cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tønsberg–Eidsfossbanen
Jernbanen til Eidsfoss var viktig for Eidsfos Jernverk som produserte støpejernsovner. Opprettelsen var også et svar på de sterke reaksjonene som kom fra de indre delene av fylket da Vestfoldbanen ble lagt langs kysten.
«Eidsfosbanevise»
Verken komponist eller tekstforfatter er angitt.
Otto Franke
Otto Franke (kinesisk: 奥托·福兰阁; født 1863 i Gernrode i Tyskland, død 1946 i Berlin) var en tysk sinolog som virket som professor ved Kolonialinstitut der Freien und Hansestadt Hamburg. Han forfattet et banebrytende fembinds verk om Kinas historie.
Franke var i Det tyske keiserrikes tjeneste i Kina som tolk mellom 1888 og 1901, i Beijing, Tianjin, Shanghai og Amoy. Han vendte så tilbake til Tyskland, og fra 1923 til 1931 var han professor ved Universitetet i Berlin.
Langfjord kirke
Langfjord kirke er en langkirke fra 1891 i Alta kommune i Troms og Finnmark fylke.
Byggverket er i tre og har 250 plasser.
Adkomst til stedet er via fylkesvei 882.
Guttaperkatre
Guttaperkatre (Eucommia ulmoides) er et løvfellende tre. Det er den eneste nålevende arten i slekta Eucommia og familien Eucommiaceae. I Cronquist-systemet var denne familien plassert i en egen orden i underklassen Hamamelididae, men i APG IV-systemet tilhører den Garryales.
Stoomvaart Maatschappij Zeeland
Stoomvaart Maatschappij Zeeland (SMZ) var et nederlandsk fergeselskap som hadde rute mellom Nederland og England. Det ble grunnlagt i 1875 og opphørte i 1989.
Guttaperkatre
Det blir opptil 20 m høyt med en stammediameter på 50 cm. Barken er lysegrå med dype, grå furer. Bladene er glinsende mørkegrønne og henger ned. Arten er særbu med hann- og hunnblomster på ulike trær. De grønne blomstene sitter flere sammen ved basis av sideskuddene. Frukten er en 2,5–3,5 cm lang samara, som ligner mye på frukten hos alm.
Trevirket brukes til møbler og som brensel. Barken er et viktig legemiddel i tradisjonell kinesisk medisin, og treet er en av de femti grunnleggende medisinske urtene i Kina med navnet dù zhòng (杜仲). Størknet lateks brukes til å isolere elektriske ledninger og til å rotfylle tenner. Dette stoffet må ikke forveksles med ekte guttaperka, som kommer fra andre tresorter og som brukes av vestlige tannleger.
Fossiler viser at Eucommia tidligere også vokste i Europa og Nord-Amerika. De eldste amerikanske fossilene er fra eocen. De yngste tilhører Eucommia constans fra sentrale Mexico og kan være fra perioden miocen–tidlig pleistocen. I Europa fantes slekten fra paleocen eller eocen til slutten av tidlig pleistocen.
Alle fossile samaraer fra eocen er små, omtrent halvparten så store som hos den nålevende arten. De yngste europeiske samaraene er større og lar seg knapt skille fra den nålevende arten. Alle nordamerikanske samaraer er derimot små og representerer antagelig en annen utviklingslinje.
The Soul Sessions
The Soul Sessions er debutalbumet til Joss Stone og ble utgitt i 2003. Alle sangene på albumet er coversanger, gjerne også sanger som egentlig ikke hører til soulsjangeren. Disse sangene er «soulifisert» slik at de passer inn.
Johann Nepomuk von Tschiderer zu Gleitheim
Johann Nepomuk von Tschiderer zu Gleitheim (født 15. april 1777 i Bolzano, død 3. desember 1860) var biskop av Trento fra 3. mai 1835 til sin død. Før det var han fra 1832 hjelpebiskop i Brixen. Han ble saligkåret 30. april 1995 av pave Johannes Paul II.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Gvammen stasjon
Gvammen stasjon er en nedlagt jernbanestasjon på Numedalsbanen ved Gvammen i Nore og Uvdal kommune i Buskerud like nord for Norefjorden. Ekspedisjonsbygningen ble oppført etter tegninger av NSB Arkitektkontor og ble åpnet som stasjon betjent for ekspedering av tog, reisende og gods den 20. november 1927 sammen med resten av banen. Gvammen fikk for øvrig ny status som stoppested betjent kun for reisende og gods den 15. juni 1937.
Gvammen hadde status som stoppested frem til den 26. mai 1968 da den ble omklassifisert holdeplass og som et ubetjent tidligere ekspedisjonssted. All trafikk ble vedtatt nedlagt på Numedalsbanen mellom Rollag stasjon og Rødberg stasjon ved årsskiftet 1988/1989, noe som førte til en nedleggelse av stoppestedet. Ekspedisjonsbygningen ble samme år solgt til private. Gvammen stasjon ligger 186,76 kilometer fra Oslo S og om lag 323 meter over havet.
Vilhelm av Oranien
Vilhelm av Oranien kan vise til flere personer:
Kåfjord kirke (Alta)
Kåfjord kirke er en langkirke fra 1837 i Kåfjord i Alta kommune, Troms og Finnmark fylke. Adkomst til stedet er via E6.
Byggverket er i tømmer og skal ha mellom 300 og 330 sitteplasser. Kåfjord kobberverk, Alten Copper Mines, ble etablert av engelskmenn i 1826 og kirkens historie er nært knyttet til gruvedriften. Før kirken ble bygget holdt man ofte gudstjenester i kobberverkets direktørbolig etter det anglikanske kirkeritualet. I 1835 fikk man innvilget tillatelse til å bygge egen kirke, som sto ferdig i 1837.
Vigsling
Kirken ble innviet av biskop Peder Christian Hersleb Kjerschow 10. september 1837.
Kirkegården
På kirkegården finnes gravminner over familiemedlemmer av den engelske ledelsen ved i kobberverket på 1800-tallet. Her er også graven til handelsmannen Carl Johan Ruth som ble drept under Kautokeino-opprøret i 1852 og gravene til Aslak Jacobsen Hætta og Mons Aslaksen Somby som ble halshugd for sin deltagelse i opprøret.
Ved inngangspartiet til kirken står et monument over rallarene.
Frankfurter Tor undergrunnsstasjon
Frankfurter Tor undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk som betjenes av linje U5.
