cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Moss Jernverk
Det Bernt Ankerske Fideikommiss (1805–1820)
Ved Bernt Ankers død i 1805 ble hans forretningsimperium lagt inn i et fideikommiss (en type stiftelse), hvor bestyreren Lars Semb ved Moss Jernverk var en av tre i styret. I driften av verket fikk Semb temmelig frie hender i årene som kom. 1805 var et svært godt år for verket, men i 1807 endret situasjonen seg ved at Danmark-Norge ved Royal Navys dristige angrep på København (også kjent som «flåteranet») ble trukket inn i Napoleonskrigene. Moss Jernverk ble en helt sentral bedrift i krigsårene da behovet for kanoner til krigsskip, festninger og hæren var stort. På grunn av tapet av krigsskip ved «flåteranet» måtte nye mindre krigsskip for den såkalte kanonbåtkrigen bygges, og en vesentlig del av dem fikk kanoner fra verket. Ved utbruddet av krigen forsvant også problemene med mangel på trekull, dels på grunn av manglende trelasteksport og dels grunnet bøndenes patriotiske sinnelag.
Mikhail Jevstafjev
Hans arbeider befinner seg på museer og i private samlinger i Østerrike, Storbritannia, Frankrike, Polen, Russland og USA og har vært publisert i flere internasjonale tidsskrifter og aviser samt vært publisert i en rekke bøker.
Moss Jernverk
Det Bernt Ankerske Fideikommiss (1805–1820)
Bestyrer Semb begynte allerede høsten 1807 med støping av 3- og 6-punds kanoner, og i løpet av vinteren ble masovnene satt i stand så støping av store 24-punds kanoner til sjøetaten kunne begynne i februar. Det var også behov for kanoner til fartøyene som ble bygget for kaperfarten, for kaperskipet «Christiania» leverte for eksempel verket to stykk 6-punds kanoner, fem stykk 12-punds kanoner og fire stykk 18-punds karronader (korte kanoner for skip). Det ble støpt 18-pundere til landetaten, som blant annet Slevik batteri i Onsøy ble utrustet med.
1808 ble et godt år økonomisk for verket, men grunnet den harde driften og tidlig vinter ble masovnene svært slitt, den østre ble brukt for siste gang i 1809. Dette året gav et vesentlig dårligere resultat, det var igjen kullmangel, og underernæring gjorde at en god del av de ansatte ble syke og døde i epidemier. Bestyrer Semb angav at en fjerdedel av arbeiderne døde i 1809, deriblant en kanonborer og den beste kanonformeren. En del produkter måtte for lang tid fremover utgå av produksjonen grunnet mangel på folk eller fagfolk. I 1810 ble det støpt rundt 50 korte 18-punds kanoner for utrustning av noen brigger; disse var de siste grovkalibrede kanoner som ble laget ved Moss Jernverk.
Selv om forholdene var dårlige var det Moss Jernverk som i disse årene ga overskudd til fideikommisset, mot slutten av krigen var det basert på tømmeret som sagene leverte. Når det gjelder selve verket, var masovnene ikke i drift fra april 1812 til juli 1814, produksjonen i smiene ble drevet med jern fra lager eller fra andre norske jernverk, særlig Hakadals verk. Forsyningsproblemene var store grunnet blokaden fra den britiske flåten, den lokale rederen David Chrysties brigg «Refsnes» ble for eksempel oppbrakt under forsøk på å hente en større last med korn i Aalborg.
Ved Kielfreden, hvor kongen av Danmark-Norge måtte avstå Norge til kongen av Sverige, oppsto en ny situasjon, og Sjøkrigskommissariatet i Christiania forhørte seg hos verket om kapasitet for våpen til landets forsvar. Moss Jernverk var imidlertid så nedkjørt at det i 1814 kun ble levert en del ammunisjon. En del tønnebånd ble produsert, og verket ga et overskudd på 37 000 riksdaler, en sum som imidlertid ikke kan sammenlignes med foregående års, da inflasjonen grunnet krigen var stor.
Etter fredsslutningen i 1814 forverret situasjonen seg for verket igjen. Ved Danmark-Norges oppløsning ble jernmonopolet avskaffet, og konkurransen fra svenske og spesielt engelske jernverk, som produserte jern på nye og rimeligere måter, var svært hard. Det var også dårlige tider for trelasthandelen, og for 1817 var ikke overskuddet mer enn 6 000 spesiedaler, det dårligste resultat bestyrer Lars Semb hadde levert i de 33 år han hadde styrt verket.
Den økonomiske situasjonen for Bernt Ankers fideikommiss ble stadig dårligere under og etter Napoleonskrigene. Den 13. desember 1819 måtte bestyrer Lars Semb sammen med de andre administratorene undertegne en ansøkning til kongen om å utnevne skiftekommissærer for virksomheten. En del av virksomheten ved Moss Jernverk ble skilt ut ved auksjon, men Bernt Ankers bror Peder Anker, ved svigersønnen Herman Wedel-Jarlsberg, kjøpte hoveddelen, for 30 330 spesiedaler.
Hunderase
Historie
På grunn av likheten med dagens spisshunder blir disse hundene ofte regnet å tilhøre denne hundegruppen. Genetisk trenger de imidlertid ikke å være nært beslektet, noe som også støttes av moderne forskning.
Moss Jernverk
Peder Anker (1820–1824)
Moss Jernverk var i noen få år til knyttet til familien Anker. Peder Anker bodde aldri på verket, men på den gedigne Bogstad gård, og bedriften ble drevet av Lars Sembs sønn Andreas Semb, i samråd med Ankers svigersønn grev Herman Wedel-Jarlsberg. Anker eide allerede Bærum Jernverk, og driften i Moss ble tilpasset dette. I 1824 ble en ny masovn oppført, bortsett fra dette så skjedde ikke så mye ved verket i de få år under Peder Anker. Ved Ankers død ble Moss Jernverk overtatt av datteren Karen og hennes mann grev Herman Wedel-Jarlsberg.
Moss Jernverk i næring, kultur og politikk
For byen Moss og omland var verket utvilsomt av stor betydning, både for den gryende industrien og for landbruket. En rekke ulike redskaper kunne produseres, noen i serie, mens andre ble laget på bestilling. Verkets tekniske kompetanse må også ha vært en drivkraft i distriktets næringsutvikling.
