cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Philip Sidney
Liv og familie
Han døde i Arnheim i en alder av trettito år. Hans død førte til en måneds sorg i England. Hans lik ble fraktet til London og gravlagt i St. Pauls katedral den 16. februar 1587.
Idealisert omdømme
Allerede i hans levetid, men enda mer etter hans død, ble han for England selve symbolet på av den idealiserte blomsten av Englands manndom, lærd og følsom, samtidig sjenerøs, modig og impulsiv. Han rakk aldri å bli annet enn en marginal politisk figur i sin levetid, og hans verker, som gjorde han berømt i ettertid, ble aldri utgitt mens han levde, men de hadde sirkulert i ulike avskrifter. Den første folio med hans viktigste skrifter kom først i 1598
Ben Jonsons utsagn senere om at Sir Philip Sidney var meget uskjønn og i tillegg kopparret kan neppe være riktig når man ser på den effekt han hadde på de han møtte i sin samtid. Han ble selve legemliggjørelsen av alle de egenskaper og dyder som den elisabethanske hoffmannen skulle ha; aristokratisk, lærd, en dannet humanist, en følsom dikter, og en tapper soldat, og det mest strålende engelske eksempel på det som senere har blitt kalt for en renessansemenneske.
Edmund Spenser skrev i et brev til Walter Raleigh at den egentlige hensikten med hans epos Faire Queene (Alvedronningen) var «å fremme en herre eller en edel person i virtuositet og fornemme disipliner». Og et slik edelt menneske hadde han kun møtt en gang; Sir Philip Sidney, og som han dediserte sitt første verk til; Shepheardes Calender (Hyrdenes kalender): «Entitled to the noble and vertous Gentleman most worthy of all titles both of learning and chevalrie M. Philip Sidney» («Benevnt til den edle og virtuose herre mest verdig av alle titler både i læring og ridderhet»). Sidneys venn Fulke Greville bemerket i hans biografi Life of Sidney; «Hans slutt var ikke skriving, selv når han skrev; heller ikke hans kunnskap var støpt for bordene, eller skolene; men både hans vett og forståelse buet om hans hjerte, å gjøre seg selv og andre, ikke i ord eller mening, men i livet og i handling, godt og mektig».
«Selv ved denne distanse», skrev kritikeren C. S. Lewis, «er Sidney blendende».
Algernon Sydney, en av konspiratørene bak Rye House-komplottet i 1683 for å myrde Karl II av England og hans bror og arving James, hertug av York, var en grandnevø av Philip Sidney.
Wöhrder Wiese undergrunnsstasjon
Wöhrder Wiese er en undergrunnsstasjon på Nürnbergs undergrunnsbanenettverk. Wöhrder Wiese ligger på linjene U3 (samt forsterkerlinjen U21) og U3.
Philip Sidney
Forsvar for poesien
Antagelig var avhandlingen delvis motivert av Stephen Gosson, en tidligere dramatiker som dediserte sitt angrep av engelsk drama, The School of Abuse, til Sidney i 1579, men Sidney adresserte mer generelle innvendinger mot poesi som de av Platon. I sin avhandling samordner Sidney en rekke klassiske og italienske instrukser for fiksjon. Grunnleggende i hans forsvar er at poesi, ved å kombinere historiens liv med filosofiens etiske fokus, er mer effektivt enn både historie og filosofi i å bevege leseren til dyd eller fortreffelighet. Dikterens bilde skal skjenke leseren glede, men også oppdra og gi kunnskap. Oppdragelsens mål, slik humanismen også så det, kombinert med hans egen platonske idealisme, var det fullkomne menneske. Verket har også viktige kommentarer angående Edmund Spenser og samtidens elisabethanske teater, spesielt det siste har han lite godt å si om, men hans kritikk er basert på teateret før William Shakespeare.
Astrophel og Stella
Det første av de berømte engelske sonettesekveksene var Sidneys Astrophel og Stella, skrevet antagelig tidlig på 1580-tallet, og tjente som modell av sykluser av Spenser, Shakespeare og mange andre.
De sirkulerte lenge i manuskripter før den første, uautoriserte utgaven ble utgitt i 1591, og først i 1598 kom en autorisert utgave. Sekvensen var et vannskille i engelsk renessansepoesi. I den har Sidney delvis naturalisert nøkkelelementene fra hans italienske forbilde, Francesco Petrarca: variasjoner av sinnsbevegelser fra dikt til dikt, med den ledsagende følelse av en pågående, men delvis dunkel, forteller: de tankefulle grublingene over det å dikte og skrive dikt i seg selv. Allerede i første linje kommer det som er selve essensen i hans egen diktning:
Til sammen besto verket av mer enn hundre sonetter, de fleste av dem skrevet i utsøkt formbeherskelse. Hans eksperimenter med rimskjema var intet mindre enn bemerkelsesverdig og tjente til å fri den engelske sonett fra den strenge rimkravene i dens italienske opprinnelse.
Tittelen er satt sammen av Stella, det latinske ordet for stjerne, Astrophel er satt sammen av to greske ord, astro (stjerne) og phil (elsker). Således er kvinnen Stalla hans stjerne, og han er den som elsker stjernen.
Arcadia
Sidney skrev også en hyrderoman, Arcadia, hvor prosaen har innlagte sekvekser med poesi. Det er en kjærlighetsfortelling med politisk bakgrunn, skrevet i en utspekulert kunstprosa som ble meget populær på 1580-tallet. Tittelen henspiller på det paradisiske stedet Arkadia som den romerske poeten Vergil i sin tid fremmet i sin poesisamling Ecolage. I nær et århundre var Sidneys prosaromanse det mest beundret og oftest nyutgitt verk.
Arcadia var også Sidneys mest ambisiøse verk og like betydningsfull i seg selv som hans sonetter. Verket kombinerer pastorale elementer med en stemning avledet fra det hellenistiske forbildene Theokrit og Heliodor. Arcadia er en meget idealisert versjon av hyrdenes liv satt opp mot fortellinger om dyster og turneringer, forræderi og svik, kvinnerov, kamper og heftige forførelser. Fortellingen følger den greske modellen med fortellinger som nøstes inn i hverandre og med ulike fortellertråder som blir flettet og tvinnet. I tillegg til de sengreske forbildene er Sidney også inspirert av italieneren Jacopo Sannazaro og den spanskeskrivende portugiseren Jorge de Montemayor. Handingen er ikke det viktigste, mange av de innlagte fortellingene har han selv løftet fra her og der, heller ikke figurene som er flate og uten dybde, men fortellingens stemning og idealisme som han også deler med Spensers epos om Alvedronningen.
