cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sugar Ray Robinson
Viktigste motstandere
I løpet av karrieren sin møtte Robinson 13 boksere som enten hadde vært, var eller senere ble verdensmestre:
«Sugar»
Ray Robinson var dessuten den første bokseren som bruker klengenavnet «Sugar». Alle de andre som har kommet etterpå, Ray Leonard, Ray Seales, Shane Mosley, etc. vil aldri bli husket som «Sugar». Sugar Ray Robinson er den eneste ekte «Sugar». Klengenavnet oppsto da Robinson's boksestil ble beundret av en kjent trener. «That's one sweet fighter you've got there» sa han til Robinsons trener. «Sweet as sugar».
Harald Grytten
Yrkesliv
Grytten er også en kjent foredragsholder som gjennom sine byvandringer og stående på sin lille trekrakk formidler byens historie med stort engasjement. Denne virksomheten har gitt Grytten status som en lokal kulturpersonlighet og en kjent figur i bybildet. I 2004 fikk Grytten Kommunikasjonsprisen i Møre og Romsdal på bakgrunn av en nominasjon som la vekt på hans sjeldent tydelige og konsekvente kommunikasjon ved bruk av enkle virkemidler. Prisen deles ut av Kommunikasjonsforeningen s lokallag i Møre og Romsdal.
Hedersbevisninger
I forbindelse med Gryttens 50-årsdag i 1988 ble han hedret med utgivelsen Festskrift til Harald Grytten: Ålesund i mitt hjerte.
I 2010 ble han utnevnt til ridder av 1. klasse av Den Kongelige Norske St. Olavs orden «for hans betydningsfulle innsats for norsk kulturarv.» Det ble samtidig opplyst at hans innsats innen by- og lokalhistorie var vektlagt ved beslutningen om ordenstildeling.
I 2013 ble en skulptur som forestiller Grytten avduket i Ålesund. Statuen har tittelen «Byvandreren». Den er laget av kunstneren Olav Leon Roald, etter et initiativ fra "Nytt i uka" som skulle markere sitt 25-års jubileum og det med ei gave til byen.
Holm Munthe
Holm Hansen Munthe (født 1. januar 1848 i Stange, død 23. mai 1898 i Kristiania) var en norsk arkitekt, sønn av Adolph Frederik Munthe. Han er mest kjent for å ha tegnet Frognerseteren restaurant. Han var tidlig på 1870-tallet murerlærling i Kristiania, samtidig som han var elev ved Wilhelm von Hannos tegneskole. Fra 1872 tok han arkitektutdannelse i Tyskland, og ble uteksaminert fra Hannovers Polytechnikum i 1877.
Bakgrunn
Sammen med arkitekt Henrik Nissen tegnet han blant annet Christiania bad (1881-83, revet 1931) Otto Andersens skole (Uranienborgveien 7, 1884, nedbrent 1909) og Kristiania handelsgymnasium (Munchs gate 4, 1883-85). Kompanjongene sto også bak trebygninger ved Larvik bad med nasjonalt preg, som dannet opptakten til Munthes utvikling av den såkalte dragestilen.
Saugbrugsforeningens portal ved Den norske industri- og kunstutstilling i Slottsparken i 1883 ble det første arbeidet i denne nye stilarten. Den ble etter utstillingen flyttet og brukt som inngang til kong Oscar IIs bygningssamling på Bygdøy kongsgård, overtatt av Norsk Folkemuseum i 1907. Etter å ha vært demontert på grunn av forfall ble den gjenreist i 1993. På Norske Folkemuseum finnes også en annen dragestilsbygning av Munthe fra 1883, nemlig ventehallen for dampskipspassasjerer fra Pipervika. Den ble i 1935 gjenreist som kafé på museets «festplass».
Dragestilen
Munthe hadde sitt mest betydningsfulle virke som arkitekt fra 1889, da han blant annet utformet en rekke bygninger for det nystiftede Holmenkol-Voxenkol-Selskabet. Her lot han sin egenutviklede dragestil blomstre, med bygningene Peisestuen (1889), Holmenkollen turisthotel (1889, nedbrent 1895), Frognerseteren Restaurant (1890-91, utvidet 1907-09), Midtstuen Sanatorium (1891, revet) samt sportsstuene på Frognerseteren og Holmenkollen. I Kristiania tegnet han parkrestaurantene Hasselbakken på St. Hanshaugen (1891, nedbrent 1936).
Hans bygninger på Holmenkollen vakte begeistring hos keiser Wilhelm II under dennes statsbesøk i Kristiania i 1890, og Holm Munthe fikk flere oppdrag for keiseren. I Rominten i Øst-Preussen tegnet han i 1891 keiserens Rominten jaktslott (flyttet til Kaliningrad) med tilhørende «stavkirke» (ødelagt under 2. verdenskrig) og i 1893 Matrosenstation Kongsnæs ved Potsdam, hvorav noen bygninger overlevde krigen og hovedbygningen er gjenoppført og innviet i 2018. Hans arbeider i Tyskland førte til at han i 1893 sammen med kunsthistorikeren Lorentz Dietrichson utga plansjeverket Die Holzbaukunst Norwegens in Vergangenheit und Gegenwart med tegninger av norske stavkirker og egne bygninger i dragestil.
Dragestilen kom på moten og ble videreført etter Munthes død, blant annet av hans assistenter fra utbyggingen på Holmenkollen, Henning Kloumann, Balthazar Lange og Ole Sverre.
Det siste leveåret
Munthe ble i 1898 utnevnt til stadsarkitekt i Kristiania, men han døde innen han rakk å begynne i arbeidet. Dette året hadde han utført to skolebygninger i byen, Bolteløkken og Lilleborg, begge i upusset tegl og med et forenklet middelaldersk formspråk.
Gravsted
Holm Hansen Munthe er begravet sammen med foreldrene og ektefellen på Vår Frelsers gravlund i Oslo.
Museumsinsel
Museumsinsel («museumsøya») er Berlins eldste og mest kjente museumskompleks, og ligger på Spreeinsel i sentrum av byen. Der er Pergamonmuseet, Altes Museum, Neues Museum, Alte Nationalgalerie og Bodemuseum. I tilknytning til museene ligger dessuten Berliner Dom og Lustgarten. Museumsinsel er verdens største museumskompleks og finnes på UNESCOs liste over verdens kulturarv. Store restaureringsarbeider pågår stadig. Alle museene eies av Den prøyssiske kulturstiftelsen.
Museene
Altes Museum viser en del av antikksamlingen, med skulpturer, våpen, gullsmykker og sølvskatter fra gresk kunst- og kulturhistorie fra kykladekulturen frem til romersk tid. I den øvre etasjen var en periode Ägyptisches Museums eksponater utstilte, men de ble i 2009 tilbakeført til Neues Museum.
