cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rolf Thoresen
Han skrev meget som gymnaselev og var aktiv i den illegale pressen under den andre verdenskrig. Etter å ha vunnet annenprisen i NRKs hørespillkonkurranse i 1975 gjorde finansiell støtte fra Krigsinvalideforbundet og Den Illegale Presses Forening det mulig for ham å fortsette med radiodramatikk. Ut fra sin opplevelse av den tyske okkupasjonen skrev han tekster rundt soldaters traumatiske opplevelser samt den trusselen et overmektig, materalistisk samfunn kan bli for sine innvånere. Ifølge Tilman Hartenstein i boka Det usynlige teatret: Radioteatrets historie 1926-2001, s. 209, beveger stykkene seg mellom gripende barneskildringer (Tolv år), psykologi (Møte i stillheten) samt forsiktige fremtidsvisjoner (E – for Ellen). En rekke av stykkene ble solgt til utlandet, blant annet til Island og Tyskland.
Ekte spinnere
Ekte spinnere (Lasiocampidae) er en gruppe av store og kraftige, hårete sommerfugler som utgjør mesteparten av overfamilien Lasiocampoidea. Det er stor forskjell i utseende mellom kjønnene, hunnene er vanligvis betydelig større, tyngre og blekere på farge enn hannene. Larvene er tett kledt med hår som ofte kan forårsake kløe. De voksne sommerfuglene har vanligvis tilbakedannet sugesnabel og tar ikke næring til seg.
Dezső Földes
Dezső Földes (født 30. desember 1880 i Miskolc i Ungarn, død 27. mars 1950) var en ungarsk fekter som deltok under OL 1908 i London og 1912 i Stockholm.
Ekte spinnere
Utseende
Middelsstore til store, kraftige (vingespenn opptil 90 mm for de nordiske artene), tett hårete sommerfugler, vanligvis grå-, brun- eller rødaktige. Hannene har foprholdsvis lange, fjærformede antenner. Kroppen er kort og tykk, særlig hos hunnene, hodet er nokså lite. Fasettøynene er ofte hårete. Sugesnabelen er mer eller mindre redusert, men labialpalpene er ofte kraftige, gjern fremstrakte som et "nebb" foran hodet. Antennene er bredt fjærformede og ganske lange hos hannene, smalt fjærformede eller kamtannede og ganske korte hos hunnene. Vingene er vanligvis store og brede, men hunnene til enkelte ikke-europeiske arter hatr reduserte vinger. Hver vinge har gjerne et lyst, bølget tverrbånd og en liten, lys flekk, ellers vanligvis ikke påfallende mønstre. Forvingene er trekantede, ofte med markerte, spissvinklede framhjørner, bakvingene er avrundede og ganske små. Beina er korte og kraftige. Larvene er lange og sylindriske, tett kledt med fine, oppstående hår, ofte med lange hår i tillegg.
Einar Øgrey Brandsdal
Engasjement og kontrovers
I 2019, kort tid etter kommunevalget, ble Brandsdals firmaer gjenstand for oppfordring til boikott fra Ulrikke Falch og enkelte norske influensere fordi de var uenige i hans syn på tvillingabort og hans rolle under lokalvalget.
Dezső Földes
Földes ble olympisk mester i fekting under OL 1908. Han var med på det ungarske laget som vant lagkonkurransen i sabel. Fire år senere, under OL 1912 i Stockholm, tok han sin andre olympiske tittel i sabel lagkonkurranse.
Ekte spinnere
Levevis
Larvene lever på en lang rekke forskjellige busker, trær og urter, og mange av artene kan utnytte en rekke forskjellige vertsplanter. En del av artenes larver lever selskapelig, opptil flere hundre sammen, særlig når de er unge. En tett masse av larver kledt med irriterende hår virker trolig avskrekkende på de fleste potensielle rovdyr, selv om de ofte er sterkt utsatt for angrep fra parasittiske fluer og veps. Larvene overvintrer og tidlig på våren kan man finne dem høyt oppe i vegetasjonen der de sitter og soler seg for å heve kroppstemperaturen slik at de kan være i aktivitet. Den tette hårkledningen er en effektiv isolasjon og larven kan fort oppnå en kroppstemperatur 15–20 °C over lufttemperaturen. De utvokste larvene spinner seg inn i en oval kokong av silke. Denne er ganske tett og kompakt, men har gjerne et luftehull for å gi puppen mulighet til å puste. For noen arter kan puppen ligge over flere år før den klekkes. De voksne sommerfuglene tar ikke næring til seg og lever bare kort tid. Hunnene sitter gjerne stille og sender ut feromoner, som hannene med sine meget følsomme antenner kan oppdage når de ennå er langt borte fra hunnen. Hannene patruljerer gjerne over terrenget i en meget rask, brå flukt. Noen, slik som hannene til eikespinneren (Lasiocampa quercus) flyr om dagen, de fleste hannene og alle hunnene om natten.
Einar Øgrey Brandsdal
Sørlandsnyhetene
Brandsdal var grunnlegger og administrator av Facebook-gruppen Sørlandsnyhetene, som i hovedsak har kritisert prosessene rundt opprettelsen av Sørlandets Kunstmuseum sin Kunstsilo i Kristiansand. Ifølge gruppen selv er deres formål å «levere nyheter av høy kvalitet og kritisk art til Sørlandet», men Sørlandsnyhetene har fått mye kritikk for å spre desinformasjon, personangrep og for å polarisere den politiske debatten i Kristiansand.
Etter valget i 2019 hevdet enkelte at Sørlandsnyhetene ble laget for å påvirke velgerne gjennom systematiske kampanjer mot Kunstsiloen, som et ledd i en plan for å få en del av nettverket rundt Sørlandsnyhetene valgt inn i bystyret. Brandsdal trakk seg ut av Sørlandsnyhetene like før valget i 2019. Steinar J. Olsen vurderte i oktober 2019 å gå til massesøksmål mot Sørlandsnyhetene, men gjorde det ikke.
Partilovnemnda uttalte i april 2020 at Brandsdal ikke hadde brutt noen regler og at «engasjement til fordel for eller imot bestemte saker, institusjoner eller personer, eller som alternativ til f.eks. stedets avis, kan ikke i seg selv regnes som støtte til partier med et program med tilsvarende innhold. Dette gjelder både når engasjementet kanaliseres gjennom sosiale medier og når det skjer på annet, mer tradisjonelt vis.» Partilovnemnda uttalte at kun detaljert innsyn i regnskaper fra Brandsdal Invest og Brandsdal personlig ville gjort det mulig å slå fast et eventuelt omfang av eventuell partifinansiering, men at: «nemnda ikke ser noe behov for å foreta slike videre undersøkelser i en sak som etter alt å dømme forstås best i lys av et til dels betent lokalpolitisk klima.»