Sidney bearbeidet og utvidet verket mens han bodde hos sin søster uten å få det helt ferdig før han døde. Arcadia eksisterer i to betydelig ulike versjoner. Den første versjonen er fortalt rett fram i på et sekvensielt vis, men senere endret han fortellingen til en mer ambisiøs plan, og fullførte det meste av de tre første bøkene, men ble avbrutt før han ble ferdig.
De reviderte avsnittene ble utgitt i 1590 ble det en stor oppmerksomhet og interesse for verket. I 1593 ble de utgitt på nytt av Sidneys søster Mary, hertuginnen av Pembroke, og som ble et senter for litterær sirkel. Hun fullførte selv fortellingen og la til et sluttparti etter den opprinnelige versjonen.
William Shakespeare kjente godt til både Spenser og Sidney, og han brukte fortellinger fra Arcadia som kilde, blant annet som en av underfortellingene i Kong Lear. Deler av den ble også dramatisert av John Day og James Shirley. I henhold til en ofte gjengitt historie skal kong Karl I av England ha sitert fra boken da han ble festet til skafottet for å bli henrettet. Samuel Richardson navnga sin heltinne i sin første roman etter Sidneys Pamela.
Tự Đức
Tự Đức, Nguyen Hong Nhiem (født 22. september 1829 i Huế, død 19. juli 1883 samme sted), var en vietnamesisk keiser av Nguyen-dynastiet. Han var sønn av Thiệu Trị og regjerte fra farens død i 1847 og fram till sin egen død i 1883.
Som barn var han svak og sykelig, og ble rammet av kopper noe som førte til at han ble steril. Han forsøkte å isolere Vietnam fra omverdenen, noe som imidlertid hemmet Vietnams utvikling.
Faren hadde sørget for at arvefølgen skulle gå til Tự Đức og gikk forbi hans eldre bror Hong Bao, siden den yngste var som sin far en sterk tilhenger av forfølgelse av de kristne. Dette førte til et opprør fra Hong Baos side, men dette ble hardt slått ned. Hong Bao begikk selvmord i fangenskapet.
Tự Đức prøvde å isolere landet fra omverdenen og stoppet alle forsøk på modernisering. Han var en ivrig konfucianist og videreførte farens forfølgelse av de kristne. De kristne ble mistenkt for å medvirke i et opprør. Mange franske misjonærer ble fengslet og dømt til døden, inkludert prest og misjonæren Dominique Lefèbvre, som virkelig hadde konspirert mot keiser Thiệu Trị. Uten å vite at han faktisk var blitt løslatt, blokkerte den franske marinen havnebyen Danang og bombarderte byen. Den rasende keiseren truet med represalier mot misjonærene, men satte foreløpig ikke truslene ut i livet.
De franske og spanske anstrengelsene for å beskytte sine landsmenn forårsaket et stort fremmedhat og antikristne grusomheter. Keiser Tu Dúc utstedte dekreter mot kristendommen i 1848 og 1851. Innfødte katolikker ble svimerket og fikk sine eiendommer konfiskert. Mange døde i årene som fulgte, både innfødte legfolk og prester og utenlandske misjonærer. Eldre misjonærer begynte å appellere til Frankrike for beskyttelse, og den apostoliske vikaren Pellerin dro til Frankrike for å be regjeringen om å etablere et permanent nærvær i Vietnam ved å kreve territoriale konsesjoner som britene og franskmennene hadde gjort i Kina. I 1856 bombarderte franske krigsskip igjen Danang.
I august 1858 gikk franske tropper i land i byen under ordre fra Napoleon III, som ville kolonisere området. Invasjonsstyrken, 5 000 menn på 14 skip, klarte forsåvidt å innta byen på bare én dag, men hadde ikke tilstrekkelig med flatbunnede fartøyer til å seile opp Parfymeelva lenger nord og innta hovedstaden Huế. De fikk noe bistand fra Spania da Filippinenes generalguvernør Fernando Norzagaray y Escudero sendte noe mer tropevante styrker fra Manila. Men det var ikke tilstrekkelig. Ei heller fikk de forsterkninger fra Frankrike, de ble omdirigert til Kina for å støtte britene i den andre opiumkrig. Det antikeiserlige opprøret franskmennene hadde håpet på blant vietnamesiske katolikker, uteble også. På toppen av alt dette døde svært mange franske soldater av tropesykdommer, og franskmennene trakk seg etterhvert ut av Danang, som de kalte Tourane.
Franskmennene rettet deretter fokus mot Mekongdeltaet. I 1859 ble Saigon angrepet, og i årene fram til 1867 tok de stadig større områder i Mekongdeltaet og dannet kolonien Cochinkina.
Få år senere gikk de i land i det nordlige Vietnam og inntok Hanoi to ganger, i 1873 og 1882. Etter harde kamper som en del av Den fransk-kinesiske krig ble franskmennene koloniherrer gjennom Saigontraktaten og etablerte Fransk Indokina i 1887.
Tự Đức ble rammet av en svulst i ryggen og ble stadig mer svekket. Han døde i 1883 samtidig med at franske styrker rykket mot Huế.
Marcel Reymond
Marcel Reymond (født 7. juli 1911, død ukjent) er en sveitsisk tidligere skihopper som konkurrerte på 1930-tallet.
Bruvoll/Halvorsen
Bruvoll/Halvorsen er en folkemusikkduo som består av gitaristen Tore Bruvoll og kvederen Jon Anders Halvorsen. Duoen har eksistert siden 2000. De er kjent for å bearbeide den eldste delen av den norske vokale folkemusikktradisjonen slik at resultatet blir en lavmælt blanding av folkemusikk og mer moderne visesang.
Marcel Reymond
Han vant VM-gull i 1933. Norske skihoppere hadde dominert alle mesterskap de hadde deltatt i, men Norges Skiforbund bestemte seg for å ikke sende deltakere til VM i Innsbruck 1933. I nordmennenes fravær var Reymond klart best. Likevel var det to nordmenn som hoppet lengst i Innsbruck. Brødrene Sigmund og Birger Ruud var til stede i Innsbruck og hoppet som prøvehoppere. I et oppvisningshopp der de to hoppet i par, hoppet de begge 74 meter – 3,5 meter lenger enn Reymonds lengste hopp.
Bruvoll/Halvorsen
Duoen har turnert adskillig både nasjonalt og internasjonalt og har gitt ut platen Nattsang på Grappa Musikkforlag i 2004. De fulgte de opp med platen Trillar for to i 2007, en utgivelse med en rekke gjestemusikere og et mer åpent lydbilde samt en del egenskrevne sanger. Platen mottok svært gode kritikker. ''Det de gjør er så delikat, fengende og ikke minst tankevekkende. De har på en fortreffelig måte klart både å åpne en gammel sangskatt for en ny tid, samtidig som de har tilføyd egne bidrag som skinner med samme glød som de mer tilårskomne folketonene (Svein Andersen, Aftenposten)''
Duoen har mottatt Norsk kulturråds ensemblestøtte.
