cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Færøyene
Reformasjon og monopolhandel
Nólsoyar Páll var motstander av handelsmonopolet og kjempet for frihandel og selvstendighet for Færøyene. Hans Fuglakvæði er en vise hvor tjelden symboliserer ham selv, og dermed også den frie færøying. I 1804 bygde han sammen med Royndin Fríða Færøyenes første selveide skip siden Magnus Heinasons tid. Hans skip kom godt med da Færøyene i 1807 var truet av hungersnød under krigen mellom Danmark og England. Nólsoyar Páll satte inn sitt skip for å skaffe korn til øyfolket. Han omkom i et forlis vinteren 1808/1809 og er nå Færøyenes nasjonalhelt.
Del av Danmark etter Kielfreden
Ved Kielfreden i 1814 måtte Danmark avstå Norge til Sverige, mens Færøyene, Island og Grønland ble igjen i det danske riket.
Folketallet ble, fra 1700- til 1900-tallet, ti ganger høyere. Dette tilskrives den store industrialiseringen av fiskeriet, som i tillegg ble mer orientert mot havfiske enn mot kystfiske. Så sent som i 1845 var 68 % av de yrkesaktive beskjeftiget i landbruket. Den økte levestandarden gav lengre forventet levealder, mindre barnekull og større motstandsdyktighet mot sykdommer.
I 1816 nedlegges det færøyske Lagtinget etter ordre fra den danske kongen Frederik VI etter å ha eksistert i 900 år. Færøyene blir et dansk amt styrt av fire danske embetsmenn, og enhver færøysk innflytelse på landets styring fjernes. Den dømmende funksjonen ivaretas av sorenskriveren, som eneste dommer i alle rettssaker.
Færøyingene ønsker å få gjenopprettet Lagtinget, men dette blir avslått av Stænderforsamlingen i Roskilde i 1844 og 1846.
26. mars 1852 underskriver Frederik VII loven om Lagtingets gjenopprettelse. Lagtinget skal fungere som et amtsråd og fikk kun rådgivende myndighet i færøyske anliggender. Den eneste Lagtinget fikk råderett over, var kirkens midler. Loven om Lagtingets gjenopprettelse trådte i kraft to år senere, i 1854, men det første Lagting ble samlet allerede i 1852 etter lagtingsvalget den 30. juni.
Nasjonal vekkelse
Fra midten av 1800-tallet økte den nasjonale bevisstheten gradvis på Færøyene. Venceslaus Ulricus Hammershaimb startet arbeidet med å skape det færøyske skriftspråket og utga en rettskrivningsstandard i 1854. Selv om dette kunne ha vært en mulighet til å skape en lydnær rettskrivning, som i walisisk, valgte han å legge frem en rettskrivning sammenfallende med en ubrutt skriftlig tradisjon fra det gamle norrøne målet.
Hammershaimbs grammatikk ble møtt med litt motstand, fordi den var så innfløkt, og en rivaliserende rettskrivning ble konstruert av Jakob Jakobsen. Jakobsens versjon lå nærmere det talte språket, men ble aldri tatt i bruk av folk flest.
Etter en nasjonal vekkelse på Julemøtet i 1888 ble den færøyske forening Føroyingafelag stiftet få uker senere. Det færøyske selvstendighetspartiet Sjálvstýrisflokkurin ble stiftet i 1906. Partiet ble stiftet som en motvekt til det liberale danskvennlige partiet Sambandsflokkurin, som ville opprettholde den nuværende statsretslige stilling. Til å begynne var hovedstriden mellom de to partiene den færøyske språkstriden. Striden ble tilspisset da den danske regjeringen, etter samråd med Sambandspartiet, i 1912 bestemte at undervisningsspråket i den færøyske grunnskolen skulle være dansk. Denne bestemmelsen ble opphevet i 1938.
For å markere ønsket om færøysk selvstendighet ble Dannebrog firt under en høytidelig åpning av Lagtinget under Ólavsøkan i 1930, og det uoffisielle færøyske flagget heist. Den høyeste danske embetsmann på Færøyene, amtmann Hjalmar Ringberg, forlot stedet i protest. Episoden omtales i dag som «Flaggskandalen».
Britisk okkupasjon under andre verdenskrig
Færøyenes strategiske plassering i Nord-Atlanterhavet gjorde at Storbritannias statsminister Winston Churchill 11. april 1940 i en radiotale på BBC kunngjorde at de ville sende to destroyere til Tórshavn for å okkupere Færøyene 12. april 1940, tre dager etter Tysklands okkupasjon av Danmark. Churchill hadde fått forsikringer fra færøysk hold at britiske soldater var velkomne.
Øyene som tidligere var avhengig av økonomiske overføringer fra Danmark, var nå helt avhengig av Storbritannia. Britene befestet stillinger på strategisk viktige steder. Sund og fjorder ble minelagt, og på Vágar bygde britiske ingeniørsoldater en militær flybase.
8,000 britiske soldater var stasjonert på Færøyene, som den gang hadde 30,000 innbyggere.
Selvstendighetsbevegelsen hadde stor fremgang ved valget i 1943, men britene tillot ingen endring i øyenes forhold til Danmark, før Danmark var et fritt land.
Forfatningskrise og indre selvstyre
Etter andre verdenskrig ville ikke Færøyene tilbake til sin gamle status som et dansk amt. Den danske regjeringen inviterer den færøyske lagtingsdelegasjonen ned til København i 1946 for å forhandle om Færøyenes fremtidige styreform. Lagtingsdelegasjonen og den danske regjering ble ikke enige og man besluttet i fellesskap å avholde en folkeavstemning 14. september 1946. Valget stod mellom den danske delegasjonens betingelser eller løsrivelse. Det ble flertall for uavhengighet (5,656 for og 5,490 imot). Fire dager senere, 18. september utroper lagmann Thorstein Petersen Færøyene som en selvstendig nasjon. Opposisjonen hevder at beslutningen er grunnlovsstridig og får støtte fra den danske regjering. Den danske kongen, Christian X av Danmark, oppløser det færøyske lagtinget 23. september med støtte fra samtlige partier i Folketinget og presiserer at Danmark kun kan akseptere færøysk selvstendighet ved gjensidig forhandling. Det skrives ut nyvalg og de partier som ønsker fortsatt å være en del av det danske rike får et flertall på fire mandater. Den nye lagtingsformannen Jákup Frederik Øregaard utbringer en hyllest Leve kongen, for Færøyene, for Danmark, noe som aldri før har skjedd i lagtinget.