Neues Museum ble restaurert i 2009 og inneholder Det egyptiske museum og Museet for for- og tidlighistorie.
Alte Nationalgalerie viser plastisk kunst (skulpturer) og billedkunst fra det 19. århundre, fra Caspar David Friedrich over fransk impresjonisme til de romerske nasarenerne.
Bodemuseum inneholder Museet for bysantinsk kunst, med bysantinske kunstverker fra det 3. til det 19. århundre. Videre inneholder museet Skulptursamlingen, med italienske og tyske skulpturer og annen kunst fra tidlig middelalder til 1700-tallet, Myntkabinettet med myntserier fra begynnelsen av myntpregningen i det 7. århundre før Kristus i Lilleasia til mynter og medaljer fra det 20. århundre. Dernest inneholder museet utvalgte verker fra Gemäldegaleries samling av gamle mestre. Bodemuseum ble gjenåpnet i 2006 etter omfattende restaurering.
Humboldt Forum er det siste tilskuddet til Museumsinsel og vil fra 2019 holde til i det gjenoppbygde Berlins slott rett ved siden av Lustgarten og Berliner Dom. Det vil huse Ethnologisches Museum og Museum für Asiatische Kunst (begge med røtter til 1873). Videre vil det omfatte to restauranter, teater- og kinosaler, og auditorium. Før åpningen har Humboldt Forum en midlertidig utstilling i Humboldt-Box, en provisorisk bygning.
Utvikling
Området syd for elven Spree var i middelalderen et sumpaktig elveområde. På 1600-tallet ble det anlagt kanaler i området, og det oppstod en øy kalt Cöllnische Werder, hvor det fra midten av århundret ble anlagt en Lustgarten. I 1748 ble de siste restene av lysthaven, Pomeranzenhof (av Pomerans), et drivhus for sydfrukter, palmer og eksotiske planter, omgjort til pakkhus. Deretter ble huset brukt i den stadig økende handelen langs vannveiene. Flere pakkhus, et mellager og et saltmagasin fulgte.
1797 grep kong Fredrik Vilhelm II forslaget til arkeologen og kunstprofessoren Alois Hirt om å oppføre et museum for utstilling av antikk og nyere kunst. I 1810 ble det i en kabinettsordre fra Fredrik Vilhelm III bestemt å åpne eine öffentliche Kunstsammlung, en offentlig kunstsamling. Med denne ordren kom han også dannelsesborgerskapets krav om tilgjengelige kunstsamlinger i møte.
Karl Friedrich Schinkel presenterte i 1822 planene for et nybygg, som medførte omfattende endringer for den nordlige Spreeøya. Schinkels plan innebar foruten museumsbygget også flere broer.
Wilhelm von Humboldt overtok ledelsen av Kommission zur Errichtung des Museums.
Som første bygg på Museumsinsel oppstod 1830 Altes Museum, som samtidig også var Preussens første offentlige museum. I året 1859 ble det kongelige prøyssiske museum (nå Neues Museum) åpnet. I 1876 fulgte Nationalgalerie (nå Alte Nationalgalerie), 1904 Kaiser-Friedrich-Museum (nå Bodemuseum) og ved spissen av øyen i 1930 Pergamonmuseum.
Mot slutten av 1870-tallet kom navnet Museumsinsel i alminnelig bruk, og demonstrerte dermed også de prøyssiske pretensjonene om å bygge museer som kunne måle seg med museene i Paris og London. I 1880 bestemte en konferanse av museumsdirektører å konsentrere seg om «høy kunst», som på denne tiden begrenset seg til kunst fra Europa og den nære orient.
I 1999 ble Museumsinsel som et enestående bygningsmessig og kulturelt kompleks oppført UNESCOs liste over verdens kulturarv.
Med gjenforeningen i 1989 begynte de første arbeidene med å restaurere Museumsinsel. I 1999 vedtok styret i Stiftung Preußischer Kulturbesitz, som eier museene, den såkalte hovedplanen for Museumsinsel. Den innebærer en mer helhetlig løsning for bygningene, med oppførelsen av en sjette bygning, James Simon-Galerie, som ny sentral inngangsbygning og besøkssentrum. Den modernistiske bygningen er tegnet av arkitekten David Chipperfield.
Palast der Republik ble revet i 2008. På tomten er det under oppføring en bygning som skal romme Humboldt Forum, et senter for kultur, kunst og vitenskap. Tre av bygningens fasader skal være identiske med fasadene til det tidligere slottet.
Octostigmatidae
Octostigmatidae er en liten familie av primitive seksbeinet leddyr som hører til ordenen tohaler (Diplura). Familien omfatter bare tre kjente arter.
Utbredelse
De tre kjente artene er beskrevet henholdsvis fra Tonga (O. herbivora), Guangdong-provinsen i Kina (O. sinensis) og Java (O. spiniferum).
Convers Group
Convers Group, eller Konversgroup, er et konsern hvis hovedsakelige innretting er banker og finansinstitusjoner i Øst-Europa og Storbritannia. Konsernet, som styres fra London, eies av Vladimir Antonov og hans far Alexander Antonov.
Thorleif Torgersen
Thorleif Torgersen var en norsk bokser. Han boksa for Idrætsforeningen Ørnulf.
I NM 1915 vant han gull i klassen bantamvekt.
Pulls Ferry
Pulls Ferry er et av de mest kjente landemerkene i Norwich i England, og ved elven Wensum. Det er den flintbygning, og var en gang på 1400-tallet en vannkanal. Den bruktes for å frakte stein til byggingen av Norwich-katedralen. Steinen kom fra Frankrike og opp elvene Yare og Wensum. En kanal som ble bygd av munkene, rant under buen hvor normannerne lastet av stein og bygningsmateriale.
Bygningen er oppkalt etter John Pull, som drev fergen over fra1796 til1841. Det var tidligere kjent som Sandling's, etter forgjenger på 1600-tallet. Ferget var operativ fram til 1943.
Rupprecht av Bayern
Kronprins Rupprecht av Bayern (tysk: Kronprinz Rupprecht von Bayern; født 18. mai 1869 i München i Bayern, død 2. august 1955 på Schloss Leutstetten ved Starnberg) var den siste bayerske kronprinsen og kommandant under første verdenskrig. Hans fulle tittel var SKH Rupprecht Maria Luitpold Ferdinand Kronprinz von Bayern, Herzog von Bayern, von Franken und in Schwaben, Pfalzgraf bei Rhein.