Søndre Trondhjems amt
Søndre Trondhjems amt var et norsk amt som ble opprettet i 1804 ved at Trondhjems amt ble delt i to: Søndre Trondhjems amt og Nordre Trondhjems amt.
Fra 1. januar 1919 skiftet amtet navn til Sør-Trøndelag fylke.
Øvre Harz vannreguleringssystem
Oberharzer Wasserregal er fra 2010 sammen med Rammelsberggruvene og gamlebyen i Goslar oppført på UNESCOs verdensarvliste som en del av kulturarven. Oppføringen av vannreguleringssystemet var en utvidelse av oppføringen i 1992 av Rammelsberggruvene og Goslar.
En stor del av anleggene er fortsatt i virksomhet. Dette er gjort av landskaps- og naturvernhensyn og for å tiltrekke turisme og badeliv. En del av anlegget gjør fortsatt nytte som flomvern og drikkevannskilde.
Etymologi
Regal i Oberharzer Wasserregal betyr i denne sammenheng et kongelig privilegium. Med et Bergregal utdelte fyrsten enerett til å drive gruvevirksomhet og med Wasserregal retten til å utnytte vannet i gruvene. Andre som benyttet seg av vannet, for eksempel møllene, hadde lavere prioritet. Disse vannprivilegiene var del av bergretten som eksisterte i Niedersachsen til inn i 1960-årene. Bergretten var en allmenn rett til å søke og utnytte metallforekomster i grunnen og som gjaldt uavhengig av den private eiendomsretten. Utnyttelse av bergretten var likevel underlagt statlige regler.
The Simpsons Archive
The Simpsons Archive, også kjent som snpp.com eller kun SNPP (forkortelse for «Springfield Nuclear Power Plant»), er en nettsted av og for fans av den animerte TV-serien Simpsons. Den ble startet i 1994 på initiativ fra særlig Gary Goldberg, og utvikles og vedlikeholdes av dusinvis av frivillige fra blant annet newsgroupen alt.tv.simpsons og Simpsons-relaterte forum og diskusjonsgrupper på Internett. Nettstedet har informasjon om hvert eneste aspekt av tegnefilmserien. Det er ingen videoer eller annen media, kun tekst, for å unngå juridiske konflikter med rettighetsinnehaverne.
Matt Groening, skaperen av TV-serien, har blitt sitert i den argentinske avisen La Nación med å si at: «Noen ganger må vi titte på nettstedene til fansen for å huske [hva vi har gjort tidligere]: en av de beste er snpp.com. Jeg har ingen ide om hva initialene står for, men det har en mengde med stoff. Skjønt for dem er hver eneste episode den verste noen gang.»
Tidligere bulldoserprodusenter
Dette er ei liste over tidligere bulldoserprodusenter. For nåværende produsenter se bulldoserprodusenter.
Windir
Windir var en black/viking metal-gruppe som ble dannet av Terje «Valfar» Bakken i 1994 i Sogndal. Valfar kalte musikken sin for sognametal (metal fra Sogn) siden black metal-sjangeren hadde fått så mye negativ oppmerksomhet i media på grunn av blant annet kirkebrenning. Musikken er også mer progressiv enn tradisjonell norsk black-metal, og går derfor ikke helt under sjangeren.
Musikken er melodiøs, og inspirert av norsk folkemusikk. Tekstene er tatt fra diverse historier og sagn. De handler stort sett om slaget mellom Magnus Erlingsson og Sverre Sigurdsson som sto ved Fimreite i 1184. Tekstene handler ofte om ære og røtter, en slags nasjonalisme til «Sogneriket».
På de to første demoene og de to første albumene var Windir et enmannsband, kun bestående av Valfar. Senere fikk han med seg medlemmene fra et annet lokalt band kalt Ulcus. De gav ut de to albumene 1184 og Likferd. Valfar frøs ihjel på fjellet i Sogndal den 14. januar 2004. Den 3. september 2004, på dagen som skulle vært Valfars 26-årsdag, spilte bandet en siste avskjedskonsert til ære for Valfar. Konserten ble gitt ut på DVD før bandet ble erklært oppløst. I tillegg gav de også ut et dobbeltalbum hvor inntektene går til Valfars etterlatte. I ettertid har Windirs medlemmer fortsatt med musikken. Hváll, Steingrim, Strom og Sture, spiller i dag i bandet Vreid. Righ startet og er låtskriver i Cor Scorpii. Strom er også gitarist i bandet Mistur.
Kjempebjørnen
Kjempebjørnen (Ursus arctos piscator), også kjent som Gudebjørnen, Irquiem eller Bergmans bjørn (etter oppdageren, den svenske zoologen Sten Bergman i 1920 ), er en mystisk bjørn som antageligvis stammer tilbake fra istiden. Skinnet er utstilt ved Naturhistorisk Museum i St. Petersburg, og er et skinn fra en Kamtsjatkabjørn. Skinnet er fire og en halv meter langt, og ble felt av en jeger på de store ødemarkene i Kamtsjatka. Ved samme museum er også en 10 000 år gammel babymammut utstilt, som ble funnet i 1979.
Samme mann som konserverte babymammuten, professor Nikolai Vereschagin, har mottatt rapporter om en svær bjørn observert i Kamtsjatka siden midten av 1970-tallet. Bjørnen som det ble rapportert om skal angivelig ha målt 180 cm til manken og veid halvannet tonn eller mer, noe som utgjør to ganger en brunbjørn. Bjørnen ble kalt kainyn-kutkho («Gudebjørnen») av tsjuktsjerne, og viser seg svært sjelden. Likevel har lokale reindriftere i Oljutorsk, Karaginsk og Tilgisk felt flere eksemplarer på slutten av 1970- og begynnelsen av 1980-tallet. De sier den er veldig stor, har et lite hode i forhold til kroppen og løper med lange, gyngende bevegelser.
For 10 000 år siden levde arctodus sinus i Nord-Amerika, som sannsynligvis var det største rovdyret som har eksistert i pattedyrenes historie. Det kan tenkes dette dyret har overlevd i Kamtsjatka eller på andre siden av Beringstredet.
Professor Vereschagin har uttalt at «Jeg utelukker ikke at det eksisterer en åttende bjørnerase. Den er kanskje i slekt med, eller nedstammer fra den store bjørnen fra istiden.» Han mener vitneutsagnene kommer fra svært troverdige jegere, og mener det helt klart vandrer en veldig stor bjørn omkring i Kamtsjatka.