Moss Jernverk var ikke bare en bedrift som bearbeidet jernmalm, det var også et møtested for datidens ledende skikt innen næringsliv, kultur og politikk. Sitt første kongebesøk hadde verket med stor sannsynlighet allerede i etableringsåret 1704, da den dansk-norske kongen Fredrik IV besøkte Moss to ganger. Landeveien til Christiania, den Frederikshaldske Kongevei, gikk dessuten tvers gjennom verket, og etter 1760 er verket bredt omtalt i reiselitteraturen.
Hunderase
Definisjon av rasebegrepet
En rase er en kategori brukt i den biologiske systematikken. Noen, men ikke alle arter deles i raser. I de tilfeller der man har valgt å dele en art inn i flere raser, er dette gjort for å representere den geografiske variasjonen i artens morfologiske, økologiske og/eller genetiske egenskaper. Raser sameksisterer altså vanligvis ikke i det samme området. I den grad arter er delt i både underarter og raser, er raser mindre enheter enn underartene (dvs. flere raser utgjør én underart). Et slikt eksempel er arten ulv som deles inn i flere underarter, der tamhund er en underart som blir delt inn i utallige raser.
Moss Jernverk
Moss Jernverk i næring, kultur og politikk
Den nye hovedbygningen (konvensjonsgården) sto ferdig i 1778, og var svært representativ. Det må òg nevnes at spesielt Bernt Anker, landets rikeste mann, var en meget gjestfri eier. Blant de fornøyelser som Anker gav sine gjester, var amatørteaterforestillinger på et teater han hadde latt innrede på verket. Bernt Anker spilte selv hovedrollen, som forfatter, instruktør og skuespiller.
I 1787 var for eksempel den søramerikanske greven av Miranda gjest og besiktiget verket, fossen, parken og kanonstøperiet. I 1788 var kronprinsen (den senere kong Frederik VI) og prins Karl av Hessen på besøk. Dette var rett før felttoget mot Sverige, det som senere ble kjent som tyttebærkrigen, og de kongelige fikk både se kanonstøping, boring og en kanonprøve hvor Bernt Anker selv tente lunten.
Hunderase
Hunderaser
I 1984 anerkjente og godkjente FCI den franske eksteriørdommeren og professoren Raymond Triquets forslag om å etablere en zooteknisk definisjon for begrepene gruppe, rase og variant innen rasehundmiljøet. Før 1800 hadde ikke disse begrepene noen særlig relevans, men den kraftige veksten i antallet raser og varianter mot slutten av 1800-tallet og på begynnelsen av 1900-tallet, gjorde at disse begrepene ble stadig mer relevante for folks bevissthet og forståelse av tamhunden.
Moss Jernverk
Moss Jernverk i næring, kultur og politikk
Moss Jernverks sentrale posisjon på denne tiden vises ved at Anker involverte det i nye og dristige fremstøt, høsten 1791 lå for eksempel den første norske ostindiafarer (handelsfartøy som seilte til Asia), «Carl, Prince af Hessen», for utrustning ved verket. Foretaket var omfattet av enorm interesse, og avisen Norske Intelligenssedler brakte jevnlig hyllingsdikt og nyheter om turen. Fartøyet returnerte med en stor last pepper, kaffe, sukker, arak og annet den 30. april 1793.
Hunderase
Hunderaser
Alle hunderaser og blandingshunder tilhører således samme art, nemlig ulvarten (Canis lupus). Vanlig ulv (som finnes vilt i Norden) og tamhund tilhører således samme art. Tamhunder, eller domestiserte hunder, er en underart som har fått det vitenskapelige navnet Canis lupus familiaris. På grunn av tamhundens genetiske egenskaper (mangfold) er det imidlertid praktisk å dele denne underarten videre inn i raser. Per definisjon kan man imidlertid hevde at alle hunder egentlig er temmede (domestiserte) ulver.
Moss Jernverk
Moss Jernverk i næring, kultur og politikk
Gjestfriheten ved verket fortsatte etter Ankers død, og ved Christian Augusts gjennomreise til Sverige i 1810, hvor han var valgt til tronfølger, ble det gjort store anstrengelser for å gi ham et verdig opphold. Hovedbygningen fungerte etter hvert som kongebolig, i 1816 bodde for eksempel kronprinsen (den senere kongen Karl III Johan) på verket under et besøk i Moss.
Moss Jernverk i 1814
Moss Jernverk gjorde en viktig innsats for landet under krigen 1807–1814. Sommeren 1814 ble imidlertid verket og hovedbygningen (konvensjonsgården) helt sentralt i begivenhetene. Kongen av Danmark-Norge hadde avstått Norge til kongen av Sverige ved fredsavtalen i Kiel, en norsk grunnlovgivende forsamling var avholdt, og stattholderen og tronarvingen Christian Frederik ble vakgt til konge av Norge 17. mai.
Den 21. juli etablerte den nyvalgte kongen sitt hovedkvarter ved verket i påvente av invasjon fra Sverige, og forhandlinger pågikk, ved hjelp av utsendinger fra datidens stormakter, for å forsøke å få en fredelig løsning. Utsendingene ankom til Moss med et siste kompromissforslag den 27. juli, det ble avvist av den norske siden dagen etter, og krigen mot Sverige var i gang. De overlegne svenske styrkene rykket raskt frem, omringet Fredrikshald og var klar til å avansere videre inn i Smålenene (Østfold). Da statsråd ble avholdt ved hovedkvarteret i Moss den 3. august, var den norske stillingen kritisk.
Hunderase
Hunderaser
Rasebegrepet er et relativt nytt i historisk sammenheng. I tidligere tider kan man egentlig ikke snakke om verken hunderaser eller hundegrupper, men kun om hundetyper. Fra 1500-tallet og framover kan man imidlertid se konturene av rasebegrepet, men særlig fart i det ble det ikke før på 1800-tallet. Det har nok eksistert hundetyper man kunne definert som egne hunderaser før år 1500, men ikke på linje med dagens hunderaser.
Moss Jernverk
Moss Jernverk i 1814
Christian Frederik oppholdt seg enda noen dager på verket og utstedte den 16. august en kunngjøring til det norske folk, en kort men gripende proklamasjon, som forklarte de siste måneders begivenheter, våpenstillstanden og konvensjonen. Dagen etter, den 17. august, seilte Christian Frederik fra Moss til Bygdøy. Det norske hovedkvarteret fortsatte ennå noen dager å holde til på verket, først den 31. august besluttet statsrådet etter råd fra generalløytnant Arenfeldt å flytte hovedkvarteret til Christiania.