Rupprecht var generalfeltmarskalk under første verdenskrig. Han var i opposisjon til Nazi-regimet og levde i landflyktighet fra 1939.
Bakgrunn
Rupprecht var sønn av kong Ludvig III av Bayern (Bayerns siste konge) og Maria Theresia av Habsburg-Este (niese av Franz V av Modena). Som første prins av det kongelige huset Wittelsbach gikk han på offentlig gymnasium, Maximiliansgymnasium i Schwabing ved München. Mange reiser til Italia gjorde ham til en kjenner av renessansemaleri, og ga støtet til hans private kunstsamling. Det bayerske vitenskapsakademi gjorde ham til æresmedlem i 1911.
Militærkarriere før verdenskrigen
Sommeren 1886 ble Rupprecht løytnant og tjenestegjorde i 3. feltartilleriregiment «Prinz Leopold» i Grafenwöhr. Den 6. april 1896 ble han major og overtok den 20. juni som oberstløytnant ledelsen av det bayerske infanteri-livregiment. Den 28. oktober 1899 ble han oberst og fikk ledelsen av det kongelige 2. infanteri-regiment «Kronprinz».
Åbjøra (Nordland)
Åbjøra er ei elv i Bindal kommune i Nordland fylke, strekningen fra Åbjørvatnet gjennom Åbygda blir også kalt Åelva. Den ender i fjorden, ikke langt fra tettstedet Terråk og er en liten, men god elv for fiske etter laks og sjøørret. Elva ble fra 1800-tallet fram til 1970-tallet benyttet til transport og tømmerfløting. Virksomheten opphørte da Åbygda fikk fast veiforbindelse først til Helstad i 1973 og videre til Terråk i 1980.
Rupprecht av Bayern
Militærkarriere før verdenskrigen
Den 7. oktober 1900 ble Rupprecht forfremmet til generalmajor og overtok 10. oktober den 7. bayerske infanteribrigade i Bamberg. Den 11. juni 1903 nådde han graden generalløytnant. Den 27. januar 1904 overtok han 1. Königlich Bayerische Infanterie-Division, og den 19. april 1906 ble Rupprecht etter forfremmelse til General der Infanterie samtidig kommandør for I. Königlich Bayerisches Armee-Korps i München. Den 4. februar 1913 fulgte hans utnevnelse til generaloberst, og den 27. mars fikk han som etterfølger av sin onkel Leopold ansvaret for IV Armee-Inspektion.
Åbjøra (Nordland)
En del av elva som ligner på en liten fjord blir kalt Floet. Denne «fjordarmen» er konstant brakkvannsholdig på grunn av stadig tilsig av sjøvann. En svensk turist halte i land ei kveite på 60 kilo her i 2004.
Rupprecht av Bayern
Militærkarriere under verdenskrigen
Ved utbruddet av første verdenskrig overtok han 2. august 1914 kommandoen over den tyske 6. armé, som oppmarsjerte på Vestfronten i Lorraine. For å forberede et tysk storangrep ved Metz, foretok Rupprechts armé under grensekampene på Moltkes ordre først en taktisk tilbaketrekning. Rupprecht innledet så imidlertid - uten ordre - et motangrep den 20. august mellom Saarburg og Mörchingen. Den 6. armé klarte rett nok å trenge tilbake motstanderen litt over grensen, men fellen som var i ferd med å bli satt for franskmennene var ennå ikke fullkomment satt da han gikk til angrep. Dermed klarte man ikke å trenge gjennom de franske linjene i avsnittet Nancy/Épinal.
Rupprecht forble for hele resten av krigen ved Vestfronten. Hærens overkommando ble høsten 1914 lagt til Arras. Tidlig på året i 1915 kommanderte han den 6. armé i slaget ved Neuve-Chapelle og i Lorettoslaget. I oktober 1915 fikk han ved sitt forsvar mot sterke franske og engelske angrep ærestittelen «Sieger [seierherre] von Arras und La Bassée». Den 22. august 1915 mottok han ordenen Pour le Mérite og den 20. desember 1916 det tilhørende eikeløv.
Den 1. august 1916 ble han utnevnt til bayersk og prøyssisk generalfeltmarskalk, og 28. august 1916 overtok han den nydannede Heeresgruppe «Kronprinz Rupprecht», og fikk dermed ansvar for en enhetlig ledelse av frontene i Picardie, i Artois, i Flandern og til Den engelske kanal. Han hadde dermed ansvaret i 1917 for forsvaret mot sterke engelske angrep ved Arras og under det tredje Flandernslag. I mars og april 1918 var han med på den tyske Frühjahrsoffensive, og måtte etter slaget ved Amiens og til krigsslutt foreta en skrittvis retrett over Schelde til stillingen Gent-Antwerpen.
Fra monarkiets fall i Bayern
Ved novemberrevolusjonen i 1918 mistet Rupprecht sin tronfølgerett. Meldingen om revolusjonen nådde ham i Brussel. Under navnet «Alfred Landsberg» reiste han via Amsterdam og Kassel til Berchtesgaden i Bayern. Rupprecht forble i Bayern, og etter Ludvig IIIs død i 1921 utferdiget han en proklamasjon der han forbeholdt seg sine rettigheter til tronen. Blant rojalistene i Bayern ble han betraktet som legitim konge.
I forbindelse med fredsavtalen i Versailles ble det bestemt at Rupprecht skulle anklages for krigsforbrytelser. Men prosessen løp ut i sanden.
I et vidt utbredt memorandum som Rupprecht utarbeidet i 1923 fremla han som et minimumskrav at de såkalte Ostjuden («øst-jødene») måtte utvises, fordi «disse elementer hadde opptrådt forgiftende». Dette skjedde i sammenheng med en antisemittisk kampanje som rullet over flere tyske landsdeler; i Bayern under Gustav von Kahr førte den til masseutvisninger.
Antinazist
Theodor Christian Freiherr von Fraunberg, hans tidligere adjutant, gjemte ham hos seg i Firenze slik at han unngikk å ble arrestert av nasjonalsosialistene i 1944. Hans kone og døtre ble i krigens siste fase sendt til konsentrasjonsleir, først til Dachau, så til Flossenbürg. Alle overlevde.
Etter annen verdenskrig
Hans ektefelle Antoinette kom seg aldri etter de belastningene hun ble påført i fangenskapet og døde i 1954 i Sveits uten noen gang å vende tilbake til Tyskland.
Under sine siste leveår viet Rupprecht seg for det meste til sin kunstsamling. Som den siste Wittelsbacher ble han begravet i München i Theatinerkirken i München. Det var en begravelse med kongelige æresbevisninger. Rupprecht var den siste overlevende tyske generalfeltmarskalk fra første verdenskrig.