European Handball Federation
European Handball Federation, forkortet EHF, er et håndballforbund i Europa. EHF ble stiftet 17. november 1991 og har sitt sete i Wien. EHF utgjør den europeiske delen av det internasjonale håndballforbundet (IHF).
EHFs formål er å utvikle og arbeide for utbredelse av håndballspillet i Europa. 51 nasjonale håndballforbund er medlem av EHF.
Arrangementer
EHF arrangerer blant annet
Historikk
I 2004 ble nordmannen Tor Lian (1945–2016) valgt til president i EHF. I 2008 ble Lian gjenvalgt for fire nye år. Lian gikk av i 2012. Han ble etterfulgt av Jean Brihault, som var president for EHF frem til 2016.
Brihault kunne ikke gjenvelges for en ny periode fordi han var for gammel i henhold til aldersgrensen i EHFs statutter. Brihaults etterfølger ble Michael Wiederer, som hadde vært generalsekretær i EHF siden 1992.
Kamber
Kamber, også skrevet Camber, var en mytisk konge av Cambria, men det finnes ingen historiske bevis for at han virkelig har levd. Fortellingen om kongen kommer fra Geoffrey av Monmouths Historia Regum Britanniae (De britiske kongenes historie), skrevet omkring 1136. Her gjengis han som sønn av Brutus. I henhold til Geoffrey var Kambria eller Cambria, det gamle navnet for Wales, den latiniserte formen av Cymru, som det hevdes ble oppkalt etter ham.
Kamber var sønn av Brutus ved hans hustru Ignoge, og en etterkommer av Aineias fra Troja som i romersk mytologi grunnla Roma. Brutus grunnla kongeriket Britannia som det hevdes ble oppkalt etter ham, og på lik linje ble hans sønner fyrster av senere kjente riker på De britiske øyer, henholdsvis Albanactus som var hertug av Alba (det gamle navnet på Skottland) og Kamber av Cambria. Disse utgjør den første del av en pseudohistorie som Geoffrey diktet opp for å gi Britannia en stolt opprinnelse og opphavsmyte på linje med Roma og Romerriket. Som mange av kongefigurene som Geoffrey skrev om er det ingen selvstendig kilde til Kamber og hans brødre. De er et produkt av Geoffreys fantasi, oppfunnet av politiske grunner innenfor den samtidige anglo-normanniske verden.
Ved sin fars død fikk Kamber landet Cambria mens hans yngre bror Albanactus fikk Alba, og hans eldre bror Locrinus fikk Logres, også skrevet Loegria, og som det hevdes ble oppkalt etter ham, men er fra walisisk Lloegr av ukjent opprinnelse. Det tilsvarte England. Da Albanactus ble drept av Humber, konge av hunerne, som man vet faktisk ikke kom til De britiske øyer, gikk Kamber sammen med Locrinus og angrep hunerne og beseiret dem. Humber druknet i en elv, og i henhold til Geoffrey ble elven Humber siden oppkalt etter ham.
U.S. Army Command and General Staff College
U.S. Army Command and General Staff College hører til ved Fort Leavenworth i delstaten Kansas og er et armé anlegg som fungerer som et studiested for USAs væpnede styrker og utenlandske militære ledere. Stedet ble opprinnelig etablert i 1881 av general William Tecumseh Sherman som en skole for soldater innen infanteri og kavaleri-divisjonene.
Utviklingen av høyskolen gikk parallelt med den økende profesjonalisering av den amerikanske hæren og den nådde sin nåværende form i kjølvannet av Vietnamkrigen.
Knut Fossum
Knut Fossum (født 17. oktober 1929, død 3. oktober 2007) var en norsk pressemann. Han var i mange år direktør for Norske Avisers Landsforbund.
Fossum var opprinnelig utdanna som bokhandler. I 1959 blei han ansatt i avisa Vårt Land, hvor han rykka opp til disponent i 1969. I 1975 blei han direktør i Norske Avisers Landsforbund (seinere Mediebedriftenes Landsforening), ei stilling han hadde fram til 1992.
Fossum var medlem av tallrike utvalg om medienes økonomi, og var særlig engasjert i slikt som pressestøtte, annonsesamarbeid, statens annonseringsplikt og andre forhold vedrørende samarbeid mellom avisene. Han var sentral i å utvikle prosjektet «Avis i Skolen». I 1995 gav han ut Oslo-aviser i samarbeid gjennom 75 år.
Han blei tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull og Finlands hvite roses orden.
Elvis Presley (album)
Elvis Presley er det selvtitulerte debutalbumet til Elvis Presley.
Albumet ble utgitt av RCA Records i mono, i mars 1956. Albumet lå ti uker som #1 på Billboard album-listen i USA.
Sammen med #1 singlen Heartbreak Hotel viste salget av albumet at det var marked for rock and roll. Det var det første rock-album som nådde #1, og det første pop-album til RCA som solgte over en million eksemplarer. Albumet ble utgitt på nytt på CD i en utvidet versjon 18. mai 1999 med seks bonusspor, og i en remastered versjon 11. januar 2005. Albumet ligger på 56.-plass på musikkmagasinet Rolling Stones liste over tidenes 500 beste album
Listeplasseringer
Album Singel
Tre
Trær er vanligvis høyreiste karplanter, ofte med en stamme med greiner, men de kan ha flere stammer. Greiner og stamme består av langstrakte celler bygd opp av cellulose som er kittet sammen med lignin. Dette gjør veden hard og stabil. I tillegg inneholder veden i mange treslag kvae for å beskytte mot sopp og insektangrep. Trærne er ikke en naturlig taksonomisk gruppe, de er snarere forvedete planter av ulike grupper som gjennom evolusjon har rendyrket høydevekst for å rage over konkurrerende arter og gjøre full nytte av sollyset. Blant trærne er bartrærne en naturlig avgrenset gruppe, mens løvtrærne ikke er det. Bartrærne er nakenfrøete, mens løvtrærne er dekkfrøete.
Det er ikke definert noen entydig grense mellom trær og busker, men trær blir høyere enn busker. En busk har mange stammer som kommer ut fra samme sted nederst, et tre har én høy stamme og konsentrerer veksten oppover.
Trær kan bli over 100 meter høye og tidvis bli over 1 000 år gamle. I Norge kan gran bli 50 m høy og eik kan bli 1 000 år gammel. Normalt dør trærne lenge før de når slik høyde og alder. De vanligste årsakene til at trær dør er soppangrep, insektangrep og stormfelling.
