cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pensjonstrygden for sjømenn
Historie
Før andre verdenskrig var sjømenn delvis dekket av forskjellige pensjonsordninger. Statens Sjømannsfond (av 1909) brukte renteavkastningen til alderspensjon for norske sjømenn bosatt her i landet. Ulykkestrygden for sjømenn sikret sjømennene invalidrente og deres etterlatte enke- og barnerente ved yrkesskade. Av sosiale trygder var alderstrygden (av 1936) av størst betydning da den sikret norske statsborgere pensjon fra 70 år.
Under andre verdenskrig ble spørsmålet om en egen offentlig, pliktig, pensjonsordning for sjømenn tatt opp av sjømannsorganisasjonene og rederiorganisasjonene med den norske regjering i London. Krigsseilernes innsats for de allierte ga forespørselen ekstra tyngde, og det ble nedsatt et utvalg for å utrede saken med representanter fra de berørte parter. Ved Nortrashipoppgjøret i 1946 ble 186 mill. kroner avsatt til delvis finansiering av en fast varig pensjonsordning for sjømenn.
Loven
Lov om pensjonstrygd for sjømenn ble vedtatt 3.12.1948. Departementet uttalte at pensjonsordningen var å anse som et ledd i statens skipsfartspolitikk, og det var vesentlig at ordningen ga rom for å yte pensjon til de sjømenn som var gamle i 1946. Denne holdningen var avgjørende for valg av pensjonsteknisk prinsipp og medførte at kapitaldekningsprinsippet ble forkastet og utlikningsprinsippet ble valgt.
Rett til pensjon og plikt til å betale premie inntrådte fra 1.7.1949.
Opprinnelig ytet ordningen en livslang alderspensjon fra fylte 60 år med etterlatteytelser og uførestønad. Da folketrygden ble innført i 1967, ble den lovfestede sjømannspensjonsordningen lagt om til en førtidsalderspensjon fra 60 år fram til pensjonsalderen i folketrygden (67 år). Det ble samtidig bestemt at uføreytelser og enkepensjoner fra PTS skulle avvikles da folketrygden skulle dekke dette.
Medlemmer
Pensjonstrygden for sjømenn nådde en historisk topp i 1960 med 57 000 aktive medlemmer. På samme tidspunkt var antallet pensjonister under 20 000. Utover i 1960–årene opplevde imidlertid tradisjonell skipsfart en nedgang, og i 1980-årene skjøt utflaggingen fart. Dette gjorde at antallet aktive medlemmer var nede i 23 000 i 1988, mens antallet pensjonister toppet seg med 36 000 i 1985.
Ordningen gikk med underskudd fra 1994 og dekket dette opp med reguleringsfondet, eksklusive grunnfondet. Statsgarantien gikk i effekt da reguleringsfondet var brukt opp i 2003. Staten var med og finansierte ordningen frem til 2013. Fra og med 2014 er det ventet at ordningen går med overskudd. Dette skyldes flere års fall i antall pensjonister og økning i antall medlemmer, spesielt innen offshore- relaterte virksomheter. Medlemmer fra denne sektoren utgjør i 2014 61 prosent av medlemsmassen.
Ved utgangen av 2013 hadde ordningen 31 400 yrkesaktive medlemmer, og 11 200 pensjonister. I tillegg forvalter ordningen pensjonsrettigheter til 169 000 tidligere sjømenn.
Tilpasning til pensjonsreformen
I april 2013 oppnevnte regjeringen et utvalg som skal utrede tilpasninger av pensjonstrygden for sjømenn til prinsippene i pensjonsreformen. Utvalget er sammensatt av partene i næringen og pensjonseksperter, og ledes av Sissel Rødevand. Rapporten skal være ferdig 31.12.2014.
Mer informasjon om utvalgets mandat og sammensetning finner du på regjeringens nettsider for Pensjonstrygdens utvalg.
Eksterne lenker
Pensions in Norway
Robert Rodríguez
Robert Anthony Rodríguez (født 20. juni 1968 i San Antonio i Texas) er en amerikansk regissør, produsent og manusforfatter. Han er kjent for å lage lønnsomme og populære filmer med relativt lave budsjetter og kort produksjonsskjema i forhold til Hollywood standard. Han er av meksikansk avstamning og bruker ofte Texas og Mexico i sine filmer.
Hermod (navn)
Hermod er et sjeldent norsk mannsnavn med gammelhøytysk opprinnelse. Navnet er dannet av ledd som betyr «hær» og «mot». I norrøn mytologi var Hermod sønn av Odin, og var gudenes sendebud.
Greensted Church
Datering
Selv om Greensted Church ikke er like gammel som tidligere antatt blir den fortsatt regnet som verdens eldste tre-kirkebygg. Den tidligere dateringen av kirken bygget på en årringdatering av stavplankene i skipet, fra en undersøkelse (under arkeologiske utgravninger) foretatt i 1960. Moderne teknologi og ny viten har imidlertid senere reist tvil om slike tidlige årringdaringer. På midten av 1990-tallet ble det derfor gjort en ny og mer grundig årringsdatering av palisadeplankene i kirken, noe som ga et noe annet resultat. Undersøkelsene ble utført av forskere ved Sheffield University.
Hermod (navn)
Etymologi
Hermod er en yngre form av gammelhøytyske Herimot eller svenske Hermoder. Herimot har opprinnelse i de gammelhøytyske ordene heri, «hær», og mout, «mot». Hærmóðr og Hermóðr var norrøne former av navnet og Hermoth og Hærmodh var henholdsvis gammeldanske og gammelsvenske former. Hermoder var en nyere svensk form av Hærmóðr, som nå har gått ut av bruk.
Hermóður er en islandsk og færøysk form av navnet.
Utbredelse
Hærmóðr er kun kjent brukt i tre nordiske runeinnskrifter fra vikingtiden, så navnet var ikke blant de mest brukte på den tiden. Hermóðr er ellers kjent brukt i Norge fra 1334. Hermod er kjent brukt i norske middelalderballader, blant annet i «Hermod Ille».
Formen Hermoder er kjent brukt i Sverige fra 1800-tallet.
Navnet Hermod var i Norge først mest brukt i Ål i Buskerud, Vinje og Mo i Vest-Telemark og Orkdal i Sør-Trøndelag. Fra 1920 var navnet mest brukt i Nordland og Troms.