Familie
Rupprecht giftet seg to ganger, først i år 1900 med hertuginnen Marie Gabrielle av Bayern (1878–1912). Barn:
I 1921 giftet Rupprecht seg med prinsessen Antoinette av Luxemburg (1899–1954), datter av Vilhelm, storhertug av Luxemburg, og fikk med henne barnene:
Antonio Pigafetta de Vicenza
Francesco Antonio Pigafetta de Vicenza (på spansk også kjent som Antonio de Pigafetta eller Antonio Lombardo) (født etter 1480, muligens i 1491 i Vicenza i Italia, død antagelig 1534) var en oppdagelsesreisende som var med på Ferdinand Magellans ekspedisjon verden rundt og førte en nøyaktig kronikk fra reisen.
Liv og virke
Pigafetta, som muligens var adelsmann, fikk en solid utdannelse. Han var på vei til å tre inn i diplomatiet, men ble fascinert av de spanske og portugisiske oppdagelsesreiser og bestemte seg for å beskjeftige seg med dem. I 1518 dro han til Barcelona og så videre til Madrid der den pavelige nuntius Chieregati hjalp ham med å innhente tillatelse fra det Karl Is kongelige hoff til å ledsage Ferdinand Magellan på den reisen han planla.
Av de fem skipene og rundt 270 mann som la ut på reisen, var det bare en karavell under sin baskiske kaptein Juan Sebastian del Cano og 17 mann som kom seg hele veien rundt jorden og tilbake til havnen Sanlúcar de Barrameda nær Cádiz, sør for Sevilla den 8. september 1522. Pigafetta var blant de overlevende, og det meste man i dag vet fra ekspedisjonen er takket være hans dagbok.
Dagboken og senere skildring
Vel tilbake dro Pigafetta straks til Valladolid og overrakte keiser Karl en avskrift av dagboken. Han dro så til Roma Italia i 1523, der pave Klemens VII gjorde ham til æresoffiser i sin livgarde og introduserte ham for stormester Philippe de Villers l'Ile-Adam av Rhodeserordenen (i dag: Malteserordenen), som på pavens anmodning slo ham til korsridder den 30. oktober 1524.
På pavens og stormesterens anmodning skrev Pigafetta så en mer utførlig fremstilling av Magellans ekspedisjon. Bare tre kopier av den ble produsert: én for det pavelige bibliotek i Lateranet, én for Louisa av Savoia og én som fant sin vei til biblioteket i Milano. Forkortede utgaver ble produsert for Europas fyrstehus.
Pigafettas dagbok gav en utførlig skildring av de folkegrupper han kom i kontakt med, med stoff om deres språk og deres skikker; det handler om Tenerife, Brasil, Patagonia (det er fra Pigafetta europeerne fikk den forestilling at pehnelcheindianerne var gigantiske av størrelse), Stillehavet, Filippinene der Magellan falt i kamp mot den filippinske høvdingen Lapu-Lapu i 1521, Molukkene med sine krydder som kanel og ingefær, Java med sin muskatnøtt, Det indiske hav og Kapp Verde-øyene. Pigafetta var en populær gjest i forskjellige italienske hoff. Han forfattet også en traktat om navigasjon.
Man vet ikke meget om Pigafettas senere liv. Kanskje stemmer en senere beretning som vil at han kjempet som korsridder og falt i kamp mens han forsvarte Malta mot tyrkerne. Eller kanskje ikke.
Det fantes også en annen skildring av verdensomseilingen, skrevet av historikeren D'Anghiera på Karl Vs befaling, men det eneste eksemplaret fikk tapt under plyndringen av Roma (Sacco di Roma) i 1527.
Til begynnelsen av 1800-tallet var den eneste versjon av Pigafettas opplevelser en forkortet utgave som var oversatt og utgitt på fransk av Antoine Fabre: Le voyage et navigation faiets par les Espagnols es iles Moluques, des iles qu'ils ont trouve audict voyage, des roys d'icelles, de leur gouvernement et maniere de vivre, avec plusieurs autres choses (Paris, ca. 1540). Denne versjonen ble så oversatt til italiensk og utgitt i Venezia i 1563.
Espen Leite
Espen Alfred Leite (født 22. februar 1973) er en norsk akkordeonist og komponist.
Musikalsk virke
Han er utdannet ved Norges musikkhøgskole og kjent fra flere orkestre og internasjonale samarbeid i en rekke sjangre.
Trolle Rhodin
Trolle Rhodin, egentlig Ola Trollheimen Rhodin, (født 7. desember 1917, død 17. september 1997) var en svensk sirkusdirektør.
Rhodin var født i en sirkusslekt. Hans farfar var Max Aleksander, som var kjent tryllekunstner alt på 1870-tallet. Faren Brazil Jack (egentlig Carl Rhodin) var også sirkusdirektør. Trolle Rhodin fikk familien med på å etablere et nytt sirkus i 1941 – Trolle Rhodins Zoo Cirkus. Sirkuset turnerte i Sverige, Finland, Norge og Danmark, og også i Øst-Europa og flere andre land i Vest-Europa. Det var det første vestlige sirkuset som besøkte Sovjetunionen.
Trøndelag Krigsseilerforening
Trøndelag Krigsseilerforening ble stiftet 26. april 1970 som landets første forening for krigsseilere og deres pårørende. Foreningen har lokaler i Kjøpmannsgata 89 i Trondheim, i en bygning som tidligere har vært kommandantbolig for Brattøra Bastion, senere tollbod og kontorer for havnevesenet.
Trolle Rhodin
Zoo Cirkus var aktivt fram til 1964, da Trolle Rhodin ble artistsjef ved Ringling Bros. and Barnum & Bailey Circus, verdens største sirkus, i USA. I 1982 tok Rhodins barn Trolle jr., Carlo og Diana, sammen med deres søskenbarn Toni Rhodin, opp sirkustradisjonen igjen, og grunnla Cirkus Brazil Jack, oppkalt etter bestefaren Brazil Jack. Trolle Rhodin vendte hjem igjen til Sverige i 1990, og hjalp barna med sirkusdriften fram til han døde i 1997.
Trøndelag Krigsseilerforening
Foreningen var medvirkende til at Norges Krigsseilerforbund ble stiftet i oktober 1970, og til at bladet Krigsseileren ble etablert samme høst. I 1982 var foreningen ansvarlig for å få reist Krigsseilermonumentet i Trondheim, utført av Kristofer Leirdal. Foreningen medvirker også ved arrangement i Minnehallen i Sjømannshjemmet på Lade.