Utvikling
De eldste landlevende organismer man kjenner til som var på størrelse med trær var ikke en plante, men en sopp ved navn Prototaxites som kan spores tilbake til midten av ordovicium, og som kunne bli rundt åtte meter høye. Plantene forble små i flere millioner år til mens de gradvis økte i høyde og omfang.
Først i midten av sen-devon, for rundt 385-390 millioner år siden, hadde de første trærne utviklet seg, representert ved tre hovedgrupper:
Lepidodendrales, også kalt skjelltrær på grunn av mønsteret på barken, hørte til kråkefotplantene, den eldste gruppen av karplanter med aner helt tilbake til silur. Med sine 30 meter (og flere mindre arter), var det blant de høyeste trærne i devon. Skjelltrærne skulle etter hvert dominere sumpskogene i karbonperioden og oppnå høyder på 50 meter. Tre grupper utgjorde skjelltrærne; Lepidodendron (hvor vi finner de høyeste trærne og som hadde blader som lignet på opptil en meter langt gress), Diaphorodendron og Sigillaria. Før inkluderte man også Leptophloeum, men betraktes i dag som tilhørende Isoetales, en orden av kråkefotplanter hvor vi også finner vår tids brasmegras. Sistnevnte er samtidig de nærmeste nålevende slektningene til Lepidodendrales. De fleste kråkefottrærne døde ut i slutten av karbon og begynnelsen av perm, men Sigillaria, som kunne bli 30 meter, klarte seg nesten til slutten av perm. Felles for alle var at stammen hadde en relativt myk indre kjerne med lite vedvev som var for svak til å holde trærne oppe. I stedet fikk de sin mekaniske støtte fra en tykk lignin-rik bark.
Wattieza i klassen Cladoxylopsida er utdødde slektninger av dagens sneller, bregner, Marattiopsida og Ophioglossidae (piskebregner og ormetungebregner). De nådde en høyde på åtte til ti meter og hadde en viss likhet med palmetrær. Den vedaktige stammen var hul innvendig på grunn av et unikt voksemønster som samtidig førte til stadige sprekkdannelser i stammen, og planten måtte derfor hele tiden reparere seg selv. De synes ikke å ha overlevd til utgangen av devon, selv om andre medlemmer av Cladoxylopsida fortsatte enda noen millioner år inn i karbon før også de døde ut.
Archaeopteris (ikke å forveksle med urfuglen Archaeopteryx), en slekt i klassen kalt progymnospermer, var sporebærende forløpere til frøplantene. Disse trærne med bregnelignende blader som kunne bli 30 meter utgjorde omtrent 90% av skogene i sen devon. I likhet med frøplantene hørte de til lignofyttene, og hadde utviklet en stamme med ekte vedvev og sekundær tykkelsesvekst. Botanisk sett var dette de første egentlige trærne på jorda. Mens Archaeopteris forsvant et stykke ut i karbon, klarte den siste overlevende gruppen av progymnospermer, ordenen Noeggerathiales, seg helt til slutten av perm.
I karbon frembragte også sneller og bregner trelignende former:
Calamittene var snelletrær som ble opptil 30 meter høye, og levde i karbon og tidlig perm. Som hos dagens urteaktige sneller var den vedaktige stammen hul og leddelt, og minnet om en tykk bambus.
Psaronius og Tietea var trebregner som utviklet seg i sen karbon og overlevde til slutten av perm, og ble henholdsvis 10 og 12 meter høye. Disse tilhørte familien Psaroniaceae i underklassen Marattiidae, søstergruppen til de egentlige bregnene. Også den nålevende og primitive bregneordenen Osmundales ga opphav til trebregner helt tilbake i perm og mesozoikum, hvorav ingen har overlevd frem til i dag. Tempskya, enda en utdødd trebregne, hadde en mer beskjeden høyde på 6 meter og levde i kritt, men dens slektskap til andre bregner er foreløpig ukjent. Dagens trebregner oppstod i jura og tilhører ordenen Cyatheales. Sammen med frøplantene er de de eneste plantene som i dag danner trær. Stammen til både forhistoriske og nålevende arter mangler vedvev og kalles en "falsk stamme".
Frøplantene oppstod allerede i devon. Disse har tradisjonelt blitt kalt frøbregner, også omtalt som pteridospermer, en polyfyletisk gruppe med bregnelignende blader. Trolig har også våre dagers dekkfrøete (blomsterplantene) og nakenfrøete planter sitt utspring fra frøbregnene i form av en siste felles stamform som levde for rundt 380 millioner år siden. Andre frøbregner fulgte allerede sine egne utviklingslinjer uten å etterlate seg nålevende etterkommere. Frøbregnene synes ikke å ha utviklet større trær før i karbon. Blant de tidligste og mest vanlige av disse var ordenen Medullosales, som fantes fra midten av karbon og frem til perm. Den inneholdt bl.a. slekten Alethopteris, som kunne nå 10 meters høyde og blader på 7 meters lengde. Stamnostoma, en slekt i ordenen Lyginopteridales, hadde sin utbredelse i tidlig karbon og kunne bli 25 meter. Senere frøbregner, som Glossopteris, levde fra begynnelsen til slutten av perm, og ble inntil 30 meter høye. Selv om de tilhørte frøbregnene lignet ikke bladene til Glossopteris typisk på bregner, men varierte i form og utseende. I tillegg fantes også småtrær med en stamme på ikke mer enn 5-6 centimeters tykkelse, som Calamopityales (tidlig karbon) og mindre arter av allerede nevnte ordener.
Også de første nakenfrøete plantene (gymnospermer), dukker opp i karbon, og løpet av perm hadde alle våre fire nålevende grupper etablert seg; bartrær, konglepalmer, ginkgo og gnetofytter. Teknisk sett er alle frøplanter som ikke er dekkfrøete, det vil si frøbregnene og nålevende og utdødde gymnospermer, nakenfrøete. Men begrepet begrenser seg som oftest til den monofyletiske gruppen som utgjør nåtidens gymnospermer, som utviklet seg fra en stamform som gjennomgikk en fordobling av genomet (polyploidi) for over 350 millioner år siden.
Cordaitales (tidlig karbon til slutten av perm), var en orden nakenfrøete trær med arter på opptil 45 meter. Noen levde omtrent som moderne mangrovetrær, men holdt til i ferskvann i stedet for saltvann.
Walchia var en slekt bartrær fra slutten av karbon til begynnelsen av perm. Familien slekten tilhørte, Voltziales, ble imidlertid ikke utryddet før slutten av kritt.
