cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eidsberg
Eidsbergs mest kjente attraksjon er Momarken travbane, som er en av landets mest aktive travbaner med rundt 50 løpsdager i året. I tillegg er Momarken bilbane utbedret for å kunne ha EM-runder i rallycross. Det var også her Momarkedet ble holdt fram til 2012.
En viktig attraksjon er også Høytorp fort, som i 2001 ble overdratt fra Forsvaret til kommunen. Området er nå friområde med omvisning hver søndag i sommermånedene.
Navn
Opprinnelig var navnet Heggin og innbyggerne gikk under navnet hegnir. Navnet Eidsberg blir brukt om bygden etter det 15. århundre (har tidligere enn dette blitt brukt om sognet Eidsberg), og har da sin opprinnelse fra gården Eidsberg, som 3. mars 1503 blir gjort til prestegård.
Det finnes flere forklaringer på navnets opprinnelse. Enkelte mener at en bergknaus sør for prestegården, hvor lagrettesmenn skal ha avla deres ed på et tingsted, er mest sannsynlig. Andre, deriblant Oluf Rygh (Norske Gaardnavne) mener at ordet eið, som viser til et sted hvor man ikke lenger kan følge vannveien og dermed må fortsette ferden over eidet, er den riktige. Navnet henger i så fall sammen med den eldgamle ferdselveien oppover Glomma der det var nødvendig å frakte båtene over land omtrent fra Lekum forbi fossene i Glomma og opp til Øyeren. Kongesagaene skildrer flere slike båtferder opp til Mjøsa.
Navnet Eidsberg har hatt blitt skrevet på flere forskjellige måter oppgjennom tiden. Eiðsberg, Æidsbergh, Eidzberg, Esber og Edsberg (brukt offentlig lenge). På de lokale dialektene har navnet blitt uttalt «Essbær»
Geografi
Eidsberg ligger i Indre Østfold og grenser mot Rakkestad i sør, mot Skiptvet langs Glomma i vest, mot Askim nordvest, mot Trøgstad i nord og mot Marker i øst. På tvers er Eidsberg på lengste 20 km, mens den er 17 km på langs på det lengste.
Landskapet i kommunen er for det meste åpent, med store fruktbare områder som bidrar til at Eidsberg blir en landbrukskommune (33% av kommunearealet er jordbruksområde i drift). I øst går derimot landskapet over i det store tur -og skogsområdet Fjella, som i Eidsberg går under navnet Trømborgfjella. Nord, på grensen mot Trøgstad, ligger det store grus- og sandforekomster fra istiden; Monaryggen, i tillegg er det stedvis mindre grusavsetninger, som ved Folkenborg og Trømborg kirke.
Det har tradisjonelt vært vanlig å dele Eidsberg inn i fire deler etter sognegrensene: Eidsberg er hovedsognet som dekker de sørlige og vestlige områdene, Mysen er by og administrasjonssenter midt i/nord, Trømborg ligger i sørøst, og Hærland i nordøst. Hovedsognet Eidsberg utgjør 92 km², Hærland sogn 81 km², Trømborg sogn 57 km², mens Mysen utgjør ca. 1,5 km².
Av elver er Glomma, som utgjør grensen mot Skiptvet i vest, den største. Av elver som renner gjennom er Hæra (Mysenelva) den største og mest kjente. Elva renner inn nordfra Trøgstad og danner flere fossefall (bla. Spinnerifossen) før den munner ut i Glomma, ved Lekum.
Klima
Det ble utført kontinuerlige meteorologiske målinger i regi av met.no i Eidsberg i perioden 1928 − 1984. Høyeste og laveste registrerte temperaturer i perioden var henholdsvis 33,0 grader 10. august 1975, tangert 3. august 1982 og −30,0 grader 9. februar 1966.
Historikk
Tidligere tilhørte Eidsberg Heggen og Frøland fogderi og området var involvert i en amtsdeling innen Akershus 7. februar 1685 som også omfattet Christiania, Røyken, Lier og Hurum samt Sandsvær og Numedal. I 1768 ble Heggen og Frøland (som omfattet Trøgstad, Askim og Eidsberg) overført fra Akershus amt til Smaalenene amt.
Eidsberg formannskapsdistrikt, som ble etablert i 1837, ble delt i to 1. juli 1920 da Mysen ble fradelt som egen kommune med 1545 innbyggere. Gjenværende Eidsberg hadde 5325 innbyggere.
1. januar 1961 ble Eidsberg og Mysen kommuner slått sammen til den nye Eidsberg kommune. Eidsberg hadde ved sammenslåingen 6195 innbyggere, Mysen 2523.
Politikk
Se også Ordførerliste fra Eidsberg og Ordførerliste fra Mysen
Kommunestyret i Eidsberg for 2015-2019 besto av 35 representanter: 15 fra Høyre, 8 fra Ap, 5 fra Sp, 2 fra Krf, 2 fra Venstre, 2 fra FrP og 1 fra SV.
Erik Unaas (Høyre) ble i 2015 gjenvalgt til ordfører, mens Øivind Reymert (KrF) ble valgt til varaordfører.
Kommunestyrevalget 2011
Kommunestyret i Eidsberg for 2011-2015 besto av 35 representanter: 15 fra Høyre, 2 fra Krf, 2 fra Venstre, 5 fra Sp, 7 fra Ap, 1 fra FrP (to av representantene erklærte seg uavhengige), 1 fra SV, og to uavhengige.
Ved formannskapet i kommunen stilte Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti fellesliste. Dette samme gjorde Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti.
Erik Unaas (Høyre) bel valgt til ordfører, mens Maren Hersleth Holsen (Venstre) var varaordfører.
Tusenårssted
Tusenårsstedet er nordre del av miljøgaten David Blidsgate i Mysen. Dette er markert med en skulptur, laget av Bjørn Sørvang Hansen, og består av en spillende bjørn og en glad jente. Bjørnen står for historien og bakgrunnen for bjørnehodet i kommunevåpenet, mens jenten symboliserer fremtiden.
Kjente eidsberginger
Se også artikkel om byen Mysen, som var administrasjonssentrum i Eidsberg hvor det er opplistet kjente personer fra byen.
Geseke
Geseke er en by i distriktet Soest, i den tyske delstaten Nordrhein-Westfalen.
Byen har 20 656 innbyggere (2006) og omfatter 97,44 km².
Vennskapsbyer
Loos i Frankrike nær Lille siden 1975.
Politikk
CDU er største parti i byråd.
Borgermestre
fra 1995 Borgermestre: Franz Holtgrewe (CDU)
Finn Arnesen
Finn Arnesen er navnet til flere personer:
Quantic Dream
Quantic Dream er en fransk videospillutvikler, som har kontorer i Paris. Det ble grunnlagt i 1997.