Hermod har navnedag i Norge:
Hermod er i dag et sjeldent navn. Det er mest brukt i Norge.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Beijinggatekirken
Beijinggatekirken (北京街礼拜堂) er en protestantisk kirke i Dalian i Folkerepublikken Kina. Det dreier seg om den tidligere Dalian lutherske kirke (大连路德教堂), og kirkebygningen ble i 2002 vernet som historisk kulturminne av Dalians myndigheter. Den fikk i 2006 nytt offisielt navn, Dalian by Cheng-en-kirke (大连市承恩堂) men dette navnet har ikke slått an lokalt.
I 1895 etablerte Den danske folkekirke (den evangelisk-lutherske kirke i Danmark) misjonærer til Beijing og det nordlige Kina, og i 1914 bygde de denne kirken i Dalian, som den gang var under japansk forvaltning.
Den tilhørte den Dongbei-synoden innen Kinas lutherske kirke. Det ble bygd en annen luthersk kirke i nabobyen Lüshun, og også denne er blitt bevart.
Det var etter den annen verdenskrigs slutt og opprettelsen av Folkerepublikken Kina at navnet Beijinggatekirken kom i alminnelig bruk. Etter kulturrevolusjonen og kristen gudstjeneste igjen ble tillatt, ble kirken tatt i bruk av Tre Selv-kirken.
Greensted Church
Bygning
Kirken er sammensatt av konstruksjoner fra en rekke perioder. Man mener at selve skipet med palisadeveggen er relativt autentisk og derfor i alt vesentlig stammer fra 1000-tallet. Stavplankene som er benyttet i palisadeverket er laget av grovt tilhogd eiketømmer. Innsiden er flattelgjet og utsiden har konveks form. Stavplankene står på en bunnsvill som hviler på en lav ringmur av stein. Sidekantene er festet til hverandre med not og fjær og i toppen mot stavlegjen.
Koret ble derimot rekonstruert i tudorstil med rød teglstein på Henrik VIIs tid. Samtidig ble halmtaket byttet ut på både skipet og koret. Også tre vinduer og en portal mot syd ble satt inn i skipet. Dessuten ble korbuen mellom skipet og koret utvidet.
Mange mener at klokketårnet, som er konstruert av sort eik, og spiret opprinnelig ble bygd på begynnelsen av 1600-tallet, selv om noen også hevder at det er eldre. En av kirkeklokkene har imidlertid en inskripsjon med årstallet 1618. Tårnet skal dessuten ha gjennomgått en vesentlig restaurering i 1848.
Annet
På sørsiden av kirka ligger det ei skjoldformet grav som mange mener stammer fra 1100-tallet. Sagnet sier at en bueskytter fra korstogene skal være begravd der.
Under de arkeologiske utgravningene i 1960, der H. Christie og O. Olsen deltok, ble det funnet spor etter en tidligere kirke (bygning) på stedet.
En notis i de gamle engelske krønikene forteller at St. Edmunds døde legme overnattet i kirken i 1013, men om dette var den samme kirken er altså et åpent spørsmål.
Robert Rodríguez
Oppvekst
Rodriguez ble interessert i film i en alder av sju, da faren hans kjøpte en av de første videospillerne, som ble solgt med ett kamera. Han brukte kameraet til å lage kortfilmer med brødrene og søstrene sine som skuespillere. Han hadde ni søsken og samarbeidet med dem i det tidlige stadiet av hans utvikling som filmregissør. De tidlige kortfilmene la fundamentet og førte til Rodriguez sin utvikling som filmkunstner.
Mens Robert var elev ved St. Anthony Catholic High School, fikk Rodriguez jobb med å lage videopptak av skolens fotballkamper. Ifølge en av søstrene hans ble han sparket kort tid etter fordi han filmet kampene i en cinematografisk stil. Han filmet klipp av foreldrenes reaksjoner og ballen mens den fløy gjennom luften i stedet for mer konvensjonell filming av kamper.
Etter videregående skole studerte Rodriguez ved University of Texas hvor han også utviklet seg i å lage tegneserier. Karaketerene hans var ikke gode nok til å skaffe ham adgang til skolens filmstudier. I stedet utviklet han en daglig tegneserie som het «Los Hooligans» der mange av rollene var basert på søsknene hans – spesielt en av søstrene, Maricarmen. Tegneserien ble ganske populær og ble publisert i tre år i studentavisen The Daily Texan mens Rodriguez fortsatte å lage kortfilmer.
Karriere
Roberts første film var Bedhead i 1991, men hans virkelige debut kom med filmen El Mariachi året etter. El Mariachi hadde et minimalt budsjett på kun $7000 som Rodriguez finansierte ved å selge seg selv som frivillig medisinsk forsøkskanin. El Mariachi hadde sin debut på Sundance Film Festival der han traff Quentin Tarantino. Dette møtet med Tarantino ble begynnelsen på ett vennskap og profesjonelt samarbeide som har vart i mange år og pågår fortsatt.
Rodriguez' gjennombrudd kom derimot med filmen Desperado i 1995. Desperado, oppfølgeren til El Mariachi var hans første med et romsligere budsjett. Det førte til at han fikk blant annet Salma Hayek og Antonio Banderas på rollelisten. To skuespillere som han kommer til å jobbe mye med i årene som kommer.
I 1996 samarbeidet han med Quentin Tarantino om å lage From Dusk Till Dawn, filmen fikk senere 2 oppfølgere hvor Robert er kreditert som medprodusent. Hans neste film var The Faculty som kom to år etter.
Filmen Spy Kids ble i 2001 Rodriguez' første Hollywood hit. Spykids ble etterhvert en trilogi hvor den siste ble filmet i et 3D format. 2 år etter i 2003 fullførte han Mariachi trilogien med filmen Once Upon a Time in Mexico.
Privatliv
Robert Rodriguez giftet seg med Elizabeth Avellán 9. juli 1990. De fem barn sammen: Rebel, Rocket, Rogue, Racer, og Rhiannon. I april 2006 kunngjorde Rodriguez offisielt at han og kona Elizabeth Avellán hadde separert etter 16 års ekteskap.
Olga Anisimova
Olga Viktorovna Anisimova (russisk Ольга Викторовна Анисимова, født 29. januar 1972 i Khanty-Mansijsk) er en russisk skiskytter.
Hun deltatt i VM to ganger, i mixed stafett i Pokljuka i 2006, der endte laget hennes helt nede på 16.-plass etter svake prestasjoner av de mannlige deltakerne (Ivan Tsjerezov og Maksim Tsjudov, samt i 2007 i Antholz med 43.-plass på normaldistansen og 7.-plass på stafett.