Ginkgo og konglepalmer antas å være hverandres nærmeste slektninger. Blant annet er de de eneste frøplanter som fremdeles har bevegelige sædceller. Anslagene for når de skilte lag varierer. En publikasjon konkluderer med at det skjedde i karbon for 325 millioner år siden, mens en annen kommer frem til rundt midten av perm for 284 millioner år siden. Selve slekten Ginkgo, som i dag bare har en eneste gjenlevende art kjent som tempeltreet, ser ikke ut til å ha forandret seg nevneverdig de siste 270 millioner år.
De nakenfrøete trærne dominerte i mesozoikum (251 - 65 millioner år siden), mens (blomsterplantene), også kalt angiospermer, ikke ga opphav til trær av betydelig størrelse før i sen kritt for ca. 90 millioner år siden. Mot slutten av Campanian og videre utover i Maastrichtian (~83–66 millioner år siden), ble klimaet kjøligere og angiospermene, i form av trær og planter generelt, utkonkurrerte de mer varmekjære typene av nakenfrøete planter over det meste av kloden. I dag er det trær av angiosperm type som har overtatt rollen som de viktigste treslag i de fleste skoger, samt i andre naturtyper som f.eks. savanner, men i større høyder og biotoper som redwood-skog, og ikke minst boreal barskog som strekker seg som et belte over den nordlige halvkule, er bartrærne fremdeles de dominerende treslag.
Urteaktige blomsterplanter som har levd i isolasjon på øyer over lengre tid har ved flere anledninger utviklet vedaktige arter som busker og trær. Dette er en utvikling som kan skje temmelig raskt evolusjonært sett. På Galapagos finner vi blant annet Scalesia, en treaktig form av kurvplantefamilien som kan bli 15-20 meter høy.
Treets oppbygning
Et tre består av rota, stammen, greiner, blader eller nåler og blomster.
Sopprot
Alle treets røtter er kledd inn i soppceller (mysel). Dette kalles sopprot eller mycorrhiza. Ikke bare er de rundt røttene, men de vokser også inne i røttene, mellom cellene. Soppen og treet har et nært avhengighetsforhold (symbiose), og det viser seg at trærne faktisk ikke kan leve uten denne soppen. Soppen beskytter treet mot angrep fra skadelige sopper og smådyr, og den hjelper treet med å skaffe vann og næringsstoffer. Som betaling gir treet soppen sukker som den er avhengig av for å kunne leve. De fleste soppene i skogen er sopper som lever i symbiose med trærne. Noen danner bare sopprot med ett bestemt treslag, mens andre kan gjøre det med flere. Fluesopp og kantarell kan leve sammen med flere arter trær, mens lerkesopp bare finnes sammen med lerk.
Kulturhistorie
Trær som kultobjekter og mytefigurer finnes i de fleste kulturer. Verdenstreet Yggdrasil er kjent, ikke bare i Norden, fra førnordiske myter. Mytene forteller at de første menneskene Ask og Embla ble skapt fra dette treet. Gamle offersteder i både Gamle Uppsala og i Lejre i Danmark vitner om tidens mystikk og verdensforståelse. Mange er også de trærne som utpekes som vesentilknytne, i såvel gresk mytologi (Dryade) som i buddhistisk religion.
Også i eventyrverdenen oppstår myter om trær, som i Askeladden der et tre anses å huse en avdøds sjel. Den gamle svenske folkloren oppgir forskjellige trær som helbredende og offersteder der sykdommer kunne avleveres eller kjærlighetsforhold stadfestes.
Tradisjonen å plante tuntre er svært gammel. Iblant plantes treet for å markere noens fødsel, eller for gårdens fremtidige vel. I Finland har man ved en avreise fra hjembygda ofte plantet et tre til minne, kalt karsikko.
"De tre furuer" ved Raveien i Østfold ble regnet som et kulturminne. De ble omtalt som De hellige tre kongers furu allerede i 1912.
Størst og minst
Mammuttreet er verdens største treslag og kan bli opptil 95 meter høye med stammetverrmål på ti meter.
Treslag i Norge
Nedenfor listes de treartene som er naturlig hjemmehørende eller utbredt naturaliserte i Norge. For en mer fullstendig oversikt, se henholdsvis artiklene om løvtrær og bartrær.
Randaberg Idrettslag
Randaberg Idrettslag (stiftet 10. april 1925) er et idrettslag fra Randaberg i Rogaland. Idrettslaget spiller i Mizunoligaen både for menn og kvinner.
Fotball
Klubben har et A-lag i fotball som i 2017-sesongen spiller i 4. divisjon, avdeling 1. Klubben har fått oppmerksomhet fordi de satset sterkt på opprykk fra 3. divisjon i 2007-sesongen og opprykk til 1. divisjon innen 2010. Med investor Fred Ingebrigtsen i ryggen hadde klubben et budsjett for 2007-sesongen på hele 5 millioner. For 2008 satset klubben enda større og har et budsjett på 17 millioner. Klubben rykket imidlertid ned til 2. divisjon etter en sesong i 1. divisjon.
Erik Fuglestad er hovedtrener. Bjarte Lunde Aarsheim, Øyvind Svenning, Magnar Nordtun, Iven Austbø, Alexander Gabrielsen, Erik Fuglestad, Ronny Espedal og Petar Rnkovic er noen av spillerne som tidligere har spilt for Randaberg.
Seriehistorikk
Grønt markerer opprykk, mens rødt er nedrykk.
Volleyball
Pr. sesongen 2019/20 har klubben lag i eliteserien for både kvinner og menn. I 2019 spilte begge disse lagene cupfinale, og tapte disse.
Florence Foster Jenkins
Meryl Streep spilte Jenkins i den biografiske dramakomedien Florence Foster Jenkins fra 2016.
Biografi
Jenkins begynte allerede som barn å ta sangtimer, og fikk etter hvert et ønske om å reise til utlandet for å studere musikk, noe hennes far nektet å finansiere. Etter hvert reiste hun til Philadelphia sammen med Frank Thornton Jenkins, som hun siden giftet seg med. Der tjente hun til livets opphold ved å ta oppdrag som lærerinne og pianist. Da hennes far døde i 1909 arvet hun en pen formue, hvilket gjorde henne i stand til å forfølge sangkarrieren – noe både hennes far og hennes da fraskilte ektemann på det sterkeste hadde frarådet. Hun stiftet Philadelphias Verdi-selskap, tok sangtimer, og fra 1912 begynte hun å gi konserter.
