cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Trevi
Trevi kan referere til følgende steder i Italia:
Gertrude Stein
Gertrude Stein (født 3. februar 1874 i Allegheny, Pennsylvania, død 27. juli 1946 i Paris) var en amerikansk forfatter og katalysator for utviklingen av moderne kunst og litteratur. Hun tilbragte det meste av sitt liv i Frankrike.
Tidlig liv
Gertrude Stein ble født inn i en velutdannet tysk-jødisk immigrantfamilie. Hennes far, Daniel Stein, var toppsjef for sporveisdrift i San Francisco. På grunn av forretninger flyttet familien Stein da hun var tre år gammel til Wien, senere til Paris. I 1878 returnerte de til USA og slo seg ned i Oakland i California. De dro periodisk på ferieturer til Europa. Gertrude Stein og to av hennes søsken bodde hos morens familie i Baltimore etter foreldrenes død.
Stein gikk på Radcliffe College, et kvinnecollege tett knyttet til Harvard University, og studerte under psykologen William James. Etter eksamen i 1897 brukte hun sommeren på Woods Hole i Massachusetts, hvor hun studerte embryologi på det marine biologiske laboratoriet. Etter dette fulgte to år på Johns Hopkins Medical School. I 1901 forlot hun Johns Hopkins uten eksamen. Et av hennes mest berømte sitater ble til da hun ble spurt om hvorfor hun her ikke hadde tatt eksamen. Hun svarte på sin nøkterne måte: «Eksamener kjeder meg».
I 1902 flyttet hun til Frankrike. Fram til 1912 bodde hun i Paris med sin bror Leo, som var en beundret kunstkritiker. Gertrude møtte her i 1907 sin livsledsager Alice B. Toklas. Alice flyttet inn hos Leo og Gertrude i 1909. Gjennom det meste av sitt liv, levde Gertrude likesom alle hennes søsken av avkastningene fra farens eiendommer. Broren Michael sparte penger omhyggelig for å investere. Etter suksessen med sin selvbiografi The Autobiography of Alice B. Toklas i midten av 1930-årene, ble Gertrude Stein rik ved egen hjelp.
Gertrude Stein og broren samlet en av de første samlinger av kubistisk og moderne kunst. Hun eide tidlige verker av Pablo Picasso (som ble en venn og malte et portrett av henne), Henri Matisse, André Derain, Georges Braque, Juan Gris og andre unge kunstmalere. Picasso malte også hennes nevø Allan Stein.
Da Storbritannia erklærte krig mot Tyskland under første verdenskrig, var Gertude Stein og Alice B. Tokas på besøk i North Whitehead i England. De vendte tilbake til Frankrike etter at Gertrude Stein hadde lært å kjøre bil av sin venn William Edwards Cook. De ble frivillige som transporterte forsyninger til franske hospitaler, noe de ble honorert for av den franske regjering. Stein og Tokas ble gode venner med forfatteren Natalie Barney, og Gertrude Stein ble også venn med den velhavende forfatteren og tidsskriftsutgiveren Bryher.
I 1920-årene tiltrakk hennes salong på Rue de Fleurus nr. 27, hvor veggene var dekket av avantgardekunst, mange store kunstnere og forfattere, deriblant Ernest Hemingway, Ezra Pound, Henri Matisse, Thorton Wilder, Sherwood Anderson og Guillaume Apollinaire. Hun kalte dem for «Lost Generation» på grunn av de forviste amerikanske forfatterne. I dette tidsrommet ble hun venn med forfatteren Mina Loy, og de to fikk et livslangt vennskap. Hennes ekstreme sjarme, veltalenhet og vennlighet gjorde at hun hadde en stor omgangskrets. Hennes dømmekraft innenfor litteratur og kunst gjorde henne innflytelsesrik. Hun var Ernest Hemingways mentor, og ved hans sønns fødsel ba han henne være gudmor til barnet. Sommeren 1931 anbefalte Gertrude Stein den unge komponisten og forfatteren Paul Bowles å dra til Tanger, hvor hun og Alice hadde feriert.
Gertrude Stein var politisk ambivalent, idet hun var en åpenlys homoseksuell feminist, men er også beskrevet som en konservativ. Hun anså de arbeidsløse som opponerte mot Franklin D. Roosevelt og hans New Deal som late. Hun talte nasjonalistenes sak under den spanske borgerkrig.
Andre verdenskrig og tiden etter
Ved utbruddet av andre verdenskrig flyttet Stein og Tokas til en landeiendom som de hadde leid mange år tidligere i Bilignin, Ain i Rhône-Alpene. Naboene omtalte dem kun som amerikanerne. Det jødiske paret unnslapp forfølgelse på grunn av sitt vennskap med Bernard Faÿ, en kollaboratør, fra Vichyregimet, med forbindelse til Gestapo. Da Bernard Fay ble idømt livsvarig straffarbeid etter krigen, prøvde Gertrude og Alice å få ham løslatt.
Etter krigen vokste Steins status i Paris, da hun ble besøkt av mange amerikanske soldater. Hun døde 72 år gammel av magekreft i Neuilly-sur-Seine. Den 27. juli 1946 ble hun begravet på Père Lachaise i Paris.
Gertrude Stein utnevnte forfatteren og fotografen Carl Van Vechten til sin litterære bobestyrer, og han hjalp til med å få utgitt hennes ikke utgitte verker. Et minnesmerke over Gertrude Stein står på den øverste terrassen i Bryant Park i New York.
Fylkesvei 1732
Fylkesvei 1732 går mellom Sanne og Rognlia i Ringsaker kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 61 (Hedmark).
Hańcza
Hańcza er en innsjø i Podlasie voivodskap i Polen. Den har et flateinnhold på 3,04 km², og er 4,5 km lang og 1,2 km bred. Sjøen har en største dybde på 108,5 meter, og er med det den dypeste innsjøen i Polen.
Kårsta
Kårsta er et tettsted i Vallentuna kommune i Stockholms län i Uppland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 457 innbyggere.
Mathias Skeibrok
Mathias Severin Berntsen Skeibrok (født 1. desember 1851 på gården Skeibrok på Lista, død 22. mars 1896 i Kristiania) var en norsk billedhugger. Som forfatter er han kjent for bøkene Sannferdige skrøner. I sitt første ekteskap var Skeibrok gift med Inger Marie Nordbye (1862-1886).
Barndom, ungdom og debut
Mathias Skeibrok var sønn av Bernt Severin Meier Mathiassen Skeibrok og Martine Abrahamsdatter, og den nest eldste av fem søsken. Alt som barn måtte han ta del i gårdsarbeidet, først som gjeter på heiene, siden som fisker. Samtidig trakk interessen for tegning ham bort fra gårdslivet. Han tenkte en stund på å bli skolelærer, og vikarierte en stund for en syk venn, men fant snart ut at dette ikke var noe for ham. 16 år gammel kom han i stedet til Flekkefjord som handelsbetjent. Her fortsatte han å tegne og skjære figurer i tre, men etter ett og et halvt år sluttet han og reiste hjem til Lista.
