cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Isai
Isai (hebraisk: – Yišay, i pausa  – Yišāy, «Gud eksisterer» eller «Guds gave»; gresk:  – Iessaí; arabisk: يَسَّى‎ – Yassa; latin: Isai eller Jesse) er i Bibelen far til David. Isai var sønn av Obed og sønnesønn av Boas og Rut.
I jødedommen er Isai viktig fordi han var far til den mest berømte kongen av Israel, David. I kristendommen er Isai viktig blant annet fordi han er en del av Jesu stamtavle.
Isai var ifølge beretningen en sauebonde. Samuel kom for å salve en av sønnene hans til konge. Alle sønnene ble en etter en ført frem, men det viste seg at ingen av dem var den som Gud hadde utvalgt. Til sist ble det sagt at den yngste, David, var ute på åkeren. Han ble så hentet og ble salvet av Samuel. (1. Samuel kap. 16)
Fotnote
<references group='lower-alpha'/>
Katastrofer og store ulykker i Norge
Norske katastrofer og store ulykker er en oversikt over kjente katastrofer og store ulykker som har funnet sted i Norge, på norsk territorium eller på norske skip, samt en del ulykker utenlands der mange nordmenn har omkommet. Vi er klar over at oversiktene og tabellverket inneholder langt mer enn hva som dekkes av begrepet katastrofer, så som pandemier, krigshandlinger og forlis, men velger å lage én oversikt i stedet for å splitte opp i undergrupperinger.
Hva som er inkludert
I listen under er det tatt med :
Det er nokså tilfeldig hvilke enkelthendelser fra krigshandlingene 1940 – 1945 som tatt med i listen. Senkingen av norske handelsskip i Atlanterhavet, i sjøslag eller ved frittstående torpederinger, og diverse konfrontasjoner og aksjoner på norsk jord, kan alle fortjene en plass i listen.
Selv om enkelte katastrofer kan pågå over mange år tar vi i denne oversikten primært med enkelthendelser som er utløst av en særskilt årsak, og som normalt er avgrenset i tid til maksimalt ca. 1-2 år.
Koleraepidemiene på 1800-tallet
Denne oppstillingen baserer seg på et sammendrag laget av Bjørn Davidsen. Primær kilder er angitt i hans artikkel, se også etterord.
Andre sykdommer og epidemier
Gjennom årene har tallrike influensaepidemier jevnlig vært hovedårsak eller medvirkende årsak til mange dødsfall, fordi disse rammer nokså hardt blant dem som allerede har et svekket immunforsvar.
Noen av disse epidemiene har rammet hardere enn andre. Asiasyken i 1957/1958 var en av disse. Hverken fugleinfluensaen (H5N1) i 2005 eller svineinfluensaen i 2009/2010 utviklet seg så ille som de verste scenarioene fryktet. Disse hyppige influensaepidemiene er derfor heller ikke tatt med i listene over.
Store bybranner
Gjennom tidene har det forekommet store og omfattende bybranner i Norge. Fra middelalderen er tall på omkomne ikke kjent, men vi kan ikke se bort fra at flere av disse bybrannene kan ha tatt mange liv. Også bybrannen i Bergen i 1702 tok flere menneskers liv, men her er dokumentasjonen like mangelfull. Med unntak for to branner i Bergen under annen verdenskrig, er disse store bybrannene ikke med på listen over.
Sjøfolk under verdenskrigene
Trefninger mellom krigsmaktene tok mange liv både under første og annen verdenskrig. Det gjaldt såvel militære som sivile fartøyer.
For tapene under første verdenskrig finnes en del tall i artikkelen Første verdenskrig til sjøs. Den norske marinen var i svært liten grad påvirket av krigen, tapene gjaldt i langt større grad handelsflåten og kysttrafikken. En del tall finnes hos Statistisk sentralbyrå.
Under annen verdenskrig fant de største militære tapene sted under slaget om Narvik den 9.april 1940, da panserskipene «Eidsvold» og «Norge» ble senket, noe som sendte over 270 nordmenn i døden. Snart etter ble den norske krigsmarine avvæpnet, eller kom under okkupantenes kontroll. Enkelte fartøyer var likevel operative, og deltok i forsvar av Nortraships konvoifart i Atlanterhavet.
Det var under konvoifarten at de største tapene av sjøfolk fant sted; såvel norske mannskaper som andre allierte. Krigsseilerregisteret har oversikter over omkomne. Mange nordmenn mistet også livet som deltakere i hjemmeflåten.
Xincheng (Laibin)
Befolkningen var på 400,955 innbyggere i 1999.
Øivind Eckhoff
Øivind Eckhoff (født 13. januar 1916 i Kristiania, død 21. januar 2001 i Oslo) var en norsk pianist og musikkforsker. I 1957 gav han ut Norges første vitenskapelige bok om homoseksualitet.
Familie
Eckhoffs foreldre var litteraturhistoriker, professor Lorentz Eckhoff (1884–1974) og lærer Halldis Bomhoff (1885–1963). Fra 1949 til 1966 var han samboer med sosionom Arne Heli (1924–2006).
Yrkesliv og musikalsk virksomhet
Eckhoff var amanuensis i musikkvitenskap ved Universitetet i Oslo fra 1965 til 1983.
Han begynte å spille piano som syvåring. Sin klaverdebut holdt han i Oslo 30. november 1945, og han tok musikkpedagogisk eksamen ved Musikkonservatoriet i København 1953. Fra 1942 til 1960 var han knyttet til Riefling Klaverinstitutt som klaverpedagog, og opptrådte flere ganger i NRK radio som pianist.
Vi som føler annerledes
Øivind Eckhoff satte også spor etter seg i kampen for homofil frigjøring. Han var med helt fra starten av Det Norske Forbundet av 1948, og satt en stund i styret. I 1957 kom ham med boken ''Vi som føler annerledes. Homoseksualiteten og samfunnet''. Boken ønsker å forklare årsakene til homoseksualitet, samt å klarlegge homoseksuelles vanskelige situasjon og plass i samfunnet. Boken ble utgitt under pseudonymet Finn Grodal. Vi som føler annerledes var Norges første vitenskapelige bok om homoseksualitet, og en av de få norske fagbøkene som er skrevet om emnet. Med denne boken ble benevningene homofil/i og heterofil/i innført i norsk offentlighet. Heli hjalp til med å samle inn relevant litteratur og brevene til "Finn Grodal" fra folk i hele landet. Heli skriver både om samboerforholdet og tilblivelsen av Vi som føler annerledes i boken Åpen om det forbudte.
Laisvall
Laisvall (samisk: Lájsogädde) er et tettbebygd sted i Arjeplog kommune i Sverige.