I sesongen 2007/08 oppnådde hun sin første individuelle pallplassering, da hun ble nummer to på fellesstarten i Oberhof.
Heteroptilus atentuatus
Heteroptilus attentuatus er en art av hoppekreps. Den er et dyreplankton som utgjør føde for blant annet fiskeyngel. Den finnes bl.a i sub-arktiske strøk av Atlanterhavet og i Arktis, og lever av alger og plankton.
Arten ble første gang beskrevet av Sars i 1905.
Daniel Nøis
Daniel Nøis (født 5. oktober 1880 på Andøya i Vesterålen, død 18. mai 1971 på Andøya i Vesterålen) var en norsk fangstmann, ishavsskipper og båtbygger.
Virksomhet på Spitsbergen
Han overvintret på Spitsbergen i fangstsesongen 1900-1901, og ble med dette den første i fangstfamilien Nøis fra Andøya som utførte slike fangstovervintringer. Han regnes også som en av pionerene i etableringen av fangtsovervintringene på Spitsbergen.
Han var bror til fangstmannen Johan Nilsen Nøis, og fangstmannen Hilmar Nøis var deres nevø. I 1913 deltok familien Nøis i en ekspedisjon for å finne den savnede tyskeren Schrøder-Stranz på Nordaustlandet.
I 1928 deltok familien Nøis i redningsaksjonen etter polfarer Umberto Nobile på Svalbard.
Æresbevisninger og ettermæle
Daniel Nøis ble i 1961 tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull for sin innsats i polare områder. . Ytterligere tre personer fra hans familie ble tildelt Kongens Fortjenstmedalje for sine innsatser i polare områder: fangstmannen Hilmar Nøis, fangstmannen Edvin Nøis samt motorbåtfører og maskinist Alfons Nøis.
Skolesjef Osvald Nikolaisen, som var Daniel Nøis' nevø, ble i 1984 tildelt Kongens fortjenstmedalje for sitt arbeid i skolen i Norge. Han gjennomførte på slutten av 1960-tallet et lydbåndintervju med Daniel og Hilmar Nøis, som i detalj beskrev historier fra fangstovervintringene på Spitsbergen.
Daniel Nøis ble krigsdekorert av Olav V for sin innsats i frihetskampen for Norge under andre verdenskrig. Flere av familien Nøis' medlemmer ble sendt fra Spitsbergen til England og Skottland ved krigsutbruddet på 1940-tallet og kjempet der for å befri Norge fra okkupasjonsmakten.
Daniel Nøis var innbudt medlem i Norsk Polarklubb. som ble stiftet i 1933.
Stedsnavn på Svalbard knyttet til familien Nøis
Den eldste delen av fangststasjonen Villa Fredheim kalles Daniel-bua, og ble tatt i bruk av Daniel Nøis i 1908. I 1928 tok man i bruk den delen av fangststasjonen som i dag er hovedbygget. Navnet fangststasjonen Villa Fredheim ble tatt i bruk i 1935, etter at biskop Eivind Berggrav i Hålogaland bispedømme hadde besøkt stedet.
Over 20 stedsnavn i polarområdene er oppkalt etter fangstfamilien Nøis fra Andøya i Vesterålen.
Gisselsituasjonen på Torp
Gisselsituasjonen på Torp fant sted 28. og 29. september 1994, da to svenske bevæpnede ranere på flukt tok to politibetjenter og to pensjonister som gisler på Sandefjord lufthavn, Torp. Situasjonen ble løst i en politiaksjon der en av gisseltakerne ble drept. Aksjonen var den første gangen i fredstid at en norsk politimester har beordret skudd for å drepe en person.
Ranet
De svenske statsborgerne Resid «Reško» Koca og Zvonimir Majdek tok seg inn i lokalene til Østre Halsen postkontor i Larvik gjennom et toalettvindu natt til 28. september. Da en kvinnelig postansatt kom på jobb på morgenen 28. september, ble hun overfalt, bakbundet og truet med våpen. Senere kom en kvinnelig sjåfør med dagens post; hun ble også tatt og truet med det samme hun kom inn døren. Med pistol mot hodet ble de truet til å låse opp postkontorets safe. Skattepenger hadde ankommet postkontoret noen dager tidligere og de to ranerne kom seg ut med 1,5 millioner kroner, noe som gjorde det til norgeshistoriens største ran til da. De to ansatte ble forlatt bakbundet.
Videre kom de seg ut av Larvik ved å true en snekker til å kjøre dem. Snekkeren satte ranerne av et stykke utenfor byen, der de tok seg inn i skogen. Snekkeren kom ut av situasjonen uten skade.
Ranet på postkontoret ble etter hvert oppdaget, og en større politiaksjon ble satt i gang for å jakte på gjerningspersonene. Opplysningene fra snekkeren om retningen ranerne fortsatte i, bidro til at politiet satte ut veisperringer i området.
Gisseltaking
Ranerne kom over politibetjentene Svanhild Teigen og Terje Carm på veien ved Farrisvannet. De brukte våpen for å ta Teigen til gissel, men hun klarte uoppdaget å holde inne sendeknappen på sambandet sitt. På denne måten ble de øvrige politistyrkene umiddelbart varslet om hva som var i ferd med å skje.
Da øvrige politistyrker kom til stedet løsnet ranerne skudd. De tok Teigen med seg til et hus like i nærheten.
Forflytning til Torp
Politiets gisselforhandler, Frode Anmarkrud, halte ut tiden ved å love både penger og fly, og ga slik beredskapstroppen fra Oslo tid til å komme. Dette fikk imidlertid ranerne etterhvert høre gjennom nyhetssendingen på radio. De forlangte da mer penger, mens politiet bløffet med at penger og fly nå sto klart på Torp lufthavn.
Ranerne tok da Fyhr og Nilssons bil og satte kursen i retning av Torp. De tok med seg alle tre gislene, Fyhn ble satt til å kjøre. Med flere politibiler etter seg kjørte de rett forbi bensinstasjonen der pressefolk som dekket saken hadde samlet seg. På Torp hadde politiet ryddet unna all aktivitet før bilen ankom.
Det var gått ett døgn siden situasjonen begynte, og på morgenen den 29. september gikk batteriet på politisambandet til ranerne tom for strøm. Politiforhandler Anmarkrud gikk frem for å gi dem et nytt, men ble da truet inn i bilen.