Stasjonen åpnet 21. desember 1930 og hadde opprinnelig navnet Petersburger Straße. Fra 1946 het den Bersarinstraße, fra 1958 Frankfurter Tor, fra 1991 Rathaus Friedrichshain og fra 1996 tilbake til det nåværende navn. Det kommer fra portene (Tor = port) i den gamle bymuren rundt Berlin og dette var porten på veien mot Frankfurt an der Oder som idag ligger ved den polske grense. Det er en rekke tilsvarende stedsnavn rundt de indre deler av Berlin og flere U-bahn-stasjoner har slike navn; Schlesisches Tor, Kottbusser Tor, Hallesches Tor, Oranienburger Tor og ikke minst Brandenburger Tor.
Two Against Nature
Two Against Nature er det åttende studioalbumet fra amerikanske Steely Dan, utgitt i februar 2000. Dette er det første albumet med nytt studiomateriale fra Steely Dan siden utgivelsen av albumet Gaucho 20 år tidligere. Dette albumet vant fire Grammypriser, blant annet «Årets Album».
Sporliste
Alle låtene er skrevet av Walter Becker og Donald Fagen.
Castillos (Uruguay)
Castillos er en by i Rocha-departementet i det sørøstlige Uruguay. Byen har om lag 7 649 innbyggere.
Historie
Castillos (spansk for «slott») ble grunnlagt i 19. april 1866.
Befolkning
Castillos har 7 649 innbyggere (beregning 2004)
Kilde:
Kommune
Byens ordfører (alcalde) er Raúl Servetto.
Transport
Ruta 9 forbinder Castillos med Maldonado, Rocha og Chuy.
Brilthor
Brilthor var en elv fra J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard i det første tidevervet. Den hadde sitt opphav i Blåfjellene (Ered Luin). Legolin rant inn i den store elva Gelion, som var den største elva i øst Beleriand.
Brilthor ble regnet som den femte av de syv elvene i Ossiriand. De andre seks elvene i Ossiriand var Gelion, Ascar, Thalos, Legolin, Duilwen og Adurant.
List of Middle-earth rivers Lista di fiumi del Beleriand
Håndball-VM 2001 for kvinner
Håndball-VM 2001 for kvinner ble spilt i Italia i perioden 4. – 16. desember 2001.
545 Messalina
545 Messalina er en asteroide i det ytre av hovedbeltet. Den ble oppdaga den 3. oktober 1904 av Paul Götz fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Den er oppkalt etter den romerske keiserinnen Massalina, som var gift med Claudius.
Leirbotn kirke
Leirbotn kirke er en langkirke fra 1993 i Alta kommune, Troms og Finnmark fylke.
Byggverket er i tre og har 160 plasser.
Leirbotn kapell, langkirke bygd 1935 i tømmer brant 1990.
Roskilde 6
Roskilde 6 er et langskip funnet ved Vikingskipshallen i Roskilde i 1997. Skipet var opprinnelig 36 m langt, og er det lengste krigsskip som noensinne er funnet fra vikingtiden. Skipet var et langskip av type skeide med 39 par årer og en besetning på cirka 100 mann, hvorav 78 roere. Skipet er datert til cirka 1025, tilvirket et sted ved Oslofjorden, og trolig ødelagt og forlatt ca. 1060.
Roskilde 6
Skipet er bygget av eik og er av høy håndverksmessig kvalitet. Analyser av treverket har vist at trærne som skipet er bygd av, ble hugget i nærheten av Oslofjorden, kanskje Østfold, eller mer sannsynlig Vestfold, i år 1025. Skeiden hadde blitt omhyggelig reparert og bar ikke preg av slitasje, men akterstevnen hadde blitt delvis opphugd trolig da det var forsøkt trukket inn på lavt vann. Reparasjonen ble sannsynligvis utført et sted i de baltiske landene.
Konstruksjonen på skeiden viste flere interessante nyheter om hvordan de danske langskipene var bygd, kjølen som er lagd av eiketre, var satt sammen av et midterstykke og to endestykker mot stevnene, tilsammen var hele 32 meter langt. Bunnstokkene eller spanter hadde en innbyrdes avstand på 78 cm som også er avstanden mellom årene, ovenpå spantene er tofter satt over skipsdekket som roere sittet på.
Ifølge viten fra arbeidet med andre vikingskip er det foreslått en mulig rekonstruksjon av riggen. Den besto av et stort råseil på nesten 200 kvadratmeter satt på en høy mast i midtskipet.
Utenfor skipet, under plankene i styrbordssiden, ble det funnet en naturgren som var stukket inn i en svart flintestein. En runeinnskrift på grenen kunne leses: «Sakse ristet disse runer...»
Funnet
Vikingskipshallen i Vikingskipsmuseet i Roskilde ble utvidet i 1990-årene, i arbeidet ble en U-formet kanal utgravd inn i fjordbredden omkring bygningen som innholdte Skuldelevskipene fra Roskilde Fjord. Roskilde 6 ble funnet i februar 1997 på dørstokken til det nye museet.
Under utgravningen av kanalen fant arbeiderne til alles overraskelse 9 skipsvrak som alle er klinkbygd fra slutten av vikingtiden og inn i middelalderen. Gravmaskinene gjorde stor skade på de fleste vrakene som ble utgravd og tatt i forvaring av museet. På Roskilde 6 er nesten hele kjølen bevart. Hele babord side er borte, men ca 25 prosent av bordgangene midtskips på styrbord side er bevart.
I juni 2013 åpnet vandreutstillingen "VIKING" på Nationalmuseet i København, hvor rekonstruksjonen av skipet vises for første gang. I et 37 meter langt stålskjelett er vrakrestene av skipet innmontert. Etterhvert skal hele utstillingen, inkludert stålskjelettet med skipsdelene, vises både på British Museum i London og ved Museum für Vor und Frühgeschichte i Berlin. Konserveringen av det arkeologiske trematerialet er foretatt av Nationalmuseet i København i en langson prosess hvor man har benyttet en vannløselig og stabil voks, PEG-2000,og deretter frysetørring. Arbeidet har vært ledet av konservator Kristiane Strætkvern.
Beilsteins test
Beilsteins test er en enkel kjemisk prøve brukt i kjemien som en kvalitativ prøve på halogener. Den ble utviklet av Friedrich Konrad Beilstein.
I en test blir en kobbertråd renset og oppvarmet av en flamme fra en Bunsenbrenner for å få et belegg av kobber(II)oksid. Den blir så dyppet i løsningen som skal testes og på nytt varmet i flammen. Dersom det er halogen i løsningen, vil det reagerer med kobberet, og flammen vil bli grønn, hvilket indikerer at testen har vært positiv.
Denne testen brukes ikke lenger så ofte. En av grunnene er at det er mulig å generere klor-dioksider, som er giftige.
Keiserpraktbille
Keiserpraktbille Dicerca aenea er en nokså stor bille som tilhører familien praktbiller (Buprestidae). Arten finnes i Norge.
