Stortingsinnstilling nr S. 183/1981 heter det: ''...det vil være en praktisk ordning for å styrke kontakten med norske myndigheter, at det opprettes et kontaktorgan med representasjon fra organisasjonene for å samordne innvandrernes syn på saker som angår dem. En slik styrket kontakt og et forbedret samarbeid mellom myndighetene og innvandrerorganisasjonene synes å være helt påkrevet i svært mange sammenhenger for å sikre innvandrerne innflytelse på saker som angår dem og for å sikre de mest hensiktsmessige løsninger på problemer som oppstår, samt å forhindre at misforståelser oppstår blant annet som følge av manglende informasjon''. Etter en rekke møter mellom innvandrerforeninger og myndighetene i 1981-1983, ble ulike modeller for sammensetning av og mandat for et slikt kontaktorgan drøftet. Mens departementet gikk inn for et rent innvandrerråd, gikk organisasjonene inn for et blandet utvalg med representanter for både innvandrerorganisasjoner, politikere, og fagmyndighetene. Resultatet ble en prøveordning med representanter for innvandrerorganisasjoner, fagmyndighetene og organisasjonslivet.
Tre prøveperioder: 1984-1993
Fra KIM ble oppnevnt for første gang i 1984, var utvalget en prøveordning. Det var meningen at etter prøveperiode at utvalget kunne bli permanent. Både ved annen- og tredjegangsoppnevningen ble det imidlertid klart at utvalget ikke hadde funnet en form som både innvandrerorganisasjonene of myndighetene følte seg komfortable med.
1984-86
KIM ble opprettet første gang i 1984 med 30 medlemmer. Tidligere Kommunalminister Harriet Andreassen ledet utvalget. Fra myndighetene møtte representanter for Kommunal- og arbeidsdepartementet, Justisdepartementet, Kirke- og undervisningsdepartementet, Sosialdepartementet, Kultur- og vitenskapsdepartementet, Statens utlendingskontor og Statens flyktningesekretariat.
Fra norske organisasjoner møtte representanter for Landsorganisasjonen, Norsk arbeidsgiverforening, Norske kommuners sentralforbund, Landsrådet for Norges barne- og ungdomsorganisasjoner og Norsk studentunion.
Fra innvandrersiden møtte representanter for innvandrere fra Oslo, Agder, Østfold, Vestfold, Rogaland, Hordaland, og Trøndelag.
Evalueringen av perioden: En evalueringsgruppe ble nedsatt av KIM til å vurdere både utvalgets arbeid, sammensetning og mandat.
Evalueringsgruppen var kritisk til at myndighetene i utvalget hadde vært stort sett passive, og kun i liten grad hadde tatt opp saker i utvalget. Dette førte til at en rekke småsaker ble tatt opp av innvandrermedlemmer i utvalget, mens større prinsipielle forhold ikke ble drøftet. Samtidig stilte gruppen seg kritisk til at de råd og anbefalinger som utvalget fremmet, kun i liten grad ble tatt hensyn til.
Evalueringsgruppen fremmet forslag om at både utvalgets mandat og sammensetning skulle endres i fremtiden i fire forhold:
Mellomspill 1986
Etter at prøveperioden utløp den 1.1.1986, gikk Kommunal- og arbeidsdepartementet inn for å videreføre utvalget i samme form som før, og anmodet organisasjonene i de ulike landsdeler om å foreslå nye representanter til KIM. Det nye Kontaktutvalget skulle drøftes på en landskonferanse i Oslo i juni.
Misnøye blant innvandrerforeninger i Oslo førte til at de utpekte representanter ikke møtte i KIM før visse endringer ble foretatt i utvalgets sammensetning og mandat. For det første, skulle stortingspolitikere tas med i utvalget, for det andre skulle utvalget oppnevnes av regjeringen, ikke av departementet, for det tredje skulle det være anledning til å avholde landsomfattende konferanser for innvandrerorganisasjoner.
En landskonferanse i juni 1986 sluttet seg til denne innstillingen, og nedsatte en forhandlingsdelegasjon som fikk mandat til å formulere innvandrerorganisasjonenes krav og legge disse fram for kommunalministeren.
Som resultat av disse forhandlinger, erstattet departementet de norske organisasjoner i utvalget med de politiske partier som satt på Stortinget. Videre skulle utvalget selv velge nestleder (underforstått en innvandrerrepresentant). For det tredje aksepterte departementet at KIM kunne arrangere landsomfattende konferansene dersom utvalget så behov for dette.
Både Departementet og innvandrerorganisasjonene anså den nye sammensetning som en prøveordning og ønsket at utvalget skulle evalueres på ny ved slutten av perioden. Derfor skjedde oppnevningen ikke i regjeringen, men i departementet.
1987-1989
I neste perioden ble KIM ledet av Gro Balas og Shahbaz Tariq ble valgt til nestleder.
Fem politiske partier ble representert i utvalget: Arbeiderpartiet, Høyre, Sosialistisk venstreparti, Senterpartiet og Kristelig folkeparti. Ordningen med landsomfattende innvandrerkonferanser ble innført og det ble i alt avholdt 5 konferanser i perioden.
Under perioden, ble det foretatt store forandringer i organiseringen av statens forvaltning av utlendings- og innvandrersaker, bl. a. opprettelse av UDI, omstrukturering av ansvaret for flyktningmottak, og sammenslåing av SIBO og FLYBO til SIFBO. UDI ble representert i utvalget istedenfor flyktningesekretariat og utlendingskontoret, og SIFBO fikk et medlem i utvalget.