Ranerne stilte et ultimatum om at de ville begynne å skyte gislene én etter én på et gitt klokkeslett dersom ikke penger og fly ble gjort klart. Nedtellingen til dette ble gjort på politisamband av Anmarkrud, og ble hørt av både politifolkene på stedet men ble også kringkastet på radio og TV.
Aksjonen
Politiets beredskapstropp var på stedet og hadde planlagt en aksjon. Daværende politimester Ivar Schrøen godkjente planen, og ble første norske politimester som har gitt ordre om å skyte og drepe en person i fredstid.
Friedrich Lüthi
Friedrich Lüthi (født 19. desember 1850, død 16. mars 1913 i Genève) var en sveitsisk skytter som deltok i OL 1900 i Paris.
Gisselsituasjonen på Torp
Aksjonen
Da det var bare to minutter igjen av ranernes deadline, ble planen satt i verk. På bare få sekunder ble «Reško» skutt i hodet og drept av en skarpskytter. En politibil, som det satt mange væpnede tjenestemenn i, rammet bilen forfra samtidig som væpnede tjenestemenn løp frem fra et hus på flyplassen. Gislene ble trukket ut og Majdek pågrepet.
Ingen av gislene ble fysisk skadd under aksjonen.
Friedrich Lüthi
Lüthi ble olympisk mester i skyting i OL 1900 i Paris. Han var med på det sveitsiske laget som vant lagskytingen 50 meter pistol som ble avviklet den 1. august 1900. De andre på laget var Paul Probst, Louis Richardet, Karl Röderer og Konrad Stäheli. Sveits vant med 2271 poeng foran Frankrike med 2203 poeng. Det var fire lag som deltok og hvert lag besto av fem skyttere.
Gisselsituasjonen på Torp
Etterspill
For å ha reddet livene til gislene og løst situasjonen ble politimester Schøen kåret til Årets Vestfolding 1994. Schøen slet med psykiske problemer i lang tid etter aksjonen.
Hendelsene dannet grunnlaget for en NRK-produsert film i 2005, Deadline Torp, i regi av Nils Gaup.
Første episode av dokumentarserien Da Norge sto stille handler om hendelsen, og inkluderer intervjuer med flere av de involverte, deriblant gisseltaker Majdek.
Houston Texans i NFL-sesongen 2018
Houston Texans spilte i sin 17. sesong i National Football League (NFL) og femte under hovedtrener Bill O'Brien. Dette var den første sesongen siden 2005 at Rick Smith ikke var lagets general manager, etter at han trakk seg tilbake av personlige grunner. Til tross for å ha startet sesongen 0–3 for første gang på 10 år forbedret Texans på fjoråret etter en seier over Miami Dolphins i uke 8. De satte en lagrekord med ni seiere på rad, som også var en ny NFL-rekord for lengste seierrekke etter å ha startet en sesong med tre strake nederlag. Rekken ble avsluttet med et tap mot Indianapolis Colts i uke 14. Med en seier over New York Jets i uke 15 sikret Texans sin første sesong med 10+ seiere under Bill O'Brien, første siden 2012, og tredje totalt.
Bob McNair, eier og grunnlegger av Texans, døde 23. november 2018 i en alder av 81 år.
Til tross for et tap mot Philadelphia Eagles i uke 16 sikret Texans en tur til sluttspillet etter at New Orleans Saints slo Pittsburgh Steelers senere samme dag. Med en seier over Jacksonville Jaguars i sesongfinalen sikret Texans lagets femte divisjonstittel i AFC South. I sluttspillet tapte de derimot 21–7 i wildcardrunden mot divisjonsrivalene Indianapolis Colts.
Draft
Draftbytter
Terminliste
Merk: Divisjonsmotstandere er i fet skrift.
Uke 6: mot Buffalo Bills
Battle Red Day
Ada Polak
Ada Buch Polak (født Andrea Buch 19. september 1914 i Aker, død 25. oktober 2010 i London) var en norsk kunsthistoriker og fagbokforfatter.
Bakgrunn
Andrea Buch vokste opp i et borgerhjem, og tok examen artium i 1933. Hun var oldebarn av Camilla Collett, søster av Camilla Wulfsberg og Ellisiv Steen, og derved også svigerinne av Sverre Steen.
Hun tok examen artium ved engelsklinjen ved Nissens Pikeskole i 1933. Hun ble magister i kunsthistorie i 1940 ved Universitetet i Oslo. Avhandlingen Norsk glass 1739-1753 sprang ut fra hennes arbeid med en utstilling på Kunstindustrimuseet i 1939.
Kunsthistoriker
Hun var konservator ved Vestlandske kunstindustrimuseum fra 1942 til 1948, da hun giftet seg i London med advokat Alfred L. Polak og bosatte seg i England.
Fra 1948 virket hun som frilans i samarbeid med norske kunsthistoriske fagmiljø, og ble et viktig kontaktledd mellom norske og britiske museer. I 1953 tok hun doktorgraden på avhandlingen Gammelt norsk glass, basert på grundige arkivstudier av norsk glasshistorie i den førindustrielle epoke.
Forfatter
Ada Polaks faglitterære forfatterskap var både preget av hennes evne til å popularisere sine emner og vitenskapelig nybrottsarbeid. For dette mottok hun i 1980 NAVFs pris for populærevitenskapelig forskning. I 1981 ble hun statsstipendiat, og samme år utnevnt til Ridder av St. Olavs Orden.
Parthenonskulpturene
Parthenonskulpturene, også kalt the Elgin Marbles, er en stor samling marmorskulpturer som ble skipet til Storbritannia mellom 1801 og 1805 av Thomas Bruce, 7. jarl av Elgin, britisk ambassadør i det osmanske Aten etter at han hadde tatt dem fra Parthenon. Siden 1939 finnes de i det spesialbygde Duveen Gallery i British Museum i London.
Lord Elgin var verken den første eller siste som tok deler av marmoren fra sin opprinnelsesplass. Resten av de bevarte skulpturene som ikke er bevart i Athen er spredd i museer ellers i Europa. British Museum har også ytterligere fragment av parthenonskulpturene som de fått fra samlinger uten kobling til Lord Elgin.
Da skulpturene ble skipet til Storbritannia, ble det rettet kritikk mot Elgin (som brukte en formue på prosjektet), men også beundring for skulpturene. Lord Byron var sterkt imot å flytte dem fra Hellas:
Byron var ikke den eneste engelskmannen som protesterte mot den tidens plyndring. Også Sir John Newport og øyenvitnet MP. Thomas Hughes ble opprørt av handlingene.
