cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Václav Svěrkoš
Václav Svěrkoš (født 1. november 1983 i Třinec) er en tsjekkisk fotballspiller. Han er spiss på FC Baník Ostrava, og scoret det første målet under EM 2008.
Klubbkarriere
Han begynte å spille for VP Frýdek-Místek. 14 år gammel gikk han over til Baník Ostrava. 19 år gammel debuterte han i Gambrinus-ligaen, Tsjekkias øverste divisjon, etter at Milan Baroš forlot klubben. 14 mål på bare 26 førstelagsopptredener vakte interessen til den tyske klubben Borussia Mönchengladbach. Mönchengladbach fikk ikke forlenget lånet av den finske spissen Mikael Forssell fra Chelsea, som hadde vært lagets toppscorer i sesongen 2002-03, og betraktet Svěrkoš som en potensiell erstatter for den finske landslagsspilleren.
Bundesliga
Etter en famlende start i Bundesliga, ble han lagets toppscorer i sesongen 2003-04 med ni mål på 31 Bundesligakamper. Sesongens høydepunkt var et hattrick i 8-delsfinalen i den tyske cupen, mot VfB Stuttgart.
400-årene
-- 400 -- 401 -- 402 -- 403 -- 404 -- 405 -- 406 -- 407 -- 408 -- 409
Václav Svěrkoš
Bundesliga
Sesongen etter unngikk Mönchengladbach så vidt nedrykk i en sesong der Svěrkoš scoret sju mål for dem. Den tredje sesongen uteble imidlertid resultatene, og i desember 2005 ble han utlånt til Hertha BSC Berlin for resten av sesongen.
400-årene
Tiårsoversikt
Václav Svěrkoš
Tilbake til Ostrava
Sommeren 2007 gikk Svěrkoš tilbake til Baník Ostrava. Han gjenfant formen etter vinterpausen og scoret 11 mål på 13 kamper i løpet av vårsesongen. Han ble toppscorer i det tsjekkiske mesterskapet 2007-08 med 15 mål, tre flere enn nestemann på lista, Miroslav Slepička fra Sparta Praha.
Den røde drage (film)
Den røde drage (originaltittel: Red Dragon) er en amerikansk thriller fra 2002 regissert av Brett Ratner. De ledende rollene spilles av Edward Norton, Anthony Hopkins og Ralph Fiennes. Manuset er basert på boka Den røde drage av Thomas Harris.
Václav Svěrkoš
Landslagskarrieren
Svěrkoš debuterte på i en vennskapskamp mot  27. mai 2008. To uker tidligere var han blitt tatt ut i Tsjekkias tropp til EM 2008.
Den røde drage (film)
Dette er den andre innspillingen av boka, den første var Manhunter fra 1986. Kronologisk sett er dette den fjerde filmen om Hannibal Lecter, men handlingsmessig den første. Nattsvermeren, som var den første filmen, ble spilt inn 11 år tidligere, men historien i den foregår flere år etter Den røde drage. Etter innspillingen ble Anthony Hopkins elektronisk retusjert for fremstå yngre.
Václav Svěrkoš
EM 2008
Under EM scoret Svěrkoš sitt første landslagsmål i åpningskampen mot
Den røde drage (film)
Filmen ble forholdsvis godt mottatt av kritikerne og ble en publikumssuksess. Den ble imidlertid ikke like populær som de to første filmene.
Handling
Dr.Hannibal Lecter (Anthony Hopkins) bistår FBI-etterforskeren Will Graham (Edward Norton) med å løse en krimgåte hvor en sinnssyk morder viser seg å spise deler fra sine ofre. Etterhvert skjønner FBI-etterforskeren at det faktisk er Lecter selv som står for de bestialske drapene. Lecter skjønner at etterforskeren har skjønt sammenhengen og iverksetter en voldsomt angrep mot ham. Det hele ender i et sykehusopphold og senere tidlig pensjonering for Graham, mens et strengt bevoktet fengselsopphold venter Lecter. Noen år senere er en seriemorder morder på ferde igjen, som blir kalt The Tooth Fairy, og FBI ønsker at Graham skal undersøke saken. Graham tar saken, men innser at han trenger hjelp fra det briljante og syke sinnet til Dr.Hannibal Lecter.
Om filmen
Filmen ble forholdsvis godt mottatt av kritikerne, noe som gjenspeiles i at den har fått 68% på Rotten Tomatoes (2012) og 60% på Metacritic. Den amerikanske filmanmelderen Roger Ebert gav den 3,5 av 4 stjerner. Ved siden av Roger Ebert fikk den best omtale av anmelderne i Time Magazine, Variety, Newsweek, Chicago Tribune, Miami Herald og New York Post, mens anmelderne Rolling Stone, The Wall Street Journal og Village Voice var blant de mest kritiske. Flertallet av anmelderne gav den middels til god omtale.
Dagbladet og Aftenposten gav den terningkast tre, mens VG gav den terningkast fem. Dagbladets anmelder skrev følgende: «Og om regissør Ratner og den alderstegne produsent Dino De Laurentiis ikke akkurat gjør skam på seg, så kunne de godt ha glemt denne nyinnspillingen. Manns film er bedre, nifsere, kjøligere i uttrykket, legger større vekt på det psykiske presset etterforsker Will Graham utsettes for». Aftenpostens Per Haddal skrev: «Hopkins kjører mer på autopilot, som lavmælt gourmet, silkehøflig og som sprakende gal snobb. Aktøren har nok tapt interessen for noe annet enn honoraret.Filmen er ganske bra, med musikk og foto som skaper atmosfære så det forslår. Men Brett Ratner er ingen konturskarp regissør, derfor synes jeg "Den røde drage" er svakest i Hopkins-trilogien». VGs anmelder skrev: «Den røde drage hviler grufullt stødig på sin egen suggestive stemning. Bevares, det er detaljer og elementer av hardeste sort. Men det er følelsen av det ondes aldri helt utpenslede mulighet, som gjør «Den røde drage» til noe så eksepsjonelt frastøtende tiltrekkende!». NRKs filmanmelder gav den 5 av 6 stjerner og skrev: «I dagens film "Den røde dragen", av 33-årige Brett Ratner er historien aldeles utmerket. For Ratner har lagt en stemning av farger, bildekomposisjoner og lyd rundt historien. Så har han drevet den fremover i en særdeles fin balansert dramaturgi, og formidlet den gjennom meget godt instruerte skuespillere». Nettstedet CINERAMA gav den terningkast fem i 2008 og skrev: «"Red Dragon" er en underholdende thriller som tviholder på stemningen, for de har skjønt at dette i stor grad er nøkkelen for en film som dette. Den er faktisk grusomt god når det gjelder stemning og sammen et interessant manus og skuespillerprestasjoner, så leverer den utvilsomt varene». Den Røde Drage innbrakte $209 millioner på verdensbasis, hvorav $93 millioner i USA. Den havnet på en 21.-plass over de mest innbringende filmene på verdensbasis i 2002 og en 28.-plass i USA. Den ble ikke like innbringende som sine to forgjengere. Den innbrakte ca. 8,8 millioner kr. på norske kinoer.
