cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Brasils historie
Brasil blir selvstendig
I 1808 flyttet Kong João VI av Portugal, som var på flukt fra Napoleon, til Rio de Janeiro sammen med den kongelige familie, hoffet, regjeringen og andre myndighetsorganer. Dette gjorde at Portugal for en periode ble styrt fra en av sine kolonier og at de to landene fikk mer likestilte roller. Flukten var støttet av britiske styrker og førte igjen til at britene fikk økt innflytelse ovenfor Brasil. Blant annet ble landet åpnet for handel med andre land enn Portugal. Etter slutten på Napoleonskrigene i 1815 valgte kongen å bli værende i Brasil, men ble kommandert av parlamentet tilbake til Portugal i 1821. Oppholdet til João IV hadde gitt brasilianerne en styrket selvtillit og et stigende ønske om å få selvstyre. Da Portugal på ny prøvde å få en sterkere kontroll over Brasil, erklærte den daværende prinsregent Dom Pedro I et uavhengig Brasil den 7. september 1822. Landet skulle fra da av være et konstitusjonelt monarki med ham selv som keiser. Portugal var svekket etter Napeleonskrigene og gjorde relativt lite motstand. I løpet av 1823 var alle portugisere ute av landet og i 1825 anerkjente Portugal Brasil som en selvstendig nasjon.
Keiser Dom Pedro I var en omstridt monark og ble tvunget til å abdisere i 1831. Sønnen hans, Pedro II hadde arverett på kronen, men var da bare 5 år og dermed for ung til å styre landet. Flere midlertidige regjeringer ledet av utnevnte regenter styrte derfor landet gjennom en vanskelig 10-årsperiode. For å styrke samlingen av landet ble Dom Pedro II kronet som keiser i 1840 i en alder av 14 år. Sin unge alder til tross var Pedro II et kompetent og samlende statsoverhode. Overfor andre land kunne han imidlertid kjøre en hard linje og i hans periode utkjempet Brasil de tre eneste krigene landet har ført mot sine naboer. I årene 1851 og 1852 kjempet landet mot Uruguay og Argentina. Mer enn ti år senere, i 1865 dannet disse tre landene trippelalliansen og gikk til krig mot Paraguay. Paraguay, som var tallmessig svært underlegen, kjempet heroisk mot disse tre landene og trippelalliansekrigen varte helt til 1870 før landet overga seg. Den viktigste begivenheten under Dom Pedros styre, var imidlertid slaveriets opphevelse i 1888. Brasil hadde da den tvilsomme æren å være det siste landet i vesten som forbød slaveri. Den nye loven var imidlertid upopulær blant landeiere som var vant til å bruke slaver, og den var med på å gjøre slutt på monarkiet. Det besto bare et år til, da Dom Pedro II ble avsatt i et militærkupp i 1889 og en republikansk basert føderasjon ble opprettet.
Kaffe med melk (1889-1930)
Pedro II ble avsatt den 15. november 1889 i et republikansk militærkupp anført av general Deodoro da Fonseca, som ble landets første president. Navnet på landet ble nå Brasils Forente Stater. I denne perioden var regjeringen et konstitusjonelt demokrati, hvor presidenten vekselvis kom fra overklassen i de to dominerende statene São Paulo og Minas Gerais. Da São Paulo gradvis var blitt kjent for sin kaffeproduksjon og Minas Gerais var kjent for landbruk og kvegdrift, ble denne vekslingen kalt for Café com Leite (kaffe med melk).
Kaffe begynte gradvis å erstatte sukker som landets viktigste eksportkilde. Samtidig hadde landet også store inntekter fra gummiproduksjonen rundt Manaus i Amazonas. Kaffeplantasjene, som hovedsakelig ble etablert i delstaten São Paulo, tiltrakk mange europeiske immigranter fra Italia og Tyskland, samt asiatiske immigranter fra blant annet Japan. Totalt kom mer enn fem millioner immigranter til landet i slutten av det 19. og på begynnelsen av det 20. århundre. Denne tilførselen av arbeidskraft gjorde det mulig for landet å bli industrialisert samt at man begynte å utnytte større deler av landområdene i Brasil.
Perioden med den «gamle republikken» sluttet i 1930 med et militærkupp som gjorde at sivilisten Getúlio Dornelles Vargas ble president.
Vargasæraen (1930–1954)
Som president hadde Vargas sin støtte i arbeiderklassen. Han førte en populistisk og nasjonalistisk politikk som var fokusert på innadrettet vekst. En slik modell står i kontrast til de tradisjonelle eksportorienterte modellene som sier at velstanden øker med økende eksport. Han ville ha et mer differensiert næringsliv og oppmuntret til produksjon av bomull og gummi.
I februar 1932 ble allmenn stemmerett innført. Dette innebar også hemmelige valg samt at det ble obligatorisk å stemme.
Vargas ble tvunget av de militære til å gå av i 1945. Eurico Gaspar Dutra ble valgt til ny president, mens Vargas ble senator i Rio Grande do Sul. Han brukte denne perioden aktivt for å skaffe seg fornyet støtte. I presidentvalget i 1950 vant han også med nesten 50% av stemmene. Oppslutningen om Vargas sank imidlertid gradvis gjennom hele presidentperioden, med økende krav om at Vargas måtte gå av. Da han skjønte at han ikke hadde støtte i parlamentet eller hos de militære, begikk han selvmord i presidentpalasset i august 1954.
Vekst og inflasjon (1954–1964)
Etter Vargas død, overtok visepresident João Café Filho som interimpresident frem til et nytt presidentvalg kunne bli holdt i slutten av 1955. Valget ble vunnet av Juscelino Kubitschek (JK) som under slagordet ”Femti års utvikling på fem” ville fremme vekst innenfor industrien og økonomien. Som et viktig symbol på denne satsingen ble hovedstaden flyttet fra Rio de Janeiro og til nybygde Brasília i løpet av knappe fem år. Samtidig satset Kubitschek på støtte til Brasiliansk industri samt at han fikk utenlandske investeringer i landet. Utenlandsk bilindustri som Ford, Volkswagen og General Motors bygget blant annet fabrikker i São Paulo. Satsingen ga resultater og i perioden 1957 til 1961 vokste Brasils BNP med sju prosent i året. Den kraftige veksten satte imidlertid også fart på inflasjonen som nådde 39,5 procent i 1959 ("50 års inflasjon på fem" ifølge opposisjonen).
Ved presidentvalget i 1960 vant Jânio Quadros, men han gikk av i løpet av et år og João Goulart overtok som president. For å temme inflasjonen initierte han økonomiske og sosiale reformer. Disse reformene provoserte både Brasils elite samt utenlandske, vestlige grupperinger som hadde interesser i landet. I 1964 ble Goulart ble derfor avsatt i et militærkupp som ble støttet av CIA.