Musikalske prestasjoner
Til tross for sine åpenbart manglende musikalske evner var Jenkins urokkelig overbevist om sin egen storhet. Hun sammenlignet seg med anerkjente sangerinner som Frieda Hempel og Luisa Tetrazzini. Latteren som ofte kunne høres fra publikum under konsertene hennes avfeide hun som et resultat av misunnelse fra rivaler. Likevel var hun klar over kritikken hun fikk, og skal ha uttalt at «folk kan si om meg at jeg ikke kan synge, men ingen kan si at jeg ikke sang.»
På repertoaret for sine konserter hadde Jenkins en blanding av standard operaarier av Mozart, Verdi og Richard Strauss – som alle lå langt over hennes tekniske forutsetninger – Lieder, blant annet av Brahms og Valverde, og sanger som hun selv eller akkompagnatøren, Cosmé McMoon,  skrev. McMoon var forøvrig en anerkjent akkompagnatør, Edwin McArthur, som arbeidet under pseudonym. Jenkins bar ofte omfattende kostymer som hun selv designet, gjerne med vinger og glitter.
I 1943 var Jenkins utsatt for en bilulykke som passasjer i en drosje, noe som ifølge henne selv resulterte i at hun «kunne synge høyere f-er enn noensinne». I stedet for å saksøke sjåføren, sendte hun ham en eske kostbare sigarer.
Det har versert påstander om at Jenkins' karriere egentlig har vært en meget velregissert spøk fra hennes side. Andre hevder på sin side at årsaken til Jenkins' død var den latterliggjøringen hun ble utsatt for etter konserten i Carnegie Hall. Likevel finnes det få holdepunkter for noen av disse påstandene.
Diskografi
Jenkins spilte inn ni arier på fem 78-plater, som senere har blitt utgitt på CD:
Gustav Schäfer
Gustav Klaus Wolfgang Schäfer (født 8. september 1988 i Magdeburg i Tyskland) er trommeslager i bandet Tokio Hotel, sammen med tvillingene Bill Kaulitz og Tom Kaulitz, og Georg Listing. Schäfer var venn med Listing fra før og de møtte Kaulitz-brødrene under et show i 2001. Bandet trengte en trommeslager og en som kunne spille bass, slik at de bestemte seg for å spille sammen. Dette fungerte utrolig bra, og de kalte seg etterhvert for Devilish, som var starten på det som senere ble Tokio Hotel. De spilte på små, lokale arrangementer før karrieren tok fart med debutalbumet, Schrei, som kom ut i 2005.
Stian Sørlie (dramatiker)
Stian Sørlie (født 14. april 1928) er en norsk dramatiker, forfatter og jurist.
Sørlie er utdannet jurist. Han har vært advokat og dommer i Oslo og sorenskriver på Vest- og Nordvestlandet. Han har også arbeidet innen teater i ni år, og virket som litteratur- og teaterkritiker.
Sørlies dramatikk er oppført i Finland, Sverige, Danmark, Nederland og USA. I 2000 ble hans historiske spill Spor i stein III oppført i Middelalderparken i Oslo i forbindelse med byens tusenårsjubileum.
Oslo Curlingklubb
Oslo Curlingklubb er en curlingklubb fra Oslo stiftet i 1954. Klubbens hjemmebane er Snarøya Curlinghall. Sammen med Oppdal Curlingklubb er klubben Norges eldste curlingklubb.
Kristian Augusts gate
Kristian Augusts gate finnes flere steder:
Eddik
Eddik er en blanding av eddiksyre og vann, og er en organisk syre. Det selges vanligvis som 5 eller 7 prosent eddik. En del dagligvareforretninger selger også produktet eddikessens, som inneholder 35 % eddiksyre.
Finere eddik lages blant annet av vin og kalles vineddik. Når vin utsettes for oksygen blir den sur, vinen invaderes av bakterier som puster luft, bakteriene oksiderer alkoholen til eddiksyre. En tradisjonell metode var å la vinen flyte gjennom et lag med høvelspon. Eddik heter på fransk vinaigre som betyr sur vin.
Balsamico er fatlagret eddik, der den mest tradisjonelle ble lagret på fat av minskende størrelse. Ferdig balsamico ble tappet på flasker fra det minste fatet, som så fikk påfyll fra det nest minste som - osv, inntil det største ble etterfylt med fersk vineddik. Lagring deretter var et år før prosessen ble gjentatt, og der kunne være inntil tolv fat, slik at modningen tok tolv år. Mye av det som i dag selges som balsamico, har atskillig kortere produksjonstid, og er tilsvarende rimeligere.
Kristian IVs gate
Kristian IVs gate finnes flere steder:
Nordre Trondhjems amt
Nordre Trondhjems amt var et norsk amt (i dag fylke) som ble opprettet i 1804 ved at Trondhjems amt ble delt i to: Nordre Trondhjems amt og Søndre Trondhjems amt.
Den første amtmannen, Caspar Conrad Rafn, hadde i henhold til den kongelige instruksen sete i Verdal. Hans etterfølger Christen Elster bosatte seg på Inderøy, så i årene 1818–1894 var Sund gård på Inderøy amtsete. Da Ole Anton Qvam tiltrådte i 1894 bodde han på gården Gjævran i Egge (nå del av Steinkjer), og tok embetet med seg dit. Amtmannsboligen Eggeli, ble tegnet av arkitekt Axel Guldahl og bygget i 1919 under ledelse av daværende fylkesmann Halvor Bachke Guldahl. Dette fungerte inntil 1945 både som embetsbolig og kontorer for fylkesadministrasjonen.
Fra 1. januar 1919 het det Nord-Trøndelag fylke og fra 1945 hadde fylkesmannen kontorer i Steinkjer.
De avgjørende samtalene
De avgjørende samtalene (Crucial Conversations) er en bok av Kerry Patterson, Al Switzler, Joseph Grenny og Ron McMillan, utgitt på norsk av Damm i 2003. Forfatterne har også skrevet boken Crucial confrontations.
Bokens hovedbudskap er hvordan handlekraftige mennesker kjennetegnes av hvordan de oppnår dialog i avgjørende samtaler, og hva man kan gjøre for å skape dialog i slike samtaler. Det lanseres syv forskjellige teknikker, hvorav de fire første går på forberedelse og de tre siste går på selve samtalene.
«De avgjørende samtalene» er utsolgt fra forlaget og vil ikke bli utgitt på nytt.
Saarlouis
Saarlouis [] (mellom 1935 og 1945 Saarlautern) er en by i den tyske delstaten Saarland. Byen ligger omkring 10 kilometer fra grensen til Frankrike.
Historie
Som navnet antyder ligger Saarlouis ved elven Saar, og ble bygget som en festningsby i 1680. Den fikk navn etter kong Ludvig XIV av Frankrike. Dette området hadde da etter den Den fransk-nederlandske krig (1672–1678) blitt fransk territorium og dannet østgrensen av Frankrike.