Produksjonskostnadene var på $78 millioner. I tillegg ble det brukt ca. $30 millioner på reklame og annonsering.
Den har blitt tildelt en Taurus Award (beste stunt), en Young Artist Award og en ALFS Award. Den må også nevnes at ble nominert til tre Saturn Award.
Karl-Henrik Gunderssen
Karl-Henrik Gunderssen (født 12. oktober 1968) er en norsk sanger og bassist. Han har vært prosjektansvarlig for flere plateutgivelser med visene til grandonkelen Jens Gunderssen.
Carl Philipp Emanuel Bach
Ettermæle
I Berlin finnes Musikgymnasium Carl Philipp Emanuel Bach og i Frankfurt an der Oders Franziskaner-klosterkirke bærer en konserthall Bachs navn.
Karl-Henrik Gunderssen
Innspillinger med viser av Jens Gunderssen
Karl-Henrik Gunderssen ga en hyllest til visedikteren og skuespilleren Jens Gunderssen med CD-en Karl-Henrik Gunderssen synger sanger av Jens Gunderssen - For brød og brennevin (Bajkal Records) i 1998, Denne ble produsert av Øivind Hånes. Senere kom CD-en Gamle og nye viser (Bajkal BAJ 014) i 2001. Her hadde Karl-Henrik Gunderssen samlet originalopptak av Jens Gunderssens innspillinger i NRK og laget nye melodier til enkelte av tekstene hans.
Carl Philipp Emanuel Bach
Ettermæle
CPE Bachs slektning Johann Philipp Bach laget et pastellportrett.
Verk
Det finnes flere kataloger over C. P. E. Bachs verk. Verkfortegnelsen Wotquenne-Verzeichnis med forkortelsen «Wq» av Alfred Wotquenne fra 1905 er fortsatt i vanlig bruk. E. Eugene Helms Thematic Catalogue of the Works of Carl Philipp Emanuel Bach (1989) danner et omfattende og nystrukturert grunnlag; Helms verkfortegnelse betegnes med «H».
Tomm Berntsen
Bakgrunn
Berntsen er født i Bærum, men bodde deler av ungdomsårene i Drøbak. Etter eksamen artium gikk han befalsskolen i Hærens sanitet. Etter det startet han studier ved Norges handelshøgskole, men avbrøt på grunn av sykdom.
Han startet yrkeskarrieren som pleier på Sandviken sykehus, og etter hvert som konsulent innen kapitalformidling. Han hadde lært regnskap som administrasjonsoffiser på Lahaugmoen. I 1976 startet han og noen andre Åsane Regnskapsbyrå. I 1978 traff han sin kone Britt og giftet seg året etter. I 1979 startet han firmaet Økonomi Consult Bergen A/S. Randulf Lie i forsikringsselskapet Norden i Fyllingsdalen skaffet ham lånekunder, mens Berntsens lånekunder kjøpte gjeldsgarantier hos Randulf Lie.
VIP Scandinavia og andre selskaper
Berntsen tjente sin første million som 27-åring etter at han i 1981 startet selskapet VIP-Scandinavia i Bergen sammen med ovennevnte Randolf Lie. Selskapet kjøpte videorettigheter og leide dem ut. Det ble etter hvert en rivende utvikling, der VIP Scandinavia kjøpte andre selskaper innen film- og videobransjen. Berntsen oppga sin suksessoppskrift som «en god kone, masse arbeid og middels intelligens». Da datteren Cathrine ble født i 1984, bodde han i rekkehus i Hallskaret i Åsane, men 23. april 1985 kjøpte han eiendommen Moldegaard for 2,9 millioner kroner. Han betalte først et år senere. Etter en fusjon mellom VIP og Media Vision fikk Berntsen råd til å betale det han kalte «smågjeld på byen», deriblant de 2,9 millionene for Moldegaard.
På styremøtet 10. april 1986 ble det budsjettert med et underskudd på en million, mens virkeligheten var ti millioner i underskudd. Berntsen, Lie og flere andre startet nå selskapet Bergen forvaltning som kjøpte opp to bygårder, samt Store Norskes hovedbygg på Nordnes, der skipsreder Audun Reksten og eiendomsselskapet Realia ble kjøpt ut. Det ble bruk for lånet på 125 millioner Nevi hadde innvilget uten pantesikkerhet, etterfulgt av ytterligere 25 millioner uten sikkerhet i slutten av april 1986. På styremøtet 15. mai 1986 ble det påpekt at samtlige selskaper gikk dårlig, også ungdomsbladene Beat og Smash. Media Vision var blitt et slikt astronomisk pengesluk at det beskrevet som «et svart hull».
Selskapet omsatte for over 1,5 milliarder i 1986, men i mars 1987 hadde de lån på 200 millioner kroner og klarte ikke å gjøre opp for seg. Økokrim mente at eierne hadde gjort seg skyldig i grov økonomisk utroskap og bedrageri av om lag 87 millioner kroner. I mars 1993 utgjorde sakskomplekset nærmere en million sider, fremlagt i 140 kasser med dokumenter.
Det endte med at både Berntsen og Lie ble dømt til tre år og seks måneders betinget fengsel. Dommen ble stadfestet av Høyesterett i 1997. Saken kostet staten tilsammen 13 millioner kroner. Berntsen og Lie forsøkte å anke saken til Den europeiske menneskerettsdomstol, men domstolen avviste saken i 1999. Berntsen hevdet å ha brukt 30 millioner på advokater opp gjennom årene, inkludert sivile søksmål rettet mot ham i etterkant av dommen.
Etter avviklingen av VIP
I tiden etter VIP Scandinavia har Berntsen drevet med produksjon av filmer, arrangert konserter og tatt konsulentoppdrag. Han bosatte seg i Spania, der han ble dømt for å ha truet sin ekskone. Han fremmet også trusler mot redaksjonen i Spaniaposten da de satte søkelys på kriminelle i Alfaz del Pi.
I 2005 registrerte han et helsekostselskap i Norge som skulle distribuere helsekostvarer via internett. Berntsen satt som styreformann i selskapet. Selskapet ble avviklet i 2010.
I 2019 deltok han i boken Krigens arvinger; motstandsheltenes etterkommere forteller om krigens pris, utgitt på Gloria forlag. Berntsen deltok i kraft av at hans far var motstandsmann under krigen.