Eugène Olivier
Eugène Olivier var en fransk fekter som deltok under OL 1908 i London.
Olivier ble olympisk mester i fekting under OL 1908. Han var med på det franske laget som vant lagkonkurransen i kårde. Individuelt kom han på tredjeplass i kårde.
Sportsklubben Brann i 2011
Statistikk
{|
Målscorere
2 mål
1 mål
Gult kort
2 gule kort
1 gult kort
Tippeligaen 2011
Tippeligaen 2011 er den 21. sesongen av Eliteserien i fotball som går under navnet Tippeligaen, og den tredje sesongen med 16 deltakende lag. Regjerende mester er Rosenborg, og de tre nyopprykkede lagene er Sogndal, Sarpsborg 08 og Fredrikstad.
Óscar Tabárez
Óscar Wáshington Tabárez Silva (født 3. mars 1947 i Montevideo) er en uruguayansk tidligere fotballtrener og tidligere fotballspiller.
Sportsklubben Brann i 2011
Tippeligaen 2011
Sesongen startet 18. mars, og det ble spilt en serierunde før landskampene den to serierunder før landskampene 26. mars. Siste serierunde spilles 27. november. Brann serieåpnet hjemme mot Rosenborg søndag 20. mars, og avslutter borte mot Aalesund søndag 27. november.
Óscar Tabárez
Som trener har han vært innom ei rekke klubber i flere forskjellige land, som Uruguay, Italia, Spania og Argentina. Blant klubbene er AC Milan, Cagliari Calcio og Boca Juniors. Han var landslagssjef for Uruguay fra 2006 til 2021. Han var også trener for Uruguay mellom 1988 og 1990. I 1990 var han trener for Uruguay i fotball-VM.
Sportsklubben Brann i 2011
1. serierunde
Første seriekamp i 2011 gikk mot Rosenborg Ballklub, og i anledning seriestart kjøpte mobilselskapet og sponsoren Chess opp de resterende billettene og ga de ut gratis, noe de også gjorde til kampen mot Aalesund i fjor. Kim Ojo scoret i sin seriedebut for Brann etter 11. minutter, og Bjørnar Holmvik la på til 2-0 like før pause, også han med sitt første seriemål for klubben. Brann hadde flere sjanser etter pause, og traff tverrliggeren to ganger. Brann la seg bakpå å inviterte Rosenborg med inn i kampen igjen, og etter 68 minutter reduserte Bakenga. Brann stod til slutt i mot presset på slutte, og vant overraskende over fjorårets seriemester.
2. serierunde
Også årets andre kamp var en potensiell vanskelig kamp, mot Lillestrøm på Åråsen, en kamp Brann kun har vunnet en gang de siste ti årene. Kampen åpnet frisk og det stod 2-0 til Brann etter 10 minutter. En av sesongens beste spillere for LSK, Anthony Ujah, reduserte i det 29. minutt, før Zsolt Korcsmár scoret sitt første mål etter overgangen fra Ujpjest i 2010, og stillingen var 1-3 til pause. Etter pause ble spillet roet ned, og etter at Birkir Már Sævarsson satte sitt 5. mål for Brann, ble de siste 20 minuttene en ren parademarsj.
3. serierunde
I tredje seriekamp gjestet nyopprykkede Fredrikstad Fotballklubb Brann Stadion, en arena de ikke hadde vunnet på siden 1972. Brann startet kampen friskt med flere store sjanser de første minuttene. Isteden var det FFK som scoret først med costaricanske Celso Borges. Etter scoringen hadde hjemmelaget flere store sjanser og burde ledet til pause. Etter pause presset Brann frebrilsk for å utligne, men kampen ebbet ut i et skuffende tap. Hovedtrener Rune Skarsfjord uttrykte likevel etter kampen at han ikke var misfornøyd med sesongåpningen: «Seks poeng på tre kamper er uansett en bra start på sesongen. Vi er skuffet i dag, og det har vi lov å være. Det er synd vi ikke klarte å ri den bølgen vi hadde begynt på, men vi gjorde vårt beste.»
4. serierunde
I sesongen andre bortekamp gjestet Brann Haugesund stadion, og 5 000 tilskuere fikk se at Erik Mjelde scoret Tippeligaens raskeste scoring noensinne, etter 10 sekunder. Kun Tommy Øren har scoret like raskt for Ham-Kam mot Tromsø i 2006. Etter den fantastiske starten senket Brann skuldrene, og før det var gått ti minutter ledet Haugesund 2-1 etter to raske scoringer av Thomas Sørum. Eirik Mæland la på til 3-1 i det 26. minutt, før Brann kom tilbake to ganger med Kim Ojo på straffespark, og med Diego Guastavino like før pause, og stillingen var dermed 3-3 til pause. Etter pause roet kampen seg, og etter 45 minutter med stillingskrig endte kampen uavgjort 3-3. Etter kampen sa Rune Skarsfjord: «Vi viser ryggrad i dag. Det er sterkt å komme tilbake slik vi gjorde det. I 2. omgang tok vi mer hensyn og da dør kampen litt ut».
5. serierunde
I 5. serierunde spilte Brann mot Molde, en kamp som var spådd åpen før kampen. Etter kun 10 minutter stakk Pape Pate Diouf fra Brannforsvaret og puttet vakkert på til 1-0. Elleve minutter senere var samme mann på plass og la på til 2-0. Etter scoringene var det et lite overtak til Brann før pause. Etter 60 spilte minutter fikk Brann straffespark, men Kim Ojo satte straffen på nøyaktig samme sted som mot Haugesund, og Espen Bugge Pettersen reddet. Brann fikk likevel den nødvendige reduseringen etter at Erik Mjelde på lekkert vist klinte ballen i mål etter 67 minutter. Etter et massivt press fra hjemmelaget, skle Zsolt Korcsmár på det ujevne banedekket, og Daniel Chima Chukwu kunne enkelt punktere kampen.