Etter nye forhandlinger ble det i 1948 vedtatt en lov om indre selvstyre. Færøysk ble godkjent som offisielt språk, Færøyene fikk egne pengesedler, færøysk krone og embedet som lagmann (løgmaður, Færøyenes statsminister) ble igjen innført.
Siden 1950-årene har industrialisering og sentralisering gjort at mange har flyttet fra små bygder og til større tettsteder, mens útoyggjar blir truet av fraflytting. Den færøyske finanskrisen i perioden 1989–1995 gav høy arbeidsløshet, og nærmere 10 % av befolkningen utvandret, hvorav halvparten til Danmark. Mange av utvandrerne har siden flyttet tilbake til Færøyene.
Opprøret i Klaksvík
I 1955 gjorde innbyggerne i Klaksvík opprør, etter at overlegen på byens sykehus, Olaf Halvorsen, en tidligere aktiv nazist, ble avskjediget mot innbyggernes vilje. For å dempe uroen ble 100–200 politifolk sendt til byen, med det resultat at innbyggerne minela innseilingen til havnen. Før det kom til konfrontasjon, ble det inngått et politisk forlik.
Legesaken var den utløsende faktor for opprøret, men den underliggende årsaken var spørsmålet om Færøyene uavhengighet.
Politikk og administrasjon
Færøyenes statsrettslige stilling er juridisk og politisk omdiskutert. Hjemmestyreloven av 1948 kaller Færøyene «et selvstyrende Folkesamfund i det danske Rige». Det er et konstitusjonelt monarki med dronning Margrethe II av Danmark som statsoverhode. I 2005 ble det færøyske hjemmestyrets myndighet utvidet til alle områder, unntatt statsforfatningen, statsborgerskap, Høyesterett, utenriks-, sikkerhets- og forsvarspolitikk samt valuta- og pengepolitikk. Fámjinserklæringen stadfestet Færøyenes innflytelse og medvirkning i utenriks- og sikkerhetspolitikken.
Færøyene er et representativt demokrati med allmenn stemmerett for fastboende statsborgere over 18 år. Nasjonalforsamlingen er Lagtinget, som består av 33 medlemmer valgt ved forholdstallsvalg. Valg utskrives senest hvert fjerde år. Lagtinget praktiserer parlamentarisme og et flerpartisystem. Lagtinget har fire oftest jevnstore partier, Fólkaflokkurin, Sambandsflokkurin, Tjóðveldi og Javnaðarflokkurin. De mindre partiene Framsókn, Miðflokkurin og Sjálvstýri er også representert. Fra Lagtinget utgår regjeringen (landsstýri, «landsstyre»), som ledes av en regjeringssjef (løgmaður, «lagmann»). Færøyene har høy oppslutning om tradisjonelle former for politisk deltagelse, men kvinner er underrepresentert. De viktigste skillelinjene i færøysk politikk er høyre–venstre, samhørighet–selvstendighet, sentrum–periferi og religiøs–sekulær.
Færøyene er ikke medlem av Den europeiske union. En egen tilleggsartikkel i Roma-traktaten slår fast at danske statsborgere bosatt på Færøyene ikke skal anses som danske statsborgere i traktatøyemed. Det vil si at danske statsborgere bosatt på Færøyene er ikke EU-borgere, mens andre EU-lands statsborgere som bor på øyene, anses som EU-borgere. Færøyene har vært en del av Den nordiske passunionen siden 1966 og Schengen-området siden 2001. Det er også inngått tollpolitiske samarbeid med EU, EFTA og Russland. Formelt har ikke Færøyene et eget ambassadevesen, men har representasjonskontorer i København, Brussel (EU), London, Moskva og Reykjavík. Flere stater har egne konsulater på Færøyene.
Administrativ inndeling
Færøyene er fra 1. januar 2017 inndelt i 29 kommuner med omkring 120 byer og bygder. Kommunene har ansvar for en offentlige tjenester som barnehager, primærhelsetjeneste, arealplanlegging og tekniske tjenester. Interkommunalt samarbeid er utbredt på de fleste tjenesteområder, ettersom den gjennomsnittlige kommunestørrelsen er liten. Sentralisering av befolkningen, økende forventninger til offentlige tjenester og en aldrende befolkning i periferien har aktualisert spørsmålet om kommunesammenslåinger. De folkevalgte kommunestyrene har få medlemmer sammenlignet med kommuner i Norge og Sverige.
Jucielen Romeu
Jucielen Romeu (født 13. april 1996) er en brasiliansk bokser.
Færøyene
Administrativ inndeling
Tradisjonelt er også Færøyene inndelt i syv landsdeler eller sysler (sýslar): Norðoyar, Eysturoy, Norðurstreymoy, Suðurstreymoy, Vágar, Sandoy og Suðuroy. Norður- og Suðurstreymoy er hver sine landsdeler, men ett syssel. Syslene oppstod som tinglag i vikingtiden og fungerer fortsatt som Færøyenes rettskretser. Historisk har hvert syssel hatt en sysselmann med politimyndighet, ulike sivile oppgaver og myndighet til å dømme i mindre saker. Siden 2010 har det vært fem sysselmenn fordelt på tre politidistrikter. Retten på Færøyene er felles førsteinstansdomstol for øyene, og har Østre Landsrett i Danmark som appellinstans.
Flagg og symboler
Nasjonaldagen er den 29. juli, som sammenfaller med tusenårige nasjonalhøytiden Ólavsøka.
Færøyenes flagg (Merkið, «merket») er et nordisk korsflagg, først presentert i 1919 og i offisiell bruk siden 1940. Flagget ble laget av tre færøyske studenter i København våren 1919. Det ble først heist i bygden Famjin i juni. Til Ólavsøka i 1930 ble flagget tatt i bruk i en offisiell anledning, og fra 1931 kom flagget i vanlig bruk. Bruken var en kilde til uenighet mellom danske og færøyske myndigheter gjennom 1930-årene. Da Danmark ble okkupert av tyske styrker i april 1940, tok britiske styrker kontroll over Færøyene. Det ble da nødvendig å etablere en flaggskikk som skilte skip fra britisk-kontrollerte områder fra dansk/tysk-kontrollerte skip. Den 25. april 1940 anerkjente Storbritannia Merkið som Færøyenes flagg. Siden 1947 har 25. april vært nasjonal høytidsdag til minne om flagget. Hjemmestyreloven av 1948 stadfestet Merkið som øyenes offisielle flagg.