I Laisvall var det tidigere et gruvesamfunn med en blymalmgruve; Laisvallgruven. Gruven var i et halvt århundre den største arbeidsgiveren i Laisvall, inntil gruven ble lagt ned i 2001. Mange av husene og leilighetene har blitt kjøpt opp av nordmenn etter at gruven ble lagt ned, husene blir brukt som fritidsboliger.
Traktortrekking
Traktortrekking, oftest kalt traktorpulling etter betegnelsen tractor pulling på engelsk, er en motorsport der traktorførere konkurrerer i å trekke ei belastningsvogn lengst mulig med standard serieproduserte traktorer eller spesielt ombygde traktorer.
Konkurransen
Belastningsvogna gir gradvis økende motstand langs en bane. Vinneren i konkurransen er den som trekker vogna lengst distanse. Når trekkmotstanden er økt inntil traktoren ikke er i stand til å flytte lasten videre blir distansen oppmålt. Banen er 100 meter lang, og om en traktor klarer å trekke belastningsvogna helt i mål har føreren oppnådd full pull og er i utgangspunktet en vinner. Men om flere oppnår full pull vil det arrangeres omkjøring med tyngre last, også kalt pulloff.
Historie og utvikling i USA
Denne formen for konkurranse kan spores helt tilbake til 1900-tallet i USA, hvor det hele startet med å finne ut hvem som kunne dra mest med hester.
De aller første motoriserte pullingkonkurransene fant sted i 1929.
Traktortrekking ble ikke spesielt populært før ut på 1950- og 1960-tallet. En hadde ikke noen faste regler for hvordan konkurransen skulle gjennomføres, noe bidro til at det var vanskelig å få nye deltakere med i konkurransene.
Det var ikke før i 1969 at representanter fra åtte stater samlet seg for å lage regler. Samtidig ble NTPA til (National Tractor Pullers Associaton).
I tidligere år av NTPA var mottoet deres «Pull on Sunday», «Plow on Monday».
Traktor trekking forble det samme ut på 1970-tallet. Traktorene en brukte var enten traktorer produsert på fabrikk, eller modifiserte traktorer med en ekstra traktormotor på.
Ut på 1980-tallet ble det stadig flere modifiserte traktorer. Det ble etter hvert vanlig med fire motorer.
Utviklingen av flere klasser å konkurrere i foregikk i tidsrommet fra 1970 tallet til begynnelsen av 1990-tallet.
Historie og utvikling i Norge og på Jæren
Denne motorsporten kom for alvor i gang i 1984 da trekkvognen og banen på Håland stod ferdig. De første traktorene hadde vanlige utbygde traktormotorer og lastebilmotorer. Men nærmere 1990-tallet ble det mer vanlig med modifiserte motorer. De gamle traktormotorene ble fort utkonkurrert etterhvert som modifiserte pullere kom på banen. Interessen for denne sporten har økt jevnt og trutt og i dag rekrutterer den stadig flere interesserte. På grunn av at pulling er blitt en ganske økonomisk krevende sport er det blitt mindre av den på Østlandet. Det finnes blant annet et stabilt miljø innen denne grenen på Jæren. Her har laget klart å holde populariteten oppe. I dag er det 70 medlemmer i Jæren traktorpullerforbund.
For å rekruttere flere inn i miljøet igjen er det opprettet en ny klasse, «farmers stock». I denne klassen er det mulig å konkurrere med en vanlig traktor. Dette bidrar til at flere kan delta siden det ikke blir så økonomisk krevende. Det koster for eksempel ca. 90 000 kr. å bytte ut bakdekkene og felgen på modifiserte traktorer.
Museums Power
Motoren i museumspower har en Pacard 1939 modell, V12, 41,7L ( Normal bil 2L). Motoren ble bygd under 2.verdenskrig for å brukes i fly. Da motoren likevel ikke kunne benyttes til dette ble den brukt i militære båter, MTB (motor torpedo båter). Det var først en bensinmotor som var for dyr til å brukes i båter. Den ble derfor bare flyttet rundt i løer til den havnet på museum. Den første Museums Power motoren ble innkjøpt til et museum på Østlandet. Den ble først kjørt på bensin og kompressor. For å få større effekt ble den kjørt på to turboer med metanol som drivstoff.
Med en gang føreren trør på pedalen får pulleren et hjulspinn på 130 km/t, den råeste i Europa (Nederland) har et hjulspinn på 275 km/t. Da kan man tenke på det at et fly kjører i 200 km/h når det letter.
Jack Pelter
Jack Anthony Pelter (født 30. juli 1987 i Barrow-in-Furness i England) er en fotballspiller som spiller midtstopper for Metro FC.
Karriere
Pelter emigrerte med familien til New Zealand da han var åtte år, og har representert New Zealand på alderbestemte landslag. Sin debut på U-17 landslaget var mot Tahiti i 2003. Han debuterte på under en turnering i Vietnam i 2006.
Han hadde en lånekontrakt med Vålerenga Fotball som hadde virkning fra 31. august 2009. Pelter spilte i hovedsak på Vålerenga 2 i 2. divisjon under 2009-sesongen.
Rauøy fort
Opprettelse av fortet
De første delene av Rauøy ble kjøpt av Forsvaret i 1916 og 1918, men Hæren ved Festningsartilleriet begynte etableringen på Rauøy fort allerede i 1913. Fra 1916 ble det bygget et provisorisk anlegg som nøytralitetsvern under den første verdenskrig. Anlegget hadde seks kanoner, hvorav fire var 12 cm kanoner hentet fra krigsskipet Kong Sverre.
Mellomkrigstiden
I løpet av 1930-tallet ble Rauøy fort kraftig modernisert og ble i 1934 utstyrt med to 15 cm batterier, hver med to HKL/50 Bofors-kanoner med en skuddvidde på 19 500 meter. I tillegg fikk anlegget et luftsvernsbatteri og flere lyskastere. I 1939 tjenestegjorde 200 mann og snaut 20 offiserer i tre måneder om gangen.
Invasjonen i 1940
Da det tyske angrepet mot Norge ble innledet kom Kampgruppe 5 med den tunge krysseren Blücher i spissen innover Oslofjorden natten til den 9. april 1940. Rauøy fort ble varslet om den tyske eskadren som det norske bevoktningsfartøyet Pol III hadde observert. Ca. kl 23:30 1940-04-08 observerte batterisjef kaptein Gullichsen på søndre 15 cm batteri konturene av to krigsskip i lyskjegelen fra en 150 cm lyskaster, identifisering var ikke mulig. Kl 23:32 åpnet søndre batteri et løst og deretter et varselskudd 30 grader foran baugen på forreste fartøy. Krigsskipene stoppet ikke, men blendet fortet med to lyskastere.