Saskatchewan Roughriders
Saskatchewan Roughriders er en profesjonell canadisk fotballklubb fra Regina, Saskatchewan, Canada som spiller i Canadian Football League. Laget ble etablert i 1910 som Regina Rugby Club og spiller sine hjemmekamper på Mosaic Stadium at Taylor Field. Laget har spilt 18 Grey Cup-finaler, men bare vunnet tre titler, sist i 2007.
Quantic Dream
I 1999 ga selskapet ut sitt første spill, «The Nomad Soul», med David Bowie i en sentral rolle.
I 2005 stod Quantic Dream for lanseringen av adventurespillet «Fahrenheit». Det var dette spillet som for alvor etablerte dem som en pådriver for spillopplevelser for voksne.
De neste spillene var (2013) og  (2018)
Per 21. august 2008 konseptualiserte Quantic Dream også en mulig oppfølger til «The Nomad Soul».
Nøkkelpersoner er David Cage samt Guillaume de Fondaumière.
Thomas Hicks
Hicks vant en olympisk bronsemedalje i bobsleigh under vinter-OL 1948 i St. Moritz. Han var med på det amerikanske laget som kom på tredjeplass i firerbob bak et annet amerikansk lag og Belgia. De andre på laget var James Bickford, Donald Dupree og William Dupree.
Miami
Miami er en by i den amerikanske delstaten Florida. Miami ligger i Biscayne Bay-området, mellom Everglades nasjonalpark og Atlanterhavet. Miami er den største byen i kommunen Miami-Dade basert på folketall, men kun den nest største byen i Florida (etter Jacksonville) basert på areal.
Miami ble offisielt utnevnt til by den 28. juli 1896. I 1940 bodde 172 172 mennesker i byen, og i 2005 var tallet 382 894 mennesker.
Historie
Miami ble grunnlagt 1896 i forbindelse med byggingen av jernbanelinjen til Florida East Coast Railway. Byen er oppkalt etter en indianerstamme. Den spansk-amerikanske krigen 1898 var innledningen til byens sterke forbindelser med Cuba og resten av Latin-Amerika.
Den økonomiske og befolkningsmessige veksten skjøt for alvor fart etter den første verdenskrig, og innbyggertallet økte fra ca. 1680 i 1900 til 250 000 i 1950. I første del av 1920-årene gjennomgikk byen en byggeboom, som kollapset i 1926 samtidig som en kraftig orkan ødela mye av byen. Dette ble etterfulgt av stagnasjon til 1950-årene.
Etter 1959 har mer enn 300 000 kubanere slått seg ned i Miamiområdet, og «Little Havana» har blitt en nesten ren kubansk enklave innen byen. Miami har også mottatt et stort antall emigranter og flyktninger fra andre latinamerikanske land. Spansktalende utgjorde 1997 til sammen 66 % av byens befolkning (mot 25,5 % engelsktalende), noe som gjør byen til en av de største i landet der majoriteten av befolkningen ikke har engelsk som morsmål. I realiteten er en stor del av befolkningen to- eller flerspråklig.
Flyplasser
Miami International Airport er hovedflyplassen for Miami-området og er en av verdens mest travle flyplasser. Miami International er den mest travle flyplassen i Florida og er USAs nest største internasjonale port for utenlandske passasjerer etter John F. Kennedy International Airport. Flyplassens utvidede internasjonale nettverk inkluderer non-stop flyvninger til over 70 internasjonale byer i Nord-Amerika, Europa, Asia og Midtøsten.
Alternativt kan man også benytte seg av Fort Lauderdale-Hollywood International Airport, som også tilbyr kommersiell trafikk i Miami-området.
Opa-Locka Airport i Opa-Locka og Kendall-Tamiami Airport kan også benyttes.
Offentlig transport
Offentlig transport blir i Miami eid og drevet av Miami-Dade Transit og SFRTA. Disse driver forstadsbaner, t-bane, people mover og busser. Miami har Floridas høyeste kollektivandel siden omtrent 17% av "Miamians" bruker kollektiv trafikk daglig.
Miamis t-bane, Metrorail, består av høybaner som utgjør en eneste 36 km lang linje. Denne har 22 stasjoner og går fra de vestlige forstedene gjennom sentrum og slutter i den sydlige bydelen Dadeland. Byggingen av en direkte Metrorail-forbindelse til Miami International Airport begynte i 2009 med forventet passasjer-service i begynnelsen av 2012. En gratis people mover, Metromover, betjener 21 stasjoner på tre ulike linjer i sentrum med en stasjon på omtrent hvert andre kvartal av Downtown and Brickell. Flere utvidelsesprosjekter blir finansiert av en skatteøkning på kollektivtrafikken i Miami-Dade County.
Tri-Rail er et lokaltogssystem (betjent av SFRTA), som går fra Miami International Airport nordover til West Palm Beach, og danner 18 holdeplasser gjennom Miami-Dade, Broward og Palm Beach delstater.
Miami Intermodal Center og Miami Central Station befinner seg for øyeblikket under konstruksjon, som vil danne en massiv transportsentral hvor Metrorail, Amtrak, Tri-Rail, Metrobus, Greyhound, taxier, leiebiler, MIA Mover, privatbiler, sykler og fotgjengere blir fraktet til Miami International Airport. Ferdigstillelsen av Miami Intermodal Center er forventet å være ferdig innen 2010 og vil betjene over 150.000 reisende i Miami-området. Fase I av Miami Central Station er planlagt å bli ferdig juni 2010 og fase II i 2011.
To nye lettbaner har blitt foreslått, Baylink og Miami Streetcar, og befinner seg foreløpig på planstadiet. BayLink vil potensielt forbinde Downtown med South Beach, og Miami Streetcar vil forbinde Downtown med Midtown.
TV-serier
Den prisbelønnede Tv-serien Miami Vice ble produsert i Miami og regnes i dag for å være en kultserie. Med Don Johnson og Philip Michael Thomas i hovedrollene dro serien til seg mange seere, også etter sine produseringer, langt utover på 90- og 2000-tallet. Serien fikk også oppkalt en film etter seg.
Den mer moderne serien CSI: Miami ble også produsert i Miam og handler om en fiktiv kriminalteknisk avdeling i Miami-politiet.
Sport
Basketballaget Miami Heat spiller i ligaen NBA og spiller hjemmekampene sine i American Airlines Arena. Laget ble startet i 1988 som et utvidelseslag til Charlotte Hornets.
Barboursville (Virginia)
Barboursville er et ikke-inkorporert, befolket område i den amerikanske delstaten Virginia. Barboursville er delt mellom fylkene Albemarle og Orange i det nordlige Virginia. Delen av Barboursville som ligger i Albemarle, regnes til storbyområdet Charlottesville.