Næringsliv
Frem til tidlig på 1900-tallet var Færøyene et bondesamfunn, basert på fåreavl, kystfiske og fangst av fugler. Med industrialiseringen av fiskeriet og investering i havgående fiskefartøyer har Færøyene blitt en fiskersamfunn. Med endringer i fiskerigrensene i 1970-årene utviklet Færøyene en særegen økonomisk modell av korporatistisk og planøkonomisk tilsnitt. Finanskrisen i 1990-årene førte til et oppgjør med denne, og subsidiene og regjeringsgarantiene ble avviklet, fiskeriet regulert, og fiskerettighetene kapitalisert. Færøyene har en moderne skipsflåte, foredlingsindustri og havbruksnæring.
Eksport av fiskeprodukter utgjør ca. 98 % av Færøyenes samlede eksportverdi. Øyenes avhengighet av fiskeriet er ikke uproblematisk, fordi økonomien er sårbar for svingninger i fangst og priser. Overfiske og innskrenkninger i kvoter er en vedvarende trussel for samfunnet. Innskrenkninger i fiskerettigheter i fremmede farvann i 1970-årene gav støtet til havbruket i Færøyenes indre farvann. Den største oppdretteren er Bakkafrost, etterfulgt av Marine Harvest og Luna (Hiddenfjord). Knyttet til fiskeriene og havbruket finnes det også viktige bransjer som rederier, skipsmegling, skipsverft, grossister, spedisjon og redskapsproduksjon.
Hensynet til fiskerinæringen veide tungt da Færøyene valgte å stå utenfor EU, og dermed ikke være underlagt EUs felles fiskeripolitikk. Færøyene har et tett samarbeid med Island i fiskeripolitiske spørsmål.
Budsjettilskuddene fra Danmark gjør at Færøyene kan finansiere en stor offentlig sektor. Det finnes også et betydelig offentlig eierskap, for eksempel i selskaper som Posta, Føroya Tele og Atlantic Airways. Ettersom levekostnadene er høyere enn i Danmark, har begrenset økningen i budsjettilskuddet til lønns- og prisveksten. Tilskuddets andel av Færøyenes budsjetter har sank fra 28,7 % i 2000 til 13 % i 2017. Som andel av Færøyenes BNP sank tilskuddet fra 11,2 til 3,3 %.
Arbeidsledigheten og sykefraværet er lavt. Mellom 2000 og 2019 lå ledigheten for det meste under 5 %.
Energiforsyning og oljeleting
Det interkommunale kraftselskapet SEV står for nesten hele kraftproduksjonen på Færøyene. Det meste av befolkningen er tilknyttet et hovedstrømnett, mens Suðuroy og noen av de små, ytre øyene har sine egne kraftnett. De fleste strømkablene er lagt under bakken. Færøyene har ingen kraftutveksling med utlandet. I 2018 hadde SEV en samlet produksjon på 352,003 MWh, hvorav 51 % kom fra termisk energi (fyring med tungolje), 30 % fra vannkraft og 18 % fra vindkraft. Andelen fra fornybare energikilder er økende. Det finnes flere hurtigladestasjoner for elbiler.
Færøyene må importere all olje som forbrukes. I 2019 stod SEVs varmekraftverk for mindre enn en femtedel av oljeforbruket, mens skipsfarten stod for halvparten. Siden 1990-årene har en rekke selskaper, deriblant Statoil/Equinor, blitt tildelt letelisenser for olje- og gassforekomster på færøysk sokkel. Den færøyske sokkelen er teknisk krevende, fordi store deler er dekket av et tykt, hardt lag med lavastein. Det er gjort flere funn, men så langt har ingen felt vist seg å være drivverdige. De færøyske, børsnoterte selskapene Atlantic Petroleum og Faroe Petroleum har virksomhet på færøysk, irsk, britisk, norsk og nederlandsk sokkel. Flere havner på Færøyene fungerer som servicehavner for olje- og gassvirksomheten i Nordsjøen.
Tradisjonell småhvalfangst
Den tradisjonelle grindhvalfangsten, grindadráp, foregår i øyenes indre farvann. Den har lange, historiske og matkulturelle tradisjoner, og kan dateres tilbake til 1584. Fangsten er strengt lovregulert, og overvåkes alltid av sysselmannen. Rundt 950 grindhvaler blir fanget årlig, i all hovedsak om sommeren. Fangsten er ikke-kommersiell og organisert av de enkelte bygdene. Fangstmennene omringer grindhvalene med en stor halvsirkel av båter, og driver så hvalene inn i en bukt eller en fjord. Når de kommer nært nok land, blir hvalene fanget og slaktet av fangstmenn på land. Fangsten antas å utgjøre 25–30 % av kjøttforbruket på øyene. Fangsten blir fordelt likt etter middelalderske regler mellom alle i bygdens manntall.
Utdannelse og forskning
Skolevesenet på Færøyene er bygd opp med det danske som forbilde. Elevene begynner på den niårige, obligatoriske folkeskolen det året de fyller 7 år. De fleste kommuner tilbyr ettårig førskole fra det året elevene fyller 6 år. Elevene kan også velge å ta et tiende skoleår. Undervisning på de første alderstrinnene i folkeskolen er forsøkt opprettholdt selv i de minste bygdene, mens de tre siste alderstrinnene vanligvis blir undervist på større skoler. Ved siden av de offentlige folkeskolene finnes noen privatdrevne skoler, men de er for det meste offentlig finansiert.
Undervisningsspråket i det færøyske skoleverket er færøysk. Elevene får opplæring i dansk som nabospråk fra 3. klasse og i engelsk som fremmedspråk fra 4. klasse. Fra 8. klasse kan elevene få opplæring i et annet fremmedspråk, som tysk, fransk eller spansk.