Familie
Berntsen ble gift i 1979. Ekteskapet ble oppløst på 1990-tallet. Noen år senere giftet han seg på nytt. På slutten av 1980-tallet bosatte han seg i Alicante i Spania sammen med sin daværende og deres felles barn. Han flyttet tilbake til Norge og Drøbak i 2017.
Han er sønn av Odd Berntsen (1912–1997) og Aashild Brønmo Bertsen (1924–2016). Hans far var motstandsmann og medlem av Kompani Linge under krigen.
Fournier Street
Fournier Street, tidligere Church Street, er en gate i Spitalfields i bydelen Tower Hamlets i London. Den ligger mellom Commercial Street og Brick Lane.
Bebyggelsen er hovedsakelig fra 1720-årene, og utgjør en av de best bevarte samlingene av byhus i tidlig georgiansk arkitektur i Storbritannia. De opprinnelige innbyggerne var franske hugenotter.
Ved den østlige enden av Fournier Street ligger Jamme Masjid, en nåværende moské som tidligere har vært både kirke og synagoge. I vestenden ligger Christ Church i Spitalfields, bygget mellom 1714 og 1729, og regnet som et fint eksempel på engelsk barokkarkitektur.
Presturatunnelen
Presturatunnelen er en veitunnel på fylkesvei 37 i Notodden kommune i Telemark. Tunnelen går gjennom Bjørntjørnnuten ved Tinnsjø og ble åpnet som en del av Tinnsjøvegen 15. november i 1992. Den er 1400 meter lang og dermed den 3. lengste veitunnelen i Telemark. Tunnelen var 1370 meter, men etter omfattende revisjon og utbedringer gjort av Statens vegvesen i 2011 ble den forlenget med 30 meter med tilbygg i hver ende. Tunnelen ble ytterligere forlenget med 20 meter som rassikring sommeren 2020, og er nå 1420 meter.
Byggekostnad var en del av 370 millioner kroner for hele Tinnsjøvegen i 1992, og sammen med Jønjiljotunnelen ble den renovert for tilsammen 147 millioner i 2011. Begge tunnelene ble forlenget med 20 meter som en del av sikring i 2020, for en kostnad på 24 millioner tilsammen.
Trude Marstein
Trude Marstein (født 18. april 1973 i Tønsberg) er en norsk forfatter og oversetter. Marstein har fullført forfatterstudiet ved Høgskolen i Telemark – Bø, og har i tillegg grunnfag i pedagogikk, psykologi og litteraturvitenskap fra Universitetet i Oslo. Hun debuterte i 1998 med prosatekstsamlingen Sterk sult, plutselig kvalme, som hun mottok Tarjei Vesaas' debutantpris for.
Italienske euromynter
Nasjonale motiver
Motivene er valgt ut etter at forskjellige design ble presentert i et TV-program og seerne kunne så stemme på sine favoritter via telefon. 1€ mynten var ikke med, siden daværende finansminister, Carlo Azeglio Ciampi allerede hadde besluttet at den vitruvianske mann skapt av Leonardo da Vinci var et perfekt motiv for denne viktige mynten.
VM i curling for kvinner 1986
Curling-VM for kvinner 1986 ble arrangert 23. mars – 29. mars 1986 i Kelowna Arena i Kelowna i Britisk Colombia i Canada.
Dean Ward
Ward vant en olympisk bronsemedalje i bobsleigh under vinter-OL 1998 i Nagano. Han var med på det britiske laget som kom på delt tredjeplass sammen med Frankrike, bak Tyskland og Sveits i firerbob. De andre på laget var Sean Olsson, Courtney Rumbolt og Paul Attwood.
Trude Marstein
Hun er søster til redaksjonssjef Kari Marstein, og mor til musikeren Jo Marstein (født 2002).
Italienske euromynter
2-euro minnemynter
Italia har slått fire forskjellige minnemynter i valøren 2 euro fra 2004 til 2007. Motivene gjelder:
Absorpsjon
Absorpsjon kan vise til:
Bent
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
300-årene
-- 300 -- 301 -- 302 -- 303 -- 304 -- 305 -- 306 -- 307 -- 308 -- 309
Tiårsoversikt
540-årene
Tiårsoversikt
Pan (1995)
Det er den fjerde filmversjonen av romanen. Andre versjoner ble utgitt i 1922, 1937 og 1962.
Produksjon
I 1966 hadde Carlsen regissert en kritikerrost versjon av Hamsuns roman Sult. Tredve år senere vendte han tilbake til Hamsun for å lage en film av Pan, ei bok han kalte «et stort dikt».
Carlsen sa at han hadde besluttet å inkludere det «glemte materialet» fra Glahns død for å finne en ny «vinkel» i filmatiseringen av boka. Delen med Glahns død ble filmet i Thailand (til erstatning for India, slik det var i romanen. Filmversjonen fra 1922 la dette til Algerie).
Filmen hadde amerikansk premiere på Museum of Modern Art i New York City som en del av MOMAs retrospektiv av filmer basert på Hamsuns verk i 1995.
Lille Ekeberg
Lille Ekeberg borettslag
Det er særlig OBOS-bebyggelesen satt opp etter andre verdenskrig, Lille Ekeberg borettslag, som er knyttet til navnet Lille Ekeberg. Dette var en av OBOS sine utbygginger på slutten av 1940-tallet, og omfattet i alt 216 leiligheter. Borettslaget ble innflyttet i 1948 og 1949. Borettslagets blokker ligger til Enoks vei, Barnehjemsveien og Vårsvingen.
Pan (1995)
Priser
Anneke von der Lippe vant under den norske internasjonale filmfestivalen i 1995 Amandaprisen som beste kvinnelige skuespiller for sine prestasjoner i Pan og i Over stork og stein. Hun vant også den danske Bodilprisen for beste kvinnelige birolle i Pan.
Den gode, den onde og den grusomme
Den gode, den onde og den grusomme (italiensk originaltittel: Il buono, il brutto, il cattivo) er en italiensk westernfilm fra 1966 i regi av Sergio Leone, musikk av Ennio Morricone og med Clint Eastwood i hovedrollen.
Om filmen
Filmen er den siste i en trilogi av spaghettiwestern-filmer som ellers består av For en neve dollars (Per un pugno di dollari) fra 1964 og For en neve dollar mer (Per qualche dollaro in più) fra 1965. Denne ble den mest populære av filmene i trilogien og har siden blitt en kultklassiker innen westernsjangeren med stor betydning for andre filmskapere og deres filmer.
I Norge ble filmen totalforbudt av Statens filmkontroll. Den hadde norsk kino-premiere først i 1982, da med aldersgrense 18 år.