Under Kommunal- og arbeidsdepartementets evaluering av utvalgets andre prøveperiode, gikk departementet på nytt inn for et rent innvandrerråd med et mindre, tilhørende, kontaktutvalg, men denne ordning igjen ble sett på med skepsis av innvandrerkonferansen i Bergen, der forslaget ble drøftet. Innvandrerkonferansen gikk inn for å innføre regelmessige regionale konferanser, slik at samråding mellom innvandrerforeninger lokalt ble styrket, og ba departementet om å utrede videre mulighetene for et landsomfattende innvandrerråd og tilhørende regionale innvandrerråd.
1990-1992
Representasjonen i utvalget ble til dels endret fra innvandrersiden, i og med en klarere inndeling av landet i 7 regioner. For første gang fikk Buskerud, Hedmark og Oppland en representant, og Nord-Norge en representant i utvalget på bekostning av en representant fra Oslo og en fra Vestlandet.
De landsomfattende konferanser ble videreført, med færre og lengre konferanser. Det ble avholdt tre konferanser i perioden. Ordningen med regionale konferanser ble innført i 1989 i forbindelse med valg av representanter til utvalget, og videreført i perioden. Utvalget la i perioden vekt på å utrede større saker istedenfor å behandle småsaker på løpende bånd. Resultatet ble tre utredninger, om innvandrerungdommens situasjon, om innvandrere og rettssikkerhet, og om aktiv deltakelse i samfunnet. I tillegg ble det igangsatt en utredning av forholdet mellom politiet og minoriteter, og utgitt en rapport fra en landsomfattende konferanse for innvandrerkvinner om innvandrerkvinners situasjon i Norge.
1993–1995
Odd Einar Dørum ble gjenoppnevnt som leder for denne perioden. Maria Teresa Storm Bjerke var nestleder i tiden 1993-94 og Amara Ranaweera var nestleder i 1995. Sammensetningen av utvalget ble videreført fra forrige periode. Representasjonen på innvandrersiden ble endret etter oppdelingen av landet fra 7 til 13 regioner. I tillegg fikk RV observatørstatus i utvalget etter å ha blitt valgt inn på Stortinget høsten 1993. Kvinneandelen blant innvandrerrepresentantene i utvalget økte også betraktelig fra 6 av 16 i 1990 til 9 av 17 i 1993.
1996-1997
Perioden var kort, oppnevningen gjaldt kun for to år. Dette for at KIMs perioder fra og med oppnevningen i 1998 skal følge stortingsperiodene. Odd Einar Dørum ble gjenoppnevnt for siste gang som leder for denne perioden. og Amara Ranaweera Ble valgt som nestleder. Fra september og ut året 1997, ble Dørum permittert som leder fordi han gikk inn i regjeringen som sanferdselsminister, og Amara Ranaweera ledet utvalget de siste månedene.
<dd>I det regionale arbeid var det en merkbar tendens at regionale og lokale myndigheter ønsker å benytte den kompetanse innvandrerrepresentantene sitter inne med. Innvandrerorganisasjoner har deltatt aktivt i det regionale arbeid og på de landsomfattende konferanser. Det synes å være en sterkt forventning om at KIM skal fortsette dette arbeidet.
Det har vært en viktig observasjon at mens det lokale samarbeidet mellom organisasjonene og KIM er vanskelig og tidkrevende å utvikle, er det lett å bryte ned. Det har vært vanskelig for KIMs regionalt representanter å bygge og vedlikeholde et stabilt regionalt arbeid.</dd>
1998-2002
Bernt Bull ble oppnevnt som leder, og Madhu Sharma ble valgt som nestleder. Denne oppnevningsperioden ble det lengste i KIMs historie: ved oppnevningen skulle perioden vare 4 år, men på grunn av omorganiseringsplaner ble perioden forlenget med et år.
<dd>Det ble foretatt en ekstern utredning av kontaktutvalget, gjennomført av NIBR. Denne evaluering ble utgitt under tittel ”Mellom konflikt og integrasjon” (NIBR prosjektrapport 2001:11). På grunnlag av denne evaluering, drøfting i KIM og samtaler med de landsdekkende innvandrerorganisasjoner, Besluttet kommunal- og regionaldepartementet å omorganisere KIMs virksomhet fra og med oppnevning i 2003.
KIM selv gjennomførte en omfattende oppsummering av arbeidet i perioden som er utgitt som trykksak.</dd>
2003-2005
Fordi forrige utvalgsperioden ble forlenget med et år, ble denne perioden kortet ned til 3 år, slik at neste oppnevning skulle samsvare med stortingsperioder.
2006-2009
Rita Kumar ble gjenoppnevnt som leder, og Fauzia Hashi valgt som nestleder. KIMs satsningsområder for perioden: Det ble gjennomført fire landskonferanser i perioden:
Operation Clambake
Operation Clambake (xenu.net) er navnet på et nettsted som har blitt kjent som det aller viktigste av de mange nettsteder med kritisk informasjon om scientologi. Det ble opprettet i 1996 av Andreas Heldal-Lund, en kritiker som anser organisasjonen for å være en kult.
Nettstedet som åpent erklærer seg anti-scientologisk tilbyr betydelige innsikter i hvordan scientologibevegelsen fungerer og inkluderer lenker til scientologikrkens «hemmelige» dokumenter slik som OT III' som bare læres til medlemmer som allerede har bidratt med betydelige pengebeløp til organisasjonen, i tillegg til annen informasjon organisasjonen har forsøkt å undertrykke, slik som personlige beretninger fra tidligere insidere i kirken inkludert Gerry Armstrong og Tory Christman. Nettstedet er en av kamparenaene i krigen mellom scientologikirken og internett. Kirken har kommet med gjentatte trusler om søksmål mot forskjellige internettleverandører som har levert nettilknytning til xenu.net, og har krevd at nettstedet blir fjernet fra internett fordi det offentliggjør opphavsrettsbeskyttet informasjon fra Church of Scientology. I flere tilfeller som er dokumentert i publikasjoner som The New York Times, Slashdot og Wired Online , har scientologikirken også brukt den kontroversielle Digital Millennium Copyright Act (DMCA) til å tvinge betydelige nettsteder (inkludert søkemotoren Google) til å fjerne Operation Clambake-siden, og flere løpesedler som inneholdt opphavsrettsbeskyttet informasjon fra sine indekser. Dette påvirket ikke alle sidene på nettstedet.