Vinprodusenten Barboursville Vineyards holder til i området.
Området er oppkalt etter guvernør og krigsminister James Barbour. Ruinene av boligen hans i Barboursville er oppført i National Register of Historic Places. President Zachary Taylor ble født i Barboursville.
Donald Dupree
Donald Victor «Don» Dupree sr. (født 10. februar 1919, død 1. mai 1993) var en amerikansk bobkjører som deltok i de olympiske leker 1948 i St. Moritz.
Dupree vant en olympisk bronsemedalje i bobsleigh under vinter-OL 1948 i St. Moritz. Han var med på det amerikanske laget som kom på tredjeplass i firerbob bak et annet amerikansk lag og Belgia. De andre på laget var James Bickford, Thomas Hicks og William Dupree.
Leisure
Leisure er debutalbumet til popgruppen Blur, utgitt i 1991. Albumet kom på 7.-plass på hitlistene i Storbritannia. Sangene «She's So High», «There's No Other Way» og «Bang» ble lansert som singler. Den amerikanske versjonen av albumet er noe forskjellig fra den britiske ved at den byttet ut sangen «Sing» med den «I Know».
Sporliste
Samtlige spor er skrevet av Damon Albarn, Graham Coxon, Alex James og Dave Rowntree.
Vredens Druer FK
Vredens Druer FK er en fotballklubb i Oslo, stiftet av ansatte ved Druen Vinstue på Aker Brygge. Klubben har spilt på laveste nivå i ligafotballen i Oslo siden 1995. Klubben spiller på Frogner stadion og på Ekebergsletta, og klubbfargene er grønn og rød.
Ingen lag i det norske divisjonssystemet tok færre poeng enn «Druene» de tre første årene. I 1998 møtte de Sveriges dårligste fotballag, Tornparken. Kampen endte med seier 3–2 til svenskene, som inntil da aldri hadde vunnet en kamp. Etter dette gikk det noe bedre for Vredens Druer, og i 1999-sesongen fikk de målforskjellen 16–59 og 12 poeng (men likevel sisteplass). 2000-sesongen ble ifølge Øyvind Bakken på laget et «jubelår» med en målforskjell 32–65 og 12 poeng (tredje sisteplass).
I 2005 ble Vredens Druer listet som et av Norges villeste fotball-lagnavn av TV 2-Nettavisen.
Vredens Druer omtaler selv klubben Hasleb som erkefiende.
2005-sesongens høydepunkt for Vredens Druer kom da de slo VIF4, som eneste lag i avdelingen.
I sesongen 2007 ble laget trent av Aleksander Schau og Thomas Aune fra NRK P3s FK Fotball. Duoens uttalte mål før sesongen var at Vredens det året for første gang skulle holde nullen i en seriekamp. Dette klarte Vredens den 4. juni 2007, da laget slo BI Athletics 1–0 på Frogner stadion.
Wilbur Smith
Wilbur Smith (født 9. januar 1933 i Broken Hill i Nord-Rhodesia, dagens Zambia, død 13. november 2021) var en zambiskfødt sørafrikansk forfatter av spenningsromaner.
De fleste av romanene er historiske, og handlingen er som oftest lagt til sydlige Afrika. Hans bibliografi rommer blant annet en lengre serie der Smith følger Courtney-familien fra 1700-tallet og hundre år fremover.
Han var en meget produktiv forfatter. Bøkene utgis i store opplag, og oversettes til mange språk.
Smith ble født i Zambia (Nord-Rhodesia) med britiske foreldre. Han hadde britisk og sørafrikansk statsborgerskap.
Voksenkoll-ulykken
Voksenkoll-ulykken var en flyulykke i Voksenkollåsen i Oslo 18. desember 1945. Et canadisk militærfly styrtet, og av de 19 om bord overlevde to. Årsaken til ulykken var trolig ising på vingene, med tilhørende redusert løft for vingene.
Bakgrunn
Et militært transportfly av typen C-47 Dakota (CC-129), med kjenningsbokstavene ODM-F tilhørende Royal Canadian Air Force No. 435 Transport Squadron, skulle fly fra militærbasen RAF Down Ampney i Gloucestershire, England via Kastrup til Fornebu.
Winnipeg Blue Bombers
Winnipeg Blue Bombers er en profesjonell canadisk fotballklubb fra Winnipeg, Manitoba, Canada som spiller i Canadian Football League. Laget ble etablert i 1930 og spiller sine hjemmekamper på Canad Inns Stadium. Laget har vunnet ti Grey Cup-titler, sist i 1990.
Voksenkoll-ulykken
Bakgrunn
Fornebu var imidlertid blitt stengt på grunn av lavt skydekke, så flyet ble omdirigert til Gardermoen. Et nytt instrument-innflyvnings­system var under montering på Fornebu, men var ikke ennå tatt i bruk. Flyet fløy inn i sydsiden av Voksenkollåsen og kom i brann, ikke langt fra ruinen av Anne Kures hotell (nedbrent natt til 3. mai 1941 mens tyske soldater bodde der). Femten personer omkom i selve flyulykken. To til døde umiddelbart etter ankomst til Ullevål sykehus. De vanskelige føreforholdene førte til at brannvesenet brukte 30 minutter (mot normalt under 15 minutter) fra Smestad brannstasjon.
Blant de omkomne var to nordmenn: motstandsmannen Hjalmar Steenstrup (født 11. oktober 1890), som var på vei hjem etter å ha vitnet i Nürnbergprosessen, og løytnant i Marinen Inge Johansen (født 11. juni 1921), som skulle hjem fra England for å feire jul med familien for første gang siden 1936. To amerikanere (løynant Nelson og Kurt Wiesman) overlevde.
Femten av de omkomne er gravlagt på krigsgravfeltet for falne fra Storbritannia og samveldelandene nær gravferdskapellet på Vestre gravlund i Oslo. De to nordmennene er naturlig nok ikke gravlagt der.
Ulykkesårsaken var trolig ising forårsaket av underkjølt regn som gjorde at flyets løfteevne ble redusert. Dermed klarte det ikke å komme over Voksenkollåsen.
Heilbronn
Heilbronn er en by nordvest i den tyske delstaten Baden-Württemberg, i det sydvestlige Tyskland. Byen ligger ved elven Neckar, ca. 50 kilometer nord for Stuttgart. Heilbronn er en kretsfri by og omgis fullstendig av Landkreis Heilbronn. Landkretsens administrasjon ligger i byen Heilbronn.