I sitt første ekteskap var Skeibrok gift med Inger Marie Nordbye (1862-1886). En datter Borghild Marie Skeibrok (f. 1886). Han giftet seg andre gang den 9. september 1892 i Kristiania med Charlotte Andrea Øvre (f. 1862) fra Lebesby, datter av Zakarias Øwre og Adriane Solem.
Karrière som billedhugger
I 1874 solgte han et bestillingsarbeid, og fikk dermed råd til å reise til København, hvor han kom inn på Jens Adolf Jerichaus atelier, og vakte oppmerksomhet ved Charlottenborg kunstutstilling i 1875 med byster av Edvard Grieg og Magnus Eiriksson. I 1876 fikk han et offentlig stipend og kunne reise til Paris. Her utførte han sin første store figur, «Ragnar Lodbrok i Ormegaarden». En utgave av denne i overnaturlig størrelse ble stilt ut ved Verdensutstillingen i Paris i 1878.
Under studier av de moderne franske billedhuggerne Jean-Baptiste Carpeaux, Louis-Ernest Barrias og Paul Dubois fikk Skeibrok øynene opp for realismen. Dette inspirerte «Moderen vaager» (1879) og «Træt» (1882), som er skisser fra hverdagslivet. I 1890-årene utga han to samlinger skrøner, Sannferdige skrøner (1891–94). Begge bindene ble illustrert av Theodor Kittelsen og oppnådde stor popularitet.
Skeibrok ble utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden i 1895.
I Stavanger er han hedret med Mathias Skeibroks vei som ligger på Stokka.
Daniel Kildal
Peter Daniel Baade Wind Kildal (født 4. oktober 1816 i Borgund, død 16. mars 1881 i Kristiania) var en norsk jurist, embetsmann og stortingsrepresentant. Han var stortingspresident 1871-73, sammen med Johan Sverdrup.
Kildal var fødd på Sørnes i Borgund, i dagens Ålesund, sønn av sorenskriver på Sunnmøre, Ole Severin Kildal og Karen Friis Wind. Han ble student ved Christiania skole i 1834 og cand. jur. i 1839. 1840 kopist i revisjonsdepartementet, 1843 advokatfullmektig, 1845 overrettsprokurator, 1848 høyesterettsadvokat. Han drev advokatforretning i hovedstaden og deltok i flere av broren Peters industriprosjekt.
Kildal representerte valgkretsen Kristiania, Hønefoss og Kongsvinger på Stortinget 1857 og på ekstrastortinget 1858, 1862-63 og ekstrastortinget 1864, 1865-66, 1868-69 og 1871-73. Han knyttet seg til «sakførerpartiet».
Han var i 1857 formann i justiskomite nr. 2, i 1858 i statslånkomiteen. I 1862-63 og 1864 var han egentlig varamann, men møtte og var visepresident i Odelstinget, formann i justiskomite nr 2 både 1862-64 og 1865-66. President i Odelstinget 1865-66 og 1868-69. Han var medlem av jernbanekomiteen 1868-69 og 1871-73. 1871-73 var han president i Stortinget. Han var samtidig formann i budsjettkomiteen og medlem av valgkomiteen og fullmaktskomiteen.
Han ble oppnevnt til riksrevisor i 1851, og var formann i riksrevisjonen fra 1854 til sin død. Kildal var medlem Oslo bystyre 1851-72, medlem av jurykommisjonen av 1854 og av en kongelig kommisjon 1858 om den militære straffeloven.
Han var bror av sorenskriveren og stortingsmannen Mikael Kildal og industribyggeren Peter Wessel Wind Kildal, og farbror til riksrevisor og statsråd Birger Kildal.
Lindholmen
Lindholmen er et tettsted i Vallentuna kommune i Stockholms län i Uppland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 860 innbyggere. Lindholmen ligger cirka fem kilometer nord for Vallentuna.
Paramusjir
Geografi og naturhistorie
Sjumsju er ei øy i nordøst og mellom denne øya og Paramusjir ligger det 2,5 km smale sundet kalt Det andre Kurilsundet. Antsiferov ligger i sørøst på andre siden av det 15 km brede Luzjinsundet. 20 km mot nordvest ligger Atlasov og Onekotan ligger i sør på andre siden av det 40 km brede sundet kalt Det fjerde Kurilsundet. Nordenden av øya ligger 39 km fra Kapp Lopatka på sørenden av Kamtsjatkahalvøya. Paramusjir hører til distriktet Severo-Kurilskij i Sakhalin oblast. Severo-Kurilsk er det administrative senteret i distriktet og med 2500 innbyggere er byen den eneste bosetningen på Paramusjir. Byen er òg den største på Kurilene, men Kurilsk på Iturup er nesten like stor. Andre landsbyer som en gang lå langs kysten av Paramusjir er i dag hovedsakelig spøkelsesbyer. Dette kommer delvis av et krakk i det lukrative sildefiske og delvis av den katastrofale tsunamien som rammet Kamtsjatka i 1952 og som tok om lag 2300 liv.
Geologisk er Paramusjir en sammenhengende kjede på 23 vulkaner. Minst fem av disse er aktive: Tsjikuratsjki på 1816 moh, Fusstoppen på 1772 moh, Tatarinova, Karpinskogo og Ebeko. Tsjikuratsjki, den høyeste toppen på Paramusjir har vært aktiv siden 2002 og det siste utbruddet kom i august 2008.
Sidsel Dalen
Sidsel Dalen (født 27. november 1969) er en norsk romanforfatter, med bakgrunn som journalist og PR-rådgiver. Sidsel Dalen debuterte som forfatter i 2011 med thrilleren Dødelige dråper (Aschehoug). Handlingen er lagt til Rio de Janeiro og Dagbladet skrev: «Får James Bond til å fortone seg seg stillferdig.»
Paramusjir
Geografi og naturhistorie
Paramusjir har et subarktisk klima som er sterkt påvirket av den kalde Oyashiostrømmen. Av trær på Paramusjir finner en stort sett bare sibirsk dvergfuru og små or. Den alpine tundraen som dominerer landskapet produserer store mengder sopp og bær, særlig tyttebær, åkerbær og krekling. Rødrev, hare og røyskatt finnes på øya og blir jaktet på av innbyggerne. Øya har òg en bestand av gråbjørn. Sundet mellom Paramusjir og Sjumsju har store bestander av havoter og sel.
