cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Émilie du Châtelet
Tidlig liv
Hennes far var Louis Nicolas le Tonnelier de Breteuil, førstesekretær og den som introduserte ambassadører til kong Ludvig XIV av Frankrike, en posisjon som plasserte ham i sentrum for all sosial aktivitet ved det franske hoff og således ga familien høy status. Blant deres bekjentskaper var Fontenelle, perpetuell sekretær av det franske vitenskapsakademi, Académie des Sciences. Émilies far Louis-Nicolas anerkjente tidlig datterens uvanlige intelligens og sørget for at Fontenelle kunne komme og samtale om astronomi med henne da hun var kun ti år gammel. Émilies mor, Gabrielle-Anne de Froulay, hadde vokst opp i et kloster, på denne tiden den mest vanlige utdannelsesinstitusjon tilgjengelig for unge piker og kvinner. Mens en del kilder hevder at hennes mor mislikte datterens intelligens, eller at hennes ektefelle oppmuntret datterens intellektuelle nysgjerrighet, et det også andre indikasjoner på at hennes mor ikke bare godkjente du Chatelets tidlige utdannelse, men faktisk oppmuntret henne til energisk å sette spørsmålstegn ved vedtatte sannheter.
I uansett tilfelle var et slik arrangement blitt sett på som svært uvanlig for foreldre på denne tiden og av denne status. Da hun var liten sørget hennes far for hennes fysiske fostring i form av ridning og fekting, og etterhvert som hun ble større skaffet han hjemmelærere til henne. Som et resultat snakket hun flytende latin, italiensk, gresk og tysk i en alder av tolv år; hun publiserte senere oversettelser til fransk fra greske og latinske skuespill og filosofi. Hun fikk utdannelse i matematikk, litteratur og vitenskap. Hennes mor Gabrielle-Anne var forferdet over hennes framgang og bekjempet Louis-Nicolas hver skritt på vegen. En gang forsøkte hun å få sendt Émilie i kloster.
Émilie likte også å danse, var antakelig en utøver av cembalo, sang opera, og drev amatørskuespill. Som tenåring da hun manglet penger for å kjøpe bøker benyttet hun seg av sin matematiske kunnskaper for å drive suksessfull gambling.
Langt senere i livet tapte hun en gang rundt 84 000 francs (tilsvarende rundt en million amerikanske dollar i 2009), en del av det var lånt, i løpet av en kveld ved bordet i Fontainebleau slott til en kortsvindler. For raskt å skaffe seg pengene tilbake for å betale sin store gjeld benyttet hun seg av et oppfinnsomt finansarrangement tilsvarende moderne derivater, hvorpå hun betalte skatteoppkreverne en rimelig lav sum for retten til deres framtidige inntekter (de hadde lov til å beholde en del av den skatten de innsamlet for konge) og lovte å betale hoffgamlerne deler av disse framtidige inntektene.
Ekteskap og samarbeid
Den 12. juni 1725 giftet hun seg med marki Florent-Claude du Chastellet-Lomont, og ble således selv markise du Chastellet (å stave navnet Châtelet ble introdusert av Voltaire, som øyensynlig likte slike ordendringer, og har siden blitt fast). Som med mange ekteskap innenfor adelen var deres ekteskap arrangert og paret hadde lite til felles. Etter å ha født tre barn mente Émilie at hun hadde oppfylt sine ekteskapelig plikter, kom til en enighet med ektemannen om at de levde adskilte liv mens de fortsatt beholdt en husholdning. Markien var militær og guvernør av Semur-en-Auxois i Burgund. I de øverste franske klasser var det dessuten til en viss grad akseptabelt at både ektemannen og hustruen kunne holde seg med elsker.
Introduksjon til Newtons ideer
Da Émilie du Châtelet var 24 år gammel hadde hun en affære med hertugen av Richelieu som varte et og halvt år. Hertugen var interessert i litteratur og filosofi, og Châtelet var en av de få kvinner som konverserte med ham på hans eget nivå. Hun leste hver bok av konsekvens, fulgte teateret jevnlig, og nøt intellektuell debatt. Châtelet uttrykte interesse i verkene til Isaac Newton, og Richelieu oppmuntret henne i å ta undervisning i høyere matematikk for bedre å forstå hans teorier. Pierre Louis Maupertuis, et medlem av det franske vitenskapsakademi ble hennes lærer i geometri. Han var matematiker, astronom og fysiker, og støttet Newtons teorier som var heftig omdiskutert på akademiet.
Émilie og Voltaire, den fjerde elskeren hun hadde etter ekteskapet, møttes etter at han kom tilbake fra sitt eksil i England. Châtelet inviterte ham til å leve i hennes landelige hus ved Cirey-sur-Blaise i Haute-Marne, i nordøstlige Frankrike, og han ble hennes livslange ledsager (under øynene til hennes tolerante ektemann). Der studerte hun fysisk og matematikk, og utga vitenskapelige artikler og oversettelser. Ved å bedømme Voltaires brev til venner og deres kommentarer til hverandres arbeid, synes det som om de levde sammen under gjensidig oppmuntring og respekt.
Fødsel og død
Som Voltaire beskrev det: «Denne lille piken kom til mens hennes mor var ved sitt skrivebord, skriblet ned noen newtonske teorier, og det nyfødte barnet ble midlertidig plassert på et bind om geometri mens hennes mor samlet sammen sine papirer og ble lagt til sengs.» I flere dager var Émilie lykkelig og fornøyd, men den 10. september døde hun brått, og hennes død ble snart fulgt av det nyfødte barnet. Voltaire som var sammen med henne til det siste var oppløst i tårer. Han snublet ut av rommet og falt sammen utenfor døren.
Vitenskapelig forskning og publikasjoner
I 1737 publiserte Châtelet en artikkel kalt Dissertation sur la nature et la propagation du feu, basert på hennes forskning i vitenskapen om ild som forutså det som i dag er kjent som infrarød stråling og lysets vesen. Hennes bok Institutions de Physique (Lærdom i fysikk) kom i 1740 og ble presentert som en gjennomgang av nye tanker i vitenskapen og filosofien som kunne bli studert av hennes 13 år gamle sønn, men den var et forsøk på forlike komplekse ideer fra de ledende tenkerne i samtiden. I boken kombinerte hun teoriene til Gottfried Leibniz og de praktiske observasjonene til Willem's Gravesande for å vise at energien til et legeme som beveger seg er proporsjonal ikke til dets hastighet, som Newton, Voltaire og andre hadde antatt, men til kvadratet av dets hastighet. (I klassisk fysikk er den korrekte formelen Ek = 1⁄2 mv², hvor Ek er den kinetiske energien til et legeme, m dets masse og v er dets hastighet.)