«Ramø»-forliset
«Ramø»-forliset var det norske lasteskipet DS «Ramø» som seilte på en eller to tyske miner og forliste ved Henningsvær i Lofoten 21. april 1946. Femten av mannskapet omkom i ulykken. Flertallet av de omkomne var fra Vestfold. Alle de omkomne unntatt én ble funnet.
Skipet hadde under andre verdenskrig seilt for Nortraship og gikk i vanlig trampfart da ulykken skjedde.
Skipet
Dampskipet «Ramø» ble bygget ved verftet Eltringhams Ltd. i Willington Quay i England i 1921. Skipet bar navnet DS «Asborg» til 1931 og deretter DS «Speed». I 1933 kjøpte rederiet Rolf Ursin Smith i Oslo skipet og ga det navnet DS «Ramø». Ramø var ikke navnet på ei øy, men forbokstavene til rederfamilien: Rolf, Arne, Marie og Øystein. Det var rederiets eneste skip.
200-årene
-- 200 -- 201 -- 202 -- 203 -- 204 -- 205 -- 206 -- 207 -- 208 -- 209
Tiårsoversikt
«Ramø»-forliset
Skipet
Under verkstedarbeidet ble blant annet skipets degaussing-anlegg demontert. Degaussing (avmagnetisering) ble brukt for å hindre at magnetiske bunnminer skulle fange opp skipenes magnetfelt og eksplodere når skipene passerte minene, og slike anlegg var påbudt brukt av alle skip i Nortraship-fart under andre verdenskrig. Påbudet ble opphevet da krigen var slutt.
Forliset
15. februar 1945 hadde tyske skip lagt ut magnetiske bunnminer tre steder i Lofoten – ved Reine, Steine og Henningsvær. På Gullvikflaket ble det lagt ut sju slike miner. Disse minene var laget slik at de skulle uskadeliggjøre seg selv etter en viss tid, i dette tilfellet senest rundt 1. mai, men dette fungerte ikke. Det ble foretatt minesveiping og undersøking med dykker, uten at noen miner ble funnet, og Gullvikflaket ble åpnet for trafikk 22. november 1945.
Mens «Ramø» lå for anker på Gullvikflaket, ble skipet påskeaften 20. april innlastet med saltfisk fra fraktefartøy fra fiskeværet. Innlastingen skulle fortsette 2. påskedag.
26 mann befant seg ombord i skipet da ulykken inntraff. Av disse var to loser som hadde vært med fra Kopervik. I tillegg til de 26 hadde én av mannskapet fått påskefri og gått i land på Brettesnes og dratt hjem til Fauske, mens tre hadde dratt inn til Henningsvær samme dag som ulykken skjedde og oppholdt seg i fiskeværet da det smalt.
Vraket av «Ramø» ble liggende på sandbunn på 20 meters dybde. Skorsteinen og formasta ble stående opp av havet; i formasta ble det satt opp ei lykt. Skorsteinen ble etter hvert knekt ned av sjøen, mens formasta og brua på skipet ble sprengt bort og berget i 1970. Vraket ble populært blant sportsdykkere, som har tatt med seg mange suvenirer fra vraket.
Fem magnetiske bunnminer av samme type som sprengte «Ramø» ble funnet da det på nytt ble søkt etter miner på Gullvikflaket i begynnelsen av 1980-årene.
Monument
Et anker fra «Ramø» ble berget i 1992, og en pengeinnsamling ble satt igang for å sette opp ankeret som monument over skipet i Henningsvær. Monumentet ble avduket 18. april 1993, med de tre fra skipet som fremdeles levde til stede.
Engelsk servering
Engelsk servering kommer fra England og går ut på at servitøren forsyner gjesten. Denne måten å servere på er den raskeste måten å servere mat på. Ulempen er selv at gjesten ikke i samme grad som ved fransk servering kan velge selv hvor mye man vil ha.
Courtney Rumbolt
Courtney Rumbolt (født 26. juli 1969), er en britisk bobkjører som deltok i de olympiske vinterleker 1998 i Nagano.
Rumbolt vant en olympisk bronsemedalje i bobsleigh under vinter-OL 1998 i Nagano. Han var med på det britiske laget som kom på delt tredjeplass sammen med Frankrike, bak Tyskland og Sveits i firerbob. De andre på laget var Sean Olsson, Dean Ward og Paul Attwood.
Karolinenkoog
Karolinenkoog er en kommune i kretsen Ditmarsken i den tyske delstaten Schleswig-Holstein. Karolinenkoog ligger i Eiderens amt, før 2008 i Lundens amt. Ved utgangen av 2013 hadde Karolinenkoog anslagsvis 141 innbyggere, basert på folketellingen i 2011.
Karolinenkoog ligger ved Eiderens utløp i Nordsjøen i det nordlige Ditmarsken. Over Eideren er det broforbindelse på Bundesstraße 5 mellom Karolinenkoog og Tönning i Nordfriesland. Følger man klokken fra nord, grenser Karolinenkoog til Tönning og Oldenswort i Nordfriesland og Groven, Hemme, Strübbel, Schülp og Wesselburenerkoog i Ditmarsken.
Karolinenkoog er en polder, på tysk koog, som ble oppkalt etter prinsesse Caroline av Danmark i 1800. Den fremste næringsveien er jordbruket, som baserer seg på dyrking av kål og poteter. Stedet har også et hotell. Utenfor dikene i Karolinenkoog og Wesselburenerkoog ligger et naturvernområde, Dithmarscher Eidervorland mit Watt.
Geithamsblomsterflue
Geithamsblomsterflue (Volucella inanis) er en kraftig flue som tilhører familien blomsterfluene. Den er utbredt hovedskelig i det nordlige Europa.
Utseende
Volucella inanis er 15-16 millimeter lang, hårløs og har en gul-og-svartmønstret bakkropp. Den tilhører slekten humleblomsterfluer, men ligner ikke så mye på en humle, fordi den er hårløs, derimot mer på en stor veps som for eksempel en geithams (Vespa crabro).
Levevis
Den voksne (imago) fluen flyr helst i områder med skog. Men den kan påtreffes i hager og på gress- og blomsterenger. Ofte setter den seg på en trestamme eller en husvegg, i solen.
Larvene lever i vepsebol, der de spiser avfall, som døde vepselarver og matrester i bolet.
Fylkesvei 8112
Fylkesvei 8112 går mellom Brannsletta i Nesseby og Bugøynes i Sør-Varanger kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 355 (Finnmark).
Skyllebolle
En skyllebolle er en liten bolle av glass, porselen eller metall. Den er fylt med lunkent vann og en sitronskive. I mange restauranter plasseres den på en asjett sammen med en serviett.
Slike boller kan benyttes av gjester som spiser hummer, reker eller artisjokk, og som blir grisete på fingrene av å være i berøring med maten.