Med vitnemål fra folkeskolen kan elevene gå gymnas eller yrkesskole. Gymnaset fører frem til studentereksamen eller høyere forberedelseseksamen (HF), som kreves for å søke høyere utdannelse. Ett år på yrkesskole følges som regel av to år i lære på arbeidsplass og så til svennebrev. Gymnaskurset i Tórshavn kom i stand i 1937 og ble utvidet til et ordinært gymnas i 1964. Det har siden blitt opprettet gymnas på Eysturoy og Suðuroy. I 2015 ble gymnaset, yrkesskolen og handelsskolen i Tórshavn slått sammen til den kombinerte videregående skolen Glasir.
Det første høyere lærestedet på Færøyene var lærerseminaret, som ble opprettet i 1870. Fróðskaparsetur Føroya ble opprettet i 1965 og tildelt universitetsstatus i 1990. Lærer- og sykepleierutdannelsene ble underlagt universitetet i 2008. I 2011 tok 36 % av de færøyske studentene sin utdannelse på Færøyene, og i 2018 var det 43 %. Antallet studenter ved Fróðskaparsetur Føroya økte fra 600 til 1,000 i samme periode. Resten studerer for en stor del i Danmark. En overvekt av de færøyske studentene er kvinner, mens kvinner utgjør en desto større andel av de færøyske utenlandsstudentene.
Føroya Fólkaháskúli ble etablert i 1899, og er fremdeles Færøyenes eneste folkehøyskole.
Massemedier
Færøyene ble det siste landet i Europa som fikk en nasjonal fjernsynskringkaster, nemlig Sjónvarp Føroya (SvF) i 1984. Før dette hadde radiokanalen Útvarp Føroya (ÚF) kringkastet sine sendinger siden 1957. Andre radiokanaler er Rás 2 og Lindin, hvor sistnevnte er en kristen radiostasjon, mens førstnevnte ble opprettet som et alternativ til Útvarp Føroya da Atlantic Radio ble nedlagt. Sjónvarp Føroya og Útvarp Føroya er siden 2005 samlet i det offentlige mediekonsernet Kringvarp Føroya (KvF).
De eldste mediene på øyene er allikevel avisene. Dimmalætting, opprinnelig et organ for Sambandsflokkurin, ble første gang trykt i 1878, og blir i dag utgitt fem ganger i uken. Hovedkonkurrenten er Sosialurin, som ble etablert som organ for Javnaðarflokkurin i 1927 og i dag blir utgitt fem ganger i uken. Partipressen omfattet også 14. september, Dagblaðið og Tingakrossur, som var organ for henholdsvis Tjóðveldisflokkurin, Fólkaflokkurin og Sjálvstýrisflokkurin, men disse kom alle i økonomisk uføre under krisen i 1990-årene. Dimmalætting og Sosialurin ble deretter erklært partipolitisk uavhengige og solgt til private, skjønt arven fra partipressens dager somme tider kommer til syne.
Norðlýsið er en regionavis for Norðoyar med base i Klaksvík. Av andre publikasjoner finnes blant andre todagersavisen Oyggjatíðindi, kvinnemagasinet Kvinna, det populærvitenskapelige tidsskriftet Frøði og litteraturtidsskriftet Varðin.
Kultur
Den færøyske kulturen har sine røtter fra den norrøne kulturen. Færøyene var lenge isolert fra store kulturelle omveltninger og bevegelser som feide over Europa. Dette betyr at færøyingene har ivaretatt en stor del av sin tradisjonelle kultur. Det færøyske språket har sin opprinnelse i det vestnorrøne språket som ble snakket i Norge i tidlig middelalder. Det er i nær slekt med islandsk og det utdødde norn på Shetland og Orknøyene. Norn var gjensidig forståelig med færøysk, slik moderne islandsk til en viss grad er det i dag. Inntil 1400-tallet hadde færøysk en ortografi som lå nært opp til islandsk og norsk, men etter reformasjonen i 1538, ble bruk av færøysk i skoleverket, kirken og offentlig administrasjon forbudt av danskene. Selv om en rik muntlig tradisjon overlevde, ble ikke språket skrevet i mer enn 300 år. Formidling av dikt og fortellinger ble gjort muntlig. Disse verkene ble delt inn i sagnir (sagn), ævintýr (eventyr) og kvæði (kvad). Sistnevnte ble ofte satt sammen med musikk og middelaldersk kjededans. Disse ble etter hvert nedskrevet på 1800-tallet.
Ichneumonoidea
Ichneumonoidea er en svært artsrik gruppe av insekter. Tross at den bare omfatter to familier, Braconidae og darwinvepser (Ichneumonidae), antar man at gruppen omfatter minst 100,000 arter på verdensbasis. I Norge er gruppen dårlig undersøkt, men det kan finnes så mange som 4,000-5,000 arter i landet. Sannsynligvis er Ichneumonoidea søstergruppen til broddvepsene (Aculeata), som omfatter blant andre stikkvepser, bier og maur. Disse to gruppene omfatter mesteparten av artene av vepser.
Nepal – liste over kommunistpartier
Nepal – liste over kommunistpartier.
Denne lista over navn på kommunistpartier og organisasjoner i Nepal er laga for å gjøre det lettere å identifisere partier og grupper som er omtalt i pressa og litteraturen. Mange varianter av navn er oppført, for å gjøre det lettere å søke etter partier på Internett.
Informasjonen som er tatt med her, har først og fremst til hensikt å gjøre det lettere å slå fast hvilket parti det er snakk om, eventuelt å finne informasjon om partiet.
For mer utførlig informasjon om de ulike organisasjonene, se hovedartiklene om dem.
Norske navn
Dette er ikke ei liste over alle oversettelser av nepalske partinavn som fins i norsk Wikipedia, men bare navn som har vært brukt i noen grad i norsk presse og litteratur.
Først og fremst tre partier er blitt omtalt på norsk: NKP (stifta 1949), NKP (forente marxist-leninister) (stifta 1991) og NKP (maoistisk) (grunnlagt 1994).
Fra 1949 til ca. 1965 – 1968.
