cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Spartas historie
5. århundre f.Kr.
Innen slaget ved Plataiai (479 f.Kr.) som ble vunnet av den spartanske generalen Pausanias og hovedsakelig avgjort av standhaftigheten til spartanske styrker, fikk staten delvis tilbake prestisjen, men bare med tanke på operasjoner på land. Seieren i slaget ved Mykale som ble vunnet samme år, ble sikret av den forente greske marinen, og erobringen av Sestos som fulgte, skyldtes athenerne, peloponneserne hadde returnert hjem før beleiringen var begynt.
Jordløpere
Utseende
Slekten Cychrus er nærmest pæreformet, hodet og munndelene er forlengede.
Spartas historie
5. århundre f.Kr.
Sparta følte at det var nødvendig å gjøre et forsøk på å ta tilbake sin posisjon, og Pausanias, seierherren fra Plataea, ble sendt ut som admiral for den greske flåten. Men selv om han hadde suksess, fremmedgjorde hans overbærende og despotiske oppførsel og mistanken om at han la intriger med den persiske kongen, sympatiene til de som var under hans kommando. Han ble kalt tilbake av eforene, og hans etterfølger Dorcis var en svak mann som tillot overføringen av hegemoniet fra Sparta til Athen uten å gjøre motstand. Ved å trekke Sparta og hennes peloponnesiske allierte fra flåten, ble byttene og æren i perserkrigene overlatt til Athen som selv om hun såvidt var den ledende staten i en konføderasjon av frie allierte, snart begynte å gjøre seg til herskerinne i et imperium.
Nubafjellene
Nubafjella er en fjellkjede i Kordofan, en region i Sudan. Fjellene er mellom 500 og 1325 meter høye, og dekker et område på rundt 6 200 km².
Klima
Klimaet i fjellene er tørt, men de er fruktbare sammenlignet med det omkringliggende området. Det faller mellom 400 og 800 millimeter regn i året, slik at det kan dyrkes mat og kan nyttes som beiteområde. Regntiden varer fra midten av mai til midten av oktober.
Det er nesten ingen veier i fjellområdet, så de fleste landsbyene kan bare nås til fots på eldgamle stier.
Folk
Innbyggerne i Nubafjellene hører til mange ulike folkegrupper med ulik språk og kultur. De blir gjerne omtalt som «nubafolk», men denne benevnelsen brukes også om nubaýer, de «svarte» eller urfolkene i fjellene. De ulike folkegruppene lever om hverandre, og det er ikke uvanlig med blandingsekteskap.
Islam er hovedreligionen og arabisk det vanligste språket, som blir brukt som lingua franca i området. Også kordofanske språk blir brukt.
Spartas historie
5. århundre f.Kr.
Sparta gjorde ingenting for å forhindre dette. Hennes interesser og Athens interesser krasjet ikke direkte, for Athen inkluderte bare øyene i Egeerhavet og byene på nord og østkystene i sitt imperium. Disse lå utenfor Spartas politiske horisont, Athen blandet seg ikke i Peloponnes. Videre var Spartas oppmerksomhet på dette tidspunktet med problemer nærmere hjemmet. Pausanias' komplott involverte ikke bare den persiske kongen, men de lakoniske helotene. Opprøret til Tegea (rundt 473-471 f.Kr.) som ble enda mer alvorlig av deltagelsen til Argos, jordskjelvet som i 464 rystet Sparta og opprøret til de messenianske helotene som fulgte umiddelbart var alle alvorlige problemer. Men der var en voksende fremmedgjøring fra Athen som i lengden endte med et åpent brudd. Den fornærmende avvisningen av en stor styrke med athenske tropper som hadde kommet under Kimon for å hjelpe spartanerne i beleiringen av den messenianske festningen Ithmos, konsumeringen av det attiske demokratiet under Efialtes og Perikles og alliansen mellom Athen og Argos som på denne tiden også ble demokratisk som sammen med andre årsaker førte til splittelse mellom athenerne og det peloponnesiske forbund.
I den første peloponneserkrigen gjorde Sparta lite annet enn å hjelpe til med å påføre athenerne et nederlag i slaget ved Tanagra i 457 f.Kr. Etter dette slaget inngikk de en våpenstillstand som gav athenerne en mulighet til å ta hevn over boeotierne i slaget ved Oenofyta, annektere Boeotia, Fokis og Lokris og underkue Egina. Krigen sluttet i 449 f.Kr. med en fem år lang våpenstillstand, men etter at Athen mistet sitt imperium på fastlandet gjennom slaget ved Koronea og opprøret til Megara ble en tretti år lang fredstid inngått, antagelig i løpet av vinteren 446-445 f.Kr. Gjennom denne fredsavtalen måtte Athen oppgi Troizina, Achaia og de to megariske havnene Nisaea og Pegae, men ellers ble status quo opprettholdt.
Nubafjellene
Historie
Fra midten av 1980-åra til undertegningen av våpenhvileavtalen har området vært hard rammet av borgerkrigene i Sudan. Befolkningen i området har hovedsakelig støttet Sør-Sudans frigjøringshær. Området har vært under direkte styre av sentralmyndighetene i Khartoum, og Naivasha-avtalen ga ikke området anledning til å bestemme sin fremtidige status gjennom deltakelse i Folkeavstemningen om uavhengighet i Sør-Sudan. Det skal i stedet holdes «folkelige konsultasjoner» for å avgjøre spørsmålet, sammen med hele regionen Kordofan.
Spartas historie
5. århundre f.Kr.
En ny konflikt, den store peloponneserkrigen, brøt ut i 431 f.Kr. Denne kan i en viss grad bli regnet som en konflikt mellom jonere og dorere. Kan kan med større sannhet kalles en kamp mellom de demokratiske og oligarkiske styreprinsippene, men i bunnen av dens årsak lå hverken rase eller forfatning, men økonomi.
Det maritime overherredømmet til Athen ble brukt til økonomiske formål, og viktige medlemmer i det peloponnesiske forbundet viss rikdom stort sett skyldtes handel, hovedsakelig Korint, Megara, Sikyon og Epidauros ble sakte, men sikkert knust. Det materielle Sparta må ha vært nesten upåvirket, men hun ble tvunget til å handle av presset fra hennes allierte og av nødvendighetene som ble pålagt henne som leder av forbundet. Men hun utførte ikke krigen særlig energisk. Hennes operasjoner var begrenset til en årlig utflukt til Attika, og da en styrke med spartanere ble tatt i 425 f.Kr. av athenerne ved Pylos, var hun klar, til og med ivrig etter, å avslutte krigen under fornuftige betingelser. Nikiasfreden som i 421 f.Kr avsluttet første fase av krigen hadde betingelser som var mer til fordel for Sparta enn Athen og skyldtes nesten alene energien og innsikten til et spartansk individ, Brasidas, og det katastrofale forsøket til Athen på å ta tilbake sitt tapte landimperium.