Evanos
Evanos er en slekt av biller som hører til underfamilien praktskarabider (Rutelinae) i den store familien skarabider (Scarabaeidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Utbredelse
Arten lever i Brasil.
Amerikansk servering
Amerikansk servering har i mange år vært den mest benyttede serveringsmåten. Den går ut på at maten blir anrettet på tallerkenen på kjøkkenet, og blir derfor ofte kalt tallerkenservering.
Rælingstunnelen
Rælingstunnelen er en veitunnel på riksvei 159 i Rælingen kommune i Akershus. Tunnelen går gjennom Rælingsåsen. Den er 1850 meter lang og dermed den 5. lengste veitunnelen i Akershus. Tunnelen har to separate løp med 2 kjørefelt i hvert. Den har en fotoboks, som drar inn mest penger av alle fotobokser i Norge. Rælingstunnelen hadde flest registrerte fartsovertredelser (6969) i 2017 noe som medførte om lag 13,6 millioner kroner i forenklede forelegg og 57 beslaglagte førerkort. Over 4 millioner kjøretøy ble kontrollert med automatisk trafikkontroll.
Amerikansk servering
Etter at maten er anrettet på tallerkenet er det servitørens jobb å bringe maten ut til gjestene. Det er viktig at tallerkenen er pent anrettet, og at det ikke er sølt mat på kanten.
Filippo Tommaso Marinetti
Filippo Tommaso Emilio Marinetti (født 22. desember 1876 i Alexandria i Egypt, død 2. desember 1944 i Bellagio i Italia) var en italiensk ideolog, dikter, redaktør og grunnlegger av den futuristiske bevegelse tidlig i det 20. århundre.
Benoît Lamy
Benoît Lamy (født 19. september 1945 i Arlon, provinsen Luxembourg, død 15. april 2008 i Braine-l'Alleud, Vallonsk Brabant) var en belgisk manusforfatter og regissør.
Filippo Tommaso Marinetti
Futurist og så fascist
Marinetti er kjent som forfatteren av Det futuristiske manifest, som han skrev i 1908 i en rus av opprømthet etter at å ha svingt unna en syklist i sin bil. Han fikk sitt manifest trykket på forsiden av den franske avisen Le Figaro. I Futurismens grunnleggelse og manifest erklærte han: «Kunst (...) kan ikke være noe annet enn vold, grusomhet og urettferdighet». Videre forfekter teksten et enhetlig forhold mellom liv og kunst. Marinetti forsto vold ikke bare som en metode for å skape en estetisk effekt, men som en iboende del av selve livet. Georges Sorel, hvis tanker gjorde seg gjeldende i hele det politiske spektrum fra anarkisme til fascisme, sluttet seg til dette og argumenterte for viktigheten av vold. Futurismen hadde både fascistiske og anarkistiske elementer.
Benoît Lamy
Hans filmdebut Home Sweet Home med Claude Jade og Jacques Perrin i hovedrollene vant en Diploma-pris på Moskva filmfestival. Den ble også nominert til en Golden Prize og mottok 14 internasjonale priser fra Montréal til Teheran.
Filippo Tommaso Marinetti
Futurist og så fascist
Marinetti selv ble senere en aktiv tilhenger av Mussolini. Marinetti skal ha kommet opp med sine futuristiske ideer etter å kjørt av veien i bilen sin; han viser til ulykken i manifestet: han ble hjulpet opp av grøften som en ny mann. Han skisserte et nytt og høyst revolusjonært program for sine venner. Dette innebar at de skulle brenne alle broer til fortiden, «ødelegge museene, bibliotekene, akademier av enhver type» og synge om «store folkemengder, ruset på arbeid, på nytelse eller på opprør». «Vil lovprise krig – verdens eneste hygiene – militarisme, patriotisme, frihetsskapernes destruktive aksjoner, vakre ideer det er verdt å dø for, og kvinnehat.»
Benoît Lamy
Sammen med Gabrielle Borile vant filmen deres, Combat de fauves (1997), en Golden Bayard ved den internasjonale filmfestivalen for franskspråklige filmer i Namur.
Filippo Tommaso Marinetti
Futurist og så fascist
Det futuristiske manifest ble lest og diskutert over hele Europa, men Marinettis først futuristiske verker ble ikke videre vellykket. Premierene på stykket Le Roi Bombance («Den festende kongen») ble forstyrret av høylytt buing fra publikum, og fra Marinetti selv, som slik introduserte et annet essensielt element i futurismen: «ønsket om å bli buet på». Marinetti utkjempet allikevel en duell med en kritiker han mente var for krass.
Da Adolf Hitler i 1938 tok med futuristiske verker i en utstilling med det nazistisk propaganda omtalte som entartete Kunst, overtalte Marinetti Mussolini til å ikke slippe utstillingen inn i Italia.
I 1942 var han med i det italienske ekspedisjonskorps som kjempet ved fronten på tysk side i Sovjetunionen. Det gikk katastrofalt, skjønt Marinetti fant mange nyttige dikteriske impulser under tiden der. Han vendte tilbake til Italia i 1943 som en syk mann, og ble ved Mussolinis side etter at han var blitt befridd og hadde grunnlagt Salò-republikken. Ennå knapt før sin død priste han den tapperhet som Mussolinis anti-partistyrker la for dagen.
Marinetti hadde skrevet boken Futurismen og fascismen som en hyllest til fascismen som futurismens sanne arvtaker, og han endte sine dager i restene i Mussolinis Salò-republikk. I oktober 1943 skrev Marinetti til Mussolini at det var hans opphold i Russland som ville ta livet av ham. Han mente det var de fire månedene ved den russiske fronten som hadde påført ham hjertesykdommen han døde av i desember 1944.
Knut Greve
Knut Greve (født 14. mai 1904 i København, død 15. september 1953) var en norsk kunsthistoriker, museumspedagog, journalist og forfatter.
Liv og virke
Knut Greve var sønn av tekstilkunstneren Ulrikke Eleonore Sigwardt Greve (1868–1951) av slekten Greve. Han var gift med kunsthistorikeren Eli Ingebretsen (1896–1949).
I 1929 tok han magistergraden i historie på avhandlingen «Bergverksdriften i Norge før 1621», med kunsthistorie og arkeologi som støttefag. Han hadde også studier i Tyskland bak seg, og hadde museumspraksis fra Kunstindustrimuseet i Oslo og journalistisk erfaring fra avisen Tidens Tegn. 1. januar 1931 begynte han i stillingen som museumslektor ved Norsk Folkemuseum og ble med det den første museumspedagog i Norge.
Greve ble bare i stillingen som museumslektor i tre år, men nådde mye i løpet av den korte tiden. Han holdt foredrag i skolekringkastingen, og foredrag for studiesirkler og arbeiderungdomslag. Bare det første året hadde han hadde kurs for 205 lærere og omvisning for 2 804 elever. Han utviklet et tilbud til ungdomslag som fikk omvisning på museet ved lektoren, kaffe og niste på restauranten og dans etterpå på Festplassen.