NKP blei stifta i India i 1949. Partiet gikk i oppløsning på 1960-tallet. Fra ca. 1965 brøyt den landsomfattende organisasjonen i praksis sammen, og mange distrikter og avdelinger begynte å fungere som uavhengige lokale grupper. I ei stor partisplittelse i det som var igjen av partiet gikk majoriteten ut og stifta NKP (Pushpa Lal), mens den gamle partilederen T. L. Amatya fortsatte i en liten rest av partiet, som fra da av blei kalt NKP (Amatya). Etter dette regnes partiet som definitivt oppløst.
Partiledere var Pushpa Lal Shresta (1949 – 1952), Man Mohan Adhikari (1952 – 1956) Keshar Jung Rayamajhi (1956 – ekskludert 1962) og Tutsi Lal Amatya (1962 og resten av NKPs levetid.) . NKP var det første kommunistpartiet i Nepal, og enerådende fram til de første partisplittelsene ca. 1962 – 1963. Det blei største parti ved Nepals første lokalvalg i Kathmandu i 1953 (ved å stille formelt uavhengige kandidater, for partiet var forbudt) og fikk 4 mandater ved Nepals første parlamentsvalg i 1959.
Muligheter for forveksling:
Andre partier som på norsk har blitt kalt NKP, kommunistpartiet eller kommunistene, er
- De første partiene som splitta seg ut fra det opprinnelige NKP på 1960-tallet. f.eks. er NKP (Rayamajhi), som splitta seg fra NLP i 1962- 1963, omtalt som NKP i norsk Nepal-litteratur fra 1960-tallet. Lederne er også kalt kongelige kommunister på grunn av Rayamajhis nære forhold til kongen og diktatoren Mahendra, som gjorde statskupp og avskaffa demokratiet i desember 1961.
- De to største kommunistpartiene etter 1990 – UML og maoistpartiet, er også begge blitt kalt NKP. Se nedafor.
Fra januar 1991.
Partiet blei stifta ved sammenslåing av NKP(ML) og NKP(Marksbadi).
Partileder: President fra starten var Sahana Pradhan, men reell leder var generalsekretær Madan Kumar Bhandari (1991 til 1993.) Man Mohan Adhikari var partipresident i en periode på 1990-tallet, han var også UMLs eneste statsminister. Partisekretær fra 1993 Madhav Kumar Nepal.
UML har vært Nepals dominerende parlamentariske kommunistparti fra starten i 1991. Det var største opposisjonsparti i parlamentet i 1991, største parti i 1994 og igjen største opposisjonsparti i 1999. Fra 1994 har det vært regjeringsparti flere ganger. I Nepals overgangsparlament 2007 er det nest største parti. UML har seks ministre i Nepals overgangsregjering 2007.
UML hadde på 1990-tallet partiforbindelser med Arbeidernes Kommunistparti, seinere med Sosialistisk Venstreparti. Partiet har også forbindelser med Den sosialistiske internasjonale (den internasjonale sammenslutninga av sosialdemokratiske partier)
Muligheter for forvekslinger:.
Fordi UML har bakgrunn i det pro-maoistiske NKP(ML), som bl.a. hogde hodet av godseiere på 1970-tallet, blir det noen ganger feilaktig skrevet at maoistpartiet kom fra en splittelse i UML. Alt dette kan føre til forvekslinger.
Fra mai 1994 (mars 1995).
Offisiell partihistorie rekner NKP(M) som stifta ved en splittelse i NKP (Ekda Kendra) i mai 1994. Men partiet skifta først formelt navn til NKP (maoistisk) i mars 1995.
Partileder: Prachanda.
Starta opprør i februar 1996 som blei avslutta gjennom demokratirevolusjonen Jana Andolan 2006 i april 2006. Tok over mesteparten av landet fram til 2000, vokste til et stort parti – kanskje størst i Nepal – i løpet av opprøret. Fredsslutning med regjeringa i november 2006. 3. største parti i Nepals overgangsparlament 2007 fra 15. januar (like mange representanter som UML, men satte av 10 plasser til uavhengige som ikke er medlemmer av partiet og ikke underordna dets partidisiplin). 5 ministre i Nepals overgangsregjering 2007 fra 1. april.
Også kalt maoistene, maoistpartiet, Nepals Kommunistiske Parti, kommunistpartiet.
Andre kommunistiske partier og grupper har svært sjelden eller andri vært omtalt på norsk, og da ofte med engelske navn.
Navn på nepali
Navneforma Nepal Kamyunishta Parti, forkorta NKP med latinske bokstaver, er det vanligste navnet på kommunistpartier i Nepal. Fordi så mange partier kaller seg NKP, blir NKP-navn nesten alltid fulgt av en parentes, f.eks. NKP(Pushpa Lal).
Noen ganger er en parentes ikke nok, fordi flere partier har samme offisielle navn, parentesen medregna. Det kan føre til en ekstra, uoffisiell parentes blir hengt på, f.eks. NKP(SMLM) (Tamang)
I lista over NKP-navn nedafor er Nepal Kamyunishta Parti skrevet fullt ut bare i omtalen av det opprinnelige NKP stifta i 1949. I alle andre tilfeller er forkortelsen NKP brukt.
Fra 1949 til ca. 1965 – 1968.
Partiet blei ikke formelt oppløst, men skrumpa og blei uvesentlig etter ei lang rekke lokale og sentrale splittelser. Etter mange splittelser blei den siste resten rundt partisekretær Tutsi Lal Amatya kalt NKP (Amatya).
Partiledere: Pushpa Lal Shresta (1949 – 1952), Man Mohan Adhikari (1952 – 1956) Keshar Jung Rayamajhi (1956 – ekskludert 1962) og Tutsi Lal Amatya (1962 og resten av NKPs levetid.)
Mulighet for forvekslinger:
Både NKP (Rayamajhi), NKP (Amatya) og andre partier kunne i denne første perioden bli kalt NKP, uten tillegg.
Offisielt navn på NKP (Marksbadi) (1991) fra stiftelsen høsten 1991 og om lag et år framover.
Fra 1991 til 1992.
Leder var Prabhu Naryan (eller Prabhunarayan) Chaudhary.
Ultras
Ultras er en betegnelse på grupper av supportere, hovedsakelig innen fotball.
Nepal – liste over kommunistpartier
Navn på nepali
Se artikkel om NKP (Marksbadi) (1991).
Fra 2006, august, til om lag årsskiftet 2006 – 2007.
