cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Robert Bergland
Etter at han gikk av som landbruksminister, var han administrerende direktør i National Rural Electric Cooperative Association, som organiserer kraftlag på den amerikanske landsbygda.
Martin Neuner
Han representerte Tyskland under Vinter-OL 1928 i St. Moritz, der han ble nummer 9.
Charles Proctor
Charles Proctor (født 4. januar 1906, død 1. februar 1996) var en amerikansk skihopper, langrennsløper og kombinertløper.
Han representerte USA under Vinter-OL 1928 i St. Moritz, der han ble nummer 14 i skihopping.
Jan Devo Kornstad
Jan Devo Kornstad (født 9. september 1964 i Oslo) er en norsk skuespiller fra Valevåg i Sveio kommune. Kornstad debuterte som skuespiller i 1986 med spillefilmen Drømmeslottet. I ettertid har Kornstad spilt i flere spillefilmer, blant annet i filmen Jakten på nyresteinen (1996), Livredd (1997) og flere andre norske spillefilmer. Han er også kjent fra filmen Ti kniver i hjertet.
Willy Möhwald
Willy Möhwald (født 1. september 1908, død 15. mai 1975) var en tsjekkisk skihopper.
Han representerte Tsjekkoslovakia under Vinter-OL 1928 i St. Moritz, der han ble nummer 15.
Lauvøyfjorden (Namsos)
Lauvøyfjorden er en fjord ved Otterøya i Namsos kommune, Nord-Trøndelag. Fjorden strekker seg 4 kilometer sørover til Vindsetmo i botn av fjorden.
Fjorden starter ved Lyngholmen mellom Årnesgalten i vest og Brennvinholet i øst. Nord for Lyngholmen ligger Lyngholmfjorden, mens Raudsunda strekker seg nordvestover fra Årnesgalten. Midt i fjorden ligger Lauvøya, som fjorden er oppkalt etter. Elvalandet utgjør den østlige sida av fjorden og mellom Elvalandet og Otterøya går Surviksundet sørøstover.
Flere småbruk ligger langs vest og sørsida av fjorden, blant annet Ølenvika, Fossland og Fosslandosen.
Fv465 går langs vestsida av fjorden og i sørenden går Fv467.
Gerry Toft
Gerry Toft var en malaysisk landhockeyspiller.
Han representerte Malaya under Sommer-OL 1956 i Melbourne, hvor laget hans ble nummer 9.
Philip Sankey
Philip Sankey (fødselsdato ukjent, død 16. juli 1992) var en malaysisk landhockeyspiller.
«Kertsj»
«Kertsj» (russisk: Керчь) er en missilkrysser av Kara-klassen som tidligere tjenestegjorde for den sovjetiske marinen og nå er i aktiv tjeneste med Russlands svartehavsflåte.
Historie
Kjølen til «Kertsj» ble lagt i Sovjetunionen den 30. april 1971, og skipet ble sjøsatt 21. juli 1972. Den 25. desember 1974 gikk det inn i tjeneste med Svartehavsflåten tilhørende den sovjetiske marinen. «Kertsj» ble bygget ved verft 61 i Mykolajiv ved Svartehavet, og var i tjeneste med den sovjetiske flåten frem til Sovjetunionens oppløsning i 1991 før det ble overført til etterfølgeren, den russiske marinen. «Kertsj» er det eneste skipet av den gamle Kara-klassen som fortsatt (per 2014) er i aktiv tjeneste, og det skal etter planen tas ut av tjeneste i 2019.
Benque Viejo del Carmen
Benque Viejo del Carmen er en by i distriktet Cayo i Belize. Den befinner seg helt vest i landet, langs elva Mopan, som utgjør grensa mot Guatemala. Byen hadde 5 824 innbyggere i 2010.
Benque Viejo del Carmen blei grunnlagt på 1800-tallet, for det meste av guatemalanske innvandrere. På begynnelsen av 2000-tallet opplevde den en befolkningseksplosjon. Ruinene av mayabyen Xunantunich ligger like i nærheten.
Tjongsfjorden
Tjongsfjorden er en fjord i Rødøy kommune i Nordland. Fjorden har innløp mellom Sleipnesodden i nord og Skarvhalsen i sør og strekker seg 17 kilometer østover til Reppa i bunnen av fjorden.
Vågaholmen ligger på nordsiden av fjorden. Fra her gikk det tidligere ferje til Jektvik, og videre til Kilboghamn (opphørt 1992). Like øst for Vågaholmen ligger grenda Seglfor og rett over på andre siden av fjorden ligger grenda Nord-Værnes. Litt lenger inn på nordsiden av fjorden ligger bygda Kila. Den ligger like vest for grenda Tjong, som fjorden er oppkalt etter. På den andre siden av fjorden går den 2 kilometer lange bukta Hopen sørover.
Fylkesvei 17 går langs indre og nordlige deler av fjorden ut til Tjong. Fra her går riksvei 831 og lenger ut fylkesvei 437 langs fjorden.
Aleksander Muri Kristiansen
Aleksander Muri Kristiansen (født 15. september 1986 i Hamar) er en norsk tidligere ishockeyspiller. Moderklubben hans er Storhamar Dragons. Han har også spilt på Gjøvik Hockey. Han la opp i 2010 som aktiv.
Kristiansen er sønn av tidligere ishockeyspiller Erik Kristiansen.
Holocaust i Romania
I Bukovina og Bessarabia ble jødiske innbyggere massakrert etter at Romania i 1941 gjenerobret områdene fra Sovjetunionen. De overlevende jødene ble deportert til det okkuperte Transnistria der en stor del døde av sult og sykdom eller ble massakrert. En betydelig del av de innfødte jødene i Transnistria ble massakrert av den rumenske og tyske okkupasjonsmakten eller døde av sult og sykdom. Jødene i det rumenske kjerneområdet (særlig Valakia) og det sørlige Transilvania ble forfulgt av regimet, men ikke forsøkt utryddet.
Holocaust i Bessarabia, Bukovina og Transnistria ble i hovedsak utført av det rumenske regimet, og store deler av myndighetenes apparat var involvert. Romanias statsminister og conducător («leder»), Ion Antonescu, ga selv ordre om fordrivelse av jødene. Etter krigen ble han stilt for retten, dømt for krigsforbrytelser og høyforræderi, og henrettet. I Romania har landets medvirkning til holocaust lenge blitt bagatellisert. Kommunistregimet etter krigen gjorde lite for å etterforske og kartlegge forbrytelser begått under krigen.