Den endelige suksessen til Sparta og erobringen av Athen i 405 f.Kr. skyldtes Alkibiades' forræderi. Han fikk staten til å sende Gyllipos for å gjennomføre forsvaret av Siracusa, befeste Dekelea i det nordlige Attika og å adoptere en energisk politikk med å støtte athenske allierte i opprør. Manglende midler ville ha blitt fatale for den spartanske marine krigføringen, men Persia intervenerte og stilte store midler til rådighet. Spartanernes lykke kulminerte i at de hadde en admiral som var grenseløst energisk og som hadde en betydelig militær evne, Lysander, som mye av Spartas suksess tillegges.
4. århundre f.Kr.
Athens fall gjorde at Sparta igjen hadde overherredømmet i den greske verden og viste klart dets dårlige evne til å styre. Overalt ble demokrati erstattet av et lakonisk oligarki som vanligvis bestod av ti menn under en harmost eller guvernør som hadde avlagt ed til spartanske interesser, og selv i Lakonia førte det trange og egoistiske spartanske styret til en alvorlig konspirasjon. Under det energiske styret til Agesilaus, så det i en kort tid ut til at Sparta skulle følge en hellensk politikk og fortsette krigen mot Persia. Men problemer brøt snart ut i Hellas, Agesilaos II ble kalt tilbake fra Lilleasia og hans handlinger og suksesser ble uten resultat.
Marineaktiviteten som Sparta viste under de avsluttende årene av den peloponnesiske krigen avtok da de persiske subsidiene ble trukket tilbake, og de ambisiøse prosjektene til Lysander førte til at han falt i unåde, noe som ble fulgt av hans død ved Haliartos i 395 f.Kr. Året etter ble den spartanske marinen under Peisander, Agesilaus' svigerbror, beseiret utenfor Knidos av den persiske flåten under Konon og Farnabasos. I fremtiden sluttet Sparta å være en maritim makt.
I mellomtiden vokste opposisjonen til Sparta i Hellas seg mektig. Selv om Agesilaus lå litt bedre ann ved Koronea enn boeotianerne og spartanerne beholdt sin posisjon ved Korint, følte de at det likevel var nødvendig å kvitte seg med den persiske fiendtligheten og om mulig bruke den persiske makten til å styrke sin egen posisjon hjemme. Derfor inngikk de den ydmykende Antalkidasfreden med Artaxerxes II (387 f.Kr.) der de overgav de greske byene langs kysten av Lilleasia og Kypros til kongenes konge, og stipulerte uavhengigheten til alle andre greske byer. Denne siste klausulen førte til en lang krig med Theben som nektet å anerkjenne uavhengigheten til de boeotiske byene som var under deres hegemoni. Kadmeia, festningen i Theben, ble forrådt og tatt av Foebidas i 382 f.Kr. og holdt av spartanerne frem til 379 f.Kr.
Enda viktigere var spartanernes knusing av det olynthiske forbundet som kunne ha klart å holde veksten til den makedonske makten i sjakk. I 371 f.Kr. ble det sammenkalt til en ny fredskonferanse i Sparta for å ratifisere Kalliasfreden. Igjen nektet thebanerne å avstå sitt boeotiske hegemoni, og de spartanske forsøket på løsning endte i nederlaget til den spartanske hæren i slaget ved Leuktra og dødsfallet til dets leder, kong Kleombrotos. Resultatet av slaget var at overherredømmet ble overført fra Sparta til Theben.
I løpet av tre felttog til Peloponnes utført av Epaminondas, den største soldaten og statsmannen Theben noen gang hadde, ble Sparta svekket gjennom tapet av Messenia som fikk sin uavhengige posisjon tilbake med den nylig bygde Messeneas som sin hovedstad og ved grunnleggelsen av Megapolis som hovedstad i Arkadia. Den invaderende hæren kom seg til og med inn i Lakonia og la den sørlige delen øde. Men motet og roen til Agesilaus reddet selve Sparta fra angrep. I Epaminondas sitt fjerde felttog var Sparta igjen nær å bli erobret, men igjen ble faren avverget i siste liten. Thebanerne, sammen med arkaderne, messenianerne og argeioiene, seiret ved Mantinea (362 f.Kr.) mot de samlede mantineiske, athenske og spartanske styrkene, men Epaminondas' død i slaget mer enn motbalanserte den thebanske seieren og førte til deres raske sammenbrudd i sitt herredømme.
Men Sparta hadde hverken mennene eller pengene til å gjenopprette sin posisjon, og den fortsatte eksistensen på hennes grenser til det uavhengige Messenia og Arkadia holdt henne i konstant frykt for egen sikkerhet. Hun sluttet seg i 353 f.Kr. til Athen og Akaea for å forhindre Filip II av Makedonia i å passere Thermopylene og gå inn i Fokis, men utenom dette deltok ikke Sparta i kampen om Hellas med den nye makten som hadde angrepet hennes nordlige grenser. Ingen spartanere kjempet på slettene ved Chaeronea.
Men etter slaget nektet Sparta å underlegge seg Filip frivillig og ble tvunget til dette ved ødeleggelsen av Lakonia og overføringen av visse grensedistrikter til nabostatene Argos, Arkadia og Messenia. Under fraværet til Aleksander den store i øst gjorde Agis III opprør, men det ble knust av Antipatros. Et lignende forsøk på å kaste av seg det makedonske åk ble utført av Arkidamus IV i den problemfylte perioden som fulgte Aleksanders død, men dette ble forhindret av Demetrios Poliorketes i 294 f.Kr.
3. århundre f.Kr.
22 år senere ble byen angrepet av en enorm styrke under Pyrrhos, men spartansk mot var ikke utdødd og den store fienden ble slått tilbake, selv kvinnene tok del i forsvaret av byen. Rundt 244 f.Kr. overkjørte en aetolisk hær Lakonia, gjorde ubotelig skade og tok med seg, ble det sagt, 50 000 fanger.
Men det sosiale forfallet innenfor staten var hardere å kjempe mot en fiender utenfra. Griskhet, luksus og den voldsomme ulikheten i distribueringen av rikdom truet med å føre staten mot et raskt fall dersom det ikke ble funnet en kur. Agis IV og Kleomenes III gjorde et heroisk forsøk uten å ta hensyn til sin egen fordel på slutten av det 3. århundre for å forbedre forholdene ved redistribuering av land, en utvidelse av borgerstanden og restaurering av den gamle intense treningen og det enkle livet. Men forfallet var for dyptgående til å bli reparert gjennom disse grepene. Agis ble myrdet, og reformene til Kleomenes ser ikke ut til å ha hatt permanent effekt.