Utseende
En middelsstor (ca. 20 mm), mørkt metallglinsende praktbille. Som vanlig for slekten Dicerca er spissen av dekkvingene trukket ut til "frakkeskjøter". Hele dyret, bortsett fra et blankt felt i midten som går fra pronotum og bak til midten av dekkvingene, er kraftig punktert. Antennene er tynne og litt lengre enn hodets bredde. Pronotum er parallellsidig i den bakre halvdelen, rundet avsmalnende i den fremre. Dekkvingene har fine, men markerte punktrekker. Undersiden er mørk og ganske grovt punktert.
Levevis
Larvene utvikler seg i død ved av osp.
Utbredelse
Arten er vidt utbredt i Europa, men mangler lengst i nord og på De britiske øyer. Den finnes nogså i Nord-Afrika og i det nordlige Asia. I Norge er arten svært sjelden og man trodde en stund den var utdødd her. Den ble imidlertid gjenfunnet nær Kragerø på slutten av 1980-tallet. Den er etter alt å dømme svært sjelden i Norge og er listet som Kritisk truet (CR) i Norsk rødliste for arter fra 2015.
Katmandu internasjonale lufthavn
Katmandu internasjonale lufthavn eller Tribhuvan internasjonale lufthavn er den internasjonale flyplassen i Katmandu i Nepal.
Tribhuvan er den eneste internasjonale flyplassen i Nepal. Den har to terminaler, én for innenlands og én for utenlands trafikk. Ekspedisjonsbygningenes fasiliteter omfatter butikker og kafeer. I utenlandsterminalen finnes det flere tax-freebutikker. Radisson Hotel Kathmandu driver en «executive lounge» for passasjerer som reiser på første klasse og business class. En nylig utvidelse til utenlandsterminalen har gjort avstanden til flyene kortere. Det er for tiden (2008) 22 internasjonale selskaper som flyr mellom Nepal og forskjellige andre destinasjoner i Asia og Midtøsten. Foruten Nepal Airlines er det fem andre lokale flyselskap som står for innenlandstrafikken. Flyplassen ligger ca. seks kilometer fra sentrum av Katmandu.
UFC 40
UFC 40: Vendetta var et MMA-arrangement i regi av UFC i Las Vegas, Nevada, USA 22. november 2002. Arrangementet inneholdt en tittelkamp mellom Tito Ortiz og Ken Shamrock. Bruce Buffer, kampannonsør for UFC, har uttalt at kampen mellom de to var en av de beste han noensinne har sett og energien fra de 13 055 tilskuerne var en av de beste følelsene han har opplevd.
UFC 40 blir ofte omtalte som et av de viktigste arrangementene i UFC sin historie. Før dette arrangementet hadde eierne av UFC, Zuffa, hovedsakelig tapt penger på arrangementene. Men UFC 40 ble en økonomisk suksess for Zuffa og viste at det gikk an å tjene penger på sporten. UFC 40 var også et av de første arrangementene som fikk oppmerksomhet utenfor MMA-miljøet, der sterke sportsmedier som ESPN og USA Today omtalte arrangementet, til tross for at de mente MMA var en døende sport.
Gulrotsuger
Utseende
Gulrotsuger er lys grønn og om lag tre millimeter lang i voksen størrelse. Voksne dyr har klare gjennomskinnelige vinger.
Levevis
Gulrotsugeren overvintrer i grantrær. Innflyving foregår i første del av juni. Eggleggingen foregår på kulturveksten etter få dager. Den legger egg i åkeren, som klekker ut nymfer som suger plantesaft. Det er én generasjon hvert år. Nye voksne individer opptrer fra midten av august måned.
Utbredelse
Gulrotsugeren forekommer i deler av Østlandet, Sørlandet samt rundt Trondheimsfjorden.
Profitøren
Profitøren er et norsk kriminalhørespill i fire deler som gikk som påskekrim på NRK Radio i 2011. Hørespillet tar for seg historien om de som gjorde profitt på krigen og den skam dette fremdeles utgjør i norske familier. Det er basert på Tom Kristensens roman av samme navn.
Handlingen
Mange norske skip ble torpedert av tyskerne under andre verdenskrig. Mistenkelig mange, mener Stine, en ung stipendiat som forsker på krigsprofitører.
Samtidig med dette møtes to gamle krigsseilere, Olav og Torleif, på pleiehjemmet der Torleif ligger på det siste. Han har bedt kameraten komme for å lette hjertet, om det han vet om konvoiene som gikk over Atlanteren nesten 70 år tidligere.
Etterhvert kommer Stine på sporet av Langholms rederi. Otto Langholm, far til den nåværende lederen for rederiet, Langholm jr, var høyt oppe i Nortraship, og stasjonert i New York under krigen. Her opererte han mer eller mindre fritt, og brukte intetanende landsmenn til grufulle handlinger.
Europa Nostra
Europa Nostra, som betyr «Vårt Europa», er en europeisk samlingsorganisasjon for frivillige kulturvernorganisasjoner. Europa Nostra ble stiftet i 1963 av en gruppe frivillige kulturvernforeninger, ledet av Italia Nostra, i kontoret til Europarådet i Paris. Europa Nostra har i tillegg til kulturvernorganisasjoner også mange lokale kommuner, byer og personer som medlemmer. Organisasjonens formål er å fremme den arkitektoniske og landskapskulturelle arv, forbedre standarden i by- og landskapsplanlegning og å fremme kvaliteten i kulturhåndverket.
Europa Nostra forsøker å være opinionsdannende. Det skjer gjennom prisutdelinger, seminarer, publikasjoner og artikler, utstillinger, studieturer og vitenskapelige tidsskrifter. En aktivitet, der skaper stor oppmerksomhet er Europa Nostra-prisen, som hvert år deler ut diplomer og i særlige tilfeller medaljer for bevaringsprosjekter til arkitektonisk og kulturelt verdifulle anlegg, bygninger og kulturhistoriske landskaper i Europa.
Den europeiske kulturarvsprisen, Europa Nostra-prisen
I 2002 gjorde EU Europa Nostra Awards til hele EU’s kulturarvsutmerkelse, innenfor rammen for Kultur 2000-programmet. Hvert år belønnes innsats innen europeisk kulturvern i følgende kategorier:
1. Bevaring
2. Studie
Studie som har som mål å føre til håndfaste resultater for å fremme og bevare områdene nevnt i Kategori 1.
3. Særskilt innsats for bevaring utført av individer eller grupper.
== Norske mottakere av Europa Nostra utmerkelsen ==
Organisasjon
Plácido Domingo er president for Europa Nostra, Denis de Kergorlay er executive president. President for Europa Nostra Norge er Thomas Willoch. Willoch er også rådsmedlem i Europa Nostra.