6. serierunde
I 6. serierunde spilte Brann borte mot Vålerenga på Ullevaal, en arena de ikke hadde vunnet mot Vålerenga siden 2003. Kampen ble dominert banens beste Kim Ojo, som med to scoringer i det 14. og 75. minutt avgjorde kampen. Trener Rune Skarsfjord sa følgende om sin spiss etter kampen: «Han er sterk i kroppen og sterk med ballen. Han har tatt store steg i forhold til ustabiliteten han viste i Adeccoligaen i fjor. Han skal få tid til å bli enda bedre her i Brann, for han har fortsatt litt å jobbe med»
7. serierunde
Den tradisjonelle 16. mai-kampen var som vanlig utsolgt, og det ble stilt store forventninger mot Start som hadde fått en trøblete start på sesongen. Start var også motstander på 16. mai i 2009, den gangen endte det 1-1. Etter en omgang med stillingskrig, eksploderte det på stadion da Kim Ojo stanget inn 1-0 etter innlegg fra Bentley. Samme mann hadde en stor sjanse for å øke ledelsen minuttet etter, men i stedet var det Ole Martin Årst som utlignet på straffespark. Like etter fikk Start et annulert mål med samme spiller, før Rodolph Austin scoret sikkert på dagens andre straffespark, og Brann vant til slutt 2-1.
8. serierunde
I 8. serierunde spilte Brann borte mot Strømsgodset. Kampen var lenge en stillingskrig, med Erik Mjelde som bommet på åpent mål som den største sjansen i første omgang. I andre omgang slet Kim Ojo i luften, noe som gjorde at han etterhvert fikk gult kort og beskjed om å bli byttet ut. Sent i kampen, tre minutter før slutt dukket Glenn Andersen opp på bakerste stolpe, og styrte inn seiersmålet 1-0.
9. serierunde
9. serierunde, mot Odd Grenland den 23. mai ble utsatt på grunn av den norske spillerstreiken. Kampen ble satt opp på nytt den 30. juni, og Brann tok tidlig kontroll over kampen. Etter et massivt press fra Brann gjennom 45 minutter, stod det 0-0 til pause, men kun fire minutter etter pause scoret Chukwuma Akabueze sitt første mål for Brann etter å ha snappet til seg et dårlig utspill fra oddkeeper André Hansen. Etter scoringen roet kampen seg ned, før Erik Mjelde fastsatte sluttresultatet til 2-0 på straffespark. Denne kampen ble Hassan El Fakiris kamp nummer 100 for Brann.
10. serierunde
I 10. serierunde spilte Brann borte mot Tromsø på Alfheim. Kampens store spiller ble Sigurd Rushfeldt som scoret tre mål, og dermed ble spilleren med flest scoringer i den norske eliteserien. Høyrebacken Tom Høgli la på til 4-0 på straffespark på overtid, og fikk dermed sitt første mål for laget noensinne.
17. serierunde
Hele den 17. serierunden som egentlig skulle spilles 24. juli, ble utsatt på grunn av terrorangrepene i Norge 2011, den 22. juli. Kampen ble senere spilt den 3. august.
24. serierunde
Brann la seg bakpå fra første spark på ballen mot Sogndal, og det var hjemmelaget som tok styringen i første omgang av kampen. Etter 37 minutter styrte Ørjan Hopen ballen direkte i mål fra et hjørnespark. I andre omgang ble tempoet roet ned kraftig og selv om hjemmelaget var mer defensiv enn i første omgang var det Sogndal var nærmere sitt andre mål, enn det Brann var utligning. Etter 79 minutter entret Carl-Erik Torp banen, men kun 10 minutter senere segnet han om midt ute på banen. Han ble båret av banen og fikk senere hjertestans i spillertunnelen. Etter at han fikk hjerte-lunge-redning og det ble brukt hjertestarter startet hjertet igjen, og Torp ble fraktet med luftambulanse til Haukeland universitetssykehus. Torp overlevde hjertestansen, men er ferdig som profesjonell fotballspiller.
Tabellposisjon runde etter runde
{|
Målscorere
14 mål
7 mål
6 mål
4 mål
3 mål
Kort
1 rødt kort
6 gule kort
5 gule kort
4 gule kort
3 gule kort
2 gule kort
1 gult kort
Støtteapparat
Gjennom sesongen 2010 ble det gjort store endringer i støtteapparatet på Brann Stadion. På årsmøtet den 25. februar 2010 gikk styreleder i Branns største eksterne investor ut å tilbød Brann 40 millioner kroner mot at styret trakk seg. Dette avviste styret, og nektet å trekke seg. Etter en trøblete sesongstart gikk styret ut og sa at de hadde en plan for fremtiden, og daglig leder Bjørn Dahl trakk seg fra sitt verv. Han uttalte selv: «Klubben er viktigere enn personene». Daværende nestleder i styret, Lars Moldestad overtok da som konstituert daglig leder, og fortsatte sitt verv i styret. Han var villig til å gjenopprette tilliten til supporterne og innkalte til supportermøte. Murringen blant supporterne avtok litt, og mange var innstilte på å starte med blanke ark.
Den 3. mai ble det klart at Roald Bruun-Hanssen var ferdig som sportsdirektør, og gikk over til en nyopprettet stilling kalt «Operativ leder/Strategisk controller og nestleder i administrasjonen». Det var daværende hovedtrener Steinar Nilsen som overtok stillingen, og hadde på det tidspunktet all sportslig makt i klubben.
Den 20. mai, dagen etter at Brann røyk ut av cupen mot 3.-divisjonslaget Fyllingen, uttalte Moldestad at de har ubetinget tillit til hovedtrener og sportslig leder Steinar Nilsen. «Det har ikke vært noe tema å sparke Nilsen», sa daglig leder og styrenestleder Moldestad. To dager senere, den 22. mai 2010 ble det klart at klubben og Nilsen er enige om at arbeidsforholdet avsluttes. Samtidig ble det klart at assistentreneren Rune Skarsfjord overtok alle oppgaver til Nilsen, i første omgang frem til kampen mot Aalesund den 6. juni. Det ble også klart at den «vanlige» treneren Patrik Hansson blir Skarsfjords assistentrener. Noen dager senere blir det uttalt fra Moldestad at: «Når spillerne kommer hjem fra ferie 20. juni, skal vi ha ny trener på plass».
Den 2. juni trakk styreleder Hans Brandtun seg fra alle sine verv i klubben. Konstituert daglig leder og nestformann i styret, Lars Moldestad overtok Brandtun sitt verv som styreleder. Det ble opplyst ingenting om en av de andre styremedlemmene rykket opp som nestleder, eller om Moldestad skulle være styrets leder, styrets nestleder og konstituert daglig leder på en gang. Brandtun trakk seg på grunn av skrantende helse.
Etter kampen mot Aalesund den 6. juni var det stor usikkerhet rundt hvem som ble ny trener. Navn som Trond Sollied, Arne Sandstø og Tom Nordlie ble nevnt som mulige arvtagere til trenerstolen. Den 9. juni 2010 blir det klart at Rune Skarsfjord fortsatte som hovedtrener og sportslig leder ut året.