Det året hun døde fullførte hun det arbeidet som er sett på som hennes mest fremragende prestasjon: hennes oversettelse til fransk, med hennes kommentarer av Newtons Principia Mathematica, inkludert hennes utledning fra dens prinsipper av mekanismene til antagelsen om konservering av energi. I dag er du Châtelets oversettelse av Principia Mathematica fortsatt standardoversettelsen av verket til fransk.
Moderne bedømmelse
Selv om den klassiske mekanikken til du Châtelet ikke blir studert med den samme metodologi som Einsteins konsept om masse og hastighet, fortsetter biografer og historikere å se en elegant samklang mellom hans berømte ligning for sammenhengen mellom energi og stoff E = mc² (hvor c representerer lysets hastighet) og prinsippet E ∝ mv² som først ble gjenkjent av du Châtelet for over 150 år tidligere. Det bør imidlertid framheves at fra en fysisk synsvinkel er du Châtelets prinsipp en korrekt antagelse om kinetisk energi i klassisk mekanikk, og er det første leddet i en utvikling av Einsteins ekvivalens for masse–energi.
Isfjorden Idrettslag
Isfjorden Idrettslag er et idrettslag med aktiv håndball-, fotball-, skigruppe, skøyter og Ishockey. I tillegg driver de med allidrett og orientering. Idrettslaget ble stiftet i 1918 og holder til i Isfjorden i Møre og Romsdal. I 2018 ble Ishockeygruppa stiftet under navnet Isfjorden Hockey som spiller på Furulia Amfi. Søndag 11. februar 2018 ble den aller første ishockeykampen på Furulia Amfi var mellom Isfjorden Hockey og Idrettslaget Leik-hockey G 15 fra Melhus spilt, Leik vant forøvrig 6 – 5.
Knut Malmberg
Knut Malmberg er en svensk tidligere fotballspiller. Malmberg spilte 17 kamper og scoret tre mål for Råå IF i Allsvenskan fra 1950 til 1952.
Ekängen
Ekängen er et tettsted i Linköping kommune i Östergötlands län i Östergötland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 2 037 innbyggere.
Creswick (Victoria)
Creswick er et tettsted i Victoria i Australia. Den ligger 129 km nordvest for Melbourne og ligger i lokalstyret Shire of Hepburn. Ved folketellingen i 2006 hadde Creswick 2485 innbyggere.
Stedet er oppkalt etter familien Creswick som var en av de første nybyggerne i området.
Historikk
Før europeisk bosetning var området befolket av Wemba-Wemba-folket. De første nybyggerne var Henry, Charles og John Creswick som etablerte en sauegård der i 1842.
Creswick er en tidligere gullgraverby som ble etablert under gullrushet i Victoria i 1850-årene. Creswick var åsted for en større gruvetragedie i desember 1822, der 22 menn druknet.
I dag er hovedindustriene skogbruk og jordbruk.
Kjente personer
Creswick er fødested for Australias mest kjente kunstner familie, Lindsay-familien. Andre kjente personer fra Creswick er tidligere statsminister John Curtin og den tidligere victorianske statsministeren Alexander Peacock.
Transport
Creswick jernbanestasjon betjenes av tog på V/Lines linjer til Ballarat og Maryborough.
Brannmur (datateknikk)
Eksempel på slik uønsket kommunikasjon kan være hackere som trenger inn i datanett koblet til internett.
Funksjon
Riktig konfigurasjon av brannmurer krever gode evner hos systemadministratoren. Det krever betydelig forståelse for nettverksprotokoller og datasikkerhet. Små feilgrep kan gjøre en brannmur verdiløs som sikkerhetsverktøy. Standard sikkerhetsrutiner foreskriver et "default-deny" (avslå dersom ikke annet er spesifisert) regelsett for brannmuren.
Historie
Brannmurteknologien oppsto på slutten av 1980-tallet, da Internett var en forholdsvis ny teknologi med tanke på global bruk. Den opprinnelige ideen oppsto som en reaksjon på flere sikkerhetsproblemer på internett på slutten av 1980-tallet. I 1988 sendte en ansatt ved NASAs Ames Research Center i California et memo på e-post til sine kollegaer, der han blant annet skrev:
We are currently under attack from an Internet VIRUS! It has hit Berkeley, UC San Diego, Lawrence Livermore, Stanford, and NASA Ames.
Dataormen Morris spredde seg selv gjennom flere sårbarheter i maskinene på den tiden. Selv om den ikke var laget for å være skadelig, var Morris-ormen det første storskalaangrepet mot Internettsikkerheten; de som var på nett forventet ikke et angrep, og var ikke forberedt på å forsvare seg.
Billy West (stumfilmskuespiller)
Billy West, født 22. september 1892, død 21. juli 1975, var en filmskuespiller, -produsent og -regissør i stumfilmtiden. Han er best kjent som Chaplin-imitator.
Han ble født i Russland som Roy B. Weissburg. Han emigrerte til USA, og etter en tid i det nye landet tok han scenenavnet Billy West. Han begynte å få roller i en rekke kortfilmer, den første het Apartment No. 13, og hadde premiere i 1912. I 1917, da kinoene ikke kunne få nok av Charlie Chaplin-komedier, hyret en foretaksom filmprodusent inn West til å imitere Chaplin på lerretet, for å surfe på Chaplin-bølgen. West hadde til da hovedsakelig tjent til livets opphold som komiker på ulike vaudeville-scener. Nå ble han utstyrt med det typiske landstryker-kostymet og -sminken som Chaplin var så kjent for, og spilte inn en rekke filmer der han er så lik den ekte Charlie Chaplin både i utseende og opptreden at det ofte er vanskelig å skille mellom originalen og kopien. Det sies at Chaplin selv passerte et filmsett der det ble spilt inn en film med Billy West i hovedrollen. Chaplins kommentar til West var "Du er en prima imitator" (på engelsk skal replikken ha vært "You're a damned good imitator"). Noen av Billy Wests filmer har senere dukket opp på video-markedet som "Charlie Chaplin-filmer". De fleste av West-filmene fra årene 1917-1918 er svært like Chaplin-filmene fra 1916-1917. I disse West-filmene spiller Oliver Hardy en skurk som er svært lik rollen som Eric Campbell har i Chaplins filmer. Leatrice Joy er den uskyldige unge piken i West-filmene, der Edna Purviance hadde den tilsvarende rollen som Chaplins landstryker forelsket seg i.