I mange år så nordmennene den kortvarige krigen, nederlaget og de påfølgende forhandlingene i Moss som et nederlag, og valgte heller å fokusere på Eidsvollsforhandlingene. Gradvis skiftet synet på resultatet, og historikeren Yngvar Nielsen karakteriserte i 1887 begivenhetene i Moss som «tyngdepunktet» i hendelsene på norsk side i 1814.
Hunderase
Hunderaser
Fra omkring år 1800 og framover økte antallet hunderaser i verden kraftig. Dette har trolig sammenheng med at vanlige folk på den tid fikk mer fritid. Fram til da var hadde jakt som regel vært forbeholdt rikfolk og adel, men endringer i mange lands lovverk gjorde det nå mulig for flere mennesker å drive med jakt. Siden det ofte var dårlige kår og lite med mat ble jakthunder den gruppen som ble mest aktuell, fordi matauk sto øverst på listen for mange. Siden har det også blitt mer vanlig å avle fram nye hunderaser for andre formål, herunder også som rene selskapshunder. Mot slutten av 1800-tallet dukket det derfor opp et behov for såkalte stambokregistre for hunder, eller kennelklubber som vi gjerne kaller disse organisasjonene i dag. Først ute var de i Storbritannia, der The Kennel Club ble dannet i 1873. Norsk Kennel Klub ble dannet 25 år senere, i 1898.
Moss Jernverk
Wedel-Jarlsberg (1824–1875)
Moss Jernverk ble reelt overtatt av grev Herman Wedel-Jarlsberg i 1824, men det juridiske ved eierskapet ble først formalisert i årene 1826–1829. Situasjonen for næringen var sterkt endret, og i 1820-årene mistet de norske jernverkene også siste rest av tollbeskyttelse mot svensk jern. Av prinsipielle grunner stemte grev Wedel for opphevelsen, selv om han som eier av jernverk personlig tapte stort på utvidelsen av frihandelen. Etter overtakelsen ble Wedel gjort oppmerksom på at verket fremdeles skyldte staten 50 000 riksdaler, det faste lån fra 1755 som ikke var innløst. Etter årevis med saksbehandling og rettssaker dømte Høyesterett at obligasjonen var gyldig, men uoppsigelig så lenge kanonstøperiet ble holdt ved like.
I årene 1830–1831 ble det bygget et nytt stort valse- og skjæreverk, og før 1834 ble det i masovnhytten bygget en kupolovn (en miniatyr masovn), som etterhvert supplerte og dels erstattet masovnen. I kupolovnen kunne det smeltes avfallsjern og om ønskelig metall. 1830-årene var en vanskelig tid for jernverkene i Norge, Moss Jernverk var intet unntak, og i femårsperioden 1836–1840 var masovnen ute av drift i tre år.
I 1840 døde grev Wedel, og hans sønn Harald Wedel-Jarlsberg tok over farens forretninger, deriblant Moss Jernverk. Verket ble nå drevet av bestyreren, fra 1836 tyske Ignatius Wankel. Tiden med glade lag var forbi, og de kongelige ble ikke lenger innlosjert i hovedbygningen når de reiste gjennom Moss. Moss Jernverk ble etterhvert et underbruk av Bærums Jernverk, særlig etter 1840. Markedsforholdene bedret seg i 1840-årene, norsk jern fikk blant annet innpass i Nord-Amerika, og forbedringer ble gjort etter mønster av utenlandske verk.
Hunderase
Hunderaser
Ifølge professor dr. Raymond Triquet er en rase en gruppe av individer med «felles egenskaper» (homogene egenskaper) som skiller dem fra andre medlemmer av deres art, egenskaper som genetisk kan føres videre til neste generasjon. Triquet mente med dette at arter bestemmes av naturen, mens raser bestemmes av kulturen. Med andre ord; Selektiv avl kan visselig skape en ny rase, men ikke en ny art.
Paraguay under Sommer-OL 1984
Paraguay under Sommer-OL 1984. Fjorten sportsutøvere, alle menn fra Paraguay deltok i fire sporter under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Det var fjerde gangen som Paraguay deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medaljer
Moss Jernverk
Wedel-Jarlsberg (1824–1875)
Utover i 1860-årene ble de norske jernverkene gradvis lagt ned, presset av billig stål fra den svært effektive Bessemerprosessen. Moss Jernverk holdt ut noen år, sannsynligvis fordi det nye valseverket var konkurransedyktig, og mot slutten av 1860-årene kom store mengder jern fra Bærum for valsing. Et par år etter den tysk-franske krig (1870–1871) trakk det opp til ny krise med den lange depresjonen; dette ble verkets nådestøt. Driften ble også vanskeliggjort ved at jernbanen (Smaalensbanen), som ble vedtatt i 1873, ble prosjektert tvers over verkets tomt. Det siste året jern ble bearbeidet, var i 1873. I 1874 og 1875 var det kun drift ved sagbruk, gårdsbruk og mølle. Moss Jernverk ble solgt for 115 000 spesiedaler (460 000 kroner) i 1875 til det lokale firmaet M. Peterson & Søn. Området verket lå på, ble overtatt av og ble brukt av emballasjefabrikken Peterson, inntil driften ble nedlagt i 2012. Fabrikkområdet i Moss eies i dag av Höegh Eiendom.
Perspektiv og ettertid
I over 150 år, fra midten av 1600-tallet og til rundt 1814, spilte de norske jernverkene en meget viktig rolle i landets næringsliv, i årene før og rundt 1814 også i politikk og åndsliv. Sammen med trelast, fisk og skipsfart var kobber og jern det Norge på den tiden eksporterte. Jernverkenes nasjonale betydning kulminerte under Napoleonskrigene; mens årene før 1807 var eventyrlige økonomisk, så var årene etter tilsvarende dårlige. Tiden etter unionsoppløsningen i 1814 var tung for jernverkene, noe et dramatisk fall i produksjonsvolumet også viste.
Samtidig som verkene etter norske forhold var store virksomheter, var de små internasjonalt. Ved slutten av 1700-tallet utgjorde verdens samlede årlige forbruk av jern om lag 2/3 million tonn, hvorav de norske jernverkene produserte rundt 9 000 tonn. Den svenske produksjonen av jern var for eksempel om lag 8 ganger så stor som den norske.
Av de rundt 16 jernverk i den sørøstlige delen av Norge var Moss Jernverk et av de mellomstore når vi ser på selve jernproduksjonen. I årene 1780-1800 var årlig forbruk av trekull ved norske jernverk rundt 140 000 lester (om lag 270 000 m³). Av dette forbrukte Moss Jernverk under 10 000 lester.