Mens Google raskt plasserte forsiden til Operation Clambake tilbake på sin indeks, er mange av sidene som inneholder sitater fra scientologilitteratur fremdeles ikke i søkemotorens indeks. Enkelte anti-DMCA webmastere lenker fremdeles ordet Scientologi til http://www.xenu.net/ for å forbedre Operation Clambakes rangering (såkalt «Google bombing»).
Heldal-Lund har blitt etterforsket av scientologikirken, i likhet med mange av dens kritikere, men har stadig ikke blitt saksøkt.
Ordet «clambake» kommer av et måltid tilberedt ved å varme opp muslinger over varme steiner eller åpen ild. Uttrykket «clam» (på norsk musling) er avledet fra et avsnitt i L. Ron Hubbards A History of Man. I dette avsnittet hevder Hubbard at menneskene har utviklet seg fra muslinger, og visse menneskelige psykologiske problemer stammer fra vansker disse muslingene opplevde. (Riktignok uttaler Hubbard på et lydbånd fra 1963 at mye av informasjonen fra A History of Man (inkludert muslingteorien) er ukorrekt). Noen scientologer kritiserer bruken av ordet og anser det som hets.
Fjell (Hordaland)
Fjell var en tidligere kommune vest for Bergen i Hordaland fylke. Kommunen bestod av flere øyer, deriblant Bildøyna, Litlesotra og nordre del av Sotra. Sørparten av Sotra tilhørte Sund. Nabokommunen i nord var Øygarden. Over Hjeltefjorden i nordøst ligger øykommunen Askøy. Tettstedet Fjell har innbyggere per 1. januar.
Den 20. juni 2016 vedtok kommunestyrene i Fjell, Sund og Øygarden å sende søknad om å bli en kommune.
Forfatter
En forfatter er en person som skriver eller står bak en tekst, for eksempel en bok eller et skuespill. En forfatter kan defineres bredere som «personen som stod bak eller gav eksistens til noe». «Forfatter» er ingen beskyttet yrkestittel, og alle som skriver kan i prinsippet kalle seg forfatter. I dagligtale blir uttrykket likevel mest brukt om dem som skriver litterære tekster og får dem publisert. I slik bruk blir forfatter en person som har skriving som profesjon.
Typer av forfattere
Forfatterfaget er særlig knyttet til bøker og skjønnlitteratur, men omfatter flere beslektede aktiviteter som kan karakteriseres blant annet etter litterære sjangre. Således fins det romanforfattere, barnebokforfattere, fagbokforfattere, leksikonforfattere, proletarforfattere, biografer, kronikører osv. En forfatter som hovedsakelig skriver dikt, kalles ofte dikter, poet eller lyriker. En roman- og novelleforfatter kan kalles prosaist, mens en dramatiker eller manusforfatter skriver skuespill eller filmmanus. En essayist skriver essays. En forfatter av essay og avhandlinger eller artikler i dagspressen kan også kalles skribent. Tekstforfatter brukes særlig om den som skriver revy-, sang- eller reklametekster. En librettist eller librettoforfatter skriver librettoer til operaer og operetter, mens en visedikter skriver viser. En låtskriver forfatter sangtekster og komponerer melodier. En spillforfatter utvikler ideene bak spill.
Fjell (Hordaland)
I et felles kommunestyremøte for Fjell, Sund og Øygarden 21. juni 2017 ble det vedtatt at den nye storkommunen, som blir en realitet fra 1. januar 2020, skal hete Øygarden. Kommunesenteret blir på Straume i Fjell kommune, mens kommunevåpenet til den nye storkommunen blir Sunds kommunevåpen, en fyrlykt.
Forfatter
Utdannelse
Det fins ingen bestemt yrkesutdannelse for litterære forfattere, men de fleste forfattere har høyere utdanning. De siste tiåra har det også blitt opprettet forfatterkurs på høyskolenivå, bl.a. ved Forfatterstudiet i Bø og Skrivekunstakademiet i Bergen. Man regnes vanligvis som forfatter først når teksten eller verket blir publisert av et forlag, og det kan derfor være vanskelig å etablere seg innenfor yrket.
De fleste forfattere jobber selvstendig med egne prosjekter eller frilans på oppdrag fra for eksempel et forlag med spesielle ønsker.
Fjell (Hordaland)
Geografi
Kommunens høyeste fjell er Liatårnet på Sotra.
Samfunn
Fjell er en vekstkommune og etter at Sotrabrua stod ferdig i 1971 har innbyggertallet vokst fra under 7 000 til over 25 000 i dag. I 2007 hadde kommunen en befolkningsvekst på 416 mennesker. I 2008 var dette tallet gått ned til 300 personer. Likevel er kommunen den i Hordaland med høyest fruktbarhet blant kvinnene. Det ble født hele 325 mennesker i 2008 og fødselsoverkuddet var på 219 mennesker. Nettoinnflyttingen var bare på 81 personer. Grunnen til at befolkningen ikke øker like mye som for eksempel Os er fordi det er mye utflytting fra kommunen til Bergen. En grunn til det kan være at mange av innbyggerne jobber i Bergen og må pendle. Sotrabrua og veiene på begge sider av denne er, blant annet på grunn av den store pendlertrafikken, for liten til å kunne ta unna for den økte trafikkmengden de senere år, og et nytt samband, Sotrasambandet, er under planlegging. Administrasjonen holder til på Straume på Litlesotra like ved Sartor Storsenter.
