cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kapp Mineral
Kapp Mineral er en odde på sørsiden av Isfjorden på Spitsbergen, Svalbard. Den ligger vest for Lewinodden (Russekeila), og 2,5 km nordøst for Kapp Linné og Isfjord Radio. Kapp Mineral stikker ut fra en relativt rett kyst og avgrenser ikke noen havbukt.
Kapp Mineral ble bebygd av den norske gruveingeniøren Arthur Savel Lewin, han bygde i 1922 et hus her i forbindelse med sitt utmål. Huset ble bygget for å drifte en forekomst av sinkblende og blyglans. Det ble bygget en hovedbygning, ei smie, og dessuten et sjakthus.
Anlegget ble overtatt av Staten i 1933.
Wolfgang Neugebauer
Wolfgang Neugebauer (født 9. oktober 1944 i Wien) er en østerriksk historiker. Neugebauer var i en årrekke vitenskapelig leder av Dokumentationsarchivs des österreichischen Widerstandes.
Joël Drommel
Joël Drommel (født 16. november 1996) er en nederlandsk fotballspiller som spiller for PSV Eindhoven.
Spinoberea
Spinoberea er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, avlange, brunrøde trebukker. Kroppen er sylindrisk og jevnbred. Antennene er svarte og litt lengre enn kroppen, beina er svarte.
Levevis
Larvene lever vanligvis i stammene på storvokste urter.
Utbredelse
Slekten er utbredt i det sørlige Kina.
Răzvan Raț
Răzvan Dincă Raț (født 26. mai 1981 i Piatra-Olt) er en rumensk tidligere fotballspiller. Han har tidligere spilt for klubbene Rapid București, FCM Bacău, Sjakhtar Donetsk, West Ham United og Rayo Vallecano.
Biurakn Hakhverdian
Biurakn Hakhverdian (født 4. oktober 1985 i Leiden) er en nederlandsk profesjonell vannpolospiller som representerte Nederland under Sommer-OL 2008 i Beijing, Kina. Her tok hun gull for det nederlandske landslaget i vannpolo etter å ha slått USA i finalen med 9-8.
Răzvan Raț
Landslaget
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
Biurakn Hakhverdian
Nederland tok dermed sin første gullmedalje i vannpolo under et OL noensinne, og sin tredje vannpolomedalje gjennom tidene.
Răzvan Raț
Meritter
Rapid București
Shakhtar Donetsk
Visens venners viser, første samling
Visens venners viser, første samling er ei bok med 10 sanger utgitt av foreningen Visens venner i 1950. Samlinga inneholder:
Julija Livinskaja
Julija Livinskaja (født 31. juli 1990) er en russisk freestylekjører som konkurrerer i skicross. Hun representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hun røk ut i kvartfinalen.
Yaren (navn)
Yaren eller Yâren er et tyrkisk kvinnenavn som betyr «følgesvenn». Den persiske formen av navnet, Yaran (persisk: یاران), brukes som mannsnavn, men er sjeldent.
Etymologi
Yaren er et tyrkisk navn av persisk opprinnelse. Navnet betyr «følgesvenn».
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Anna Wörner
Anna Wörner (født 27. september 1989) er en tysk freestylekjører som konkurrerer i skicross. Hun representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hun røk ut i kvartfinalen.
Sagstuåa
Sagstuåa springer ut fra sørenden av Sagstusjøen i Nes kommune i Viken. Elva renner først litt sørvestover, før den dreier nordover og meandrerer gjennom jordbrukslandskap. Elva munner ut i Glomma like nedenfor Funnefoss kraftverk. Elva er 13 kilometer lang.
Den øvre delen av elva er leveområde for flere rødlistede arter, herunder kongeøyenstikker og tangelveøyenstikker. Den nedre delen er trolig utsatt for forurensing både fra landbruket og kloakk (1995).
Ved Smedstua passerer elva Auli mølle, som var i drift til 1985. Mølla med møllerbolig og hestestall er restaurert og inngår i Nes samlinger.
Solomon ibn Gabirol
Solomon ibn Gabirol (שלמה בן יהודה אבן גבירול, Shelomo ben Yehuda ibn Gabirol; أبوأيوب سليمان بن يحيى بن جبيرول, Abu Ayyūb Suleiman ibn Yahya ibn Jabirūl), også kjent som Solomon ben Judah og tradisjonelt kjent ved sitt latiniserte navn Avicebron, var en andalusisk hebraisk poet og jødisk filosof med en nyplatonisk tilnærming. Han ble født i Málaga ca 1021 og det er antatt at han døde en gang rundt 1058 i Valencia. Til tross for hans korte liv ble Solomon ibn Gabirol godt kjent i løpet av sin levetid og enda mer etter hans død da hans forfatterskap ble mer omfattende spredt. Hans mest kjente filosofiske verk er Mekor Chayim («Livets opprinnelse»), skrevet da han var rundt 28 år. Det filosofiske verket fikk stor popularitet i dens latinske oversettelse som Fons Vitæ («Livets kilde»). Som poet etterlot han seg mer enn 400 dikt, kanskje det mest kjent er «Kongekronen», en hymne til Guds storhet.
Liv og virke
Lite er kjent om Solomon ibn Gabirols liv. To kilder har gitt det meste av den begrensete informasjon om hva som er kjent. Den tidligste redegjørelse er funnet i en bok av en arabisk samtidig. I noe mer enn kun tre linjer er Gabirol beskrevet som en som studerte filosofi og logikk, og hadde et skarpsindig sinn. Den andre, noe mer fullstendig beskrivelse, kommer fra Moshe Ibn Ezra (1060-1139) som legger til at han er født i Málaga. Det er flere akrostiske dikt hvor poeten viser til seg selv som Ha Malahi, malageren.
Hans foreldre døde mens han var et barn. Hans far Judah var innfødt i byen Córdoba som på den tiden var besatt av arabiske muslimer. Omtrent ti år før Gabirols fødsel var det krig i denne delen av Den iberiske halvøya og familien flyttet til Saragossa, også besatt av arabere, og senere flyttet de til Málaga hvor Solomon ble født. Han mistet foreldrene mens han var et barn, men fortsatte sine studier i Talmud. Han ble en ivrig student, kanskje som kompensasjon for tapet av foreldrene, meget kyndig i både hebraisk som arabisk, og studerte også vitenskapene som astronomi, geometri og filosofi.