Trøndelag Krigsseilerforening mottok Sør-Trøndelag fylkes kulturpris i 1998.
Trolle Rhodin
Trolle Rhodins Zoo Cirkus var i 1954 et av Sveriges første sirkus som tok i bruk trailer- og busstransport i større omfang. Overgangen fra tog- til veitransport hadde i største rekke økonomiske grunner. Men sirkuset ble også i stand til å besøke flere steder da det ikke lenger var avhengig av å transportere sirkusutstyret med tog.
En måned før Trolle Rhodin døde, fikk han Svenska Cirkusakademiens pris Årets Charlie.
Arnstein Johansen
Arnstein Johansen (født 19. juni 1925 i Fredrikstad, død 26. september 2013) var en norsk musiker (trekkspill) innen jazz og gammeldans, kjent fra en rekke innspillinger og internasjonale samarbeid.
Lauritz Tranø
I NM 1916 vant han gull i klassen bantamvekt.
Arnstein Johansen
Johansen studerte under Ottar E. Akre, Thorleif Ekren og Gunnar Sønstevold, samt ved Norges musikkhøgskole. Etter den andre verdenskrig ble han kjent i duett med Rolf Andersen, før han oppholdt seg i USA og spilte med Pietro Frosini, Guido Deiro og Anthony Galla-Rini.
Han har utgitt en rekke plater selv, med «Arnstein Johansen kvartett» og kvintett (Gammeldans, Hæla i taket, A.J.'s freskeste, I ring og feiende sving, Evergreens, Tea for two, Crazy rhythm, Out of nowhere og Too late now). Han har også spilt med Sverre Cornelius Lund, samt medvirket i utgivelser med Alf Prøysen og andre.
Sandefjord Skøiteklub
Sandefjord Skøiteklub ble stiftet i 1919 og er et særidrettslag for hurtigløp på skøyter og rulleskøyter/inline i Sandefjord og omegn. Skøyteklubben er medlem av NIF gjennom Vestfold idrettskrets, og Norges skøyteforbund gjennom Vestfold skøytekrets. Som skøyteklubb hjemmehørende i Sandefjord kommune er de også medlem av idrettens kontaktutvalg i kommunen.
Rekrutteringen skjer i hovedsak fra nærområdet.
Nick Leavey
Nick Leavey (født 27. august 1986) er en britisk sprinter, som spesialiserer seg på 400 meter.
Resultater
Hans første store mesterskap som senior var EM i friidrett innendørs 2009 i Torino. Det britiske laget, som bestod av Richard Buck, Nick Leavey, Nigel Levine og Philip Taylor, løp på 3.07,04, og fikk sølv bak Italia. Storbritannia og Polen fikk samme tid, men Polen ble tildelt tredjeplassen. Han deltok også på 400 meter individuelt, der han ble slått ut i semifinalen. Han kom på fjerdeplass i sitt heat, med tiden 47,93.
I 2011 deltok han kun på 4 x 400 meter stafett ved innendørs-EM i Paris, og det britiske laget vant sølv på 4 x 400 meter bak Frankrike. De andre på det britiske laget denne gangen var Nigel Levine, Richard Strachan og Richard Buck.
Petter Ness
Petter Andreas Breck Ness (født 10. mai 1985) er en norsk fotballspiller som spiller spiss. Han har tidligere hatt sporadiske innhopp for Åsane fotball i norsk førstedivisjon (Adeccoligaen), men meldte i februar 2008 overgang til Sandviken IL. Han har spilt på flere aldersbestemte landslag for Norge, og er kanskje best kjent for å ha scoret hatrick for Norges U-17 landslag i en treningskamp mot Irland.
Eddy Offord
Eddy Offord (også stavet Eddie Offord) er en produsent og lydtekniker, som arbeidet sammen med en relle kjente populære innen progressiv rock på 1970-tallet. Han er mest kjent for sitt samarbeide med Yes og Emerson, Lake & Palmer. Emerson, Lake and Palmers låt «Are You Ready, Eddy?» fra albumet Tarkus, er en hyllest til Eddy Offord.
Han var også med Yes på turneer, og var lydtekniker for bandet under konserter. I 1999 trakk Eddy Offord seg tilbake fra musikkbransjen. Han bor nå i California i USA.
Med Emerson, Lake and Palmer
(som lydtekniker)
Med David Sancious & Tone
(som med-produsent og lydtekniker)
Med The Dregs
(med-produsent sammen med Steve Morse)
Jaap Eden
Jacobus Johannes (Jaap) Eden (født 19. oktober 1873 i Groningen, død 2. februar 1925) var en nederlandsk skøyteløper og landeveissyklist som vant internasjonale konkurranser i begynnelsen av det 20. århundre. Han er den eneste mannlige utøver som har vunnet VM i både hurtigløp på skøyter og sykling.
Svein Størksen
Svein Størksen (født 5. november 1966) er en norsk illustratør og forlagsmann.
Europamesterskapet i aking
Europamesterskapet i aking ble arrangert første gang i 1914 i Reichenberg, og arrangeres annenhvert år. Per 2015 konkurreres det i singel menn, singel kvinner, dobbel menn og stafett.
Jaap Eden
Biografi
Eden var sønn av Johannes Eden og Maria Baale, og hans mor døde under fødselen. Faren arbeidet som gymnastikklærer og hadde ikke mulighet til å ta seg av ham, og han vokste opp hos besteforeldrene I Santpoort, Noord-Holland. I barndommen drev han mye med sport i og rundt Kennemerduinen, og i en kort periode rundt 1890 spilte han fotball for HFC Haarlem.
Svein Størksen
Svein Størksen er utdannet ved Statens håndverks- og kunstindustriskole i Oslo med hovedfag i grafisk design og illustrasjon. Han har arbeidet frilans siden 1995 med oppdrag innen design, reklame, forlag, magasin og utsmykning. Størksen bruker tradisjonelle, digitale og tredimensjonale teknikker.
Jaap Eden
Hurtigløp på skøyter
Da Eden var 15 år gammel ble han oppdaget av han som dengang var Nederlands beste skøyteløper, Klaas Pander, som også ble hans trener. I desember 1890 vant han sin første skøytekonkurranse, et kortbaneløp med en banelengde på 160 meter. Det nederlandske skøyteforbundet så at Eden var et talent, og de lot syttenåringen debutere internasjonalt med deltagelse i verdensmesterskap.
Svein Størksen
I 2007 etablerte Svein Størksen Magikon forlag sammen med illustratøren og samboeren Kristin Roskifte.