I 1922 ble West selv produsent for sine egne filmer. Han sluttet da å etterligne Chaplins landstryker, og skapte i stedet en lapsete rollefigur med stråhatt og en strektynn mustasje. I 1925 tok han et steg videre og begynte som filmregissør. Han regisserte en serie på noen få slapstick-komedier med et Oliver Hardy og Bobby Ray i hovedrollene som et arketypt "en-tykk-og-en-tynn"-radarpar. Deretter regisserte han en serie Winnie Winkle-komedier med Ethelyn Gibson i hovedrollen. Det ble laget i alt ti Winnie Winkle-filmer; de bygget på en populær tegneserie om den unge yrkeskvinnen Winnie.
West took small roles in sound films, first for small independent companies and later for Columbia Pictures.
Biografi
Billy West var gift med Jane Walder, som var engelsk statsborger. Han giftet seg med henne i England, og brukte da navnet William Briscoe. De fikk to barn sammen i England, William og Joseph Valentine. I 1924 dro sønnene til USA for å bo sammen med faren. Paret fikk senere også datteren Ruth.
Amatoksiner
Amanitiner er cellegifter som man finner i blant annet grønn fluesopp. Giften virker først og fremst i lever, nyrer og fordøyelseskanal. Forgiftninger har et trefaset forløp: Starter med symptomer fra fordøyelseskanalen: kraftige brekninger, magesmerter og diaré som kan vare 2-3 dager og går over i en tilsynelatende forbedring. Virkning starter først etter 6-12 timer.
Diamantsūtraen
Diamantsūtraen er sammen med hjertesutraen de to mest populære forkortede utgaver av den store Prajñāpāramitā Sūtra, spesielt innenfor Zen. En Zen-tradisjon forteller hvordan Hui Neng (639–713), den 6. patriark av Kinas Chan-skole, oppnådde total opplysning ved å høre bare et enkelt vers fra teksten én enkelt gang.
Diamantsutraens tittel på sanskrit er Vajracchedika Prajñāpāramitā sūtra. Vajra betyr «diamant» eller «tordenkile». Cchedika betyr «å kutte gjennom». Prajña betyr «visdom». Pâramitâ betyr «å rekke frem til den andre bredden», å krysse verdenslidelsenes hav for å komme til opplysningens bredde. Andre navn på denne teksten i vestlig litteratur, er derfor «Diamantkutter sûtraen» og «Diamanten som skjærer gjennom illusjonen».
Idéene som teksten fremfører, blir verken argumentert for eller forklart. De blir uttrykt rett fram i slående paradokser, der ting identifiseres med sine egne motsetninger. Budskapet er altså at opplysningen transcenderer alle rasjonelle kategorier (maya eller relative målestokker).
Mahāyāna-læren
Kapittel 3 av teksten uttrykker mahāyāna-lærens essens ved å sette likehetstegn mellom tilsynelatende motsetninger. Den tibetanske utgaven av teksten (oversatt til norsk) gjengir mahāyāna-læren med følgende språklige paradoks:
''«Alle levende vesener av en hvilken som helst klasse, født fra egg, fra livmoren, fra væske, eller gjennom transformasjon enten med form eller uten form, enten i en tilstand av tenkning eller unndratt nødvendigheten av å tenke, eller fullstendig hinsides alle tankeplan – alle disse er forårsaket av meg til å oppnå den ubundede frigjøring Nirvāna. Likevel, når enorme, utallige, umålelige antall av vesener på denne måten har blitt frigjort, da har sannelig intet vesen blitt frigjort! Og hvorfor er det slik, Subhūti? Det er fordi ingen Bodhisattva, som er en sann Bodhisattva, nærer ideen om en ego-entitet, en personlighet, et vesen, eller en adskilt individualitet.»''
Og et annet sted i teksten uttrykkes dette slik:
''«Nettopp, Subhūti! Jeg oppnådde ingenting gjennom den enestående, totale oppvåkning. Og det er nettopp derfor jeg kaller den for den enestående, totale oppvåkning.»''
''«Bare lidelsen eksisterer, men ingen lider Bare gjerninger finnes, men ingen gjerningsmann Nirvāna eksisterer, men ingen søker det Veien er der, men ingen går den»''
Buster Larsen
Buster Larsen (født 1. september 1920, død 18. desember 1993) var en dansk skuespiller.
Diamantsūtraen
Mahāyāna-læren
I diamantsutraen er imidlertid slike språklige paradokser selve gjennomgangstonen i hele teksten.
Buster Larsen
Han spilte rollen som grisehandler Larsen i TV-serien Matador.
Diamantsūtraen
Ikke-tilknytning
Diamantsutraen uttrykker også et brudd med selve dharma (Buddhas lære). En arhat bryter tilknytningen til egoet, men ikke til dharma. Hans eller hennes fokus er sin egen opplysning, ikke andres. De erkjenner eksistensen av den onde sirkelen samsara, og bryter syklusen av gjentatte reinkarnasjoner og lidelse ved å eliminere karma.
Ifølge mahāyāna-læren er de derfor ikke frigjort fra form – kjenntegnet ved alle fenomener, og kan ikke forvandle «den åttende bevissthet» (Alaya) til Prajña.
Ved å bryte båndene med både egoet og dharma, erkjenner man ifølge diamantsutraen Prajñāpāramitā – den ontologiske tomhet og den illusoriske natur hos alle fenomener.
Den tibetanske teksten avsluttes ved å karakterisere religiøse lærdommer slik:
''«En stjerne ved daggry, en boble i en strøm; Et lynglimt i en sommer-sky, En flakkende lampe, et spøkelse og en drøm.»''
''«Alle betingede dharmaer er som drømmer, illusjoner, bobler, skygger, Lik duggdråper, et lynglimt. Betrakt dem derfor slik.»''
Den tibetanske oversettelsen
Teksten ble oversatt til tibetansk i det 8. århundre under tittelen 'phags pa shes rab kyi pha rol tu phyin pa rdo rje gcod pa zhes bya ba theg pa chen po'i mdo. Originalen var et sanskrit-manuskript fra Nepal med tittelen Ārya vajracchedikā nāma prajñāpāramitā mahāyānasūtra.
Francis Picabia
Francis-Marie Martinez Picabia (født 22. januar 1879, død 30. november 1953) var en maler og poet med fransk mor og spansk-cubansk far, tilknyttet den cubanske diplomatiske representasjonen i Paris.
Rundt 1911 ble han med i gruppen Section d'Or, som pleide å møtes i atelieret til Jacques Villon i landsbyen Puteaux. Der ble han venn med Marcel Duchamp og kjent med Apollinaire, Albert Gleizes, Roger de La Fresnaye, Fernand Leger og Jean Metzinger.