Ultras
Historie
De første ultrasgruppene oppstod i Italia på 1960- og -70-tallet og bestod av fotballsupportere i alderen 15–25 år. De skilte seg klart ut fra den klassiske modellen av en voksen fotballsupporter. De samlet seg i de billigste seksjonene av arenaene og hengte opp bannere med gruppens navn og gjerne navnet på den delen av tribunen de stod på. Ultrasenes klesstil var preget av Doc. Martens, bombejakker og liknende.
Nepal – liste over kommunistpartier
Navn på nepali
Leder Keeshab (eller Keeshav) Nepal. (Ingen av lederne hadde sittet i sentralkomiteen i NKP(EKM).)
Ultras
Historie
Fra starten av utmerket de seg spesielt gjennom deres nye stil å støtte laget på, og på sett og vis «delta» i kampen. Fra de brasilianske klackene kom bruken av trommer og fra England kom bruken av skjerf. På denne måten de tok mer del i kampen enn tidligere, og ble den «tolvte» spilleren. De tok i bruk forskjellige typer pyroteknikk, bengalske lys, bluss, røyk og raketter. Konseptet «tribunekoreografi» oppstod for første gang og ultrasgruppene ble mer organiserte. Koreografien, såkalt tifo, ble det som kjennetegner den italienske stilen. Store spektakulære fargerike show med visuell effekt.
Nepal – liste over kommunistpartier
Navn på nepali
NKP (2006) hadde noen få hundre medlemmer, og lå politisk nær NKP(Maobadi). Omtalt i artikkel om NKP (EKM.
Leder var Man Mohan Adhikari.
Fra ca. 1965 – 1968 til 1994. I et par måneder i 1991 gikk NKP (A) inn i NKP (Sanyukta) og så ut igjen.
Partiet var formelt en fortsettelse av det opprinnelige NKP, som Amatya leda fra den 3. kongressen i 1962. Etter mange splittelser som reduserte det til ei smågruppe, og særlig etter at Pushpa Lal Shresta tok med seg et flertall av partimedlemmer i 1968 og stifta det større og viktigere NKP (Pushpa Lal), gikk denne resten av NKP over til å bli kalt NKP(Amatya). Partiet stilte til valg under dette navnet i 1991.
Ultras
Tilhørighet
Noen grupper baserte seg helt enkelt på å høre til et spesielt område i lagets by (kjernen i Sampdoria Ultras kom fra Genova-forstaden Sestri Ponente, . Mange av deres medlemmer hørte allerede til politiske grupper eller rørsler og det var karakteristikken til disse ekstreme politiske gruppene, tilhørighetsfølelsen og kameratskapet som gjorde at gruppene stod såpass sterkt. Dette gjorde at gruppene på noen timer kunne samle flere hundre mann.
Nepal – liste over kommunistpartier
Navn på nepali
Navnet NKP uten tillegg blei også brukt om NKP (Amatya) etter 1968.
Alternativt navn på NKP (Varma). Generalsekretærens navn Varma transkriberes også som Burma.
Ultras
Tilhørighet
Et annet aspekt som er unikt for ultraser er den sterke seksjonsfølelsen. Mange seksjoner var opptatt av vanlige fanklubber som ble tvunget til å flytte flagget sitt for å gjøre plass til ultrasenes banner. Motivene på disse bannerne var for det meste ville dyr (løver, pantere og tigre), våpen og annet.
Nepal – liste over kommunistpartier
Navn på nepali
Fra 1974 til november 1989.
Partiet blei stifta av flere tidligere ledere fra NKP. NKPs siste landsmøte var det tredje, navnet fjerde landsmøte symboliserte at de ville reorganisere det gamle partiet. NKP(CM) gikk inn i det nye NKP (Ekda Kendra) i november 1999.
Første leder Mohan Bikram Singh, etter ham Nirmal Lama.
U.S. Special Operations Command
U.S. Special Operations Command (SOCOM) er en av de ni felles hovedkommandoene i det amerikanske forsvarsdepartementet. Kommandoen har ansvaret for USAs spesialstyrker og har sitt hovedkvarter på MacDill Air Force Base i Tampa, Florida.
Nepal – liste over kommunistpartier
Navn på nepali
Lita gruppe som fortsatte etter at det opprinnelige NKP (CM) gikk inn i det nye NKP (EK) i november 1989.
Leder Bahadur Karmacharya (han var en av de opprinnelige partistifterne fra NKP i 1949).
Kort nevnt i artikkelen om NKP (Chautho Mahadhiveshan).
Fra 1989, november, til 1994, mai.
U.S. Special Operations Command
SOCOM har ansvaret for mange avdelinger blant annet Delta Force, Army Rangers og Navy Seals.
Nepal – liste over kommunistpartier
Navn på nepali
Stifta ved sammenslåing av flere partier, bl.a. NKP (Mashal) og NKP (Chautho Mahadhiveshan), på en kongress i november 1989. I mai 1994 blei NKP(EK) splitta i to deler, som begge i ei tid etter brukte samme navn. Majoriteten var leda av Prachanda, minoriteten av Nirmal Lama. Majoriteten under Prachanda regna seinere denne partisplittelsen som stiftelsen av NKP (Maobadi), men skifta navn formelt først i mars 1995.
Leder Prachanda.
Fra mai 1994 til 2002.
Minoritetsfløy leda av Nirmal Lama, som splitta ut av det opprinnelige NKP(EK) i mai 1994. Partiet fortsatte å bruke samme offisielle navn som før splittelsen, men i 10 måneder fortsatte flertallet under Prachanda også å kalle seg NKP(EK). Etter at Prachandas fløy skifta navn til NKP (Maobadi) i mars 1995, blei Lamas fløy aleine om å kalle seg NKP(EK) (og tilleggsparentesen gikk ut av bruk) fram til det slo seg sammen med NKP (Masal) til NKP (Ekda Kendra Masal) i 2002.
6 representanter i parlamentet gjennom valgfronten SJM (Vidya) fra bruddet i mai 1994 og fram til valget samme år. I 1994 blei ingen valgt. I 1999, (da Lama-fløyas SJM ikke lengre brukte parentesen Vidya) 1 valgt.
Mulighet for forvekslinger bl.a. med det opprinnelige NKP (EK) før splittelsen i mai 1994, majoriteten av NKP(EK) leda av Prachanda opp til mars 1995, og de forskjellige partiene som etter 2002 har kalt seg NKP (Ekda Kendra Masal).