Hans liv var ikke særlig lykkelig, og synes å ha vært en ung mann med en følsom sjel. Han nølte ikke med å benytte seg av sin poetiske evner for fordømme mangelen på jødiske følelser hos deler av de mer prominente i det jødiske samfunnet, noe som skaffet ham fiender. Gabirols liv i Saragossa ble forbitret av strid; sjalusi og ondskap forfulgte ham, noe som antagelig er antydet av den pessimistiske tonen som ligger under hans senere arbeid. Livet ble til sist umulig i Saragossa og han flyktet unna. Han vurderte å reise fra Spania, men ble værende og vandret rundt. Han fant en ny venn og beskytter i Samuel ibn Nagdela (993-1056), den første store poeten i spansk gullalder. Gabirol lovpriste ham i sin diktning, men senere oppsto det uvennskap mellom dem, og Naghrela ble for en tid målskive for Gabirols bitre ironi. All omtale er enig om at Ibn Gabirol var relativ ung da han døde, og som etterfulgte år med vandring, ofte preget besværligheter. Året han døde var antagelig 1058 eller 1059; rundt 37 eller 38 år gammel.
Det er en legende, og således antagelig ikke sann, gjengitt av Ibn Yaḥya i Shalshelet ha-Ḳabbalah. En muslim som var sjalu på hans poesi red over ham og trampet ham i hjel, og deretter gravla ham under et fikentre. Treet bar frukt som var særlig søt. En undersøkelse ble foretatt, levningene av den døde ble funnet, og morderen ble straffet.
Poesi
Ibn Gabirol skrev både verdslig og sakral poesi på hebraisk. Den mest kjente er Keter Malkuth («Kongekronen»), som nevnt over. Det er et andaktsdikt på over 900 linjer som kartlegger kosmos, slik det ble forstått på 1000-tallets vitenskap, som et vitnemål på Guds skapelse. Dette og andre sakrale dikt er fortsatt i liturgisk bruk den dag i dag. De verdslige diktene viser en skuffelse over de sosiale skikker og egennytte, men uttrykker med en forfinelse og kunstferdighet, herunder også humor, som også viser innflytelse fra hans arabiske samtidige.
Hans filosofiske nøkkelbegreper, materie og form, vises det til i hans hebraiske poesi under de fortryllende eller lyriske begrepene yesôd («opprettelsen/grunnlaget») og sôd («hemmelighet»).
Fornyer av nyplatonisme
Solomon ibn Gabirol var en av de første lærere av nyplatonisme i Europa. Hans rolle har blitt sammenlignet med den til Filon av Alexandria. Filon hadde fungert som et mellomledd mellom hellenistisk filosofi og den orientalske verden i Midtøsten (se Hellenistisk jødedom); rundt tusen år senere forente ibn Gabirol gresk-arabisk filosofi og introduserte den til Europa.
Hans fremste verk Fons Vitæ er formet som en filosofisk dialog mellom lærer og elev. Boken har sin tittel fra det faktum at den betrakter materie og form som det grunnleggende for eksistensen og kilden for livet i hver eneste skapte ting. Den ble oversatt fra arabisk og til latin i 1150. Det finnes ikke lenger noen bevart arabisk tekst, men den latinske teksten har blitt oversatt til hebraisk.
Fons Vitæ
Fons Vitæ («Livets kilde»), hebraisk: מקור חיים, Meqor Hayyim‎), hadde Gabirol som målsetting å skissere den ene siden av sitt filosofiske system, læren om materie og form. Av den grunn hadde Fons Vitæ også tittelen De Materia et Forma. Manuskriptet i Bibliothèque Mazarine (det eldste offentlige bibliotek i Frankrike) har tittelen De Materia Universali.
Fons Vitæ består av fem avhandlinger som behandler henholdsvis (1) materie og form generelt og deres tilknytning i fysiske substanser («substantiæ corporeæ sive compositæ»); (2) substansen som ligger under verdens legemlighet («de substantia quæ sustinet corporeitatem mundi»); (3) bevis på eksistensen av «substantiæ simplices», det vil si mellomleddene mellom Gud og den fysiske verden; (4) bevis på at disse «substantiæ simplices», eller «det forståelige» (ved fornuften), er likeledes bestående av materie og form; (5) universell materie og universell form.
Hovedlæren i Fons Vitæ kan bli sammenfattet som følgende:
(1) Alle skapte ting består av form og materie. (2) Det er sant for den fysiske verden, av «substantiis corporeis sive compositis», og er ikke mindre sant for den åndelige verden, av «substantiis spiritualibus sive simplicibus», som sistnevnte er forbindelsen mellom den første substansen, «essentia prima», det er guddommen og «substantia, quæ sustinet novem prædicamenta», som er substansen inndelt i ni kategorier — med andre ord, den fysiske verden. (3) Materie og form er alltid og over alt i forholdet av «sustinens» og «sustentatum», «propriatum» og «proprietas», underlaget og egenskapen.
Hovedtesen i Fons Vitæ er at alt som eksisterer består av materie og form, selv sjel og intellekt, men ikke Gud i seg selv. Det er i seg selv en uvanlig tanke innenfor filosofiens historie. Denne læren er hva som senere skolastikere kalte for «universal hylemorfisme». Den ene og den samme materie gjennomsyrer hele universet fra de høyeste begrensninger av det åndelige til de laveste begrensninger av det fysiske, unntatt den materie som er fjernet fra sin første kilde ved å bli mindre og mindre åndelige. Gabirol insisterer igjen og igjen at «materia universalis» er underlaget av alt som eksisterer.
Samtidig som vi er bedt om å kjenne Gud — forstått av Gabirol i form av tredelte begreper som en skjult den Første Kjerne og som en aktiv, manifestert Vilje og Visdom — er vi advart noen få linjer senere at det er umulig å virkelig kjenne den Første Kjerne, og at vi kan kun strebe etter å kjenne de ting som guddommen har skapt og opprettholdt.
De nevnte tredelte begreper er at alle ting som eksisterer kan bli redusert til tre kategorier: den første substans, Gud; materie og form, verden; og viljen som mellomledd. Ibn Gabirol utleder materie og form fra det absolutte vesen. I guddommen synes han å adskille «essentia», vesenet, fra «proprietas», egenskapen, utpekt av «proprietas», viljen, visdommen, det kreative ord («voluntas, sapientia, verbum agens»). I realiteten tenker han på guddommen som et vesen og som en vilje eller en visdom, med hensyn til viljen som identisk med det guddommelige vesen. Denne posisjonen er underforstått i Gabirols lære som hevder at Guds eksistens er det som kan vites, men ikke Hans vesen eller forfatning.
Forsone nyplatonisme med jødisk teologi
En del forskere har forstått det som at Ibn Gabirol forsøkte å forsone nyplatonisme med jødisk teologi. Det er funnet overensstemmelse mellom Gabirols oppfatning av guddommen og den historiske jødiske oppfatningen av Gud, men i Gabirols lære om viljen er det et avvik fra den panteistiske utstrålingslæren til nyplatonismen og et forsøk på tilnærming av den bibelske skapelseberetningen.