Sidsel Dalen
I 2013 fulgte Dalen opp med thrilleren 21 dager, som handler om menneskehandel og korrupsjon på norsk sokkel. Den ble nominert til Rivertonprisen og rost av VG for til da å være «et av de beste forsøkene på å skrive spenning fra det norske oljeeventyret».
Paramusjir
Geografi og naturhistorie
Flere arter aure og stillehavslaks gyter i elvene på øya, særlig i Tukharkaelva som med 20 km er den lengste elva på øya.
Sidsel Dalen
To år senere - i 2015 - kom Nødhjelp som dreier seg om politikk og våpenhandel. Hamar Arbeiderblad kalte historien en hardkokt thriller i en storpolitisk ramme, med en menneskelig tematikk som gjorde boka rikere og varmere enn den forrige.
Paramusjir
Historie
Japan gjorde krav på Paramusjir og resten av Kurilene mot slutten av 1800-tallet. Paramusjir hadde den nordligste japanske militærbasen fram til slutten av den andre verdenskrig. Denne basen ble sporadisk bombardert av amerikanske fly og skip fra Aleutene fra 1943 til slutten av krigen. Her lå òg minst en krigsfangeleir. I august 1945 invaderte Sovjetunionen Paramusjir og etter krigen tok de kontroll over hele Kurilene.
Sidsel Dalen
Norsk leksikon har skrevet: Langt på vei er Dalen alene om å utnytte det norske oljeeventyret i thrilleraktige romaner.
Dalen har en Bachelor i antropologi fra Goldsmiths college, hovedfag i medievitenskap fra Universitetet i Oslo, og en master i EU-politikk fra London School of Economics.
Bakgrunn
På videregående skole var Dalen revysjef, det var da hun skrev sine første tekster. Året etter publiserte hun noveller i ukeblader, blant annet i Det Nye, før hun dro til London og tok en bachelor i antropologi og massemedia. Vel tilbake begynte hun å jobbe i RadiOrakel på Blitz for så å gå over til Bootleg, som hadde egen rockeklubb og TV-sending fra en nedlagt kirke på Torshov.
Som 25-åring tok Dalen hovedfag i medievitenskap. Ved siden av jobbet hun i musikkbladet Puls og NRK P3. Etter endte studier bodde hun en periode i New York før hun laget et par dokumentarer i P2 og skrev en dramaserie for Midt i Smørøyet (NRK).
Så gikk turen tilbake til London hvor hun tok en master i EU-politikk ved London School of Economics. Det var første steg inn i PR- og kommunikasjonsyrket, hvor Dalen drev på i syv år. I den perioden fikk hun god innsikt i oljebransjen og anledning til å jobbe internasjonalt. Men hun savnet journalistikken og fikk seg etter hvert jobb i Økonomisk rapport.
Etter tre år sa hun opp fast jobb og ble freelancer, både i TV og aviser. I 2007 vant hun en pris for beste web-TV i Hjemmet Mortensen konsernet. I 2008 fikk hun en pris for Beste nyhet i TV-Norge. Like etter flyttet hun til Rio de Janeiro – hvor hun fant inspirasjon til å skrive sin første bok.
I 2016 fikk Dalen et stipend av Fritt Ord for å være «Journalist Fellow» ved Reuters Institute of Journalism – University of Oxford. Hennes studier dreide seg om hemmelighold i såkalte skatteparadiser.
Ved siden av å skrive tar Dalen oppdrag med å intervjue andre forfattere på scenen. Blant annet på Oslo litteraturfestival, Krimfestivalen, Kongsberg krim og hennes eget event Dahle & Dalens litterære salong.
Manx2
Manx2 var et virtuelt flyselskap med hovedkontor i Hangar 9 ved Mans flyplass ved Ballasalla på Man. Selskapet solgte flyturer og tjenester fra flere flyplasser i Storbritannia, som George Best Belfast City Airport, Blackpool, Cardiff, og Man. Flyturene ble utført for Manx2 av en rekke mindre flyselskaper, blant annet Van Air Europe, FLM Aviation og Links Air. I desember 2012 ble aktiva i Manx2 solgt til Citywing (også et virtuelt flyselskap på Man) og siste flytur for Manx2 skjedde den 31. desember 2012.
Historie
Manx2 ble åpnet den 11. mai 2005 med flytjenester som begynte den 15. juli. Selskapet var eid av Noel Hayes (formann). Manx2 ble grunnlagt av den samme gruppen som opprettet flyselskapet Blue Islands som betjener Kanaløyene.
Manx2 introduserte BAe Jetstream 31 i sin luftflåte i september 2006 med fly som ble operert av Jetstream Executive Travel. I begynnelsen kun ett J31 ble lagt til flyene som betjente Man-Leeds-Bradford.
Deretter anskaffet Manx2 et Fairchild Metroliner fra FLM Aviation til sine flyflåte og utvidet sine ruter til også å omfatte George Best Belfast City Airport. Ruter til Belfast lufthavn og Blackpool lufthavn blir nå fløyet med to Let L-410 fra EEC operator VanAir med registreringene OK-UBA og OK-RDA.
Den 3. september 2006 startet Manx2 en tjeneste som går to ganger daglig og som knytter selskapets base på Man til Gloucestershire lufthavn, noe som er innenfor en time fra betydelig engelske byer som Birmingham og Bristol. Denne ruten konkurrerer i dag med Flybe som flyr til Birmingham. Ruten har også en utvidelse til Jersey på fredager og søndager.
I 2010 begynte Manx2 rute fra Galway til Belfast og til Man, og i september samme år to ganger daglig mellom Belfast og Cork. Etter en ulykke i mars 2011 med operatøren Flightline BCN oppga selskapet leieavtalen med operatøren, og siden oppga hele det irske markedet. Selskapet hadde sesongbetonte ruter mellom Man og Anglesey.
Den 22. november 2012 annonserte Manx2 at selskapet ville bli kjøpt opp av Citywing, et nytt selskap på Man. Manx2 siste flytur skjedde den 31. desember 2012, og fra 1. januar 2013 ble alle flyruter overført til Citywing.
Sognsvannsbanen
Sognsvannsbanen er en linje på T-banen i Oslo som strekker seg fra Majorstuen til Sognsvann stasjon. Samtlige av Sognsvannsbanens stasjoner ligger i bydel Nordre Aker, men linjen er også innom bydel Vestre Aker ved strekningen rett før Blindern stasjon. Linjen ble bygget av A/S Akersbanene og innviet 10. oktober 1934. Den ble ombygget til T-bane i 1993 og renovert i 2002.
Sognsvannsbanen var den første av de vestlige forstadsbanene som ble oppgradert til metrostandard, med strømskinne og lange plattformer. T-baneringen grener av fra Sognsvannsbanen etter Ullevål stadion stasjon. I dag betjenes Sognsvannsbanen av linje 5, som også betjener Ringen.