Uoffisielt navn brukt for å skille flertallsfløya i opprinnelige NKP (EK) fra utbryterpartiet leda av Nirmal Lama i perioden mai 1994 til mars 1995 da begge partier brukte samme navn.
Det kan skape misforståelser at offisiell partihistorie i ettertid regner NKP (Maobadi) som stifta i mai 2004, sjøl om partiet først formelt tok dette navnet i mars 2005.
Mulighet for forvekslinger med bl.a. partiet med samme navn opprinnelig leda av Nirmal Lama, som eksisterte fram til 2002.
Fra 2002.
Stifta ved sammenslåing mellom NKP (Ekda Kendra) og NKP (Masal) i 2002. To partier med samme navn brøyt seg ut i 2006.
Leder fra starten i 2002 Mohan Bikram Singh, som gikk ut sommeren 2006. Generalsekretær Prakash, alias Narayan Kazi Shrestha.
Fra 2002 gjennom valgfronten JMN 6 representanter i parlamentet, i 2006 ved brudd redusert til 5 i mai, 1 i november. I Nepals overgangsparlament 2007 fra 15. januar økt til 4.
Fra utbruddene i 2006 blei det vanlig i pressa å kalle partiet NKP(EKM) (Prakash).
Mulighet for forvekslinger særlig med de to andre partiene med samme navn som brøyt seg ut i 2006, NKP (Ekda Kendra Masal) (Singh) og NKP (EKM) (Singh Shrish), som i april 2007 gikk inn i NKP (Sanyukta) (2007).
I tillegg til artikkelen om NKP (EKM), omtalt bl.a. i NKP (EKM) (Singh), NKP (Sanyukta) (2007), JMN, Amik Sherchan.
Generalsekretær Prakash, alias Narayan Kazi Shrestha.
Fra sommeren 2006.
Blei til ved brudd i NKP (EKM) som formelt skjedde i mai 2006 eller ikke lenge etter.
Partileder Mohan Bikram Singh.
Fra mai 2006, 3 representanter i parlamentet gjennom valgfronten Rashtriya Jana Morcha (2007)JMN (KC), som i april 2007 skifta navn til Rashtriya Jana Morcha (2007) (parentesen 2007 er uoffisiell).
Mulighet for forveksling bl.a. med 2 andre partier som kalte seg NKP(EKM) i 2006 – 2007 (se over og under på denne lista). Partiet blir også omtalt som NKP(EKM) uten noe tillegg. En særlig vanske er at NKP (EKM) (Singh Shrish) (se nedafor) også blei omtalt som NKP (EKM) (Singh).
I tillegg til artikkelen NKP (EKM) (Singh), omtalt bl.a. i Mohan Bikram Singh, NKP (EKM).
Ultras
Tilhørighet
For disse gruppene var det viktig at de skulle finansiere seg selv. De skulle ikke støttes av klubben og hadde ofte pengeinnsamlinger hvor alle ga litt. Alle medlemmene hadde sine egne oppgaver. Noen kjøpte maling, noen stoff, andre trommer og noen pyro.
Olav Magnus Linge
Olav Magnus Linge (født i januar 1986) er en norsk politiker (SV). Han var politisk rådgiver for miljøvernminister Bård Vegar Solhjell. Han var leder for Sosialistisk Ungdom 2010–2012. Linge ble valgt til leder av SU under landsmøtet på Hamar i 2010, og etterfulgt av Andreas Halse etter partiets landsmøte i juni 2012. Linge var organisasjonssekretær i Sosialistisk Ungdom i perioden 2006–2010. Han har også vært fylkesleder i Møre og Romsdal SU.
Nepal – liste over kommunistpartier
Navn på nepali
Generalsekretær Ram Sing Shrish.
Taraldsgårdsveita
Taraldsgårdsveita (2-14, 3-13 ) er en 103 meter lang veit i Midtbyen i Trondheim. Den går fra Munkegata ved Ravnklobakken og Ravnkloa i vest til Jomfrugata i øst. Veita er brosteinsbelagt og langs den nordlige delen er det en rekke med sammenhengende trehusgårder som alle er oppført mellom 1841 og 1846. I moderne tid består veita av boliger ispedd noe næringsvirksomhet, men historisk sett var Taraldgårdsveita tilhold for flere mindre bedrifter og overnattingssteder.
Nepal – liste over kommunistpartier
Navn på nepali
Fra oktober 2006 til april 2007.
Partiet oppsto ved en partisplittelse i NKP (EKM) i oktober eller november 2006. Det slo seg sammen med to mindre partier til NKP (Sanyukta) (2007) i april 2007.
Partiet blei i pressa også kalt NKP(EKM) (Singh).
To representanter i parlamentet i samme periode gjennom valgfronten JMN (Ale). Fra april 2007 ser det ut til at de gikk over til å representere NKP (S) (2007).
Særlig med 2 andre partier som kalte seg NKP(EKM): NKP (EKM) (leda av Prakash) og NKP (EKM) (Singh) (leda av Mohan Bikram Singh). At partiene til Singh Shreesh og Mohan Bikram begge blei kalt NKP(EKM) (Singh) gjør forvekslinger nærmest uunngåelige.
Omtalt bl.a. i NKP (S) (2007), NKP (EKM), JMN.
Feilaktig transkripsjon av navneforma NKP (Ekda Kendra Masal). Se lengre ned på denne lista om navneformer med Masal og Mashal.
Fra januar 1991.
Stifta på sammenslutningskongress mellom NKP(ML) og NKP(Marksbadi).
Reell partileder 1991 til hans død i 1993, generalsekretær Madan Kumar Bhandari. Generalsekretær og leder fra 1993 Madhav Kumar Nepal. Partipresident fra 1991 Sahana Pradhan, seinere partipresident Man Mohan Adhikari.
Landets største, dominerende parlamentariske kommunistparti fra 1991. Største opposisjonsparti i parlamentet 1991, største parti 1994, mindretallsregjering under statsminister Adhikari 1994 – 1995, største opposisjonsparti 1999. Med i flere samlingsregjeringer fra 1990-tallet, i regjering også fra mai 2006. Nest største parti i Nepals overgangsparlament 2007. Nest største parti i lokalvalga i 1990, største parti i lokalvalga i 1997.