Både i og etter perioden med jernverk basert på trekull ble det hevdet at trekullproduksjonen bidro til å utarme skogen, men ifølge Vogts fremstilling i De gamle norske jernverk så synes det ikke å være hold i dette, trelasteksporten i samme periode var for eksempel over 7 ganger så stor. Samtidig var trekull den viktigste innsatsfaktoren, og det var økende trekullspriser som til slutt tvang jernverkene til å stenge.
Den dansk-norske staten så jernverkene som strategisk viktig og subsidierte dem på flere ulike måter, dels ved at verkene fikk en cirkumferens hvor bøndene som bodde innenfor, hadde plikt til å levere trekull, dels ved en stor beskyttelsestoll og dels ved statlige bestillinger, som kanoner og ammunisjon til hæren og flåten. Jernverkene måtte betale skatt, såkalt tiende: i praksis beløp den seg til rundt 1,5 % av produksjonsverdien. Bortsett fra relativt kortere perioder på 1600-tallet, hvor Bærums Jernverk og Eidsvolls Jernverk var eid av henholdsvis en nederlender og en fyrste fra Kurland, var verkene på dansk-norske hender.
I samtiden var Moss Jernverk særlig kjent for kanonstøperiet, ved etableringen det første i landet. Blant samtidens eksperter ble verket anerkjent, franske Gabriel Jars nevner for eksempel i 1767 Moss Jernverk sammen med Fritzøe Jernverk og Kongsberg Jernverk som de fremste i Norge. Man har i ettertid anerkjent jernverkenes viktige bidrag til innføring av teknologi og industrialiseringen av Norge; den kjente juristen og sosialøkonomen Anton Martin Schweigaard skrev blant annet i 1840 at: «Bergverksdriften er bleven en Skole for mechaniske og techniske Færdigheder og Indsigte.»
Hunderase
Hunderaser
Raserene hunder er således hunder som pares med andre individer innenfor sin egen rase eller varietet og stambokføres, slik at opphavet kan dokumenteres.
Landraser kontra hunderaser
En hunderase og en landrase er ikke det samme, selv om mange regner landraser som raserene hunder. Det skyldes at flere landraser nå har blitt anerkjent av internasjonale kennelklubber som egne hunderaser. De er imidlertid i utgangspunktet ikke en hunderase, fordi opphavet er ukjent og den genetiske variasjonen er mye bredere enn hos regulære hunderaser. De fleste moderne hunderaser er kulturraser, raser med mindre genetisk spredning enn landraser.
Landrasene inkluderer de eldste hundene vi kjenner til. De fleste er flere tusen år gamle av opprinnelse. Innen zoologien kan en landrase sies å være en rase som er endemisk for et bestemt område. Disse hundene viser betydelig større genetisk variasjon enn hva såkalte renrasede hunder har. Med det mener man også at utseende og atferd i større grad varierer mellom individene enn hos en regulær hunderase. Landraser er pariahunder og urhunder.
Når landraser blir hunderaser opprettes det en såkalt rasestandard som skal sikre rasens framtid. Slike standarder har imidlertid i praksis ofte vist seg ikke å fungere etter hensikten. Årsakene til dette kan være mange, men et typisk problem er at rasestandarden ikke i stor nok grad tar hensyn til det mangfoldet som finnes hos landraser. Eksempler på dette finner man blant annet i rasestandarden for azawak og koreansk jindo, der standarden søker å begrense det mangfold av typer, naturlige farger, fargekombinasjoner og mønstre som naturlig finnes hos landrasen.
Rasevarianter
Av og til kan en hunderase bestå av såkalte varianter, som ifølge dr. Triquet er en delgruppe innenfor en rase der alle individer har en felles genetisk overførbar egenskap som skiller de fra andre individer av samme rase. Dette er hunder som kan være nærmest identiske anatomisk og morfologisk, men som kanskje skiller seg fra hverandre gjennom en arvelig ulikhet i pelsen. Det finnes imidlertid også arvelige ulikheter med hensyn til eksempelvis høyde og tyngde (type).
Et eksempel på dette er belgisk fårehund, en hunderase som eksisterer gjennom fire pelsvarieteter kalt groenendael, laekenois, malinois og tervueren. Et annet eksempel er puddel, en hunderasen som eksisterer gjennom flere såkalte størrelsesvarianter. Et tredje eksempel er chinese crested, en hunderase som eksisterer både gjennom pelsvariantene chinese crested hårløs og chinese crested powder puff og gjennom to typevarianter kalt hjorteaktig (lett) og cobby (tettbygget).
Å velge rase som passer
Det å velge en rase som passer kan være et vanskelig valg, om man først har bestemt seg for å bli hundeeier. Dessverre ser man alt for ofte at den jevne familie velger feil rase, med det resultat at hunden enten blir mistilpasset i sitt miljø, omplassert eller i verste fall avlivet. De langt fleste som anskaffer seg hund skal primært ha en familiehund, men ofte ser man at de velger rase ut ifra ønsker som enten er urealistiske eller rett og slett egoistiske.
Før man velger bør man, om en har erfaring og kunnskap nok, også ta stilling til om en skal velge å anskaffe en valp eller en voksen hund. Førstegangseiere bør primært velge seg en valp, dersom man da ikke kan overta en hund man kjenner svært godt fra før.
Valgets kvaler
De fleste kynologer mener at «en hunderase bør velges med hodet, ikke øynene». Når man skal anskaffe hund er det viktig å velge en hunderase som passer til den situasjon man befinner seg i og den erfaringen ma har, enten man er alene eller i en familiesituasjon. Man bør i større grad vektlegge saker som miljø og egen/familiens erfaring, aktivitets- og kompetansenivå. Det er således både dumt og naivt å tro at alle hunderaser passer, eller kan tilpasses, for ulike raser har ofte ulike behov og forutsetninger.
Alle retrievere er eksempelvis ikke lydige og veltilpassede hunder, fordi om naboens retriever er det. Å få en slik hund krever kunnskap og trening. Likeledes er det dumt å velge en krevende og energisk gjeterhund om man ønsker seg en rolig, snill og avbalansert familiehund og turvenn. Om man derimot er sauebonde og trenger en medhjelper er kanskje disse rasene ideelle. Likeledes er det egoistisk å velge en typisk jakthund, som vorstehhund, engelsk setter eller haldenstøver, om man ikke selv er beredt til å trene og mosjonere den daglig, selv om man jakter et par uker på høstparten. Mange primitive hunderaser kan være svært pene og staselige å se til, men å holde slike hunder krever en rekke hensyn og passer derfor best om man har solid erfaring fra før. Energiske hunder passer best sammen med energiske mennesker, likesom bedagelige hunder best passer sammen med bedagelige mennesker.