Mellom 1913 og 1915 var han flere ganger i New York og deltok i kunstnerlivet der ved å introdusere modernismen for USA. Perioden kan kalles pre-dada, der han laget portraits mécaniques.
I 1916 var han i Barcelona og ga ut sitt første Dada-tidsskrift kalt 391. Tidsskriftet fikk utvidet levetid ved at Duchamp støttet det fra USA. Interessen varte noen år, til han utviklet en sans for surrealismen. Fra 1925 var han tilbake i figurativt maleri. I 1930-årene forbauset han verden med å gi ut en lang serie med bilder basert på erotisk pregede franske «Cocktail-bilder» fra mannfolkmagasiner. Stilen var langt fra den akademisk tradisjonelle måten å lage akt på.
Han dro tilbake til Paris allerede før andre verdenskrig var over, malte abstrakt og skrev poesi. Våren 1949 var der en stor retrospektiv utstilling i Galerie René Drouin i Paris.
Han døde i Paris, og er gravlagt i Cimetière de Montmartre. Bildene selges i dag for over en million dollar.
Don Rosa
Keno Don Hugo Rosa (født 29. juni 1951, Louisville, Kentucky ) er en amerikansk tegneserieskaper og -forfatter, i Norge kjent for sine historier i bladet Donald Duck & Co. Han er av mange blitt betegnet som arvtageren til Carl Barks.
Han har skrevet over 100 historier om Donald Duck og de andre figurene. Rosas fanklubb ble etablert i Norge og en biografi på italiensk kom ut i 2011. I 2017 utkom også boken I Still Get Chills, som omhandler Don Rosas liv og virke. Boken ble utgitt i anledning 70-årsjubileet til Skrue McDuck, og Don Rosas 66-årsdag.
Biografi
Rosa har alltid vært en fan av tegneserier, spesielt av Donald Duck-historiene skrevet av Carl Barks, og i 1986 begynte han å skrive sine egne Disney-historier for forlaget Gladstone. I 1987 ble den første historien hans, The Son of the Sun (Solens sønn på norsk), utgitt for første gang. Senere begynte han å skrive for Egmont, med Byron Erickson som redaktør, inntil hans siste historie, Fangen i Sølvdalen, utkom på norsk i Donald Duck & Co nr. 22-24 i 2006
Rosa er kjent for sin særegne forteller- og tegnestil, og Donald-entusiaster vil kunne kjenne igjen historiene hans ved bare å se én av tegneserierutene. Et av mange kjennetegn på historiene hans er de mange detaljene. En detalj som ofte går igjen er Mikke Mus tegnet inn i en av rutene, gjerne på en litt ydmykende måte.
I nesten hver historie Rosa lager, plasserer han bokstavene D.U.C.K. godt gjemt i den første tegneserieruten i historien, eller på forsiden dersom Rosa selv har tegnet denne. D.U.C.K. er et akronym for Dedicated to Unca Carl from Keno («Dedikert til Onkel Carl fra Keno», oversatt til norsk), og er Rosas hyllest til sitt forbilde, Carl Barks. Rosa gjør seg flid i å gjemme D.U.C.K-dedikasjonen som en del av detaljene i åpningsruten eller forsiden, og fans verdsetter jakten på denne signaturen. Praksisen med å gjemme dedikasjonen på denne måten oppstod som følger av at Disney ikke tillater kunstnere å legge til personlige signaturer. Ved å flette D.U.C.K.-dedikasjonen inn i detaljer i tegningene kunne Rosa måte omgå denne sensuren (Rosa skriver selv om dette i introduksjonene til historiene sine slik de er utgitt i bokserien Walt Disney's Hall of Fame ). Et annet markant kjennetegn ved Rosas historier er at man i de fleste historiene kan finne henvisninger og referanser til Barks-historier. Noen av Rosas historier er også fortsettelser på Barks-historiene, for eksempel Columbuskartene eller Tilbake til Gufseplassen som er oppfølgere til henholdsvis Donald Duck og gullhjelmen og Eggemysteriet av Barks.
Nesten alle Rosas historier om onkel Skrue finner sted på 1950-tallet, selv om han ofte tar med oppfinnelser som ikke fantes på den tiden. En av hovedgrunnene til at historiene finner sted på 1950-tallet er at Rosa liker å se på endene fra Andeby som «ekte» personer som dermed også kan dø. I og med at Barks referanser om onkel Skrue viser at han må være født i 1867, vil det være unaturlig å tro at han fremdeles kan være i live den dag i dag. Her har vi trolig også grunnen til at det ikke virker som onkel Skrue, Donald eller noen av de andre figurene blir eldre, siden alle Rosas historier finner sted innenfor samme tiår: 1950-tallet.
Egmont har gitt ut rundt 80 av Rosas historier på norsk så langt, hvorav de meste kjente hører til serien om Skrues liv. Rosa har også laget Donald Ducks stamtre som i Norge ble utgitt for første gang i Donald Duck & Co i 1993. Det tar for seg de tre slektene «McDuck», «Duck» og «Kvakk».
I 2008 gjennomgikk Rosa øyeoperasjoner og sa han at han har trukket seg tilbake fra å tegne nye Andeby-historier. Han uttalte at han likevel ville fortsette å lage forsider, nesten slik Carl Barks gjorde.
Flaggspetter
Flaggspetter (Dendrocopos) er ei slekt spetter fra Europa, Asia og Nord-Afrika. Gruppe består av 21 arter og er en meget utbredt gruppe som finnes fra Filippinene i øst til De britiske øyer i vest. I Europa er det fire arter, og to av disse er også i Norge; flaggspett og hvitryggspett.
Flaggspettene er sterkt tilknyttet trær og lever i all hovedsak i skog, mens europeiske arter kan finnes i parker og hager med gamle trær. All næring finner de i trestammer, greiner og i trekroner, hvor de hakker hull i treet for å finne byttet. Dietten består hovedsakelig av insekter, som oftest larver, som de finner i stammen, men de tar også frukt og nøtter.
Flaggspettene lager hekkeplassen sin som regel i døde trær eller i døde deler av treet. Eggene er hvite.
Systematikk
Gruppa er per dags dato omstridt da omfanget av gruppa er uklar. Dvergspetten blir ofte inkludert i gruppa.
Xiang’an
Xiang'an (kinesisk: 翔安区) er et bydistrikt i den subprovinsielle by Xiamen i provinsen Fujian i Folkerepublikken Kina.
Xiang'an har et areal på 351,6 km² og teller 260 131 innbyggere (2004).