Byen er et viktig trafikknutepunkt og flere motorveier passerer den. Likeså møtes flere jernbaner, og Heilbronn har en bybane. Neckar er kanalisert gjennom byen og forbinder Heilbronn med Rhinen. Heilbronns innlandshavn er Tysklands 7. største.
Sara Tancredi
Sara Tancredi er en fiktiv rollefigur i dramaserien Prison Break. Hun blir spillet av skuespilleren Sarah Wayne Callies.
Busta Rhymes
Trevor Tahiem Smith jr. (født 20. mai 1972), bedre kjent under artistnavnet Busta Rhymes, er en amerikansk rapper, produsent and skuespiller.
Pleione (mytologi)
Pleione (gresk: Πληιόνη, senere: Πλειόνη; /ˈplaɪəniː/) var en nymfe i gresk mytologi og en av okeanidene. Hun bodde i en sørlige region av Hellas kalt Arkadia, på fjellet Kyllene. Hun var maken til kjempen Atlas som hun fikk døtrene Hyas, de ni hyadene og de sju pleiadene (som var nymfer i omgangskretsen til Artemis).
Hun var også en beskytter av seiling. Hun kan ha blitt plassert blant epimelidene (nymfer og beskyttere av epletrær) og overvåket antallet til dyrene da hennes navn betyr «mye» / «øke i antall», og hennes barnebarn, Hermes, var en gud for jordbrukets tamdyr. Et annet barnebarn var halvguden Iasion.
Claudius Jacob Schive
Claudius Jacob Schive (født 1. september 1792 i Bergen, død 26. februar 1878 i Sandnes) var tollinspektør i Stavanger fra 1840. Han skrev bøker og artikler om mynthistorie og Stavanger domkirke. Han er omtalt som Norges første numismatiker og Norsk Numismatisk Forening har opprettet Schivemedaljen for å hedre fremtredende numismatikere.
Som assistent for den første kanal- og havneinspektøren Fredrik Christopher Gedde utarbeidet Schive i 1827 den første omfattende vassdragsbeskrivelse, nemlig av Vorma og Glomma. Beskrivelsen ble utført for å finne ut om disse elvene kunne bli farbare for skip, og offentliggjort i 1828.
Schive ble etter dette kanal- og havnedirektør fra 1828 til 1840. Mellom 1830 og 1832 stod han bak en modernisering av fyrvesenet, og innførte det såkalte franske linsesystemet.
Schive var en ivrig myntsamler, og forærte 2207 mynter til Bergen Museum i 1849. Han laget også en myntkatalog for Bergen Museum, og utga verket Norges Mynter i Middelalderen i 1865.
Han drev med arkeologiske utgravninger under Kleiva i Stavanger der han mente å påvise grunnmurene til Olavskirken i Olavsklosteret, og i Kirkegata nær Arneageren der han mente å ha påvist Martinskirken. Han utpekte Vistehålå i Randaberg for å få Bergen Museum til å gjøre arkeologiske undersøkelser der. I 1878 fikk han publisert artikkelen Mærkelige Hoveder i Klæbersten i og udenpaa Stavanger Domkirkes Chor.
I 1865 var han med og startet Stavanger kunstforening.
Han bar kommandørkorset av St. Olavs Orden og Sverdordenens ridderkors.
Han har en gate oppkalt etter seg i Stavanger: Schives gate på Våland, og en på Briskeby i Oslo: Schives gate.
Chengxiang
Chengxian kan være:
Viacom
Viacom var et av de største mediekonsernene i USA med en årlig omsetning på flere milliarder dollar. Det ble etablert i 2005, men hadde røtter tilbake til 1970-tallet.
Konsernet sto bak kabel-tv-kanaler som MTV, Nickelodeon, Comedy Central, BET, Spike TV, LOGO, Nick-at-Nite, TV Land, CMT og VH1. Viacom var også eieren av Paramount Pictures og DreamWorks. Aksjemajoriten av Viacom var eiet av Sumner Redstone og hans familie.
Max Houben
Max Houben (født 5. mai 1898, død 10. februar 1949) var en belgisk sportsutøver som deltok i flere olympiske leker, et sommer- og fire vinter-OL; 1920 i Antwerpen, 1928 i St. Moritz, 1932 i Lake Placid, 1936 i Garmisch-Partenkirchen og 1948 i St. Moritz,
Houben vant en olympisk sølvmedalje i bobsleigh under Vinter-OL 1948 i St. Moritz. Han var med på det belgiske laget som kom på andreplass i firerbob, bak USA. De andre på laget var Freddy Mansveld, Louis-Georges Niels og Jacques Mouvet.
Houben var lenge, med sine 49 år og 278 dager, den eldste medaljevinnerne i et vinter-OL, inntil canadiske Russ Howard vant gull i curling under Vinter-OL 2006 i Torino.
Houben omkom i en ulykke under VM i bobsleigh i Lake Placid i 1949.
Modern Life Is Rubbish
Modern Life Is Rubbish er det andre albumet av den britiske popgruppa Blur, utgitt 10. mai 1993. Med Modern Life Is Rubbish ble gruppa mer psykedelisk- og grungeinspirert, og dette ble generelt godt mottatt.
Xiping
Xiping kan være:
Modern Life Is Rubbish
Sporene «Intermission» og «Commercial Break» ble opprinnelig brukt ved begynnelsen og slutten av Blurs tidlige konserter som «intro» og «outro».
Kore
Kore kan på norsk bety
Aruj
Aruj (født ca. 1473 i Mytilene, død 1518 i Tlemcen), også kjent som Baba Aruj og Hayreddin Barbarossa var en osmansk-tyrkisk kaper, pirat og guvernør av Alger.
Aruj var en av fire brødre: Ishaq, Aruj, Ilias og Khidr som ble født på 1470-tallet på den greske øya Lesbos. Foreldrene var Yakub Aga, og en kristen-gresk kvinne, Katalina (Katerina).
Navnet Barbarossa har følgende opphav: Hayreddins eldre bror, som het Baba Oruç (Fader Aruj), ble drept i strid med spanjolene. Han arvet da sin brors navn. For europeere hørtes dette ut som Barbarossa (som er italiensk for Rødskjegg) når det ble uttalt. I tillegg hadde han rødt skjegg. Etter dette ble kallenavnet sittende, også på hans tyrkiske navn, i form av Barbaros.
De fire brødrene arbeidet som matroser og kapere i Middelhavet. Ilias ble drept under en handelsekspedisjon, og Aruj ble tatt til fange og fengslet på Rhodos for å bli solgt som slave. Aruj klarte senere å rømme, og dro til Italia og derfra videre til Egypt. Der fikk han audiens hos sultan Qansoh al-Ghuri, som var midt i forberedelsene til en flåte han skulle sende til India. Han ga Aruj et skip som, fra en base i Alexandria, ble brukt til å angripe de øyene i Middelhavet som tilhørte kristne.