I 1930 ble Greve formann for Østkantutstillingen, en forening/institusjon grunnlagt i 1923. Initiativtaker var boliginspektør Nanna Broch, og Knut Greves mor Ulrikke var fra starten av en viktig støttespiller. Knut Greve representerte et radikalt element ved Østkantutstillingen, et av hans foredrag på en av utstillingens «mandags-kveller» bar tittelen «Hvorfor er arbeiderklassen så konservativ». Samtidig var han eksponent for en borgerlig kulturell kompetanse.
I 1930 publiserte Østkantutstillingen Greves første bok, Små hjem og deres innredning. Boka var et resultat av diskusjonene på Østkantutstillingens «mandags-kveller» og var ment som en hjelp og en innledning til diskusjon om innredning av små, moderne byhjem – et friskt utspill fra en ung mann som ikke ennå hadde flyttet hjemmefra, men fortsatt bodde hos mor i Parkveien 68! Greve innleder boka med et kapittel om møblenes historie. Her ønsker han som han skriver, «å komme bort fra den almindelige kunst-historiske betraktningsmåte og i stedet se hjemmenes utvikling fra et socialt, kulturhistorisk synspunkt.». Han prøver her å kombinere en stilhistorisk framstilling med et klasse-perspektiv – stilhistorien ble en avspeiling av endringer i maktforholdene i samfunnet.
Til tross for sin viktige rolle i arbeidet for brukskunst og boligsak, besto Greves skriftlige produksjon først og fremst av mindre tidsskriftartikler i blader som Brukskunst, Vi selv og våre hjem og Bonytt, og han forfattet få større arbeid i løpet av sitt virke som skribent. I perioden 1938-43 var han billedredaktør for verket Norsk kulturhistorie, redigert av Anders Bugge og Sverre Steen, han bidro også med noen kapitler av sosialhistorisk karakter: «Vaterland», «Arbeiderne og den nye industri», «Fra borgerskap til middelstand» og «Arbeiderne idag». I 1943 utga han så en ny bok om hjemmeinnredning – Et hjem blir til – og samme år skrev han kapittelet «Kultur og tradisjon i norsk bruks-kunst», i ''Bygg og bo. Boken om det moderne hjemmet'' (Amundsen & Bøgh 1943). Ut over dette skrev Knut Greve bare noen jubileumsskrift.
I 1932, mens han fortsatt var lektor ved Folkemuseet ble Greve ansatt som sekretær for Foreningen Brukskunst, en stilling han hadde i ti år. I perioden 1931-34 var han også redaktør for tidsskriftet Brukskunst. Han ble medlem av Norsk Kvinnesaksforening i 1936. Fra 1946-48 var han formann i Oslo-foreningen og fra 1948-50 president i Landsforeningen Norsk brukskunst. Han var i en årrekke medlem av redaksjonsrådet for Vi selv og våre hjem og senere medarbeider i Bonytt. Ved sin død i 1953 var han ansatt som medredaktør i VG.
Kilder og litteratur
Korrespondanse, årsmeldinger, medlemslister o.a. fra Østkantutstillingen,. i Nanna Broch etterlatte papirer i Privatarkivet, Riksarkivet, Oslo. (PA 680)samt personalopplysninger om Knut Greve i Norsk Folkemuseums arkiv.
U.S. Air Force Security Forces
U.S. Air Force Security Forces (SF), tidligere kalt Air Force Security Police (SP), er det amerikanske flyvåpenets militærpoliti. Hovedoppgaven er å beskytte flyvåpenets personell og materiell, samt å håndheve lov og orden på amerikanske flystasjoner. I tillegg blir noen SF-soldater opplært i Phoenix Raven-programmet for å utføre høyrisikooppdrag som å sikre terrorutsatte flyplasser i utlandet når amerikanske transportfly skal lande.
Noen SF-soldater blir trent ved hærens skole for skarpskyttere, mens noen blir trent til fallskjermhopping. Ellers er SF eksperter på lett bakkestrid, inkludert landnavigasjon, håndvåpen, små miner, granater, lette antipanservåpen, håndsignaler og bruk av militære tjenestehunder.
Kjennemerket til SF-personell er en marineblå beret.
Paul Attwood
Paul Jason Attwood (født 13. desember 1969), britisk bobkjører som deltok i de olympiske vinterleker 1998 i Nagano og 2002 i Salt Lake City.
Attwood vant en olympisk bronsemedalje i bobsleigh under vinter-OL 1998 i Nagano. Han var med på det britiske laget som kom på delt tredjeplass sammen med Frankrike, bak Tyskland og Sveits i firerbob. De andre på laget var Sean Olsson, Dean Ward og Courtney Rumbolt.
Minde skole
Minde skole er en kommunal barneskole på Minde i Bergen. Skolen ble etablert i 1925, og har adresse Grønnestølsveien 22.
Kronstad skole
Bergen bystyre vedtok i oktober 1939 og oktober 1940 å avhende tomten Edvard Griegs vei 29 til boligselskapet A/S Kronstadhøgda, der Bergen kommune hadde aksjemajoritet. Alle forutsatte da at det skulle bygges lavblokker på tomten. Men 25. januar 1945 vedtok reguleringsrådet i stedet å bygge en barneskole der. Rådmannen for byggesaker og skoleinspektøren hevdet at skoler måtte ha forrang for boliger, så lenge man ikke kunne utpeke noen annen tomt i Solheim skoledistrikt som egnet seg for oppførelse av et skolebygg, mens det derimot var mulig å skaffe A/S Kronstadhøgda byggetomter andre steder. Rådmannen løste saken ved å foreslå at kommunen kjøpte Bremen gård i Inndalsveien 62 og makeskiftet denne tomten, som kunne gi plass til rundt 100 leiligheter, med Edvard Griegs vei 29.
Minde skole
Historie
Skolen kom som et resultat av den sterke utbyggingen rundt Mindedalen fra begynnelsen av 1900-tallet. Dette resulterte i at Fana herred kjøpte en parsell på Grønnestølen med tanke på å bygge en ny folkeskole på sikt. Fra 1912 hadde det vært drevet småskoleklasser med en lærerinne i strøket. I 1918 ble det kjøpt et eget hus til bruk som midlertidig skole, men med stadig økende barnetall sto det klart at man måtte komme i gang med å bygge en ny skole. I 1921 tok man i bruk nye lokaler i den fremtidige lærerboligen, som en avlastning mens den nye skolen ble bygget. Skolen sto ferdig i 1925 med Erling Ross som arkitekt.