Drømmetiden, myter og legender fra Australias utbefolkning
Drømmetiden, myter og legender fra Australias utbefolkning er en bok i Bokklubbens serie Verdens Hellige Skrifter, redigert av Ingjerd Hoëm og utgitt i 2006. Boken inneholder myter fra australsk mytologi, slik den ble praktisert hos Australias urbefolkning aboriginerne; med vekt på myter fra Aranda-folket som lever i Nordterritoriet.
Antologien inneholder korte, kommenterte tekster. Tekstene er organisert i fire kapitler: Aranda-folkets myter, Myter fra Sørøst-Australia, Allmoderen og Allfaderen.
Drømmetiden er et mangetydig nøkkelbegrep i australsk mytologi; det er både en periode i tidenes morgen da verden ble til, og samtidig den kraften som skapte livet og opprettholder livet.
Thiès (region)
Thiès er en av Senegals 14 regioner. Den har et areal på 6,601 km², og grenser til Atlanterhavet og Dakar i vest, Louga i nordøst, Diourbel i øst og Fatick i sørøst. Regionens hovedstad er byen Thiès.Ved folketellingen i 2013 hadde regionen 1,788,864 innbyggere.
Thiès er inndelt i tre departementer: M'bour, Thiès og Tivaoune.
Brokind
Brokind er et tettsted i Linköping kommune i Östergötlands län i Östergötland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 502 innbyggere. Brokind ligger cirka 27 kilometer sør for Linköping.
Haicang
Haicang er et bydistrikt i den subprovinsielle by Xiamen i provinsen Fujian i Folkerepublikken Kina. Det har et areal på 155 km² og teller 130 000 innbyggere (2002).
Det ligger sørvest for Xiamenøya.
Administrative enheter
Subdistriktene Haicang (海沧街道) og Xinyang (新阳街道)
Storkommunene Dongfu (东孚镇) og Haicang (海沧镇)
Andre enheter: Haicang regjeringsfarm (海沧农场), Nummer en regjeringsfarm (第一农场), Tianzhufjellet regjeringsskog (天竺山林场)
Abouriou
Abouriou er en blå vindrue. Den blir dyrket en del i distriktet Côtes du Marmandais sørvest i Frankrike. Her blandes den ofte med andre druer som malbec, cabernet sauvignon, syrah, fer, cabernet franc, merlot og gamay.
Vinen på denne druen kan ofte få en noe rød lilla farge. Smaken er ofte med innslag av sorte bær som moreller, kirsebær og bjørnebær. Den har moderat innhold av tanniner. I California blir druen ofte kalt for early burgundy.
Azorene
Azorene, eller Asorene, (portugisisk: Açores) er en portugisisk øygruppe i Atlanterhavet, ca. 1500 km fra Lisboa og 3900 km fra den nordamerikanske østkysten. De ni øyene som utgjør Asorene har et samlet areal på 2355 km² med en befolkning på 246 018 (2006). Øygruppen er ved siden av Madeira en av Portugals to selvstyrte regioner. Største by er Ponta Delgada på São Miguel.
Historie
Azorenes tidlige historie er fremdeles uklar. Helt siden antikken har det eksistert fortellinger om et øyrike i Atlanterhavet; den mest kjente er myten om Atlantis som Platon skrev om i dialogene Timaios og Kritias ca. 400 f.Kr., men som han hevdet stammet fra en mye eldre tradisjon.
I 2021 ble det publisert indisier på norrøn bosetting i tidsrommet 700 til 850. Bosetting ble ikke varig, men musene de bragte med seg har overlevd.
Genovesiske og katalanske kart fra midten av 1300-tallet viser øyer i ute i Atlanterhavet, og Azorene kan ha blitt besøkt av reisende til eller fra Kanariøyene i dette århundret. Antagelig var de kjent for sjøfarende før den tidligst nedskrevne oppdageren Diogo de Silves i 1427.
Etter de Silves' oppdagelse satte man sauer ut på øyene for å skaffe fremtidige bosettere tilgang på kjøtt. Først noen år senere begynte koloniseringen av Azorene, da bosetninger ble grunnlagt på Santa Maria (1439) og São Miguel (1444). Flere husdyr ble bragt til øyene, i tillegg til afrikanske slaver og nybyggere fra ulike vesteuropeiske land. Nybyggerne drev hovedsakelig jordbruk og vinproduksjon. I 1522 ble Vila Franca do Campo, hovedstaden på São Miguel, ødelagt av et skred etter et jordskjelv som tok livet av omkring 5 000 mennesker, og hovedstaden ble flyttet til Ponta Delgada.
I 1583 sendte Filip II av Spania, som da var i personalunion med Portugal, en flåte til Azorene for å knuse en fiendtlig koalisjon av bl.a. Frankrike og England som ville sette en annen pretendent på den portugisiske trone. Filips flåte vant slaget, og Portugal forble i union med Spania til 1640, da lokalbefolkningen på Azorene slo den kastiljanske garnisonen.
Portugals diktator, António de Oliveira Salazar, lot Storbritannia bruke baser på Asorene fra 1943, da den annen verdenskrig var ved et vendepunkt og Tyskland ikke lenger så ut til å vinne. Tidligere hadde Salazar samarbeidet med Nazi-Tyskland. Asorenes strategiske beliggenhet var viktig for å sikre de allierte luftherredømmet over Atlanterhavet. I 1944 åpnet USA en liten flybase på Santa Maria og i 1945 en ny base på Terceira, hvor den fremdeles er i drift.
Klima
Arkipelet ligger mellom 37º og 39º nord, og har et mildt, men vindsterkt, oseanisk subtropisk klima med svake årlige svingninger. Gjennomsnittstemperaturen ligger vanligvis mellom 16ºC og 24ºC.
Administrativ inndeling
Det er fem byer (cidades) på Azorene: Ponta Delgada og Ribeira Grande på São Miguel; Angra do Heroísmo og Praia da Vitória på Terceira aog Horta på Faial. Tre av disse, Ponta Delgada, Angra og Horta regnes som hovedsteder i lokalstyret, ettersom de er sete for henholdsvis presidenten, domstolen og regionalforsamlingen.
Demografi
Asorene har 246.018 innbyggere, hvorav over halvparten bor på øya São Miguel. Øyene var ubebodde da portugiserne kom, og de fleste av dagens innbyggerne er portugisiskættede, med innslag av flamlendere, spaniere, franskmenn, maurere, jøder og afrikanere.