Jaap Eden
Hurtigløp på skøyter
I mangel av en internasjonal organisasjon stod skøyteklubben i Amsterdam for arrangementet av verdensmesterskapet. Kun to utenlandske skøyteløpere deltok, og amerikaneren Joe Donoghue ble den første verdensmesteren på skøyter. Eden deltok på de to korteste av de fire distansene, og endte på en 3.-plass på halvmilen, og 4.-plass på milen. Noen uker senere deltok Eden i EM i Hamburg, men uten noen nevneverdige resultater.
Dårlig vær gjorde at verdensmesterskapet i 1892 ble avlyst, mens bare østerrikske skøyteløpere deltok i EM. Eden deltok i Prince of Orange Cup i England, og tok der sin første internasjonale seier. To dager før han møtte norske Oscar F. Fredriksen i VM på skøyter i 1893 i Amsterdam deltok han i det nederlandske mesterskapet. Her vant han både 1500 og 5000 m. Vinnertiden hans på 1500-meteren, 2.35,0, var den første verdensrekorden som ISU antok på denne distansen. Eden ble dermed en av favorittene for VM.
I treningsløpene foran den første VM-distansen, 1500 m, ble det dødt løp mellom Fredriksen og Eden, men Eden vant med god margin i finalen. Edens løp var av en annen klasse enn det de andre løperne presterte, han vant 5000-meteren med en tid som var mer enn et halvt minutt bedre enn nestemannens. Fredriksen, hans hovedkonkurrent, avsluttet ikke løpet. Eden ble igjen utfordret av Fredriksen på VMs andre dag, distansen var 500 m. Igjen krysset Eden målstreken foran Fredriksen. Eden ble verdensmester, men Fredriksen gjorde det heller ikke dårlig. Han vant 10 000-meteren med å sette den første offisielle rekorden på denne distansen. Eden, som gikk alene i det siste løpet, falt etter første runde og brøt.
Etter VM tok en stor folkemengde imot Eden i hjembyen Haarlem, produkter som sigarer og sjokolade ble oppkalt etter ham, og han ble kjent i hele Nederland. Publikum satte pris på ham, han var alltid tilgjengelig for en prat.
Vinteren etter lå han i trening på Hamar, og reiste derfra til VM i Stockholm i 1894. På 500 m gikk han i par med Fredriksen, som tyvstartet, men ikke oppdaget dette før han passerte målstreken. Fredriksen avslo å gå løpet på nytt med en gang, han ville hvile seg litt først. Eden var overbevist om at Fredriksen ville bli diskvalifisert, og gikk løpet alene på 50,4 sekunder. Fredriksen gikk løpet på samme tid da han gikk distansen på nytt. Jaap Eden ville ikke gå et tredje løp, og Fredriksen ble utropt til vinner etter loddtrekning.
Burke County
Burke County er navnet på tre fylker i USA:
Jaap Eden
Hurtigløp på skøyter
Eden tok revansje ved å sette verdensrekord på 10 000 meter med 19.12,4, et halvt minutt foran de andre skøyteløperne, på VMs andre dag. Han tapte den tredje distansen til Einar Halvorsen, noe som betød at Eden ikke ville bli verdensmester. På siste distanse falt Eden, og brøt.
To uker senere deltok han i EM på Hamar, den første dagen deltok han ikke og det ble sagt at det var på grunn av sterk vind. Senere viste det seg at dette var feil, han hadde tilbragt tiden da 500-meteren ble gått på hotellet sammen med et medlem av betjeningen. På EMs andre dag vant han 5000-meteren ved å sette ny verdensrekord med tiden 8.37,6, en forbedring på nesten et halvt minutt. Rekorden på 5000 m tok det 17 år før Nikolaj Strunnikov slo, mens han året etter selv slo sin egen verdensrekord på 10 000 m da han forbedret den fra 19.12,4 til 17.56,0. Han ble verdensmester igjen i 1895 og 1896, henholdsvis på Hamar og i St. Petersburg.
Sykling
Etter denne suksessen gikk han over til landeveissykling, ikke minst fordi det lå muligheter til å tjene store penger i denne sporten. Eden gjorde det også godt innen denne sportsgrenen. Han ble verdensmester på 10 km i 1894, og året etter ble han verdensmester i banesykling (sprint). I verdensmesterskapet i 1896, der han deltok som profesjonell syklist, satte han verdensrekord på 1000 m med stående start. Publikum skal ha elsket ham såvel for hans sportslige prestasjoner som for måten han opptrådte på.
Eden la opp som syklist 1915, etter at resultatene hadde blitt stadig dårligere de siste årene. Han prøvde å finne seg annet arbeid, uten videre hell. Eden solgte unna medaljer og trofeer, og prøvde sammen med venner å starte en sykkelbutikk i Rotterdam – dog uten at den ble noen suksess.
51 år gammel døde Jaap Eden i hjembyen Haarlem, fattig og ensom. For å kunne betale for begravelsen måtte hans arvinger selge resten av medaljene og trofeene.
Ettermæle
Noen år etter begravelsen tok sportsjournalisten Leo Lauer initiativ til å få reist et stort gravminne over Eden ved den sentrale alleen på Algemene Begraafplaats (gravlunden) ved Kleverlaan i Haarlem, Noord-Holland. På monumentet vises Eden som sportshelt, og her ble han gravlagt på nytt. Senere ble hans hustru gravlagt sammen med ham her.
Adelskalenderen
I en periode på seks år, eller 2191 dager, fra 10. februar 1894 til 10. februar 1900, ledet Jaap Eden adelskalenderen.
De personlige rekordene som brakte ham til topps på Adelskalenderen og de han innehadde da han ble detronisert finnes i tabellen nedenfor. Eden overtok ledelsen av Adelskalenderen fra Peder Østlund, og ga den seks år senere tilbake til ham.
Internasjonale skøyteløp
Jaap Eden tok totalt tre verdensmestertitler i Allround.
Oversikt over verdensrekorder
Verdensrekorder satt av Eden:
Kvibille
Kvibille er et tettsted i Halmstad kommune i Hallands län i Halland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 925 innbyggere.
Dunn County
Dunn County er navnet på to fylker i USA:
Busk
En busk er en vedaktig plante, som skiller seg fra et tre gjennom å være lavere og ofte spinklere, og ha flere stammer. Grensen mellom trær og busker er et definisjonsspørsmål, ettersom vekstforholdene kan avgjøre om en plante blir til en busk eller et tre. Landskap med sammenhengende viltvoksende buskvegetasjon kalles gjerne buskmark.