Etter andre verdenskrig ble det nordlige Transilvania tilbakeført til Romania, mens Sovjetunionen beholdt Bessarabia og Nord-Bukovina. Bessarabia tilsvarer for en stor del Moldova samt noen områder i Ukraina (blant annet Budzjak). Det sørlige Bukovina tilhører Romania og nordlige Bukovina med Tsjernivtsi ligger etter oppløsningen av Sovjetunionen i Tsjernivtsi oblast, Ukraina.
Oversikt
Tabellen under viser historikernes estimater for antall drepte jøder de forskjellige distriktene i Romania.
I 2004 ble det anslått at 280,000 til 380,000 rumenske og ukrainske jøder ble drept eller omkom innenfor områder under rumensk kontroll. Dokumentasjonssenteret Yad Vashem oppgir minst 380,000, medregnet jøder som bodde i Transnistria i utgangspunktet. Omkring 150,000 jødiske innbyggere i nordre Bukovina og Bessarabia ble massakrert etter at Romania gjenerobret områdene fra Sovjetunionen i 1941. De overlevende ble deportert til det okkuperte Transnistria, og omkring 120,000 ble drept eller omkom der i løpet av krigen. Innenfor Transnistria døde anslagsvis 250,000, medregnet de som var fordrevet dit. Omkring 40 % av de deporterte overlevde. Det er uklart om det var en plan for systematisk utryddelse av jødene i Transnistria.
Ekspert på holocaust i Romania, Jean Ancel, oppgir at i alt 195,000 ble deportert over Dnestr, og 50,000 av disse var i live i slutten av 1943. Ifølge Ancel var det i slutten av 1943 omkring 20,000 ukrainske jøder i Transnistria av 300,000 som var der da området ble okkupert to år tidligere.
Transnistria-området ble etter oppløsningen av Sovjetunionen delt mellom Ukraina (hovedsakelig Odessa oblast og deler av Vinnytsia oblast) og Moldova (den ikke anerkjente staten Transnistria). Etter andre verdenskrig ble Transilvania tilbakeført til Romania, mens Sovjetunionen beholdt Bessarabia og Nord-Bukovina. Bessarabia tilsvarer for en stor del Moldova samt noen områder i Ukraina (blant annet Budzjak). Det sørlige Bukovina tilhører Romania og nordlige Bukovina med Tsjernivtsi (rumensk: Cernauti) ligger etter oppløsningen av Sovjetunionen i Tsjernivtsi oblast, Ukraina.
Situasjonen etter første verdenskrig
Bessarabia og Transnistria lå innenfor Det jødiske bosetningsområdet i Tsar-Russland. Transnistria med Odessa var del av provinsene Kherson og Podolia. Fra 1650 til 1900 hadde mange jøder innvandret fra Polen og tsarens Russland til Rumenske områder på grunn av krig og antisemittisme. Da Bessarabia ble overtatt av tsaren i 1812 utvandret mange jøder til Moldavia der de var tryggere mot overgrep. På 1800-tallet var antisemittisme mer utbredt i Moldavia enn i Valakia på grunn av innflytelse fra tsarens rike.
Romanias grenser etter første verdenskrig, România Mare («Store Romania»), omfattet nesten alle etniske rumenere samt store slaviske, tyske, ungarske, jødiske og bulgarske minoriteter. I 1921 etablerte Romania en allianse, den lille ententen, sammen med Tsjekkoslovakia og Jugoslavia, støttet av Frankrike, for å motvirke ungarsk revisjonisme. Alliansen gikk i oppløsning etter Münchenavtalen i 1938.
Romania var av strategisk betydning for Tyskland på grunn av landets oljekilder, og på grunn av landets store hær (den tredje største blant aksemaktene). I Romania ble den høyreekstreme og antisemittiske Jerngarden etablert i 1927. Jerngarden lå ideologisk nært opp til nazistene i Tyskland og gjorde det godt ved valgene i 1930-årene.
Opptrapping til ny krig
Hitlers regime og Münchenavtalen i 1938 påvirket situasjonen på Balkan, og Ungarn benyttet situasjonen til å fremme krav om retur av Transilvania. Ungarn allierte seg med Tyskland, og med tysk hjelp fikk landet i 1938–1941 tilbake områder avstått 20 år tidligere, blant annet det nordlige Transilvania (rumensk: Transilvania de Nord; ungarsk: Észak-Erdély; tysk: Nordsiebenbürgen). Romania beholdt kontroll over det sørlige Transilvania, der det bodde 40,937 jøder (tall for 1941). Med støtte i avtalen mellom Sovjetunionen og Tyskland i Molotov–Ribbentrop-pakten ble Romanias regjering i 1940 tvunget til å gå med på at Bessarabia og det nordlige Bukovina ble tilsluttet Sovjetunionen. Da den rumenske hæren trakk seg ut av Bessarabia og Bukovina i 1940 massakrerte de flere hundre jøder i Dorohoi og andre steder.
Ved Craiova-traktaten av 7. september 1940 avsto Romania det sørlige Dobrudsja til Bulgaria. Avtalen ble til etter press fra Tyskland og innebar et befolkningsbytte der 67,000 etniske bulgarere måtte forlate Romania og 80,000 rumenere i det sørlige Dobrudsja måtte flytte nordover over delelinjen. Denne grenseendringen ble stadfestet etter andre verdenskrig (ved Paristraktatene (1947)).
Tap av Bessarabia og Transilvania, samt Dobrudsja, medvirket til at Carol II av Romania ble presset til å abdisere til fordel for sin sønn Mikael. Regimet kollapset og Ion Antonescu kom til makten. Antonescu oppnådde diktatorisk makt som landets conducător («fører») mens den unge Mikael ikke hadde noen reell makt. Antonescu dannet en fascistregjering med offiserer og folk fra Jerngarden. Antonescu tillot fra oktober tyske soldater i landet. I slutten av januar 1941 gjorde Jerngarden opprør mot Antonescu og med tysk hjelp slo han på blodig måte ned opprøret. Tyske SD hadde støttet Jerngarden i forsøket på å avsette Antonescu, mens andre deler av det tyske apparatet støttet Antonescu. Tyske stridsvogner rullet gjennom București for å demonstrere tysk støtte til Antonescu. Horia Sima og andre ledere i Jerngarden ble smuglet til Tyskland av SD. Etter det mislykkede opprøret ble Antonescu en enda mer lojal alliert av Hitler.