En antydning av jødisk monoteisme er funnet i Gabirols lære om enhet (udelt hele) i «materia universalis». Den nyplatonistiske lære om at guddommen er uvitende er naturlig tiltalende for jødiske rasjonalister som, mens de hevder Guds eksistens, er omhyggelig med å avstå fra å tilskrive entydige kvaliteter eller positive egenskaper til Gud.
Ibn Gabirol bestrebet seg på å holde «sin filosofiske spekulasjon fri fra alle teologiske tilsetninger». I den forstand er hans tenkning særegen. Fons Vitæ viser en uavhengighet til jødiske religiøse dogmer; ikke et eneste tekstlinje fra Bibelen eller et sitat fra en rabbiner er sitert. Av denne grunn fikk Gabirol liten innflytelse på sine jødiske etterfølgere og ble forstått av skolastikerne som en ikke-jøde, som en araber, eller som en kristen. Mistanken om kjetteri som en tid heftet seg ved ham, forhindret Ibn Gabirol til å få innflytelse på jødiske filosofi. Hans teori om emanasjonen (utstrålingen fra det guddommelige) ble også forstått av mange som uforenlig med jødisk lære om skapelsen, og det aristoteliske tidevann snudde tilbake den spede strøm av Gabirols nyplatonisme.
Effekten på hans etterfølgere
Moses ibn Ezra (død 1138) er den første som nevnte Gabirol som en filosof. Han priste stort Gabirols karakter og kunnskaper, og hans Aruggat ha-Bosem siterte flere avsnitt fra Fons Vitæ. Abraham ibn Ezra (død 1164) ga flere prøver på Gabirols filosofisk-allegoriske bibeltolkninger, og lånte prosa fra Fons Vitæ og fra hans poesi uten å kreditere opphavet.
Abraham ibn Daud fra Toledo (død ca 1180) var den første som tok avstand fra Gabirols lære. I Sefer ha-Kabbalah viser han til Gabirol i smigrende vendinger, men for å motvirke innflytelsen av Ibn Gabirol som en filosof, skrev han en bok på arabisk, oversatte den til hebraisk under tittelen Emunah Ramah hvor han bebreidet Gabirol for å ha filosofert uten hensyn til kravene til den jødiske religiøse posisjon, og med bitterhet anklaget ham for å gjøre en rekke dårlige årsaker for en god en.
Sentralamerikanske og karibiske leker 2014
Deltakende nasjoner
Det var 31 nasjoner som deltok i de tjueandre lekene i 2014.
Solomon ibn Gabirol
Effekten på hans etterfølgere
Shem Tov ibn Falaquera (død 1295) skrev et sammendrag av Fons Vitæ på hebraisk.
Sentralamerikanske og karibiske leker 2014
Sporter
Det var 38 sporter ï de tjueandre lekene i 2014.
Solomon ibn Gabirol
Effekten på hans etterfølgere
Enkelte spor av Ibn Gabriols tanker er funnet i en del kabbalistisk litteratur på 1200-tallet. Senere referanser til Ibn Gabirol, slik som de til Eli Ḥabillo, Isaac Abarbanel, Judah Abarbanel, Moses Almosnino, og Joseph Solomon Delmedigo, er basert på kjennskap til skolastisk filosofi, særlig verkene til Thomas Aquinas.
Selv om Gabirol som en filosof ikke ble studert i større grad av det jødiske samfunn, var poeten Gabirol holdt levende som et minne om filosofen. Hans best kjente dikt, Keter Malkut («Kongekronen») er en filosofisk avhandling i poetisk form. Den åttitredje linjen i diktet peker til en av tankene i Fons Vitæ; det vil si at egenskapene erklært som Guds, eksisterer adskilt i tanke alene og ikke i virkeligheten.
Den jødiske filosofen Berechiah ha-Nakdan (1200-tallet) lånte derimot fra Gabirols verker, som han gjorde fra en rekke andre jødiske tenkere, i sin encyklopediske filosofiske tekst Sefer Hahibbur («Sammenstillingens bok»).
Innflytelse på skolastikken
I den kristne verden var det en langt bedre mottakelse for Ibn Gabirols tanker. Hans Fons Vitæ da den kom i latinsk oversettelse, ble forstått som et kristent filosofisk verk. Verket ble et stridsemne mellom nyplatonske fransiskanere ledet av John Duns Scotus (død 1308), som støttet Ibn Gabirol, og av de aristoteliske dominikanerne, ledet av Albertus Magnus (død 1280) og Thomas Aquinas (død 1274).
En antydning på Ibn Gabirols innflytelse er funnet i verkene til Dominicus Gundisallimus, som ikke bare oversatte Fons Vitæ til latin, men som også innlemmet hans tanker i sin egen lære. Vilhelm av Auvergne (eller Guillaume d'Auvergne), biskop av Paris (død 1249), refererte til Gabirols verk under tittelen «Fons Sapientiæ». Han omtaler Gabirol som en kristen og lovpriste ham som "unicus omnium philosophantium nobilissimus". Aleksander av Hales (død 1245) og hans elev Bonaventura (død 1274) aksepterte læren til Gabirol om at åndelige substanser eksisterer av materie og form. Også Vilhelm av Lamarre forsvarte likeledes Gabirols tanker.
Hovedpunktene mellom Ibn Gabirol og Thomas Aquinas var tre: (1) materiens allmenngyldighet, Aquinas hevdet at åndelige substanser er immateriell; (2) formenes pluralitet (flerhet) i den fysiske eksistens som Aquinas benektet; og (3) den aktive kraften til fysiske vesener, som Gabirol bekreftet. Aquinas fastholdt at Gabirol gjorde feil i å overføre til virkelig eksistens den teoretiske kombinasjonen av slekt og arter, og at han således kom til den feilaktige slutningen at i virkeligheten består alle ting av materie og form som henholdsvis slekt og arter. Ettersom Ibn Gabirol ikke er aristoteliker, var det en feilslutning av Aquinas og andre middelaldertenkere å kritisere Gabirols metafysikk for å være en misforståelse av Aristoteles' lære. Det var svært fjernt for Gabirol å gjøre det som de fleste skolastikere forsøkte å gjøre, det vil si å få teoriene til å stemme overens med Aristoteles.