Militærdiktatur (1964–1985)
I perioden 1964–85 var landet på nytt et diktatur under en rekke generaler utnevnt av militæret. I de første årene opplevde landet en stor økonomisk fremgang, men både utenlandsgjelden og inflasjonen økte kraftig på slutten av diktaturperioden. Regimet har i ettertid blitt regnet som et moderat militærdiktatur der man i tillegg til regjeringspartiet ARENA tillot man et opposisjonsparti. Topartisystemet skulle imidlertid vise seg å virke mot sin hensikt, da folk brukte det som et middel får å stemme for eller mot makthaverne. Det var også tillatt med noe fagforeningsaktivitet. Til tross for en relativt moderat linje både deporterte, fengslet og torturerte regimet sine motstandere. Det er anslått at i denne perioden ble over 400 motstandere drept. De fleste av disse ble drept i anti-geriljakrigføringen som skjedde i Médicis styringsperiode mellom 1968 og 1973. På slutten av diktaturperioden gjennomførte regimet gradvis flere liberaliseringer hvor man tillot flere politiske partier, samtidig som man innførte amnestier både for de forfulgte og deres forfølgere.
Den nye republikken (1985–)
Kombinasjonen av en svak nasjonaløkonomi og massedemonstrasjoner i Rio og São Paulo gjorde at de militære trakk seg fra makten i 1985. Ringreven Tancredo Neves vant i et indirekte presidentvalg, men sykdom gjorde at han døde før han rakk å bli innsatt som president. Dødsfallet var et sjokk for det nye demokratiet, og rundt to millioner mennesker samlet seg i gatene i São Paulo ved Neves begravelse.
Visepresident José Sarney overtok presidentposten. Til tross for sin Cruzado-plan som skulle få skikk på økonomien igjen, gikk man fra inflasjon og over til hyperinflasjon i hans presidentperiode. Til tross for dype politiske motsetninger i regjeringen, klarte man å få vedtatt en ny grunnlov i 1988, helt på slutten av Sarneys presidentperiode.
Korrupsjon under Collor de Mello
Ved presidentvalget i 1989 vant Fernando Collor de Mello over utfordreren Luiz Inácio Lula da Silva. Collor de Mello ønsket å åpne opp og revitalisere Brasils økonomi. Hans hardhendte økonomiske politikk møtte imidlertid gradvis større motstand etter hvert som de negative konsekvensene ble mer og mer synlige. Det skulle imidlertid være hans innblanding i en påfallende stor korrupsjonsskandale som gjorde at han ble tvunget til å forlate presidentposten. Den 29. desember 1992 gikk Collor de Mello fra presidentposten og noen timer senere stemte Senatet for at han var skyldig og fratok han alle politiske rettigheter for en periode på åtte år. Collor de Mello flyktet deretter til selvpålagt eksil i Miami.
Fremgang under Cardoso
Den umiddelbare effekten av Plano Real var antakelig årsaken til at Cardoso vant presidentvalget høsten 1994. Opposisjonen og dens leder Lula da Silva, hadde en klar ledelse i begynnelsen av valgkampen. Etter hvert som økonomien forbedret seg, fikk Cardoso gradvis et overtak og vant til slutt med 54 prosent av stemmene.
Cardoso overtok presidentposten den 1. januar 1995. I hans presidentperiode ble også grunnloven endret slik at presidenten kan stille til gjenvalg for en ny periode. Cardoso vant valget i 1998 og var dermed president frem til utgangen av 2002. Hans presidentperioder fortsatte en politikk som bygget på Plano Real. Dette innebar blant annet en nedbygging av tollbarrierer, innmelding i frihandelssamarbeidet Mercosul samt at det ikke var tillatt med budsjettunderskudd. Han privatiserte også en del statlige selskap. Cardoso gjorde imidlertid ikke noe markert med korrupsjonen samt de regionale og sosiale ulikhetene som er så fremtredende i Brasil.
Karismatiske Lula
Valget av president Lula da Silva, markerer et tidsskille i brasiliansk politikk. For første gang fikk landet en president som ikke tilhørte den økonomiske og politiske eliten i landet. Den tidligere fagforeningsmannen og hans Partido dos Trabalhadores (PT) har tradisjonelt stått for en venstreorientert politikk. Både Lula og PT har imidlertid moderert sin politikk slik at den er blitt mer pragmatisk og sentrumsorientert. Lula ønsker likevel å ta de sosiale problemene i landet på alvor og har blant annet lansert prosjektet «Fome zero» (Null sult) samt fått økt den lovbestemte minimumslønna. De sosiale problemene i Brasil er imidlertid omfattende, og Lula har slitt med å få til merkbare endringer.
I Lulas presidentperiode har Brasil fortsatt sin positive økonomiske utvikling og betalt ned på utenlandsgjelden. Samtidig har Amnesty International beskyldt han og regjeringen for ikke å respektere den indianske urbefolkningens krav om kontroll over sine opprinnelige områder. Sommeren 2005 ble det kjent at Partido dos Trabalhadores og indirekte også president Lula var involvert i en omfattende korrupsjonsskandale. Blant annet var Lulas valgkamp finasiert av penger fra et hemmelig fond på Bahamas. Lula ba offentlig om unnskyldning på TV, men hans posisjon var likevel svekket.
I juni 2006 proklamerte Lula at han stilte til gjenvalg ved presidentvalget høsten 2006. Til tross for de økonomiske skandalene klarte han å vinne over Geraldo Alckmin, som var regnet som den sterkeste motkandidaten.
Under Lula ble avskogingen i Amazonas-området redusert med 80 %.
Roussef og Temer
Den 1. januar 2011 ble etterfulgt av Brasils første kvinnelige president, Dilma Rousseff. Rousseff ble berørt av korrupsjonsskandalen knyttet til statsoljeselskapet Petrobras. Skandalen gjaldt blant annet ulovlig parti- og valgkampfinansiering. Etterforskningen ble kjent under navnet Operação Lava Jato («Operasjon bilvask»).
Rousseff ble også anklaget for å ha skjult underskudd i statsfinansene ved opptak av lån i statseide banker. På bakgrunn av dette ble det startet riksrettsprosedyre mot henne i Kongressen, med anklage om at hun i sin første presidentperiode manipulerte statsregnskapet for å skjule underskuddet. Rousseff avviste anklagene.