Forfatter
Utdannelse
Westerdals School of Communication i Oslo, tidligere Westerdals Reklameskole, utdanner tekstforfattere til mediebransjen.
Fjell (Hordaland)
Samfunn
Lokalavisen som dekker kommunene Fjell, Sund og Øygarden heter VestNytt, og har hovedkontor på Straume.
Forfatter
Utdannelse
Den norske filmskolen i Lillehammer utdanner manusforfattere for norsk film- og TV-bransje.
Fjell (Hordaland)
Samfunn
I 2011 vedtok Fjell kommunestyre en områdeplan for utvikling av Sotra Kystby.
Forfatter
Utdannelse
Oslofjord Folkehøgskole like ved Oslo tilbyr linjen Forfatterklassen som en start for de som vil finne sin egen fortellerstemme.
Fjell (Hordaland)
Politikk
Ved kommunevalget i 2015 var det i alt 18 104 stemmeberettigede i kommunen. Avgitte stemmer var 10 341, d.v.s. 57,2 prosent. Kommunestyret har 35 representanter. I perioden 2015-2019 er ni partier representert:
Forfatter
Ordet
Omkring 1750 gjennomgikk dansk en språkrensing med fjerning av fremmedord, særlig latinske og franske. Tysk ble oppfattet som mindre fremmed, og nye orddannelser var ofte en oversettelse av det tyske ordet. Slik fikk man ordet «forfatter», oversatt fra tysk Verfasser, der man før hadde sagt Autor.
Fjell (Hordaland)
Politikk
Marianne Bjorøy (Ap) er ordfører og Tom Georg Indrevik (H) ny varaordfører i et samarbeid mellom Ap, H og KrF.
Forfatter
Historikk
Opphavet til de eldste muntlige historiene kjenner vi ikke. Da skrivekunsten kom, ble imidlertid disse fortellingene skrevet ned og dermed lettere å spore gjennom historien. Den eldste poeten vi kjenner navnet på, er Enheduanna, (ca. 2285–50 f.Kr.), som var en sumerisk/akkadisk yppersteprestinne. Etter henne har vi 42 hymner som ble skrevet i kileskrift på leirtavler for bortimot 4.300 år siden.
Fjell (Hordaland)
Politikk
Kilde: Regjeringen.no - valg 2015
Forfatter
Historikk
Gilgamesh-eposet regnes som verdens første episke fortelling som vi kjenner til, og det ble spredt i ulike versjoner og i mange oversettelser i 2.000 år før det ble glemt i ytterligere 2000 år før det ble gjenoppdaget i våre dager. Forfatterne av de ulike versjonene er ukjente – inntil en prest og forfatter som levde i Babylonia omtrent 1400 f.Kr. ved navn Sin-leqi-unninni (navnet kan oversettes til «Måneguden, hør min bønn») samlet alle versjonen til én felles episke fortelling og det er denne versjonen av Gilgamesh-eposet vi kjenner i dag. Alt annet er bare fragmenter. Sin-leqi-unninni er den eldste episke forfatteren verden kjenner til.
Fjell (Hordaland)
Næringsliv
Fjell har eit variert næringsliv i stor vekst, men det er uten tvil olje- og gassbransjen som er den største drivkraften nå. CCB (Coast Center Base) ved Ågotnes er den største arbeidsplassen i Fjell med over 1000 ansatte. Leverandørindustrien til olje- og gassbransjen har slått seg ned her. De største kundene er plattformer og rigger offshore. Statoils prosessanlegg på Kollsnes og Hydros terminal Sture er også blant kundene; disse ligger i Øygarden kommune.
Forfatter
Historikk
I Europa regnes grekeren Homer som den første kjente forfatteren. Han skal ha levd en gang på 800-tallet før Kristus og tillegges Iliaden og Odysseen. Siden kom greske tragedieforfattere og filosofer etter, og romerske forfattere og talere. Flere av disse er kjent med navn, selv om de aller eldste verkene bygger direkte på den muntlige tradisjonen, og «forfatterne» av dem bare var håndverksskrivere som gjenfortalte gamle historier.
Fjell (Hordaland)
Næringsliv
Fiske og havbruk er også store næringer i Fjell. Det er mange oppdrettsanlegg og mange fiskebåter.
Forfatter
Historikk
I Norden kom skrivekunsten med runene. Snorre Sturlason (1178–1241) er blant våre tidligste og viktigste historiefortellere og skalder. Han forfattet kongesagaene i Heimskringla, gjenfortalte norrøne gudemyter og skrev om diktekunst i Edda.
Fjell (Hordaland)
Næringsliv
Største handlesenter er Sartor Storsenter. Sartor er den gamle, danske betegnelsen på Sotra.
Forfatter
Historikk
Det å leve av å skrive en profesjonell fortelling som et fag i moderne forstand, med forlegger, bokutgivelser, kritikere etc., er imidlertid nyere. Først på 1700- og 1800-tallet kunne forfattere med ambisjoner om å skape personlige kunstverk, forsørge seg av yrket. Tidligere arbeidet de fleste med støtte fra rike mesener, herskere og mektige oppdragsgivere og skreiv historiefortellinger, hylningsdikt, epitafer o.a. Med den industrielle revolusjon på 1800-tallet og bedre leseferdigheter blant folk flest, økte imidlertid boksalget, og det ble etter hvert etterspørsel etter forskjellige slags forfattere som kunne skrive for ulike lesergrupper.
Fjell (Hordaland)
Kultur
Kulturskulen i Fjell ble i 2010 tildelt prisen for årets kulturskulekommune.
Idrett
Fotball er populær idrett blant unge i kommunen. Andre idretter som blir utøvd er håndball, volleyball, basket, svømming og friidrett.