Etisk avhandling
Gabirols teser kan bli oppsummert som følgende: Sjelens kvaliteter er bestemt via sansene; og disse sansene består av de fire legemsvæsker. Selv om legemsvæskene kan bli endret ved hverandre, kan sansene bli kontrollert og sjelens kvalitet kan bli trenet til å bli god eller ond. Selv om Gabirol tilskrev dydene til sansene, ville han ha det særskilt forstått at han behandlet kun de fem fysiske sansene, ikke de 'skjulte' sansene, slik som oppfatning og forståelse som er en del av sjelens vesen. For å kultivere sjelen må mennesket nødvendigvis kjenne til dets særegenheter, studere seg selv som det er, undersøke sin karakter og tilbøyeligheter nærgående. Mennesket må vende seg vekk fra hva som måtte være ondt, det vil si hva som helst som trakk det i nær kontakt med den fysiske og verdslige, og hensette seg isteden mot det åndelige og varige. En slik anstrengelse er i seg selv lykksalighet, og menneskets mulighet til å gjøre en slik anstrengelse er i seg selv bevis på guddommelig velvilje.
Deretter fulgte det mest nyskapende trekk i Gabirols etiske system, ordningen av dydene og lastene i henhold til sansene: hver sans ble instrumentet, ikke virkemiddelet, av de to dydene og de to samsvarende lastene.
Sanna Lüdi
Sanna Lüdi (født 17. februar 1986) er en sveitsisk freestylekjører som konkurrerer i skicross. Hun representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hun røk ut i kvartfinalen.
Rahul Banerjee
Rahul Banerjee (født 15. desember 1986 i Baranagar) er en indisk bueskytter. Han ble tatt ut til å representere India under Sommer-OL 2012 i London, der han røk ut i andre runde.
Thomas Faucheron
Thomas Faucheron (født 23. februar 1990) er en fransk bueskytter. Han ble tatt ut til å representere Frankrike under Sommer-OL 2012 i London, der han røk ut i andre runde.
Chen Yu-Cheng
Chen Yu-Cheng (født 6. oktober 1992) er en taiwansk bueskytter. Han ble tatt ut til å representere Kinesisk Taipei under Sommer-OL 2012 i London, der han røk ut i andre runde.
Provinsen Quillacollo
Provinsen Quillacollo er en provins i departementet Cochabamba i det sentrale Bolivia. Hovedstaden er Quillacollo. Nest største by er Chulla.
Vallersund
Vallersund er ei kystbygd ytterst mot storhavet nord i Ørland kommune, ca 20 km fra kommunesentret Bjugn
Mot sørvest grenser Vallersund mot nabobygdene Melum, Val og Oksvoll. Mot nordøst grenser Vallersund mot bygdene Teksdal og Lysøysund.
Geografi
Landskapet i Vallersund består av øyer, holmer og skjær og med fjordarmer som skjærer seg inn i landskapet. Det hele blir innrammet av avrundede fjellmassiv og med fjellene Tussan, Jofjellet og Ursfjellet som de største ute ved havet. Fjellene Flatheia, Stongfjellet og Kufjellet i Barset-/Sundsetområdet strekker seg helt opp til 319 moh.
Det finnes to jettegryter i Vallersund, den ene på gården Asserøy og den andre på sørpynten av Tranøya. Folk som bodde på Tranøya brukte gryta som barkekar for sildgarn og laksenøter. Den er såpass stor at det går an å legge to laksenøter der samtidig.
Jøssund kirke
Jøssund kirke, som før sto på gården Jøssund, må ha eksistert allerede i middelalderen i flg O. Rygh i «Norske Gaardsnavne». Kirken kom på private hender under det store krongodssalget i 1720-årene og tilhørte for det meste eierne av Valsøya. De sørget for vedlikeholdet, men hadde for det meste inntektene også. Kirken ble solgt fra Valsøya til kanselliassessor Fredrik Nannestad på Storfosen. Senere, da familien Berg kjøpte Valsøya, kjøpte de også kirken tilbake. Et stykke ut på 1800-tallet ble den solgt til kommunen. Kirka som var en liten trekirke, ble snart for liten samt at den var blitt noe skrøpelig.
Etter en del stridigheter om hvor den nye kirka skulle bygges – folket fra Lysøysund ville at den skulle bygges på Rømmen – ble det besluttet å bygge en ny kirke på Mandal i 1875. Kirka er bygd som langkirke av tømmer som er panelt inn- og utvendig. Takkonstruksjonen bæres av to stolperekker i skipet. Kirka har plass til ca. 450 personer. Kirka gjennomgikk en større restaurering i årene 1951–53.
På den gamle kirkegården i Jøssund, der den gamle kirken sto, lå et gravkammer under kirken. Skikken var at de betydeligste personer i bygda skulle gravlegges der. Kistene ble satt oppå hverandre i flere høyder. Da kirken ble revet, ble gravkammeret fylt med jord og planert. For noen år siden ble den gamle kirkegården på Jøssund satt i stand og omrisset av kirken merket opp.
Jøssund bru
Over den smaleste delen av sundet var det i eldre tider kun båttransport. I 1907 kom den første brua over sundet, men den ble fort for svak for den økende trafikken, så allerede i 1939 kom den nye fagverksbrua, som står der den dag i dag. I sommerhalvåret er området rundt de gamle brukarene på vestsiden en yndet fiskeplass med sei, taretorsk og laks for norske og utenlandske turister.
Industri
Fra tidlig på 1900-tallet og fram til nedleggelsen ca. midt på 60-tallet hadde Vallersund en slip/skipsverksted. Hambora slip lå ved det nordøstlige utløpet av Vallersundet. Slipen kunne ta opp skuter på opptil 70/75 fots lengde. Sundland og Kvalvik var de siste drivere av slipen. Etter krigen startet Arvid Lund sementvarefabrikk ved Åsbakken. Fabrikken sysselsatte lokale arbeidstakere.
I ca. 1965 ble det startet en plastrørfabrikk i nærheten av Jøssundbrua. Den ble startet av Snorre Krokmyrdal, senere ble den overtatt av Vallersund samvirkelag. Fabrikken ble nedlagt i 1977. På Nordneset i Vallersund kom det på slutten av 60-tallet i gang et krabbemottak. Det ble i mange år drevet av Dagrun Hoddø. Hennes sønn, Eskil Mørk, har sammen med Ove A. Mandal overtatt driften av fabrikken. Fosenkrabbe AS er blitt en stor arbeidsplass i bygda i krabbesesongen.
Baseball under Sentralamerikanske og karibiske leker 2014
Baseball under Sentralamerikanske og karibiske leker 2014. Baseball var en av flere sporter i de tjueandre sentralamerikanske og karibiske leker som ble arrangert i Veracruz i Mexico i perioden 14. til 30. 2014. Det var tjueandre gangen som baseball var med i de sentralamerikanske og karibiske leker. Det var kun en turnering for menn, åtte lag deltok.