Rundt 1505 greide Aruj å beslaglegge tre skip til, og gjorde øya Djerba utenfor Tunisia til sin hovedbase. Hans berømmelse økte da han mellom 1504 og 1510 transporterte muslimske mudéjarer fra det kristne Spania til Nord-Afrika. Han ble kjent som Baba Aruj, eller Baba Oruc, som betyr «far Aruj», for behandlingen av muslimer i nød. I Spania og Frankrike ble «Baba Aruj» til «Barbarossa». I 1516 inntok Aruj Alger og deretter Tlemcen, noe som fikk Abu Hamo Musa III til å flykte. Aruj utnevnte seg selv til hersker over Alger, og Alger kom med i Det osmanske riket.
I 1518 ble Aruj drept i et slag med spanjolene, som prøvde å ta tilbake makten over Tlemcen. Han ble 45 år gammel, og Khair ad Din overtok hans plass, hans navn (Barbarossa) og hans verv.
Antatt skyldig
Antatt skyldig (originaltittel: Rendition) er en amerikansk dramafilm fra 2007 regissert av Gavin Hood med Reese Witherspoon, Meryl Streep, Peter Sarsgaard, Alan Arkin, Jake Gyllenhaal og Omar Metwally i hovedrollene. Filmen handler om den kontroversielle CIA-praksisen ved ekstreme avhør som grenser til tortur, og er basert på den virkelige historien om Khalid El-Masri som ble uskyldig antatt å være Khalid al-Masri.
Handling
CIA-analytiker Douglas Freeman (Jake Gyllenhaal) briefer en nyankommet CIA-agent i ett ikke-navngitt land i Nord-Afrika (scenen ble filmet i Marrakech) da et selvmordsangrep dreper den nye agenten og atten andre mennesker. Det opprinnelige målet var en høytstående polititjenestemann, Abasi Fawal (Yigal Naor). Politimannen kommer uskadd fra dette angrepet. Egyptisk-fødte Anwar El-Ibrahimi (Omar Metwally), er en ingeniør bosatt i Chicago sammen med sin gravide kone Isabella (Reese Witherspoon) blir knyttet til en voldelig anti-amerikansk organisasjon. På vei tilbake til USA fra en konferanse i Sør-Afrika blir El-Ibrahimi anholdt av amerikanske tjenestemenn og sendt til en hemmelig fangeleir som ligger i nærheten av der selvmordsangrepet fant sted tidligere i filmen, hvor han blir avhørt og torturert. Hans kone, Isabella, blir ikke informert om denne arrestasjonen.
I mangel på mer erfarne CIA-medarbeidere, blir Douglas Freeman tildelt jobben med å observere avhøret av Anwar El-Ibrahimi, som forhøres av Abasi Fawal. Etter at Freeman stiller enkelte spørsmål til El-Ibrahimi, blir han i tvil om Anwars skyld, men hans sjef i CIA, Corrine Whitman (Meryl Streep), insisterer på at forvaringen skal fortsette. Hun rettferdiggjøre slike arrestasjoner som en nødvendighet for å redde tusenvis av sivile liv fra å bli ofre for terrorisme. Anwar El-Ibrahimi sin kone, Isabella, blir mer og mer bekymret ettersom tiden går og hun ikke hører får noe livstegn fra ektemannen. Hun reiser til Washington D.C. for å møte en gamle venn, Alan Smith (Peter Sarsgaard), som er assistenten til Senator Hawkins (Alan Arkin). Isabella trygler Smith om å finne ut hva som har skjedd med ektemannen hennes. Hun blir først informert om at det hadde skjedd en feil i Sør-Afrika og Anwar ikke befant seg på flyet til USA i det hele tatt, men Isabella viser frem kredittkort-regningen som viser at ektemannen hadde handlet om bord på flyet til USA. Smith får sakte med sikkert flere detaljer om Anwar sin arrestasjon, men han klarer ikke å overbevise senatoren eller Corrine Whitman til å frigjøre ham. Isabella konfronterer Corrine Whitman, men Whitman svarer ikke på spørsmålene hennes og later som hun ikke kjenner til den aktuelle saken. Frustrert, stormer Isabella ut av kontoret hennes, og alt stresset fører til at hun begynner å føde i korridoren utenfor kontorene.
Til slutt, innrømmer Anwar El-Ibrahimi under tortur at han fortalte en terrorist hvordan det var mulig å lage langt kraftigere bomber, og at han ble lovet 40 000 amerikanske dollar som takk for hjelpen. Douglas Freeman mistenker at dette er en falsk tilståelse for å slippe mer tortur. Anwar hevdet at belønningen skulle bli levert til ham i Sør-Afrika, men at han aldri mottok noen penger. Freemans mistanker om en falsk tilståelse blir bekreftet når han har googler navnene til de angivelige terroristene som El-Ibrahimi ga ham, og han ser at alle personene på listen tilhørte et egyptisk fotballag fra det året Anwar forlot Egypt og reiste til USA. Freeman uttrykker også tvil om Anwar virkelig ville være villig til å sette sitt eget liv, familie og jobb i fare for å motta 40 000 dollar, da hans årslønn er på 200 000 dollar i året. Uten samtykke fra sine overordnede klarer Freeman å slippe løs Anwar og sender ham til USA. Når sjefen hans ringer og beordrer Freeman til å returnere Anwar tilbake til fengselet, legger Freeman på telefonen. Kraftig provosert over urettferdigheten Anwar har gjennomgått, lekker Freeman detaljene om Anwars arrestasjon til den amerikanske pressen, og dette skaper en skandale som ydmyker Whitman og senator Hawkins.
I en parallell historie, har Abasi Fawals datter Fatima rømt hjemmefra med kjæresten Khalid. Fatima oppdager et bilde av Khalids bror, men han forteller henne ikke hva som egentlig har skjedd med ham. Fatima er uvitende om at Khalid er medlem av en terror-gruppe. Mot slutten av filmen, oppdager Fatima flere bilder av Khalid og hans bror hvor begge to holder skytevåpen, noen bilder av en sorgtynget Khalid stående over sin brors lik, og til slutt en uttalelse fra Khalid som sverger å hevne sin brors død. Fatima innser at Khalids bror møtte sin død i hendene på hennes far, og at Khalid planlegger å hevne sin brors død ved å myrde faren hennes. Det blir da åpenbart at denne parallelle historien faktisk fant sted før selvmordsangrepet i begynnelsen av filmen. Fatima finner igjen Khalid som har fått tak i en selvmordsvest og hun trygler ham om å ikke gjennomføre angrepet. Khalid nøler med å detonere vesten, og han blir derfor skutt av andre medlemmer av terror-gruppen. Vesten var bygd opp slik at selvmordsbomberen måtte slippe ett håndtak for at bomben skal eksplodere. Da Khalid blir skutt mister han håndtaket og bomben eksploderer. Fatima er en av dem som blir drept i eksplosjonen, og Abasi innser at hans datter døde for å beskytte ham.