Stasjonene Blindern og Forskningsparken er viktige for Universitetet i Oslo. Ullevål Stadion ligger ved stasjonen med samme navn, som også betjener Sogn studentby. Kringsjå stasjon betjener studentbyene Kringsjå og Fjellbirkeland. Endestasjonen Sognsvann brukes mye som innfallsport til friluftsaktiviteter i Nordmarka.
Bakgrunn
De første planene for en forstadsbane til Sognsvann ble tegnet av A/S Holmenkolbanen i 1904. Disse planene innebar en linje som skulle ta av fra Gaustad stasjon på Holmenkollbanen og kjøre over Geitmyren til Sagene. Her skulle banen korrespondere med Sagene-trikken, for deretter å følge Uelands gate ned til sentrum. I en internasjonal konkurranse om hvordan byens banenettverk kunne se ut i sin helhet vant Jørgen Barth med forslaget «Kristianiadalens pulsårer». Forslaget innebar mye som senere har blitt realisert, blant annet en ringbane gjennom byen, en fellestunnel gjennom sentrum, en forlengelse av Lilleakerbanen mot Bærum, og en bane østover kalt Østensjøbanen.
Kommunen grunnla i tillegg et selskap ved navn Akersbanerne, med en aksjekapital på 655,000 kroner. Bydelene Sogn og Tåsen ble bygget ut, og kommunen ønsket å etablere et godt transportsystem for å gjøre bydelene mer attraktive. A/S Holmenkolbanen uttrykte ønske om å få bygge banen, siden de allerede hadde bygget en annen bane på Oslos vestkant. Dette ønsket ble ikke imøtekommet, da Aker kommune ville ha full politisk kontroll over bydelsplanleggingen, og ikke overlate dette til et privat selskap med kommersielle interesser.
Utbygging
Holmenkolbanens aksjer ble deretter delt inn i A-aksjer og B-aksjer, hvorav Aker kommune eide A-aksjene (18,700 aksjer), mens de øvrige aksjonærene satt med B-aksjene (15 885 a.). Etter at første fase av Fellestunnelen, mellom Majorstuen og Nationaltheatret, sto ferdig i 1928 kom A/S Holmenkolbanen i økonomiske vanskeligheter, og måtte selge brorparten av aksjene til Akersbanerne i 1933. På samme tidspunkt ble Røa- og Sognsvannsbanen slått sammen med Holmenkollbanen, og innlemmet i det halvkommunale A/S Holmenkolbanen.
Etter at den tidligere nevnte arbeidskonflikten ble løst den 15. desember 1932, kunne arbeidet igjen begynne, og banen sto ferdig den 10. oktober 1934. Da det 22. september samme år ble arrangert en kommunal befaring av banen, stilte flere studenter seg opp på Blindern stasjon med slagordet «Vi vil kjøre – men bare for 20 øre». Ordinær takst ble deretter redusert fra 35 til 20 øre.
I første omgang var kun strekningen mellom Frøen og Østhorn utstyrt med dobbeltspor. Den 21. februar 1939 ble strekningen helt frem til Sognsvann oppgradert fra enkelt- til dobbeltspor. Opprettelsen av banen til Sognsvann bidro til økt boligutbygging, og dermed økt behov for et offentlig transporttilbud.
Etterkrigstiden
Banen fikk få skader under krigen, kun én ved Frøen stasjon, hvor en bombe sluppet over Blindern ødela noen meter av banelegemet. Det som ofte vil bli husket fra krigen, var forbudet mot å «demonstrere» i vognene, dvs. unnlate å sette seg ved siden av et NS-medlem eller tysker på trikken, dersom det var plass. En passasjer som gjorde dette, kunne bli utvist på nærmeste holdeplass. Til tross for de mange plakatene som advarte mot dette, ble forbudet ofte ignorert og latterliggjort av både konduktører og passasjerer.
Etter at de to kommunene Oslo og Aker ble slått sammen i 1948, fusjonerte Akersbanerne med Oslo Sporveier, mens A/S Holmenkolbanen forble et deleid datterselskap som skulle stå for driften av de vestlige banene. I 1973 kjøpte Oslo Sporveier de resterende B-aksjene i A/S Holmenkolbanen, og tok over driften av banene i 1975. Holmenkolbanen fortsatte som rent eiendomsselskap før det i 1992 ble fullstendig nedlagt. Den kommunale overtakelsen resulterte i en oppgradering av både skinnegangen, kjøreledningene og togene på Røa- og Sognsvannsbanen. Med overtakelsen byttet linjene numre; Sognsvannsbanen fikk først nr. 81, og så 13.
Sognsvannsbanens passasjerandel steg på bekostning av de andre vestlige forstadsbanene i perioden 1950–1975. I 1955 hadde banen nesten seks millioner passasjerer, før antall reisende i 1960 sank til 5,2 millioner, som følge av konkurranse fra privatbilisme. På 1960-tallet utviklet Sognsvann seg til å bli et populært utfluktssted fra byen, med et yrende kaféliv.
Tunnelbane
Mot slutten av 1980-tallet vedtok Oslo bystyre å knytte de fire vestlige forstadsbanene til resten av T-banenettverket, og i tur og orden oppgradere dem til metrostandard. Sognsvannsbanen var den første vestlige banen i Oslo som ble gjenstand for denne oppgraderingen, påbegynt i 1991. Linjen ble oppgradert til metrostandard ved å erstatte kjøreledninger med strømskinne, og ved å installere automatisk togsikring.
Alle stasjonene ble bygget om for å tilpasse seg de nye t-banetogene. Plattformene ble forhøyet og forlenget fra å passe to vogner til å passe fire. Bruken av strømskinne innebar at alle plankrysninger måtte bli fjernet og erstattet med over- eller underjordisk gangvei. Mens banen ennå var trikk var det fritt frem for reisende å krysse skinnene, men dette ble forbudt da metrostandarden ble introdusert, siden menneskelig kontakt med skinnegang og strømskinne medfører livsfarlig elektrisk støt.
Frøen stasjon ble bygget om, og tillot etter dette at kun tog til Frognerseteren kunne stoppe der. Nordberg stasjon ble stengt, men fikk allikevel en underjordisk gangvei. Alle stasjonene, med unntak av Ullevål stadion, ble tegnet på nytt i samme arkitektoniske stil. De ble bygget med stålsøyler og leskur i tre som sto foran gjerder til private hager. Alle stasjonene fikk minst ett leskur, hvorav mange var tegnet av arkitekt Arne Henriksen. Ullevål stadion stasjon har flere leskur, som hver har et engelsk ord øverst på skuret, som tilsammen danner setningen «If You Go Your Way, I'll Go Mine». Oppgraderingen innebar også at man utstyrte strekningen fra Majorstuen til Stortinget med strømskinne. Den 10. januar 1993 ble Sognsvannsbanen gjenåpnet, og fra og med 4. april begynte T-banetog fra Sognsvann å kjøre gjennom fellestunnelen og ut på Lambertseterbanen i øst. Den nye linjen ble betjent av T1000-tog.