Rok Perko
Rok Perko (født 16. juli 1985 i Tržič) er en slovensk tidligere alpinist. Han spesialiserte seg på fartsdisiplinene utfor og super-G. Under juniorverdensmesterskapet i 2005 vant han gull i utfor og sølv i super-G. Perko debuterte i verdenscupen 27. november 2004 i Lake Louise. Han ble nummer 22 i utfor under VM i Val-d’Isère 2009. Hans første pallplassering i verdenscupen kom 15. desember 2012 i utfor i Gröden.
I OL 2010 i Whistler ble han nummer 14 i utfor, 95 hundredeler bak vinneren Didier Défago. Han ble skadet under trening til utforrennet i Vinter-OL 2014 i Sotsji, og kunne ikke delta.
Commandos-serien
Commandos-serien er en serie taktikkspill for PC. Spillene henter handlingen fra andre verdenskrig. Det er fem spill i serien, som er utviklet av det spanske selskapet Pyro Studios i årene etter 1998, da det første spillet kom.
Solkleiv
Solkleiv er et sted i Strengereid i Arendal kommune. Solkleiv er et vel utbygd villastrøk, beliggende i en solrik åsside, derav navnet.
Mind, Body & Soul
Mind, Body & Soul er det andre albumet til Joss Stone, og ble utgitt i 2004. Albumet er det første som inneholder egenproduserte sanger (The Soul Sessions inneholdt bare coversanger). Albumet ble svært godt tatt imot, og Stone ble med dette albumet den yngste kvinnelige artisten noensinne til å toppe albumlistene i Storbritannia.
Værnes Flyklubb
Værnes Flyklubb (VFK) er en flyklubb, stiftet 8. mars 1946.
Ildsjelene bak oppstarten var to tidligere spitfire-flygere som nå jobbet som flygeledere på Værnes flyplass; Tore Dahle og Bjarne Djupvik, samt elektrotekniker Peder Lien og meteorolog Kjell Asbjørnsen. Klubbens første fly var en Piper cub, LN-MAV. Siden den gang har klubben variert i medlemsmengde og antall operative fly. Pr 2009 har klubben ca. 130 medlemmer, hvorav 40 aktive flygere. Klubben er en av landets største, tilknyttet Norsk Aero Klubb.
Værnes Flyklubb har egen flyskole godkjent av Luftfartstilsynet for utdanning av sine medlemmer. Klubben har for tiden 5 instruktører i tillegg til skolesjef.
Værnes Flyklubb har eget lokale ved hangaren som ble satt opp på senvinteren 98-99. Her finnes flyenes dokumenter, luftfartsdokumenter, telefon o.l. Klubbens bookingsystem finnes også her.
Nå har klubben 4 fly: LN-MTP C172P 1982 Modell, LN-ALG C172N, LN-ACH Piper Cub 1953 Modell og LN-FMU Saab Safir 1953 Modell. Klubben disponerer også en Piper PA-28-180 Cherokee med registrerings nr. LN-AAC.
Rafsbotn kapell
Rafsbotn kapell er et kapell i tre fra 1989 i Alta kommune, Troms og Finnmark fylke. Kapellet har langplan og sitteplasser til 120 mennesker. Kapellet ligger i Alta sogn i Alta prosti.
Erik Solem
Han ble høyesterettsadvokat i 1905, sorenskriver i 1912, konstituert professor i rettsvitenskap i 1931 og høyesterettsdommer i 1938. I 1945 fikk han i oppdrag å lede landssvikoppgjøret som konstituert lagmann ved Eidsivating lagmannsretts landssvikavdeling. Han var formann i Den militære undersøkelseskommisjon av 1946 og i straffelovkommisjonen av 1947. Fra 1939 til 1949 var han redaktør av Tidsskrift for Rettsvitenskap.
Solem var den som forkynte dødsdommen over torturisten og frontkjemperen Reidar Haaland i den første store landssvik-saken. Solem uttalte videre at der det oppstår konflikt mellom norsk lov og internasjonal rett, må sistnevnte vike. Dette er i motstrid med hva Norges regjering ellers hevdet som sitt syn på folkeretten. Da det under krigen oppstod uenighet om Kvarstadbåtene, skrev Jens Bull, chargé d'affaires i Stockholm, til Sveriges utenriksminister: «Hvis de svenske domstoler eller andre svenske myndigheter tar skritt som er i strid med folkeretten, har den svenske regjering plikt til å treffe de forholdsregler som er nødvendige for å forandre den rettsstridige tilstand.»
Sørliveien (Oslo)
Sørliveien (80-812) er en vei på Klemetsrud i bydel Søndre Nordstrand i Oslo. Den går østover fra Enebakkveien til Grønmo gjenbruksstasjon.
Veien fikk navn i 1910 etter gården Sørli (Store Li), som ligger på høyresiden i begynnelsen av veien, nord for Klemetsrud skole. Nordli (Lille Li) er i nr. 20–30. Grønmo golfbane er i nr. 70.
Peter Straarup
Peter Straarup (født 19. juli 1951 i Fredericia) var ordførende direktør i Danske Bank, som er Danmarks største finanskonsern.
Familie
Straarup er gift med amerikanskfødte Rickie Straarup (født Retchin), sammen har de to barn. De bor i Gentofte ved København.
Utdanning og karriere
Han startet som lærling i Landmandsbanken, som i 1968 fikk navnet Danske Bank. Han gjennomførte militærtjeneste i Den Kongelige Livgarde i 1971. I 1979 tok han yrkesøkonomisk diplomutdanning (HD) innen regnskap på Handelshøjskolen i København.
Fra 1975 ble han arbitrasjehandler hos Danske Bank i København. I perioden 1976-77 jobbet han i London, som leder for «Loan Administration» i Scandinavian Bank Ltd. Etter dette returnerte han til Danmark og ble kontorsjef for Danske Bank fra 1977 til 1981. Et nytt utenlandsopphold fulgte deretter, som «representant» ved representasjonskontoret til Danske Bank i Houston fra 1981 til 1983. Han ble så leder for utenlandske bankrelasjoner i Den Danske Bank i København, før han igjen flyttet til utlandet og ble filialdirektør i Singapore fra 1983 til 1985, deretter tilsvarende i bankens kontor i New York fra 1985 til 1986.
Han ble bankdirektør i Den Danske Bank i København i 1986, og har vært ordførende direktør siden 1. april 1998.
I 2008 ble Straarup utnevnt til ridder av 1. grad av Dannebrogordenen.
Edward Elmer Smith
Edward Elmer Smith (også kjent som E. E. Smith og Doc. Smith) (født 2. mai 1890, død 31. august 1965) kalles rom-operaens far. Han er mest kjent for sin Lensman-serie. Han er hedret som en av fedrene til moderne science fiction.