Krasnoturjinsk
Krasnoturjinsk (russisk: Краснотурьинск) er en by i Sverdlovsk oblast i Russland. Den ligger ved elva Turja (i Obs nedbørfelt), rundt 330 km nord for Jekaterinburg. Innbyggertall: 64 878 (folketelling 2002), 67 324 (folketelling 1989).
Byen var en av bosetningene som ble opprettet i 1758 ved koppergruvene ved Turja-elva. Den var da kjent som Turjinskie Rudniki (russisk: Турьинские Рудники). Senere ble den kjent som Turjinskij (russisk: Турьинский). Byen fikk bystatus og navnet ble endret til Krasnoturjinsk i 1944.
Byens største industrivirksomhet er Bogoslovskij aluminiumsverk med Bogoslov kraftverk fra 1944. Kraftverket og fabrikkutbyggingen inngikk i tvangsarbeidene i Gulag-systemet, med medvirkning fra NKVD.
Den bakvendte familieboken
Den bakvendte familieboken, ved tre av dem (1951) var en humorbok ved André Bjerke (1918–85), Odd Eidem (1913–88) og Carl Keilhau (1919–57). Den var en oppfølger til trioens Den bakvendte boken fra 1949, som inneholdt parodier på aktuelle kulturspørsmål. Innholdet i 1951 var definert av nøkkelordene «Alkoholisme – åtselgribb». Boken utkom til jul 1951 og var ifølge anmelderen en blanding av «folkeopplysende arround-satire» og «det helt saklig opplysende», og burde passe for dem med sans for «gymnastiastvidd».
I utgaven fra 1955 var kun Bjerke og Keilhau med. Den ble kalt Den bakvendte familieboken, ved to av dem og var litt større enn første utgave.
Referanser
.
Kvem (Hveem)
Kvem  er ei grend og en navnegard i Østre Toten (gnr. 71-75 og 77-78). Navnet uttales /kve:m/ (eldre uttale /kveim/). Den gamle navnegarden ble tidlig delt opp i mange bruk. På 1600- og 1700-tallet var det sju Kvemsgarder, mens det i dag er åtte. Kvemsgardene ligger sentralt i det eldste jordbruksområdet på Toten, og i middelalderen var det også kirke på en av gardene.
Etter Rygh kan en tolke navnet som Den høge heimen, i middelalderen Hóeimr. Kvem ligger på ei høgd i terrenget.
KOR
KOR er polsk og betyr «Komitet Obrony Robotnikow», på norsk betyr det komiteen for arbeidernes forsvar. KOR er en systemkritisk opposisjonsbevegelse som ble dannet i 1976. Ble omorganisert i 1977 under navnet Komiteen for sosialt selvforsvar.
Komiteen drev stort sett med støtte og informasjonsarbeid etter streikene i Polen i 1976. KOR spilte en viktig rolle i opposisjonen i Polen i slutten av 1970-årene og var med på å legge grunnlaget for den uavhengige fagbevegelsen Solidaritet. KOR ble oppløst i 1981.
Filosofiåret 1320
Filosofiåret 1320 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1320.
Det tysk-romerske rike
Det tysk-romerske rike (formelt Det hellige romerske rike, senere Det hellige romerske rike av den tyske nasjon; latin Sacrum Imperium Romanum Nationis Germanicae, tysk Heiliges Römisches Reich, ofte forkortet HRR), var riket og statsdannelsen som oppsto som en følge av at det karolingiske Øst-Frankerriket ble dannet gjennom traktaten i Verdun i 843. Det tysk-romerske rike eksisterte i nesten et årtusen frem til det ble oppløst etter Napoléon Bonapartes initiativ i 1806. Den siste tysk-romerske keiseren var Frans II som abdiserte og avskaffet riket i 1806 under Napoleonskrigene. .
I Tyskland kalles det tysk-romerske rike oftest som «det gamle riket» (das Alte Reich). Før oppløsningen av riket omfattet det mesteparten av dagens Tyskland, Tsjekkia (Bøhmen), Østerrike, Liechtenstein, Slovenia, Belgia og Luxembourg. Også store områder av dagens Polen og deler av Nederland og Kroatia, samt deler av Frankrike og Nord-Italia var en del av riket.
Riket var egentlig en videreføring av to eldre statsdannelser, Frankerriket og dets etterfølger det østfrankiske riket, men dets historie regnes likevel fra år 962 evt.
«Hellig»
Selv om uttrykket «sacrum» («hellig») i forbindelse med det middelalderske romerske keiserdømmet ikke oppsto før i 1157 under Fredrik I Barbarossa, er det Otto den store som ble kronet til konge over Tyskland i 962, som vanligvis blir ansett for å være den første tysk-romerske keiseren. Otto var den første keiseren over det imperiet som ikke var en del av det tidligere karolingiske dynastiet.
I 1254 ble første gang navnet Sacrum Imperium Romanum (Heiliges Römisches Reich) benyttet, et navn som understreket motsetningen til det tidligere hedenske romerriket, men som også ga en sakral begrunnelse for tyske herskeres overherredømme over «Aftenlandet» (Abendland, den vestlige verden). Tillegget «av den tyske nasjon» (Nationis Germanicae) kom til i senmiddelalderen. Frem til 1806 var Tysklands offisielle navn Heiliges Römisches Reich deutscher Nation ((Det) Hellige romerske rike av den tyske nasjon).
I et dekret fra 1512 uttalte Kölns forsamling at navnet offisielt var endret til Det hellige romerske rike av den tyske nasjon (tysk: Heiliges Römisches Reich Deutscher Nation, latin: Imperium Romanum Sacrum Nationis Germanicæ).
Struktur
Det tysk-romerske rike var ingen nasjonalstat, men en overnasjonal statsdannelse som besto av et konglomerat av land i vest- og Sentral-Europa. Styreformen var føderal-monarkisk med en keiser som ble valgt av en gruppe kurfyrster (valgfyrster) bestående av de mektigste fyrster innenfor riket og kronet av paven i Roma. De enkelte fyrstene hadde stor grad av uavhengighet og riket hadde preg av et løst forbund. Fra høymiddelalderen hadde keiseren mistet det meste av styringen med vasallene. Særlig i Øst-Franken gikk oppløsningen langt og fyrstene (hertugene) styrte sine len som selvstendige land.