John Keats var en av dem som så skulpturene da de ble stilt ut privat i London og skrev to sonetter om dem. Visse lærde, som Richard Payne Knight, hevdet at marmorskulpturene kom fra romertiden, men de fleste anså at de var ekte verk av Fidias, som er den mest kjente av antikkens greske skulptører. Skulpturene ble til slutt kjøpt av staten i 1816 for £35 000 – en betydelig lavere sum enn de £75 000 Lord Elgin hadde krevd. Skulpturene ble flyttet til British Museum, der de ble stilt ut i Elginsalongen (bygget 1832), der de forble til Duveen Gallery ble ferdigstilt i 1939.
Det har ført til en anselig debatt opp gjennom tiden hva som bør gjøres med skulpturene. Selv om om Elgins motiv for å flytte dem fra et risikofylt miljø kan ha vært velment, mener mange, særlig den greske staten, at de bør leveres tilbake til Athen og stilles ut i Akropolismuseet. Ingen mener at de bør settes tilbake på sine opprinnelige plasser på Parthenon, ettersom de der skulle kunne komme til skade av naturkreftene. Noen enighet er ikke oppnådd, og British Museum forsvarer sin rett til å eie og stille ut marmorskulpturene.
To tredjedeler av frisen befinner seg i London og en tredjedel i Athen. På tre av sidene viser de motiver fra den store Panathenaiaprosesjonen, den store årlige (midtsommers)festivalen til ære for Athene. På den fjerde siden viser frisen de olympiske guder, de mest sentrale gudene i det greske pantheonet. I den østre delen av Parthenon fantes frisen som forestiller de greske gudene sittende på paller. Denne delen av frisen kan ikke ses i sin helhet, da den er oppdelt mellom London og Athen. En døråpning i British Museum skjuler at det mangler en viktig del av scenen. En nesten komplett kopi av denne delen av frisene finnes i Hammerwood Park nær East Grinstead i Sussex.
Et nytt Akropolismuseum, tegnet av den sveitsisk-amerikanske arkitekten Bernard Tschumi, sto ferdig i 2009. Det nye museet ble reist for å kunne vise skulpturene på samme måte som om de skulle ha vært bevart på Parthenon.
Nicky Jam
Nick Rivera Caminero (født 17. mars 1981 i Boston i USA), mest kjent under artistnavnet Nicky Jam, er en puertoricansk-dominikansk reggaeton-sanger. Han bodde i Boston til han ble 5, så flyttet han med hans far og søster til Puerto Rico. Grunnen til dette, er fordi han bodde med sin mor som var rusmiddelavhengig. Han tilga henne kjapt, fordi han har selv vært i samme situasjon etter han havnet i feil miljø i Puerto Rico. Jam flyttet til Puerto Rico som en helt vanlig person, men ble kjent nede hos faren og søsteren sin. Da Jam ble kjent, og skulle ha sine første konserter i USA fant han sin mor for første gang igjen etter han hadde flyttet.
Plebeierklegg
Plebeierklegg (Atylotus plebeius) er en av kleggene i slekten Atylotus. Den er en middels stor flue, mellom 9,5-11 millimeter lang. Den er utbredt i Europa, østover i Asia. Finnes i Norge. Den voksne kleggen flyr fra slutten av juni til august.
Plebeierklegg tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der fluens indre og ytre organer endres.
Centro Olímpico de Hóquei
Centro Olímpico de Hóquei er en sportsarena i Rio de Janeiro i Brasil. Arenaen skal arrangere landhockey under Sommer-OL 2016 og fotballturneringene til de paralympiske lekene 2016.
Arbeidet med de to banene anlegget består av startet i 2014. Første prøvearrangement fant sted i november 2015. Anlegget har en samlet kapasitet på 15,000 tilskuere.
AppleWorks
AppleWorks viser til to forskjellige programvarepakker beregnet på kontorbruk, som nå begge er ute av produksjon. Opprinnelig var AppleWorks en integrert programvarepakke, lansert av Apple Computer i 1984, for Apple II-plattformen. I 1998 ble navnet AppleWorks igjen tatt i bruk av Apple i forbindelse med at datterselskapet Claris ble nedlagt. Claris hadde markedsført en programvarepakke for Macintosh og Windows under navnet ClarisWorks. I en periode ble AppleWorks levert sammen med alle Macintosh-maskiner beregnet på forbrukermarkedet.
Fra og med 15. august 2007 har Apple sluttet å markedsføre og selge produktet, det har nådd såkalt end-of-life (EOL). Programvare for tekstbehandling, regneark og presentasjon blir nå solgt under navnet iWork.
AppleWorks (Apple II)
Den opprinnelige AppleWorks-pakken var en av de første integrerte programvarepakkene for kontorbruk på en personlig datamaskin, og inneholdt tekstbehandling, regneark og et databaseprogram, som alle var slått sammen til et program. Det var skrevet av Rupert Lissner og utgitt av Apple i 1984 for Apple II-maskinene. Apple hadde tidligere utgitt Lissners QuickFile, som var et databaseprogram som var svært likt det som senere ble databasemodulen i AppleWorks. En versjon av AppleWorks for Apple III, som brukte det samme filformatet, ble kalt III E-Z Pieces, og ble markedsført av Haba Systems.
AppleWorks for Macintosh og Windows
Den moderne utgaven av AppleWorks startet som ClarisWorks, skrevet av Bob Hearn og Scott Holdaway, og ble utgitt av Apples datterselskap Claris. Filnavnsuffikset for dokumenter fra ClarisWorks og AppleWorks er .cwk. ClarisWorks inkluderte:
Alle komponentene var integrert i en pakke, noe som gjorde det mulig for eksempel å ha en ramme med et regneark i et tekstdokument, eller formatert tekst i en tegning osv. En vanlig misforståelse er at komponentene kommer fra eksisterende Claris-produkter som MacWrite og MacDraw. I virkeligheten ble ClarisWorks skrevet fra bunnen og deretter tilpasset for å ligne de andre Clarisproduktene etter at det ble kjøpt av Claris.
ClarisWorks 1.0 kom i Macintosh-versjon i 1991, og ble deretter skrevet om for Windows-plattformen, hvor det kom ut i som ClarisWorks 1.0 for Windows i 1993. Når firmaet Claris ble reorganisert og slått sammen med Apple, ble produktet omdøpt til AppleWorks. Versjon 5 ble først kalt ClarisWorks 5, før det ble omdøpt til AppleWorks 5 når det ble tatt tilbake til Apple
I den siste versjonen, AppleWorks 6, ble kommunikasjonsdelen byttet ut med en modul for presentasjoner, da det i tidligere versjoner kun var støtte for enkle presentasjoner gjennom de andre modulene. Det ble også skrevet om for å kunne fungere med Mac OS X, men utnyttet ikke i særlig grad de nye mulighetene som lå i Mac OS X.
