cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Catalonia
Veier
Hovedmotorveien er AP-7 også kjent som Autopista del Mediterrani. Den følger kysten fra den franske grensen til Valencia, sør for Tarragona. De fleste hovedveiene går ut fra Barcelona. A-2 og AP-2 forbinder innlandet og videre til Madrid.
Andre hovedveier:
Jernbane
Catalonia fikk sin første jernbane på Den iberiske halvøy i 1848 mellom Barcelona og Mataró. Gitt topografien går de fleste spor ut fra Barcelona. Byen har både forstads- og intercitybaner. Østkystlinjen går gjennom provinsen som forbindes med den franske jernbanen ved Portbou på kysten.
Jernbaneselskapene som opererer i Catalonia er FGC og RENFE.
Høyhastighetsbaner AVE fra Madrid går i dag til Tarragona men forlengelse er nesten ferdig til Barcelona (og flyplassen). Denne banen skal også forlenges til den franske høyhastighetsjernbanen ved å bygge en ny linje og jernbanetunnel gjennom Pyreneene.
Verdensarvsteder i Catalonia
Det er flere lokaliteter som står på UNESCOs verdensarvliste i Catalonia:
Hou Hanshu
Hou Hanshu (tradisjonell kinesisk: 後漢書, forenklet kinesisk: 后汉书, pinyin: Hòu Hàn-shū; «Det senere Handynastis historie») er et offisielt kinesisk historieverk sammenstilt av Fan Ye, og omhandler det senere (eller østlige) Handynastiet (25-220).
Hou Hanshu inngår i det som kalles De fire tidlige historieverk (前四史); de øvrige er Shiji, Hanshu og Sanguo Zhi. Disse fire regnes i sin tur som del av De tjuefire historieverk (二十四史).
Fan Ye benyttet seg av flere tidligere historieverk, deriblant Shiji av Sima Qian og Hanshu av Ban Gu, samt mange andre hvorav de fleste ikke er blitt bevart i fullstendig stand for ettertiden.
Gjevillvatnet
Gjevillvatnet (også skrevet Gjevilvatnet) er en innsjø i Oppdal kommune i Trøndelag fylke. Den ligger i Oppdal Bygdealmenning, en av Norges største private eiendommer. Innsjøen er hovedmagasin for Driva kraftverk med en reguleringshøyde på 15 meter. I den østlige enden renner elva Festa ut. Festa kraftstasjon ble nedlagt da Driva kraftverk ble satt i drift i 1973. Gjevillvatnet ligger i den sørøstlige delen av Trollheimen. På vannets nordlige side med utsikt til innsjøen ligger Gjevilvasshytta, som eies av Trondhjems Turistforening. En kilometer vest for Gjevillvasshytta ligger Rauøra, en langstrakt sandstrand og et yndet badested på sommerstid. Innsjøen er omgitt av fjellene Storhornet, Okla, Gjevillvasskamban, Blåhøa og Svahøa. Gjevillvassdalen er en utpreget seterdal med et kulturlandskap som er preget av dette. Det er også mange hytter i dalen og enkelte naust ved innsjøen.
Spikerveien (Oslo)
Spikerveien (14–24B; ingen oddetallsadresser) er en vei i Nydalen i bydel Nordre Aker i Oslo. Den går fra Tamburveien til Sandakerveien. Veien er på motsatt side av Gjøvikbanen fra Nydalen holdeplass.
Veien fikk navn etter Christiania Spigerverk i 1952. Nummereringen fortsetter der den stopper for Tamburveien.
Meet-in-the-middle-angrep
Meet-in-the-middle-angrep er et kryptografisk angrep som, tilsvarende bursdagsangrep, bruker en rom-tid avveiing. Mens bursdagsangrep forsøker å finne to verdier innen domenet til en funksjon som peker mot den samme veriden innen sitt område, så forsøker meet-in-the-middle-angrepet å finne en verdi i hvert av områdene og domenene som er bygget opp av to funksjoner, slik at resultatet av den første funksjonen vil være det samme som den reverserte funksjonen av det andre området. Bokstavlig talt så møtes man på midten.
Metoden ble i utgangspunktet utviklet for å angripe et forsøk på å utvide et blokkchiffer laget av Diffie og Hellman i 1977. For å forsøke å forbedre sikkerheten i et blokkchiffer så kan man få den enkle ideen å bruke to uavhengige krypteringsnøkler for å kryptere data dobbelt. Man vil i sin naive tenkemåte tro at dette ville øke antall nøkler med kvadratet av antall bits. Det er sikkert at et søk gjennom alle mulige kombinasjoner av nøkler ville ta 2^{2n} forsøk hvis hver nøkkel er n bits lang, sammenlignet med 2^n forsøk som er påkrevet ved en enkel nøkkel.