Live in Hyde Park
Live in Hyde Park er en konsert-DVD av det amerikanske Alternativ rock-bandet Foo Fighters, utgitt i desember 2006. Opptaket er gjort i Hyde Park i London den 17. juni 2006. Konserten ble holdt i sammenheng med In Your Honor-turneen som ble delt opp i to, likt som albumet. Den akustiske delen, Skin and Bones, ble utgitt på DVD samtidig.
Busk
En halvbusk er en plante der den nederste delen av stengelen er forvedet, mens den øverste er grønn og myk. Eksempler er slyngsøtvier og bringebær.
Buskas
Et buskas er en tett, men mer eller mindre tydelig begrenset samling med busker. Buskas kan opptre alene eller inngå i en større sammenheng, for eksempel som et innslag i en krattskog.
Busklandskap
Busklandskap er landskapsområder med større, naturlige ansamlinger med buskvekster.
Egil Grandhagen
Egil Johan Grandhagen (født 20. september 1947, død 20. mai 2020) var en norsk teolog og misjonsleder. Han var generalsekretær i Norsk Luthersk Misjonssamband (NLM) fra 1982 til 2001.
Grandhagen var cand.theol. fra Menighetsfakultetet i Oslo og hadde også offisersutdannelse fra Forsvaret. Han var assisterende heimesekretær i Norsk Luthersk Misjonssamband (NLM) 1972–1973, styrer på Soltun soldatheim 1973-–1976, assisterende heimesekretær ved hovedkontoret i NLM fra 1976, assisterende generalsekretær fra 1979 og generalsekretær i fra 1982 til 2001. Han var deretter lærer og veileder på Fjellhaug utdanningssenter.
Han skrev bøkene Du er dyrebar i Herrens øyne (1996), Med den kraft Herren gir (1997), Oppdraget er ikke fullført (1999), og en rekke hefter, som Alle har rett på evangeliet, I Kristi sted og Det gjelder livet.
Kjell Grandhagen, sjef for Forsvarets etterretningstjeneste (2010-2016), var hans bror.
Egil Grandhagens liv og virke er beskrevet i en porttrettbok skrevet av Hans Aage Gravaas: "Egil Grandhagen: Visjonær og samlende. Et portrett". Lunde Forlag, Oslo, 2022.
De fire hundre (oligarki)
De fire hundre (gresk: οἱ τετρακόσιοι, hoi tetrakósioi) var et kortlivet oligarki som hadde makten i Athen under Peloponneskrigen, fra juni til september 411 f.Kr., etter det athenske kuppet i 411 f.Kr. Oligarkiet ble initiert av Alkibiades' lovnad, sommeren 412 f.Kr., om å skaffe persisk hjelp for athenerne mot Sparta, i bytte mot at oligarkiet styrte i stedet for demokratiet. Bevegelsen var anført av et antall velstående athenere, som hadde maktposisjoner i den athenske hæren ved Samos, i samarbeid med Alkibiades. Forhandlingene med Alkibiades falt sammen, da det viste seg at han ikke klarte å levere det han lovte, men lederne av den oligarkiske bevegelsen fortsatte med sine planer, og klarte til slutt å overta kontrollen i Athen.
Etter en finansiell krise etter den athenske hærens feilslåtte Sicilianske ekspedisjon i år 413 f.Kr., begynte noen høytstående athenere – som lenge hadde mislikt det brede demokratiet i bystaten – å ønske en oligarkisk stat ledet av eliten. De mente dette styret ville gi bedre håndtering av utenlands-, finans-, og krigspolitikk.
I mai 411 f.Kr. møttes den athenske folkeforsamlingen, og forsamlingen ble presset til å velge fem menn som der igjen hadde oppgaven om å velge ut 400 menn. Disse 400 skulle herske i Athen for en liten periode, for deretter å overgi makten til en større gruppe på 5000.
Pyrrharctia isabella
Pyrrharctia isabella  er en bjørnespinner (Arctiidae).
Utseende
…
Enkelte arter bjørnespinnere i delgruppen Arctiinae kan kanskje forveksles med andre sommerfugler, kanskje særlig andre arter i gruppen Noctuoidea. Men de kan skilles fra disse ved de to duftkjertlene hunnene har like ved eggleggingsåpningen, helt bakerst på bakkroppen. Samt at mange av artene har en bakkropp i rødt eller orange med mørke flekker. Mens høreorgan (Tympanalorgan) på siden av brystet (metathorax) er felles for gruppen Noctuoidea.
Levevis
… Pyrrharctia isabella tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der bjørnespinnerens indre og ytre organer endres. I hvilestadiet ligger puppen i en kokong larven har spunnet. Kokongen er ofte delvis gjennomskinnelig spunnet og består også ofte av noe av larvens hårbekledning.
Utbredelse
Pyrrharctia isabella finnes i nord Amerika, finnes ikke i Norden.
Eksterne lenker
Woolly bear caterpillar
Den tiende Razzie-utdelingen
Den tiende Golden Raspberry Awards-seremonien ble avholdt den 25. mars 1990 på Hollywood Roosevelt Hotel. Utdelingen skulle presentere det dårligste filmindustrien hadde å tilby i filmåret 1989.
Spesielle priser for de dårligste innsatsene igjennom 1980-tallet ble også delt ut under seremonien i 1990. Ulikt tidligere år ble det ikke delt ut en pris for «verste nykommer».
Listen over de nominerte er som følger, med «vinnerne» uthevet i fet skrift:
Verste film
Star Trek V: The Final Frontier (Paramount), produsert av Harve Bennett
Verste skuespiller
William Shatner i Star Trek V: The Final Frontier
Verste skuespillerinne
Heather Locklear i Return of Swamp Thing
Verste mannlige birolle
Christopher Atkins i Listen to Me
Verste kvinnelige birolle
Brooke Shields (som seg selv) i Speed Zone!
Verste regissør
William Shatner for Star Trek V: The Final Frontier
Verste manus
Netter i Harlem, skrevet av Eddie Murphy
Verste «originale» sang
«Bring Your Daughter to the Slaughter» fra A Nightmare On Elm Street 5: The Dream Child, skrevet av Bruce Dickinson
Tiårets verste film
Kjæreste mamma (1981, Paramount)
Tiårets verste skuespiller
Sylvester Stallone, for Cobra, Lock Up, Over the Top, Rambo - First Blood II, Rambo III, Rocky IV, Rhinestone og Tango & Cash
Tiårets verste skuespillerinne
Bo Derek for Bolero og Tarzan, apenes konge
Tiårets verste nykommer
Pia Zadora for The Lonely Lady og Butterfly
Bhilai
Bhilai eller Bhilai Nagar, er en storby i Chhattisgarh i India. Det bor 553 837 mennesker i byen (2001). Byen ligger 25 km vest for hovedstaden Raipur ved jernbanen Howrah–Mumbai, og ved riksvei 6. Bhilai er mest kjent for stålprodusenten Bhilai Steel Plant, som er den største av sitt slag i India. Bhilai er ellers regnet for å være den 7. raskest voksende byen i verden.