Kl 23:35 åpnet søndre batteri ild med brisantgranater mot det fremste fartøyet, ildgivningen tok slutt etter fire skudd kl 23:42 da tåken var så tett at ikke strandlinjen var synlig. Ca kl 05:30 1940-04-09 ble det observert at det ble landsatt soldater fra to fartøyer i Revebukta på østsiden av Rauøy. Etter harde kamper hvor det fra norsk side ble skutt 45 granater fra Nordre batteri og ca. 2500 skudd fra mitraljøsene. To norske soldater falt under kampene. De tyske styrkene hadde 60 falne (øyenvitner sier ca. 200) og et fly. Ca. kl 07:55 fikk fortet feilaktig beskjed om å overgi seg, senere på dagen ble styrkene sendt vekk fra øyen.
Under andre verdenskrig
Den tyske okkupasjonsmakten anla en marineartilleriskole på Rauøy. I 1942 ble kanonene skiftet ut med fire 15cm SKL/45.
Fangeleiren på Rauøy
På Rauøy finner en fremdeles ruiner etter en krigsfangeleir for sovjetiske krigsfanger. Stolpehullene etter piggtrådgjerdet er uomtvistelige bevis på hva som var her.
På slutten av krigen, da Finnmark og Nord-Troms var evakuert, var det en periode hele 600 fanger på øya. Leiren var anlagt tidligere og fangene ble brukt som slaver for å bygge det tyske festningsanlegget. De levde under umenneskelig forhold på den forblåste øya. Krigsfangeleiren ligger på vestsiden av øya, uten ly for vær og vind. Leiren besto av mange uisolerte brakker med doble piggtrådgjerder og vakttårn.
Oppholdsrommene i brakkene var beregnet til 15-20 mann, men måtte ta imot 40-50 mann. På ca. 20 kvm skulle fangene spise og gjøre sitt fornødne. Når fangene som straff ble holdt innestengt i brakkene, ble verken vinduer eller dører lukket opp. Brakkkene var forøvrig utilstrekkelig med tynn elendig bekledning, som gjorde de varme om sommeren og iskalde om vinteren. Når freden kom den 8. mai 1945, ble det funnet 381 krigsfanger i en slett forfatning her.
Som tause vitner om krigens brutalitet, ligger ruinene på rad og rekke og roper ut en historien som de fleste har glemt. Stolpehullene etter piggtrådgjerdet er uomtvistelige bevis på hva som var her. Oppholdsrommene i brakkene var beregnet til 15-20 mann, men måtte ta imot 40-50 mann. På ca. 20 kvm skulle fangene spise og gjøre sitt fornødne. Når fangene som straff ble holdt innestengt i brakkene, ble hverken vinduer eller dører lukket opp. Brakkene var bygd uten isolasjon og med tynn kledning, som gjorde de varme om sommeren og iskalde om vinteren. Da freden kom i mai 1945 ble det funnet 381 krigsfanger i en slett forfatning her.
7. juni 1945 reiste fangene fra Fredrikstad stasjon. Oberst Koschenko, russernes sjef, ga uttrykk for sin takknemlighet for all vennlighet og hjelp de hadde mottatt i distriktet. Lokomotivet var pyntet med et norsk og et sovjetrussisk flagg, og flere av russerne hadde små, norske flagg i hendene.
Under den kalde krigen
I 1948 eksproprierte Forsvaret de resterende delene av Rauøy. Fra juli 1947 til 1958 hadde Forsvaret en rekruttskole på Rauøy. Fra 1953 til 1959 holdt Forsvarets hundeskole til på Rauøy.
Under den kalde krigen utgjorde Bolærne sammen med Bolærne fort Bolærne-Rauøy-linjen som skulle hindre en fiende i å trenge inn i Oslofjorden. I 1963 ble det satt opp et batteri med fire eks-tyske 15cm SKC/28 kanoner, i 1966 ble kanonene flyttet til nye kasematter. I 1967 ble det satt opp et batteri med tre 10,5cm SKC/32 som bestrykningsbatteri for det kontrollerbare minefeltet i Rauøyfjorden. Et batteri med tre 75mm Bofors-tårnkanoner ble etablert i 1979, samtidig så ble en 10,5cm SKC/32 utfaset.
På det meste skal over tusen mann ha tjenestegjort på Rauøy samtidig. Anlegget skal ha bestått av opptil hundre bygninger, hvorav omtrent halvparten var brakker. 20 hus står fortsatt igjen. De fleste av disse ble bygget på slutten av 1930-tallet eller av okkupasjonsmakten. Under hele den kalde krigen var enten Bolærne eller Rauøy fort beredskapsfort hvor hovedstridsmidlene skulle være klare til å åpne ild på 30 minutters varsel, i 1981 ble kravet redusert til 4 timer.
Fra 1980-tallet har Rauøy fort mest blitt brukt til trening- og øvelsesvirksomhet av Forsvarets skoler, Heimevernet og jegerstyrker. I 1990 detonerte minefeltet i Rauøyfjorden ved et uhell etter et lynnedslag.
Etter den kalde krigen
10,5 cm batteriet ble sammen med to av de fire 15 cm batteriene demontert i perioden 1998–1999, samtidig ble minefelt utfaset. De to øvrige 15 cm kanonene anses som museumsgjenstander. I likhet med i resten av Kystartilleriets anlegg så ble tårnkanonbatteriet lagt i møllpose i 2001.
I 2004 kom flere avisoppslag om at øya var blitt tilbudt til Brunstad Christian Church. Dette ble senere benektet av Forsvarsdepartementet, som opplyste at Rauøy fort fortsatt er i militær bruk og ikke er lagt ut for salg.
Per 2007 ble anlegget disponert Hærens jegerkommando. Det har likevel vært åpnet for en viss allmenn ferdsel på nordspissen av øya.
Alle spor etter militær virksomhet i landskapet innenfor Forsvarets eiendom er i dag vernet. To moniermagasin fra 1930-tallet er dessuten fredet.
Luchuan
Luchuan (kinesisk: 陆川县; pinyin: Lùchuān Xiàn) er et fylke i byprefekturet Yulin i den autonome region Guangxi i Folkerepublikken Kina.
Grand-Bassam
Byen ble utpekt som hovedstad i 1893, men etter et utbrudd av gulfeber ble koloniadministrasjonen allerede i 1899 flyttet til Bingerville. De siste offentlige kontorene ble flyttet fra byen etter landets selvstendighet i 1960.