SeaBird Exploration
SeaBird Exploration (ose: SBX) er en tilbyder av 2D/3D-seismikktjenester, samt tilhørende produkter og tjenester til olje- og gassindustrien. Selskapet er notert på Oslo Børs og har hovedkontor på Kypros. I tillegg har selskapet regionkontorer i Oslo, Dubai, Singapore, Houston, Odessa og St. Petersburg. Høsten 2014 ble det kjent at selskapet utførte seismiske undersøkelser på sokkelen utenfor det omstridte området Vest-Sahara. Marokkos oljeleting har tidligere blitt vurdert som folkerettsstridig ifølge FNs juridiske kontor. Selskapet har i ettertid beklaget å ha utført undersøkelsene i Vest-Sahara.
Mieke Cabout
Mieke Cabout (født 30. mars 1986 i Gouda) er en nederlandsk profesjonell vannpolospiller som representerte Nederland under Sommer-OL 2008 i Beijing, Kina. Her tok hun gull for det nederlandske landslaget i vannpolo etter å ha slått USA i finalen med 9-8.
Nederland tok dermed sin første gullmedalje i vannpolo under et OL noensinne, og sin tredje vannpolomedalje gjennom tidene.
Odda–Tyssedal industriarv
Odda–Tyssedal industriarv ble 19. juni 2009, sammen med industristedene Rjukan/Notodden, oppført på Norges tentative liste til UNESCOs verdensarvliste. I 2010 framholdt internasjonale verdensarvrådgivere at: Hva som gjør Odda smelteverk så viktig og sentralt i utviklingen av Norges vannkraft og banebrytende kjemiske industri til et verdensarvområde, er at her finnes, på en internasjonal og unik måte, fysiske etterlevninger av en tidlig kjemisk produksjonsprosess, som eksisterer den dag i dag. I januar 2013 besluttet likevel Miljøverndepartementet at serienominasjonen skulle splittes i to faser, 1. søknad for Rjukan/Notodden oversendes til UNESCO i januar 2014, og fase 2, det at jobbes videre med utvidelse av nominasjonen for å inkludere Odda/Tyssedal med eventuell oversendelse til UNESCO i januar 2016. Rjukan-Notodden industriarv ble listeført som verdensarvsted 5. juli 2015.
Historie
Grunnlaget for industriutbyggingen i Indre Hardanger var billig elektrisitet fra vannkraft. Produksjon av kalsiumkarbid krevde store mengder energi, noe det bl.a. ikke var tilgang til i Storbritannia. Fra smelteproduktet kalsiumkarbid kunne man enkelt lage acetylengass. Gassen ga et kraftig lys og ble brukt i gruvene eller ved jernbanen. I 1904 stiftet den engelske industrimannen Alfred Ernst Barton selskapet The Sun gas Company Ltd. som året etter fikk aksjemajoriteten i Alby Carbidfabrikk AB i Sverige. På tross av at kapasiteten ved karbidfabrikken i Alby ble utvidet til 14000 årstonn karbid, var etterspørselen større. Barton var derfor interessert i å anlegge en fabrikk i Norge med tilgang til tilstrekkelig elektriske kraftmengder og adgang til isfri havn. Dr. Albert Petersson fikk som leder av Albyfabrikken i oppdrag å skaffe kontakt med interesserte norske kretser. Det ble opprettet kontakt med Sam Eyde og svenskene Knut Tillberg og Marcus Wallenberg. Eyde-konsernet tilbød seg å bygge ut Tyssovassdraget og levere Sun Gas Co de 20 000 elektriske hestekreftene de etterspurte.
Før Sun Gas Co tok den endelige avgjørelsen ble dr. Albert Peterson i februar 1906 sendt til en befaring til Odda og Tyssedal sammen med ingeniør Frans Wilhelm Bruce (1875–1956). 13. mars 1906 ble kontrakten mellom Eyde-konsernet og The Sun Gas Co underskrevet i Stockholm. Konsernet skulle levere minst 18 000 HK til drift av karbid- og cyanamidfabrikkene i Odda. Sun Gas Co sikret seg rettighetene til cyanamidprosessen i Norge og inngikk avtale med engelske jernbaneselskap om levering av karbid til belysning. På dette grunnlag ble AS Tyssefaldene stiftet på Sam Eydes kontor i Kristiania den 20. april 1906, med ingeniør dr. Albert Petersson som en av stifterne. På Tyssefaldenes ekstraordinære generalforsamling den 15. juni 1906 vedtok man kontrakten med Sun Gas Co om levering av 20 000 hk (ca. 129 000 millioner kilowattimer) 25 perioders strøm fra 1. mai 1908 og 30 år fremover. Arealet for storindustri var ikke tilstrekkelig i Tyssedal så karbid- og cyanamidfabrikkene ble lagt til Odda. Byggingen av kraftanlegget startet i september 1906 og i mai 1908, tre dager etter kontrakt, og begynte leveringen av elektrisitet til fabrikken i Odda via Odda-ledningene.
Tyssedal kraftanlegg
20. april 1906 ble Aktieselskabet Tyssefaldene stiftet på ingeniør Sam Eydes kontor i Kristiania. Selskapets stiftere var også «viceheradshøfding» Knut Tillberg, «viceheradshøfding» Marcus Wallenberg, bankdirektør Knut Wallenberg, løytnant Allan Abenius, ingeniør dr. Albert Johan Petersson, direktør Fredrik Hjort og direktør Alf Scott Hansen. Selskapets første generaldirektør var Sam Eyde. Aksjekapitalen var på 700 000 kroner og for rettighetene til vassdraget Tysso betalte selskapet 420 000 kroner. Ved en kongelig resolusjon ble det allerede 10. mai 1906 gitt konsesjon til utbyggingen.
I august 1906 var aksjekapitalen utvidet til 2,5 millioner kroner. I september 1906 startet anleggsarbeidene for fullt i Tyssedal. Kalkylen for første byggetrinn var 3,1 millioner kroner. Utbyggingen av vassdraget ble ledet av ingeniør Sigurd Brinck. Arbeidsstyrken var på rundt 500 mann og første byggetrinn ble gjennomført på bare halvannet år. Anlegget omfattet da en 6 meter høy reguleringsdam og en 160 meter lang tappetunnel fra Ringedalsvatnet til Vetlevatnet, en inntaksdam ved Vetlevatnet, en 3420 meter lang og 9,5 m² stor tilførselstunnel til et fordelingsbasseng med ventilhus og to 730 meter lange rørledninger ned til kraftstasjonen.
I 1910 solgte Sam Eyde og Markus og Knut Wallenberg aksjene sine til en finansgruppe ledet av «häradshöfding» Knut Tillberg. Ragnvald Blakstad overtok som generaldirektør etter Sam Eyde. Blakstad ledet arbeidet med byggetrinn II, III og IV. I 1911 tok det engelske selskapet The Hydraulic Power and Smelting Co kontrollen over Tyssefaldene, sammen med Trollhättan Elektrochemiske Aktiebolag og Norsk Elektrisk Metalindustri på Sundløkken, tidligere ledet av Ragnvald Blakstad. Det nye selskapet ble dannet av svenskene Knut Tillberg, bankdirektør Sven Huldt og landshøvding C. Cederkrantz. Fram til januar 1914 ble aksjekapitalen utvidet til 7,2 millioner kroner. Kapitalen kom både fra Sverige, Tyskland og England.