Styret til Kleomenes ble også preget av et bestemt forsøk på å ta seg av den økende makten til det akhaiske forbund og å ta tilbake Spartas lenge tapte herredømme i Peloponnes, og til og med i Hellas. Slaget ved Sellasia (222 f.Kr.) hvor Kleomenes ble beseiret av akaeerne og Antigonus III Doson av Makedonia og kongens død som skjedde kort tid etterpå i Egypt, satte en stopper for dette håpet. Det samme styret innførte også en viktig endring i forfatningen. Et styre av patroner erstattet eforene viss makt hadde blitt nesten despotisk og funksjonene til Gerousia ble begrenset. Men disse tiltakene ble omgjort av Antigonus. det var ikke lenge etterpå at den dobbelte kongemakten opphørte og Sparta fikk en rekke grusomme og griske tyranner, Lykurg, Makanidas som ble drept av Filopoemen og Nabis som var lite bedre enn en røverhøvding dersom vi skal stole på beretningene til Polybios og Livius. Nabis holdt Sparta ved hjelp av ekstrem ondskap og undertrykkelse og brukte leiesoldater i stor grad i sine kriger.
Romas intervensjon
En energisk kamp ble opprettholdt med det arkaiske forbundet og med Makedonia frem til romerne, etter avslutningen av deres krig med Filip V, sendte en hær inn i Lakonia under Titus Quinctius Flamininus. Nabis ble tvunget til å kapitulere, evakuerte alle sine områder utenfor Lakonia, overgav de lakoniske havnene og sin marine og betalte en skadeerstatning på 500 talenter (Livius xxxiv. 33–43). Da romerne dro, lyktes han i å ta tilbake Gytium, til tross for et forsøk på å komme den til unnsetning fra arkaere under Filopoemen, men i en trefning led han et knusende nederlag for generalen som i tretti dager plyndret Lakonia uten motstand.
Nabis ble myrdet i 192 f.Kr., og Sparta ble tvunget av Filopoemien til å innrullere seg som medlem av det achaiske forbund. Dette førte til kronisk uorden og krangler som førte til en bevæpnet intervensjon av arkaerne som tvang spartanerne til å underlegge seg fjerningen av deres bymurer, oppløsningen av sine leietroppe, tilbakekalle alle eksilerte, oppgivelsen av den gamle lykurgiske forfatningen og adopteringen av de achaiske lovene og institusjonene (188 f.Kr.) Igjen og igjen var forholdet mellom spartanerne og det achaiske forbundet temaet for diskusjoner i det romerske senatet eller for utsendelse av romerske utsendinger til Hellas, men ingen avgjørende intervensjon fant sted før en ny krangel om Spartas posisjon i forbundet førte til en beslutning av romerne om at Sparta, Korint, Argos, arkadiske Orkomenos og Heraklea på Kreta skulle fjernes fra den. Dette resulterte i et åpent brudd mellom forbundet og Roma, og etter at Korint ble erobret i 146 f.Kr. ble forbundet oppløst og Hellas annektert til den romerske provinsen Makedonia.
For Sparta hadde den lange epoken med krig og interne stridigheter tatt slutt, og en periode med fred og fornyet fremgangstid tok dens sted som det ble bevitnet på tallrike omfattende inskripsjoner som tilhørte denne perioden. Som en alliert by var den unntatt fra direkte skattlegging, men påkrevd å delta ved anledninger med «frivillige» gaver til romerske generaler. Politisk ambisjon ble begrenset til byområdet noe som kulminerte i embetene nomofylax, efor og patronomus. Augustus viste byen gunst, Hadrian besøkte den to ganger under sine reiser i øst og aksepterte tittelen eponymos patronomus.
Jordløpere
Levevis
Mange jordløpere er nærmest altetende når det gjelder animalsk materiale. De spiser mark, snegler, det de måtte få tak i av insekter og også åtsler. Vanlig jordløper (Carabus nemoralis) ser ut til å spise mange snegler og kan kanskje være en viktig naturlig fiende for skadearten brunskogsnegl (Arion lusitanicus).
Lærløper, Carabus coriaceus, er den største arten som finnes i Norge og kan bli opptil 5 cm lang. Denne store, tunge og trege billen er ganske vanlig i løvskog og rikere barskog i Sør-Norge. Den er matt svart, og dekkvingene har en læraktig rynkete overflatestruktur. De voksne billene finner man helst på ettersommeren, og som de fleste medlemmene i denne slekten er de for det meste nattaktive.
Fiolett jordløper, Carabus violaceus, er en stor, svart art som lett kjennes på at sidekantene av brystskjoldet og dekkvingene er metallisk fiolette. Dekkvingene mangler lengdestriper. Vanlig over det meste av landet. Den er noe slankere og raskere enn lærløperen. To andre vanlige arter som ligner er Carabus glabratus som mangler den fiolette sidestripen, og Carabus problematicus, som ofte har metallisk sidestripe, men som har et tydelig lengdestripet mønster på dekkvingene. Den sistnevnte arten er vanlig i fjellet.
Pokémon Trading Card Game (videospill)
Pokémon Trading Card Game, opprinnelig utgitt i Japan som Pokémon Card GB (japansk: ), er et videospill til Game Boy Color utviklet av Hudson Soft og utgitt av Nintendo. Det er en videospillutgave av samlekortspillet Pokémon Trading Card Game som igjen er basert på videorollespillserien Pokémon. Spillet ble først utgitt i Japan i desember 1998, i Nord-Amerika i april 2000 og Europa i desember samme år. Spillet har digitale versjoner av kortene fra de tre første settene av det faktiske samlekortspillet som ble utgitt på engelsk av Wizards of the Coast mellom 1998 og 1999, samt noen eksklusive kort som ikke finnes utenfor spillet.
Jordløpere
Levevis
Vanlig jordløper, Carabus nemoralis, er vanlig i byparker og på dyrket mark. Den ligner fiolett jordløper, men er litt mindre og bredere, og dekkvingene har lett metallglans og lengderekker av punktgroper. Denne arten ser ut til å være et viktig rovdyr som blant annet spiser mange snegler som ellers kunne gjort skade i åkre og hager. Det finnes også mange andre, store arter i slekten Carabus.