Det ble tidlig bygget et skipsverft her, og frem til det ble bygget et annet i Abidjan på 1930-tallet, var det en by i utvikling. Ved folketellingen i 2014 hadde byen 84,028 innbyggere. Byen er bispesete i den romersk-katolske kirke.
Byen deles i to av Ébriélagunen, som har tilsig fra Comoéelven. Mellom byen på fastlandet og den lange tungen med sandstrender er det en bro. Gamlebyen, som ligger ut mot havet, har domkirken og de fleste bygningene fra kolonitiden. Nouveau Bassam, som ligger innenfor lagunen er dagens bykjerne og handelssentrum. Byen ble i 2012 et verdensarvområde på grunn av at «It bears witness to the complex social relations between Europeans and Africans, and to the subsequent independence movement».
Narve Bonna
Narve Nilsen Bonna (født 16. januar 1901 i Lommedalen, død 2. mars 1976 samme sted) var en norsk skihopper.
Han tok sølv i spesielt hopprenn under OL 1924 i Chamonix. Narve Bonna ledet etter første omgang, men etter andre omgang ble han henvist til andreplassen av landsmannen Jacob Tullin Thams.
Bonna var utdannet som skimaker, og etter idrettskarrieren startet han Lommedalen Skifabrikk, som produserte ski under merkevarenavet «Bonna-ski».
Erik Axelsson (Tott)
Erik Axelsen (Tott) fra Lagnö, Södermanland (ca. 1415 i Danmark-1481 på Viborg slott), riksråd og riksforstander i Sverige 1457 og 1466–1467. Han var sønn av Axel Pedersson (Tott) og Ingeborg Ivarsdotter.
Erik Axelsen kom som ung til Sverige, ble snart fortrolig med Karl Knutsson (Bonde) som han fikk Åbo i forlening av i 1450 som han kort deretter byttet til Nyköpings len. I 1449 ble Erik Axelsson utnevnt til svensk riksråd. Som ung tjenestegjorde han for Karl Knutsson (Bonde), men deltok i opprøret i 1457 mot kongen. Han medvirket derimot i 1467 til at Karl Knutsson ble gjenvalgt til konge for tredje gang.
Erik Axelsson kjøpte de svenske eiendommene til Den tyske orden i 1467, deriblant Årsta slott. Han var lensherre over Finland og sto bak oppførelsen av grensefestningen Olofsborg på en øy i Saimen i Finland på 1470-tallet.
Ambisjonene var større enn takknemligheten og han gikk over til det danske partiet. Da hadde ha fått stor innflytelse at ved Karl Knutssons avsettelse i 1457 ble han riksforstander sammen med erkebiskop Jöns Bengtsson (Oxenstierna), men de beholdt embetet kun i kort tid. Han dro til Finland for å arbeide for kong Christian I av Danmarks anerkjennelse der og som belønning ble han utnevnt til hovmester og fikk Viborg len i Finland 1457 og senere i 1462 Tavastehus len.
Da Christian I ble styrtet i 1464 ble Erik på unionspartiets side og var sterkt involvert i at Karl Knutsson måtte si fra seg tronen i 1465.
Da han i september 1466 feiret bryllup med datteren til Gustav Algotsson Sture fikk han på festen av de tilstedeværende rådsherrer igjen posten som riksforstander. Jöns Bengtsson ble tvunget til å overgi makten til Erik Axelsen som beholdt embetet fra oktober 1466 til november 1467. Hans styre ble meget urolig. I begynnelsen forsøkte han å balansere partene, men da det oppsto fiendskap mellom hans brødre i Danmark og Christian I gikk han igjen over til Karl Knutssons parti.
Sommeren 1467 ble han beleiret i Stockholm for en tid, dels av danske tropper under ledelse av Claus Rønnov og erkebiskop Jöns Bengtsson med sine svenske støttespillere. Broren Iver Axelsson kom ham til unnsetning fra Gotland. Da han likevel ikke greide å vinne den svenske befolkningens tillit, kanskje på grunn av sin danske avstamming og skiftende meninger, fremmet han Karl Knutssons tilbakekomst. Da denne kom tilbake til Stockholm i november 1467 la Erik Axelsen ned sitt embete. Han dro til Finland hvor han eide store eiendommer. Han ble der involvert i grensestridigheter med Russland.
Han ble gift med Bengta Mattsdotter (Lillie), død 1452, og deretter med Elin Gustavsdotter (Sture).
Bassam Tibi
Han er en av grunnleggerne av den «arabiske organisasjonen for menneskerettigheter» (al-munazzama al-'arabiya li-huquq al-insan, المنظمة  العربية  لحقوق  الانسان), og deltar i islamsk-jødisk dialog og jødisk-islamsk-kristen kulturell utveksling.
Tibi er også kjent for sin teori om at innvandrere i Tyskland og Europa må tilpasse seg en tysk/europeisk Leitkultur, ledekultur, som består av forrang for fornuft foran religion, demokrati som skiller mellom religion og politikk, pluralisme og toleranse. Sunnimuslimen Tibi har dessuten innført begrepet «europeisk islam», for å betegne en utgave av islam som er forenlig med de europeiske verditradisjonene, og som han mener EU og europeiske land aktivt bør fremme.
Bobai
Bobai (kinesisk: 博白县; pinyin: Bóbái Xiàn) er et fylke i byprefekturet Yulin i den autonome region Guangxi i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 1,429,980 innbyggere i 1999.
Peter Schlickenrieder
Peter Schlickenrieder (født 16. februar 1970 i Tegernsee) er en tysk langrennstrener og tidligere langrennsløper.
Hans fremste resultat var sølvmedaljen i langrennssprint under OL 2002 i Salt Lake City. I tillegg har han to enkeltseire (og en stafettseier) i verdenscupen og fem tyske mesterskapstitler.
I april 2018 begynte han som trener for det tyske landslaget i langrenn.
Den sovjetiske toppligaen i ishockey
Den sovjetiske toppligaen i ishockey (Чемпионат СССР по хоккею с шайбой) var det høyeste nivået innen ishockey i Sovjetunionen, og det eksisterte fra 1946 til 1992.
Arkeologiåret 1880
Arkeologiåret 1880 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1880.
Fylkesvei 3078
Fylkesvei 3078 går mellom Haug og Ormelet på Tjøme i Færder kommune.
Strengereid Idrettslag
Strengereid Idrettslag (stiftet tidlig på 1900-tallet) er en idrettslag fra Arendal, som driver med bueskyting og friidrett.