Jødenes situasjon før angrepet på Sovjetunionen
I 1930 hadde Romania 760,000 jødiske borgere, vel 4 % av befolkningen, redusert til 342,000 etter avgivelse av territorier ved innledningen til andre verdenskrig. Jødiske organisasjoner hadde utviklet et selvstendig utdanningssystem, og jødisk litteratur på hebraisk, jiddisk og rumensk blomstret. Jødene ble utsatt for diskriminering etter første verdenskrig og på 1930-tallet tiltok den anti-jødiske agitasjonen i deler av pressen med blant annet krav om at jøder og andre fremmede måtte fjernes fra landet. Antisemittismen tiltok fra 1937 der jøder gjennom lovgiving ble utelukket fra sentrale områder i samfunnet. I 1937 forsøkte Goga-Cuza-regimet å frata jødene statsborgerskap og innføre antisemittisk styre. Under Carol IIs styre ble situasjonen forverret, blant annet ved at forfatningen av 1938 legaliserte rasediskriminering og utestengte jødene fra økonomi og samfunnsliv. Sionistbevegelsen sto sterkt blant jødene, ved tilstrømming av unge medlemmer.
Jerngardens ideologer agiterte på 1930-tallet for at løsningen på alle sosiale problemer medførte eliminering av jødene og mer generelt alle fremmede elementer. De foreslo konkret å anlegge konsentrasjonsleirer for jødene og å drive rasetiltak for å løse de mente var landets etniske problemer. Alexandru Razmerita foreslo i 1938 å bortvise jødene fra byene og sende dem til landsbygda på tvangsarbeid, og å frata jøder muligheten til å bruke rettsvesenet. Andre argumenterte med at jødene var smittebærere på grunn av sin mangel på renslighet. Jerngardens ideologer overtok de tyske nazistenes forestillinger den ariske rase og forbedring av befolkningen gjennom seleksjon på samme måte som i husdyravl.
Basert på rumensk folketelling i 1930, 1941 og 1942 var det litt over 300,000 jødiske innbyggere i Bessarabia og Bukovina i 1940. Chișinău (også kalt Kishinev) hadde med 41,405 personer flest jødiske innbyggere i Bessarabia. I Nord-Bukovina hadde Tsjernivtsi (rumensk: Cernăuți) flest med 42,932 før krigen. I Bessarabia var over 7 % av befolkningen jøder, mens majoritetsbefolkningen var overveiende etniske rumenere. Jødene i Bessarabia ble utsatt for mer diskriminering enn jøder i andre deler av Romania, for eksempel når det gjaldt yrkesvalg og utdanning. Antisemittisme var utbredt.
Under Antonescu begynte terrorisering av jødene og beslaglegging av eiendommer og forretninger i det rumenske kjerneomårdet. I oktober 1940 ble jøders eiendom på landsbygda beslaglagt, også forretninger, fabrikker, båter, boliger og annen eiendom ble beslaglagt. Antonescu innførte dessuten en lov som gjorde at jøder kunne settes til tvangsarbeid. Den 21.-23. januar 1941 drepte Jerngarden 127 jøder i București og plyndret eiendeler i forbindelse med Jerngardens opprør mot Antonescu. På den tiden var det 100,000 jøder i București. Senere i løpet av krigen flyttet et stort antall jøder inn til hovedstaden i håp om at det var tryggere der.
Universitetene i București og Iași var sentrum for antisemittiske ideer. Grovkornet antisemittisme ble fremført offentlig av fremstående personer. På grunn av grenseendringene etter første verdenskrig var statsborgerskapet for mange innbyggere uavklart. Lederne for Romanias ortodokse kirke var antisemittiske og protesterte ikke mot jødeforfølgelsene hverken før eller under krigen.
Angrepet på Sovjetunionen
Romania deltok i Tysklands angrep på Sovjetunionen i juni 1941. Rumenske og tyske styrker inntok Bukovina, Bessarabia og Transnistria inkludert Odessa. Transnistria var området øst for elven Dnestr til elven Søndre Buh. Befolkningen i Transnistria var hovedsakelig etnisk ukrainsk, og i tillegg fantes det jøder, russere og rumenere.
I en tale til den rumenske regjeringen 8. juli 1941 sa Antonsecu: «Jeg ønsker at hele det jødiske element skal fordrives med makt fra Bessarabia og Bukovina, de må kastes over grensen. Jeg støtter også tvungen emigrasjon av ukrainske elementer […] Dere må være nådeløse. Det er ingen andre gunstige tidspunkt i vår historie. Om nødvendig, skyt dem med maskingevær. […] Det er ingen lov [som gjelder nå].»
Planlegging og ordre
I slutten av august 1941 i Tighina hadde Antonsecu møte med guvernørene i Bessarabia (Gheorghe Voiculescu), Bukovina (Corneliu Calotescu) og Transnistria (Gheorghe Alexianu) og Antonsecu ga der ordre om å iverksette deportasjon av jødene over Dnestr. Guvernørene fikk detaljerte instrukser om drive jødene videre østover over Søndre Buh. Antonescu omtalte dette i et regjeringsmøte 4. desember 1941: «...det var min intensjon å ta jødene til Søndre Buh [Bug]. Istedet for å spise brødet i Romania kunne de spise brødet der borte. Jeg ga ordre om gjøre de nødvendige tiltak for at gjennomføringen av denne planen skulle være prikkfri. Operasjonen begynte i november. I de tre månedene fra august til november forberedte og organiserte vi operasjonen.» General Ioan Topor, øverste juridisk tjenestemann (marele pretor) i den rumenske hæren, fikk i oppdrag å koordinere deportasjonene. Topor sende 7. september instrukser til sjefen for gendarmeriet i Bessarabia om å begynne deportasjonene 12. september. Jøder som ikke adlød deportasjonesordren skulle henrettes på stedet. Gendarmene langs ruten skulle sammen med lokale innbyggere begrave døde.
Bukovina og Bessarabia
I Bessarabia og nordre Bukovina massakrerte den tyske og den rumenske hæren 150,000 jøder i juli og august 1941. Einsatzgruppe D og lokalbefolkningen medvirket til massakren. Samtidig ble eiendommer plyndret. Einsatzgruppe D fra det tyske SS under Otto Ohlendorfs kommando hadde ansvaret for Bessarabia, men de fleste drapene ble utført av den rumenske hæren og gendarmeriet. Sommeren og høsten 1941 var rumenske styrkenes brutalitet på høyde på de tyske langs andre deler av østfronten. Hitler roste den rumenske innsatsen. Dokumentasjonssenteret Yad Vashem anslår at 100,000–120,000 ble massakrert i denne fasen. Einsatzgruppe D var virksom i Bessarabia og Bukovina fra tidlig i juli 1941 og underavdelinger (Sonderkommando og Einsatzkommando) fulgte invasjonshæren.