Det kreves to tredels flertall i begge kamre i Kongressen for å stille en president for riksrett. Den 17. april 2016 stemte et flertall på 367 av 513 representanter i Deputertkammeret for å stille president Rousseff for riksrett.
Saken gikk videre til Senatet, der det er krav om alminnelig flertall for å gå videre med riksrettsprosedyren. Dersom Senatet også stemmer ja, blir presidenten suspendert og en riksrettsprosess i Senatet tar til. Visepresidenten overtar da presidentmakten midlertidig. Den 12. mai 2016 stemte Senatet for å stille Rousseff for riksrett med et flertall på 55 for og 22 mot. Visepresident Michel Temer overtok presidentvervet. En riksrettssak kan ta opp til 180 dager og det kreves to tredels flertall i Senatet for å kunne avsette presidenten endelig. Riksrettssaken endte med at Senatet den 31. august 2016 stemte for å avsette Rouseff, med 61 stemmer for og 20 stemmer mot.
Bolsonaro
Ved valget i oktober 2018 ble det høyreorienterte kongressmedlemmet og tidligere kaptein i hæren, Jair Bolsonaro, valgt til president. Dermed endte seksten år med venstreorientert styre fra Partido dos Trabalhadores (arbeidernes parti). Korrupsjonsskandalen hadde redusert folks tillit til institusjonene, og Bolsonaros posisjon som politisk outsider sammen med hans harde ideologi mot kriminalitet og korrupsjon var forhold som bidro til hans seier i presidentvalget. Under Bolsonaros presidentskap ble det satset på installasjonen av vindenergi og solenergi og utbygging av infrastruktur, både vei og jernbane. Under Bolsonaro-regjeringen kom antall sultrammede opp i 33 millioner mennesker, et tall som mindre enn to år tidligere var 19,1 millioner. Brasil under Bolsonaro ble landet med nest flest dødsfall fra covid-19 (etter USA), mer enn 670,000 dødsfall ble rapportert.
Bolsonaro lettet på en rekke forbud mot skog- og gruvedrift i Brasils regnskog i Amazonas-området som er svært viktig for å oppta og binde CO2 fra atmosfæren. Samtidig svekket han de innfødtes rettigheter til egne landområder. Han motarbeidet også bøteleggelse for miljøkriminalitet.
Jair Bolsonaro var president til 1. januar 2023.
Lulas retur
Lula da Silva vant over sittende president Bolsonaro i presidentvalget som gikk over to valgomganger i oktober 2022 og ble tatt i ed som president igjen 1. januar 2023. Han gjeninnsatte umiddelbart styret i Amazonasfondet slik at støtten fra Norge for å forhindre avskoging i Amazonas-området kunne gjenopptas.
Milos Vucenovic
Milos Vucenovic (født 10. mars 1988) er en norsk fotballspiller som spiller for Skarp. Han har tidligere spilt for Norild IL, Tromsdalen Fotball og Tromsø IL. Han er en av futsalens mestscorende spillere Tromsø-laget Sjarmtrollan.
Storhaugen naturreservat
Storhaugen naturreservat ligger ca. 2 km sørvest for Hommelstø i Brønnøy kommune i Nordland. Naturreservatet har et areal på 211 dekar. Området er vernet for å bevare og sikre et område med boreal regnskog med alle dets arter og økologiske prosesser.
Audi R10
Audi R10 er en racerbil forberedt for racing i LMP1-klassen i 24-timersløpet på Le Mans og andre liknende utholdenhetsrace. Bilen ble først vist frem den 13. desember 2005 kl. 12 CET, og vant både dens jomfruløp i 12-timersløpet i Sebring 2006, og Le Mans i 2006. Den var den første dieseldrevne bilen som vant noen av disse løpene. Bilen er det mest ambisiøse og dyreste prosjekt Audi Motorsport noen gang har tatt for seg; Audi R10 koster Audi $15 000 000 i året.
Lisa Kudrow
Lisa Valerie Kudrow (født 30. juli 1963 i Encino i California) er en amerikansk Emmy-belønnet og Golden Globe-nominert skuespiller. Hun er kjent for rollen hun har hatt i TV-serien Venner for livet. Der spiller hun den noe merkelige Phoebe Buffay, som blant annet har hatt en tøff oppvekst.
Lisa Kudrows far var hjernekirurg og det så en stund ut som at datteren ville følge faren i legeyrket. I stedet studerte hun biologi på universitetet i Vassar. Da hun var ferdig med studiene fant hun ut at hun heller ville prøve seg som skuespiller.
Kudrow gjorde noen stand-up-show, samt et par gjesteroller i diverse serier. Da produsentene i Venner for livet kontaktet henne hadde hun allerede rollen som servitøren «Ursula» i TV-serien Mad About You. Produsentene bestemte da at «Ursula» skulle være tvillingsøsteren til «Phoebe» i serien.
Kudrow bor i Los Angeles sammen med sin mann og sin sønn.
Nasjonal turistvei
Nasjonal turistvei (Nasjonal turistveg) er 18 utvalgte strekninger i Norge som har fått offisiell status som veier hvor det skal investeres ekstra for å få en infrastruktur som passer turistnæringen og reisende langs disse veiene. Veiene forsterkes med arkitektur og kunst på tilrettelagte utsiktspunkt og rasteplasser. Statens vegvesen har ansvaret. Satsingen på Nasjonale turistveier ble vedtatt av Stortinget i 2001.
Bakgrunn
Utviklingen av attraksjonen Nasjonale turistveger startet opp som et prøveprosjekt i 1993 etter et initiativ fra Stortinget om å se nærmere på kombinasjonen vei og reiseliv. På bakgrunn av erfaringene fra et prøveprosjekt ga Stortinget i 1998 Statens vegvesen klarsignal til å videreføre arbeidet. Satsingen er siden fulgt opp av Regjeringen og Stortinget gjennom mange generasjoner Nasjonale transportplaner, de årlige statsbud­sjettene for Samferdselsdepartementet og reiselivsstrategiene «Verdifulle opplevelser» i 2007 og «Destinasjon Norge» i 2012. Over 50 arkitekter, landskapsarkitekter og kunstnere er involvert og totalt budsjett for satsingen er rundt 3,9 milliarder kroner Målsettingen er å tilby veifarende bilturister 18 Nasjonale turistveier med en samlet lengde på ca. 2100 km innen 2023. Det overordnede og langsiktige målet er å bidra til å gjøre Norge til et attraktivt reisemål for å styrke næringsliv og bosetting i distriktene. Godkjente strekninger er profilert med en egen logo (turistveisymbolet). Symbolet er også hjemlet i de nye skiltforskriftene (vedtatt i 2005).