Hvitvasking (hørespill)
Hvitvasking er et norsk kriminalhørespill som gikk som påskekrim på NRK Radio i 2010. Hørespillet tar for seg temaet hvitvasking og organisert kriminalitet og er basert på Tom Kristensens roman av samme navn (2002).
Duilwen
Duilwen var en elv fra J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard i det første tidevervet. Den hadde sitt opphav i Blåfjellene (Ered Luin). Legolin rant inn i den store elva Gelion, som var den største elva i øst Beleriand.
Duilwen ble regnet som den sjette av de syv elvene i Ossiriand. De andre seks elvene i Ossiriand var Gelion, Ascar, Thalos, Legolin, Brilthor og Adurant.
Sosialistisk Ung
Sosialistisk Ung (SU), tidligere Sosialistiskt Ungmannafelag, er ungdomsorganisasjonen til det sosialdemokratiske partiet Javnaðarflokkurin på Færøyene. Organisasjonen ble stiftet 28. oktober 1965 med om lag 30 medlemmer og Tórfinn Smith som initiativtager og første formann, men vokste til rundt 200 medlemmer i løpet av de første årene. Sosialistisk Ung ble tatt opp som medlem i Nordens Socialdemokratiske Ungdom i 1979 og International Union of Socialist Youth i 1986.
Ledere
Ledere etter at SU ble reorganisert i 2009:
Saarbataljonen
Saarbataljonen eller Zarbataljonen var en svensk fredsstyrke under mandat under Folkeforbundet, som virket mellom desember 1934 og februar 1935. Enheten var forlagt til Kreis Merzig i Saarområdet (den vestlige del av det nåværende Saarland, begge størrelser med lignende, men ikke helt like grenser).
Historikk
I samband med Versaillesfreden i 1920 ble territoriet Saarland dannet og stilt under fransk styre under en 15-års periode, med mandat fra Folkeforbundet. I januar 1935 var det planlagt et folkeavstemning i Saarland, der innbyggerne stemte om de skulle tilhøre Frankrike, Tyskland eller fortsette som mandat under Folkeforbundet.
546 Herodias
546 Herodias er en hovedbelteasteroide. Den går i bane innenfor asteroidefamilien Eunomia, men har ulike spektralegenskaper og er sannsynligvis ikke et medlem. Den ble oppdaga den 10. oktober 1904 av Paul Götz fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Den er oppkalt etter Herodias, en jødisk prinsesse som er omtalt i Bibelen.
Saarbataljonen
Historikk
Da Sverige ikke hadde noen stående avdeling å arbeide, og opplæringstiden for svenske vernepliktige var blitt senket ved försvarsbeslutet 1925, ble de betraktet som ikke tilstrekkelig utdannet til å bli sendt til Saarland. Derfor ble det i stedet dannet en enhet bestående tidligere fast ansatte militære, underoffiserer og befalselever fra infanteriet. De svenske offiserene ble hentet fra infanteriregimentene. Totalt bestod styrken av 261 personer. Av dem var 50 personer aktivt befal. Styrken var en såkalt svag bataljon, med en stab og to geværskompanier, og rykket inn den 16. desember 1934 for forsert utdannelse på Svea livgarde (I 1). Styrken avreiste den 20. desember og var fremme i Saarbrücken den 22. desember, drr bataljonen ble mønstret av den britiske generalen John Brind, som førte befal over FF-styrkene.
Den svenske styrken ble forlagt til den relativt rolige Kreis Merzig. Staben ble lagt til byen Merzig, ett kompani i Beckingen, og en pluton i Mettlach. Overvåkningen av området hadde blitt tildelt til Sverige, da det ble ansett å passe de uerfarne svenskene.
Styrkens mandat var å opprettholde orden og beskytte folkeavstemningen, og skulle bare settes inn dersom det lokale politi ikke klarte med å opprettholde orden.
Den 13. januar 1935 gikk Saarland så til urnene. Den svenske styrken fikk i oppgave å samle inn valgurner, og så sende dem til den britiske styrken i Saarbrücken. To dager senere, den 15. januar, ble resultatet bekjentgjort: 90,3 prosent av innbyggerne stemte for at Saarland skulle forenes med Tyskland, 8,8 prosent å fortsette som mandat under Folkeforbundet, og 0,4% for en tilslutning til Frankrike. Den internasjonale avstemningskomiteen ble ledet av en svensk landshøvding, Allan Rodhe.
Det svenske styrken ble i Saarområdet fram til den 18. februar, og ble oppløst i Stockholm den 23. februar. Den 1. mars 1935 ble Saarområdets tilslutning til Tyskland proklamert.
Freestyle under Vinter-OL 1992
Freestyle, kulekjøring var med før første gangen som olympisk øvelse under Vinter-OL 1992 i Albertville. Hopp og ballett var med som demonstrasjonøvelser.
Kulekjøring
13. februar 1992
Vatnås kirke
Vatnås kirke er en tømret korskirke fra ca. 1660 som ligger på Grenskogen i Sigdal kommune, Viken fylke. Den er en del av Den norske kirke og hører til Eiker prosti i Tunsberg bispedømme. Adkomst til stedet er via fylkesvei 2816.
På stedet der kirken ligger, har det tidligere vært en middelalderkirke som forfalt etter svartedauden.
Altertavlen er tilskrevet bilthugger Christopher Ridder. I kirken finnes en kopi av det såkalte Vatnåsskrinet.
Historie og beskrivelse
Kirken ble bygget like ved Olavskilden som har vært kjent for sitt helsebringende vann. Kirken er derfor trolig viet til Olav den Hellige. Det ble gitt gaver fra de besøkende til bygging av kirken og senere til vedlikehold. Når gavene avtok på 1800-tallet tok beboerne på Grenskogen, som ble regnet som kirkens eiere, over vedlikeholdet.
Det var også en kirke her i middelalderen og på 1590-tallet skriver Jens Nilssøn at kirken som ligger langt fra bygden, borte i en ville skog, var ødelagt og forfallen og at klokker og pyntegjenstander var fjernet for lenge siden. Sogneprest Bernhoft skriver i 1745 at den har ligget øde siden den Sorte Død i 1350 (svartedauden) og til kirken ble ferdig i 1655. Kirken kan ha vært ferdig allerede 1663, for presten skal ha holdt messe i kirken allerede da. Årstallet for bygging av kirken kan ikke fastlegges eksakt, men med støtte i sogneprest Bernhofts opplysninger fra 1745 kan den bli satt til ca. 1660. Skriftlige opplysninger om kirken er mangelfulle fordi den var en gavekirke uten faste tiendeinntekter og kapital.