Bilaj Bilaj Bilaj
Hjalmar Strømme
Hjalmar Strømme (født 26. september 1900 i Bergen, død 15. desember 1925 samme sted) var en norsk bokser. Han boksa for Bergens Atletklub.
Haut-Sassandra
Haut-Sassandra er en region på Elfenbenskysten. Den ligger sentralt vest i landet og grenser til regionene Worodougou, Marahoué, Fromager, Bas-Sassandra, Moyen-Cavally og 18 Montagnes. Den grenser også til landene
Administrativ inndeling
Haut-Sassandra er delt inn i tre departementer.
Laxvik
Laxvik er et tettsted i Halmstad kommune i Hallands län i Halland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 475 innbyggere. Laxvik ligger ved kysten sør for Halmstad.
McHenry County
McHenry County er navnet på to fylker i USA:
Nøkkelord
Et nøkkelord er et ord eller konsept med spesiell viktighet, spesielt ethvert ord som er brukt som en nøkkel til en kode eller bruk i et referanseverk for å koble til andre ord eller informasjon.
Det kan også bety:
Calvin Russell
Calvin Russell (født 1. november 1948, død 3. april 2011) var en amerikansk låtskriver og gitarist.
Russell lærte seg å spille gitar i en alder av tolv år, og da han var tretten ble han medlem av et band kalt The Cavemen. I 1989 møtte Russell det franske plateselskapet New Rose og han begynte å spille sammen med dette. Etter at hans første album ble utgitt, startet Russell sine turneringer til forskjellige land i Europa. Russell døde den 3. april 2011 i Garfield, Texas av kreft i en alder av 62 år.
Holm (Halland)
Holm er et tettsted i Halmstad kommune i Hallands län i Halland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 565 innbyggere.
Vingevirvel
Vingevirvel er virvler som dannes rundt vingetippen på et luftfartøy når det av luftstrømmen rundt vingen dannes løftekraft.
På grunn av vingens utforming dannes det et lavtrykk over vingen og et høytrykk under vingen. Dette er nødvendig for å skape en løftekraft som sørger for at et luftfartøy kan stige og holde seg i luften, selv om det er tyngre enn luft.
Dette fører til vingevirvler (engelsk: wake turbulence/wingtip vortices) da høytrykket under vingen «prøver å utjevne» lavtrykket over vingen. For at dette skal skje må luften strømme fra undersiden av vingen til oversiden, og dette skaper en virvel som går med klokken på venstre vinge, og mot klokken på høyre vinge – sett bakfra. Jo større et fly er (høyere maksimal startvekt), desto kraftigere vingevirvler dannes.
Denne luftstrømmen har en enorm kraft som «ødelegger» luftformasjonen, som dermed kan lage såkalte nedstrømmer (downstreams/downdraft) og turbulens for andre fly som kommer bak og lavere. Dette fører til tap av kontroll på luftfartøyet og «stall» (tap av løftekraft).
Luftfartøy er på grunn av dette delt inn i tre kategorier – lett (light), medium (medium) og tung (heavy).
Vingevirvelkategorier basert på avgangsvekt (MTOW):
For å unngå at forfølgende fly skal havne i vingevirvlene og dermed miste løft (og i verste fall styrte) er det i lufttrafikktjenesten derfor etablert adskillelsesminium i forhold til hvor langt bak et lett fly (småfly, for eksempel Cessna 172) må være bak et medium eller tungt fly (for eksempel Boeing 747 Jumbojet).
Et småfly som lander etter et større fly kan unngå downdraft og vingetippvirvler ved å fly brattere inn mot rullebanen og sikte mot et punkt lengre inn på rullebanen. Da er flyet over luften der virvler og fallvind gir problemer.
Vingevirvler skapes av alle fly og helikoptere, uansett størrelse og hastighet.
Vingevirvler har ført til et utall av småflyulykker (da disse er mest utsatt) og havari, men også større fly har blitt offer for vingevirvler fra forangående fly og styrtet.
Listerine
Listerine er et registrert varemerke for et antiseptisk munnskyllemiddel. Det opprinnelige produktet hadde sterk lukt, men nyere utgaver har mildere smak. Produktet er navngitt etter Joseph Lister som promoterte idéen om ren kirurgi ved å sterilisere instrumenter.
Listerine er et av de mest brukte munnskyllevann i USA. Produktet ble opprinnelig markedsført av Lambert Pharmacal Company (senere Warner-Lambert), og blir dag markedsført av Johnson and Johnson som kjøpte opp Pfizers avdeling for forbrukerprodukter for USD 16,6 milliarder i desember 2006.
Listerine-navnet brukes også på tannpasta, tannrensemiddel og en del andre munn- og tannpleieprodukter.
Bolivias flagg
Bolivias har i dag to offisielle flagg, ett som ble vedtatt i 1851, det gule, grønne og røde banneret, og den indianske aymara-wiphalaen som ble vedtatt i 2009. Det offisielle flagget består av en rød, gul og grønn horisontal stripe med Bolivias riksvåpen i senter. Det sivile flagget består av de samme fargene, men inneholder ikke riksvåpenet.
Muntlig tradisjon
Muntlig tradisjon betyr muntlig bearbeidelse og overlevering av kunnskap og fortellinger. Den muntlige tradisjonen kan formidle litteratur (se muntlig litteratur), myter, sagn, sanger, eventyr, historie og lover over flere generasjoner.
Muntlig formidling
Gamle samfunn, fra det norrøne til det opprinnelige australske har benyttet seg av muntlig overlevering for å huske det som samfunnet har funnet betydningsfullt å føre videre. Mytisk overleveringer kan ha form av lange dikt eller historier. De er ment å formidle visdom, moral og ritualer fra en generasjon til den neste. Andre tradisjoner kan være ment som underholdning og er kortere og løsere i former, viser og mange eventyr er eksempler på dette. Sanger er også en viktig del av den muntlige tradisjonen og mange viktige lyriske verk kan bli framført ved hjelp av musikk.
Er det troverdig?
Mange historikere ser på muntlig overlevering som en lite pålitelig kilde når de skal rekonstruere hva som faktisk skjedde i fortiden. Uttrykket «fjæra som ble til fem høns» viser til problemet med muntlig overlevering ved at beskrivelsen av de faktiske hendelsene endrer seg fra munn til munn, og til slutt bli svært forskjellig fra den første versjonen.