I 2012 fikk turistveiene arkitekturmagasinet Topos sin spesialpris for arkitekturen som brukes på kafébygg og utkikksposter.
Kriterier for valg av strekning
Kriteriene er viktige både for å kvalifisere mulige veistrekninger og utelukke uaktuelle strekninger. De er også grunnleggende både for utviklingen og forvaltningen av de nasjonale turistveiene
1) Veien skal gå gjennom landskap med unike natur, langs kyst og fjorder, fjell eller fosser. Variasjoner og kontraster vil være viktig for opplevelsen.
2) Selve kjøreturen skal være en god opplevelse. Langs en Nasjonal turistvei vil det ofte være spesielle attraksjoner og særegne naturopplevelser og kulturmiljø som vil bidra til å øke den totale reiseopplevelsen
3) Strekningen skal være et godt alternativ til hovedveiene. Kjøreturen blir dermed en avveksling fra å ferdes på hovedveinettet. Kravet kan fravikes dersom strekningen er viktig for å oppfylle målet og hensikten med de nasjonale turistveiene samlet sett.
Nye strekninger
Etter Vegdirektoratets vurderinger er det bare 15–25 strekninger som har potensial til å oppnå status som nasjonal turistvei i løpet av de neste 25 årene.
Konsekvenser
En forskningsrapport fra 2019 viser at reiselivsbedriftene langs de nasjonale turistvegene vokser mer enn tilsvarende bedrifter andre steder. Rapporten fokuserte særlig på Senja og Gaularfjellet.
Hernes kirke
Hernes kirke er en kirke konstruert i en rektangulær form, fra 1935 i Elverum kommune i Innlandet fylke.
Byggverket er i stein og har 250 plasser.
Paulos (patriark)
Patriark og katolikos Paulos av Etiopia (borgerlig navn Gebre Medhin Wolde Yohannes (født 3. november 1935 i Adwa, Etiopia, død 16. august 2012 i Addis Abeba ) var overhode for den etiopisk-ortodokse kirke. Han var den femte patriark av Etiopia og den 61. itsjege av St. Tekle Haimanots stol.
Paulos ble utnevnt til biskop i 1976, men ble kort tid etter arrestert sammen med patriark Tewophilos og tre andre biskoper. Derg-juntaen mistenkte kirkens ledelse for å ha hatt for tette kontakter med keiser Selassie, som var blitt styrtet to år tidligere. Mens Tewophilos ble skutt i fangenskap, ble Paulos satt fri i 1983.
Merkorios tilbakekalte imidlertid sin abdikasjon i sitt amerikanske eksil, slik at det var deler av diaspora-menighetene som betraktet Merkorios som rettmessig patriark, og Paulos som ikke-kanonisk.
ETOPS
ETOPS er et akronym for Extended-range Twin-engine Operational Performance Standards, en ICAO-regel som tillater tomotors passasjerfly å fly ruter som på et tidspunkt er lenger unna enn 60 minutters flytid fra nød- eller omdirigeringsflyplass med én motor ute av drift. ETOPS blir i luftfartskretser spøkefullt omtalt som «Engines Turn Or Passengers Swim», eller Hvis motorene ikke sviver må passasjerene svømme på norsk.
Denne regelen gjør det mulig for tomotors passasjerfly slik som Airbus A300, Airbus A310, Airbus A330, Boeing 757, Boeing 767, Boeing 777 å fly langdistanseruter som tidligere ikke var tillatt for tomotors fly. I motsetning til den populære oppfatningen har ETOPS ingen direkte sammenheng med vann, ei heller avstand over vann. Det henviser utelukkende til enmotors flytider mellom passende flyplasser, uten hensyn til hvorvidt slike flyplasser er avdelt av vann, ørken, polarområdet, periodisk stenging (f.eks. nattestid) av flyplasser etc.
ETOPS kan bli erstattet av et nyere system, LROPS, som er et akronym for Long Range Operational Performance Standards eller «Langdistanse Operative Ytelsesstandarder». Dette systemet vil gjelde for alle sivile passasjerfly, ikke bare tomotorsvariantene. Fly drevet av et lands myndigheter (inkludert militære fly) er unntatt for ETOPS. Fram til midten av 1980-tallet ble uttrykket EROPS (Extended Range OPerationS) brukt, før det ble erstattet av ETOPS.
Historie
Den første direkteflygingen over atlanterhavet ble foretatt i 1919 av John Alcock og Arthur Brown, i et tomotors Vickers Vimy. Kryssingen tok 16 timer. På grunn av upåliteligheten til datidens stempelmotorer ble langdistanseflyginger med tomotorsfly betraktet som svært risikabelt. Fire motorer ble sett på som en nødvendighet for langdistanseflygninger over åpent hav eller ugjestmilde områder på land.
I 1953 introduserte det amerikanske Federal Aviation Administration «60-minutters-regelen» for tomotorsfly. Denne regelen tilsa at flyleden til tomotors passasjerfly ikke skulle være lenger enn 60 minutters flytid fra en tilfredsstillende flyplass. Dette tvang disse flyene til å fly på kryss og tvers på enkelte ruter, og utelukket de samme flyene fullstendig fra andre ruter på grunn av manglende flyplasser underveis. Området som var utenfor dette 60-minutters-området ble omtalt som exclusion zone eller «utelukkingssonen» på norsk.
Erfaringer med tidlige jetmotorer
Erfaringer med tidlige jetmotorer, slik som Pratt & Whitney JT8D-serien fra 50- og 60-tallet, viste seg å ha langt høyere skyvekraft og pålitelighet enn noen av stempelmotorene fra denne tiden. Denne motoren ble på den tiden brukt i 2-motorsflyet Boeing 737 og 3-motorsflyet Boeing 727. På grunn av det utmerkede rullebladet ble 3-motorsfly unntatt fra 60-minuttersregelen. Dette banet veien for interkontinentale flygninger med 3-motors bredbuksfly slik som Lockheed Tristar og DC-10. Etter dette unntaket var det bare tomotors jetfly som var begrenset av 60-minuttersregelen.
Tidlige tomotors høy-bypass turbofan passasjerfly
Utenfor USA fulgte andre land ICAO-regelverket, som tillot 90 minutters omdirigeringstid. Dette ble utnyttet av Airbus som i 1974 lanserte Airbus A300 med høy-bypass turbofanmotorer, som var verdens første tomotors bredbukspassasjerfly. Flytypen var rundt 3/4 av størrelsen til DC-10 og Tristar og med en tilsvarende last over samme avstand var det billigere i drift enn disse.
Som et resultat av dette ble tomotors passasjerfly som A300, Boeing 737 og Boeing 767 svært populære alternativer til tre- og firemotorsfly.