Etter en rolig sommer ble det klart den 20. august at operativ leder/Strategisk controller og nestleder i administrasjonen, Roald Bruun-Hanssen ble ny daglig leder. Lars Moldestad fortsatte i sitt verv som styreleder, og stillingen Operativ leder/Strategisk controller og nestleder i administrasjonen opphørte. Sportsdirektørstillingen ville etter sommeren bli delt mellom Rune Skarsfjord, Lars Moldestad og Roald Bruun-Hanssen.
Den 1. november ble det klart at Rune Skarsfjord fortsatte som Branntrener, og at han fikk kontrakt ut sesongen 2013.
Støtteapparatet for Brann i 2011 ser dermed slik ut :
Overganger
Ettersom Brann høsten 2010 annonserte at man ville gå med et solid underskudd, ville det blitt gjort minimale midler tilgjengelig til overganger, er endringene i spillerstallen deretter. Til tross for dette, gikk Hardball inn med midler til å hente Zsolt Korcsmár fra Ungarn.
{|width=100%
Spillere inn
Vinter 2010/11
Gelantan-demningen
Gelantan-demningen er en demning med vannkraftverk i det sørligste Kina, i vassdraget Lixian, (Den sorte elv). Vannkraftverket ligger sørøst i provinsen Yunnan. Ved igangsettelse hadde vannkraftverket en kapasitet på 450 MW.
Sportsklubben Brann i 2011
Spillere ut
Vinter 2010/11
Gelantan-demningen
Operatør er energiselskapet China Datang International. Demningen er en såkalt RCC betong gravitasjonsdam, som er 120 meter høy og 466 meter lang. Den brukes bare til kraftproduksjon.
Sportsklubben Brann i 2011
Drakter
Draktene til Brann for 2011-seongen er produsert av Kappa. Hovedsponsoren er Sparebanken Vest. Andre sponsorer er BKK (skulder), JM Norge (bryst), AXA (venstrarm), Chess (øvre rygg), Norne Securities (shorts foran), Coop Obs! (bak) og Tide (sokker). Det er også gjort plass til en veldedig sponsor i MOT, på nedre rygg. Nytt av året er at Norges Fotballforbund har krevd at alle Tippeliga-lag skal ha navn på draktene sine. Dette er første år at Brann har navn bakpå drakten, og navnene er plassert nedenfor nummeret.
Lauren Holiday
Cheney er gift med Jrue Holiday. Cheney er en kristen.
Clos Lucé
Clos Lucé er et herskapshus i Amboise i Frankrike, lokalisert rundt 500 meter fra det kongelige slott Château d'Amboise, og disse er knyttet sammen med en underjordisk gangveg.
Det ble bygget av Étienne le Loup på midten av 1400-tallet, overtatt av kong Karl VIII av Frankrike i 1490 for sin hustru, Anna av Bretagne. Senere ble det benyttet av Frans I av Frankrike, foruten også av hans søster Margrete av Navarra som begynte å skrive sin bok L'Heptaméron mens hun bodde her.
I 1516 inviterte Frans I den italienske kunstneren og oppfinneren Leonardo da Vinci til Amboise og lot ham da ha Clos Lucé, den gang kalt for Château de Cloux, som et sted å bo og arbeide. Leonardo kom dit med tre av sine malerier, Mona Lisa, Sainte Anne («Jomfruen og barnet med sankt Anne og sankt Johannes døperen»), og Saint Jean Baptiste («Sankt Johannes døperen»). Leonardo bodde i Clos Lucé i de siste tre årene av sitt liv og døde her den 2. mai 1519.
I dag er Clos Lucé et museum som reflekterer den prestisjetunge historien i regionen og omfatter dessuten førti modeller av ulike maskiner som ble designet av Leonardo.
Darren Currie
Darren Currie (født 29. november 1974 i Hampstead, Stor-London, England) er en engelsk fotballspiller som har spilt for elleve engelske klubber. Han spiller nå for Luton Town i Football League One.
Biografi
Darren Currie startet sin profesjonelle fotballkarriere i West Ham United i 1993, men han spilte aldri noen obligatorisk kamp for the Hammers. I februar 1996 kjøpte Shrewsbury Town Currie for £70 000 og han spilte totalt 83 ligakamper for klubben fra Shropshire før han gikk til Plymouth Argyle våren 1998. Sommeren 1998 gikk gratis til Barnet, og han spilte for denne klubben fram til 2001 da Wycombe Wanderers ble hans nye arbeidsgiver. Han spilte for the Chairboys ut 2003/04-sesongen.
I august 2004 gikk Currie gratis til Brighton & Hove Albion, og han debuterte for the Seagulls den 7. august 2004 da klubben tapte 3-2 for Reading i en ligakamp. Hans første mål for klubben fra East Sussex kom 18. september 2004 da Brighton tapte 3-2 for Queens Park Rangers i en ligakamp på Withdean Stadium. Etter å ha spilt 22 ligakamper og scoret 2 ligamål for Brighton i første del av 2004/05-sesongen kjøpte Ipswich Town Currie for £250 000 i desember 2004.
I 2006/07-sesongen ble det mindre spilletid for Currie i Ipswichdrakten, og etter å ha spilt 11 ligakamper i første del av sesongen skrev han i november 2006 under på et låneopphold i Coventry City. Han debuterte for Coventry 25. november 2006 i en ligakamp mot Queens Park Rangers, og han spilte ytterligere 7 ligakamper for the Sky Blues før han returnerte til Ipswich i januar 2007. I mars 2007 signerte han på nok en låneavtale, denne gang for Derby County. Han debuterte for the Rams den 17. mars 2007 i en ligakamp mot Cardiff City, og han scoret sitt første mål for klubben fra Derbyshire den 6. mai 2007 i en ligakamp mot Leeds United. Totalt ble det 8 obligatoriske kamper for Derby før han returnerte til Ipswich i mai 2007.
Han fikk ikke ny kontrakt med Ipswich, og den 2. juli 2007 skrev han under på en kontrakt med Luton Town. Currie spilte sin første kamp for Luton den 11. august 2007 i en ligakamp mot Hartlepool United, og han scoret også sitt første mål for the Hatters i denne kampen som Luton vant 2-1.
Pearl of the Army
Handling
Kaptein Ralph Payne blir valgt ut for å formidle til generalmajoren i Panama et dokument av vital betydning, som avslører en svakhet i forsvaret av Panamakanalen. Sjefen hans, oberst Dare, instruerer ham om å delta på en sammenkomst ved en ambassade den samme kvelden som om ingenting har skjedd. Obersten hans lover at han skal få ekstra beskyttelse, av hemmelig tjeneste.