Klubbens hovedaktivitet har vært friidrett, men de senere årene har idrettslaget også fått en egen gruppe som driver med bueskyting. SIL eide og drev Strengereid grendehus sammen med Strengereid Krets velforening, frem til brannen i 2006.
Jodhi May
Jodhi May (født mai 1975) er en engelsk skuespiller.
May er født i Camden Town i London og spilte inn i sin først film kun tolv år gammel. Det var i 1988 med filmen A World Apart som fokuserte på urettferdighetene i Afrika. Hennes framføring ga henne en pris som beste kvinnelige skuespiller ved Cannes filmfestival, delt med hennes medskuespillere Barbara Hershey og Linda Mvusi. Hun er fortsatt den yngste som noensinne har fått prisen.
Skara
Skara i middelalderen
Skara ble ifølge Olaus Magnus opprinnelig grunnlagt av kong Scarinus (konge 1213 f. Kr.) og er en av Sveriges eldste byer, og domkirken har elementer som sannsynligvis daterer seg til 1100-tallet. På 1300-tallet fikk kirken sitt nåværende utseende, i en stil som kalles høygotikk.
Jodhi May
Annet enn et kort avbrekk mens hun studerte engelsk ved Wadham College ved University of Oxford har hun konstant arbeidet i to tiår og kan jevnlig bli sett på film, fjernsyn og på engelske teaterscener. Hun har ofte roller som den uskyldige misbrukte eller som en meget intelligent kvinne med et sammenbrudd – hun er bifalt for sin følelsesmessige intensitet og rørende dramaytelse. Hun er halvt fransk og halvt tysk, og meget reservert om sin familie og private liv til konstant frustrasjon for intervjuere.
Konger av Assyria
Konger av Assyria er en liste av konger som er satt sammen fra den assyriske kongeliste for Assyria, et oldtidsrike i nordlige Mesopotamia (dagens nordlige Irak) med informasjon lagt til fra nyere arkeologiske funn. Den assyriske kongeliste, som inkluderer tidsforløp, synes å ha vært basert på hva som i dag er tapte limmu-lister (som lister navnene på eponymiske ledere for hvert år). Disse tidsforløpene for herskerne samsvarer godt med hettittiske, babylonske og oldtidens egyptiske kongelister, og med arkeologiske fortegnelser, og er betraktet som ganske pålitelige for sin epoke. Se også hettittiske kongelister, babylonske kongelister, og oldtidens egyptiske kongelister.
Skara
Skara i middelalderen
I middelalderen var norske St. Hallvard en av de sentrale helgenskikkelsene for menighetene i Skara bispedømme.
Konger av Assyria
Før oppdagelsen av leirtavler med kileskrift som listet oldtidens assyriske konger, hadde forskerne før midten av 1800-tallet kun tilgang til to komplette assyriske kongelister, den ene var funnet i Eusebius av Cæsareas Krønike (ca. 325 e.Kr.) og som det eksisterer to utgaver av, og den andre en liste funnet i Excerpta Latina Barbari (en latinsk oversettelse av en gresk krønike fra 400- eller tidlig på 500-tallet).
Jodhi May
Jodhi May fikk Hollywoods oppmerksomhet da hun spilte Barbara Hersheys datter i A World Apart. Hun fikk ny internasjonal oppmerksomhet et par år senere da hun spilte i Michael Manns Den siste mohikaner (Last of the Mochicans) sammen med Daniel Day Lewis og Madeleine Stowe. Hun var incestiøs lesbisk i Sister My Sister (1995) sammen med Joely Richardson og Julie Walters. Hun spilte Florence Banner i BBCs filmutgave av Tipping the Velvet, opprinnelig en roman om viktorianske lesbiske skrevet av Sarah Waters (1998), og hun hadde Ralph Fiennes som medskuespiller da hun spilte Sabina Spielrein i skuespillet The Talking Cure. The Other Boleyn Girl (2003) var et fjernsynsdram basert på en ikke helt historisk korrekt roman av Philippa Gregory og hvor Jodhi May spilte Anne Boleyn.
Konger av Assyria
En ufullstendig liste av 16 assyriske konger ble også oppdaget i litteraturen til Sextus Julius Africanus. Andre svært fragmentariske assyriske kongelister har blitt bevart skriftlig for ettertiden av grekere og romere som Ktesias (en gresk lege og historiker på 400- og 300-tallet f.Kr.) og romerske forfattere som Kastor fra Rhodos (100-tallet f.Kr.) og Cephalion (100-tallet e.Kr. som skrev en assyriske historie).
Skara
Skara i middelalderen
Man mener at det var i Skara at Norges erkebiskop Jon Raude søkte tilflukt da han i 1282 ble sendt i landflyktighet av kong Erik Prestehater.
Konger av Assyria
I motsetningen til kileskrifttavlene er de andre assyriske kongeliste ikke betraktet som helt og holdent faktiske ettersom de også inneholder åpenbart mytologiske figurer, og de er således betraktet som å inneholde mindre historiske sannheter. En del forskere har argumentert videre at de er enten er i verste fall forfalskninger eller er i beste fall litteratur (fiksjon).
Kileskrifter
Det er tre bevarte versjoner av kongelisten på kileskrifttavler, og to fragmenter av denne. De er datert til tidlig på 1000-tallet f.Kr., den eldste som er Liste A (700-tallet f.Kr.) stoppet med Tiglat-Pileser II (ca. 967–935 f.Kr.) og den yngste, Liste C, med Salmanassar V (727–722 f.Kr.). Assyrologer antar at listen var opprinnelig satt sammen for å knytte Sjamsi-Adad I (ca. 1700 f.Kr. (kort kronologi)), en amoritt som hadde erobret byen Assur, til de innfødte herskerne av landet Assur. Skrivere kopierte deretter listen og la til den i tidens løp.
Fragmentariske greske og romerske lister
Ktesias fra Knidos, en gresk hofflege hos Artaxerxes II av Persia som han fulgte i 401 f.Kr. på en militær ekspedisjon mot dennes bror Kyros den yngre, hevdet å hatt tilgang til kongelige historiske nedtegnelser. Ktesias' liste over assyriske konger ble inkludert i hans bok Persica, et verk som dekket Persias historie, men de første 3 bøkene som var dedikert førpersiske Assyria ble kalt for Historien til assyrerne. Hvor mye av Ktesias' kongeliste som er faktisk historie er fortsatt omdiskutert, og selv de fleste forskere er samstemte om at store deler er ren fiksjon, er det generell enighet om at det også finnes historiske sannheter basert på sannsynlighet at hans kongeliste hadde sine røtter i muntlig tradisjon. Ekspert på antikken, Robert Drews, har derimot argumentert at Ktesias' liste inneholdt informasjon fra babylonske leirtavler. Selv om hele verket til Ktesias har gått tapt, er fragmenter av den funnet bevart hos Diodorus Siculus, Nikolaos fra Damaskus, og Fotios. Fra disse fragmentene er det kjent at Ktesias daterte opprettelsen av det assyriske rike til rundt 2166 f.Kr. ved den legendariske kong Ninos, ektemann av dronning Semiramis (denne legendariske dronningen er antagelig basert på dronning Sammuramat på 800-tallet f.Kr.), og 30 ytterligere assyriske konger som fulgte for 1300 år i etterfølgelse fram til Sardanapalus, som Ktesias hevdet var den siste kongen av Babylon. (ca. 866 f.Kr.). Hans liste av de 30 etterfølgerne fra Ninos til Sardanapalus har derimot gått tapt.