Trikk
Som følge av beslutningen i 1991 om å flytte Rikshospitalet fra Holbergs plass til Gaustad, ble det vedtatt å forlenge Ullevål hageby-trikken til Gaustad for å sikre pasienter og besøkende skinnegående kollektivtilknytning til sykehuset. Planen var at Sognsvannsbanen skulle krysse trikken i Problemveien i en viadukt-lignende bro, hvor Forskningsparken stasjon skulle ligge. Denne ville erstatte Vestgrensa stasjon, som var for langt unna trikketraseen til å kunne tilby korrespondanse. Stasjonen ville også betjene den nordlige delen av universitetsområdet på Blindern. I 1998 ble det oppnådd politisk enighet om å starte byggingen. Den nye trikketraseen ble åpnet den 1. juni 1999, og t-banestasjonen åpnet 22. august. I anledning av åpningen ble linje 4 forlenget fra Blindern over Forskningsparken til Ullevål stadion. Det kom mange klager fra lokale beboere som hevdet at den økte trafikken på banen skapte støy, og som mente at enda flere støymurer burde bli satt opp.
Ringbane
I 1991 la Oslo Sporveier frem planer som innebar å knytte Sognsvannsbanen til Grorudbanen med en ny ringbane. Selskapet drøftet også å bygge ut ringen med trikkestandard, og å ha kombinert trikk- og metrodrift på Sognsvannsbanen. Dette ble senere forkastet, på tross av høyere investeringskostnader med en t-bane, siden trikken ville gi høyere driftskostnader på sikt og lengre reisetid. Oslo Sporveier kom med nye planer til T-banering i august 1996. Disse innebar at Berg ikke ville bli betjent av den fremtidige T-baneringen. Mange av naboene til Sognsvannsbanen klagde over at T-banen mellom Majorstuen og Berg ikke ble lagt i tunnel, når den allikevel måtte ombygges. Det ble også påpekt som irrasjonelt at banen skulle kjøre på bakkenivå langs med tettbefolkede områder som Blindern og Ullevål, mens den gjennom det nesten ubebygde Nydalen ville kjøre under bakken. Som en kompensasjon lovet Oslo Sporveier at de ville bygge støymurer langs med banen.
Byrådet vedtok den 25. juni 1997 å bygge T-baneringen, selv om Fremskrittspartiet stemte imot. Finansiering ble delvis sikret i desember, da en politisk enighet rundt Oslopakke 2 ble oppnådd, en pakke som sikret finansiering av nye investeringer i kollektivtrafikken i Oslo og Akershus mellom 2002 og 2011. Byggingen startet i juni 2000, hvor staten bidro med 673 millioner kroner. Den første strekningen fra Ullevål stadion over Nydalen til Storo sto ferdig den 20. august 2003. Linje 5 ble ved åpningen forlenget fra Blindern til Storo stasjon. Den 20. august 2006 ble den siste strekningen av T-baneringen innviet, fra Storo over Sinsen til Carl Berners plass.
Löwenströmska lasarettet
Löwenströmska lasarettet er et tettsted i Upplands Väsby kommune i Stockholms län i Uppland i Sverige. Det vokste opp i tilknytning til det sykehuset som har gitt stedet dets navn.
Sognsvannsbanen
Rute
Banen fra Fellestunnelen deler seg i tre ved Frøen, like etter Majorstuen stasjon; her tar Sognsvannsbanen av nordover til Nordre Aker bydel. De første to stasjonene etter Frøen er Blindern og Forskningsparken, som begge betjener Blindern-delen av Universitetet i Oslo. Ved Forskningsparken finnes det overgang til Ullevål Hageby-trikken, som kommer fra Universitetet Blindern holdeplass og fortsetter videre til Rikshospitalet. Ullevål stadion stasjon ligger ved Ullevaal Stadion, som er Norges største fotballstadion og idrettsanlegg, og er hjemmebane til fotballaget Vålerenga og landslaget.
Löwenströmska lasarettet
I 2010 hadde tettstedet 518 innbyggere.
Lasarettet
På begynnelsen av 1800-tallet lot Gustaf Adolf Löwenström bygge Löwenströmska lasarettet, som en godtgjørelse for at hans bror, Jakob Johan Anckarström, drepte kong Gustav III av Sverige i 1792 under operaens maskeradeball.
Sognsvannsbanen
Linjer
Overgang til Kolsås-, Røa- og Holmenkollbanen er mulig ved Majorstuen stasjon. Ved Majorstuen og Forskningsparken finnes også overgang til Oslotrikken.
Löwenströmska lasarettet
Lasarettet
Christian Ziegert, som var fra Tyskland, ble den første sykehussjefen, og ble på sykehuset i 40 år. I hele denne perioden, pluss ytterligere 17 år, brukte man de operasjonsinstrumentene som Ziegert hadde kjøpt da sykehuset var nytt. Ikke før i 1858 begynte man å bruke anestesi operasjoner og amputasjoner, etc.
På 1960-tallet ble det bygd et nytt lasarett i kommunen. Det gamle ble brukt til langtidspasienter frem til 1993, da det ble lagt ned. I dag huser lokalene et vandrerhjem, Anckaret.
Sognsvannsbanen
Sognsvatn
Da Sognsvannsbanen ble ferdigbygget på midten av 1930-tallet ble det fastsatt av regjeringen Nygaardsvold at endestasjonen skulle hete «Sognsvatn», noe som ble fulgt opp av A/S Holmenkolbanen og A/S Oslo Sporveier. «Sognsvatn» hadde ikke vært i utstrakt bruk blant beboerne i Oslo og Aker.
«Sognsvatn»-formen kom alltid til å bli svært kontroversiell i Oslo. Det ble skrevet mange sinte og dyptfølte avisinnlegg om saken, og det skjedde flere ganger at enkelte beboere snek seg opp til stasjonen på nattestid for å male over t-en i Sognsvatn. «Harmen mot det hersens Sognsvatn var almen og inderlig», skrev Aftenposten i 1984.
På tross av den offisielle formen var «Sognsvatn» ikke alltid helt konsekvent brukt i offentlig utgivelser. For eksempel brukte flerbindsverket om Akers historie, utgitt av Oslo kommune i 1940, formen «Sognsvann». Mange skiftet også mellom formene innad i samme verk, og i Oslo byleksikons 1966-utgave ble «Sognsvatn» brukt som stasjonsnavn i brødteksten, mens «Sognsvann» ble brukt i sporveiskartet.