Etterhvert besto riket av flere hundre fyrstedømmer og land der keiserembetet var svakt og spilte liten rolle. Riket ble svekket av reformasjonen og religionsfreden i Augsburg ga fyrstene rett til å velge om de skulle være protestanter eller katolikker. Freden i Westfalen i 1648 trakk opp nye grenser og keiseren fikk sin makt ytterligere svekket. Etter Westfalen ble fyrstene ansett som statsoverhoder for hvert sitt land.
Det fantes enkelte sentrale institusjoner, som Riksdagen, Rikskammerretten, Rikshoffrådet og i krigssituasjoner en felles Riksarmé, men ingen sentral regjering eller egentlig hovedstad. Særlig etter freden i Westfalen i 1648 var riket blitt mest et løst forbund av tyske territorier – eller som Voltaire spottet: «Hverken hellig, romersk eller et rike». Et tettere samarbeid strandet som regel på de store fyrstenes egenrådighet og til slutt på motsetningsforholdet mellom Preussen og Østerrike.
Det keiserlige banner
Det tysk-romerske rikets flagg var ikke et nasjonalflagg i tradisjonell forstand, men et keiserlig banner som ble brukt av keiseren. Fargene var svart og gull, men motiv en svart ørn på en gyllen bakgrunn.
Fra slutten av 1200-tallet eller fra tidlig 1300-tallet, var klørne og nebbet farget rød. Fra tidlig på 1400-tallet ble det benyttet en dobbeltørn.
Det ble også benyttet et rød og hvitt flagg, særlig da riket deltok i korstogene. Flagget som ble benyttet ble kalt «St. Georgsflagg» og hadde et Georgskors, et hvitt kors på rød bakgrunn tilsvarende, men motsatt med fargesetting som det engelske flagget. Rødt og hvitt var også fargene som ble benyttet av Hansaforbundet.
Gjennom historien brukte Det tysk-romerske rike en rekke ulike heraldiske uttrykk. Dette kom særlig fram i riksvåpenet, hvor en tolkning på et tresnitt fra 1510 fremstiller dette som en såkalt «Quaterionenadler», en riksørn som holder 56 riksvåpnene til de ulike keiserlige statene i riket i grupper av fire på de oppslåtte vingene til en dobbeltørn, med de syv kurfyrstene på toppene og ørnen holder også oppe et krusifiks med den korsfestede Kristus.
Konge av romerne
Tidligere hadde tittelen Rex Teutonicorum («konger av tyskerne») blitt benyttet fram til Henrik II som var den første som tok tittelen konge av romerne i bruk.
Tittelen konge av romerne ble også brukt som tittel for en arving til keisertronen som ble valgt mens keiseren fremdeles levet. Imidlertid hendte det at ikke alle som ble valgt til konge av romerne ble kronet til keiser.
Etter kroningen som hellig romersk keiser (og noen ganger før det) ble tittelen erstattet med det keiserlige semper Augustus («alltid Augustus», eller «alltid majestetisk», «alltid opphøyet», «alltid større», fra lat. augere).
Riksstender
Blant riksumiddelbare personer skilte man mellom riksstendene (entall riksstand, tysk Reichsstand) og resten, hvor riksstender var kjennetegnet ved at de var representert i den tysk-romerske riksdagen. Innen riksstendene ble det videre skilt mellom personer med virilstemme og slike med kuriatsstemme. En virilstemme innebar personlig møterett og egen stemme ved riksdagen (av latin vir = «mann», dvs. «en stemme per mann»). Riksstender uten virilstemme var på riksdagene representert via et kollegium som delte på en felles såkalt kuriatsstemme.
Kurfyrster
Kurfyrstene (tysk Kurfürst, av middelhøytysk kur, 'valg' og fürste 'fyrste', latin princeps elector imperii eller elector) var de fyrstene i Det tysk-romerske rike som utgjorde kurfyrstekollegiet og fra 1200-tallet var de eneste som hadde stemmerett ved valget (middelhøytysk: kure) av romersk konge. Den som ble valgt til romersk konge ble tradisjonelt senere kronet til tysk-romersk keiser (frem til 1500-tallet av paven i Roma).
Riksfyrster
Riksfyrstene (tysk Reichsfürst, latin princeps regni) var i Det tysk-romerske rike et adelig statsoverhode med personlig stemme (virilstemme) i riksdagen. Riksfyrstens territorium var riksumiddelbart, dvs. ikke underlagt andre lensherrer enn keiseren.
Det fantes både geistlige og verdslige riksfyrster. De geistlige fyrstene omfattet fyrsterkebiskoper og fyrstbiskoper, men også enkelte riksprelater ble opphøyet til riksfyrstestanden. Blant de verdslige riksfyrstene var opprinnelig kongen av Böhmen, rikets hertuger samt mark-, pfalz- og landgrever.
Riksprelater
Riksprelatene (tysk Reichsprälat) var overholdet i riksklostrene som var riksumiddelbare klostre. Klosterets overhode var ikke underlagt andre lensherrer enn keiseren. Dermed var riksklostre strengt tatt selvstendige stater inne riket. Den verdslige jurisdiksjonen ble imidlertid ofte ivaretatt av fogder i nabostatene.
Noen få riksprelater fikk tildelt fyrsterang, og bar dermed tittelen fyrsteprost, fyrsteabbed eller fyrsteabbedisse (Fürstprobst, Fürstabt/Fürstäbtissin). Noen av disse hadde personlig stemmerett (virilstemme) i riksdagen på lik linje med andre riksfyrster (abbedene av Corvey, Kempten, Prüm, Stablo, prostene av Ellwangen, Berchtesgaden, Weißenburg). De øvrige riksprelatene møtte ikke selv ved riksdagene, men delte på totalt to stemmer. Stemmene ble ivaretatt av to riksprelater som hadde blitt valgt til leder for hver sin «prelatbenk» (den «rhinske» respektive «schwabiske benken» – Rheinische og Schwäbische Prälatenbank).
Riksgrevskaper
Riksgrevskaper (tysk: Reichsgrafschaft) var riksumiddelbare grevskap. Riksgreven var ikke underlagt andre lensherrer enn keiseren. Dermed var riksgrevskaper selvstendige stater.
Rundt 1521 fantes det 144 riksgrevskaper. Tallet sank til 99 innen 1792 fordi grevehus døde ut eller ble opphøyet til riksfyrsterangen, eller fordi riksgrevskap ble mediatisert (dvs. slått sammen med større nabostater) eller forlot riket. På den andre siden kom enkelte nye riksgrever til ved delingen av grevehus eller på grunn av opphøyelser til riksgrevestanden. Ved oppløsningen av Det tysk-romerske rike mistet begrepet sin betydning og mange riksgrevskaper sin selvstendighet.