AppleWorks kunne opprette, åpne og lagre dokumenter i forskjellige filformater. Et tekstbehandlingsdokument kunne for eksempel lagres i Microsoft Word-format, og et regneark kunne lagres i Microsoft Excel-format.
Programmet gikk ut av produksjon og salg i august 2007. iWork-pakken, som inneholder et tekstbehandlingsprogram, et regneark og et program for presentasjoner, erstatter produktet fra Apples side.
Julius Klaproth
Heinrich Julius von Klaproth (født 11. oktober 1783 i Berlin i Tyskland, død 28. august 1835 i Paris) var en tysk orientalist, sinolog og forskningsreisende, sønn av kjemikeren Martin Heinrich Klaproth.
Bakgrunn
Julius von Klaproth var sønn av kjemikeren Martin Heinrich Klaproth. Faren ble utdannet i familien Roses apotek «Zum Weissen Schwan» og drev senere selv apoteket «Zum Bären» i Berlin. Han oppdaget de kjemiske elementer uran, zirkonium og cerium, og han bekreftet isoleringen av titan, tellur og strontium. Faren ønsket at Julius også skulle studere kjemi, men mot hans vilje begynte han allere som 14-åring å lære seg kinesisk. Ved selvstudium skulle han også etterhvert lære seg mandsjuisk, mongolsk, tyrkisk, arabisk og persisk. I 1801 begynte han å studere i Halle. I Dresden beskjeftiget han seg med de orientalske samlinger der. I en alder av 19 år offentliggjorde han «Asiatisches Magazin»
Karriere
Ved sitt bekjentskap med den polske greve Jan Potocki, som arbeidet for det russiske utenriksministerium, ble han anbefalt som professor ved det nye orientalske akademi i Vilna. Klaproth ble i 1804 adjunkt i orientalsk filologi og litteratur i Petersburg. Året etter ble han med en russisk sendeferd til Kina ledet av grev Jurij Aleksandrovitsj Golovkin, og fikk rikelig utbytte av reisen for sin språkforskning, selv om ferden knapt hadde rukket over grensen til Mongolia før man måtte gjøre vendereis.
En annen reise som Klaproth foretok til Georgia og det øvrige Kaukasus i 1807–08 gav flere viktige resultater som han kunne fremlegge i sitt tidsskrift  Archiv für asiatische Litteratur, Geschichte und Sprachkunde (1810) og hans bok Reise in den Kaukasus und nach Georgien (1812–14), og i en rekke andre arbeider. I desember 1810 fikk Klaproth anledning til å begi seg til Berlin og av uklare grunner fant han det tjenlig å ikke vende tilbake til Russland. I 1815 flyttet han til Paris, der han med den prøyssiske regjerings tillatelse bosatte seg fast, selv om han i 1816 ble utnevnt av samme regjering til professor i asiatiske språk med tilhørende avlønning. I Paris deltok han ved stiftelsen av Société asiatique (1822), grunnla tidsskriftet Magasin asiatique (1825–27) og var flittig bidragsyter til Journal asiatique.
Blant Klaproths mange monografier, hvorav særlig de geografiske senere ble ansett som mindre pålitelige, kan nevnes Asia polyglotta (1823), Chrestomathie mandchou (1828), Chrestomathie chinoise (1833) samt det for forståelsen av Japans historie viktige verk Aperçu général des trois royaumes, traduit de l’original japonais-chinois (samme år).
Julius von Klaproth offentliggjorde over 300 verker og postulerte som førstemann en vitenskapelig funderte teori om den  tibetoburmanske språkfamilie. Hans vel mest kjente verk Polyglotta postulerte 23 forskjellige språkfamilier, alle belyst med korte leksikografiske eksempler.
De tibetoburmanske språk som Klaproth som sammenhørende var tibetansk, burmesisk, garo, kinesisk og alle andre språk som igjen kunne påvises å være knyttet til noen av disse. Han utviklet ikke noe nøyakting hierarki angjeldende disse språkene, noe som førte til at begrepet «den sinotibetiske språkfamilie» ikke ble sylskarpt presist. En nyere modell utviklet av den nederlandske språkforsker Sjors van Driem grupperer disse språkene innen modellen «transhimalayiske språk» såsom fallen leaves: deres eksakte stamtre kunne (fortsatt) være ukjent, med treets blader (de beslektede språkene) ikke desto mindre kjennelige som sådanne.
Han var også sentralt medvirkende til at de asiatiske språk ble inndelt i separate språkfamilier (austronesisk, tibetoburmesisk), i stedet for den da dominante og vel egentlig rassistisk pregede ide at alle asiatiske språk var å klassifisere innen én enkelt språkfamilie, den japanske.
Likesom Friedrich Max Müller hold også Julius von Klaproth fast på - trass i samtidens dominante oppfatning - at språkslektskap og de språkbrukende folks biologiske avstemning var å betrakte som to separate temaer: «Det er rett å si at det tyske språk stammer fra de samme røtter som sanskrit, men vanvittig å avlede derav at det tyske folk kommer fra hinduene»
Julius von Klaproth benyttet seg av den danske forskeren Malte-Bruns begrep «indo-germansk» for mer treffende å betegne det tidligere ble omtalt som det «skytiske» stamtre. Navnet er en indikasjon språkenes geografiske rotsystem. Det mest sørøstlige av språkene er et indisk (singalesisk), det mest nordvestlige er et germansk (islandsk).
Klaproth publiserte også grammatikker for en rekke av de språk han støtte på under sine reiser, blant dem uighurisk og kurdisk. En ordbok for mandsjuisk fikk han ikke utgitt mens hans levde, på grunn av utfordringene med skrift og typesetting.
Paul Probst
Paul Probst (født 15. mai 1869 død 9. september 1945) var en sveitsisk skytter som deltok under OL 1900 i Paris.
Probst ble olympisk mester i skyting under OL 1900 i Paris. Han var med på det sveitsiske laget som vant lagskytingen 50 meter pistol som ble avviklet den 1. august 1900. De andre på laget var Friedrich Lüthi, Louis Richardet, Karl Röderer og Konrad Stäheli. Sveits vant med 2271 poeng foran Frankrike med 2203 poeng. Det var fire lag som deltok og hvert lag besto av fem skyttere.