Samferdselsdepartementet godkjente offisielt den nye skrivemåten «Sognsvann» i 1984. Samtidig ble stasjonsnavnet «Frøn» godkjent endret til «Frøen», og «Majorstuen» brukt konsekvent.
Karby
Karby er et tettsted i Vallentuna kommune i Stockholms län i Uppland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 865 innbyggere.
Hans Chr. Mamen
Hans Christen Mamen (født 20. april 1919, død 14. oktober 2009 i Asker) var en norsk teolog, prost, lokalhistoriker og motstandsmann. Slektsnavnet hans skriver seg fra Mammen i Danmark.
Utdanning og virke
Mamen var student ved Menighetsfakultet da Norge var okkupert under andre verdenskrig og flyktet til Sverige der han fikk stipend av den norske legasjonen til å fortsette studiene. Han ble cand.theol. ved Universitetet i Lund i 1944 og tok praktikum ved Menighetsfakultetet 1946. Han var sykehusprest ved Dikemark sykehus og Vardåsen fra 1948 til 1969, sogneprest i Oppegård fra 1970 til 1978 og sogneprest i Ås og prost i Follo prosti 1978-1988. En tid underviste han i kristendomskunnskap ved Asker realskole og gymnas.
Mamen var medlem av Asker kommunestyre 1948-51 som representant for Kristelig Folkeparti. Han var en av stifterne av Asker og Bærum Historielag, og utførte et omfattende lokalhistorisk forfatterskap.
Andre verdenskrig
Under vinterkrigen i Finland i 1939-1940 var han altmuligmann ved ambulanse for Norges Røde Kors. Han deltok også i den norske motstandskampen under andre verdenskrig. Sammen med speiderkamerater i Asker dannet Mamen en Milorg-gruppe, blant medlemmene var Erik Gjems Onstad. Han var grenselos for å bringe folk i sikkerhet i Sverige da deportasjonen av norske jøder til tyske utryddelsesleirer foregikk. Flyktningene lå til dels i dekning på Mamens gård Vogellund i Asker inntil flukten var organisert. Mamen organiserte flukt for i alt 25 jøder ifølge Ragnar Ulstein. Noen av disse jødene kom i kontakt med Mamen gjennom Ole Hallesby ved Menighetsfakultetet der Mamen var student. Mamen fikk blant annet hjelp av studiekameratene Arthur Berg og Per Faye-Hansen samt Iver Skogstad i Marker ved grensen øst for Mysen. På svensk side fikk de hjelp av skogvokter Gustafsson som hengte opp en lampe til orientering i nattemørket.
I begynnelsen av desember 1942 flyktet Mamen selv til Sverige fordi statspolitiet var etter ham. I 1944 tjenestegjorde han i de norsk polititroppene i Sverige. Høsten etablerte han en base på gården Mørkerud på svenske side av grensen i Skillingmark. Utstyr til Norge ble fraktet til fots over grensen fra Mørkerud (omkring 12 000 flyktninger passerte Mørkerud 1941-1945). Mamen var også postkurer mellom Milorgs kontor i Stockholm og Milorgs sentralledelse i Norge. Brevene ble fraktet som ikke fremkalt film som ville bli uleselig dersom boksene ble åpnet i dagslys. Mamen var også los for personer fra Hjemmefronten som hadde vært i Stockholm eller London. Han loset også grupper av Milorg-folk som hadde vært på våpentrening i Sverige. Mamens gruppe «Hektor» ble også utstyrt med våpen og telefon, og drev etterretning i tilfelle kamp i krigens sluttfase. I 1944-45 var han kurer for Den norske legasjonen i Stockholm og arbeidet under ledelse av Kai Holst.
Allmenningstunnelen
Allmenningstunnelen er en tunnel på riksvei 15 i Kinn kommune. Tunnelen er 342 meter lang og går gjennom Allmenningsfjellet øst for Måløy.
Byggingen av veien mellom Totland og Deknepollen begynte i 1937, og ble forsert av tyskerne under 2. verdenskrig. Tyskerne trengte veiforbindelse mellom Indre Nordfjord og Måløy, som hadde festningsverk og som dermed var mål for allierte angrep. Veien sto ferdig i 1943, over Allmenningsfjellet og uten tunnel. Men veien over fjellet var svært dårlig, og arbeidet med å bygge tunnel ble satt i gang like etter krigen. Allmenningstunnelen ble offisielt åpnet 17. november 1950.
I perioden 2000–2002 ble strekningen mellom Totland og Deknepollen utbedret. Allmenningstunnelen ble utvidet fra ett til to kjørefelt (fra 5 til 9 meters bredde) og til 4,36 meters høyde.
Myelin
Myelin er et fettlag bestående av fosfolipider som omslutter mange aksoner i nervesystemet, som derigjennom oppnår hurtigere ledningshastighet. Årsaken til denne hastighetsøkningen er at det elektriske signalet som blir sendt langs aksonet «hopper» over de delene av nerven som er myeliniserte. Kroppen produserer myelin frem til puberteten.
Nyere forskning har imidlertid vist at myelin kan regenereres ved skade og nydannes også senere enn puberteten. Blant annet i det perifere nervesystemet vil myelin ha en vekstpromoterende effekt på skadet nervevev. I CNS er det oppdaget at det skjer nydanning av nerveceller og dermed er også sannsynligheten for nydanning av myelin til stede. Ved læring ser man et fenomen som kalles «Collateral sprouting», hvilket betyr at et akson deler seg i flere aksonender. Det er svært sannsynlig at disse også bli myelinisert av nærliggende oligodendrocytter.
Det hellige kors’ kirke (Stirling)
Det Hellige Kors' Kirke (Church of the Holy Rude – Rude eller Rood er gammelengelsk og betyr kors), grunnlagt 1129, er den nesteldste bygningen etter Stirling Castle i den skotske byen Stirling. Med unntak av Westminster Abbey er denne kirken den eneste overlevende kirke i Storbritannia som har hatt en kroning og som fortsatt benyttes til gudstjeneste.
Stirling var tidlig et betydningsfullt sted og lenge også Skottlands hovedstad ved at skottenes konge oppholdt seg her. Den første kirken ble grunnlagt av kong David I i 1129, men den ble ødelagt av brann i 1406. Kort tid etter bevilget Skottlands hoffmarskalk (Lord Chamberlain) en ny kirke, og det sydlige sideskip og tårnet ble bygget ferdig omtrent 1414. Denne del av kirken med runde søyler, gotiske hvelvinger og originale takkonstruksjon av eiketre fremstår i dag, til tross for endringer, bortimot i den samme form som da den ble bygget.