Rognsund kirke
Rognsund kirke er en kirke fra 1988 i Alta kommune, Troms og Finnmark fylke. Kirken er tegnet av arkitekt Nils Henrik Eggen.
Vatnås kirke
Historie og beskrivelse
Mens middelalderkirken hadde flere messedager årlig, fikk den nye kirken bare én til å begynne med, men snart ble antallet øket til to, en i julehelgen og en ved St. Hans-tider. I 1800-årene ble det først 4 og senere 6 messer i året, slik det er nå. Det er ikke klart om kirken noen gang har hatt egen prest og prestegård.
Rognsund kirke
Byggverket er i tre og har 120 plasser, og står på Altneset på Seiland.
Vatnås kirke
Historie og beskrivelse
Kirken har 125 sitteplasser og er bygget av laftet tømmer som en liten korskirke. Koret opptar østre korsarm og har samme bredde som vestre arm, ca. 6 m. Det er ca. 3,5 m langt, mens vestre arm er ca. 5 m lang. Tverrarmene er lavere og smalere, ca. 4 m brede og ca. 3 m lange, alle mål tatt utvendig. Kirken ble noe forandret i 1870-årene. En restaurering 1947-48 tok sikte på å føre kirken tilbake til sitt tidligere utseende.
Tømmerveggene består av rundtømmer som er teljet (hogget) plane inn mot kirkerommet. Veggene er utvendig kledd med profilert tømmermannskledning som er tjærebredd.
Vestportalen er opprinnelig og har vannrett overligger og er 205 cm høy og 89 cm bred. Veggsvillen danner terskel. Døren er 213 cm høy og 97 cm bred og er laget av 3 sammenpløyde, 4 cm tykke planker, som er holdt sammen med åker. Den opprinnelige, tjærebredde utsiden er kledd med profilert panel i fiskebensmønster. Panelet er festet med jernnagler med store hoder som danner mønster. Korets sydportal er utført på samme måte som vestportalen, ca. 145 cm høy og ca. 70 cm bred. Foran skipets vestportal står et åpent bislag. Koret har to østvinduer, mens de øvrige armer har ett vindu mot nord og syd, et i hver arm var nok det opprinnelig. Det var blyinnfattede ruter i de to rammer, som var ca. 47 cm brede og ca. 69 cm høye.
Innvendig ble det forandret mye i 1875, men det fikk igjen sitt opprinnelige utseende og plassering ved restaureringen 1947-48, restaureringen var ledet av Finn Krafft. Prekestolen, som var flyttet til nordsiden, ble igjen satt opp på sydsiden. Korskillet, som var demontert, ble gjenreist, og benkene, som var fornyet, fikk vanger tilsvarende gamle vanger som ble funnet på en gård i bygden. Veggene, som var overmalt, bortsett fra de øvre omfar, ble avdekket, likeledes fikk altertavle, døpefont og prekestol de gamle farvene tilbake.
Altertavlens billedhuggerarbeid fra 1665 antatt skåret av Christopher Ridder, er med Moses til venstre og Aron til høyre. I storfeltet relieff av Jesu dåp. Over midtfeltet står en utskåret oppstanden Kristus med korsfane i venstre hånd. På hver side av storfeltet vinger med store ovale medaljonger og ytterst på hver side en englefigur. Staffering fra 1679. I venstre vinge speilmonogram NG (Niels Griis) og i høyre vinge årstall 1679. På predellaen Jesu monogram. Midt på arkitraven er slått fast et lite, rundt sølvskilt med gravert innskrift: «Gud er min thilfluct Maren Pouels Datter L. S. 1677». (Giveren var antagelig fra Laag i Lyngdal). Alter, fyllinger i profilert ramverk, to på fremsiden, én på hver kortside. Profilene tilsvarer profilene i korskillet. Skinntrukken kneleskammel, antagelig fra 1800-årene. Alterring fra 1875, med skinntrukket knefall.
Prekestol, snekker- og billedhuggerarbeid, antagelig samtidig med altertavlen. Stafferingen er antagelig fra 1796, idet dette årstall står malt på lesepulten, «TPS paa Bringe Eie fra Flesberg 17 96». Prekestolhimling er også snekker- og billedhuggerarbeid. Døpefont er åtte kantet snekkerarbeid fra 1600-tallet (høyde 88 cm, diameter 59 cm). På fire av skålens sider er det malt «Anno — 1685 — NE — MIDS».
Relikvieskrin fra ca. 1250, laget av furu, kledd med forgylte kobberplater som er drevne og siselerte. Formet som hus med sadeltak, mønekammen har gjennombrutt ranke, gavlene har dragehoder med åpen kjeft og stor tunge med siselert ranke (høyde 46 cm, lengde 52 cm, bredde 12 cm). Det er blitt sagt at relikvieskrinet kom fra den gamle kirken og sto på alteret i kirken så sent som i 1745 men 3 år senere ble det sendt til København. Nå mener man at skrinnet ikke kom fra Vatnås kirke, men at arkeologen Ingvald Undset har forvekslet gjenstander i sitt katalogiseringsarbeide med norske oldsaker i utenlandske museer. Skrinet befinner seg i dag i Nationalmuseets middelaldersamling i København, men en kopi er blitt laget og den står på alteret i Vatnås kirke.
Krusifiks, hvor korset mangler, antagelig første del av 1300-årene og som man tror er fra den gamle kirken (høyde 83 cm, bredde 83 cm). Det er også et maleri på lerret av korsfestelsen. Lysekrone i smijern med (diameter ca. 40 cm) og lysarm ved prekestolen også i smijern, S-form, med graverte bladmotiver (lengde 70 cm), påmalt tekst «OAS IAD 1694».
Det er to kirkeklokker, den ene er middelaldersk (diameter 29,5 cm, høyde ca. 28 cm). Den andre (diameter 59 cm, høyde ca. 49 cm) har innskriften «Her Niels Niels Griis Dietrich Kessler Anno 1687 Gos mich». I klokketauene henger to Olavsspenninger av vridd jern.
Sankthans-andakten i Vatnås kirke er populær og ofte møter mange hundre frem selv om kirken kun har 125 sitteplasser. Da er det også fullt av folk på kirkebakken. Kirken benyttes også til konfirmasjon og er et populært sted å ha bryllup.