Rumenske styrker begynte deportasjoner noen uker etter at de tok kontroll over områdene. Jødene ble først flyttet til transittleirer inne i Bessarabia. Rumenske styrker begynte deporteringen av 38,000 jøder over Dnestr i juli og august 1941. Wehrmacht protesterte fordi deportasjonen forstyrret de militære operasjonene og Einsatzgruppe D var allerede i gang med å drepe lokale jøder i Transnistria. Omtrent 25,000 som nådde østbredden ble drevet tilbake til vestsiden av elven og flere tusen mistet livet eller ble myrdet underveis. De overlevende ble internert i leirer og deportert til Transnistria fra september/oktober 1941 til januar 1942. Sult og sykdom førte til at en stor andel i disse leirene døde. Deportasjoner fortsatte til oktober 1942.
De deporterte måtte til dels gå til fots i flere uker. Underveis i Bessarabia ble mange plaget og banket opp av lokalbefolkning som sto oppstilt langs veien. I Transnistria var det vanligere at lokalbefolkningen hjalp kolonnen av deporterte med mat. Noen tusen overlevende i Bessarabia og Bukovina ble ikke deportert til Transnistria for å unngå mangel på håndverkere.
Bessarabia og Bukovina ble ansett som tilhørende Romania, derfor burde disse områdene renses for «utlendinger». Jødiske innbyggere fra Sør-Bukovina ble også deportert, blant annet ankom 21,000 til Mohyliv-Podilskyj-området høsten 1941. Antonescu gjorde det klart at han ønsket å drive jødene videre østover til den tyske sonen øst for Søndre Buh. Dette ble ikke noe av på grunn av krigshandlinger, og fordi drapsskvadronene fra Einsatzgruppene var travelt opptatt. I alt ble 190,000 jøder deportert til Transnistria.
I oktober 1942 la det rumenske regimet om politikken overfør jødene. Regimet stanset den rumenske medvirkningen til deportasjonene og i 1943 og 1944 forsøkte Antonescus regime til en viss grad å beskytte jødene i tyskkontrollert område.
Transnistria
Stadig flere rumenske soldater ble sendt til østfronten, mens reservister og gendarmerie (jandarmeria) ble stasjonert i Transnistria. Den rumenske vaktstyrken i Transnistria var ikke spesielt kvalifisert som soldater eller politifolk. På grunn av den pågående krigen i øst var vaktstyrken i stor grad overlatt til seg selv, uten klare retningslinjer for behandlingen av de deporterte jødene. Transnistria ble et ingenmannsland der rumenske tjenestemenn i stor grad kunne gjøre som de ville. En betydelig del av de innfødte jødene i Transnistria ble massakrert av den rumenske og tyske okkupasjonsmakten, eller døde av sult og sykdom. En av de største enkeltmassakrene var i Odessa 22. til 24. oktober 1941, da flere titusen ble drept på få dager.
Internering eller innkvartering av de deporterte i gettoer og leirer ble organisert langs ankomstrutene. Jøder som ikke etterkom ordre, kunne rumenske myndigheter uten videre henrette som spioner. Jødene som befant seg i guvernementet (både deporterte og innfødte), ble ansett både som en sikkerhetsrisiko og en økonomisk belastning.
Fra og med sommeren 1942 til våren 1943 ble leveforholdene i Transnistria noe bedre. De deporterte hadde organisert seg bedre, og nødhjelp fra hjelpeorganisasjoner i selve Romania kom mer regelmessig. En delegasjon fra Romania besøkte Transnistria i desember 1942, og dette bidro til bedre hjelpeforsyninger. Fra slutten av 1942 var rumenske myndigheter mindre villige til å utlevere jøder til tyske styrker for arbeidstjeneste eller henrettelse. Antonescu avslo en tysk plan om å deportere alle rumenske jøder til Polen. Noen få jøder fikk reise hjem fra Transnistria fordi de hadde spesielle kvalifikasjoner av betydning for krigsindustrien.
Transnistria var rasert av krigshandlinger med akutt husmangel. De deporterte jødene hadde ikke midler til å kjøpe mat, og det var generell knapphet på alle typer forsyninger, blant annet fordi soldatene drev utstrakt plyndring. I Romania var det ikke noe utbredt ønske å beholde Transnistria, og det forelå derfor ingen planer for området.
Rumenske styrker oppfordret innbyggerne i Bessarabia, Bukovina og Transnistria til å angripe jødene. Befolkningen i Bessarabia var særlig ivrig i å banke opp, rane og drepe jødene, sammenlignet med befolkningen i Transnistria som begikk få overgrep.
I Transnistria ble massakrene utført av rumenske soldater og Einsatzgruppe D med hjelp fra etnisk tysk lokalbefolkning og ukrainere. Tradisjonell antisemittisme og anti-bolsjevisme var blant motivene, fordi jødene ble assosiert med kommunistregimet i Sovjetunionen. Likegyldighet til menneskeliv kan også være en forklaring, blant annet mistet den rumenske hæren 70,000 soldater under kampene om Odessa.
Ialt var tapstallene i Transnistria (årene 1941–44) 250,000, der omkring 130,000 av de døde var jøder som bodde der fra før. Yad Vashem anslår at 185,000 ble deportert over elven til Transnistria, og at halvparten av disse ble drept eller omkom. Ancel anslår at 195,000 ble deportert til Transnistria, og at rundt 25 % av disse overlevde.
Repatriering
Fra sommeren 1943 til våren 1944 under tilbaketrekkingen fra østfronten, var de deporterte igjen i en utsatt situasjon. Tyske soldater i retrett angrep og drepte mange i området. Sommeren 1943 ble det arbeidet med planer for å hente tilbake noen av de deporterte. Tross motstand fra tysk side ble blant andre omkring 1000 foreldreløse barn evakuert, og noen ble evakuert videre til Palestina. Spørsmålet om retur ble diskutert i Romania særlig etter det tyske nederlaget ved slaget om Stalingrad, og etter hvert som den rumenske ledelsen innså at krigen var tapt. Den etnisk rumenske lokalbefolkningen blant annet i Bukovina, protesterte mot at jødene fikk komme tilbake. Antonescu advarte generalene om at nederlag ville føre til at russerne ville påtvinge Romania jøder og bolsjevisme. I februar 1944 gikk regjeringen med på å la alle foreldreløse under 15 år få komme tilbake, og 1800 barn ble hentet i mars 1944 før den sovjetiske hærens fremrykning gjorde flere overføringer umulig.
Hovedansvarlige for logistikken under holocaust, Adolf Eichmann, motsatte seg sommeren 1943 et forslag fra Røde Kors om å evakuere 5000 barn fra Transnistria til Palestina uten gjenytelse. Eichmann foreslo i stedet å bytte barna mot tyske soldater i alliert krigsfangenskap, i forholdet 1 til 4 (ett barn mot fire soldater), og soldatene skulle være unge og friske. Forslaget ble ikke noe av.