Larverøvere, Calosoma spp., er store, metalliske, litt flattrykte arter som klatrer rundt i trærne. De er viktige rovdyr som særlig spiser mange sommerfugl-åmer, og blir regnet som nyttedyr i skog. De to artene som er funnet i Norge er sjeldne og lever bare i sør, men minst én av dem finnes nord til Sognefjorden. De norske artene forekommer oftest knyttet til eik.
Pokémon Trading Card Game (videospill)
En oppfølger til spillet, Pokémon Card GB2: Great Rocket-Dan Sanjō! (japansk: ) ble utgitt i Japan i mars 2001, men ble aldri utgitt i Nord-Amerika eller Europa. En ny mulighet i dette spillet var evnen til å velge kjønn på spillerens rollefigur.
Jordløpere
Levevis
Cychrus caraboides er en middelsstor, mattsvart, nærmest pæreformet løpebille som er spesialisert på snegler. Hodet er sterkt forlenget, noe som hjelper billen til å nå inn i sneglehuset for å få fatt i sneglen. Vanlig i skog over hele landet.
Spartas historie
Romas intervensjon
Byen var en slags «turistfelle» for den romerske eliten til å observere det «uvanlige» spartanske folket. Etter katastrofen som den romerske imperielle hæren led i slaget ved Adrianople (378), skal spartanske ha møtt og beseiret en styrke av plyndrende vestgotere i kamp. Dette skal ha vært den siste nevneverdige spartanske seieren, men det finnes ingen håndfaste bevis for at dette virkelig skjedde.
Lakonia ble etterpå overkjørt av goterne og hunere.
Middelalderens Sparta
Alarik I ødela byen i 396, og i en senere periode ble Lakonia invadert og bosatt av slavere, særlig melingere og ezeritter som senere måtte gi plass for fremrykningen til bysantinsk makt. De klarte likevel å ta vare på en delvis uavhengighet i de fjellrike regionene. Teorier har blitt fremsatt om at de som bruker språket tsakonisk som har dorisk opphav, er etterkommere av spartanske flyktninger fra de barbariske invasjonene.
Frankere fant en befestet by kalt Lakedaemonia da de ankom i Morea som okkuperte deler av stedet til antikkens Sparta, og denne fortsatte å eksistere, selv om den ble kraftig avfolket, selv etter William II Villehardouin i 1249 grunnla festningen og byen Mistra på en topp av Taygetus rundt 5 km nordvest for Sparta.
Dette kom kort tid etterpå i hendene til bysantinerne som beholdt det til tyrkere under Mehmet II erobret den i 1460. Den kom i veneziernes eie i 1687, men tyrkerne tok den tilbake i 1715. I nesten seks århundrer var det dermed Mistra og ikke Sparta som var senteret og fokuset i lakonisk historie. Regionen Manihalvøya beholdt en slags autonomi under den ottomanske perioden og spilte en betydelig rolle i den greske uavhengighetskrigen.
Dagens Sparta
Etter at uavhengighetskrigen resulterte i frigjøringen til Hellas i 1834, ble den moderne byen Sparta bygget på deler av det antikke stedet etter design av baron Jochmus, og Mistra forfalt til det som nå er ruiner og nesten forlatt. Sparta er hovedstaden i prefekturet (nomos) Lakedaemon.
Se også
Historia Spartae
Jordløpere
Systematisk inndeling med norske arter
Denne oversikten er mangelfull, denne gruppen med løpebiller er artsrik og her er stort sett bare de norske artene tatt med.
Sadam Koumi
Sadam Suliman Koumi el-Nour (født 6. april 1994) er en sudansk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp.
I 2021 representerte han landet sitt under Sommer-OL 2020 i Tokyo på 400 meter der han ble utslått i førsøksheatet.
Oithona atenuata
Oithona attenuata er en art av hoppekreps innen slekten Acartia som Baird beskrev i 1843. Den er et dyreplankton som utgjør føde for blant annet fiskeyngel. Den lever av alger og plankton.
Arten ble første gang beskrevet av Farran i 1908.
Egilsstaðir lufthavn
Egilsstaðir lufthavn (Egilsstaðaflugvöllur in Islandsk) (IATA: EGS, ICAO: BIEG) er en flyplass beliggende utenfor Egilsstaðir på Island. Det største selskapet på flyplassen er Flugfélag Íslands. Iceland Express flyr også sommerruter til København sommeren 2007.
Utslagssted
Et utslagssted (engelsk tee) er i golf et oppmerket felt hvor man begynner spill på et hull. Grensene for utslagsstedet er vanligvis markert foran i bredden med kuler, og strekker seg ytterligere to køllelengder (opptil 2,44 meter) bakover.
The Man Who Turned White
The Man Who Turned White er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Park Frame.
Utslagssted
Gresset på utslagsstedet er kortklipt for å forstyrre ballens beliggenhet minst mulig.
The Man Who Turned White
Handling
I den afrikanske ørkenen vender en hvit mann, forbitret over en urettferdighet, ryggen til et slag. Han blir deretter leder for en gruppe arabiske fredløse kriminelle.
Men et tilfeldig møte med en nydelig ung kvinne gjenoppretter hans tro seg selv, og hans medmennesker.
Utslagssted
I Norge opererer de fleste baner med to utslagsstedstyper, med forskjellig avstand til hullet; «gul» for herrer og «rød» for damer. I tillegg har baner som arrangerer større turneringer vanligvis «hvite» utslagssteder for profesjonelle herrer og «blå» utslagssteder for profesjonelle damer.
Tee Lista över golftermer
MNL
MNL kan referere til:
Jakob Böhme
Jacob Böhme eller Jacob Behmen (født 8. mars 1575 i Alt-Seidenberg ved Görlitz i Tyskland, død 17. november 1624 i Görlitz) var en tysk mystiker, filosof og kristen teosof. Hegel kalte ham den «første tyske filosof».
Liv og virke
Böhme arbeidet opprinnelig som skomaker i Görlitz inntil 1613, og hadde ingen teologisk utdannelse. Han var inspirert av de sentrale navn i tysk kristen mystikk: Johannes Tauler, Mester Eckhart og Valentin Weigel og av den anonyme Theologia Germanica fra 1300-tallet; men også av Paracelsus, alkymi og jødisk kabbala. Essensen av dette ble «en kristen nyplatonisme der den guddommelige treenighet og den skapte verden avledes fra en guddommelig urgrunn uten egenskaper. Både Lucifer, som med sitt fall utløste skapelsen, og Adam, som det opprinnelig fullkomne urmenneske, spiller viktige roller i hans system.»