Men ambassadøren fra Grenada blir myrdet, og i hans livløse hånd ble det funnet en melding til Payne som takker ham for tjenester som han skal ha utført på Grenada. Payne blir deretter arrestert, på grunn av anklager om forræderi. Han blir snart stilt for krigsrett og fengslet, men kan bare stole på seg selv når han forsøker å komme seg løs fra fangenskap og avsløre de virkelige konspiratørene.
Johan Åbyholm
Johan Åbyholm (født 1963) er en norsk tidligere squashspiller og golfspiller.
Han vant sju NM-gull og ni NM-medaljer i squash i perioden 1980–1988. Han vant kongepokalen i 1984, 1987 og 1988.
Sonbhadra (distrikt)
Sonbhadra (hindi: सोनभद्र ज़िला, urdu: سون بھدر ضلع ) er et distrikt i den indiske delstaten Uttar Pradesh. Distriktets hovedstad er Robertsganj.
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 1,862,612 innbyggere i distriktet, mot 1,463,519 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 16,86 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 16,59 % i 2011 mot 20,69 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 956 i 2011.
UNESCO
UNESCO eller FNs organisasjon for utdanning, vitenskap, kultur og kommunikasjon (engelsk: United Nations Educational, Scientific and Cultural Organization) er en organisasjon under De forente nasjoner (FN) med formål å bidra til fred og sikkerhet ved å fremme internasjonalt samarbeid gjennom utdanning, vitenskap og kultur for å fremme universell respekt for rettferdighet, rettssikkerhet og menneskerettigheter sammen med frihet proklamert i FN-charteret. Det er etterfølgeren til Folkeforbundets International Commission on Intellectual Cooperation.
UNESCO har per januar 2019 193 medlemsstater etter at USA og Israel meldte seg ut. Hovedkontoret ligger i Paris, men organisasjonen har også en rekke underkontorer rundt om i verden. De fleste av disse er samlingskontorer som dekker tre eller flere land, men det finnes også nasjonale og regionale kontorer. UNESCO søker å oppnå sine mål gjennom fem store programmer: utdanning, naturvitenskap og samfunnsvitenskap, kultur og kommunikasjon og informasjon. Prosjekter støttet av UNESCO inkluderer leseferdighets', tekniske og læreropplæringsprogrammer, internasjonale vitenskapelige programmer, fremme av uavhengig media og pressefrihet; regionale kultur- og historieprosjekter, fremming av kulturelt mangfold, oversettelser av verdenslitteratur, internasjonale samarbeidsavtaler for å sikre verdens kultur- og naturarv (verdensarvsteder) og til bevare menneskerettigheter, og forsøker å bygge bro over det globale digitale skillet.
Andre satsinger i organisasjonen omfatter å oppnå en god utdanning for alle og livslang læring, sette fokus på sosiale og etiske utfordringer, fremme kulturelt mangfold, fremme en kultur for fred og bygge inkluderende kunnskapssamfunn gjennom informasjon og kommunikasjon.
Fylkesvei 7314
Fylkesvei 7314 (Fv7314) går mellom Stormoen og Kvalnes i Leirfjord kommune i Nordland.
UNESCO
De brede konkrete målene og strategiene for det internasjonale samfunnet, som fastsatt i de internasjonalt vedtatte utviklingsmålene (inkludert FNs tusenårsmål), underbygger alle UNESCOs strategier og aktiviteter.
Fylkesvei 7314
Strekningen mellom Stormoen og Korsnestunnelen var frem til 2014 del av fylkesvei 78.
UNESCO
Historie
UNESCO og dens mandat for internasjonalt intellektuelt samarbeid kan spores tilbake til Folkeforbundet resolusjon av 21. september 1921 for å velge en kommisjon som skulle utrede spørsmålet. Den internasjonale komiteen for intellektuelt samarbeid (ICIC) ble offisielt opprettet 4. januar 1922 som et rådgivende organ sammensatt av personer valgt på grunnlag av deres personlige kvalifikasjoner. Det internasjonale instituttet for intellektuelt samarbeid (IIIC) ble deretter opprettet i Paris den 9. august 1925, for å fungere som den utøvende organ for ICIC. Arbeidet disse organisasjonene utførte ble i all hovedsak avbrutt av utbruddet av andre verdenskrig.
Fylkesvei 7314
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 220.
UNESCO
Historie
Etter signering av Atlanterhavserklæringen og Erklæringen om De forente nasjoner begynte Konferansen av allierte utdanningsministre (CAME) med møter i London som pågikk fra 16. november 1942 til 5. desember 1945. Den 30. oktober 1943 ble behovet for en internasjonal organisasjon uttrykt i Moskva-erklæringen, en avtale signert av Kina, Storbritannia, USA og Sovjetunionen. Dette ble etterfulgt av ideer framlagt under Dumbarton Oaks-konferansen 9. oktober 1944. Etter forslag fra CAME og i samsvar med anbefalingene fra FN-konferansen om internasjonal organisasjon (UNCIO), holdt i San Francisco i april-juni 1945, ble en FN-konferans for etablering av en pedagogisk og kulturell organisasjon (ECO/CONF) sammenkalt i London 1. til 16. november 1945 med 44 regjeringer representert. En markant skikkelse i initiativet for UNESCO var Rab Butler, Storbritannias utdanningsminister. På ECO/CONF ble UNESCOs statutter introdusert og signert av 37 land, og en forberedende kommisjon ble etablert. Den forberedende kommisjon opererte mellom 16. november 1945 og 4. november 1946 - datoen da UNESCOs statutter trådte i kraft med deponeringen av den tjuende ratifikasjonen av en medlemsstat.
Den første generalkonferansen fant sted fra 19. november til 10. desember 1946, og valgte Julian Huxley til stillingen som generaldirektør. Konstitusjonen ble endret i november 1954 da Generalkonferansen besluttet at medlemmer av hovedstyret skulle være representanter for regjeringene i de stater som de var borgere av og ikke skulle, som før, handle som enkeltpersoner. Denne endringen i styresett skilte seg fra UNESCOs forgjenger, CICI, i forhold til hvordan medlemslandene ville fungere sammen innen organisasjonens kompetanseområder. Etter som medlemslandene har jobbet sammen over tid for å realisere UNESCOs mandat har politiske og historiske faktorer formet organisasjonens virksomhet spesielt under den kalde krigen, avkoloniseringsprosessen og oppløsningen av Sovjetunionen.