Den sovjetiske hæren tillot i utgangspunktet ikke noen organisert folkeforflytning over grensen mellom det gjenerobret område (Bessarabia og Nord-Bukovina) og Romania. I prinsippet hadde bare innbyggere av Sør-Bukovina rett til å returnere til Romania.
Ved hjelp av den amerikanske Joint Distribution Committee, ble flere tusen ført over grensen fra Bessarabia til Romania fra april 1945. Det skjedde på tross av at den sovjetiske hæren motarbeidet dette arbeidet. Også i 1946 ble grensen åpnet flere ganger, slik at det til slutt kom inn 40,000 personer i Romania fra sovjetisk-kontrollert område.
Kvalifisering til EM i fotball for kvinner 2022, gruppe G
Kvalifisering til EM i fotball for kvinner 2022, gruppe G besto av de 5 lagene, , , og. Trekningen ble utført i Nyon i Sveits 21. februar 2019, og seedingen var basert på lagenes ranking. .
Holocaust i Romania
Repatriering
Mange overlevende etter holocaust i Øst-Europa kom til Romania 1947. De håpet å kunne reise videre, blant annet til Palestina/Israel. I Romania utviklet det seg en fiendtlig holdning til de deporterte.
Kvalifisering til EM i fotball for kvinner 2022, gruppe G
Gruppevinnerne og de 3 best rangerte lagene på andreplass kvalifiserte seg direkte til sluttspillet, de andre gruppetoerne skal spille playoff om de siste 3 plassene. .
17. mars 2020 ble alle kampene utsatt på ubestemt tid på grunn av Koronaviruspandemien. .
Holocaust i Romania
Repatriering
De gamle monarkistene brukte en antijødisk kampanje i maktkampen mot de sovjet-støttede kommunistene. Det ble blant annet satt ut rykter om at to millioner jøder var på vei fra Sovjetunionen for å støtte kommunistpartiet ved valget i november 1946. Tiltagende jødehat etter krigen resulterte i voldelige angrep og drap på jøder i Transilvania og Bukovina. Noen hundre kan ha blitt drept i disse angrepene.
Jødenes situasjon i øvrige deler av Romania
Deportasjon og massakrer forekom også vest for elven Prut. Pogromen i Iași (også kjent som Jassy) fra 28. juni (27. juni, ifølge noen kilder ) til 1. juli (3. juli, ifølge noen kilder ) 1941 krevde opp mot 13,000 liv (15,000, ifølge noen kilder ) og ble gjennomført få dager etter at invasjonsstyrken krysset Prut til sovjetiskkontrollert område. Iași hadde før krigen 43,500 jødiske innbyggere og over 100 synagoger.
Jødene i det rumenske kjerneområdet («Det gamle kongedømmet» - Regat særlig Valakia og Moldavia vest for Prut samt det sørlige Transilvania) ble i hovedsak ikke rørt; forskningsresultater tyder på at den rumenske regjeringen var forberedt på aksjoner også mot disse. Antonescu avviste tyske krav om å deportere jødene fra kjerneområdet. Han tillot også nødhjelp fra Romania til Transnistria, og han lot flyktninger fra holocaust i Ungarn bli værende i Romania.
Jødene i Transilvania delte skjebne med jødene i Ungarn, der omkring tre fjerdedeler ble drept i krigens siste år. I alt ble 131,641 deportert fra de nordlige Transilvania fra 16. mai 1944. Av de deporterte overlevde rundt 15 %, blant dem forfatter og filosof Elie Wiesel og den norske bedriftslederen Herman Kahan. I november 1944 var det 7200 jøder igjen i det nordlige Transilvania. Overlevende og jøder fra andre områder flyttet til, slik at det i 1946 var 30,000 jøder i området. Omkring 10,000 av de overlevende reiste ikke tilbake til Transilvania. De laveste anslagene over drepte er rundt 90,000 og 44,000 overlevende, de høyeste anslagene drepte er fra 105,000 til 121,000.
Overlevende som reiste hjem måtte forholde seg til kommunismen, som hadde tatt over styringen og fortsatt antisemittisme i Romania. De overlevende hadde store problemer med å få tilbake boliger og andre eiendeler. Spenninger mellom folkegruppene blusset opp når overlevende jøder forsøkte å få tilbake sine eiendeler. Fortsatt antisemittisme og antisionisme i offentlig politikk, samt etableringen av staten Israel i 1948, stimulerte til utvandring. Fra 1948 til 1951 utvandret 116,000 jøder fra Romania, og etter kortvarig utreiseforbud forlot 106,000 jøder landet. En folketelling i 2002 viste at det var 5870 jøder igjen i Romania. I tillegg til jødene ble 11,000 roma drept.
Slutten på krigen
De sovjetiske styrkene brøt gjennom tyske stillinger i Bessarabia under Iași–Chișinău-operasjonen, som begynte 20. august. De tyske og rumenske styrkene i Bessarabia ble omringet og nedkjempet, og omkring 100,000 tyske soldater ble drept og 150,000 tatt til fange. Kong Mikael fikk Antonescu arrestert, utnevnte en provisorisk regjering og gikk over til de allierte 23. august 1944. Sovjetiske styrker rykket deretter frem gjennom Romania og inntok București 31. august. Romania trakk seg fra avtalen fra 1940 om overføring av det nordlige Transilvania til Ungarn. Romania var etter dette i krig med både Tyskland og Ungarn. Omveltningene i Romania førte til at Horthy i august 1944 innsatte en ny regjering, som arbeidet med å inngå separatfred med de allierte, og han var mer bestemt på å stanse deportasjon av landets jøder.
Rettsoppgjør
Ion Antonescu ble etter krigen dømt for å ha trukket Romania inn i krigen mot Sovjetunionen, for høyforræderi og for forbrytelser mot menneskeheten. Anstrengelser for å rehabilitere Antonescu begynte før kommunistregimet brøt sammen i 1989. Forskere betrakter ham som en krigsforbryter med ansvar for folkemord. En god del rumenere anser ham som en helt og modig patriot som vernet om landets suverenitet, og som reddet en stor del av landets jødiske innbyggere. Antonescu kastet de mest ytterliggående fascistene og antisemittene, Jerngarden, ut av regjeringen tidlig i 1941. Det er uvisst hva som ville ha skjedd med jødene i det rumenske kjerneområdene dersom Jerngarden fortsatt hadde innflytelse.
Gheorghe Alexianu som var guvernør i Transnistria, der over 100.000 døde under hans styre, ble dømt og henrettet i 1946.