Tidlig erfaring med ETOPS
All utviklingen rundt flyteknologi førte til at FAA og ICAO konkluderte med at det var trygt for et skikkelig designet tomotors passasjerfly å foreta interkontinentale transoseaniske flygninger. De påfølgende utstedte retningslinjene dannet grunnlaget for ETOPS-regelverket.
FAA var først ute med å godkjenne ETOPS-retningslinjene i 1985. De kom med detaljerte retningslinjer for hvilke betingelser som måtte være oppfylt for å tillate en 120-minutters omdirigeringstid, som er tilstrekkelig for transatlantiske flygninger. I dag danner ETOPS kjernen blant transatlantiske flygninger.
FAA ga den første ETOPS-autorisasjonen i mai 1985 til Trans World Airlines (TWA) for Boeing 767-ruten mellom St. Louis og Frankfurt am Main. Denne autorisasjonen tillot TWA å fly opp til 90 minutter unna den nærmeste flyplassen. Dette ble siden utvidet til 120 minutter etter en føderal evaluering av flyselskapets driftsprosedyrer.
Utvidelser av ETOPS
I 1988 utvidet FAA ETOPS-regelverket til å omfatte en utvidelse til en 180-minutters omdirigeringsperiode, som satte strenge tekniske og operative krav. Dette gjorde 95% av jordens overflate tilgjengelig for ETOPS-flygninger. Den første 180-minutters ETOPS-flygning ble utført i 1989. Dette regelverket ble påfølgende innført av Joint Aviation Authorities (JAA), ICAO og andre kontrollorganer rundt om i verden.
På denne måten ble Boeing 737-, Boeing 757- og Boeing 767-seriene, Airbus A300-600, Airbus A310-, Airbus A320- og Airbus A300-seriene godkjent for ETOPS-flygninger. Den suksessen ETOPS-fly som 767 og 777 fikk ga nådestøtet til de eldre tremotorsflyene slik som DC-10. Dette førte til slutt også til at Boeing avsluttet MD-11-programmet noen få år etter fusjonen med McDonnell Douglas, i tillegg til at de reduserte produksjonen av Boeing 747.
Luftveiene over Nord-Atlanteren er verdens mest trafikkerte oseaniske ruter. De fleste er beleilig nok dekket av ETOPS-120-regelverket, noe som gjør bruk av 180-minutters-regelen overflødig. Forøvrig så er mange av omdirigeringsflyplassene for Nord-Atlanteren hyppig utsatt for ekstreme værforhold, spesielt de på Island og Grønland, noe som gjør at disse er utilgjengelig for ETOPS-bruk. Ettersom 180-minutters-regelen er den øvre grensen for ETOPS har JAA gitt en 15% utvidelse til 120-minutters-regelen for å håndtere slike eventualiteter. Dette har ført til ETOPS-138 for å muliggjøre ETOPS-flygninger over Nord-Atlanteren når ekstreme værforhold fører til stengning av omdirigeringsflyplasser.
«Tidlig ETOPS»
ETOPS-regelverket tillater et passasjerfly å bli sertifisert for ETOPS-120 allerede når det første gang blir satt i drift. ETOPS-180 er kun mulig etter ett år med problemfri ETOPS-flygninger. Boeing overbeviste FAA at de kunne levere et fly med ETOPS-180 allerede ved driftstart. Denne prosessen kalles Early ETOPS eller «Tidlig ETOPS» på norsk. På grunn av dette var Boeing 777 det første fly som var sertifisert for ETOPS-180 allerede fra driftsstart.
Forøvrig så var JAA uenig med FAA i dette tilfellet og Boeing 777 fikk kun ETOPS-120-sertifisering i Europa fra starten. Europeiske flyselskap må vise til ett år med problemfri ETOPS-120-flygninger før de kan få ETOPS-180 for Boeing 777.
Unntak fra ETOPS
Privat jetfly er unntatt fra ETOPS av FAA, men omfattes av ETOPS-120-regelen innenfor JAA sin jurisdiksjon. Flere kommersielle flyruter er fremdeles utilgjengelige for tomotorsfly på grunn av ETOPS-regelverket. Disse er ruter som krysser den sydlige delen av Stillehavet (for eksempel Auckland–Santiago de Chile), sydlige deler av Det indiske hav (for eksempel Perth–Johannesburg) og Antarktis.
Utover ETOPS-180
Flyene som dette gjelder for må også ha tilstrekkelig brannslukningssystemer, oksygenforsyning for mannskap og passasjerer som er tilstrekkelig for å fortsette flygninger i marsjhøyde i tilfelle trykkfall i kabinen, og automatiske hjertestartere. Andre krav er uendret fra ETOPS-180. Siden fly enkelte ganger blir omdirigert av andre årsaker enn motorproblemer, krever regelen at det skal være mulig å støtte langdryge omdirigeringer til fjerntliggende og ugjestmilde områder. Reglene gjelder ikke for tre- eller firemotors fraktfly eller fly som ellers er unntatt fra ETOPS-begrensningene.
EASA skiller mellom tomotors (ETOPS) og fly med tre eller fire motorer. Regelverket som regulerer tre- eller firemotorsfly er dekket av LROPS-regelverket. LROPS vil kreve liknende regler med henblikk på nødoksygenforsyning og brannslukningsutstyr. EASA er forventet å godkjenne regler for ETOPS og LROPS i 2008.
ETOPS-klasser
Følgende klasser eksisterer under gjeldende regelverk i henhold til fly:
Godkjenning for ETOPS
ETOPS-godkjenning er en to-stegs prosess.
Det andre steget er at et selskap som utfører ETOPS-flygninger må få godkjenning for å utføre disse flygningene av luftfartsmyndighetene i landet selskapet hører hjemme. Dette kalles ETOPS operativ sertifisering og innbefatter overholdelse av ytterligere tekniske og mannskapsrelaterte krav i tillegg til de allerede eksisterende krav til teknikk og prosedyrer. Piloter og teknisk personell må være spesielt kvalifisert og ha fått opplæring for ETOPS. Et flyselskap med omfattende erfaring rundt langdistanseflygninger kan bli tildelt ETOPS operativ sertifisering umiddelbart, mens andre må demonstrere at de er kvalifisert gjennom en rekke med ETOPS-godkjenningsflygninger.