Forfatter
Historikk
Samfunnets holdninger overfor forfattere har variert. Tradisjonelt har skalder og diktere vært høyt ansett og stått makten, og tidvis også guddommen, nær. Da skrivekunsten kom til, fikk de skrivekyndige anerkjennelse for sitt nyttige håndverk og ble knyttet til den politiske, religiøse og etter hvert intellektuelle eliten. Samtidig har mange sett på dikterne som livsfjerne drømmere og fysisk svake grublere som tuller bort livet sitt uten å gjøre nytte for seg. Også der alle er lese- og skrivekyndige, nyter forfattere stor respekt i de fleste miljøer. Boka representerer fortsatt makt, kunnskap og visdom, og særlig skjønnlitterære forfattere som skriver for voksne, står høyt på den sosiale og kunstneriske rangstigen.
Fjell (Hordaland)
Idrett
Idrettslag i Fjell:
Forfatter
Forfatterforeninger
I Norge er de fleste profesjonelle forfatterne medlemmer av Den norske Forfatterforening, Norske Barne- og Ungdomsbokforfattere, Norske Dramatikeres Forbund, Norsk faglitterær forfatter- og oversetterforening, Norsk Oversetterforening (for skjønnlitteratur) eller NOPA (underholdningskomponister og tekstforfattere). Fordi praktisk talt alle forfattere jobber frilans og ikke er ansatt hos en arbeidsgiver, er disse foreningene ikke fagforeninger i tradisjonell forstand, men faglige interesseorganisasjoner og sammenslutninger av enkeltmannsforetak. Opptak i foreningene skjer etter søknad som bedømmes av en fagjury, og opptakskravene er vanligvis litterær kvalitet og en produksjon på minst to bøker.
Fjell (Hordaland)
Idrett
Det er fire svømmebasseng i kommunen: på Ågotnes, Straume, Bildøyna og Ulveset.
Idrettsanlegg i kommunen.
Tusenårssted
Kommunens tusenårssted er Langøy Kystkultursenter, som ligger på Langøyna på vestsiden av Sotra. Dette er en tradisjonsrik handelsstad fra 1878 med landhandel, bakeri og naust. Bakeriet og bygningene er restaurerte, og i tilknytning til senteret er det tilrettelagt en lun badeplass for barn.
På senteret arrangeres det friluftsgudstjenester, markedsdager og stevner med tilknytning til kystkulturen.
Grunnkretser
Delområder og grunnkretser i Fjell kommune med innbyggertall 1. januar 2015:
Delområde Nordre Fjell:           4826 innb.
Delområde Indre Fjell:            4618 innb.
Delområde Litlesotra og Bjorøyna: 10 470 innb.
Jan Ole Otnæs
Ellers var han styremedlem for Norsk Jazzforbund og Norsk jazzforum 1982-2009 som han styrte 2001-2005. Styremedlem, Nasjonal jazzscene 2006—2013. Etter en idrettskarriere med nord-norske rekorder i svømming kom jazzinteressen (1968), og han var med da Nordnorsk jazzforum (1969), ble etablert samt umiddelbart brakte Keith Jarrett til konsert i hjembyens jazzklubb Bleak house. Etter studier ved Universitetet i Oslo (1977–1978) meldte han flytting til Bodø (1978) og ledet jazzklubben Ad Lib Jazzklubb (1979) som ble Årets jazzklubb (1988). Senere var han leder for Bodø kulturhus 1991–2001 og var deretter festivalsjef for Moldejazz 2001-2013. Ellers har han deltatt i styringsgruppa for musikkverkstedsordningen i Norsk musikkråd.
Cocal de Telha
Cocal de Telha er en kommune i delstaten Piauí i nordøstregionen av Brasil.
Pendle
Pendle er et lokalt selvstyre og administrativt distrikt i Lancashire i England. Det grenser mot distriktene Burnley, Ribble Valley, North Yorkshire og West Yorkshire. Administrasjonssenteret er Nelson. I henhold til beregning for midten av 2014 var det en total befolkning på 89 840 innbyggere i distriktet.
Distriktet ble opprettet i 1974 ved sammenslåing av Nelson, Coine, Barnoldswick, Barrowford, Brierfield, Earby, Trawden og deler av Burnley landdistrikt og Skipton landdistrikt.
Historie
Stedsanvnet Pendle kommer fra det kumbriske ordet Pen i betydningen «høyde, ås», og er en referanse til åsen Pendle Hill, lokalisert øst for Lancashire. Således er navnet på det moderne distriktet avledet fra det framtredende landemerket vest for distriktet som allerede i middelalderen ga sin navn til den kongelige skogen som sprer seg østover. Pendle Forest er fortsatt navnet på en betydelig rural del av distriktet, skjønt det for lenge siden opphørt å være en skog (engelsk: forest = «skog»).
De gamle herredømmet av Pendle Forest har vært under Honour of Clitheroe (en eldre betegnelse på en rekke landssteder og herregårder) siden middelalderen, og en adelstittel fortsetter å bli hold i en moderne versjon, baronene av Clitheroe. Pendle College ved Lancaster University har navn også etter området.
Rune Gjeldnes
Rune Gjeldnes (født 20. mai 1971 i Surnadal) er en norsk eventyrer og polfarer.
Sammen med Torry Larsen krysset han i 2000 polhavet fra Severnaja Zemlja i Russland via Nordpolen og til Cape Discovery i Canada.
Han ble den første som har krysset begge polene uten assistanse, og står også registrert med verdens lengste skitur på 4804 km etter at han krysset Antarktis alene i 2005/2006.
Gjeldnes er utdannet marinejeger ved MJK i Ramsund.
Elodina angulipennis
Elodina angulipennis er en dagaktiv sommerfugl i gruppen hvitvinger.