Liste over Ugandas presidenter
Ugandas president er Ugandas statsoverhode. Etter uavhengigheten fra Storbritannia hadde presidentembedet kun seremoniell funksjon, mesteparten av makten lå hos statsministeren. Den første presidenten, Frederick Edward Mutesa II var også konge av Buganda og tilhørte det monarkistiske Kabaka Yekka-partiet. I 1966 opphevet statsminister Milton Obote grunnloven og overtok presidentembetet. Dermed ble den utøvende makten overført fra statsministerembetet til presidentembetet.
Gunnar Ellefsen
Gunnar Ellefsen (født 7. august 1930 i Brunlanes, død 12. april 1997) var en politiker for Arbeiderpartiet.
Ellefsen var utdannet lærer (adjunkt) og var bestyrer (senere rektor) på Mesterfjellet skole 1967–1977. Han var leder for det lokale programråd for NRK – Østlandssendingen fra 1980-1981. Han var dessuten vararepresentant på Stortinget for Vestfold i periodene 1961–1965, 1965–1969 og 1969–1973. Ellefsen var medlem av Larvik bystyre fra 1960, av Larvik formannskap fra 1968 og ordfører i Larvik 1972–1983.
Han var dessuten aktiv i Larvik Indremisjon der han var leder for Søndagskolen på 70-tallet.
Norges Birøkterlag
Norges Birøkterlag er en norsk faglig organisasjon for birøktere, med lokallag i alle fylker i Norge. Organisasjonen har hovedkontor på Kløfta, hvor de er samlokalisert med Honningcentralen AL.
Heinrich-Heine-Straße undergrunnsstasjon
Heinrich-Heine-Straße undergrunnsstasjon er en stasjon på linjen U8 på Berlins undergrunnsbane. Den ligger under Heinrich-Heine-Straße i bydelen Mitte. Stasjonen ble åpnet 6. april 1928.
Arkitekt var Alfred Grenander. Stasjonen het opprinnelig Neanderstraße, etter fabrikkeieren Georg Neander (1784–1854).
31. august 1960 ble stasjonen omdøpt til Heinrich-Heine-Straße. Et år senere førte den kalde krigen og byggingen av Berlinmuren til at undergrunnstogene, som var kontrollert av Vest-Berlin, ikke lenger hadde anledning til å stanse på de stasjonene som lå i Øst-Berlin, deriblant Heinrich-Heine-Straße. En rekke stasjoner ble dermed såkalte spøkelsesstasjoner. Tredve år senere, 1. juli 1990, ble de såkalte spøkelsesstasjonene gjenåpnet.
U-Bahnhof Heinrich-Heine-Straße er fredet som kulturminne.
Leyte
Leyte kan sikte til:
Elvemuslingfamilien
Elvemuslingfamilien eller elvemuslinger (Margaritiferidae) er en familie av større ferskvannsmuslinger (Unionoida) som kun inkluderer én eksisterende slekt; Margaritafera. Noen regner imidlertid med to slekter, i det de også aksepterer Cumberlandia som ei selvstendig slekt. Den aksepteres ikke av WoRMS, som synonymiserer den med Margaritafera. Elvemuslingfamilien omfatter blant annet elvemuslingen (Margaritafera margaritafera), som finnes i Norge.
Inndeling
Inndelingen under følger WoRMS og er i henhold til Bouchet & Bieler (2015). Norske navn følger i hovedsak Artsdatabanken, men navn i parentes er kun uoffisielle beskrivelser.
Ottó Boros
Ottó Boros (født 5. august 1929 i Békéscsaba, død 18. desember 1988 i Szolnok) var en ungarsk vannpolospiller som deltok i flere olympiske leker;  1956 i Melbourne, 1960 i Roma og 1964 i Tokyo. Boros ble olympisk mester i vannpolo under OL 1956 i Melbourne.Han var målvakt på det ungarske laget som vant vannpoloturneringen. Det ungarske laget vant alle fem kampene i finalerunden som besto av seks lag. Ungarn fikk ti poeng og sølvvinnerne Jugoslavia sju. Boros spilte fire kamper i turneringen.
Mequinenza-demningen
Mequinenza-demningen er en demning med vannkraftverk i elva Ebro i provinsen Zaragoza i Aragón, nordøstre Spania. Vannkraftverket har en installert produksjonseffekt på 324 MW. Anleggsarbeidene startet i 1955, og vannkraftverket ble igangsatt for kraftproduksjon i 1965.
Reseervoarets areal er inntil 75,4 km² (7.540 hektar), og vannvolumet opp til 1.530 millioner m³. Reservoaret er det største i Ebro-vassdraget.
Demningen er 79 meter høy og 461 meter lang gravitasjonsdam i betong.
Centro Olímpico de Tênis
Centro Olímpico de Tênis er en tennisarena i Barra da Tijuca i Rio de Janeiro i Brasil. Arenaen skal arrangere tennis under Sommer-OL 2016 og rullestoltennis under de paralympiske sommerleker 2016. Banedekket er gummi, og arenaen vil koste omkring 400 millioner kroner å bygge.
Arbeidet med de 16 tennisbanene anlegget består av startet i 2013. Hovedstadionet har en kapasitet på 10,000 tilskuere.
Najade
Najade (gresk: νάειν, flyte, strømme) er i gresk mytologi ferskvannsnymfer som styrer over elver, bekker, strømmer, kilder, brønner, tjern, dammer og sjøer. Deres søstre okeanidene hersket over havene og nereidene over Middelhavet.
Najadene ble iblant delt opp i fem typer:
Som andre nymfer levde også najadene svært lenge, men var ikke udødelige.
De har gitt navn til det kjente skipet «Najaden».
Panacea
Panacea, som har navn etter den greske gudinnen for helbredelse, Panakeia (lat. Panacea), var trodd å være et middel som kunne kurere alle sykdommer og forlenge livet på ubestemt tid. Den var søkt av alkymister.
Fylkesvei 7124
Fylkesvei 7124 (Fv7124) går mellom Sandneskorsen og Sandnesenget i Nærøysund kommune.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen fylkesvei 542 (Nord-Trøndelag).
Den seirende vilje
Den seirende vilje (med undertittelen Den moderne Faust, dansk: ) er en stum dansk dramafilm fra 1915 regissert av Robert Dinesen. Manuset ble skrevet av Niels Th. Thomsen. Norske Gunnar Tolnæs spiller rollen som doktor Voluntas.