Bilprodusenten Ford har siden 1970 hatt fabrikk her, som har produsert over 11 millioner biler og med omkring 6,500 ansatte er byens største arbeidsgiver.
Kodori-krisen
Kodori-krisen (2001) fant sted da tsjetsjenske militante gikk til angrep på abkhasiske styrker i Kodoridalen, Abkhasia, i oktober 2001. Krisen fikk ikke nevneverdig oppmerksomhet i media, som var mest opptatt av den daværende aktuelle amerikanske invasjonen av Afghanistan. Kampene krevde 40 liv.
Den 4. oktober 2001 gikk en gruppe tsjetsjenske og georgiske soldater, ledet av kommandanten Ruslan Gelajev, inn i Kodoridalen fra den georgisk-kontrollerte delen, og angrep landsbyen Georgijevskoje. Den 8. oktober ble et helikopter med FN-observatører skutt ned, og 9 ble drept.
Prahaskolen
Prahaskolen (eller Prahas lingvistiske sirkel, tsjekkisk: Pražský lingvistický kroužek) er en gruppe lingvister og litteraturkritikere i Praha som var svært innflyelsesrik i første halvdel av 1900-tallet, med strukturalistisk tankegang. Den hadde stor betydning for lingvistikken og semiotikken, og utvikla også metoder for strukturalistisk litterær analyse. Etter andre verdenskrig gikk medlemmene i all hovedsak over til å arbeide selvstendig.
Kodori-krisen
Den 18. oktober uttalte abkhasiske myndigheter at deres styrker hadde gjenopprettet kontroll over de lavtliggende, abkhasiske delene av Kodoridalen, og at mesteparten av de invaderende styrkene hadde forlatt dalen og trukket seg inn i georgisk-kontrollert territorium.
Slaget ved Karstula
Slaget ved Karstula var et slag ved Karstula i dagens Finland under finskekrigen (1808–1809). Slaget ble utkjempet 21. august 1808 og de russiske styrkene vant og trengte gjennom de svenske forsvarslinjene. Nederlaget ved Karstula markerte slutten på den svenske sommeroffensiven og var det første av mange tap høsten 1808.
Prahaskolen
Mannen som starta gruppa og var den første presidenten, var den tsjekkiske lingvisten Vilém Mathesius. Kjente medlemmer av Prahaskolen var russerne Roman Jakobson, Nikolaj Trubetzkoj og Sergej Kartsevskij, og tsjekkerne René Wellek og Jan Mukařovský.
Slaget ved Karstula
Allerede fra slagets start var det en ujevn kamp, de russiske styrkene under Vlastov var på 3 200 mann og syv kanoner. De russiske styrkene innledet sitt angrep om morgenen den 21. august, etter en artilleriduell gikk det russiske infanteriet til angrep over et nes mellom de to sjøene og forsøkte også å omringe de svenske styrkene ved styrker nord for slagfeltet.
Prahaskolen
I dag er Prahas lingvistiske sirkel en filologisk forening som tar sikte på å bidra til kunnskap om språk og tilhørende tegnsystemer i henhold til funksjonell-strukturelle prinsipper. Den arrangerer jevnlige møter med foredrag og debatter, publiserer faglige publikasjoner og organiserer internasjonale arrangementer.
Vardon Trophy
Vardon Trophy er et trofé som tildeles hvert år av PGA of America til den spilleren på PGA-touren som har lavest gjennomsnittsscore gjennom sesongen. Trofeet er oppkalt etter den britiske golfspilleren Harry Vardon og ble utdelt for første gang i 1937.
Slaget ved Karstula
Kampen ble hard og håpløs sett fra svensk side, det var snart klart at det ikke var mulig å hindre de russiske styrkenes fremrykking mellom de to sjøene. Den svenske kommandanten von Fieandt beordret retrett da han forsto at en russisk omringing var nær ved å finne sted. De svenske styrkene klarte såvidt å redde seg fra å bli avskåret fra fluktveien og trakk seg tilbake nordover under stadige angrep fra de russiske forfølgerne.
Luca della Robbia
Luca della Robbia (født i juli 1399 i Firenze i Italia, død 20. februar 1482 i Firenze) var en italiensk billedhugger og keramiker.
Luca della Robbia var en viktig skikkelse i ungrenessansen. Han anvendte seg visstnok av klassiske greske og romerske forbilder, og hans verk gjennomsyres hele tiden av hans varme personlighet. Til hans verk hører dørene i sakristiet i katedralen i Firenze.
Luca della Robbia utviklet en teknikk for å male keramikkglasurer i ulike farger på terrakottafigurer og grunnla en fabrikk som levde videre under sønnen til broren, Andrea (1435–1525) og hans sønner Giovanni (1469–1529) og Girolamo (1488–1566).
Vardon Trophy
Opprinnelig ble vinneren av trofeet utvalgt av et poengbasert system. Fra 1947 ble trofeet tildelt spilleren med lavest gjennomsnittlig score. I 1988 ble statuttene endret slik at trofeet tildeles spilleren med lavest omregnet gjennomsnittsscore over minst 60 fullførte runder.
1. divisjon fotball for kvinner 2008
1. divisjon fotball for kvinner 2008 ble vunnet av Sandviken. Kampen om andreplassen som sikret direkte opprykk ble avgjort i siste serierunde, da Medkila noe overraskende tapte sin bortekamp mot Voss, som spilte for å unngå nedrykk. Begge lagene som lå bak, Fortuna Ålesund og Manglerud/Star vant sine kamper, og kom forbi.
Linderud-Grei og Gjøvik kom sist, og måtte ut i kvalifisering mot henholdsvis Vålerenga og Eik-Tønsberg. Begge lagene vant, og er dermed kvalifisert for neste år.
Ukrainere
Ukrainere (ukrainsk: українці – ukrajintsi) er et østslavisk folkeslag. De bor hovedsakelig i Ukraina og har ukrainsk som morsmål. Mens det også er vanlig å kalle alle innbyggerne i Ukraina for ukrainere, så er det bare 77,8 % av dem som er ukrainere i etnisk forstand.
Det finnes rundt 45 millioner ukrainere i verden. Ved folketellingen i Ukraina i 2001 oppga 37 541 693 personer at de var av ukrainsk etnisitet. Dette utgjorde 77,8 % av folketallet i Ukraina. Mesteparten av områdene hvor det bor ukrainere har vært underlagt russisk styre i flere hundre år, noe som har ført til en viss russifisering av ukrainerne. I 2001 oppga 14,8 % av de som oppga ukrainsk etnisitet at morsmålet deres var russisk, resten snakket ukrainsk som morsmål.