Byggetrinn I (1906–1908)
Tysso I kraftverk ble bygget opp rundt Tyssovassdraget. Nedslagsfeltet ligger på vestre del av Hardangervidda, hvor det ligger en rekke vann rundt 1200 moh. Disse har avløp til Ringedalsvatnet som ved naturlig vannstand ligger 440 moh. Like nedenfor ligger Vetlevann på rundt 415 moh. Fra Vetlevatn renner elven Tysso ned til Tyssedal og Sørfjorden.
Første byggetrinn krevde at vannstanden i Ringedalsvannet måtte reguleres, men ikke at det ble bygget dam med magasin. Ved enden av Ringedalsvatnet ble det derfor først sprengt en 160 meter lang reguleringstunnel med et tverrsnitt på 6,5–7 m². Tappetunnelen har fått navn etter ingeniør Torvald Schult som ledet arbeidet med tunnelen i 1907. Med tappetunnelen var reguleringshøyden for første byggetrinn 16 meter. Lukehuset nedenfor dammen blir også kalt «Schultsynken».
Ved enden av Vetlevatnet ble det mellom 1906-1908 bygget en 10 meter høy og 30 meter lang overløpsdam i brostein og sement med reguleringsnåler av tre. Dammen var 12 meter ved foten og 3 meter med damkronen. Like ved ble det bygget en fangdam med ventilhus og heisespill som ledet vannet inn i tilførselstunnelen.
Wiener Ringstraße
Ringstraße (Ringveien) er en ringgate som omgir Innere Stadt-distriktet i Wien i Østerrike, og en av byens viktige severdigheter. Bygningene langs gaten er i historisme i en spesiell utforming, kalt Ringstraßenstil (Ringstraße-stil) og ble bygget i årene mellom 1860-årene til 1890-årene.
Odda–Tyssedal industriarv
Byggetrinn I (1906–1908)
Fordelingsbassenget på Lilletopp ble i forkant murt opp med granitt lagt i betong og i bakkant sprengt ut mot fjell og tilførselstunnel. Overløpet på toppen av fordelingsbassenget lå kun 20 cm høyere enn tunnelinntak ved Vetlevatn. I bunnen av bassenget ble det lagt 5 fordelingskammer med rør til ventilhuset. Kun to av disse ble tatt i bruk i første byggetrinn.
De to rørledningene ble levert av Escher Wyss & Cie (Zürich) og hadde en brutto fallhøyde på 410 meter. De bratteste partiene i rørgaten var på rundt 60 grader. De øverste 90 meter ble levert av Moss mekaniske verksted og de nedre delene Thyssen & Co (Mülheim an der Ruhr). Rørledningene besto av seksjoner av rør i Siemens-Martin-stål som var dobbeltklinket og sveiset.
Wiener Ringstraße
Historie
Men mot slutten av 1700-tallet hadde disse fortifikasjonene mistet sin militære verdi, og hemmet kommunikasjonen mellom byen og den stadig voksende bebyggelsen på utsiden. Under keiser Josef II ble det gitt tillatelse å bygge veier og kjørende og gående gjennom glacisen, opplyst av lykter og avgrenset av trær. Håndverkere etablerte seg med verksteder i friluft, og det ble satt opp staller. For øvrig var området uendret, og la beslag på store tomterområder. Imidlertid viste erfaringene fra revolusjonene i 1848 behov for hurtige troppeforflytninger dersom uro brøt ut. I tillegg ble de forstedene som i dag er bydelene II til IX innlemmet i byen i 1850, noe som gjorde at de gamle bymurene var ytterligere i veien.
Odda–Tyssedal industriarv
Byggetrinn I (1906–1908)
I tillegg til dette ble det bygget kaianlegg, en provisorisk kraftstasjon (Sjoarfossen kraftverk), taubaner, tjenesteboliger, brakker og en 7 km lang 12 kV høyspentlinje til Odda.
Wiener Ringstraße
Historie
I 1857 gav keiser Frans Josef sin tillatelse gjennom dekretet «Det er min vilje» (Es ist Mein Wille) til at befestningene i en bredde av 600 meter kunne rives, og en fikk frigjort et enormt byggeområde. Keiserens dekret ble offentliggjort på første side i Wiener Zeitung 25. desember 1857. Dette oppgir nøyaktig oppgitt størrelsen på den nye boulevarden, de geografiske posisjonene og de nye bygningenes funksjoner. Slik skulle den nye Ringstraße ble et utstillingsvindu for Habsburgmonarkiet storhet. Samtidig hadde byggevirksomheten til keiser Napoleon III av Frankrike i Paris vist hvor effektiv en utvidelse av gatene var for å unngå at revolusjonære bygget barrikader i dem. Det ble utlyst en stor konkurranse, og de tre prisvinnernes bidrag ble bearbeidet av regjeringen. Rivingsarbeidene ble påbegynt i mars 1858 ved Rotenturmtor ved Donaukanalen, men disse rivningsarbeidene ble ikke endelig ferdigstilt før i 1874. Men allerede sommeren 1858 hadde det kommet 85 prosjekter til grunnplanet for Ringstraße.
Odda–Tyssedal industriarv
Byggetrinn I (1906–1908)
Tysse kraftstasjon var opprinnelig 50 meter lang og ble oppført etter arkitekt Thorvald Astrups tegninger. I 1907 fikk stasjonen seks vertikale peltonturbiner fra Escher Wyss & Cie med en ytelse på 4620 hk ved 375 omdreininger pr. minutt. Turbinene var opprinnelig konstruert for en netto fallhøyde på 383 meter, med en stråle og et løpehjul med 18 skovler som kunne skiftes individuelt. De seks generatorene var direkte koblet på samme aksling som turbinhjulene. Generatorene ble levert av Allmänna Svenska Elektriska Aktiebolag, hver med en effekt på 4100 kVA, til sammen 24,6 mVA, tilsvarende rundt 33000 hk. Generatorene var trefase vekselstrømgeneratorer som produserte 25 perioders strøm (Hz).
Wiener Ringstraße
Historie
Siden Ringstraße hadde sin viktigste funksjon som utstillingsvindu, ble det etablert en parallell Lastenstraße («lastevei») på utsiden av den tidligere glacisen. Denne kalles ofte 2-er Linie, etter det to-tallet trikkelinjene som benytter gaten har. I dag går også undergrunnsbanen U2 mellom Karlsplatz og Alser Straße under denne gaten. Denne gaten er fortsatt en viktig gate som trafikkåre og varelevering.