Sagn om Olavskilden og Vatnås kirke
Den gang Olav den hellige dro rundt i landet for å innføre den kristne tro, kom han også til Sigdal. Da han hadde kristnet folket i dalen, gikk han på jakt med noen av følget sitt. På turen gikk kongen og hans menn seg rent vill. Langt om lenge kom kongen inn i en trang dal, da var han både tørst og sliten. Han steg av hesten og gjorde det løfte at dersom han fant vann her, så ville han bygge en kirke på stedet. Ikke før hadde han sagt det, så rant det en kilde ut av bergveggen. Kongen og hans menn ble inderlig glade alle sammen og drakk av hjertens lyst. Kong Olav gjentok løftet og ville ri videre, men i det samme fikk han øye på en tiur. Han hadde alt spent bogen, men i det samme fikk han se en liten kirke av pure gullet. Nå sa kongen at de skulle reise en kirke akkurat på dette stedet, og kalle den Vatnås kirke. I fjellet ved kilden kan man den dag i dag se merker etter hesten til Hellig Olav.
Waldo
Waldo kan vise til:
Pierre Laporte
Pierre Laporte er navnet til flere personer:
Bowes Park
Bowes Park er et område i London, som er delt mellom bydelene Enfield og Haringey. Det ligger ved grensene av Wood Green, Palmers Green og Bounds Green. «Landsbyen» Bowes Park er definert som et trekantområde mellom veiene Bounds Green Road / Brownlow Road i vest, Green Lanes i øst ned til Trinity Road i sør, og motorveien A406 som går nordover.
Hovedgaten er Myddleton Road, som har en del butikker. Tidligere var det en svært livlig handlegate, men fordi de fleste i området er pendlere er det mindre lokal handel enn tidligere. Stedet er preget av en blanding av viktorianske hus og terrassehus fra mellomkrigstiden. Bowes Park stasjon betjener linjer fra Hertford til det sentrale London. Bounds Green undergrunnsstasjon ligger nær Bowes Park.
I henhold til folketellingen for 2011 hadde valgkretsen Enfield en befolkning på 14 051 innbyggere. Det er et stort gresk innslag i områdets befolkning.
Historie
Området utviklet seg på 1880-tallet og har fått navn etter et eldre herskapshus kalt Bowes 1396, markert som «Bowes Farm» og «Bowes (Manor)» på kart fra Ordnance Survey fra henholdsvis 1822 og 1877. Dette er «eiendommen til en familie kalt Bowes»; en John de Arcubus (latin for «av buene eller hvelvingene») opptrer i et lokalt dokument fra 1274. John de Arcubus var en av mange med etternavnet de Arcubi som bodde rundt kirken St. Mary-le-Bow («Sancta Maria de arcubus») i City of London.
Leoš Janáček
Leoš Janáček (1854–1928) var en tsjekkisk komponist.
Janáčeks tidlige verk er påvirket av samtidige komponister, som Antonín Dvořák, men de senere verkene er høyst originale og peker framover mot modernismen. Gjennombruddet kom med det første av de modne verkene, operaen Jenůfa, som ble uroppført i Brno i 1904 og som etter førstegangsoppføringen i Praha 1916 åpnet veien til verdens store operascener.
I likhet med Dvořák og Smetana regnes Janáček som en av Tsjekkias viktigste komponister. Janáček sto langt fra hovedstrømningene i tidens europeiske musikk – han ble en de store fornyerne på 1900-tallet og er en av de viktigste operakomponistene i musikkhistorien.
Bakgrunn
Leoš Janáček vokste opp nordøst i Mähren, som sønn av landsbylæreren Jiří Janáček (1815-1866) og Amalie Grulichová (1819-1884). Faren ville helst at sønnen skulle følge familietradisjonen og bli lærer, men musikkbegavelsen var så åpenbar at faren ga etter. I 1865 gikk Janáček på Augustinerklosteret St Thomas i Brno hvor han var med i koret under ledelse av Pavel Křížkovský og tidvis spilte orgel. Mellom 1866 og 1869 gikk han på den tyske realskolen, og fra 1869 til 1872 studerte han ved den slaviske lærerskolen. I 1872 ble han musikklærer ved skolen og ledet flere kor. Janáček studerte ved orgelskolen i Praha i årene 1874 til 1875. 1876 ble han korleder ved den filharmoniske foreningen Umělecká beseda og ble venn med Antonín Dvořák. Året etter ble han privat pianolærer for den talentfulle tolvåringen Zdeňka Schulzová (1865–1938), datter av rektor ved den slaviske lærerskolen som Janáček studerte – og senere underviste – ved. 13. juli 1881 giftet Janáček og Schulzová seg, hun var ennå ikke fylt seksten år. På Zdeňkas syttenårsdag 15. august 1882 ble datteren Olga ble født. Paret var skilt en periode, men 16. mai 1888 kom likevel sønnen Vladimír til verden. Begge barna var sykelige og døde unge.
Liv og virke
I perioden oktober 1879 til februar 1880 studerte Janáček ved konservatoriet i Leipzig og fra april til juni 1880 i Wien hos Franz Krenn. Høsten 1881 ble han leder av den nye orgelskolen i Brno som åpnet et år senere, 15. oktober 1882. Janáček var her til han ble pensjonert i 1919; i tillegg var han dirigent ved det filharmoniske selskap fra 1881 til 1888.
9. november 1890 døde sønnen Vladimír, og 26. februar 1903 også datteren Olga samtidig som ekteskapet fortsatte å knake i sammenføyningene. Disse tunge personlige opplevelsene fikk sitt kunstneriske uttrykk i operaen Osud («Skjebne»). I 1904 ble han pensjonert fra musikklærerstillingen på lærerskolen. Samme år ble operaen Jenůfa uroppført i Brno. Det ble en stor lokal suksess, men utrolig nok klarte Janáčeks motstandere i Praha å forhindre at operaen ble oppført i hovedstadens Nasjonalteater. Først i 1916 ble operaen oppført i Praha, og med denne oppføringen fikk Janáček sitt endelige gjennombrudd.
I nært samarbeid med komponisten skrev forfatteren Max Brod tyskspråklige librettoer til fem av Janáčeks operaer, og hjalp ham med det til å slå gjennom på den internasjonale operascenen – det var utenkelig å oppføre operaer på tsjekkisk utenfor Tsjekkia, selv i Praha var det ikke selvsagt. Brod hadde den vanskelige oppgaven med å bringe teksten i overensstemmelse med en musikk som var basert på den tsjekkiske språkmelodien. Det gikk ikke uten innrømmelser fra komponisten, derfor er ikke den «tyske» Jenůfa en notetro kopi av den tsjekkiske originalen. Brod bidro også til Janáčeks økende ry med en rekke publikasjoner og den første Janáček-biografien.
I 1915 møtte den 61 år gamle Janáček den 38 år yngre, gifte Kamila Stösslová, og de holdt en (i hvert fall fra hans side) lidenskapelig korrespondanse gående, med til sammen nesten 730 brev. Brevene er en viktig kilde til Janáčeks kunstneriske intensjoner. Inspirert av Stösslová komponerte han mellom 1917 og 1919 Dagboken til en som forsvant. Etter at den endelige revisjonen var klar, startet han på sitt neste «Kamila»-inspirerte verk, operaen Káťa Kabanová. Forholdet var platonisk men ble tilleggsbelastning for komponistens ekteskap. Kontakten varte resten av Janáčeks liv.