I sitt hovedverk Aurora oder Morgenröte im Aufgang («Den oppstigende Morgenrøde») fra 1612 forteller han svært personlig om en rekke åpenbaringer som gjorde at han ikke fikk ro før han hadde prøvd å fortelle om dem:
Böhmes uttrykk for kristen mystikk er verken preget av ekstase eller av kontemplativ ro, men av «den forvandlende innsikt».
Hans tanker ble i samtiden karakterisert som kjetterske, og han fikk skriveforbud. De fleste av hans skrifter utkom etter hans død. I levetiden utkom bare traktatsamlingen Veien til Kristus. Om sann bot er den første av tekstene der.
I 1599, etter sine vandreår, slo Jakob Böhme seg ned i sin hjemby Görlitz som skomaker. I tiden etter hadde han minst tre mystiske erfaringer. Han tiet imidlertid lenge og tenkte over det han hadde opplevd. I 1612 skrev han uten akademiske kunnskaper Aurora, et forbausende arbeid for en enkel skomaker som aldri hadde studert. Derfor er ikke hans tekster alltid lett forståelige, men full av levende dybde. Man finner alle kimer til hans senere tenkning allerede i dette verket. Böhme selv gav det navnet Morgenrøde (tittelen Aurora, som den senere ble kjent under, er den latinske oversettelsen av dette navnet). Böhme hadde ikke til hensikt å offentliggjøre arbeidet, og ga det bare til noen venner for at de skulle lese det. Men folk kopierte håndskriftet og sørget for at det ble kjent i en videre krets. Sognepresten for Peter og Paulkirken i Görlitz, Gregor Richter, der Böhme tilhørte menigheten, fikk også en kopi. Richter mente at verket var ukristelig og beskyldte Böhme for kjetteri. I tilknytning til det ble Böhme fengslet og han ble ilagt besøksforbud. Etter noen år med taushet, lot han seg i 1618 overtale av venner til å begynne å skrive igjen, nå med en utvalgts selvsikkerhet. I mellomtiden hadde han gjort seg kjent med verkene til Paracelsus og nyplatonismes filosofi, og hans skrivetalent hadde utviklet seg fruktbart. Han første verk Die Beschreibung der drei Prinzipien göttlichen Wesens (Beskrivelsen av de tre guddommelige vesener) utkom i 1619.
Etter publiseringen av Weg zu Christo (Veien til Kristus) i 1624 og noen andre, ble også Böhmes erkefiende Richter på nytt aktiv og forberedte en ny anklage. Böhme beskjeftiget seg med sine kritikere i Theosophischen Sendbriefen (Teosofiske åpne brev), som vakte stor interesse i en voksende tilhengerskare. Han ble spart for videre bråk siden Richter døde like etter. Selv på sitt dødsleie ble Böhme utsatt for et kryssforhør. Richters etterfølger nektet «kjetteren» en kristelig begravelse. Han siste hvilested er på Nikolaikirkens kirkegråd i Görlitz.
Tidsmessig miljø
Böhmes filosofi utmerket seg gjennom en idealistisk panteisme, som i stor grad har opptatt materialistiske elementer. Hans verdensanskuelse samsvarer med de første borgerlige oppfatningene. Böhme ble preget av tidens kaotiske tilstand, reformasjonens ettervirkninger og Bondekrigen, protestantismens stivnen og motreformasjonen, som vant terreng fra 1560-årene, og utbruddet av tredveårskrigen. I snevrere betydning rettet Böhmes lære seg mot protestantismen, slik den turet frem med riter og dogmer som dominerte store områder av det geistlige og praktiske livet i Tyskland. Den var uttrykk for småborgerlig opposisjon, som også knyttet an til deler av den niederlausitz-schlesiske adelen. De vesentlige åndelige kildene som denne retningen støttet seg på, var panteismen inauguert av Nikolaus von Kues, som Paracelsus’ naturfilosofiske lære var påvirket av og Agrippa von Nettesheims (1486–1535) mystikk som var orientert mot nyplatonismen og kabbala. Som hovedrepresentanter for denne strømningen regnes Sebastian Franck (1499–1542), Valentin Weigel (1533–1588) og Böhme, hvis lære fremstiller dens høyde- og endepunkt. Böhme og hans tilhengere var utilfreds med den offisielle lutherdom men og sterkt orientert mot Kaspar Schwenckfelds (1489–1561) lære. Schwenckfeld ville ha en kristendom uten kirken som en hierarkisk oppbygd organisasjonsform – et krav man ofte møtte i den opposisjonelle mystikken, og som lå til grunn for urkristendommens idealer. Han gikk gikk inn for hvert menneskes umiddelbare forhold til det guddommelige budskap. Om de ytre faktorer i Böhmes liv er kjent, så er ikke det tilfelle når det gjelder hans åndelige utvikling og han forhold til de teoretiske hovedstrømingene på hans tid, da opplysninger om dette fullstendig mangler. Bortsett fra Bibelen siterte han verken fremmede verk eller oppgav forfattere. Likevel kan man av hans skrifter indirekte slutte hva som var hans umiddelbare kilder. Følgelig kjente han datidens naturfilosofiske, astrologiske, alkymistiske og religiøs-mystiske litteratur. Selv oppgav han at han hadde lest «mange høyverdige mesterskrifter» uten derved å ha funnet den åndelige tilfredsstillelsen han strebet etter.
Ettervirkning
I 1682 ble for første gang Böhmes teosofiske skrifter utgitt samlet. Böhmes ettervirkninger viste seg i Tyskland og især i Nederland og England, hvor tilhengerne av hans ideer ble betegnet som „Behmenists“, og likeens i Sverige, Finland (Lars Ulstadius, Peter Schaefer, Jakob Eriksson, Erik Eriksson, Jaakko Kärmäki og Jaakko Wallenberg) og Russland. Hos kverkerne fant han entusiastiske tilhengere, som bar hans tanker til Amerika. Over Friedrich Christoph Oetinger (1702–1782) vant Böhme innflytelse på pietismen i Sørvest-Tyskland og via ham på Friedrich Wilhelm Joseph Schelling. Gjennom Schelling igjen er Böhmes tankeverden blitt interessant for Georg Wilhelm Friedrich Hegel. Og allerede Hegel erkjente en ansats til dialektikk i Böhmes spekulasjoner, på tross av hans „barbariske“ språk. Han kalte ham den „første tyske filosof“. Selv Newtons gravitasjonslære ble satt i sammenheng med Böhmes „dialektikk“. Den franske filosof og mystiker Louis Claude de Saint-Martin (1743–1803) oppdaget Böhme for Frankrike. Han var så begeistret for Böhme at han nesten femti år gammel lærte tysk for å kunne lese hans skrifter på originalspråket. Han forårsaket også en Böhme-renessanse i Tyskland, hvor han der i mellomtiden var gått i glemmeboken. dybdefenomenologien, som ble grunnlagt av José Sánchez de Murillo støtter seg vesentlig på Jakob Böhme.