Odda–Tyssedal industriarv
Byggetrinn I (1906–1908)
Strøm med spenning inntil 12 kV ble overført via en 6,6 km lang kraftledning mellom Tyssedal og fabrikkene i Odda. Den første ledningen hadde seks kobberliner (med to kurser) à 110 mm². Mastene besto i stor grad av tre, men i vinkelpunktene ble det brukt gittermaster av jern. 4. mai 1908 startet strømproduksjonen og kraft ble levert til Odda.
Wiener Ringstraße
Historie
Det var noe strid mellom bymyndighetene og de statlige myndighetene om utviklingen av området. Imidlertid ble det bare det nye rådhuset som ble planlagt av byens myndigheter.
Odda–Tyssedal industriarv
Byggetrinn I (1906–1908)
Kraftanlegget i Tyssedal var et av Europas første høytrykksanlegg. I landsbyen Campocologno ved Brennerpasset i Sveits, på grensen til Italia, bygget selskapet «Kraftwerke Brusio AG» mellom 1904-1907 kraftverket Campocologno I som hadde en brutto fallhøyde på 418 meter. Kraftverket hadde opprinnelig 12 peltonturbiner. Disse ble mellom 1967-69 skiftet ut og erstattet av nye to francisturbiner, hver med en ytelse på 25 MW.
Wiener Ringstraße
Historie
I de følgende årene ble det oppført en rekke offentlig og private bygninger i det nye, frigitte området. Både innen adelskapet og personer i maktposisjoner ønsket å bygge presentable bygårder seg i den nye paradegaten. En av de første bygningene som ble reist var Heinrichshof, eid av industriherren Heinrich von Drasche-Wartinberg, og som fram til den ble ødelagt i et alliert bombeangrep 12. mars 1945 lå vis-à-vis det nye operabygget.
Odda–Tyssedal industriarv
Byggetrinn I (1906–1908)
Første byggetrinn i Tyssedal, inkludert oppkjøp av rettigheter og eiendommer, kostet tilsammen 3,5 millioner kroner. Etter første byggetrinn ble Tyssefaldenes eiendommer taksert til 23 millioner kroner.
Wiener Ringstraße
Seksjoner
Ringstraße består av flere deler og omgir hele byen, bortsett fra det nordøstre hjørnet, hvor sentrumsområdet avgrenses av Franz-Josephs-Kai, som følger Donaukanalen. Med start fra Ringtornet ved den nordre enden av Franz-Josephs-Kai er Ringstraße delt inn i følgende deler:
Hertugdømmet Brabant
Hertugdømmet Brabant var en historisk region i Nederlandene. Området bestod hovedsakelig av de tre moderne belgiske provinsene Flamsk Brabant, Vallonsk Brabant og Antwerpen, hovedstadsregionen Brussel og det meste av dagens nederlandske provins Noord-Brabant.
Nadine Fest
Nadine Fest (født 28. juni 1998) er en østerriksk alpinist, som representerer klubben SC-Gerlitze. Hun har gull i super-G ved Vinter-OL for ungdom 2016 på Lillehammer og gull både i super-G og i kombinasjonen under junior-VM i alpint 2017 i Åre som fremste internasjonale meritter.
Hertugdømmet Brabant
Belgias flagg er basert på fargene i Brabants våpen: svart, gul og rød.
Odda–Tyssedal industriarv
Byggetrinn II (1909–1912)
Stasjonsbygningen ble forlenget 12,5 meter sør for 1. aggregat. Tilbygget var det siste arkitekt Thorvald Astrup tegnet i Tyssedal. I tilbygget ble et syvende aggregat på 4100 kVA installert høsten 1909.
Wiener Ringstraße
Bygninger
Mange av bygningene langs Ringstraße stammer fra tiden før 1870. Et utvalg:
Odda–Tyssedal industriarv
Byggetrinn II (1909–1912)
Mellom 1909-1910 ble en ny overføringslinje til Odda bygget. Den andre ledningen gikk stort sett parallelt med den første, men lagt noe høyre i terrenget. For å unngå ledningsbrudd langs det mest rasutsatte terrenget ble det også sprengt ut en 700 meter lang tunnel under Tveitanuten.
Fjøsanger Miljølokk
Fjøsanger Miljølokk er en del av Europavei 39 ved avkjøringen til fylkesvei 556 ved Fjøsanger i Bergen. Tunnelen har fire kjørefelt, og er et miljølokk med rundkjøring over.
Hertugdømmet Brabant
Områdets navn ble først benyttet for det karolingiske grevedømmet pagus Bracbatensis, lokalisert mellom elvene Schelde og Dijle, fra bracha («ny») og bant («region»).
Wiener Ringstraße
Bygninger
Det er en rekke monumenter langs Ringstraße, blant annet til minne om Goethe, Schiller, Maria Theresia, Eugene av Savoia, Karl av Østerrike, grunnleggerne av den første republikken, Athena, Johann Andreas von Liebenberg, grev Radetzky, Georg Coch og Johann Strauss d.y. og mange andre.
Homosfæren
Homosfæren (av gresk: ὁμός [homo] «lik» og σφαῖρα [sphaira] «kule») Homosfæren er en del av atmosfæren. Atmosfæren deles i to undergrupper: homosfæren og heterosfæren. Homosfæren strekker seg fra jordoverflaten til der heterosfærens begynner. Homosfæren er definert som området der de ulike gassene som utgjør lufta er blandet og ikke ligger lagvis. Dette til forskjell fra heterosfæren, der gassene ligger i lag avhengig av partikkelmassen. Grunnen til at gassene er blandet i homosfæren, er turbulens skapt av trykkforskjell (vind).
Odda–Tyssedal industriarv
Byggetrinn II (1909–1912)
I løpet av 1909 ble grunnarbeidet på Ringedalsdammen påbegynt. Det ble også utført sprengningsarbeid i forbindelse med neste utvidelse av kraftstasjonen og de to nye rørledningene.
For å få lettere tilgang til arbeidet med å sprenge ut en 600 meter lang tunnel mellom Øvre og Nedre Bersåvatnet ble en tosporet trallebane bygget fra Skjeggedal til Mågelitopp i 1911. Reguleringen av Øvre Bersåvatnet økte magasinkapasiten i anlegget med rundt 53 mill. m³ vann.
Mellom 1910-1912 ble det lagt to nye rør med diameter 1500–1200 mm, godstykkelse 9–35 mm. Rørene ble levert av AG Gustav Kuntze (Worms). Den ene rørledningen ble dels sveiset og dels klinket, den andre ledningen ble sveiset hele veien.