Blant de store prestasjonene i organisasjonen er arbeidet mot rasisme, for eksempel gjennom innflytelsesrike uttalelser om rase som startet med en erklæring fra antropologer (blant dem var Claude Lévi-Strauss) og andre forskere i 1950 og som konkluderte med 1978-erklæringen om rase og rasefordommer. I 1956 trakk Sør-Afrika seg fra UNESCO da de mente at noen av organisasjonens publikasjoner var en "innblanding" i landets "rasistiske problemer." Sør-Afrika sluttet seg til organisasjonen igjen i 1994 under ledelse av Nelson Mandela.
Blant UNESCOs tidlige arbeid innen utdanning var pilotprosjektet på grunnleggende utdanning i Marbial Valley, Haiti, som begynte i 1947. Dette prosjektet ble fulgt av ekspertoppdrag i andre land, for eksempel et oppdrag i Afghanistan i 1949. I 1948 anbefalte UNESCO at medlemsstatene skulle gjøre gratis grunnutdanning obligatorisk og universell. I 1990 ble World Conference on Education for All holdt i Jomtien, Thailand, der ble det lansert en global bevegelse for å gi grunnutdanning for alle barn, ungdom og voksne Ti år senere, i 2000, ble World Education Forum holdt i Dakar, Senegal, hvor medlemsregjeringer forpliktet seg til å oppnå grunnutdanning for alle innen 2015.
UNESCOs tidlige virksomhet innen kultur inkluderer blant annet Nubia-kampanjen, som ble lansert i 1960. Formålet med kampanjen var å flytte det store tempelet i Abu Simbel for å forhindre at det ble oversvømt av Nilen etter byggingen av Aswandammen. Arbeidet tok 20 år og 22 monumenter og arkitektoniske komplekser ble flyttet. Dette var den første og største i en rekke kampanjer som inkluderer prosjekter i Mohenjo-Daro (Pakistan), Fez (Marokko), Katmandu (Nepal), Borobudur (Indonesia) og på Akropolis (Hellas). Organisasjonens arbeid med kulturarv førte i 1972 til opprettelsen av Konvensjonen om vern av verdens kultur- og naturarv. Verdensarvkomiteen ble etablert i 1976 og de første stadene ble skrevet inn på Verdensarvlisten i 1978.
Et mellomstatlig møte i UNESCOs regi i Paris i desember 1951 førte til etableringen av Den europeiske organisasjon for kjernefysisk forskning (CERN) i 1954.
I 2011 ble Palestina medlem i UNESCO etter en avstemning der 107 medlemsland støttet inlemmelsen og 14 var imot. Lover vedtatt i USA i 1990 og 1994 gjør at landet ikke kan bidra økonomisk til noen FN-organisasjon som aksepterer Palestina som fullverdig medlem. Som et resultat trekker de sin støtte, som står for om lag 22 % av UNESCOs budsjett. Israel reagerte også på Palestinas adgang til UNESCO ved å fryse Israels innbetalinger til UNESCO og legge sanksjoner på Den palestinske selvstyremyndigheten, med begrunnelsen at Palestinas adgang ville være skadelig "for potensielle fredsforhandlinger". President Donald Trump varslet i 2017 at USA ville melde seg ut av UNESCO. Utmeldelsen gjelder fra 1. januar 2019. Israel meldte seg også ut fra samme dato.
Struktur
UNESCO er knyttet til FN som et fagorgan innenfor FNs økonomiske og sosiale råd. Som organisasjon er UNESCO bygget opp etter en tradisjonell organisasjonsstruktur med en hierarkisk pyramideformet struktur bestående av flere organer med et styre (generalkonferansen) og en generaldirektør på toppen.
Overordnet sett består UNESCO av tre hovedaktører:
UNESCO har 65 feltkontorer rundt om i verden. Noen av disse har ansvar for arbeid i ett enkelt land, andre er regionkontorer eller samarbeidskontorer som jobber opp mot større organisasjoner som EU eller Den afrikanske union.
Alle medlemsland har nasjonale organer eller kommisjoner som samarbeider med sine egne myndigheter og institusjoner og er lenken mellom landet og UNESCO. UNESCO oppretter dessuten midlertidige eller permanente kommisjoner for særskilte spørsmål.
Generalkonferansen
Den øverste i hierarkiet er generalkonferansen. Generalkonferansen består av fem delegater fra hvert medlemsland utpekt av de enkelte lands regjeringer. Medlemslandene samles annenhvert år til generalkonferanse. Her godkjenner medlemslandene det fremtidige program og budsjett, samt organisasjonens generelle politikk. Endelig er generalforsamling rådgivende organ for FN i spørsmål vedrørende kjernepunktene utdannelse, vitenskap, kultur og kommunikasjon.
På generalkonferansen utpekes organisasjonens styringssråd og etter dens anbefaling utpeker generalkonferansen generaldirektøren, som velges for fire år av gangen (tidligere var det for en seksårig periode). Hver medlemsstat har én stemme på generalkonferansen.
Styringsrådet
Styringsrådet består av 58 medlemsland og har til oppgave å forberede dagsordenen til generalkonferansen, samt ansvar for at generalkonferansens vedtatte program blir utført. Rådet arbeider i prinsippet på generalkonferansens vegne og ikke som representanter for delegatenes respektive regjeringer. Rådet skal samles minst fire ganger innenfor en toårsperiode. Samlet sett arbeider styringsrådet på vegne av generalkonferansen.
Sekretariatet
Sekretariat er fysisk plassert i organisasjonens hovedkontor i Paris. Det er sekretariatet, under generaldirektørens direksjon, som rent praktisk sørger for implementeringen av programmer vedtatt på generalkonferansene. Sekretariatet er således organisasjonens utøvende organ. Hovedansvaret for gjennomføringen av det vedtatte program ligger hos generaldirektøren.
UNESCO i Norge
De tolv medlemmene som utgjør den norske UNESCO-kommisjonen er utnevnt av regjeringen. Alle medlemmene er utnevnt fordi de har spesialkompetanse innenfor et av UNESCOs kjerneområder. Den nåværende kommisjonen ledes av tidligere forsknings- og utdanningsminister Tora Aasland.
Virkefelter
UNESCO utfolder sine aktiviteter på feltene utdannelse, naturvitenskap, sosial- og humanistisk vitenskap, kultur, kommunikasjon og informasjon. Organisasjonen arbeider for fred blant annet gjennom samarbeide, kommunikasjon og utveksling av ideer mellom sine 195 medlemsland. De fleste av medlemslandene har etablert egne nasjonale kommisjoner som består av representanter fra undervisning, vitenskap og kultursamfunn. Noen land har også etablert egne nasjonale kommisjoner for sine avhengige områder.