Norsk navn på øygruppen
I rettskrivningslisten som ble godkjent av det daværende Kirke- og Undervisningsdepartementet i 1932 ble Asorene anbefalt som norsk skrivemåte. I 1962 ble anbefalingen endret til Azorene. I 2005 godkjente Kulturdepartementet Språkrådets anbefaling om igjen gå tilbake til skrivemåten Asorene på norsk bokmål og nynorsk. Den oppgitte årsaken til den siste endringen var at bruken av z hverken samsvarte med den portugisiske skrivemåten (Açores), eller med norsk skriveskikk. I riksmålsordlisten er kun formen Azorene oppgitt per 2010. Formen Azorene er også fortsatt mest brukt i norske medier.
Salmon Brands
Salmon Brands AS er et norsk aksjeselskap stiftet 24. september 2004. Selskapet selger blant annet fersk laks og sashimi under varemerket Salma. Laksen produseres av søsterselskapet Bremnes Seashore som holder til på Bømlo.
Salmon Brands' vedtektsfestede formål er økt verdiskapning på fersk fisk gjennom marin innovasjon, foredling og merkevarebygging. Selskapets virksomhet er produktutvikling, merkevarebygging, markedsføring og salg av produkter basert på marine næringsmidler.
Liste over stortingsrepresentanter 1928–1930
Liste over alle stortingsrepresentanter i perioden 1928 til 1930. Listen omfatter alle som ble valgt fast til Stortinget.
Chathamiidae
Chathamiidae er en gruppe (familie) av insekter som hører til ordenen vårfluer (Trichoptera). Larvene lever i ferskvann. De voksne lever ikke langt fra vannet de vokser opp i. De skiller seg fra nesten alle andre vårfluer ved at larvene ikke lever i ferskvann, men derimot i saltvanns-dammer i fjæra.
Liste over stortingsrepresentanter 1928–1930
Det var totalt 150 representanter, fordelt med 59 til Arbeiderpartiet, 30 til Venstre, 29 til Høyre, 26 til Bondepartiet, 3 til Norges Kommunistiske Parti, 2 til Det Frisinnede Venstre og 1 til Arbeiderdemokratene.
Chathamiidae
Utseende
Middelsstore (vingespenn 15–22 mm) vårfluer. Hodet mangler punktøyne (ocelli), maksillarpalpene er fem-leddete hos begge kjønn. Hos hannen er det andre leddet forlenget, og det tredje leddet er festet et stykke innenfor spissen av det andre. For- og mellombeina har to sporer, bakbeina fire. Chathamia brevipennis har forkortede vinger.
Liste over stortingsrepresentanter 1928–1930
Eksterne lenker
"(En del av) De data som er benyttet i denne publikasjonen er hentet	fra Norsk samfunnsvitenskapelig datatjenestes Politikerarkiv. NSD	er ikke ansvarlig for hverken analysen av dataene, eller for de	tolkninger som her er gjort."
Chathamiidae
Levevis
Larvene lever i fjærepytter, der de spiser på korallalger. De bygger flyttbare, rørformede hus av rester av algene de spiser på. Slekten Philanisus er uvanlig i og med at eggene utvikler seg inne i kroppshulen på sjøstjerner.
Utbredelse
Familien er utbredt langs kysten av New South Wales i Australia (Philanisus plebeius) og på New Zealand (alle fire artene finnes her, to i slekten Chathamia og to i Philanisus).
Forhåndsstemming
Forhåndsstemming er avgivelse av stemme i forkant av en ordinær stemme- eller valghandling. Ved vanlige møter i foreninger og organer er det normalt ikke mulig å avgi forhåndsstemme. En hovedgrunn er at saken det gjelder stort sett diskuteres og belyses på møtet, og at det ville være urimelig om noen skulle få avgi stemme før debatten. Dette til forskjell fra generelle valg til folkevalgte forsamlinger hvor debatter foregår over lang tid, de stemmeberettigede er spredt geografisk, og det er ønske om størst mulig valgdeltakelse.
Stortingsvalg og lokalvalg
I Norge reguleres forhåndsstemming ved valg til Stortinget, fylkestingene, kommunestyrene og direktevalgte bydelsutvalg av valglovens kapittel 8.
Forhåndsstemminga starter 10. august i valgåret innenriks og 1. juli utenriks samt på Svalbard og Jan Mayen. Den avsluttes fredagen før valget innenriks, på Svalbard og Jan Mayen og ei uke tidligere utenriks. Det er likevel opp til den enkelte velger å stemme så tidlig at en er sikker på at stemmen når fram til hjemkommunen innen utløpet av ordinær valgtid (valgdagen klokka 21). Det er fra 2009 også innenriks mulig – ved særskilt behov – å avgi forhåndsstemme mellom 1. juli og 10. august («tidligstemmegiving»), men dette må avtales særskilt.
Tidligere var forhåndsstemming forbeholdt personer som av en eller annen grunn ikke kunne møte på ordinære valgting. I dagens regelverk er det ingen regler som begrenser muligheten til å forhåndsstemme, og antallet som benytter seg av denne har da også økt betraktelig. Ved stortingsvalget 2009 var det 707 489 som forhåndsstemte, mer enn 200 000 flere enn den tidligere rekorden fra 2001.
Forhåndsstemming kan deles i flere kategorier:
I kommunene er det valgstyret som oppnevner stemmemottakere og organiserer forhåndsstemminga. På Svalbard er det sysselmannen. Ved utenriksstasjoner med lønna personell er det alltid forhåndsstemming; annen stemming skjer etter beslutning i Kommunal- og moderniseringsdepartementet. Utenriks kan en også – etter nærmere regler – stemme ved å sende stemmeseddel i brev til stasjonen.
Ved stemming i egen kommune vil velgeren normalt ha tilgang på de fullstendige stemmesedlene, og det kan dermed gjøres endringer som på valgdagen. Ved stemming utafor kommunen en er manntallsført i, vil en måtte bruke generelle stemmesedler, der navn på alle registrerte partier er oppført og en krysser av for det en ønsker å stemme på. Om en ønsker å stemme på ei lokal liste (ikke registrert som parti), må en føre på denne sjøl.
Avgitte forhåndsstemmer sendes snarest råd til kommunen der den hører hjemme. De to siste ukene av forhåndsstemmeperioden skal forhåndsstemmegivningene sendes videre til velgerens hjemkommune hver dag. Der kontrolleres stemmen mot manntallet, og det krysses av der, slik at det ikke er mulig for vedkommende velger å stemme også på valgdagen. Opptelling av forhåndsstemmer skjer på valgdagen mens ordinær stemming pågår, forutsatt at det er avgitt så mange forhåndsstemmer at det ikke er mulig å knytte den enkelte stemmeseddel og velger sammen.