Det drives kontinuerlig overvåking av både typegodkjenningsholderne og de relaterte flyselskapene. Enhver teknisk hendelse som skjer under en ETOPS-flygning må registreres. Fra data som blir innsamlet globalt måles påliteligheten av de spesifikke kombinasjonene av flytype og motor, og statistikk på dette publiseres. Måltallene må være innenfor rammene av typegodkjenningen. Dersom dataene som innsamles ikke tilfredsstiller typegodkjenningen kan dette føre til nedgradering fra for eksempel ETOPS-180 til ETOPS-120. I verste fall kan type-sertifikatholderen eller flyselskapet miste tillatelsen for ETOPS-flygninger.
Northampton bispedømme
Northampton bispedømme er et katolsk bispedømme i England. Det har sete i Northampton, og dekker Bedfordshire, Buckinghamshire, Northamptonshire og den delen av Berkshire som ligger nord for Themsen.
Det ble opprettet i 1840 som Det apostoliske vikariat Midland District of England, med et territorium på 5532 km² tatt fra Det apostoliske vikariat England. Opphøyelsen til bispedømme skjedde i 1850.
Netanya
Netanya (hebraisk: – Netanya) er en by i Sentraldistriktet i Israel, og viktigste by i regionen Sharon. Byen ligger ved Middelhavet ca. 30 kilometer nord for Tel Aviv. Byens befolkning var på 173 800 i 2006, og det er forventet at den når 350 000 innen 2020.
Den er en av de viktigste feriebyene i Israel med fine strender, behagelig klima, eksklusive hoteller, restauranter, nattklubber, kaféer, butikker, et blomstrende natteliv med liv og glade dager og en avslappet atmosfære. Byen har derfor i mange år vært et populært feriested med mange turister.
I 1933 ble det første diamantsliperiet grunnlagt i byen og etter hvert utviklet Netanya seg til et sentrum for Israels diamantindustri med mange diamantsliperier og -sentra. Diamanter er en av Israels største import- og eksportartikler og landet har i mange år vært verdens største eksportør av slepne diamanter. I byens utkant ligger der flere industriområder med bl.a. støperier, garverier, bryggerier og maskin- og ingeniørvirksomheter. Jernbanestasjonen ligger ved banen mellom Tel Aviv og Nahariya.
Byen, som er oppkalt etter Nathan Strauss, ble grunnlagt i 1928–1929 som et landbrukssamfunn med sitrusplantasjer. Den fruktbare Sharonsletten på Israels sentrale kystområde er et frodig sitrusland med mange plantasjer og dyrking av alle sorter sitrusfrukt.
Byens høyeste tårn er boligblokken Sea Opera 2.
Sport
Det er tre fotballag i Netanya, det største er Maccabi Netanya, og den største lokale rivalen er Beitar Nes Tubruk. Det tredje er Maccabi HaSharon, selv om laget ligger i 6. divisjon i Liga Gimel. Elitzur Netanya representerer byen i 2. divisjon i israelsk basketball. I baseball er byen representert av Netanya Tigers i Den israelske baseballigaen. Som en del av «Netanya – sportens by»-programmet ble strandfotballstadionet bygd og huser i dag israelsk mesterskap og internasjonale «diamant-turnering»-spillene.
I tillegg har Maccabi Netanya også en bokse- og fekteklubb, mens det er en judo- og gymnastikklubb i Hapoel Netanya.
Netanya er også senteret for paragliding i Israel. De moderate klippene samt vind gjør stedet ideelt for sikker og underholdende paragliding.
Poloniprisen
Poloniprisen (svensk: Polonipriset) ble innstiftet til minne om Helena Poloni (Ingegerd Stadener) og ble utdelt av tidsskriftet Jury 1998-2001 til kvinnelige, svenske krimforfattere.
Ca Mau (provins)
Ca Mau vietnamesisk Cà Mau) er en provins helt ytterst på Vietnams sørspiss. Den grenser i nord til provinsene Kien Giang og Bac Lieu. I det øvrige ligger den ut mot Siambukten og Sørkinahavet, og har en kystlinje på 254 km.
Provinsen har 1 158 000 innbyggere, og inngår i den administrative region Dong Bang Song Cuu Long. Provinshovedstaden Ca Mau hadde i 2004 107,400 innbyggere.
Kanaler og elver spiller en viktig rolle i økonomien, både for matproduksjon og transport. Hovednæringsveiene er landbruk, aquakultur, fiskerier, og matforedlingsindustrier.
Provinsen har foruten sin hovedstad åtte distrikter:
Dagsnytt 18
Dagsnytt 18, også skrevet Dagsnytt Atten, er et norsk nyhets- og debattprogram som har gått på NRK Radio siden 1990. Programmet er en del av Dagsnytt-redaksjonens magasinavdeling. Det sendes på radiokanalen NRK P2 og NRK Nyheter, samt på TV-kanalen NRK1. Programmet sendes alle hverdager mellom klokka 18.00 og 19.00.
De debattantene og intervjuobjekter som deltar i Dagsnytt 18 er oftest politikere, organisasjonsledere, journalister, skribenter og kommentatorer. De fleste sakene som tas opp følger opp eller utdyper saker som allerede er omtalt i media.
På Twitter refereres det ofte til debatter på Dagsnytt 18 med emneknaggen #Dax18.
Historikk
Programmet ble lansert i 1990 under navnet Atten Tretti, og gikk innlysende nok mellom kl 18.30 og 19.30. Men da Dagsrevyen i 1992 bestemte seg for å flytte sitt sendetidspunkt fra 19.30 til 19.00 valgte Atten Tretti-redaksjonen å flytte sitt program til kl 18.00 og dermed endret de navnet til Dagsnytt Atten.
Dagsnytt 18 er et radioprogram, men i 2007 ble det montert TV-kameraer som viser programleder og gjester i studio. Den TV-sendte utgaven av programmet begynte som svært enkle fjernsynssendinger fra radiostudio, direktesendt på NRK2, men fra 18. mars 2019 fikk programmet nytt studio, bedre tilpasset sendinger på TV. Fra mars 2020 ble TV-sendingene flyttet til NRK1. Selv om programmet opprinnelig er et radioprogram, har TV-sendingene større publikum enn radioprogrammet, med henholdsvis 100,000 TV-seere og cirka 60,000 lyttere av radiosendingene (2015).
For programmet har Fredrik Solvang blitt nominert til Gullruten 2017 i klassen beste mannlige programleder mens Sigrid Sollund ble nominert til Gullruten 2021 i klassen beste programleder -nyhet, sport eller aktualitet.
Kristian Trægde
Kristian Trægde (født 29. juni 1915, død 13. februar 2006) var en norsk meteorolog og værmelder. Han var fra øya Hille utenfor Mandal.