Ettersom menigheten var større enn kirken ble den østlige delen (koret) bygget i årene 1507 og 1546. I 1530 var også tårnet bygget ferdig.
På grunn av religiøse motsetninger mellom kirkens to prester og deres delte tilhengere lot byrådet i 1656 sette opp en skillevegg på det sted hvor korset står i dag. Således ble det dannet en østlig og en vestlig kirke som hadde gudstjeneste med hver sin prest, en ordning som varte helt til 1935 da de to menighetene – etter 279 år – igjen ble forent under en prest.
I årene 1936–1940 ble det gjort store restaureringsarbeider hvor de to korte tverrskipene ble hevet, et sakristi ble bygget under koret og ikke minst at skilleveggene ble fjernet.
Sveriges regjering
Regjeringskanselliet
Regjeringen styrer Sverige. Til sin hjelp i arbeidet har regjeringen Regjeringskanselliet (Regeringskansliet), en myndighet som består av Statsrådsberedningen, fagdepartementene og Forvaltningsavdelingen.
Det hellige kors’ kirke (Stirling)
Skottenes dronning, Maria Stuart, deltok i gudstjeneste i kirken og Skottlands reformator, John Knox, har holdt preken i kirken. Maria Stuarts babysønn, James VI av Skottland, den senere James I av England etter dronning Elisabeths død, ble kronet her den 29. juli 1567.
Sveriges regjering
Partikoder
Nedenfor har vi brukt følgende fargekoder på ulike partier. Ved koalisjonsregjeringer er det angitt fargekoden for statsministerens partitilhørighet.
Fram til 1876 var kongen ikke bare statssjef, men i prinsippet også regjeringssjef.
Statsministre siden 1876
Statsministerposten ble innført i 1876, og statsministeren ble formelt sett regjeringsjef.
Noter:
Konfiskasjon
Konfiskasjon kommer fra latin confiscare som betød å inndra til det keiserlige skattkammer, fiscus. Konfiskasjon innebærer at en verdi eller en gjenstand med verdi overføres til noen andre og som regel til en offentlig autoritet. Overføringen av verdien skjer ved hjelp av midler som autoriteten lovlig kan bruke. Verdien eller verdien av eiendelen går tapt for den opprinnelige eieren som ikke får verdien erstattet.
Konfiskasjon vil i Norge i fredstid komme i strid med Grunnloven § 105 om erstatning. Ved ekspropriasjon overtar det offentlig en verdi, men det skal betales full erstatning. Ordet konfiskasjon eller å konfiskere brukes ikke i norske lover.
Juridiske begreper som ligner er inndragning og beslag. Beslag i en straffesak innebærer at politiet tar hånd om en gjenstand eller verdi for en tid. Beslag kan inndras. Utbytte av straffbar handling skal inndras. En inndratt verdi kan både være eiendom og penger. Inndragning brukes også om inndragning av en tillatelse.
Inndragning kan skje til fordel for fornærmede.
Jean-Baptiste de Lamarck
Jean-Baptiste Pierre Antoine de Monet, chevalier de Lamarck, (født 1. august 1744 i Bazentin-le-Petit i Somme, død 18. desember 1829 i Paris) var en fransk vitenskapsmann og zoolog. Han var knyttet til naturhistorisk museum (Muséum national d'histoire naturelle) i Paris som professor i zoologi fra museets stiftelse i 1793 til sin død.
Han var en av de første naturvitenskapsmenn som argumenterte for at arter er foranderlige, og at artene slik de framtrer i vår tid er resultat av en evolusjon. Lamarck mente at artene forandret seg gjennom en tilpasning til omgivelsene.
Liv og virke
Slekten Monet, riddere av de Lamarck, stammer fra Béarn.
Etter at han i noen år hadde viet seg til en militær karriere, som han måtte oppgi på grunn av en skade, begav Lamarck seg til Paris for å studere medisin og naturvitenskap. Allerede tidligere var han interessert i botanikk, og han fortsatte nå studiene i dette emne og vakte snart oppmerksomhet ved sin i 1778 utgitte Flore française (3 bind), et viktig arbeide for kunnskapen om Frankrikes flora. I 1788 ble han ansatt ved Jardin du roi som botaniker, og overtok i 1793 en av professoratene i zoologi ved det nyinnrettede Muséum national d'histoire naturelle og fikk som sitt forskningsområde de lavere dyrene, hvis systematikk fortsatt var temmelig ubehandlet.
Til tross for at han da han begynte å studere dette område var nær 50 år gammel, opparbeidet han seg snart en stor kunnskap innen området. År 1794 skapte Lamarck inndelingen i vertebrater og evertebrater, i 1799 skilte han insektene fra krepsdyr. I år 1800 oppstilte han gruppen edderkopper, i 1802 skilte han ut leddormer som undergruppe til makk og så videre. I år 1809 utkom hans Système des antimaux sans vertèbres og 1815-22 Histoire naturelle des animaux sans vertèbres (7 bind).
I sitt arbeide med å kartlegge insektene og deres store variasjon kom Lamarck til å bli stadig mer overbevist om at arter hadde endret seg over tid. Lamarck hadde vanskeligheter med å oppstille beviser for sine tankeganger som for det meste bygde på antakelser. Han tenkte seg jordelivet som en kontinuerlig skapelsekjede. Lengst ned i kjeden befant seg primitive organismer og dyr som bare krevde enkle omstendigheter for å overleve. Skapelsens krone, mennesket, befant seg høyest opp. Lamarck antok at organismer i takt med at de strebet etter perfeksjon kunne forvandles og tilpasses etter sine omgivelser. Endrede forutsetninger førte til at dyrene tilpasset seg etter dem, noe som etterhvert ble en tilbakevendende vane. Ved endret levesett kom også organene til å bli permanent forandret. Lamarck kalte prosessen transmutasjon.
I 1801 ga han ut Système des animaux sans vertèbres, et pionerarbeid om virvelløse dyr. Her beskrev han blant annet slekten Caprella, som den første vitenskapsmann noensinne. I 1802 var han en av de første som brukte betegnelsen biologi om vitenskapen om levende vesener.
Tore Kvæven
Tore Kvæven (født 12. mars 1969) er en norsk romanforfatter, lærer og bonde fra Sirdal i Vest-Agder.
Han er utdannet ved Landbrukshøyskolen på Ås. Han har bodd på Jørpeland, Trondheim og Reykjavík. Han arbeider som lærer ved Tonstad skole og er sauebonde.