Billedhuggeren Johannes Pfuhl skapte en bronseskulptur av den lærde, som i 1898 ble avduket i statsparken Görlitz. Den evangeliske kirke i Tyskland minnes Jacob Böhme med en minnedag den 17. november i den evangeliske navnekalenderen.
Hosanger
Historie
Hosanger prestegjeld ble opprettet som formannskapsdistrikt den 1. januar 1838.
1. januar 1867 ble en del av Voss med 28 innbyggere ved Kongelig resolusjon overført til Hosanger. 1. januar 1885 ble annekssognet Seim (som lå som en eksklave i vest) overført til den nye kommunen Alversund. 1. januar 1910 ble Modalen skilt ut som egen kommune. 1. januar 1964 ble den delen av Hosanger som ligger på Osterøy, og som hadde 1 616 innbyggere, slått sammen med deler av Bruvik, Hamre og Haus kommuner til den nye Osterøy kommune. Den delen av Hosanger som lå nord for Osterfjorden hadde 791 innbyggere, og dette området ble samtidig slått sammen med Alversund kommune og deler av Hamre, Lindås, Modalen og Sæbø kommuner til den nye Lindås kommune.
Kultur
Stedsnavnet Hosanger er antakelig dannet av ordene hose, det vil si «lang strømpe», og angr, «fjord», og henviser til formen på fjorden.
Migadopiella
Migadopiella er en slekt av løpebiller.
Utseende
Små, svarte løpebiller, kan ha rødlige flekker på dekkvingene.
Utbredelse
Slekten er utbredt på Tasmania.
Palm (Saint Vincent og Grenadinene)
Palm eller Prune er ei øy i Grenadinene i De små Antiller i Karibia. Øya er en del av Saint Vincent og Grenadinene.
Navn
Øya het opprinnelig Prune, men skiftet navn til Palm da nye eiere overtok øya for å utvikle den som reiselivsmål.
Geografi
Palm ligger på Grenadabanken og er en del av Grenadinene i Windwardøyene i De små Antiller i Karibia. Øya ligger like øst for den større Union. Arealet er 0,55 km².
Et 1359,6 km² stort område mellom Palm og naboøya Union fikk i 1987 status som Union Island–Palm Island Marine Conservation Area.
Historie
Fra siste del av 1700-tallet og til ut på 1800-tallet ble øya brukt som leprakoloni for folk fra Union.
Øya var ubebodd da den i 1966 ble forpaktet bort av sanktvinsentiske myndigheter for å bli utbygd som reisemål for utenlandske turister. Trafikken til og fra øya går med båt.
Norsk Skuespillersenter
Norsk Skuespillersenter er et kompetansesenter for kontinuerlig faglig utvikling innen scenekunst. Senteret skal nå skuespillere over hele landet gjennom kurs, seminarer, debatter og idéutvikling.
Skuespillersenteret skal bidra til tverrfaglig samarbeid mellom kunstnere og kunstorganisasjoner fra kunstformer og miljøer innen scenekunst, film, musikk, billedkunst, dans og musikk. Senteret arrangerer kurs i Oslo, Bergen og Trondheim.
Norsk Skuespillersenter ble initiert av Norsk Skuespillerforbund, og ble drevet på frivillig basis i en årrekke. Fra 2001 ble de en egen stiftelse, og i 2006 kom de med på statsbudsjettet.
Take Back Yesterday
Take Back Yesterday er et musikkalbum med Christian Ingebrigtsen, utgitt i 2003. Albumet lå 13 uker på VG-lista og endte med 2.-plass som beste plassering. Dette er hans første plate som soloartist.
Øvrige
(Ufullført)
Congo (Brasil)
Congo er en kommune i delstaten Paraíba i nordøstregionen av Brasil.
NM i benkpress
NM i benkpress arrangeres årlig, i regi av Norges Styrkeløftforbund. Det første NM i benkpress ble arrangert i 1985 i Brumunddal, med Brumunddal Atletklubb som arrangør.
Benkpress er en styrkeøvelse som ellers, sammen med knebøy og markløft, utgjør konkurranseøvelsene i idretten styrkeløft.
The Man Who Won
The Man Who Won er en amerikansk stumfilm fra 1919 regissert av Paul Scardon.
Haakon Rochseth
Haakon Pettersen Rochseth (1858–1937) var en norsk politiker, sparebankkasserer og gårdbruker på Logtun på Frosta. Han var ordfører i Frosta herred 1914–1916 og 1920–1922. Han tilhørte Høyre og senere Bondepartiet.
Familie og yrke
Han var sønn av gårdbruker og sparebankkasserer Peter Rochseth og hustru Henrikka Bye. Faren kom fra gården Rokset i Rissa, var utdannet agronom, og tok et fast etternavn da han kom til Berg på Frosta i 1853, «og hadde kanskje hevet seg litt sosialt på den måten». Søsteren Lovise giftet seg med lensmann og ordfører Hans Faanes og ble mor til professor i vekselstrømteknikk Haakon Faanes.
Haakon Rochseth giftet seg med Anne Johannesdatter Asklund. De fikk ni barn, og flere av dem ble lærere. Sønnen Peter Rokseth ble professor i romansk filologi. Datteren Alfhild ble gift med lærer og ordfører Kristian Rangnes.
Han gikk Lars Bentsen og H.K. Foosnæs’ folkehøyskole i 1875/1876, deretter lærerseminaret i Klæbu med eksamen i 1880.
Rochseth fikk skjøte på Østre Logtun, like ved middelalderkirken Logtun, etter sin far i 1891. Med sine 440 dekar dyrket mark og 50 dekar skog var han blant de største grunneierne i bygda. Gården ble overdratt til sønnen Bjarne Rokseth i 1926.
Politikk og offentlige verv
Rochseth var kasserer i Frosta sparebank 1890–1933, poståpner i 37 år, arbeidende styreformann i Frosta Dampskibsselskap og styremedlem i Bøndernes Bank i Trondhjem.
Han var medlem av Frosta herredsstyre 1892–1928, ordfører 1914–1916 og 1920–1922, formann i ligningsnemnden og formann i fattigstyret. Rochseth var riksmålsmann og ble så sent som i 1919 valgt til herredsstyret for Riksmålspartiet, som for det meste var høyrefolk, og som stod sterkt i herredet i mange tiår.