Grønn fluesopp
Grønn fluesopp (Amanita phalloides) er en dødelig giftig sopp og en av de giftigste soppene i Norge. Grønn fluesopp inneholder amanitiner slik som hvit fluesopp og flatklokkehatt. Forgiftningsforløpet er tilsvarende.
Forhåndsstemming
Sametingsvalg
Ved valg til Sametinget reguleres forhåndsstemming av forskrift om valg til Sametinget gitt med hjemmel i sameloven. Reglene er i det alt vesentlige de samme som for stortingsvalg. I kommuner med færre enn 30 manntallsførte samer er det imidlertid bare mulig å forhåndsstemme. Det kan ikke stemmes på valgdagen. Slike stemmer telles opp samla i valgkretsen for ikke å undergrave bestemmelsen om hemmelig valg.
Grønn fluesopp
Kjennetegn
Grønn fluesopp har en olivengrønn hatt med ørfine radiære linjer. Kjøtt et er hvitt og fibret. Man må ikke smake på den, men lukt og smak er mild. Hatten blir mellom 5-15 cm i diameter. Stilken kan bli mellom 10-15 cm høy og 1-2 cm tykk. Skivene er hvite og frie fra stilken. Normalt har den ring, men den kan lett bli borte.
Forhåndsstemming
Endringer i valgordninga
I 1892 blei det første gang åpna adgang for en slags forhåndsstemming. Den som hadde «lovlig forfall» fra å møte på valgtinget, kunne da sende skriftlig stemmeseddel til valgstyret.
Grønn fluesopp
Forvekslinger
Den kan forveksles med grønnkremle, noen sliresopper og med flere kamfluesopper.
Forhåndsstemming
Endringer i valgordninga
I 1930 blei forhåndsstemming av dagens type innført. Det var imidlertid krav om å oppgi forfallsgrunn, og om denne ikke blei godkjent av valgstyret, blei stemmen å forkaste. I 1979 blei kravet om å oppgi grunn (og vurdering av denne) fjerna, men ordninga med forhåndsstemming var fortsatt beregna på dem som ikke kunne møte til ordinært valgting.
Grønn fluesopp
Generelt om fluesopper (Amanita)
Det vokser minst 25 forskjellige arter av fluesopper i Norge, men ikke alle er giftige. De desidert farligste er grønn fluesopp og hvit fluesopp.
Ekstrakt av mariatistel er brukt med hell i behandling av forgiftning fra grønn fluesopp.
Forhåndsstemming
Endringer i valgordninga
I 1997 overtok Posten som mottaker av forhåndsstemmer. Systemet blei avvikla igjen i 2003, i hovedsak fordi det blei stadig færre regulære postkontorer (overgang til Post i butikk).
Aleksandr Gorelik
Aleksandr Judajevitsj Gorelik (russisk: Александр Юдаевич Горелик; født 9. august 1945 i Moskva, død 27. september 2012 i Tutsjkovo, Moskva oblast) var en sovjetisk kunstløper som deltok i de olympiske vinterleker 1968 i Grenoble.
Gorelik vant en olympisk sølvmedalje i kunstløp under Vinter-OL 1968 i Grenoble. Sammen med Tatjana Sjuk kom han på andreplass i parløp, bak sine landsmenn Ludmila Belousova og Oleg Protopopov.
Sven Selånger
Sven Ivan Selånger (født Eriksson, 19. mars 1907 i Selånger, død 9. november 1992) var en svensk skiløper som konkurrerte på 1920- og 1930-tallet.
Han ble svensk mester i hopp 8 ganger: i 1928, 1931, 1933, 1935, 1936, 1938, 1939 og 1941. I kombinert ble han svensk mester i 1927, 1928 og 1930. Han var også aktiv i slalåm i siste halvdel av 1930-tallet, og ble svensk mester i slalåm i 1938.
Selånger konkurrerte som Sven Eriksson fram til vinter-OL i 1936, da han byttet etternavn til Selånger, etter sitt hjemsted, fordi det var så mange svensker som het Eriksson.
I 1988 ble det lagd en svensk dokumentarfilm om svenske skiløpere og -hoppere, De sista skidåkarna. Her var Sven Selånger med, sammen med mange andre, som Hjalmar Bergström, Nils «Mora-Nisse» Karlsson, Gustav Husum-Jonsson, Arthur Häggblad og Martin Matsbo.
Anelida og Arcite
Anelida og Arcite er dikt av Geoffrey Chaucer på 357 linjer, skrevet på mellomengelsk. Det forteller historien om Anelida, dronning av Armenia og frieriet til henne av den falske Arcite fra Theben i Hellas.
Selv om diktet er kort, har det en kompleks struktur med en påkalling og deretter hovedfortelling. Fortellingen består av en introduksjon og en beklagelse av Anelida som er i tur formgitt i en fortale, en strofe (vending), en antistrofe (tilbakevending) og en konklusjon. Etter beklagelsen er det noen få linjer som fortsetter fortellingen, men disse kan ha blitt lagt til av en senere skriver.
Som mange av Chaucers verker avsluttes det brått. Datoen for da diktet ble skrevet er ikke kjent, men tidsangivelsen er ofte plassert på slutten av 1370-tallet. Diktet ble aldri nevnt av Chaucer selv, men litteraturforskerne har aldri tvilt på at han er forfatteren.
Diktet benytter seg av noen elementer fra Giovanni Boccaccios Teseida, et verk som Chaucer kom til å bruke igjen som grunnlag for Ridderens fortelling i Canterbury-fortellingene. Denne innflytelsen fra italiensk litteratur er en overgangsfase fra Chaucers første verker som hovedsakelig var påvirket av fransk poesi. Diktet i seg selv er en heller keitete blanding av to tradisjoner med en episk påkalling typisk for italiensk poesi for deretter å bli en mindre episk fortelling som er mer fransk i sin karakter. Til tross for disse disharmoniske stilene er deler av verket isolert sett, eksempelvis de linjer som danner Anelidas klage, høyt ansett ved dens bruk av motivet «den elskendes klage»:
Chaucer skrev flere andre korte dikt i beklagelsesjangeren som Complaint unto Pity og Complaint of Venus. Dette diktet kan ha vært forsøk på å strekke formen til et lengre dikt, et forsøk som Chaucer deretter ga opp.
Willow Shields
Willow Shields (født 1. juni 2000 i Albuquerque, New Mexico) er en amerikansk skuespiller.