Om du planlegger å legge om livsstilen din, og tenker å skaffe deg hund ut ifra de planer du har om denne endringen, bør først endringen gjennomføres i praksis, slik at hunden du anskaffer ikke må lide dersom du allikevel ikke klarer å legg om livsstilen.
Barnevennlige raser
Hunders barnevennlighet er en sammensatt affære. Hunder er rovpattedyr og bør aktes som det, om man skal unngå ulykker. Forskjellige hunderaser har gjerne et større eller mindre potensial til å omgås barn, men ingen rase kan regnes som barnevennlig. Man må heller aldri anskaffe hund til et barn, selv om barn kan ha aldri så godt av å vokse opp i et hjem der det finnes en hund. Bare voksne ansvarsbevisste mennesker har lov til å holde hund. Bare voksne mennesker har også lov til å føre hund på egen hånd. Det er således ikke tillatt å la barn gå tur med hund alene.
Kåre Opheim
Kåre Opheim (født 2. oktober 1975 i Voss) er en norsk musiker og trommeslager i Real Ones og en viktig medspiller i UNGjaJazzja i Vossajazz. He is part of the Mads Berven Trio with a record release Mountains & the Sea in 2011, and played within Mike Gallaher Trio at Vossajazz 2009.
Moss Jernverk
Perspektiv og ettertid
Det er ikke mye som står igjen etter Moss Jernverk, det meste av bygningene fra verket er revet. Blant det som står, er administrasjonsbygningen (konvensjonsgården) og arbeiderboligene langs gaten nordover fra den. Møllen ved fossen har også blitt bevart.
Superfamily
Superfamily var en poprockgruppe fra Moss.
Bandet debuterte med EP-en Champagne EP i 2004 og albumdebuterte med Back in Paris i 2005. Det nasjonale gjennombruddet kom imidlertid med deres andre album, Warszawa, i 2007. Dette året vant de Spellemannpris i kategorien pop. De vant også to Alarm-priser dette året: Beste Live Artist og Beste Låt for "The radio has expressed...". Singelen "The radio has expressed..." ble den mest spilte låten på NRK P3 i 2007.
Moss Jernverk
Litteratur
Også som «Opprør eller legitim politisk praksis? : Kommunalisme og folkelige aksjoner i Norge ca. 1750–1850» I: Demokratisk teori og historisk praksis. Redigert av Hilde Sandvik. Scandinavian Academic Press, 2010. ISBN 978-82-304-0054-8
Superfamily
I august 2013 kunne NRK melde at bandet var oppløst.
Bandmedlemmer
Steven Wilson, Kim Granholt og Martin Steffensen startet bandet i 2002 som et hjemmestudioprosjekt med kun en utdatert datamaskin, et keyboard og en mikrofon. Etter at bandet fikk platekontrakt og begynte å jobbe med produsent Kåre Chr Vestrheim, fikk de et mer storslagent lydbilde, som har blitt beskrevet som en blanding av Abba og Joy Division. Gruppen består i dag av seks medlemmer:
Historie
Etter å ha spilt inn musikk hjemme fra starten i 2002 og deltatt i finalen av NRKs Urørt i 2004, fikk Superfamily kontrakt med Propeller Recordings. De ga ut debutalbumet «Back in Paris» i september 2005. I 2006 ble de nominert til Alarmprisen i to kategorier: Beste låt for «Taxi Dancing» og Beste nykommer for debutalbumet.
Bandet vant Spellemannprisen 2007 i klassen popgruppe for albumet «Warszawa» 2007. Samme år vant bandet to Alarmpriser etter å ha vært nominert i hele tre kategorier (Alarmprisen 2007): Beste live-band og Beste låt for «The Radio Has Expressed Concerns About What You Did Last Night».
Superfamily ga ut albumet Guns Tonight 31. august 2009. De ga ut to singeler fra dette albumet, som begge fikk meget høy rotasjon på radio: "Let's go dancing" og "The songs of the weak will die".
I 2012 startet Superfamily sitt eget plateselskap, "Das Kirurg". 18. januar 2013 ga de ut albumet "All American" som ble produsert av Yngve Sætre i Duper Studio på det nye selskapet. Singelen "Pay the Price" ble listet på NRK P3.
Hunderase
Barnevennlige raser
Golden retriever har av mange blitt kalt «verdens snilleste hund», og snill er den (normalt). Rasen regnes som en ypperlig hund for barnefamilier og nybegynnere. Det forhindrer imidlertid ikke at rasen hvert år biter og skader mange barn, selv om handlingen som oftest ikke var aggressiv. Slikt skjer som regel under lek eller omkring mat, enten hunden forsvarer maten sin eller snapper den fra et barn. Som ansvarlig hundeeier forventes det at man skal kunne forutse og forhindre slike hendelser.
Allergivennlige raser
Hundeallergi heter egentlig pelsdyrallergi og er som regel rettet mot alle arter pelsdyr. Noe som også omfatter alle hunderaser, siden alle hunder produserer allergener – også nakenhunder og hunder med voksende pels. Det finnes således ingen allergirene pelsdyr, statistisk sett reagerer færre på hunderaser av typen boxer og puddel, men man vet ikke hvorfor. Dette kan således være en ren tilfeldighet. Forskningen viser nemlig at det i dag ikke finnes grunnlag for å anta at det finnes såkalte lavallergene hunderaser og pelsdyr. Det finnes imidlertid eksempler på at enkelte mennesker kun reagerer på bestemte pelsdyrarter eller raser, selv om dette tilhører sjeldenheten. Om noen er veldig allergisk kan man reagere på alle typer pelsdyr, selv i hus hvor det ikke har bodd slike dyr på flere måneder.
Hovedallergenet, som heter Can d 1 er funnet i hudceller, hår, serum, spytt, og urin hos alle pelsdyr. Det er også funnet hos alle undersøkte hunderaser, og det er like stor variasjon på mengden allergen hos forskjellige individer som det er mellom forskjellige raser. Problemet er også i like stor grad relatert til andre arter, f.eks. katter, marsvin, hester, krøtter osv. Om dyra er små eller store har heller ingen betydning.