Frie rikssteder
Frie rikssteder (eller fri riksby; tysk freie Reichsstadt) var riksumiddelbare byer. Byens befolkning var ikke underlagt andre lensherrer enn keiseren. Dermed var frie rikssteder selvstendige stater. Det var byer som Nürnberg, Frankfurt am Main, Hamburg og Bremen. De kunne imidlertid ikke møte på riksdagene, men utgjorde samlet «De frie riksstedenes kollegium». Dette hadde to stemmer, fordelt på en «rhinsk» og en «schwabisk benk» (Rheinische og Schwäbische Bank). Den første omfattet også de nordtyske frie riksstedene.
Opprinnelig betegnet fri stad og riksstad to ulike status, men forskjellen mistet etter hvert sin betydning, slik at samlebetegnelsen «frie og rikssteder» ble til «frie rikssteder».
Riksriddere
Riksridderne (tysk Reichsritter) var riddere (rittere) som lå direkte underlagt riket. Ridderen, hans familie og undersåtter var altså ikke underlagt andre lensherrer enn keiseren. Dermed var riksriddernes territorier (herligheter) strengt tatt selvstendige stater, selv om de var små og ofte bare omfattet en borg eller noen få bygninger med tilhørende land. Riksridderne var imidlertid ikke regnet som riksstand og kunne ikke møte på riksdagene.
Rikslandsby
Rikslandsbyene (tysk Reichsdorf) var riksumiddelbar landsby. Landsbyens befolkning var ikke underlagt andre lensherrer enn keiseren. Dermed var rikslandsbyene strengt tatt selvstendige stater. De kunne imidlertid ikke møte på riksdagene, og var heller ikke representert i riksstedenes kollegium.
På det meste fantes det over 120 rikslandsbyer og riksgods, som var spredt rundt i riket, men hadde sin største tetthet i sydvest, altså hohenstaufernes stamterritorium i Schwaben. Rikslandsbyene representerte de gjenværende kongelige/keiserlige territoriene og hans personlige følgesmenn (vasaller).
Riksdagen
Samtlige territorier i riket hadde foretredelsesrett for Riksdagen og var i denne forbindelse oppdelt i et antall rikskretser og tre, senere fire, stender. Den danske kongen hadde som hertug av Holsten sete i Riksdagen fra 1487, og den svenske som hertug av Vorpommern, fyrstbiskop av Bremen og fyrstbiskop av Verden sete fra 1648. Flere av fyrstene hadde besittelser utenfor riket, såsom markgreven av Brandenburg, som samtidig var hertug, senere konge, av Preussen, og erkehertugen av Østerrike, som samtidig var konge av Ungarn. Da det var langt over 1000 territorier, kunne Riksdagen anta en anselig størrelse. Derfor reduserte man bestemmelsesretten, slik at ikke hele riksdagen skulle involveres i enhver beslutning. Det tysk-romerske rike er av noen blitt sammenlignet med EU.
St. Maria Magdalena ortodokse katedral i Warszawa
St. Maria Magdalena ortodokse katedral (polsk Cerkiew św. Marii Magdaleny) er en kirke i bydelen Praga i Warszawa. Den er en av to ortodokse kirker som fremdeles står i byen, etter at de fleste ble revet ned som symbol på russisk dominans etter at Polen gjenvant sin selvstendighet på 1920-tallet.
Det tysk-romerske rike
Rikskretser
Rikskretsene var de regionale gruppene av statene inne riket. Formålet for inndelingen var å bygge opp et mer strukturert forsvar, å organisere den keiserlige skatteinnkrevingen. Også Riksdagen ble også i noen grad organisert etter rikskretser.
St. Maria Magdalena ortodokse katedral i Warszawa
Historie
Kirken ble tegnet av Mikołaj Syczew og skulle opprinnelig ha kun én kuppel. På grunn av trykk fra datidens russiske myndigheter fikk kirken også fire mindre kupler. De to vestlige er i dag klokketårn.
Grunnsteinen ble lagt ned den 14. april 1867, og kirken ble innvidd den 29. juni 1869. Kirken var beregnet for den store russiske kolonien som hadde bosatt seg i områdene rundt Jagiellońska-gaten.
Det tysk-romerske rike
Rikskretser
Hver rikskrets hadde sin egen forsamling kalt Kreistag. Medlemmene av disse forsamlingene fikk ikke automatisk medlemskap i Riksdagen.
Rikshoffsrådet og Rikskammerretten
Riket hadde to rettsinstanser som til en viss grad konkurrerte med hverandre; Rikshoffsrådet (tysk:Reichshofrat ) i Wien og Rikskammerretten i Wetzlar. Den første ble etablert av keiser Maximilian I i 1497 på grunnlag av et ansatt råd fra middelalderen som en rival til Rikskammerretten (tysk: Reichskammergericht ) som ble grunnlagt av riksdagen i Worms to år tidligere og som keiseren opplevet hadde blitt tvunget på ham av riksdagen.
Rikskammerretten hadde noe mer begrensede fullmakter, eksempelvis dømte den ikke i kriminalsaker, med mindre det ble stilt spørsmål om de strafferettslige prosedyrene var fulgt på en riktig måte. Rikskammerretten arbeidet særlig med saker tilknyttet de føydale forholdene og saker mellom de ulike statene innen riket.
Rikshær
I den såkalte riksmatrikkelen fra Riksdagen i Worms i 1521 ble det fastslått at alle riksstenderne i riket var forpliktet til å stille et visst antall tropper til en rikshær («Reichheer»), samt hvilket beløp med penger for å underholde denne hæren som måtte betales. Selv om denne fordelingen ble noe justert med tiden, dannet denne fordelingen med små endringer grunnlaget for organiseringen av en rikshær («Reichsheeresverfassung»). Vedtaket fra 1521 bygget på tidligere vedtak fra Riksdagen i Nürnberg i 1422, og fulgt opp og videreutviklet i de senere riksdagene.
Mens rikshæren var en mobiliseringshær fra distriktene, eksisterte det også en keiserlig hær som var en stående hær som fulgte keiseren.
Historie
Med kroningen av frankerkongen Karl den store til keiser av pave Leo III i Roma i år 800 ble forbindelsen knyttet til det gamle romerske keiserriket,  hovedsakelig for han hadde blitt innsatt gjennom den tradisjonelle keiserlige kroningen av paven. Dette forble en viktig institusjon innen Det tysk-romerske rike fram til 1500-tallet. Karl den stores politikk om «renovatio Romanorum imperii» (gjenoppliving av Romerriket) fortsatte i det minste i teorien som den offisielle posisjonen i riket fram til det ble oppløst i 1806.