Kronstad skole
Skolen ble bygget i 1965, Arne Schanke var arkitekt. Kronstad skole ble offisielt innviet 15. juni 1966 og hadde da 555 elever. Men skolen hadde alt vært i bruk et helt skoleår, da man hadde begynt å ta skolens rom i bruk etter hvert som de ble ferdige høsten 1965. Kronstad skole skulle avløse Solheim skole (fra 1884) som ble nedlagt i 1969.
Minde skole
Historie
Det var uenighet om navnet på den nye skolen. Noen mente den burde hete Grønnestølen, fordi den var bygget på en tomt fra Grønnestølen gård. Selv om Minde-navnet ble det offisielle navnet ble skolen likevel på folkemunne og i mange papirer ofte omtalt som Grønnestølen skole.
Kronstad skole
Like ved siden av Kronstad skole ligger statpeds Hunstad skole som er en spesialskole for hørselshemmede. Her er det også svømmebasseng og barnehage. Den statlige virksomheten skal flytte inn på Nattland skole, og Hunstads bygningsmasse innlemmes da i Kronstad skole. Kommunen gjennomførte kjøpet i 2015.
Minde skole
Historie
Under andre verdenskrig ble Minde skole beslaglagt til Røde Kors-klinikk, og innredet til sykehus. Man måtte dermed finne andre løsninger for elevene. Noen klasser ble flyttet til Storetveit skole, før den også ble omgjort til sykehus, mens andre ble plassert i forsamlingslokaler eller hjemme hos folk som hadde store nok hus til at det var formålstjenlig.
Bergen Byarkiv oppbevarer arkivet til Minde skole.
WidSets
WidSets er en tidligere mobilteknologi og en mobiltjeneste produsert av det finske mobilfirmaet Nokia. Det ble lansert i 2006 og nedlagt i 2009.
WidSets ble offisielt lansert i oktober 2006. Det fungerte på alle mobiltelefoner med Java MIDP 2.0, også på andre produsenter enn Nokia. Det ble ansett som tilsvarende som Netvibes, men for mobiltelefoner. Siste versjon kom i mai 2008 med versjon 2.0.0 for både klient og SDK.
I 2009 annonserte Nokia at WidSets ikke lenger vil bli utviklet. Tidligere nettsteder for teknologien er også stengt.
Niels Christian Ditleff
Niels Christian Ditleff (født 29. oktober 1881 i Larvik, død 18. juni 1956) var en norsk diplomat og forfatter, kjent for sin innsats under krigen.
Bakgrunn
Han var sønn av skipskaptein Andreas Ditlef Zachariassen (1842–1884) og Anna Karolina Elise Nilsen (1845–1925), og giftet seg i 1910 med Johanne Margrethe (Hanne) Hagerup Bull (1882–1956), datter av høyesterettssassessor Edvard Hagerup Bull. Etter en tid til sjøs og Sjøkrigsskolen ble han diplomat.
Utmerkelser
Også kona Hanne Bull (1882–1956; se Bull (slekt)) ble beæret med Kongens fortjenstmedalje i 1939. De døde samtidig i en trafikkulykke i 1956.
Minister Ditleffs vei på Nordberg i Oslo er oppkalt etter ham. I Stavanger ligger Minister Ditleffs vei på Våland.
Iron Man (film)
Iron Man er en amerikansk fra 2008 basert på den fiktive Marvel Comics-karakteren Iron Man.
Filmen er regissert av Jon Favreau, og handler om Tony Stark (Robert Downey jr.), en industri-milliardær som blir tatt til fange av terrorister i Afghanistan. Beordret til å bygge et missil for dem, bruker Stark i stedet sine evner til å bygge en drakt av stål og klarer å rømme. Tilbake i Amerika videreutvikler Stark jerndrakten sin og blir den teknologisk avanserte superhelten Iron Man.
I løpet av åpningshelgen tjente filmen inn 100,7 millioner amerikanske dollar. Filmen tjente også inn 96,7 millioner USD i 57 land utenfor USA, noe som til sammen utgjør en verdensomspennende omsetning på 201 millioner USD.
Den ble etterfulgt av Iron Man 2 (2010).
Handlingsreferat
Tony Stark, som har arvet bedriften Stark Industries fra sin avdøde far Howard Stark, befinner seg i et krigsherjet Afghanistan, sammen med sin venn og militære kontaktperson, oberstløytnant James Rhodes. De planlegger å demonstrere et nytt missil kalt Jericho. Men etter demonstrasjonen blir konvoien deres tatt i bakhold. Stark blir kritisk skadd av et missil som ble brukt av angriperne, et av selskapets egne våpen. Stark blir også tatt til fange, og fengslet i en hule av en terror-gruppe. Yinsen, en doktor som også sitter i fangenskap, implanterer en elektromagnet i brystet til Stark. Dette hindrer at granatsplintene som skadet ham, når hjertet hans og dreper ham.
Terror-gruppens leder Raza tilbyr Stark frihet, i bytte mot at Stark skal bygge et Jericho-missil for dem. Men Stark og Yinsen forstår at Raza aldri kommer til å holde det han lover. Stark og Yinsen bygger i hemmelighet en liten, men kraftig, elektrisk generator for å drive Starks elektromagnet og en prototyp-drakt som rustning for å hjelpe dem med å komme seg unna. Selv om de forsøker å holde disse planene skjult, blir de oppdaget, og terroristene angriper verkstedet deres. Yinsen ofrer seg selv for å avlede terroristene, men den pansrede Stark kjemper seg ut av hulen. Men Stark krasjer snart i en ørken, og dette ødelegger hele rustningen.
Etter å ha blitt reddet av James Rhodos, vender Stark hjem og kunngjør at selskapet hans fra nå av skal slutte å produsere våpen. Obadiah Stane, farens tidligere partner og selskapets nåværende leder, gir Stark beskjed om at dette kan ødelegge hele Stark Industries og arven etter faren hans. Stark forsøker deretter å bygge en kraftigere versjon av hans improviserte rustning, blant annet ved hjelp av hans personlige assistent Pepper Potts. En journalist, Christine Everhart, informerer Stark om at våpen fra Stark Industries nylig havnet hos den samme terror-gruppen som tidligere hadde kidnappet Stark. Disse våpnene ble brukt til å angripe Yinsens hjem-by, Gulmira. Stark tar på seg den nye rustningen, og flyr til Afghanistan - hvor han redder landsbyboerne. Men på vei hjem, blir Stark angrepet av to Lockheed Martin F-22 Raptor.