Om man allikevel må ha en hund eller et annet pelsdyr, bør man velge et dyr som har tett voksende pels og derfor må trimmes eller klippes regelmessig. Et slikt dyr er å foretrekke framfor dyr som har pels som røyter eller helt mangler behåring, men bare dersom de kan bades ofte. Eksempler på slike pelsdyr er hunderaser som bichon frisé, old english sheepdog, puddel, weaten terrier, Coton de Tuléar og tibetansk terrier m.fl. Det er imidlertid en forutsetning at dyret bades ofte, kanskje flere ganger i uken, for også slike dyr har allergener som kan (vil) utløse allergiske reaksjoner.
Norske hunderaser
Det finnes åtte norske hunderaser, hvorav tre har røtter langt tilbake i tid og en ikke anerkjennes som en egen rase. Den grå elghunden er Norges nasjonalhund, og en av våre aller mest populære hunderaser. Norsk buhund er allikevel trolig eldre av opprinnelse. Den kan ha røtter tilbake til tiden før vikingtiden (år 800-1050), men ble trolig først endelig formet som rase på et mye senere stadium. Den mest eksotiske er allikevel norsk lundehund med sin unike anatomi, en anatomi man ellers kun finner hos svært gamle pariahhunder. Lundehunden, som holdt på å dø ut, ble reddet som rase for kun få år siden.
Populære hunderaser
De mest populære hunderasene i Norge finner du på listen nedenfor. Listen baserer seg på faktaopplysninger utgitt av Norsk Kennel Klub og er et gjennomsnitt av norske registreringer målt over en periode på 5 år (i perioden 2000–2004). Antall registreringer for hele perioden er oppgitt for hver enkelt rase mellom parentesene. Med unntak av Cavalier king charles spaniel preges listen av enten typiske eller semitypiske brukshundraser.
Forbudte hunderaser
Det finnes et forbud mot fem forskjellige hunderaser i Norge. Disse er det av ulike årsaker ikke lenger tillatt å holde eller drive avl med. Dette er raser som myndighetene mener ofte vil bli brukt i kriminelle handlinger, noe som ikke kan aksepteres i et moderne samfunn. Et lignende forbud finnes også i en rekke andre land, selv om det kan variere med hensyn til rasene forbudet omhandler.
Forbudet, som reguleres av den såkalte hundeloven gjennom en særlig forskrift om hunder, omhandler noen kamphundraser. Disse rasene har i enkelte miljøer (både i Norge og andre land) vært benyttet til regulære hundekamper – slåsskamper på liv og død mellom hunder. Dette er i seg selv en illegal handling i de fleste i-land, men det har også blitt registrert at det stjeles andre typer hunder for å «mate» det illegale kamphundmiljøet med «treningsobjekter».
Ikke alle eksperter støtter et forbud mot visse hunderaser. De henviser til at problemet ikke er raserelatert, men menneskeskapt. Mange mener derfor at det heller skulle vært innført begrensninger i hundeholdet, eksempelvis et tidsbregrenset eller totalt forbud mot å holde og føre hund for visse mennesker. Noen har også tatt til ordet for en generell sertifiserings- eller lisensordning for hundehold.
Rasene som omfattes av forbudet blir normalt regnet som ufarlige for mennesker, men fordi mange tradisjonelle kamphunder mangler normale bitehemninger har det allikevel skjedd en rekke ulykker med slike raser, der også menneskeliv har gått tapt. Listen av såkalte farlige hunder samsvarer derimot dårlig med den statistikk som finnes på dette området, siden mange av de såkalte «værstingene» ikke står på listen over forbudte hunderaser. I Norge føres det imidlertid ingen statistikk over hundebitt.
I tillegg til rasene som direkte omfattes av forbudet er det også forbudt å holde blandingshunder der en eller flere av disse eller ulv inngår. Likeledes er det, uansett rase, forbudt å holde, avle eller innføre hunder som er gitt trening i å angripe eller forsvare seg eller hundeholderen mot mennesker og andre hunder, eller enkelthunder som fremstår som spesielt aggressive, kampvillige eller med andre sterkt uønskede egenskaper eller fremtreden, slik at de kan være farlige for mennesker eller dyr.
Moderne femkamp under Sommer-OL 1976
Moderne femkamp under Sommer-OL 1976. Moderne femkamp var med som olympisk øvelse for fjortende gang under Sommer-OL 1976 i Montréal. Det var en individuell og en lagkonkurranse begge for menn. Konkurransene ble gjennomført i perioden 18. til 22. juli.
Henangervatnet
Henangervatnet er en innsjø i Fusa kommune i Hordaland. Vatnet har en bestand av storørret som det ikke er mange av på Vestlandet. Fiske etter denne er derfor regulert i egen forskrift.
Mike Williamson
Michael James «Mike» Williamson (født 8. november 1983) er en engelsk tidligere fotballspiller og nåværende fotballtrener.
Newcastle kjøpte ham for en sum på rundt 1 million pund og spilte med draktnummer 6.
Călărași
Călărași er administrasjonssted i fylket Călărași i Romania. Byen ligger sørøst i landet ved Borcea, en sidearm av Donau. Călărași ligger i regionen Valakia, ca 12 km fra grensen til Bulgaria og 125 km fra București.
Historie
Călărași ble grunnlagt av fyrstene av Valakia som en hvilestasjon for hesteryttere (călărași) langs veien til Istanbul. Byen ble fylkeshovedstad i 1834.
Befolkning
Byen har ca 74 000 innbyggere. Befolkningstallet synker med gjennomsnittlig ca 1,1 % i året. I 2007 var arbeidsledigheten ca 23,7 %, 18,4 % av befolkningen var under 15 år og 2,5 % over 75 år.
Klima
Klimaet er kontinentalt med en årlig gjennomsnittlig temperatur på 11,3 °C. Den laveste noterte temperatur i byen er – 30 °C 9. januar 1938 og den høyeste 41,4 °C 10. august 1957.
Næringsliv
Călărași har industri for produksjon av cellulose, glass, tekstiler, medisinsk utstyr og næringsmidler.
Severdigheter
Severdig i byens sentrum er tinghuset og rådhuset, enkelte gamle kirker og dessuten et kulturhus fra kommunisttiden. Byen ligger vakkert til langs Borcea med badestrender, dyrepark og botanisk hage.
Ivittuut skole
Ivittuut skole er den eneste skolen i bygda Kangilinnguit (Grønnedal), som ligger i Ivittuut kommune, sydvest på Grønland. Dette er også kommunens eneste skole.
Skolen ble bygd i 1982, og ligger sammen med kommunens hovedadministrasjon. Det er også barnehage i forbindelse med skolen.
Undervisningen dekker 1. til 10. klassetrinn, men på grunn av få elever deles elevene i kun to klasser. Skolen sysselsetter to lærere og noen vikarer.