Elodina angulipennis finnes sørøst i Australia.
Utseende
Sommerfuglene skiller seg fra de fleste andre insektene ved at munnen ikke har kjever og lepper, men en lang sugesnabel (proboscis) mellom palpene. Den er rullet opp i en spiral, mellom palpene, under hodet, når den ikke er i bruk. Antennene er trådformet og består av sylindriske ganske like ledd. Antenneklubben er flat eller skålformet slik som hos alle dagsommerfuglene. På beina finnes også sanseorgan som gir informasjon om hva sommerfuglen sitter på. Hunner bruker disse sansene for å finne riktig næringsplante, hvor den kan legge sine egg. Kroppen har et ytre skjelett (hudplater) som holder de bløte indre organer på plass. Det ytre hudskjelettet er bygd opp for det meste av kitin.
Bakkroppens indre organer består av fordøyelsesorganer, forplantningsorganer og åndedrett. Åndedrettet hos sommerfugler foregår ikke ved lunger, men ved at luft hentes inn og ut av kroppen gjennom små hull i hudskjelettet (spirakler). I kroppen er det et svært finmasket system av trakéer som leder oksygenet til kroppens vitale deler. En blodvæske som sirkulerer i kroppen, pumpes rundt av et avlangt rørformet hjerte. Brystpartiet består for det meste av vingenes muskulatur. Sanseorganer, for syn, smak og lukt er stort sett plassert i hodet. Nervesystemet består av en bukmarg med to nervestrenger og én nerveknute (ganglion) i hvert kroppssegment. Den første nerveknuten, som ligger foran munnåpningen, er spesielt stor og omtales som hjerne.
Larven har generelt tykk hud og er ganske hardføre. Hodet, brystet og bakkroppen er sammenvokst uten noen oppdeling.
Larvene ånder gjennom traké-åpninger i hudskjelettet (spirakler), langs kroppens sider.
Puppen er plassert stående eller oppreist, og er festet i anal-enden mot underlaget. Den holdes oppe ved et magebelte av spinntråder. Den har én spiss i hodeenden, ikke to som hos svalestjerter.
Levevis
Paringen skjer ved sammenkobling mellom de to kjønnene. Eggene legges direkte på næringsplanten.
Larven er radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Den lever som plantespiser på Capparis canescens, Capparis sepiaria og Capparis arborea.
Larvens kroppstemperatur er mellom 35 og 38 grader C°. Ved lavere temperatur blir larven inaktiv. Derfor krever larver hos dagsommerfugler gjerne sollys for å være aktive. Om det blir for varmt regulerer larven temperaturen ved å oppsøke skygge.
Elodina angulipennis tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der sommerfuglens indre og ytre organer endres. Larvens bøyelige og myke kropp omdannes til en puppe med et hardt skall. Når skallet er hardt begynner omdanningen fra larve til den voksne (imago) sommerfuglen. De indre organer brytes i varierende grad ned til en cellemasse. En omorganisering skjer og dyret bygges opp igjen.
Systematisk inndeling
Terias angulipennis Pieris pallene Elodina egnatia angulipennis
Azione Cattolica
Azione Cattolica Italiana, kort Azione Cattolica, er en italiensk, katolsk legorganisasjon. Den ble grunnlagt som en upolitisk forening i 1924.
Johan Vogt
Johan Hermann Vogt (født 23. september 1900 i Kristiania, død 17. juli 1991 i Oslo/Asker) var en norsk samfunnsøkonom.
Bakgrunn
Johan Vogt var sønn av Johan Herman Lie Vogt, som var professor ved NTH i Trondhjem. Johan var tvillingbror til kommunisten Jørgen Vogt (1900–72). De var yngre brødre av geologiprofessor Thorolf Vogt (1888–1958) og mekanikkprofessor Fredrik Vogt (1892–1970). Martin Linge var gift med søsteren Margit Vogt. Johan Vogt gift med Gerd Stray Johansen til 1951 og fra 1960 gift med statsviteren Judith Vogt (født 1929). Ragnar Vogt var hans onkel på fars mors side, og Sophus Lie var en grandonkel. Jens Holmboe var en fetter.
Utdanning og virke
Han gikk på Trondhjem Katedralskole, hvor han stiftet gymnasavisen «De unges forbund» og trykte tekster av jevnaldrende som ble kjente forfattere, for eksempel Nordahl Grieg og Johan Borgen. På grunn av artiklene i bladet ble han imidlertid utvist fra skolen, og måtte ta examen artium som privatist.
Som student meldte Vogt seg inn i Mot Dag to måneder etter stiftelsen, og fikk medlemskort nummer 5. Han medvirket i organisasjonen i de neste 15 årene, som debattant i Studentersamfundet, som foreleser på kveldskurs og i redaksjonen av tidsskriftet Mot Dag under redaktøren Sigurd Hoel. Vogt leverte også selv en rekke bidrag til bladet, og han ledet Fram Forlag.
Vogt studerte statsøkonomi og tok eksamen i 1923. Han hadde studieopphold ved universitetene i Kiel og i Münster. Han oversatte Leo Trotskis 1917 (utgitt 1925). 1928–33 var han universitetsstipendiat, og brukte det meste av sin tid i Mot Dag. I denne perioden arbeidet Vogt blant annet med å oversette bokverket Das Kapital (Kapitalen) til norsk. Senere livnærte han seg som timelærer ved Oslo handelsgymnasium og ved universitetet, inntil han i 1948 ble dosent i sosiallære. I 1957 ble han Wilhelm Keilhaus etterfølger som professor. I løpet av årene utviklet han et mer nyansert syn på samfunnsøkonomi og marxisme. Johan Vogt ble i 1976 første mottaker av Fritt Ords Pris. Han var redaktør for Statsøkonomisk tidsskrift 1951–1959, og formann i Statsøkonomisk forening 1959–1963. Han var også formann i P.E.N.-klubben 1968–1981. I 1961 ble han leder av et nyopprettet demografisk institutt. Fra 1951 sto han for utgivelsen av Aksel Sandemoses ''Årstidene. Brev fra Kjørkelvik.'' Vogt ga ut ni bøker etter at han fylte 75 år, den siste da han var 90.