Andre lister
Kastor fra Rhodos på 100-tallet f.Kr. satte sammen en assyrisk kongeliste tilsvarende til den hos Ktesias. Imidlertid er det kun fragmenter i ødelagt form som gjenstår av denne, men hva som er kjent er at Kastors assyriske kongeliste begynte med en Belus, men som med Ktesias også inkluderte den legendariske Ninos, også her sagt å være ektemann av Semiramis. Imidlertid har Ninos på Kastors liste blitt forskjøvet til å bli den andre kongen, ikke den første, og for å ha hersket i 52 år. Kastor daterte videre Belus til 2123 f.Kr.
Et fragment fra en romersk forfatter ved navn Cephalion, som skrev en historie for Assyria fra Ninos og fram til Aleksander den store på keiser Hadrians tid, navngir Ninos' etterfølger til å være Ninyas, hans sønn.
En ufullstendig liste på 16 assyriske konger ble nevnt i Sextus Julius Africanus' Chronographiai (tidlig på 200-tallet e.Kr.):
Eusebius av Cæsareas Chronicon (ca. 325 e.Kr.), som klipte og limte mye fra Africanus, inneholder en komplett liste på 36 assyriske konger.
En endelig liste er funnet i Excerpta Latina Barbari fra 400- eller 500-tallet, og er gjentatt i Thesaurus temporum (1606) av den franske filologen Joseph Scaliger. Denne listen daterer Belus, den første assyriske kongen til ca. 2206 f.Kr.
Den arabiske historikeren al-Ya'qūbī inkluderte i hans verk Kitāb al-ta'rīkh som ble skrevet i 873 e.Kr. en liste av konger fra «Mosul og Nineve» som utgjorde fire identifiserbare assyriske konger: Palūs/Tiglat-Pileser II (965-936), Ninūs/Tukulti-Ninurta II (890-884), Lāwasnasir/Asurnasirpal II (883-859) og Shamīram/Semiramis (810-806).
Kongeliste
De følgende konger er listet fra kileskrifttavler.
Tidlig periode
Ingen herskende datering er gitt for konger før Erishum I.
Konger som levde i telt
Denne seksjonen viser markerte likheter til forfedrene til det første babylonske dynasti.
Konger hvor fedre er kjente
Disse lister stamfedrene til Sjamsi-Adad I.
Konger hvor deres eponymer ikke er kjente
Disse var tidlige herskere av Assyria.
Gammelassyrisk periode
Skade på leirtavlene til alle de tre bevarte kongelistene før Enlil-nasir II (ca. 1420–1415 f.Kr. kort kronologi) forhindrer kalkulering av tilnærmet kongetid fra Erishum I og fram til dette tidspunktet. I tillegg er tre konger bevitnet andre steder fra denne perioden ikke inkludert i standardiserte kongelisten. Resten av kongelisten har deretter en ubrutt kjede av kongelister fra Enlil-nasir II av. Vesensforskjeller mellom de ulike versjonene av kongelisten for kongetiden til Ashur-nadin-apli (ca. 1196–1194 f.Kr. kort kronologi) og Ninurta-apal-Ekur (ca. 1182–1180 f.Kr. kort kronologi) bidrar til debatten over oldtidens kronologi. Georges Roux og A. Leo Oppenheim har gitt dateringer i deres kongelister, men disse er diskutable.
Det nyassyriske rike
Synkronisering mellom listene av limmu og absolutte datoer kjent fra babylonsk kronologi har gitt gode absolutte dateringer for årene mellom 911 f.Kr. og 649 f.Kr.
Dateringen for den siste tiden i den nyassyriske perioden er derimot usikker grunnet mangelen på limmu-lister etter 649 f.Kr. En del kilder lister Asurbanipals død i 631 f.Kr. framfor 627 f.Kr.; Asuretelillani deretter styrte fra 631 til 627 f.Kr., og Sinsharisjkuns styre fram til 612 f.Kr., da det er kjent at han døde i ødeleggelsen av Ninive i dette året.
Nydalens Skiklub
Nydalens Skiklub (Nydalens SK), lokalt kalt Nydalen, er en norsk idrettsklubb fra Nordre Aker i Oslo. Klubben ble stiftet 16. mars 1886 for aktiviteter innen skiidrett. I dag satser klubbens hovedsakelig på orientering.
I 1918 mottok skiløperen Jørgen Hansen fra Nydalens SK Holmenkollmedaljen for sine prestasjoner i skisporet. Bjarne Rosén representerte på 1930-tallet Nydalen på det norske landslaget i fotball.
Meritter
Tiomila, damer (1) : Tiomila, ungomsstafetten (1) : Night Hawk, herrer (2) : NM stafett, herrer (4) : NM stafett, damer (4) : NM sprintstafett (2) :
Guiping
Guiping (kinesisk: 桂平; pinyin: Guìpíng) er et byfylke i byprefekturet Guigang i den autonome region Guangxi i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 1,590,048 innbyggere i 1999.
Kulturminner
Stedet for oppstanden i landsbyen Jintian (Jintian qiyi dizhi 金田起义地址) ble i 1961 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Jintianoppstanden (kinesisk: 金田起义, pinyin: Jintian qiyi) fant sted i landsbyen Jintian i fylket Guiping. Det brøt ut 11. januar 1851, og markerer begynnelsen på Taipingopprøret, Kinas og verdens mest blodige borgerkrig. Ett av de åtte panelene på Monumentet for folkets helter i Beijing er viet til denne oppstanden, som av det kommunistiske parti ble betraktet som en særdeles viktig revolusjonær begivenhet i Kinas historie.