Areopagos (andre betydninger)
Areopagos har flere betydninger:
Joseph Hooton Taylor jr.
Joseph Hooton Taylor jr. (født 29. mars 1941 i Philadelphia i Pennsylvania) er en amerikansk radioastronom. Han tok doktorgrad ved Harvard University i 1968. Han underviste ved University of Massachusetts, Ahmerst, mellom 1969 og 1981, og  ble senere professor ved Princeton University i 1986.
Taylor jr. mottok nobelprisen i fysikk i 1993, sammen med sin landsmann Russell Alan Hulse, for  oppdagelsen av en ny type pulsar,  en oppdagelse som åpnet nye muligheter for studiet av gravitasjon.
Taylor jr., og hans medhjelper Hulse, oppdaget den første binære pulsaren i 1974. Pulsarer er raske roterende nøytronstjerner som sender ut korte regelmessige pulser av radiostråling. Uregelmessigheten i pulsene fra pulsaren PSR 1913+16 fikk dem til å dra konklusjonen  om at denne pulsaren hadde en ledsager i form av en annen nøytronstjerne  som svevde rundt i en tett bane.
Oppdagelsen av denne pulsaren gjorde det også mulig å kunne oppdage gravitasjonsbølger  for første gang. De to stjernenes sammenlagte sterke gravitasjonsfelt påvirker frekvensen på radiopulsene som sendes ut, og Taylor og Hulse kunne vise at  stjernene roterte mye raskere nær hverandre. Det ble foreslått att dette kom av at stjernene taper energi når de sender ut  gravitasjonsbølger. Dette var det første eksperimentelle beviset på gravitasjonsbølgers eksistens, etter at det ble foreslått av Albert  Einstein i hans relativitetsteori.
Efterklang
Efterklang er et dansk post-rock band fra København. Musikken kan beskrives som orkestrert elektronika. Bandet består av fem faste medlemmer (Mads Brauer, Casper Clausen, Thomas Husmer, Rune Mølgaard & Rasmus Stolberg). På konserter får de som oftest med seg fiolinist/sanger Peter Broderick, trombonist/sanger Niklas Antonson, pianist/sanger Anna Brønsted og gitarist/sanger Frederik Teige.
De har utgitt album på det britiske/amerikanske selskapet Leaf Label, men har også sitt eget plateselskap som heter Rumraket med artister som Amiina, Cacoy, Erik Levander, Grizzly Bear, Kama Aina, Slaraffenland, Taxi Taxi! og Canon Blue.
Efterklang har høstet gode kritikker i store utenlandske aviser/blader som The Independent, The Guardian, Pitchfork og The New York Times for sine utgivelser.
Norges Kampsportforbund
Norges Kampsportforbund (NKF) er et særforbund innen Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité (NIF) for idrettene taekwondo, karate, jujutsu, wushu og kendo. Forbundet ble stiftet 15. desember 1973 som Norges Karateforbund. I 1984 ble taekwondo tatt opp, og navnet ble endret til Norges Karate- og Taekwondoforbund. Jujutsu ble tatt opp i 1992, og navnet ble endret til Norges Budoforbund. I 2000 ble navnet endret til det nåværende Norges Kampsportforbund.
Norges Kampsportforbund er det største særforbundet innen kampidrett i NIF og er det eneste forbundet som har lov til å organisere offisielle konkurranser i idrettene taekwondo, karate, jujutsu, wushu og kendo. Kampsportforbundet har godkjenning fra Kulturdepartementet til å organisere kampaktivitet som tillater knockout.
Internasjonalt
Kampsportforbundet er tilsluttet følgende internasjonale IOK særforbund;
Margaret av Skottland (Norge)
Liv og virke
Hun var datter av kong Aleksander III av Skottland og Margarete av England. Hun kom til Norge tyve år gammel for i 1281 å gifte seg med den knapt 13 år gamle Eirik II Magnusson. Det mest kjente musikkverket fra det norske miljøet på denne tiden var en verdslig hymne som ble skrevet til bryllupet for den unge paret. Det var tonsetting av et langt dikt hvor musikken var delt inn i sekvenser med hver sin selvstendige melodi, men med lik struktur etter europeisk inspirasjon i en sjanger som på fransk ble kalt lais og Leiche på tysk. Antagelig ble det framført under bryllupet av et unisont kor, og kanskje danset paret til det.
Ekteskapet ble tidlig fullbyrdet, og Eirik var ikke mer enn 14 år da han ble enkemann. Svigermoren, enkedronning Ingeborg Eriksdatter, var fremdeles aktiv og dominerende ved hoffet, og ifølge en skotsk kronikør motsatte hun seg at svigerdatteren skulle krones.
Sammen med Eirik fikk Margarete en plass i norsk folketradisjon gjennom den romantiske folkevisen «Kong Eirik og Hugaljod». Den har 38 strofer, og de fleste er trolig blitt til på 1300-tallet. Visen synes å ha sammenheng med Eiriks og Margaretes giftemål, og forskerne regner i dag med at det har eksistert en egen vise om de to.
Hun ligger begravet i Kristkirken på Holmen i Bergen.
Høyt skattet
Høyt skattet er en norsk underholdningsserie med Alf Tande-Petersen som gikk på NRK1 i 1999. Med seg på laget hadde han Øivind Blunck som gjennom skikkelsen "Fridtjof" skapte mye underholdning i studio. I dette programmet tok Tande-P for seg en kjent norsk person som ble invitert til studio med publikum til stede. Programmet gikk på lørdagskvelder.
Awash
Awash eller Hawash er en av de største elvene i Etiopia. Den nedre delen av elvedalen ble i 1980 innskrevet på UNESCOs verdensarvliste.
Høyt skattet
Høyt skattet ble det mest sette programmet som gikk på norsk TV høsten 1999. Enkelte av episodene hadde over en million seere, mens premieren ble sett av 856 000.
Gjester i serien
(ufullstendig)
Awash
Hele elveløpet er innenfor Etiopias grenser. Elven har sitt utspring sør for fjellet Warqe, vest for hovedstaden Addis Abeba. Den renner så sørover og runder fjellet Zuqulla, før den fortsetter først øst og så nordøstover. Den har sitt utløp i Abbésjøen ved grensen til Djibouti. Elven er 1200 km lang.
Siden 1971 er det tre demninger i elven – Awash I – III.