Verneprogram
UNESCO har tatt initiativ til flere ulike verneprogram. Det mest kjente er Verdensarven fra 1972 («|Verdens kultur- og naturarv») som har til formål å sikre vern av kulturminner og naturområder som har stor betydning i verdensmålestokk. 936 slike verneobjekter er hittil utpekt (pr. 2011).
Plogmannens fortelling
Plogmannens fortelling (The Plowman's Tale) er et engelsk polemisk diktverk fra middelalderen som egentlig består av hele to pseudo-chaucerianske tekster, falske tekster tillagt Geoffrey Chaucer.
UNESCO
Verneprogram
Andre verneprogram er Verdensminneprogrammet som ble etablert i 1992, og fikk en norsk utforming i 2012: Norges dokumentarv. Verneprogrammet for Immateriell kulturarv ble etablert i 2003.
Plogmannens fortelling
Første tekst
På midten av 1400-tallet ble Plogmannens fortelling, skrevet i på såkalt kongelig eller høvisk rim (rhyme royal), en poesiform introdusert i England av Chaucer, lagt til en tekstutgave av Chaucers Canterbury-fortellingene ved Christ Church i Oxford. Denne fortellingen er faktisk en ortodoks romersk katolsk, mulig anti-lollardisk versjon av et fortelling av typen Mariamirakel skrevet av Thomas Hoccleve, Item de Beata Virgine. Noen andre har diktet og lagt til en prolog for å tilpasse Hoccleves dikt til Chaucers fortellende ramme. Denne falske og uhederlige fortellingen overlevde dog ikke inn i de første trykte utgavene av Chaucers verker.
Andre tekst
Den best kjente av Plogmannens fortelling var og er bedre kjent ettersom den klarte å komme med i de trykte utgavene av Chaucers verker. Det er en tekst som er avgjort anti-munkorden og ble skrevet en gang rundt 1400 og sirkulerte blant tilhengere av lollardismen. Det ble noen ganger kalt for Plogmannens klage (Complaynte of the Plowman) og var på 1380 linjer og diktet som åttelinjers vers (ababbcbc med noen variasjoner som antyder innskyting) tilsvarende Chaucers Munkens fortelling i Canterbury-fortellingene.
Det er ingen opplagt eller gjennomgående intern sammenheng mellom Plogmannens fortelling med Chaucers Canterbury-fortellingene eller med Piers Plowman (Per Plogmann). Anthony Wotton, som sannsynligvis var redaktør av 1606-utgaven av Plogmannens fortelling antyrer at skriften gir en hentydning til Jack Upland eller, mer sannsynlig, til Pierce the Ploughman's Crede, ettersom hovedfiguren i Plogmannens fortelling sier «Of Freres I haue told before / In a making of a Crede...» (1065–66). Teksten låner også mye fra Pierce the Ploughman's Crede.
Noen avsnitt i Plogmannens fortelling ble lagt til på 1500-tallet, slikt som prologen for å få den bedre tilpasset som en av Chaucers tekster. Prologen kunngjør at en preken vil følge i fortellingen, men isteden er det en reisende (uten noen av de karakteristika av Chaucers plogmann eller noen annen litterær plogmann i perioden) som overhører en pelikan og griff som diskuterer presteskapet. De fleste linjene tilhører pelikanen som angriper det typiske motbydelige i en evangeliske væremåte, diskuterer Antikrist og applerer til de verdslige styremaktene om å gjøre kirken mer ydmyk. Pelikanen blir fordrevet med makt, men er deretter gitt oppreisning som en sfinks. Fortellingen avslutter med en benektelse hvor forfatteren skiller mellom sine egne synspunkter fra de som pelikanen fremmer og sier at han vil akseptere hva kirken krever.
Chaucers plogmann
Grunnen til at denne teksten (og andre) ble forsøkt lagt til Chaucer var for at Chaucers egen prolog i Canterbury-fortellingene introduserer en plogmann, men som aldri får noen fortelling ettersom Chaucer selv aldri fullførte Canterbury-fortellingene i henhold til hans egne storslåtte planer. Chaucers egen utelatelse i Canterbury-fortellingene synes å ha satt gang en kreativitet hos andre, mindre talentfulle forfattere ganske kort tid etter Chaucers død.
I Chaucers prolog vitser verten om plogmannens bror som er presten. I noen overlevde manuskripter hentyder verten at presten er en «Lollere», det vil si tilhenger av lollardismen. Dette avsnittet kan ha blitt strøket av Chaucer selv etter bondeopprøret i 1381 da dette ikke lenger var trygg humor. Kanskje er det også grunnen til at Chaucers plogmann heller ikke fikk noen fortelling slik Chaucer opprinnelig hadde tenkt og hvorfor Chaucer kom til å bli ansett på 1500-tallet som forfatteren av Plogmannens fortelling. Så tidlig som 1400 hadde Chaucers publikum ved hoffet vokst til å inkludere medlemmer av den voksende litterære mennesker fra middel- og handelsklassen som hadde mange lollardistiske sympatisører og som mer enn gjerne ønsket å tro på lollardisk Chaucer.
Trykte utgaver
William Thynnes sønn Francis Thynne skrev i en anmerkning i hans kommenterte utgave at Plogmannens fortelling ikke ble trykt med de andre fortellingene i 1532 på grunn av undertrykkelsen som ble startet av kardinal Thomas Wolsey (ca. 1475–1529/1530). Imidlertid blir Francis Thynnes syn ofte underslått, hovedsakelig for at han var et barn da hans far arbeidet med sine utgaver av Chaucer. Uansett, noen forskere har akseptert denne historien og har tatt den som bevis for en personlig hevn av Wolsey mot William Thynne ettersom den eldre Thynne hadde skjult John Skelton da han skrev sin Colin Clout (1522), preget av kritikk mot Wolsey, og som Thynne kan ha trykt ca. 1531/1533. Selv om han var antiprotestant ble Skeltons poesi senere oppfatet som proprotestantiske for deres angrep på Wolsey. På den annen side, Godfrey var ikke fullstendig uten innflytelse.