Han var styremedlem i Oslo Kvinnesaksforening fra 1952.
Andre verdenskrig
Han ble i 1941 arrestert av okkupasjonsmakten og satt internert på Grini de siste 3 månedene av krigen. Til påskekvelden 1945 forfattet han 33 regler for god tone på Grini ved fange nr 17897. På Grini deltok han i Arbeiderpartiets forberedelse til etterkrigstiden og foreleste for blant andre Einar Gerhardsen om nasjonalregnskap og andre samfunnsøkonomiske tema.
Gabonviper
Gabonviper (Bitis gabonica) er en giftig slange i hoggormfamilien (Viperidae). Den finnes i regnskoger og på savanner i Afrika sør for Sahara. Den er det største medlemmet i Bitis-slekten og er verdens tyngste viperid. Den har de lengste gifttennene (inntil 5 cm) og gir mest gift av alle giftslanger. To underarter er kjent; begge blir beskrevet i denne artikkelen.
Beskrivelse
Voksne individer er gjennomsnittlig mellom 122–152 cm lange (kropp + hale). Et individ som ble funnet i Sierra Leone var 205 cm lang. Kjønnene kan bli skilt fra hverandre på forholdet mellom lengden på tennene og kroppslengden: omtrent 12 % for hanner og 6 % for hunner. Voksne dyr, spesielt hunner, er veldig tunge og kraftige. En hunn hadde følgende mål:
Hodet er stort og triangulært, mens nakken er innsnevret til nesten en tredjedel av hodets bredde. Et par «horn» er plassert mellom de hevede neseborene. Disse er små på B. g. gabonica, men mye større på B. g. rhinoceros. Øynene er store og bevegelige og vender framover. De er omkranset av 15-21 circumorbitalskjell. Dyret har 12–16 interocularskjell på toppen av hodet. Fire eller fem skjellrader skiller subocularsskjellene fra  supralabialskjellene. Det er 13–18 supralabialer og 16–22. Gifttennene kan bli 55 mm lange, lengst av alle giftslanger.
Kroppen har 28-46 rader med dorsalskjell. Alle disse en kraftig kjøl, bortsett fra de ytterste radene på hver side. Lateralskjellene er lett skrådde. Dyrene har mellom 124-140 ventralskjell (skjell på buksiden): sjelden mer enn 132 for hanner, sjelden under 132 for hunner. De har 17-33 parede subcaudalskjell: hannene har ikke færre enn 25, hunnene ikke flere enn 2. Analplaten er ett skjell.
Fargemønsteret består av en serie bleke, sub-rektangulære flekker som går langs ryggen, oppdelt av mørke, gulkantede timeglassmerkinger. Sidene har en serie av gulaktige eller brune rombeformer, med lyse, vertikale streker. Magen er lys med uregelmessige brune eller svarte flekker. Hodet er hvitt eller kremfarget med en tynn, mørk senterlinje, svarte flekker ved de bakre hjørnene og mørkeblå/svarte triangler bak og under hvert øye. Irisen er kremfarget, gulhvit, oransje eller sølvaktig.
Navn
Gabonviperen ble navngitt av portugisere. Gabon (Gabão) viser til stedet der byen Libreville ble bygd, i Gabon, og til en smal stripe av territorier på begge sidene av sjøarmen byen ligger ved. I 1909 viste Gaboon' til den nordlige delen av Fransk Kongo, sør for Ekvator og mellom Atlanterhavet og 12. lengdegrad.
Geografisk utbredelse
Arten finnes i Guinea, Ghana, Togo, Nigeria, Kamerun, Ekvatorial-Guinea, Gabon, Kongo-Brazzaville, Den demokratiske republikken Kongo, Den sentralafrikanske republikk, Sør-Sudan, Uganda, Kenya, østlige deler av Tanzania, Zambia, Malawi, østlige deler av Zimbabwe, Mosambik, og nordøst KwaZulu-Natal i Sør-Afrika. Mallow et al. (2003) lister også opp Sierra Leone og Liberia i Vest-Afrika. Typelokaliteten blir oppgitt til «Gabon» (Afrika).
Habitat
Gabonviperen forekommer vanligvis i regnskog og nærliggende skogområder, vanligvis i lavtliggende områder, men noen ganger så høyt som 1500 moh. Spawls et al. (2004) setter en makshøyde på 2100 moh. Ifølge Broadley og Cock (1975) blir slangen vanligvis funnet i områder som er parallelle områdene til slangens nære slektninger, B. arietans, som vanligvis holder til i åpnere landskap.
I Tanzania blir arten vanligvis funnet i sekundær buskvegetasjon, på cashewplantasjer og på jordbruksland under busker og i buskas. I Uganda finner man dem i skoger og nærliggende gressområder. De klarer seg og godt i kunstige skogsområder, som kakaoplantasjer i Vest-Afrika eller kaffeplantasjer i Øst-Afrika. De har blitt funnet i eviggrønne skoger i Zambia. I Zimbabwe finner man dem kun i områder med mye regn, i tillegg til bratte skogsområder øst i landet. I tillegg finner man dem også vanligvis i sumper og i rennende vann. Om natten finner man dem ofte på jordbruksland nær skogen og på veier.