Trægde var ansatt som statsmeteorolog ved Meteorologisk institutt fra 1962-1980. Han var en av de første meteorologer på fjernsyn i Norge. Etter hvert deltok han også i flere underholdningsprogrammer på NRK. Trægde var i 1981 programleder for Klart det går! på NRK fjernsynet. Han var en populær TV-kjendis, og med sitt sjarmerende smil ble han på mange måter et symbol på «det blide sørland».
Aleksandr Tsjervjakov
Aleksandr Grigorjevitsj Tsjervjakov (russisk: Александр Григорьевич Червяков; belarusisk: Аляксандр Рыгоравіч Чарвякоў [Aljaksandr Ryhoravitsj Tsjarvjakow] født, død 16. juni 1937) var en sovjetisk politiker. Han var blant grunnleggerne av Kommunistpartiet i Belarus.
Han var en av fire formenn av det øverste sovjets presidium (delt presidentskap) under dannelsen av Sovjetunionen, og hadde dette embedet inntil han begikk selvmord den 16. juni 1937.
National Institute of Polar Research
National Institute of Polar Research (国立極地研究所) (forkortet NIPR) er en japansk forskningsorganisasjon med forskningsstasjoner i Antarktis og Ny-Ålesund på Svalbard. NIPR ble etablert 29. september 1973, har 149 ansatte og har sitt hovedkontor i Tokyo.
Forskningsstasjoner i Antarktis:
Hal Fowler
Hal Fowler (født 12. januar 1927, død 7. november 2000) var en amerikansk pokerspiller. han blir sett på som den første amatøren som vant WSOP. Til tross for at han var relativt ukjent gikk han til topps i World Series of Poker i 1979. På et tidspunkt var han nede i $ 2 000 sjetonger (av totalt $ 500 000) på et finalebord som inkluderte bla. Johnny Moss, Bobby Baldwin, og flere andre kjent pokerpersonligheter. Hans seier blir ofte omtalt som den største overraskelsen i WSOPs historie.
Nordskogbygda kirke
Byggverket er i tømmer og har 250 plasser. Det er også et gravkapell ved kirken.
Julius Jia Zhiguo
Julius Jia Zhiguo (født 5. juni 1934 i Kina) er katolsk undergrunnsbiskop av bispedømmet Zhengding i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina.
Biografi
Han ble bispeviet i februar 1981. Han var en av de tre første som ble hemmelig bispeviet av den kinesiske undergrunnskatolisismes leder, biskop Joseph Fan Xueyan, i 1981. De to andre var biskop Zhou Shanfu av Yixian (i Hebei) og biskop Casimirus Wang Milu av Tianshui (i Gansu).
Den 12. desember samme år sendte kardinal Agnelo Rossi, den daværende prefekt for Vatikanets kongregasjon for troens utbredelse, et brev som instruerte at biskop Fan Xueyang hadde pavens godkjenning med å fortsette med å gjøre dette. Det het i brevet at paven (Johannes Paul II), for ikke å la Kinas «martyrkristenhet» lide under mangelen av «legitime overhyrder», og gitt at det «for Den Hellige Stol var umulig å sørge for dette direkte», hadde besluttet å bemyndige «de legitime biskoper lojale til de Hellige Stol» å «foreta de tiltak som er nødvendige for katolikkenes åndelige vel, for «hele Kirken som lever i denne republikk», inklusive det «å velge og ordinere sine egne koadjutorbiskoper» eller biskoper av nærliggende bispedømmer som står uten legitime overhyrder (brev til msgr. Paolo Giglio, chargé d’affaires ved det apostoliske nuntiatur i Taipeh).
Fajzulla Khodzjajev
Fajzulla Ubajdullajevitsj Khodzjajev (russisk: Файзулла Убайдуллаевич Ходжаев, usbekisk: Fayzulla Ubaydulloyevich Xo‘jayev, persisk: فائض الله خؤاجه, født 1896 i Bukhara, død mars 1938) var en usbekisk politiker og president av Sovjetunionen.
Julius Jia Zhiguo
Biografi
Gitt denne godkjenningen ordinerte deretter biskop Fan enda flere biskoper for den katolske «undergrunnskirke», og disse i sin tur ordinerte også nye. Også biskop Jia var med på dette.
Hans bispedømme Zhengding er av myndighetene og i «den åpne kirke» blitt reorganisert slik at det nå offisielt har bispesete i provinsen Hebeis hovedstad Shijiazhuang og har fått nevn etter det nye bispesetet. Men undergrunnskirken forholder seg ikke til de nye strukturene. Biskop Jia har hele tiden hatt sitt hovedkvareter i landsbyen Wuqiu i Jinzhou (tidligere fylket Jinxian).Politiet bygde i april 2008 et lite hus utenfor hans katedral for lettere å kunne holde ham under kontinuerlig oppsyn.
Fajzulla Khodzjajev
I 1916 ble han medlem av den pan-tyrkiske bevegelsen Jadid, og stiftet det Unge Bokharas Parti ved hjelp av penger fra sin far. Etter den russiske revolusjon inviterte dette partiet bolsjevikene i Tasjkent til å overta makten i Bukhara gjennom revolt i 1917.
Julius Jia Zhiguo
Biografi
Biskop Jia var fra første stund svært aktiv i sin sjelesorg blant undergrunnskatolikker, som i provinsen Hebei antas å ha vært langt mer tallrike enn de katolikker som lot seg betjene av geistlige tilknyttet «den åpne kirke». Biskop Jia har vært arrestert en rekke ganger og holdt i kortere eller lengre fangenskapsperioder, ofte flere ganger hvert år, gjerne i forbindelse med nasjonale minnedager eller viktige utenlandske dignitærers kinabesøk, under hele sin bispetid fra 1980-årene og til tiden etter de olympiske sommerleker 2008. Han har nå sterkt svekket helse. Den 30. mars 2009 ble han arrestert på nytt, og løslatt igjen den 7. juli 2010.
Fajzulla Khodzjajev
Invasjonen mislyktes og Khodzjajev flyktet til Tasjkent. I september 1920 vendte han tilbake til Bukhara etter at emiren av Bukhara hadde flyktet. Der ble han utnevnt til formann av Bukharas SSR, og unngikk såvidt å bli henrettet av den osmanske hærføreren İsmail Enver under Basmachi-revolten.
Julius Jia Zhiguo
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Fajzulla Khodzjajev
Etter reorganiseringen av sovjetrepublikkene i Sentral Asia, og den påfølgende forfølgelse av mistenkte usbekiske nasjonalister i årene 1923−1924, ble Khodzhajev utnevnt til formann av den Usbekiske SSR og var en del av Sovjetunionens kollektive presidentskap.
Khodzjajev var likevel motstander av Josef Stalins diktatoriske lederstil, spesielt i spørsmål som angikk produksjonen av bomull.