Han debuterte i 2011 med spenningsromanen Hard er mitt lands lov som han hadde brukt tyve år på å skrive. Boka omhandler vikingtokter til Afrika. Hans bok fra 2018, Når landet mørknar, handler om den norrøne bosetningen på Grønland på slutten av 1200-tallet. For denne ble han belønnet med Brageprisen i klassen for skjønnlitteratur samt Sørlandets litteraturpris i 2019. Kvæven mottok også Stig Sæterbakkens minnepris i 2022, som består av et beløp på 100 000 norske kroner og et kunstverk.
Bruksstudier
Bruksstudier (Uses & Gratifications) er en forskningtradisjon innen medievitenskap som undersøker publikums mediebruk og studerer det. Istedenfor det tradisjonelle spørsmål "hva gjør media med publikum?", snur bruksstudiene spørsmålet på hodet og spør "hva gjør publikum med media?"
Bruksstudiene søker å undersøke hva publikum bruker ulike medier til og hva slags utbytte de får. Denis McQuail (1987:73) har utarbeidet en typologi over de vanligste behov eller forventninger for eksempel tv- seere har til fjernsynsprogrammer. De 4 hovedfunksjonene media kan ha for publikum er
Målinger av mediebruk er gjerne finansiert av medieinstitusjoner som ønsker data om publikums oppslutning. Målingene viser hvem som bruker hvilke medier og hvor mye. I tillegg til målinger av bruken er også bruksstudietradisjonen opptatt av hvorfor publikum bruker de ulike mediene.
Bruksstudier oppstod som en kritikk mot effektforskningen på 1940-tallet. En av de første undersøkelsene med en bruksstudietilnærming var Herta Herzogs "What do we really know about daytime serial listeners?" som var en undersøkelse av hjemmeværende kvinner som lyttet på radiohørespill. Utgangspunktet var en innholdsanalyse foretatt av Arnheim som konkluderte med at hørespillene fungerte som dagdrømmerier for de kvinnelige lytterne. Herzog fant, gjennom åpne intervjuer, at lytterne fikk en form for emosjonell forløsning og at hørespillene ga lytterne råd om hvordan de kunne takle problemer i livet.
Bruksstudiene har en kvalitativ tilnærming, men har blitt kritisert for å være veldig psykologisk slik som effektforskningen kan kritiseres for å være mer sosiologisk. De har også blitt kritisert for å være for funksjonalistiske og tautologiske. De sentrale begrepene i tradisjonen (motiv, behov, bruk) er vanskelige å operasjonalisere og det stilles store spørsmålstegn ved antagelsen om publikum som rasjonelle, aktive og selektive.
John Olsen
John Olsen er navnet til flere personer:
Fylkesvei 6574
Fylkesvei 6574 (Fv6574) går mellom Skjærli og Soknedal i Midtre Gauldal kommune.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen fylkesvei 658.
Sang om Kongeinntoget i Kristiania den 25. November 1905
«'Sang om Kongeinntoget i Kristiania den 25. November 1905'» er et skillingstrykk. Da kongefamilien steg i land i Kristiania den 25. november 1905, var det en stor begivenhet, og folk møtte opp, selv om det var tåke og snøkav. Det ble skrevet mange viser om denne historiske dagen. Denne er fra et skillingstrykk som var til salgs for 10 øre i «Bogvennen», Universitetsgaten 20. Melodien er av den danske komponisten Horneman (1809–1870), og ble egentlig skrevet til visa «Den tapre landsoldat».
Viktor Tsoj
Viktor Robertovitsj Tsoj (russisk: Ви́ктор Ро́бертович Цой, koreansk: 빅토르 초이; født 21. juni 1962 i Leningrad i Sovjetunionen, død 15. august 1990 i Tukums i Latvia i Sovjetunionen) var en sovjetisk rockemusiker best kjent som vokalist og gitarist i Kino fra 1981 til sin død i en bilulykke i 1990. Tsoj blir sett på som en av pionerene i russisk rock og har fremdeles ei høy stjerne blant tilhengere sine.
Sang om Kongeinntoget i Kristiania den 25. November 1905
Teksten
1.Fra fjell og dal og strand man møtte alle mann, man ville rope hura når vår Konge kom i land. Man kom i fra nord og sør og var i godt humør, man ville hilse landets drott som det seg hør og bør. Og pengene, som før ei fra lommen ville frem de rullet nu så lystelig, hva brød man seg om dem. Man ofrede gjerne alt når fest og prakt det gjaldt. Hurra Hurra Hurra.
Viktor Tsoj
Tsoj døde i ei bilulykke i 1990, antakeligvis etter å ha sovna bak rattet. Etter hans død ble det siste Kino-albumet fullført av de gjenlevende i bandet og gitt ut som Tsjornyj Albom (Det svarte albumet).
Sang om Kongeinntoget i Kristiania den 25. November 1905
Teksten
2.Og iver ble der lagt på byens pynt og prakt, til kongens ære den ble kledt i broket farvedrakt. Og mange iblant dem som bor i fattigt hjem ble glad npr far som gikk der taus, tok øks og hammer frem. Når hele byen jubler og stråler sin fest kan alle være med og by velkommen til vår gjest. For konge og for land vi roper alle mann Hurra Hurra Hurra.
Viktor Tsoj
Tsoj-vegger
thumb|left|Tsoj-veggen i [[Moskvas Arbat-distrikt.]] Etter sin død er artisten blitt hedret med en rekke «uoffisielle» Viktor Tsoj-vegger i russiske byer.
Sang om Kongeinntoget i Kristiania den 25. November 1905
Teksten
3.Så randt den store dag for gamle Norges sag fra hus og hytte vaiede det frie norske flagg. Og rundt på hver en plett sto folkemassen tett, de ventede i timesvis, skjønt været det var slett. Vår danske stemmer sterke, da de jublet sitt hurra, vår konge skal få merke vår er sterkere enda. Fra staute nordmenns bryst det lød med liv og lyst Hurra Hurra Hurra.
Burjatia
Burjatia er en av Russlands republikker og ligger midt i den sørlige delen av Sibir, ved østkysten av Bajkalsjøen. Den navngivende folkegruppen er burjater, som snakker burjatisk, et av de mongolske språk. Deres andel av befolkningen er imidlertid bare på 30 prosent, grunnet lengre tids russisk tilvandring.
Sang om Kongeinntoget i Kristiania den 25. November 1905
Teksten
4.Men gjennom larm og sus og tusen stemmers brus der trengte seg et veldig drønn fra gamle Akershus. Da tåken seilte vekk fra stolte Heimdals dekk, man skimtet Norges konge stå der, ung og sterk og kjekk. Et rungende Velkommen gjennom tåkeluften fór, der roptes og der viftes til ham som sto ombord. Så hjertevarm den lød den hilsen man ham bød Hurra Hurra Hurra.
Burjatia
Republikken grenser mot Irkutsk oblast i nord, Zabajkalskij kraj i øst, Mongolia i sør og Tuva i vest.