I bakkant av stasjonen ble det i 1911 bygget et 60 meter langt og 8,5 meter bredt instrumenteringsbygg med fire etasjer. Instrumentene ble levert av British Westinghouse (Manchester) i 1911. Norsk Elektrisk & Brown Boveri i Kristiania var norsk leverandør og montør for Westinghouse. Kontrollpanelene var utført med 45 mm tykk, hvit marmor.
27. februar 1912 undertegnet Tyssefaldene en avtale om levering av ytterligere 36000 hk til Alby United Carbide Factories Ltd og de store utvidelsene ved karbid- og cyanamidfabrikkene i Odda. Kraften skulle leveres til Odda fra 1. juli 1913.
Byggetrinn III (1913)
I 1913-1914 fikk kraftstasjonen levert turbin 10 og 11 fra Piccard, Pictet & Cie (Genève) som hadde en ytelse på 13500 hk ved 250 omdreininger. Generator 10 og 11 fra ''The British Westinghouse Electric Mfg. Co'' leverte 9600 kW ved 250 omdreininger. Med de nye generatorene som hver leverte 12000 kilovoltampere (kVA), hadde kraftstasjonen en samlet ytelse på 76700 kVA.
Parallelt med utvidelsen av kraftstasjonen tiden 1911-1913 ble også overføringsledningene bygget om og forsterket. De tolv kobbertrådene ble skiftet ut med 12 aluminiumsledninger à 450 mm2. Trestolpene ble byttet ut og jernstolpene forsterket. Mastene som støttet spennet på rundt 250 meter over elven Tysso fikk doble jernmaster. Gittermastene hadde tre tverrarmer og linene var lagt opp i en regulær sekskant. Tunnelen under Tveitanuten ble også forlenget til 1200 meter. Tunnelen hadde et kvadratisk tverrsnitt på 3 m² hvor seks liner ble montert på hver side tunnelen. I forbindelse med utvidelsen av Cyanamidfabrikken ble det også lagt to jernbåndarmerte blykabler à 3 x 120 mm² i en grøft mellom masterekkene. Over elvene Tysso og Opo ble det bygget kabelbroer for cyankabelene.
Justin Bijlow
Justin Bijlow (født 22. januar 1998) er en nederlandsk fotballspiller som spiller for Feyenoord Rotterdam.
Nadine Fest
Idrettskarriere
Ved det østerrikske juniormesterskapet i februar 2015 kom hun på 22.-plass i storslalåm og 24.-plass i super-G. Hun kjørte ut i slalåm. Hun deltok også i det østerrikske mesterskapet for senior, der hun kom på 28.-plass i slalåm, 5.-plass i super-G og 7.-plass i kombinasjonen. Ved det det østerrikske juniormesterskapet i april kom hun på 5.-plass i super-G.
Odda–Tyssedal industriarv
Byggetrinn III (1913)
I 1913 oppførte også Tyssefaldene forsamlingslokalet Festiviteten i Tyssedal, tegnet av arkitekt Torgeir Alvsaker.
På Tyssefaldenes generalforsamlingen 21. august 1913 ble det gitt fullmakt til oppstart av fjerde byggetrinn.
Byggetrinn IV (1914–1918)
I 1914 sto Tyssefaldenes administrasjonsbygg ferdig. Året etter ble verkstedsbygningen like sør for stasjonen tegnet av arkitekt Victor Nordan. Verkstedsbygningen ble tegnet av arkitekt Charles Hoff og sto ferdig i 1916.
Mellom 1914-1915 ble det drevet ut en ny parallelltunnel på 3430 meter mellom Vetlevann og Lilletopp. Denne tunnelen ble drevet ut med maskiner og fikk et tversnitt på 10 m². Kapasiteten ved fordelingsbassenget ved Lilletopp ble også utvidet til 4500 m³.
Fra Lilletopp ble den femte rørledningen bygget i 1915-1916. Rørledningen ble montert og levert av AG Ferrum (Kattowitz) og var i sin tid verdens største. Ledningen har en diameter på 1700-1250 med godstykkelse 10–26 mm. Ledninger besto av 5-8 meter lange rør som var sveiset sammen. Den nederste delen av røret har stålbandasjer for å motstå det indre trykket. Rørledningen leverte vann til to turbiner på 16000 hk hver.
Kraftstasjonen ble forlenget 47 meter slik at den til sammen ble 175 meter lang med en grunnflate på 2125 m². Nordfløyen ble tegnet av arkitekt Victor Nordan som en arkitektonisk videreføring av Thorvald Astrups første byggetrinn. I 1916 ble turbin 12 installert. Denne hadde kun et løpehjul, men med to stråler. Turbinen ble levert av Piccard, Pictet & Cie og den hadde en ytelse på 13500 hk. Generator 12 på 12000 kVA ble levert av British Westinghouse og var av samme type som nr 10 og 11.
Nadine Fest
Idrettskarriere
Hun fikk sin første pallplassering i et FIS-renn i 2015, med en 2.-plass i storslalåm i Krvavec i april. Hun kom også på 5.-plass i kombinasjonen.
Odda–Tyssedal industriarv
Byggetrinn IV (1914–1918)
I 1916 ble samtlige tremaster byttet ut med jernmaster. Samme året startet også Det Norske Nitridaktieselskap (Nitriden) aluminiumsproduksjon i Tyssedal.
Nadine Fest
Idrettskarriere
Før jul i 2015 fikk hun to nye pallplasseringer i FIS-renn, med 2.-plass i storslalåmrennene i Sölden og St. Lambrecht. Hun debuterte også i europacupen i alpint i januar 2016, med en 38.-plass i utfor i Altenmarkt.
Odda–Tyssedal industriarv
Byggetrinn IV (1914–1918)
I 1917-1918 ble turbin 13 og 14 installert. Dette var verdens største peltonturbiner på denne tiden. Turbinene ble levert av Piccard, Pictet & Cie og hadde en ytelse på hele 16000 hk. De to nye generatorene med en ytelse på 14000 kVA ble levert av Siemens-Schuckert Werke.
I 1918 ble aggregat 0 installert i sørenden av stasjonen. Turbinen på 10000 hk var levert av The Pelton Water Wheel Co (USA) med en tilsvarende generator fra Westinghouse Pittsburgh (USA). Etter mye problemer med aggregatet ble dette skiftet ut etter kort tid.
Nadine Fest
Idrettskarriere
Hun deltok i Vinter-OL for ungdom 2016, der hun fikk én medalje; hun vant super-G foran hhv Julia Scheib og Aline Danioth. I tillegg kom hun på 4.-plass i både slalåm og kombinasjonen, og 8.-plass i storslalåm. I parallellslalåm mikslag ble Østerrike slått ut i kvartfinalen, der de tapte for Finland. Fest kjørte her sammen med Manuel Traininger.
Justin Bijlow
Landslaget
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2022 i Qatar.