Shields spilte Primrose Everdeen, søsteren til hovedrollen Katniss, i The Hunger Games. Dette blir hennes første store film. Hun gjentar rollen i The Hunger Games: Catching Fire i 2013. Det samme i The Hunger Games: Mockingjay Part 1 og Part 2.
Bestorp
Bestorp er et tettsted i Linköping kommune i Östergötlands län i Östergötland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 475 innbyggere. Bestorp ligger cirka 22 kilometer sør for Linköping.
Mandals gamle trehusbebyggelse
Mandals gamle trehusbebyggelse skriver seg fra både før og etter den store bybrannen i 1810. De to gamle hovedgatene Store Elvegate og Nordgata ble rettet opp og utvidet etter brannen. Begge disse gatene har et unikt, samlet bygningsmiljø, og disse gatene er nå spesielt brannsikret på grunn av verneverdien. Av spesielt viktige, monumentale trebygninger i Mandal kan nevnes Mandal kirke, Andorsengården og Lindesnesgården (tidligere Bondeheimsgården). Av private bygninger kan dessuten nevnes Christensensgården, Reymertgården, Dedekams hus og Kjøbmannsgaarden. Det spesielle havnemiljøet i Kleven har også stor bevaringsverdi.
Knutekål
Knutekål (Brassica oleracea var. gongylodes) er en grønnsak som er en av mange underarter av kål (brassica). Den finnes i to hovedvarianter, en type har hvite til lys grønne knoller, en annen type er rødfiolett, omtrent som rødkål. Innenfor skallet er knutekålen nærmest hvit som en nepe. Den kan brukes omtrent som kålrot, rå eller kokt.
Knutekål er toårig.
Planten er særlig utbredt i tysktalende land. Den er nevnt allerede av Plinius den eldre, som levde fra 23-79, og var godt utviklet på Karl den stores tid (742-814).
Ettersom planten på svensk kalles «kålrabbi» og på tysk «kohlrabi» er det en viss fare for språklig forveksling med kålrot.
Navn
Bøker fra 1800-tallet omtaler knutekål som overjords-kålrabi eller overjordisk kålrabi.
Bartolomé de las Casas
Bartolomé de Las Casas (født 1484 i Sevilla, død 17. juli 1566 i Madrid) var en spansk misjonær og historiker i den nye verden. Han ble berømt for sitt forsvar av de innfødtes rettigheter i mot det brutale folkemordet iverksatt av de spanske nybyggerne. Hans pamflett En kort framstilling av ødeleggelsen av [Vest]-India (Brevísima relación de la destrucción de las Indias) gir en fyldig beskrivelse av grusomhetene utført av de spanske conquistadorene.
Liv og virke
Han ble født i Sevilla. Som en av kong Filipp II av Spanias undersåtter forklarte Las Casas at han i starten støttet de barbariske handlingene utført av sine landsmenn. Men han ble snart overbevist om at overgrepene til slutt ville føre til Spanias sammenbrudd i form av en guddommelig hevn. Ifølge Las Casas var det spanjolens ansvar å konvertere de innfødte til katolisismen og gjøre dem til lojale undersåtter i stedet for å drepe dem. For at de ikke skulle ende som slaver foreslo Las Casas at man skulle hente afrikanere til Amerika og bruke de som slaver i stedet. Senere forandret han mening om dette da han så slaveriets virkning på afrikanerne.
Lincoln City FC
Lincoln City Football Club er en engelsk fotballklubb. Klubben ble stiftet i 1884, og ble valgt inn i The Football League i 1892. «The Imps», som er kallenavnet til Lincoln City, spiller hjemmekampene sine på Sincil Bank i Lincoln. Byen Lincoln ligger i den engelske regionen Øst-Midlands.
Hokkaido (hund)
Hokkaido (FCI #261) er en japansk hunderase med urhundpreg. Det er en mellomstor spisshund som stammer fra fjellområdene på øya Hokkaido i Japan, der den var urbefolkningens jakthund på storvilt og er kanskje bedre kjent som ainohund. Rasen ble i 1937 anerkjent i hjemlandet som en nasjonalskatt. Hokkaido antas å være en av de eldste hunderaser i verden.
Opprinnelse og alder
Det er nærmest umulig å si noe sikkert om opphavet til denne hunden, som mange forskere og kynologer mener kan ha oppstått alt for mer enn 3000 år siden, da de regnes å ha blitt bragt til Hokkaido av ainofolket. Den har en rekke fellestrekk med shiba og regnes som urbefolkningens jakthund på bjørn og hjortedyr. Den er også en utmeket vakthund og en god trekkhund. Trolig er den også den eldste av de japanske hunderasene.
Rasen het opprinnelig ainohund, et navn den fikk etter det folket som trolig avlet den fram. Den er fortsatt best kjent under dette navnet, som den også opprinnelig ble anerkjent av FCI under, men for noen år siden byttet man navn på rasen til hokkaido hund.
Utseende, anatomi og fysikk
Hokkaido er en mellomstor, massiv, edel og hurtig spisshund, men livlige bevegelser. Den har en langstrakt, kraftig kroppsbygning. Kraftig hals uten løshud og markerte skuldre. Et noe framtredende bryst og dyp brystkasse. Buklinjen er opptrukket og rygglinjen er rett og massiv. Muskuløse bein og kraftig benstamme. Meget kompakte, godt avrunda labber. Halen er høyt ansatt, tykk og bæres over ryggen, enten i en bue eller ringlet. Hodet er kileformet, nærmest revelignende, og skallen bred og flat med tydelig markert stopp. Rett neserygg, kraftige kjever og stramme lepper. Rasen er den eneste hunderasen, i tillegg til chow-chow,Eurasier og shar pei, som kan ha blå tunge.
Pelsen er kort, rett og stiv. Noe lenger på halen. Underullen er tett og myk. Fargen er sort, rød, brun eller brindle. Lyse innslag langs sidene på snutepartiet, i brystet, buken og på halen er vanlig.
Hannhundene måler gjerne 48,5–52 cm i skulderhøyde og veier normalt 24–27 kg. Tispene måler gjerne 45,5–48,5 cm i skulderhøyde og veier normalt 20–24 kg.
Bruksområde
Hokkaido er en utpreget brukshund, herunder en meget god jakthund på storvilt, vakthund og trekkhund. Den er kjent for å ha meget god orienteringssans.
Lynne og væremåte
Hokkaido er modig, selvsikker og svært årvåken hund. Den trenger en tydelig og udiskuterbar leder og bør dresseres med fast hånd og tålmodighet. Rasen må kunne sies å være en utpreget utehund, men den har også gode egenskaper som familiehund for den rette familien. Den er aktiv og trenger mye mosjon for å trives.