Rumensk offentlighet
Holocaust i Bessarabia, Bukovina og Transnistria ble i hovedsak utført av det rumenske regimet, og store deler av myndighetenes apparat var involvert. Antonescu ga selv ordre om fordrivelse av jødene. I Romania har landets medvirkning til holocaust lenge blitt bagatellisert. Kommunistregimet gjorde lite for å etterforske og kartlegge forbrytelser begått under krigen. I 2019 ble landets første nasjonale holocaustmuseum etablert. Forskningen på temaet kan hovedsakelig deles i to: Nasjonalistiske historikere som har unnskyldt og bagatellisert Antonescus og Romanias bidrag til holocaust. Noen av disse har antydet at jødene i Bessarabia og Bukovina hadde seg selv å takke på grunn av forrædersk oppførsel under den sovjetisk okkupasjonen året før. Den andre og dominerende hovedgruppen forskning har dokumentert at Antonescu og hans regime førte en antisemittisk politikk som var like morderisk som Hitlers. Denne forskningen har omhandlet de konkrete hendelsene og bakgrunnen eller motivasjonen for Antonescus politikk. Et tema for forskningen har vært den tydelige omleggingen av politikken høsten 1942. Radu Ioanid og Jean Ancel er blant de sentrale forskerne på området. Antonescu sørget for detaljerte referat fra alle regjeringsmøtene, slik at Antonescus synspunkter og diskusjoner fremført i lukket rom er kjent for ettertiden. I 2003 nedsatte president Ion Iliescu en bredt sammensatt internasjonal kommisjon som skulle klarlegge behandlingen av landets jødiske borgere under krigen. Kommisjon ble ledet av Elie Wiesel (Wiesel-kommisjonen, rumensk: Raportul final al Comisiei Internaționale pentru Studierea Holocaustului în România). Kommisjonen konkluderte med at Romania hadde gjennomført et folkemord («carried out genocide against the Jews»):
Martini (bil)
Martini var en sveitsisk bilprodusent, i drift 1897 til 1934.
I 1897 bygde den sveitsiske forretningsmann Adolf von Martini, sønn av Friedrich von Martini, oppfinneren av Martini–Henry riflen en eksperimentell bil med motoren bak. Han fulgte opp dette med V4 biler på 10 og 16 Hk i 1902. Da de sveitsiske kantonene var uvanlig fiendtlig innstilt overfor biler, måtte selskapet stole mer enn de fleste andre bilfabrikker på eksport, og etterspørselen fra utlandet viste seg tilstrekkelig til å rettferdiggjøre å bygge en fabrikk i Saint-Blaise.
Hans britiske agent, kaptein H. H. P. Deasy satte avsted med en16 Hk bil på en 3 200 Km lang tur gjennom Alpene, en tur som fulgte hans tidligere stunt med en Martini utstyrt med tannhjul opp en tannstangbane. Hans stunt bar frukter og i 1906 ble Deasy generalagent for Storbritannia. Den sommeren tok Deasy utfordringen fra Rolls-Royce (som hadde en seks-sylindret motor); Deasy, og (mer viktig) Martini tapte det 6 400 lange løp «Battle of the Cylinders».
I 1907 deltok også en kjededrevet 28 Hk i Kaiserpreis rally, der de havnet på trettende og femtendeplass. I 1908, som viser den raske endringstakten, var det samme akselavstand i 12, 16 og 20 Hk modeller (alle fortsatt med fire sylindrede motorer). I årets Coupe de Voiturettes deltok de med en 1 086 cc Martinique motor med overliggende kamaksel og kom på syvende, åttende og tiendeplass.
Raceren ble markedsført i 1909 som en roadster 10/12, og helstøpt sylinderblokk var standard over hele linjen. Men ingeniørene ikke kunne gjøre opp sin mening og i 1910 vendte de tilbake til sideventiler.
Første verdenskrig og den påfølgende resesjonen lammet den sveitsiske og Martinis eksport til utlandet. I 1924 ble Martini tatt over av brødrene Steiger fra Burgrieden, Det neste året deltok de i «Battle of the Cylinders» med en ny seks-sylindret, en lisensbygget Wanderer. Den solgte ikke, og dens erstatning, en 4,4-liters [ NF med fire-hjuls bremser (uvanlig for perioden), var ikke nok til å redde selskapet. NF hanglet frem til 1934 før det forsvant og Martini med det.
Martini selskapet produserte også maskiner for bokbinding. Den ble kjøpt av Hans Müller og selskapet ble omdøpt Müller Martini. Den opprinnelige fabrikken er fortsatt i bruk i dag, og har en 1917 Martini bil på utstilling i lobbyen i deres Bokbinding Academy.
Liste over kulturminner i Horten
Liste over kulturminner i Horten er en oversikt over fredede og/eller bevaringsverdige bygninger og elementer i Horten. Data er hentet fra Riksantikvarens liste over kulturminner.
ID-nummer består av et lenket tall som går direkte til det aktuelle kulturminnet i Kulturminnesøk.
Verdenscupen i skihopping 1981/82
Verdenscupen i skihopping 1981/82 var den tredje verdenscupsesongen i skihopping. Sesongen startet 20. desember 1981 i Cortina d'Ampezzo og avsluttet 28. mars 1982 i Planica. Østerrikeren Armin Kogler vant verdenscupen sammenlagt, mens Østerrike vant nasjonscupen.
Salam Devendran
Han representerte Malaya under Sommer-OL 1956 i Melbourne, hvor laget hans ble nummer 9.
Stella Polaris (film)
Stella Polaris  er en norsk dramafilm fra 1993, regissert av Knut Erik Jensen.
Filmen viser på en poetisk måte kystkulturen i Finnmark gjennom portrettet av en kvinne med scener både fra hennes liv på litt eldre dager og fra barndommen under den andre verdenskrig.
Anne Krigsvoll har en hovedrolle i filmen.
Chua Eng Kim
Chua Eng Kim var en malaysisk landhockeyspiller.
Han representerte Malaya under Sommer-OL 1956 i Melbourne, hvor laget hans ble nummer 9.
Usbekistans kvinnelandslag i håndball
Usbekistans kvinnelandslag i håndball er det kvinnelige landslaget i håndball for Usbekistan. Det representerer landet i internasjonale håndballturneringer, og reguleres av Usbekistans Håndballforbund. Landslaget har deltatt i internasjonale turneringer siden 1997.
Resultater i internasjonale turneringer
''Resultatene som er vist under er kun konkurranser der Usbekistan har deltatt. Turneringer de ikke har tatt del i er ikke ført opp.''
Rødøyfjorden
Tettstedet Rødøy ligger sør på Rødøya og fra der går det ferje over Rødøyfjorden til Jektvik i øst. Øst for Renga ligger Værangfjorden, og nordøst for Rødøyfjorden går Tjongsfjorden østover.