Administrative enheter
Storkommuner: Kommuner:
Panserkrysser
Panserkrysseren var en pansret type av krysseren i den siste halvdel av 1800-tallet med vertikalte vannlinjepanser og et horisontalt eller skånende panserdekk for beskyttelse av fremdriftsmaskineri, vitale systemer og ammunisjonslagre f.eks. Krigsskipene siden midten av 1800-tallet hadde blitt forvandret om til det ugjenkjennelige som et resultat av flere teknologiske nyheter.
Utviklingen av den nye skipstypen krysseren fylte rollen som sluppene, korvettene og fregattene tidligere hadde hatt, gikk over i tre hovedtyper; panserkrysseren for flåteoperasjoner og bekjempelse av fiendtlige krigsskip, armerte krysseren for oppklaringsoppdrag, ødeleggelse av fiendtlige handelsskip, selvstendige enkeltoppdrag (cruise), og ubeskyttede krysseren for mindre oppdrag som beskyttelse av koloniene.
Pernille Wibe
Klubb
Wibe spilte for de norske klubbene, og , før hun la opp i 2017 da kontrakten hennes med den franske klubben  utløp 31. juni.
Hun gjorde comeback i 2018, da hun signerte en korttidskontrakt med etter at klubbens linjespiller Mathilde Kristensen ble skadet.
Landslag
26. mars 2011 fikk Wibe sin debut på det norske A-landslaget mot Russland. Hun ble samme år tatt ut i bruttotroppen til Håndball-VM 2011, men var ikke blant de 16 som fikk spille i selve mesterskapet.
Wibe ble tatt ut til Møbelringen Cup 2013 og kjempet om den siste VM-plassen til Håndball-VM 2013 i Serbia, men traff heller ikke denne gangen nåløyet.
Året etter fikk hun sin mesterskapsdebut under Håndball-EM 2014 og var med på det norske laget som ble europamestere. Wibe var også i Norges tropp som ble verdensmestere i Håndball-VM 2015.
Privatliv
Wibe studerer til en mastergrad i ledelse og organisasjonspsykologi i Oslo.
Lacrosse
Lacrosse, til tider forkortet til Lax, er et lagspill med ball som først ble spilt av kanadiske urfolk allerede så tidlig som på 1200-tallet. Lacrosse spilles på en bane med omtrent samme størrelse som en fotballbane, med ti spillere på hvert lag. Spillerne er utstyrt med køller med en stram nettlomme i enden (la crosse/crossen). Nettlommen er designet for å holde, fange og kaste ballen. Det offensive formålet med spillet er å score på motstanderens mål. Det defensive målet er å beskytte sitt mål og hindre motstanderen i å ha ballen. Stick checking, kroppskontakt og posisjon er hjelpemidler for det defensive spillet. Det er tre versjoner av lacrosse: menns Lacrosse, kvinners Lacrosse og boks-Lacrosse.
Historie
Lacrosse ble først spilt av indianere i Canada. I mange indianerstammer var ballsport ofte en del av et religiøst rituale, spilt for å løse konflikter, lege sykdom, utvikle sterke og smidige menn, og for å forberede stammen for krig. Indianerlegender forteller om mer enn 100 spillere fra forskjellige stammer som spilte dette spillet. Banen kunne være flere mil i lengde og bredde, og noen ganger kunne spillet vare i flere dager. De tidligste Lacrosse-ballene var laget av dådyrhud, leire, stein, og noen ganger tre.
Susan Sontag
Susan Sontag (1933–2004) var en amerikansk forfatter, skribent og feminist. Hun er særlig kjent for sine betraktninger om fotografiet, etikk, sykdom, krig, pornografi, kunstfilm, og har blitt oversatt til flere språk.
Lacrosse
Historie
Lacrosse er en av de eldste lagsportene i Amerika, og kan ha vært spilt siden 1200-tallet, men siden den gang har den gjennomgått mange forandringer av reglene. Tradisjonell, indiansk versjon hadde 100 til 1000 spillere på et lag. 450 meter til flere mil var ofte området spillet strakk seg utover. Lacrosse-spillet var også sagt å være en del av et rituale for å takke «Skaperen». Det moderne Ojibway-verbet «å spille Llacrosse» er «baaga'adowe».
Susan Sontag
Sontag ble født Susan Rosenblatt i en jødisk familie av tysk-litauisk opprinnelse i New York. Hennes far var kjøpmann, mens moren var lærerinne. Hun ble oppdratt av besteforeldrene, da foreldrene var i Kina. Da hun var seks år døde faren av tuberkulose, og moren giftet seg på nytt. Hennes stefars navn var Sontag. 14 år gammel møtte hun forfatteren Thomas Mann, og 16 år gammel, i 1949, begynte hun å studere fransk, litteratur og filosofi ved universitetet i Chicago. Allerede i 1950 giftet hun seg med sosiologen Philip Rief, og fikk en sønn. Sammen med mannen publiserte hun en studie over Sigmund Freuds innflytelse på den moderne kultur. Siden 1970-årene levde hun i et forhold med fotografen Annie Leibovitz.
Lacrosse
Historie
Den franske jesuittmisjonæren Jean de Brébeuf, så Iroquois-stammen spille det i 1637. Han var den første europeeren til å skrive om spillet. Han kalte det lacrosse. Noen sier at navnet stammer fra det franske ordet for landhockey: le jeu de la crosse. Mange andre mente det stammet fra ordet «crosier», altså en bispestav. - I 1856 grunnla Dr. William George Beers, en kanadisk tannlege, Montreal Lacrosse Club. I 1867 modifiserte han spillet, minsket lengden av hvert spill og minsket antallet spillere til tolv spillere per lag. Det første spillet under Beers regler var på Upper Canada College i 1867. Upper Canada College tapte mot Toronto Cricket Club med stillingen 3-1. På 1900-tallet begynte videregående skoler, høgskoler og universiteter å spille Lacrosse. Lacrosse var med som en demonstrasjonssport i De olympiske leker i 1928 og 1932, og hver playoff ble vunnet av Johns Hopkins Blue Jays.
Susan Sontag
Den 12. oktober 2003 fikk hun de tyske bokhandleres fredspris i Frankfurter Paulskirche.
Lacrosse
Historie
I USA var Lacrosse primært en regional sport sentrert rundt Maryland, New England, upstate New York, Long Island og Mid-Atlantic-statene. I senere år har populariteten spredt seg til Georgia, Alabama, Florida, Colorado, California, Texas og midtvesten. Sporten har mottatt stor mediadekning, med en vekst av høgskole-, videregående- og ungdomsprogrammer gjennom statene. Veksten av Lacrosse er grunnet introduksjonen av plasthoder i 1970, introdusert av Baltimore-baserte STX. Dette reduserte vekten og kosten av en Lacrosse-stav. Det gav også enklere og raskere pasninger og spill, enn tradisjonelle trestaver.