I 1919 ble Janáček leder for det nystartede private konservatoriet i Brno, og etter at staten overtok i 1920 ble han professor i komposisjon. Han skrev nesten alle mesterverkene sine det siste årtiet av livet: operaene Katja Kabanova, Den lure lille reven, Tilfellet Makropulos og De dødes hus, begge strykekvartettene, sinfoniettaen og Glagolittisk messe.
Ved siden av komponistgjerningen og undervisning ved lærerskolen, skrev han regelmessig artikler i avisen Lidové novinys kultursider.
August 1928 døde Janáček i et sanatorium i Moravská Ostrava som følge av en hjertelammelse etter en lungebetennelse.
Musikalsk originalitet
I 1874 ble Janáček venn med Antonín Dvořák og begynte å komponere i en relativt tradisjonell romantisk stil. Etter operaen Šárka (1887–1888) innførte han elementer fra mährisk og slovakisk folkemusikk.
Janáček samlet i åresvis hjemlige folkesanger, observerte sine landsmenns språk og lyttet til naturens lyder, og studiene gav impulser til komposisjonene hans. Han utviklet en teori om språkmelodien og stilen er preget av denne såkalte «språkmelodien», ikke minst i vokalverkene.
Ved å bruke det tsjekkiske språkets rytme, tonefall og bøyninger skapte han i operaen Jenůfa svært karakteristiske sangmelodier. I denne operaen utviklet og implementerte han begrepet «talemelodier» for å bygge en helt egen musikalsk og dramatisk stil ganske uavhengig av «wagnerianernes» dramatiske metode. Han studerte under hvilke omstendigheter talemelodier endret seg, talernes psykologi og temperament, og sammenhengen i talen. Alt hjalp til med å skape troverdige dramatiske roller i hans modne operaer, og ble en av de mest signifikante markørene i stilen hans. Janáček tok disse stilistiske trekkene mye lengre enn Modest Musorgskij, og han kan ses på som en forløper for Béla Bartók. Det stilistiske grunnlaget for de senere verkene skapte Janáček i perioden 1904-1918, men skrev mesteparten av sine verk – og de mest kjente – i det siste tiåret av sitt liv.
Sørsletta (Oslo)
Sørsletta (1–13, 2–10B) er en vei på Røa i bydel Vestre Aker i Oslo. Den går fra Gravdalsveien til Linhusveien.
Navnet ble vedtatt i 1952.
Leoš Janáček
Musikalsk originalitet
Mange av Janáčeks verk er svært originale og med sterke individuelle trekk. Han trekker tonaliteten svært langt, harmonikken, instrumenteringen og tonesatsen er sterkt preget av folkemusikalske elementer, men peker likevel tydelig framover mot modernismen.
Storekorsnes kapell
Byggverket er i tre og har 100 plasser.
Karlstadgata (Oslo)
Karlstadgata er en gate på Rodeløkka i bydel Grünerløkka i Oslo. Gaten er forholdvis kort, bare 300 meter, og går parallelt med Helgesens gate. Den går fra Rodes plass til Københavngata. I 2007 ble det bygget nye boligblokker i gaten da den gamle Freiafabrikken og lissefabrikken som ligger ved siden av ble gjort om til boligformål og Sofies hage ble bygget på den gamle parkeringsplassen til Freia.
Gaten fikk navn etter den svenske byen Karlstad i 1879, året etter byutvidelsen. Flere andre gater i området ble oppkalt etter svenske og danske byer ved samme anledning.
Michael Ballhaus
Michael Ballhaus (født 5. august 1935 i Berlin, død 12. april 2017 samme sted ) var en tysk filmfotograf. Ballhaus var i 1990 leder av juryen i den 40. filmfestivalen i Berlin. Han var sønn av teaterskuespillerne Oskar Ballhaus og Lena Hutter. Ballhaus var innehaver av blant annet Den bayerske fortjenstorden. Ballhaus ble tildelt æresbjørnen for 2016 under Berlinalen.
547 Praxedis
547 Praxedis er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 14. oktober 1904 av Paul Götz fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Den er oppkalt etter en skikkelse fra Joseph Victor von Scheffels historiske romanse Ekkehard.
Robert Vikestad
Robert Vikestad (født 15. desember 1983) er en norsk fotballspiller som er spillende trener for 3.-divisjonsklubben Charlottenlund Sportsklubb. Vikestad spilte tidligere ving for Bodø/Glimt, etter at han ble hentet til Glimt fra Ranheim i 2008-sesongen av sin tidligere trener Kåre Ingebrigtsen. Vikestad fikk noen innhopp for Glimt i løpet av sesongen, men spilte mest for Bodø/Glimt 2 og var med å sikre opprykk til andredivisjon for andrelaget. I sesongoppkjøringen 2009 sa Vikestad opp i Glimt på grunn av manglende motivasjon.
Nils Larsen (kaptein)
Nils Larsen (født 19. juni 1900 i Sandar (nå Sandefjord), død 29. september 1976 i Sandefjord) var en norsk kaptein og hvalfanger.
Korean Air Lines Flight 007
Korean Air Lines Flight 007, også kjent som KAL 007, var et passasjerfly fra Korean Air Lines som ble skutt ned av et sovjetisk jagerfly den 1. september 1983 like vest for øya Sakhalin. Alle de 269 passasjerene og besetningsmedlemmene omkom.
Nils Larsen (kaptein)
Nils Larsen var førstestyrmann på Den første Norvegia-ekspedisjonen som annekterte Bouvetøya for Norge 1. desember 1927 og Den andre Norvegia-ekspedisjonen som annekterte Peter I Øy 2. februar 1929. Nils Larsen var også kaptein på Den tredje Norvegia-ekspedisjonen og Den fjerde Norvegia-ekspedisjonen. Den fjerde Norvegia-ekspedisjonen foretok en omseiling av hele Antarktika, hvor blant annet kartleggingsarbeidet førte til at Prinsesse Ragnhild Kyst ble oppdaget.
Nils Larsen var første førstestyrmann på den tredje Thorshavn-ekspedisjonen i Antarktis 1933-34 og kaptein på norske hvalkokerier i Sørishavet. I 1946–47 førte han «Brategg» på Brategg-ekspedisjonen til stillehavssektoren av Antarktis.
Yozgat (provins)
Yozgat er en av Tyrkias 81 provinser. Provinsens areal er 14 123 km². Administrasjonssenteret ligger i byen Yozgat.