Den nedre elvedalen inneholder en av viktigste gruppene av paleontologiske funnsteder på det afrikanske kontinent. De eldste funnene er fire millioner år gamle. Funn som er gjort her har bidratt til å belyse kunnskapen om menneskets tidligste utvikling. Det mest spektakulære funnet ble gjort i 1974, da man fant 52 skjelett-fragmenter som gjorde det mulig å rekonstruere det kjente Australopithecus-førmennesket Lucy (Australopithecus afarensis).
Parc des Princes
Parc des Princes («Prinsenes park») er et stadion i Paris. Navnet skyldes at parken i Paris hvor stadionet ligger tidligere ble brukt av franske prinser til jakt. Det er hjemmebanen til det franske toppfotballaget Paris Saint-Germain FC, og var tidligere det franske fotballandslagets hjemmearena.
Dagens Parc des Princes ble åpnet i juni 1972. Det er tegnet av arkitekten Roger Taillibert. Det har tidligere ligget to stadioner på samme sted, åpnet i 1897 og 1932, som begge hovedsakelig var velodromer.
Rugbyklubben Racing Club de France spilte på Parc des Princes mellom 1984 og 1990. En annen rugbyklubb, Stade Français, spiller like over veien, på Stade Jean Bouin.
17. november 1993 ble Frankrike slått 2-1 av etter at Emil Kostadinov scoret seiersmålet i det 90. minutt. Dermed mistet Frankrike plassen i VM i fotball 1994 i USA.
Parc des Princes fikk avløsning som landslagsarena da Stade de France ble bygd til VM i fotball 1998.
Før EM i fotball 2016 ble stadionet oppgradert for 75 millioner euro av Paris Saint-Germain sine eiere. Tilskuerkapasiteten ble da redusert til 47,929
VM i fotball
Stadionet har blitt brukt under begge verdensmesterskap i fotball for herrer som har blitt arrangert i Frankrike. Under VM i fotball 1938 ble det spilt tre kamper her; én kamp i første runde som endte uavgjort og omkampen for denne samt en semifinale. Under VM i fotball 1998 ble det spilt fire kamper i gruppespillet, én åttendedelsfinale og bronsefinalen på Parc des Princes.
Under VM i fotball for kvinner 2019 ble det spilt fem gruppespillkamper, én åttendedelsfinale og én kvartfinale på stadionet.
EM i fotball
Frankrike arrangerte sluttspillet i det første EM i fotball i 1960 og stadion ble brukt til både én semifinale og finalen hvor Sovjetunionen slo Jugoslavia 2-1 etter ekstra omganger.
Ved EM i fotball 1984 ble det spilt to gruppekamper samt finalen på stadionet. Frankrike slo Spania 2-0 i finalen.
Stadionet ble brukt til fire gruppekamper samt én åttendedelsfinale under EM i fotball 2016.
VM i rugby union
I 2007 arrangerte Frankrike VM i rugby union. Fire gruppespillkamper og bronse finalen ble spilt på Parc des Princes.
Champions League
Den 13. juni 1956 ble den første finalen i Serievinnercupen (nå kjent som Champions League eller Mesterligaen) holdt på Parc des Princes. Spanske Real Madrid CF skulle møte franske Stade Reims. 38,000 mennesker møtte opp for å se finalen, som til slutt endte med 4-3 til laget fra Spania. Senere ble det holdt to nye finaler i «Prinsenes park». I 1974/75-sesongen ble den andre finalen spilt, det var et oppgjør mellom tyske Bayern München og engelske Leeds United AFC. Ca. 50,000 mennesker møtte opp for å se finalen som til slutt endte med 2-0-seier til Bayern München. Den tredje finalen trakk 48,360 tilskuere, og ble vunnet av engelske Liverpool FC 1-0 over spanske Real Madrid.
Cupvinnercupen
Finalen i Cupvinnercupen ble spilt her i 1978 da RSC Anderlecht vant 4-0 over Austria Wien og i 1995 da Real Zaragoza slo Arsenal FC 2-1.
UEFA-cup/Europa League
Parc des Princes har arrangert finalen én gang; i 1998 da FC Internationazionale MilanInter slo SS Lazio 3-0.
Rugby union europacup
Stadionet har blitt brukt til finalen i European Rugby Champions Cup i 2001 da Leicester Tigers vant 34-30 over Stade Français.
Surnadal Billag
Historikk
Surnadal Billag A/S ble etablert i 1912. Fra 1975 ble navnet Mørelinjen AS. Det ble etter hvert utviklet ruter om Orkanger og Trondheim, og Kristiansund, og lokalruter på Indre Nordmøre.
I 1935 gikk selskapet i spissen for etablering av Mørelinjen, en samarbeidsrute som gav gjennomgående forbindelse mellom Trondheim og Møre-bynene. Selskapet kjørte selv strekningen Trondheim – Surnadal – Tingvoll – Kristiansund. I Tingvoll var det korrespondanser vestover med ferjer og rutebilselskapene Angvik Auto (Angvik – Molde) og Vestnesruten (Vestnes – Ålesund).
Mørelinjen som rute er videreutviklet gjennom årene og inngikk fra 1988 i NOR-WAY Bussekspress.
I 1988 ble Mørelinjen AS fusjonert med Trollheimen Trafikk, Sunndalsøra. Mørelinjen AS ble også navnet på det nye selskapet, men hovedkontoret ble nå lagt til Sunndalsøra.
Etter nye fusjoner i næringen ble navnet endret til Team Møre, og etter at Nettbuss overtok Team-selskapene høsten 2002 ble navnet endret til Nettbuss Møre. Hovedkontoret ble nå lagt til Kristiansund, men flyttet til Ålesund etter fusjonen av Nettbuss Møre og Nettbuss Ålesund (tidl. Ålesund Bilruter). Dette skjedde fra 1. januar 2006 og Nettbuss Møre ble det nye navnet.
Alexis Pappas
Alexis Constantin Georg Pappas (født 16. oktober 1915 i London død 12. februar 2010 i Oslo) var en norsk kjemiker og professor i kjemi ved Universitetet i Oslo.
Hommelvik sjøflyhavn
Hommelvik sjøflyhavn eller Trondheim flyhavn var en flyplass i Hommelvik i Malvik kommune i Trøndelag.
Alexis Pappas
Foreldrene til Pappas var greske, og hans far ble tilbudt jobb for Atlas Remfabrikk. Alexis ble født i eksil i London, ettersom første verdenskrig hindret flyttingen til Norge. Pappas vokste opp i Oslo, og han fullførte Frogner gymnas i 1934. På universitetet studerte det nye fagfeltet polymerkjemi. I 1940 ble han cand.real. på en oppgave om uran, veiledet av Ellen Gleditsch.