Rochseth var Høyre, Frisinnede Venstre og Riksmålspartiets kandidat til Stortinget fra Stjørdalen krets i 1912 og 1915, men venstremannen Andreas Galtvik, også han fra Frosta, ble gjenvalgt.
I 1921 var Rochseth utsending til Bondepartiets første nominasjonsmøte i Nord-Trøndelag fylke. I 1922 ble han innvalgt i herredsstyret på Bondepartiets liste og formann i Frosta bondeparti. Ved stortingsvalget 1924 stod han på Bondepartiets liste i Nord-Trøndelag fylke.
Parabaryssinus
Parabaryssinus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Utseende
En ganske stor, avlang, gråbrun trebukk. Antennene er litt lengre enn kroppen. Pronotum er mye bredere enn langt, med rundede sider med en kraftig tann midt på. Dekkvingene er avsmalnende bakover, ender i en spiss. Hver dekkvinge har to opphøyde lengderibber.
Levevis
Larvene lever i død ved.
Utbredelse
Arten er kjent fra Ecuador og Colombia.
Wade Robson
Wade Jeremy William Robson (født 17. september 1982 i Brisbane, Australia) er en australsk danser, koreograf, produsent og låtskriver. Han begynte å opptre som danser i 5-årsalderen, og som barn har han jobbet som back-up-danser for Michael Jackson. Han er også prisvinnende koreograf og har regissert musikkvideoer og verdensturnéer for musikkartister, mest for 'N Sync og Britney Spears. Robson har hatt stor suksess som jury i konkurranser, for sine egne MTV-show The Wade Robson Project og So You Think You Can Dance. Han har vunnet to Emmy'er for sin koreografi for So You Think You Can Dance.
Karriere
Moren tok de to yngste barna med seg fra Brisbane til Los Angeles. Jackson oppfordret til dette og rekrutterte Robson til å opptre i tre musikkvideoer: Black or White, Jam og Heal the World. Mannen Dennis og eldstesønnen Shane var tilbake i Australia. Dennis fortalte i 1993 til Vanity Fair at han bekymret seg for å miste yngstesønnen Wade om han sa noe negativt om Jackson, og innrømmet at han selv var blitt misbrukt som barn. Dennis Robson hengte seg i 2002, på et tidspunkt da sønnen fremdeles stod fast på at Jackson aldri hadde misbrukt ham. I et sivilt søksmål i 2013 hevdet Robson imidlertid at faren hans, som var bipolar, led av angst og depresjon fordi han mistenkte at sønnen også ble misbrukt. I Vanity Fair påpeker journalist Maureen Orth at Jackson kun lyktes med å komme tett innpå barn fra familier i oppløsning, der foreldrene var skilt eller i splid med hverandre.
Robson var koreograf for Britney Spears i årene 1999-2001. Siden gikk det rykter om at han forårsaket bruddet mellom henne og Justin Timberlake i 2002. I 2013 gikk Robson ut med anklager om at Jackson hadde misbrukt ham seksuelt fra Robson var syv til han var 14 år. Han forteller om dette i dokumentarfilmen Leaving Neverland.
The Wade Robson Project
I 2002 skapte Robson MTV-showet The Wade Robson Project. Programmet gikk på MTV i 2003.
So You Think You Can Dance
Robson har koreografert for So You Think You Can Dance siden 2006.
Referanser
<References />
Prinsipper for europeisk kontraktsrett
Principles of European Contract Law (PECL) er et forsøk på å kodifisere hovedprinsippene som ligger til grunn for europeisk kontraktsrett. I likhet med Restatement of the Law i USA er også PECL kommentert av anerkjente jurister innenfor europeisk kontraktsrett. Til tross for at prinsippene er utviklet parallelt med UNIDROIT, er reguleringen i stor grad samsvarende. Dette kan styrke betydningen av prinsippene som rettskilde. I motsetning til UNIDROIT er PECL et privat initiativ, uten den samme formelle autoritet som UNIDROIT har.
PECL kan være grunnstenen for en fremtidig felles kodifikasjon av kontraktsretten i EU, men for tiden virker dette urealistisk.
Ragnar Robertsen
Han ble med sin cool jazz, engasjert i Frank Ottersens orkester på Grand Hotel fra 1951, Kjell Johansens eksperimentband (1952), samt orkestre og utgivelser ledet av Willy Andresen, Eilif Holm og Einar Iversen. Senere forlot han jazzen og ble bassklarinettist i Den Norske Operas orkester og senere alternerende 1. klarinettist.
Porno (Erik og Kriss)
Porno er den første singlen fra Erik og Kriss sitt album Tabu.
Den ble sluppet i 2008, og fikk totalt fire uker på VG-lista med en sjetteplass som høyeste plassering.
Ragnar Robertsen
Han ligger begravet på Nordstrand kirkegård.
NORWAC
NORWAC (Norwegian Aid Committee) er en norsk humanitær organisasjon som ble grunnlagt i 1983, og som arbeider med problemer innenfor helsevesenet. NORWAC blir finansiert med pengestøtte fra den norske regjeringen.
NORWAC var i Libanon i 1983 for å lære opp helsepersonell. Og utvidet etterhvert arbeidet til å gjelde Palestina, Egypt og Sudan. I 1999 startet NORWAC nødhjelpsarbeid arbeid i Kosovo, samtidig som de oppgraderte helsevesenet i Albania og Makedonia i samarbeid med myndighetene i disse landene. I 2015 avsluttet NORWAC sine prosjekter på Balkan da man anså at det ikke lenger var behov for bistand til helsetjenestene.
Forskeren Marianne Heiberg ved NUPI, evaluerte bistanden til Palestina på vegne av Utenriksdepartementet i 1989–1990. Hun kritiserte NORWAC for at den fungerte som en ”solidaritetsorganisasjon” snarere enn en ”profesjonell bistandsorganisasjon”, og oppfordret UD og NORAD til å stoppe støtten. Dette førte til at Utenriksdepartementet bestilte en gjennomgang av NORWACs prosjekter av firmaet Cowpers and Lybrand. Gjennomgangen avdekket flere feil i Heibergrapporten og førte til at Utenriksdepartementet økte støtten til NORWAC.
Etter "Osloavtalen" i 1993 og opprettelse av den palestinske selvstyremyndigheten i 1994, konsentrerte NORWAC alt arbeid i Palestina om samarbeid med den palestinske helsemyndigheten og med Makassedsykehuset i Øst-Jerusalem. Prosjektene omfattet både oppgradering av utstyr og kompetanseoppbygging på Vestbredden og i Gaza.