Der er svært få monumenter igjen av ham i det moderne Usbekistan, og selv om farens hus i Bukhara er bevart som et historisk monument, bærer det tittelen «Hjemmet til en rik lokal handelsmann», uten å nevne Khodzhajev.
Marit Strømøy
Marit Strømøy (født 25. september 1976 i Sandefjord) er en norsk sanger og båtrace-fører bosatt i Sandefjord. Hun er gift med Andrea Colombo og driver båtsportteamet Strømøy Racing.
Hun er også trener til norgesmesteren Live Gulbrandsen.
Musikk-karrière
Strømøy begynte som ung å spille piano, og etter hvert begynte hun på musikkskolen i Sandefjord. Sang tok senere over. Hun har deltatt to ganger i Melodi Grand Prix, i 2005 i gruppa Blissed, og i 2006 som soloartist. Hun har arbeidet i flere år for Wallmans Salonger innen sang og underholdning, og har over 1 000 show bak seg.
Båtrace
Strømøy fokuserer nå sportslig kun på Formel 1 og er med å kjemper helt i toppen. I Portugal i 2011 var hun første kvinne til å vinne kvalifiseringen til løpet i en F1 VM-runde, og fikk beste startposisjon på bryggen. Men i løpet ble det en tandem-flip sammen med Shaun Torrente. I 2019 kom hun på pallen sammenlagt etter endt sesong, og hentet derved sin første VM medalje i Formel 1.
Marit har også verv i det internasjonale forbundet UIM (Union Internationale Motonautica), hvor hun leder utøverkomiteen (Athletes Committee) for rundbane.
Ann-Mari Tollefsen
Tollefsen vant NM på skøyter, sprint i 1980. Hun tok sølv i 1979 og bronse i 1981 både i NM på skøyter, sprint og NM på skøyter, allround. Hun kom på 24.-plass i VM på skøyter, sprint i 1979, og på 18.-plass i EM på skøyter 1981, damer. Hun deltok også i VM sprint i West Allis i 1980 og VM allround Sainte-Foy (Quebec), Canada i 1981, der hun fikk 20.-plass.
13.-plass er det beste enkeltresultat i internasjonale mesterskap, det fikk hun på 1,000 meter i Allround-VM 1981.
I senior NM i landeveissykling fikk Tollefsen sølv i 1974.
Åkreelva
Åkreelva er en elv i Kjosen, øst i Drangedal kommune i Telemark. Den har sitt utspring i Våletjern, og munner ut i Åkrevatnet, ca. 1,5 km. lenger nede.
Systemet drenerer øverste del av det nordøstlige Drangedal, og er en del av Kragerøvassdraget.
Sør-Koreas administrative enheter
Sør-Koreas administrative enheter refererer til dagens administrative inndeling av Sør-Korea.
Selv om formene for administrativ oppdeling av landet har endret seg vesentlig opp igjennom årene er det grunnleggende systemet fremdeles i bruk, etter at det ble etablert av Kong Gojong i 1895. Et lignende system benyttes i Nord-Korea.
Administrativt hirearki
Koreansk terminologi etter den offisielle romaniseringen, hangul og hanja, samt forsøk på norsk tilrettelegging.
Primær inndeling
Øverst i det administrative hierarkiet er «Teukbyeolsi» (Seoul), «Gwangyeoksi» (Busan, Daegu, Incheon, Gwangju, Daejeon og Ulsan), «Teukbyeoljachido» (Jeju) og «Do» (Gyeonggi, Gangwon, Nord-Chungcheong, Sør-Chungcheong, Nord-Jeolla, Sør-Jeolla, Nord-Gyeongsang, Sør-Gyeongsang). 1. juli 2012 fikk Sejong by samme status («Teukbyeol-jachisi»).
Seoul deles inn i «Gu» som igjen inndeles i «Dong». Blant storbyene inndeles Gwangju og Daejeon i «Gu», deretter «Dong», mens de øvrige inndeles både i bypregede «Gu» og mer landlige «Gun». «Gu» inndeles videre i «Dong», mens «Gun» inndeles i «Eup» og «Myeon» og deretter «Ri».
Provinsene deles inn i «Si» og «Gun» avhengig av disses folketall.
Gu («bydel»; 구; 區)
De fleste storbyene inndeles i «Gu» (og deretter «Dong»), men Busan, Daegu, Incheon og Ulsan har også de mer landligpregede områdene «Gun».
Byer med en befolkning under 500 000 deles ikke inn i «Gu», men direkte i «Dong». «Gu» håndterer mange av oppgavene som er håndtert av en byadministrasjon i andre land. «Gu» i Suwon, Cheongju og Jeonju har imidlertid mindre makt enn tilsvarende i Seoul og andre storbyer.
Si («by»; 시; 市) og Gun («fylke»; 군; 郡)
Enkelte storbyer (Busan, Daegu, Incheon og Ulsan) inndeles i «Gun», mens provinsenes inndeling videre er avhengig av folketallet; «Si» har flere enn 150.000 innbyggere, «Gun» har færre. «Gun» blir «Si» når folketallet passerer 150.000 (med unntak av Busans Gijang), og har et mer landlig preg enn både «Si» og «Gu». «Si» inndeles i «Dong», mens «Gun» inndeles i «Eup» eller «Myeon», og deretter «Ri».
Byer med en befolkning over 500 000 (for eksempel Suwon, Cheongju og Jeonju) deles inn i «Gu» (unntak Hwaseong og Namyangju), deretter «Dong», om folketallet er mellom 150.000 og 500.000 skjer inndelingen direkte i «Dong».
Eup («småby»; 읍; 邑) og Myeon («distrikt»; 면; 面)
«Gun» og «Si» med færre enn 500.000 innbyggere inndeles i bypregede «Eup» og mer landlige «Myeon». Hovedbyen eller byene i et «Gun» er «Eup» som inndeles i «Ri». For å etablere en «Eup» trengs det minst 20 000 innbyggere, færre innbyggere gir status som «Myeon». «Myeon» blir igjen inndelt i «Ri», som har en minimumsbefolkning på 6 000.
Dong («bydel»; 동; 洞)
«Dong» er den primære inndelingen av «Gu» og av «Si» som ikke er inndelt i «Gu». «Dong» er den minste administrative enheten i en bys administrasjon og har sitt eget kontor og stab og omfatter som oftest ikke mer enn noen kvartaler. Noen befolkningsrike «Dong» blir likevel oppdelt i flere administrative «Dong» som skilles ad ved nummereringen (for eksempel Myeongjang 1-dong og Myeongjang 2-dong), også administrative dong har egen stab og administrasjon.