Anna Svendsen
Anna Svendsen (født 25. mars 1990) er en norsk langrennsløper som representerer Tromsø skiklubb langrenn. Hun debuterte i verdenscupen i mars 2012.
Svendsen er utdannet sykepleier.
Gerald Dupuis
Gerald Dupuis (født 10. august 1904, død 8. august 1960) var en canadisk skihopper.
Han representerte Canada under Vinter-OL 1928 i St. Moritz, der han ble nummer 15.
Den selvoppstående opprinnelige oppmerksomhet
Den selvoppstående opprinnelige oppmerksomhet (tibetansk: རིག་པ་རང་ཤར; THL: rigpa rangshar; wylie: rig pa rang shar; rekonstruert sanskrit: svotthavidyā; devanagari: स्वोत्थविद्या​) er en tantrisk tekst innenfor tibetansk buddhisme. Teksten er en av de 17 tantraer som utgjør den fjerde og siste seksjon av menngagdé. Menngagdé er den tredje og mest avanserte delen av dzogchen, som igjen er en av tre inndelinger av de indre tantraer i den tibetanske tekstsamlingen Nyingma Gyubum. Nyingma er den eldste av de fire retninger i tibetansk buddhisme.
Dipelicus integriceps
Dipelicus integriceps er en bille som hører til familien skarabider (Scarabaeidae).
Utseende
En nokså liten (ca. 15 millimeter), bred og kraftig, blankt rødbrun hornbille. Hannen har et bredt horn i pannen og en liten grop foran på pronotum, denne har en knøl over seg. Oversiden er fint punktert, tett på pronotum og spredt på dekkvingene. Hunnene er litt bredere, hornet i pannen mindre.
Levevis
Generelt for Pentodontini lever larvene under bakken, i jorda eller nedgravd i sand. Mens de fleste andre hornbiller er skogsinsekter forekommer Pentodontini ofte i relativt tørre områder. Noen av artene kan gjøre en del skade i jordbruket ved at larvene spiser røtter.
Utbredelse
Arten lever på Ny-Guinea, Bismarckarkipelet, øya Selayar nær Sulawesi og på Filippinene (Sibuyan).
Værangfjorden
Værangfjorden, eller Værangen, er en fjord i Rødøy kommune i Nordland. Fjorden strekker seg 15 kilometer nordøstover til pollen Kista i bunnen av fjorden. Fjorden krysses av polarsirkelen.
Fjorden har innløp mellom Telnes i øst og øya Renga i vest. På østsiden av fjorden, ovenfor Telnes, ligger Telnestinden på 973 moh. Fjorden går først nordover, men svinger etterhvert nordøstover og østover forbi Klubben. I denne indre delen av fjorden ligger Jektvika på sørsiden av fjorden. Grenda Værang, som fjorden er oppkalt etter, ligger på nordsiden. Innerst i fjorden ligger pollen Kista som har et smalt innløp via Kistastraumen. Dette sundet blir krysset av fylkesvei 17, som går langs den sørlige delen av fjorden. Fv440 går på nordsiden av fjorden.
Aust-Agder Distriktslag for Idrett
Aust-Agder Distriktslag for Idrett (stiftet 28. april 1919) var et organisasjonsledd under Norges Landsforbund for Idrett og et fellesorgan for idrett i Aust-Agder i perioden 1919-1940.
Idrettslag
I 1935 hadde distriktslaget følgende idrettslag som medlemmer:
Renga
Renga er en øy i Rødøy kommune i Nordland. Den ligger øst for Gjerdøya og Rangsundøya og vest for Værangen. I nord ligger Rødøyfjorden. Øya har et areal på ca. 5,6 km².
Det høyeste punktet på øya er Rengfjellet på 190 meter over havet.
Under andre verdenskrig hadde SIS-agenten Ole Snefjellå en radiostasjon som rapporterte om tysk skipstrafikk til Storbritannia.
15. etappe av Tour de France 2015
Den femtende etappen av Tour de France 2015 var en 183 km lang kupert etappe. Etappen ble kjørt 19. juli fra Mende i Lozère til Valence i Drôme.
Klatrespurt (Côte de Badaroux)
3. kategorisert stigning etter 9,5 km
Klatrespurt (Col du Bez)
4. kategorisert stigning etter 69,5 km
Klatrespurt (Col de la Croix de Bauzon)
4. kategorisert stigning etter 73,5 km
Poengspurt (Aubenas)
Etter 108 km
Klatrespurt (Col de l'Escrinet)
2. kategorisert stigning etter 126,5 km
Thomas Lawrence (landhockeyspiller)
Thomas Lawrence var en malaysisk landhockeyspiller.
Han representerte Malaya under Sommer-OL 1956 i Melbourne, hvor laget hans ble nummer 9.
Franz Thannheimer
Franz Thannheimer (født 7. april 1904, død 27. juni 1971) var en tysk skihopper.
Hverdag (andre betydninger)
Hverdag kan vise til:
Wakashanspråk
Wakashanspråk er en språkfamilie hos nordamerikanske urfolk i Britisk Columbia i Canada. Språket snakkes i og omkring Vancouver Island, og i det nordvestlige hjørne av Olympic Peninsula i staten Washington i USA, på sørsiden av Juan de Fucasundet.
Wakashanspråkene har en stor mengde konsonanter, som ofte forekommer i komplekse konsonantklustere. Dette er vanlig blant språk ved nordvestkysten av Stillehavet.
Georg Rydeberg
Olof Georg Rydeberg (født 21. juli 1907 i Göteborg i Sverige, død 22. februar 1983 i Stockholm i Sverige) var en svensk skuespiller.
Racketsport
Racketsport er idrettsgrener som spilles med ulike typer racket (rekkert) eller padel. En racket består av en håndtak som går over i en oval ramme der flaten er trukket av et nettverk av stram, ruteformet streng. En padel skiller seg fra en racket ved å ha en solid flate, gjerne perforert. Begrepene padel og racket skiller utstyret fra kølle ved nettopp denne flaten designet for større trefflate mot ball.
Møte med Halldis
Møte med Halldis er en norsk dokumentarfilm fra 1995, regissert av René Bjerke.
Filmen er et portrett av Halldis Moren Vesaas og har form av en opplesningsseanse hvor Vesaas leser egne dikt og forteller om bakgrunnen for diktene som ofte er koblet til eget liv. Hun forteller også om sine oversettelser og gjendiktninger.
Terje Næss (maratonløper)
Terje Næss (født 6. august 1961) vant NM i maraton i 1999 og 2000.
Med tiden 2.11.56 er Terje Næss nummer 6 på den norske maratonstatistikken gjennom alle tider. Dette oppnådde han i Houston Marathon i 1995.