Den 1. januar 2009 reiste de norske legene Mads Gilbert og Erik Fosse til Gaza for å hjelpe palestinerne i forbindelse med konflikten mellom Hamas og Israel. Da Gaza ble angrepet i juli 2014 reiste kirurgen Erik Fosse igjen til Gaza for å koordinere NORWACs nødhjelpsarbeid.
I 2012 startet NORWAC arbeid for å opprettholde helsetjenestene i Syria i områder der det offentlige helsevesenet hadde brutt sammen på grunn av borgerkrigen. NORWAC samarbeidet både med lokale myndigheter og syriske humanitære organisasjoner.
NORWAC startet i 2013 et samarbeid med bystyret i Tell Abyad i ar-Raqqah provinsen Syria om å utstyre og drive det offentlige sykehuset i byen. I samarbeid med Qatar røde halvmåne, Medecins sans frontieres og den amerikanske organisasjonen International Medical Corps bidro NORWAC til at sykehuset ble pusset opp, fikk utstyr og finansiering til drift. I november 2014 tok IS kontrollen over Tell Abyad og da IS angrep den kurdiske byen Kobane ble skadde IS-krigere behandlet ved sykehuset i Tal Abyad, noe som førte til at NORWAC etter samråd med utenriksdepartementet avsluttet støtten til sykehuset. Samtidig utvidet NORWAC med støtte fra utenriksdepartementet aktiviteten andre steder i Syria og blant de syriske flyktningene i Libanon.
Kulturåret 882
Kulturåret 882 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde personer med tilknytning til kultur i 882.
Joe Johnson (running back)
Joseph F. Johnson (født 3. november 1929 i New Haven i Connecticut, død 1. november 2003 i Las Vegas i Nevada) var en running back i amerikansk fotball som spilte syv sesonger for Green Bay Packers i National Football League (NFL) og Boston Patriots i American Football League (AFL).
Dinah (sang)
Den ble umåtelig populær blant jazzband og vokalister fra den perioden og senere, med versjoner av forskjellige artister, innbefattet:
Nordnorsk versjon
Terje Nilsen har skrevet en tekst på nordnorsk. Den bærer tittelen «Grete».
Oithona brevicornis
Arten ble første gang beskrevet av Giesbrecht i 1891.
Kongeparken
Kongeparken er en fornøyelsespark ved Ålgård i Gjesdal kommune. Kongeparken er Rogalands største turistattraksjon og den største fornøyelsesparken på Vestlandet.
Historie
Kongeparken ble åpnet av Gabriel Ålgård 16. mai 1986 og var ment til å være en friluftspark med uteaktiviteter som fugletitting, BMX, rulleskøyting, gocart, konserter, spillehaller og golfbaner. Parken kostet ca 220 millioner kroner å ferdigstille. Besøkstallet det første året steg til over 200,000, men i juli 1986 gikk parken konkurs. SR-bank var den største kreditoren og drev parken videre. Per Edvardsen og Per Aarnes kjøpte parken gjennom Park Holding AS for 19 millioner i 1990. I november 1991 gikk driftsselskapet Kongeparken AS konkurs. Eierselskapet Park Holding, som Edvardsen senere drev alene, overtok driften. Parken gikk igjen konkurs og ble igjen overtatt av SR-Bank som drev parken frem til familien Lund kjøpte Kongeparken 2. februar 1997 for ca åtte millioner kroner. I tillegg til å drive Kongeparken driver familien også Lunds Tivoli, Norges eldste tivoli.
Om parken
Kongeparken er en av Norges fem store fornøyelsesparker og Rogalands største turistattraksjon. 2014 åpnet kongeparken et nytt område i parken, kalt Gråtassland. Kongeparken har investert rundt 50 millioner kroner i Gråtassland i en femårsperiode.
I 2013 ble «Fossen» introdusert i parken, den største enkeltinvesteringen siden åpningen i 1986.
Kongeparken er en temapark mest rettet mot familier, og spesielt barn mellom 3 og 12 år.
Hvert år arrangeres et av Norges største russetreff i parken, Landstreffet i Stavanger, med rundt 13,000 russ til stede.
I 2008 åpnet parken en ny berg-og-dal-bane kalt «Bukkerittet». Den var konstruert av Reverchon, og er en såkalt Spinning Wild Mouse, hvor gondolene snurrer rundt sin egen akse. Banen har en maksfart på nesten 70 km/t, og på det meste utsettes gjestene for 2,5 G under turen. Banen er bygget inn i et stort slott som skal være tematisert som Bamsekongens hjem.
I 2011 var Barnas Brannstasjon årets nyhet, denne opplevelsen ble kåret til beste nye attraksjon i verden under Thea-awards i Los Angeles.
I 2014 flyttet «Den lille traktoren Gråtass» til Kongeparken, og området «Gråtassland» åpnet 7. juni 2014.
Jul i Kongeparken
Jul i Kongeparken har vært åpent siden 1997, og fram til 2011 gikk juleparken under navnet «Julenissens hemmelige verden». I november og desember hvert år holder Kongeparken åpent med jul som tema. Cirka en tredjedel av parken benyttes, og attraksjonene er lagt om til juletema, blant annet flere juleverksteder, akebakke og skøytebane. I tillegg er det tradisjonelle aktiviteter som skuespill, julesang, juletregang, fyrverkeri og møte med julenissen.
Under jul i Kongeparken blir det brukt over én million julelys, flere lastebiler med høyballer, og stor lastebil med kakemann som gjesten kan pynte.
De fleste av aktivitetene som finnes i Kongeparkens sommersesong er ikke tilgjengelige under Jul i Kongeparken. Under Jul i Kongeparken opereres det med et gitt antall billetter per dag, disse må normalt forhåndsbetales.
Utmerkelser
Parken har fått flere internasjonale utmerkelser, blant annet for god service, og vant i 2012 en pris som verdens beste nye attraksjon med begrenset budsjett, og i 2015 pris for verdens beste attraksjonsområde i fornøyelsespark med begrenset budsjett.
Gråtassland ble i 2015 kåret til verdens beste nye fornøyelsespark-område av THEA-awards (fornøyelsesparkenes Oscar). Landhandelen i Gråtassland mottok i 2014 Brass Ring Awards for beste tematiserte park-butikk Barnas Brannstasjon kåret til Verdens Beste nye attraksjon i THEA-awards (fornøyelsesparkenes Oscar) i 2012.
Kongeparken og Håkon Lund mottok Norrønaprisen i 2014
Gjesdal Profilen i 2011 for å ha utviklet Rogalands største turistattraksjon