Den engelske forkortelsen UML kan også forekomme i tekster på nepali.
NKP (Krishna Das), CPN (Krishna Das).
Fra 1981 til 2005.
Leder var Krisna Das Shresta.
Fra 1981 til 1991.
Stifta ved et brudd i NKP (Rayamajhi) i 1981(?), omdøpt til NKP(Prajatantrik) våren 1991, foran parlamentsvalget.
Leder Bisnu Bahadur Manandhar.
Alternativt navn på NKP(Prajatantrik) som fikk 2 representanter ved parlamentsvalget i 1991.
Leder var Bisnu Bahadur Manandhar.
Fra 1989 til 1997.
Leder Man Mohan Adhikari.
Partiet blei også kalt NKP(Adhikari).
- Fra mai 1994 (mars 1995).
NKP (M) regner sin offisielle start fra et brudd mellom majoriteten i NKP (EK) leda av Prachanda og minoriteten i samme parti leda av Nirmal Lama i mai 1994. Men partiet fortsatte offisielt under navnet NKP(EK) fram til mars 1995.
Taraldsgårdsveita
Historie
Taraldsgårdsveita var opprinnelig den vestlige delen av det gamle Sandstredet, som igjen var en del av den enda eldre Nedre allmenning og Nedre Geilan. Veita var en viktig ferdselsåre frem til bybrannen i 1681, da Cicignon deretter anla Strandgaten og det som siden ble hetende Olav Tryggvasons gate. Til tross for sanering av flere veiter gjennom Cicignons byplan ble både Taraldsgårdsveita og Ørjaveita værende som veiteløp i de nedre delene av byen. Den vestligste delen av veita gikk opprinnelig helt frem til Prinsens gate, men fikk sin avslutning i vest mot Munkegata etter 1681.
Nepal – liste over kommunistpartier
Navn på nepali
Leder Prachanda (प्रचण्ड;), alias Pushpa Kumar Dahal (også transkribert Kamal).
Fra mai 1994 og fram til valget samme år 3 representanter i parlamentet gjennom valgfronten SJM (Bhattarai), fra valget 1994 og ut 1990-tallet valgboikott. 3. største parti i Nepals overgangsparlament 2007 – NKP(M) fikk etter avtale like mange representanter som nest største parti NKP(EML) (alias UML), men valgte å gi 10 av sine plasser til representanter som ikke er medlemmer i partiet. 5 ministre i Nepals overgangsregjering 2007 fra starten 1. april.
Taraldsgårdsveita
Historie
Den vestlige delen av Taraldsgårdsveita ut mot Ravnklobakken ble også kalt Jimmyveita på 1700-tallet, etter den skotskættede nordlandshandleren Jimmy Williamsen Colban, som bodde i denne delen av veita.
Olav Magnus Linge
Linge er fra Valldal på Sunnmøre og er bosatt i Oslo.
São Paulo-Guarulhos internasjonale lufthavn
São Paulo/Guarulhos – Aeroporto Internacional de Guarulhos – São Paulo (IATA: GRU, ICAO: SBGR) også kjent som Aeroporto de Cumbica er den største flyplassen i Brasil, og São Paulos hovedflyplass. Operatør er Infraero.
Nepal – liste over kommunistpartier
Navn på nepali
Partiet blir også kalt bare Maobadi (maoistene). Denne beteknelsen brukes også om partiets støtteorganisasjoner og sympatisører.
Den vide bruken av Maobadi kan føre til at også organisasjoner som sympatiserer med partiet kan bli forveksla med NKP(M) sjøl.
Navnet NKP(Maobadi) blei først brukt fra mars 1995. Offisiell partihistorie regner likevel partiet som stifta etter ei partisprengning i NKP (EK) i mai 1994, til tross for at partiet Prachanda leda offisielt kalte seg NKP(EK) i ti måneder etter splittelsen. Partilitteratur omtaler vedtak og aksjoner fra disse ti månedene som gjort av NKP(M), mens samtidige artikler og dokumenter brukte navnet NKP(EK).
Det er også mulighet for forveksling med flere småpartier som har brukt parentesen (Marksbadi Leninbadi Maobadi) i navnet sitt, spesielt NKP (Marksbadi Lenibadi Maobadi), som brukte Maobadi i navnet sitt flere år før NKP(M) sjøl.
Bruken av forkortelsen NKP(M) gjør forvekslinger mulig med andre partier som bruker ord som begynner på M i parentes og kan forkortes til NKP(M), som flere partier som har brukt navna NKP(Marksbadi), NKP (Masal) og NKP (Masal), NKP (Manandhar), NKP (Manmohan).
I tillegg til hovedartikkel, se NKP (Maobadi) – forhistorie, NKP (Maobadi) – historie, NKP (Maobadi) – masseorganisasjoner, Prachanda, Baburam Bhattarai m.m.
Fra 1987 til januar 2001.
Partiet blei til ved at NKP (Pushpa Lal) slo seg sammen med NKP (Manmohan) i 1987. I januar 1991 gikk NKP(M) sammen med NKP(ML) til NKP (EML) (bedre kjent som UML).
Partileder var Sahana Pradhan (Pushpa Lal Shrestas enke).
Mulige forvekslinger:
Minst 2 nye partier har etter 1991 brukt navnet NKP (Marksbadi).
NKP (Marksbadi) er også en vanlig skrivefeil i pressa for NKP (Sanyukta Marksbadi), se nedafor, og kanskje også for et splittelsesparti fra NKP(SM) fra oktober 2006.
Forkortelsen NKP(M) gjør det også mulig å forveksle partiet med NKP (Maobadi), forskjellige partier som har kalt seg NKP(Masal) og NKP(Mashal) osv.
Fra 1991 til 2005.
Stifta etter et utbrudd av medlemmer av det opprinnelige NKP(Marksbadi) NKP (EML) (bedre kjent som UML) etter valget i 1991. Partiet gikk sammen med NKP(Sanyukta) til NKP(Sanyukta Marksbadi) i 2005.
Partiet kalte seg i det første året offisielt NKP (15 September 1949), før det skifta navn til NKP(M).
Muligheter for forvekslinger: Se NKP(Marksbadi).
Fra 2007 (?).