Avaldsnes (tettsted)
Avaldsnes er et tettsted i Karmøy kommune i Rogaland. Det ligger langs østkysten av Karmøy i delområdene Torvastad, Avaldsnes og Håvik. Tettstedet hadde innbyggere per 6. oktober.
Walter Scharf
Walter Scharf (født 1. august 1910 i New York i New York, død 24. februar 2003 i Brentwood i Los Angeles) var en amerikansk filmkomponist.
Scharf begynte å arbeide i Hollywood i 1933 og jobbet blant annet for Al Jolson hos Warner Bros., Alice Faye hos 20th Century Fox og Bing Crosby hos Paramount Pictures. Han arrangerte originalversjonen av Irving Berlins «White Christmas» for filmen Holiday Inn og fra 1942 til 1946 var han musikksjef hos Republic Pictures.
I løpet av karrièren ble han nominert til ti Oscar-priser for Mercy Island (1941), Johnny Doughboy (1942), In Old Oklahoma (1943), Hit Parade of 1943 (1943), Stillehavets helter (1944), Brazil (1944), Hans Christian Andersen (1952), Funny Girl (1968), Charlie og sjokoladefabrikken (1971) og Ben (1972). For sistnevnte film ble han nominert til Oscar for beste sang for Michael Jackson-låten «Ben», som han også vant en Golden Globe for.
I begynnelsen av 1960-årene begynte han å samarbeide med filmregissøren Harold Lloyd. Han jobbet også med tre filmer hvor Elvis Presley hadde hovedrollen og komponerte musikken til Walking Tall (1973) og filmens to oppfølgere Walking Tall Part 2 (1975) og Walking Tall: Final Chapter (1977).
Scharf har også vunnet Emmy-prisen for en TV-spesial han gjorde for National Geographic.
Oddvar Schjølberg
Oddvar Schjølberg (født 5. juli 1948 i Larvik) er en norsk forfatter og journalist som nå er bosatt i Helgeroa. Han tok grafisk utdannelse i 1966 og jobbet flere år i et trykkeri. Her var han med på å «brekke om» bøker, og se det ferdige trykte resultat. Parallelt med jobben på trykkeriet startet han med å levere noen reportasjer og bilder i lokalavisen Østlands-Posten, og fra 1972 ble det et mer håndfast engasjement i arbeideravisen Nybrott. Han rakk også å ha en fast stilling i 13 år som ambulansesjåfør i Vestfold fylke, med tjenestested Sandefjord. Da en reumatisk sykdom satte en stopper for den jobben, begynte han som reiseleder blant annet på turer til Spania. Da nærradioene gjorde sitt inntog i Norge ble han engasjert på frivillig basis, og endte opp som redaktør på Radio Sentrum i Larvik. Som aktiv programleder laget han flere hundre intervjuer med forskjellige personer. Blant annet med krigsseileren Gunnar Knudsen. Dette resulterte i Oddvar Schjølbergs første bok i 2005. Fra 2000 til 2006 var Oddvar Schjølberg ansatt i administrasjonen i Aktive Fredsreiser. I den forbindelse flyttet han og kona – Gerd Solveig – til Risør. I 2011 flyttet han tilbake til barndomsbyen Larvik. Deretter var de bosatt noen år i Spania (Rojales) før de flyttet til Helgeroa våren 2019
Han debuterte som forfatter hos Lunde forlag med boka Krigsseiler og tidsvitne i 2005. Senere har det blitt en rekke bøker, de fleste med krigen som bakteppe.
Arkitekturåret 1512
Arkitekturåret 1512 er en oversikt over blant annet fullførte bygninger av arkitektonisk betydning, priser, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkitektur i 1512.
Dødsfall
...
Oterværfjorden
Oterværfjorden er en fjord i Rødøy kommune i Nordland. Den ligger på sørsiden av Otervær, som den er oppkalt etter og på nordsiden av selve Rødøy. Fjorden strekker seg 12 kilometer østover til Sleipnesodden. På sørsiden ligger også Gjessøya og Rosøyan. Otervær ligger lengst vest av øygruppene på nordsiden. Øst for Otervær ligger Ævær og innerst ligger Svinevær. På østsiden av Rødøy ligger Rødøyfjorden, Fra Sleipnesodden går Tjongsfjorden sørøstover, mens Skardfjorden går østover på nordsiden.
Egyptisk brøk
En egyptisk brøk er en endelig sum av brøker skrevet som en sum av ulike stambrøker, slik som i
Hvert ledd er altså uttrykt med 1 som teller og et positivt heltall som nevner. Summen av disse blir et rasjonalt tall. Ethvert rasjonalt tall, altså alle brøker med heltall som teller og nevner, kan skrives som en egyptisk brøk. Egypterne brukte i all hovedsak slike brøker i sine beregninger, med unntak av tilfellet 2/3. Dette vet man blant annet fra Rhind-papyrusen, oppdaget i 1858. Boken ble oppdaget for ca. 3550 år siden og var en lærebok i matematikk.
Egyptiske brøker brukes for å dele opp noe i like mengder. Hvis man for eksempel har fem pizzaer som skal deles på åtte personer, vil dette kunne skrives som
Fra dette kan man altså se at hver person, ved en lik fordeling, får 1/2 pizza hver av de fire første og 1/8 pizza av den siste.
Karl Wondrak
Karl Wondrak var en tsjekkisk skihopper.
Han representerte Tsjekkoslovakia under Vinter-OL 1928 i St. Moritz, der han ble nummer 21.
Aman Ullah Karim
Aman Ullah Karim (født 1931, død 9. oktober 2016) var en malaysisk landhockeyspiller.
Han representerte Malaya under Sommer-OL 1956 i Melbourne, hvor laget hans ble nummer 9.
I Larsens Leilighet
Programleder og filmjournalist Vegard Larsen inviterer kjente skuespillere hjem til sin leilighet på Grünerløkka.
Anmeldelse VG: "Det er befriende at NRK bruker sitt spillerom til omsider å lage en serie med lengre portretter av interessante mennesker".
Programmet består av åtte-ni portrettprogrammer à 30 minutter.
Sesong 1: Bjørn Sundquist, Linn Skåber, Ingar Helge Gimle, Anne Marit Jacobsen, Anders Baasmo Christiansen, Ane Dahl Torp, Sven Nordin, og Ingrid Bolsø Berdal.
Sesong 2: Liv Ullmann, Henrik Mestad, Henriette Steenstrup, Helge Jordal, Agnes Kittelsen, Sverre Anker Ousdal, Jorunn Kjellsby, Jon Øigarden, Anne Marie Ottersen