Gabonviperen er vesentlig en nattjeger, og lever av smågnagere og fugler. Vanligvis kan den ligge stille i flere timer og vente på byttet, godt kamuflert blant kvister og løv. Slangen har et rolig gemytt, og bare sjelden angriper den mennesker. Dette skjer i tilfelle bare i selvforsvar.
Oppførsel
Gabonviperen er primært nattaktiv og har rykte for å være rolig og bevege seg sakte. Den vanligste jaktmetoden er overraskelsesangrep, der de er urørlige i lang tid mens de venter på at et passende bytte skal passere. Samtidig har de blitt observert i aktiv jakt, i hovedsak i de seks første timene på natten. I Kumasi i Ghana ble det jevnlig drept gabonvipere rundt en stall som lå i et åpent område, rundt 500 meter fra skogen. Dette tyder på at de jaktet på rotter i gresset. De er stort sett lite aggressive, selv ikke når de blir håndtert av mennesker. De biter eller hveser sjelden, ulikt de fleste hoggormer. Samtidig skjer det at aggressive individer biter. Bevegelse framover skjer i hovedsak i en rett linje, gjennom en «snegleagtig» bevegelse av ventralskjellene. De kan krype fra side til side når de blir skremt, men bare over korte avstander. Ditmars (1933) pekte på at de også kunne siderulle.
Om de blir truet, kan de hvese høyt som advarsel. Hvesingen kommer i en dyp og jevn rytme, mens slangen gjør hodet litt flatere på hvert utpust. Til tross for dette angriper de sjelden, om ikke de er under svært sterkt press. Gabonviperen er en av slangene i verden med raskest hugg, så håndtering av dyr må likevel skje med stor forsiktighet.
Det har kommet flere beskrivelser av deres stort sett lite aggressive natur. Sweeney (1961) skrev at de er så rolig at de «kan bli håndtert like fritt som noen ikke-giftig art», selv om dette absolutt ikke blir anbefalt. I Lane (1963) forklarer Ionides at han fanget eksemplarer ved å først berøre dem lett på hodet med en tang, for å teste reaksjonen. Det var sjelden en aggressiv reaksjon, så tangen ble vanligvis lagt til side og slangen grepet med hendene; en hånd rundt halsen mens den andre støttet kroppen, samtidig som han plukket dem opp og bar dem til beholderen. Han sa at slangene nesten aldri kjempet imot.
Parry (1975) beskrev hvordan denne arten har større bevegelse i øynene enn andre slanger. Øyet kan beholde posisjonen i horisontaltplanet, selv om hodet blir snudd opp eller ned til en vinkel på 45°. Om hodet blir snudd 360°, vil ett øye snu seg opp og det andre ned, avhengig av retningen på rotasjonen. I tillegg vil det andre øyet se bakover om det ene ser framover, som om de begge er festet til et fast punkt på en akse mellom dem. Vanligvis flakker øynene ofte fram og tilbake i raske og brå bevegelser. Når slangen sover, er det ingen øyebevegelser, og pupillene er svært sammentrukne. Disse utvider seg brått, og øyebevegelsen starter igjen når slangen våkner.
Mat
På grunn av sin store størrelse, har ikke voksne individer problemer med å spise bytter så store som voksne kaniner. Når et byttedyr går forbi, hugger slangen svært raskt med stor posisjon fra alle vinkler. Når de har hugget et bytte, henger de fast i det med de store hoggtennene sine i stedet for å slippe det og vente på at det dør. Dette er en oppførsel som skiller seg fra andre typer hoggorm. Slangene spiser mange typer fugler og pattedyr som duer, mange typer gnagere, inkludert mus, rotter, harer og kaniner. Det har også blitt rapportert mer overraskende bytte, som apekatter som lever i trær, en art hulepiggsvin (Atherurus) og også den lille kongeantilopen (Neotragus).
Reproduksjon
Når den seksuelle aktiviteten er på topp, møtes hannene til kamper. Disse starter ved at den ene hannen gnir haken mot ryggen til den andre hannen. Denne vil da løfte hodet sitt så høyt som mulig. Når begge gjør dette, vil halsene deres sno seg sammen. Når hodene er på høyde med hverandre, vil de snu seg mot hverandre og dytte. Kroppene snor seg sammen etter som de bytter stilling. De blir så fokusert på kampen at de fortsetter selv om de faller utfor en kant eller ut i vann. Noen ganger snor de seg sammen og presser så hardt at skjellene står utover på grunn av presset. Det har også blitt observert at de har hugget mot hverandre med lukket munn. Av og til vil de kjempende slangene bli slitne og avbryte kampen etter «gjensidig forståelse», hvile en stund for så å starte en gang til. Kampen er over når en av dem klarer å dytte motstanderens hode mot bakken samtidig som han løfter sitt eget hode 20–30 cm. I fangenskap kan slike kamper forekommer fire eller fem ganger i uken til beiling og paring er overstått.
Hunnene er drektige i rundt sju måneder, noe som antyder en paringssyklus på to til tre år, men en femårig syklus er også mulig. Vanligvis føder de sent på sommeren B. g. gabonica føder 8–43 levende unger. B. g. rhinoceros kan føde så mange som 60, men det går sjelden over 24. De nyfødte er 25–32 cm lange og veier 25–45 g.
Gift
På grunn av deres rolige natur og siden de i hovedsak befinner seg i regnskog er bitt fra gabonviperen relativt sjelden. På grunn av deres stillestående natur og uvilje mot å flytte på seg, til og med om de møter noen, blir mennesker ofte bitt når de tråkker på slangen, men heller ikke da biter de alltid. Om et bitt inntreffer, må det alltid bli sett på som en alvorlig situasjon. Et normalt bitt fra en gjennomsnittlig stor slange er potensielt dødelig. For å redde offerets liv og det rammede lemmet, må motgift bli gitt så fort som mulig.