Andre forskere har gitt overbevisende argumenter for Plogmannens fortelling var en del av en propaganda. Godfrey arbeidet antagelig med kongens trykker Thomas Berthelet og ble beskyttet av Thomas Cromwell (ca. 1485–1540), kongens minster og kalt for malleus monachorum («munkenes hammer»), og for en tid også var han også Wolseys sekretær. Det var Cromwell som arrangerte kong Henrik VIII av Englands skilsmisse, utførte «Forordningen om overhøyhet» («Act of Supremacy») i 1534 og Oppløsningen av Englands klostre (1536–1539). Om Plogmannens fortelling hadde kongelig støtte eller ikke kunne den bli brukt som kritikk mot kongen ettersom pelikanen undrer seg over parlamentets likegyldighet eller uvitenhet, og denne samme likegyldighet som lordene og kongen hadde for allmennheten. I den mildeste fortolkning gjør Plogmannens fortelling et bud for nødvendigheten av å høre på behovene til folk flest.
Plogmannens fortelling ble trykket og utgitt i en egen utgave av Godfray ca. 1533–1536 (STC 5099.5). I 1542 ble Tyndales Nytestamente og andre bøker på morsmålet bannlyst – i realiteten alt som ble skrevet på engelsk språk før 1540 – unntatt «Canterburye tales, Chaucers bokes, Gowers bokes and stories of mennes lieves» i henhold til en kongelig statuett, «Forordningen for forfremmelsen av den Sanne Religion». Uansett ble Plogmannens fortelling trykket opp igjen som en duodes-utgave i London av William Hyll ca. 1548 (STC 5100) under tittelen The Plouumans tale compylled by syr Geffray Chaucher knyght. Året etter bannlysningen ble den igjen trykket i Thynnes andre utgave av Chaucers verker (1542) under merket til William Bonham (STC 5069) og John Reynes (STC 5070). Disse utgivelsene må ha vært tillatt etter som parlamentets forordning hadde erklært at Chaucers verker var kun fabler og kunne bli utgitt.
Etter 1542 dukket Plogmannens fortelling på nytt i nye utgaver av Chaucers verker basert på Thynnes tekst. Den tredje folio-utgaven hadde ikke vært nøyaktig datert. Den har fire ulike merker; W. Bonham (STC 5071), R. Kele (STC 5072), T. Petit (STC 5073), og R. Toye (STC 5074). John Stowe/Stow produserte en utgave i 1561 (J. Kingston for J. Wight, STC 5075), det samme gjorde Thomas Speght i 1598 (Adam Islip, STC 5077), 1602 (Adam Islip, STC 5080), og 1687. I løpet av denne tiden var Chaucers kanon og rekkefølgen for Canterbury-fortellingene fortsatt flytende. Thomas Tyrwhitt ekskluderte endelig Plogmannens fortelling fra sin utgave av Chaucer i 1775.
Assosiert med Chaucer og Piers Plowman fra 1500-1700
Kongens oldsgransker (under Henrik VIII), John Leland (ca. 1506–1552), synes å ha sammenblandet Piers Plowman med Plogmannens fortelling og refererte til Petri Aratoris Fabula (Peter/Piers Plowman's Tale) som en Canterbury-fortelling. Tilsvarende inkluderte John Bale Arator Narratio (Plogmannens fortelling) i hans liste av Canterbury-fortellinger i hans ''Scriptorum Illustrium Maioris Brytanniae. . . Catalogus (Basel, 1557, 1559''). I samarbeidet med Francis Thynne var Lelands anmerkninger om Plogmannens fortelling følgende: «Men fortellingen om Piers Plowman, som ved felles enighet fra de lærde er tilegnet Chaucer som den sanne forfatter har blitt undertrykt i hver utgave ettersom det er et kraftig angrep angrep på prestenes dårlige moral» (Commentarii de Scriptoribus Britannicis Anthony Hall). Som med Bales Chaucer er Lelands Chaucer en reformator og en tilhenger av Wycliffe.
Sir William Vaughans Golden Fleece (1626) presenterer Chaucer som Wycliffes mester og forfatter av Plogmannens fortelling, som det er brukt for gi linjer til Duns Scotus og Chaucer i en debatt mellom dem som senterer om paven (Er han Antikrist?) i Wooton-utgaven av 1601. Dette er et fascinerende verk som fremmer kolonien på Newfoundland mot de feil som er i det samtidige England. Berømte historiske figurer, blant annet Chaucer og Scotus, er fort til guden Apollos rettssal for å diskutere det engelske samfunnet. Til slutt proklamerer Apollo at alle problemer som har blitt fremmet vil bli kurert av Golden Fleece som er i Newfoundland.
Andre omtaler av Plogmannens fortelling fra 1600-tallet er Anthony Wottons A Defense of Mr. Perkins Booke, Called a Reformed Catholike (1606), Simon Birkbecks The Protestant's Evidence Taken Ovt of Good Records (1635), John Favours Antiquitie Trivmphing Over Noveltie (1619), og John Miltons Of Reformation (1641) og An Apology Against a Pamphlet (1642).
John Dryden bemerker i Fables Ancient and Modern (1700) at Chaucer hadde «noen små skjevheter mot Wycliffs meninger... noe som skjer i Fortellingen om Piers Plowman (en sammenblanding av William Langland og pseudo-Chaucer): Dog jeg kan ikke belaste ham for rase så skarpt mot feilene til presteskapet på hans tid: Deres hovmod, deres ambisjon, deres prakt, deres eiesyke, deres jordiske interesse, fortjener piskeslagene som han har gitt dem, både i denne og i det meste av hans Canterbury-fortellinger». Frasen «rase... mot presteskapet» er mulig avledet fra Leland, tilsvarende utdrag opptrer i utgaver av Chaucers verker som starter med Thynne. Andre kommentarer fra 1700-tallet, John Dart, avviste Plogmannens fortelling som Chaucers, men var fortsatt enig at Chaucer «bittert rase mot prester og munker», skjønt han «uttrykker sin respekt for det verdslige presteskapet som lever opp til sin profesjon».
Wild Honey Pie
«Wild Honey Pie» er en kort sang av The Beatles, skrevet av Paul McCartney, men kreditert på vanlig vis Lennon/McCartney. Den ble utgitt på det doble Beatles-albumet The Beatles (White Album) i 1968.
Sangen er svært kort (52 sekunder), slik som med flere pausesanger på Det hvite albumet, men er spesiell i den forstand at McCartney gjorde alt på den alene. Ingen av de andre Beatles-medlemmene deltok. Noen har foreslått at John Lennon synger, men det er tvilsomt. George Harrison var på ferie i Hellas da innspillingen skjedde den 20. august 1968. McCartneys vokal er lagt på flere ganger (‘multitrack’) og han spiller alle instrumentene; bass, elektrisk gitar og 12-stregers akustiske gitarer pluss trommer. Teksten er enkel, tittelen gjentas flere ganger: Honey Pie – Honey Pie... før den avslutter med ...I love you.