Handling
Det er en fortelling av Faust-typen. Den litt engstelige legen, doktor Felix, arbeider hardt for å finne et botemiddel mot kreft. Hans stilige, elegante og ondskapsfulle kollega, doktor Voluntas, tilbyr ham rikdom og kvinnen i hans drømmer. Doktor Felix gir etter for fristelsene og rammes av alle former for ulykke. Han tar til slutt sitt eget liv. Doktor Voluntas står leende over ham, utkledd som Mefisto. Filmen begrunner det med at han bærer et karnevalkostyme, men etterlater tilskueren liten tvil om hans sanne sataniske vesen.
I Norge
Filmen ble forbudt av den norske sensuren med begrunnelsen «Moralsk nedbrytende».
Greensted
Greensted (tidligere kjent som Greensted-juxta-Ongar) er en liten landsby i Essex, England. Den ligger ved A414, ikke langt fra Chipping Ongar.
Historie
Det gamle navnet på landsbyen, Greensted-juxta-Ongar («Greensted inntil Ongar») brukes nå sjelden. Unntaket er i forbindelse med omtale av den berømte landsbykirken (se nedenfor). Greensted er av angelsaksisk opprinnelige, og betyr rett og slett «grønt sted». Navnet er også i bruk som etternavn i England, og regnes som en direkte parallell til det danske etternavnet Grønstad – stedet ligger helt i utkanten av Danelagen.
Navnet er beskrivende, da landsbyen ligger i en stor, naturlig lysning i Epping Forest. Dette var et naturlig sted å legge en bosetning langs veien gjennom skogen. Ongarveien, som går rett forbi, er blant annet kjent som en pilegrimsrute til Canterbury, og er nevnt i Canterbury-fortellingene. Det finnes flere lokale minner om pilegrimsfarten.
Landsbyen er lite forandret siden angelsaksisk tid, og Greensted regnes derfor som et historisk viktig sted. Det er også sterke bånd til sankt Edmund martyren, som var konge av East Anglia.
Landsbykirken
Greensted Church, også kjent som The St. Andrew Church, Greensted-juxta-On, blir av mange regnet som verdens eldste trekirke, selv om den ikke er like gammel som mange har trodd. Den stammer enten fra midten av 800-tallet, eller fra 1000-tallet og er det eneste eksempel på en angelsaksisk trekirke som er bevart, og den er fortsatt i bruk.
Kirken var motiv på et britisk frimerke som ble utstedt i april 1972.
Germantown (Philadelphia)
Germantown var opprinnelig Borough of Germantown, en landsby i Philadelphia County i Pennsylvania i USA og er i dag primært en bydel i Philadelphia, rundt 10 km nordvest fra sentrum i byen. Bydelen har blitt bygget opp som del av en urban by, men er rik på historiske steder og bygninger som har blitt vernet. Mange av disse er åpne for folk flest. Germantown strekker seg rundt 3 km langs Germantown Avenue nordvestover fra Windrim Avenue. Den neste bydelen mot nordvest, Mount Airy, starter rundt Johnson Street, selv om der ikke er noen allment anerkjent nøyaktig grense.
Landsbyen ble først bosatt i 1683 av immigranter fra Rhindalen. I 1681 publiserte William Penn et flygeblad på tysk for å rekruttere bosettere i hans nye koloni. Den første gruppen som svarte, mennonitter og tyske kvekere fra Krefeld i Tyskland, ankom Philadelphia ombord i Concord i oktober 1683. Derfor kan Germantown kalles grunnlaget for tyskerne i Pennsylvania, eller Pennsylvania Dutch, en etnisk gruppe i USA.
Curridabat
Curridabat er en by og administrasjonssentrum i kantonen Curridabat i provinsen San José i Costa Rica. Distriktet Curridabat hadde 28 817 innbyggere i 2011. Den befinner seg et stykke øst for San José og utgjør en del av hovedstadens storbyområde.
Ingeborg Løyning
Ingeborg Vassbakk Løyning (født 13. september 2000) er en norsk svømmer fra Bjerkvik som representerer Bærumsvømmerne, tidligere Bjerkvik Svømmeklubb.
Hun har vunnet 36 NM-gull siden 2017. Hun vant kongepokalen i 2019, 2020 og 2022.
I 2021 representerte Løyning Norge i Sommer-OL 2020 i Tokyo, der hun ble nummer 18 i forsøket på 100 meter rygg, tre hundredeler unna en plass i semifinalen. Hun var også nær semifinaleplass (44 hundredeler) på 200 meter rygg da hun kom på 17. plass med tiden 2.18,63.
Bismarckstraße undergrunnsstasjon
Bismarckstraße undergrunnsstasjon er en stasjon på linjene U2 og U7 på Berlins undergrunnsbane. Den ligger under krysset mellom Bismarckstraße og Wilmersdorfer Straße, og ble åpnet 28. april 1978 i forbindelse med utbyggingen av U7 mot Spandau. Selv om U2 allerede hadde en stasjon (Deutsche Oper) bare 350 meter fra kryssingen med den nye U7, ble det bygget plattform på begge linjene for å gi de reisende best mulig overgangsmulighet.
Museet for filisteisk kultur
Museet for filisteisk kultur (hebraisk: המוזיאון לתרבות הפלשתים ע"ש קורין ממן, engelsk: The Corinne Mamane Museum of Philistine Culture) er et arkeologisk museum i Ashdod i Israel. Museet presenterer filisterne og deres kultur, med utgangspunkt i funn fra lokale utgravninger. Museet ble åpnet i 1990, og er det eneste museet i verden som er viet filisternes kultur. Det var også det første museet som åpnet i Ashdod.
Museet har tre etasjer. I første etasje er det en permanent utstilling viet filisteisk kultur. Andre etasje brukes til temporære utstillinger. I tredje etasje kan de besøkende få kle seg som de gamle filisterne og smake på retter fra filisternes matkultur.
Vårstigen
Vårstigen eller den gamle kongeveien ligger i Drivdalen mellom Oppdal og Dombås. Vårstigen er 6 km lang og ligger innenfor Drivdalen landskapsvernområde. Den kalkholdige og mineralrike berggrunnen gir grunnlag for et unikt planteliv, hvorav mange sjeldne arter. Her er også spor etter seterdrift og annen bosetning. Knapt noen annen av Norges fjellveier har opp gjennom historien vært like omtalt og fryktet som Vårstigen. Beretningene om strabasiøse ferder og nifse opplevelser for konger, hærførere, pilegrimer og andre veifarende er utallige.