Stark avslører sin hemmelige identitet som Iron Man for Rhodos over telefon, i forsøk på å forhindre at han blir angrepet. I mellomtiden samler terror-gruppen sammen restene av Starks prototype-rustning og møter Stane - som i hemmelighet har solgt våpen til terroristene, og har gjennomført et kupp for å erstatte Stark som administrerende direktør i Stark Industries. Stark forsøker å spore bedriftens ulovlige forsendelser, og sender Pepper Potts for å hacke seg inn i en database for å finne Informasjon. De oppdager at Stane betalte terroristene for å drepe Tony Stark. Potts møter også agent Phil Coulson fra S.H.I.E.L.D., et etterretningsbyrå, for å informere ham om Stanes aktiviteter.
Servering
Servering er et begrep som brukes om det arbeidet som utføres av en servitør og om det å bli servert.
Det finnes mange måter å servere og å bli servert på. Måtene varierer med hvilken anledning det er, og hva slags mat som skal serveres. Uansett hvordan maten serveres er det aller viktigste at maten blir anrettet på en pen og ordentlig måte og at gjesten opplever å bli servert på en tilfredsstillende måte.
De fem vanligste serveringsmåtene er:
Johann Christoph Friedrich Bach
Johann Christoph Friedrich Bach (1732–1795) var en tysk komponist og den nest yngste av Johann Sebastian Bachs fire komponerende sønner.
I likhet med sine brødre fikk Christoph Friedrich musikkundervisning av faren og utdannelse ved Thomasschule i Leipzig. I 1750, da han var 18 år, ansatte grev Wilhelm av Schaumburg-Lippe ham som cembalist i sitt lille hoffkapell. I 1759 ble han orkesterets konsertmester, en post han hadde livet ut.
Ved siden av kammermusikk og åndelige sanger skrev Friedrich Bach tjue symfonier, åtte klaverkonserter, samt oratorier og operaer. Mye er tapt.
Tradisjonelt blir Friedrich Bach regnet som den minst betydelige komponisten av de fire Bachsønnene. Vurderingen er sannsynligvis dels farget av Bachs bortgjemte posisjon i et lite, provinsielt hofforkester og at mange av verkene hans er tapt.
Liv og virke
Friedrich Bach var en virtuos på klaver, ifølge Nikolaus Forkel holdt Johann Sebastian Bachs eldste sønn Wilhelm Friedemann halvbroren for å være den beste klaverspilleren blant de fire Bach-sønnene. 17 år gammel begynte Friedrich å studere jus ved Universitetet i Leipzig, men avbrøt etter kort tid studiene for å gå i tjeneste som «Hochgräflich Schaumburg-Lippischer Cammer-Musicus» ved hoffet til grev Wilhelm av Schaumburg-Lippe i Bückeburg.
Ved hoffet i Bückeburg
Ved hoffet i Bückeburg var italienerne Angelo Colonna og Giovanni Battista Serini ansatt henholdsvis som konsertmester og kapellmester/komponist. Minst to ganger i uka, vanligvis sent på ettermiddagen, ble det arrangert Concerten, som oftest med vokalmusikk, og gjennom disse oppføringene lærte Bach den italienske opera- og kantatestilen å kjenne. De første årene i Bückeburg gav ham tilsynelatende få muligheter til å utvikle en egen kunstnerisk personlighet; i hvertfall finnes det fra hans hånd ingen daterte komposisjoner fra denne tiden. Sannsynligvis konsentrerte han seg om å spille musikk i hoffets stil.
I 1759 ble den første av Friedrich og Lucias i alt åtte barn født, Wilhelm Friedrich Ernst. Han ble den siste musiker blant Johann Sebastian Bachs etterkommere.
Johann Christoph Friedrich Bachs eneste dokumenterte forsøk på et karrieremessig opprykk er en søknad på den prestisjefylte stillingen som Musikdirektor i Hamburg etter Georg Philipp Telemann død i 1767. Til tross for at stillingen tilfalt Friedrichs eldre og mer kjente halvbror Carl Philipp Emanuel, var brødrene fortsatt like gode venner, kontakten ble styrket og utvekslingen av ideer og komposisjoner hyppigere enn før. Johann Christoph Friedrich Bach startet i tida etter en intensiv skaperperiode. Ved siden av kammermusikkverk og klavermusikk komponerte han omkring 1769 sine første oratorier: Die Pilgrime auf Golgatha med tekst av Justus Friedrich Wilhelm Zachariae og Der Tod Jesu med tekst fra Karl Wilhelm Ramlers andre versjon (1760). Carl Heinrich Graun (1755) og Telemann (1756) hadde allerede med stort hell tonesatt første tekstversjon. Fra tiden før 1770 stammer også de første ti av hans tilsammen tjue Sinfonien; de ti siste ble skrevet i tiden mellom 1792 og 1794. Tolv av symfoniene er tapt.
I 1771 kom den tyske dikteren Johann Gottfried Herder til Bückeburg som hoffpredikant og medlem av det protestantiske konsistoriet. Det oppsto et vennskap og et fruktbart samarbeid mellom dikter og komponist, noen av resultatene er oratoriene Die Kindheit Jesu og Die Auferweckung des Lazarus (1773), såvel som enkelte kantater og dramaverkene Brutus og Philoktetes (begge 1774). Den kritiske Herder fikk åpenbart gjennomført en del av sine musikkestetiske ideer i det tette samarbeidet med Bach. Denne stimulerende fasen i Bachs liv endte da Herder i 1776 fikk jobb i Weimar.
Nye generasjoner av arbeidsgivere
Grev Wilhelm og hustruen døde i 1776/1777. Med dem falt midtpunktene i hoffets kulturliv bort og Bach søkte etter nye impulser. Våren 1778 gjennomførte han sammen med sønnen Wilhelm Friedrich Ernst sin eneste store reise. Via Hamburg, hvor halvbroren Carl Philipp Emanuel var musikkdirektør, gikk reisen til broren Johann Christian i London der sønnen skulle studere videre. I London stiftet Friedrich bekjentskap med og ble sterkt influert av sine brødres konserter og verk av komponistene Christoph Willibald Gluck og Wolfgang Amadeus Mozart.
Etter han kom tilbake, konsentrerte Bach seg igjen om det lille hoffkapellet på rundt 15 musikere og ledet det så godt at Johann Nikolaus Forkel i 1782 rangerte Bückeburger Hofkapelle som det fjerde beste orkesteret i Tyskland. Klavermusikk sto nå i sentrum for Bachs interesse. Horstig, som skrev nekrologen, beskrev hvordan han kunne sitte for seg selv og improvisere ved sitt engelske hammerklaver.
Grev Wilhelms etterfølger, Philipp Ernst, døde i 1787. Da ble grevinne Juliane von Hessen-Philippsthal regent i egenskap av formynder for den to år gamle arveprinsen. Hun fikk daglig undervisning ved klaveret og medvirket som sangerinne under oratorieoppføringene. Johann Christoph Friedrich Bach arbeidet i grevinnens tjeneste.