Susan Sontag
Hun døde 71 år gammel av leukemi.
Lacrosse
Spillet og regler
Menns Lacrosse blir spilt med 10 spillere på hvert lag; en keeper, tre forsvarsspillere, tre midtbanespillere og tre angrepsspillere. Forsvarsspillerne kan ikke forlate forsvarssonen, midtbanespillerne er frie til å bevege seg over banen og angrepsspillerne kan ikke forlate motstanderens forsvarssone. Unntaket fra dette er hvis en midtbanespiller tar plassen til den forsvars- eller angrepsspilleren som forlater sin sone. Dette er den mest vanlige versjonen av Lacrosse internasjonalt. Det moderne spillet ble utviklet i Canada av Dr. William George Beers i 1856. Spillet har blitt utviklet siden den gang til å inkludere beskyttelse og Lacrosse-staver laget av syntetisk materiale. Hver spiller bærer en Lacrosse-kølle, som er en kort stav på 76–101 cm. Denne typen kølle er vanlig for midtbanespillere og angrepsspillere. Den korte staven gjør den lettere og raskere å score og sende pasninger med. Fire spillere per lag kan bære en lang stav som er 130–180 cm lang. Selve skaftet på køllene er oftest laget av aluminium, men kommer også i titan, kompositt, ulike legeringer og scandium. Crossehode/nett på både kort og lang crosse skal være 16–25 cm bredt. På keeperens cross er nettet ca. 25–30 cm bredt. Nettet skal være så «dypt» at ballen ikke stikker opp av hodet. Ballen er laget av massiv gummi og er hvit, gul eller oransje. Ballen har en omkrets på ca. 20 cm, og er ca. på størrelse med en tennisball. Alle spillere skal ha på seg hjelm, tannbeskyttere, hansker, skulderbeskyttelse, albue/armbeskyttelse. Det er også en god idé å beskytte ribben og andre steder man finner det nødvendig. Susp er også viktig. Keeperen skal ha både hals- og brystbeskyttelse.
For damer er spillet noe annerledes. Det er to ekstra spillere på hvert lag, og nettlommen på crossen er ikke tillatt så dyp som for herrer. Dette gjør det enklere å slå ballen ut, siden reglene for fysisk kontakt er mye strengere grunnet den kvinnelige anatomi. På grunn av dette bruker jentene også mye mindre beskyttelsesutstyr.
Banen er 100 meter lang og 55 meter bred. Målene er 1,8 meter brede og 1,8 meter lange. Målet sitter inne i en sirkel som er ca. 5,5 meter i diameter. Hvert offensiv- og defensiv-område er begrenset av en markerende boks på bakken. Hvert kvarter og etter hvert mål, starter spillet med en «face-off»; to spillere legger Lacrosse-køllene horisontale ved ballen, hodet av skaftet cm unna ballen og enden av skaftet pekende nedover midtfeltslinjen. Faceoff-spillerne klapper for ballen, ofte klamper den under køllen, så sender de den ut til sine lagkamerater. Forsvarsspillerne og angrepsspillerne kan ikke gå over sin linje før en av midtspillerne har ballen eller at ballen krysser den begrensende linjen. Hvis et medlem er nær ballen og den går utenfor spillarealet, må spillet starte på nytt med at motstanderlaget får ballen. Under spillet kan lag bytte ut spillere fritt, men noen ganger blir utbytte begrenset av en linje en må krysse for å bli kalt inn.
De fleste straffene ender med at en spiller blir sendt inn i straffeboksen, og laget må spille uten ham i ca. 30-60 sekunder. Straffetiden utvides ved alvorligere ulovlige handlinger. Laget med straffe blir ofte kalt «man down» og motstandslaget er «man up». Offsides blir straffet med 30 sekunders straffe; offside skjer når det er mer enn seks spillere på en halvside av banen. Sonene er separert ved midtlinjen. Defensivspillere og angrepsspiller kan krysse midtlinjen, men laget må sørge for at en midtspiller blir igjen for å unngå straffe, en midtspiller vil ofte heve sin crosse for å signalisere til laget sitt at han blir igjen.
Utstyr
• Stick: Sticken eller crossen er laget av metall med ramme i hardplast med nett i enden. Angripernes og midtbanens sticks skal være ca. 105 cm lang. Forsvarets sticks skal være mellom 130 – 180 cm lang.
• Ball: Ballen er laget av massiv gummi og er hvit, gul eller oransje. Ballen har en ca. 20 cm i omkrets og er ca. på størrelse med en tennisball.
• Hjelm: Hjelmen er til beskyttelse, og beskytter hele ansiktet. Den er på størrelse med en ishockey-hjelm og skal bæres av alle mannlige lacrossespillere.
• Tannbeskytter: Tannbeskytteren skal bæres av alle og skal ha en meget synlig farge.
• Annet utstyr: Alle spillere bortsett fra keeper, skal bære skulderbeskyttelse og albue/armbeskyttelse. Det er også en god idé å beskytte sine ribben og andre steder på kroppen hvor man finner det nødvendig. Keeperen skal ha både hals og brystbeskyttelse, sammen med det annet utstyr.
Posisjoner
Angrep: Angriperens oppgave er å score mål. Angriperen beveger seg generelt bare i den offensive delen av banen. En god angriper mestrer sticken med begge hender og er kjapp slik at han hurtig kan bevege seg rundt målet. Hvert lag skal ha tre angripere på banen om gangen. Midtbane: Midtbanens oppgave er å dekke hele banen både offensivt og defensivt. Midtbanespilleren kan vende hele spillet i en kamp, og skal ofte sørge for å få ballen ut av forsvaret for deretter at starte et angrep. En god midtbanespiller skal være god til både å kaste, ta i mot og plukke opp ballen. Hurtighet og overblikk er to nøkkelord for midtbanen. Hvert lag skal ha tre midtbanespillere om gangen. Forsvar: Forsvarets oppgave er å forsvare målet. Forsvarsspilleren kan kun spille i den defensive delen av banen. En god forsvarer må reagere raskt. Aggressivitet og hurtighet er to nøkkelord for forsvarsspilleren for å være effektiv. Hvert lag skal ha tre forsvarsspillere på banen om gangen. Keeper: Keeperens oppgave er å forsvare målet og forhindre det andre laget i å score. En god keeper skal være i stand til at lese spillet og dirigere sitt forsvar. En god keeper skal også ha god reaksjonsevne både med hender og øyne, samt være i stand til å takle hard. God reaksjonsevne og konsentrasjon er to nøkkelord for keeperen. Hvert lag skal ha en keeper på banen om gangen.