Diffie og Hellmann derimot, laget en tid-hukommelse avveiing som kunne knekke dette systemet ved å kun doble tiden som brukes på å knekke et ett-nøkkels system. Angrepet virker på den måten at man krypterer fra den ene enden, og dekrypterer fra den andre, og møtes derved på midten.
Gå ut fra at en angriper kjenner et sett med klartekst og chiffertekst: P og C. Det vil si hvor K1 og K2 er de to nøklene.
Angriperen kan derfor beregne EK(P) for alle mulige nøkler K og lagre resultatet i hukommelsen. Deretter kan han beregne DK(C) for alle K og sammenligne med tabellen i hukommelsen. Om han får et sammenfallende resultat, så er det sannsynlig at han har oppdaget de to nøklene som har vært i bruk, og han kan verifisere dette med et nytt sett med klartekst og chiffertekst. Om nøkkelstørrelsen er n, så bruker dette angrepet kun 2^{n+1} krypteringer (og O(2^n) hukommelse) i sterk kontrast til det naive angrepet som trenger 2^{2n} krypteringer (men kun O(1) hukommelse).
Nesgata
Nesgata finnes flere steder:
Se også:
Hvalkokeri
Hvalkokeri er et anlegg for fremstilling av hvalolje fra hval, hovedsakelig fra hvalspekket. Et hvalkokeri kan være landbasert, og kalles da en hvalfangststasjon, hvalstasjon eller en landstasjon. Hvalkokeriet kan også være et flytende hvalkokeri, dvs. et spesialbygd fabrikkskip for pelagisk hvalfangst.
Den industrielle hvalfangsten, slik den ble drevet midt på 1900-tallet, var  basert på hvalfangstekspedisjoner med et flytende hvalkokeri som midtpunkt. Et slikt kokeri var en flytende fabrikk der hele hvalen ble utnyttet: Spekk, kjøtt, hvalbein. Hvaltenner og hvalbarder ble også utnyttet.
En hvalfangstekspedisjon, slik det ble drevet midt på 1900-tallet, besto vanligvis av et flytende hvalkokeri med 9-10 hvalbåter. Fangsten ble hovedsakelig drevet i Sørishavet. Hvalartene som ble fanget var bl.a. blåhval, finnhval, knølhval og spermhval.
Svenskebekken
Svenskebekken på Lierfoss i Aurskog-Høland i Viken er ei elv i Haldenvassdraget som strekker seg fra Spilhauggrenda i nord til Lierelva i sør.
Hvalkokeri
De første flytende hvalkokeriene fra begynnelsen på 1900-tallet hadde ikke utstyr til å heise hele hvalskrotter om bord. Dyrene ble fortøyd langs skutesida og flensingen foregikk utenbords. Med denne arbeidsmetoden var det begrenset hvor kokeriene kunne drive sin fangst. De måtte ligge i et smult farvann i le av land. Spekket utenpå dyrene ble tatt vare på og kokt til olje om bord, mens lite av dyret ellers ble utnyttet. Mange av hvalkokeriene fra denne tiden var gamle ombygde passasjerbåter.
I mellomkrigstiden kom en ny type spesialbygde hvalkokerier med et nytt arrangement hvor hvalen heises inn på et skråplan akterut på skipet og opp på et dekk med flenseplan og kjøttplan – en såkalt opphalingsslipp. Mannskapene holdt hus akterut, mens offiserene holdt til forut. Midt over planet lå vinsjhuset. Hvalskrotten havnet først på et flenseplan, restene ble dradd videre fram til kjøttplan. I skroget under dekket lå selve kokeriet og oljetankene.
En hvalfangstekspedisjon i pelagisk fangst trengte forsyninger, og tankene om bord på kokeriet var ikke store nok til å romme en sesongs fangst. Kokeriet fikk derfor flere ganger i løpet av sesongen besøk av tankbåt.
Linjeskip (handelsskip)
Linjeskip brukes også som betegnelse for handelsskip som går i fast rute mellom bestemte havner og med faste avgangs- og ankomsttider/dager. Linjeskip er primært bygget for tørrlast, men kan også ofte ta mindre tanklaster og kan og ha begrenset passasjerkapasitet.
Oversvømmelsen av Guleelven i 1938
Oversvømmelsen av Guleelven i 1938 var en menneskeskapt oversvømmelse i det nordlige Kina som kostet et sted mellom 500 000 og 900 000 mennesker livet. Det var nasjonalistregjeringens styrker som den 9. juni 1938 ødela dikene og skapte oversvømmelsene for å stanse de japanske styrkers raske fremrykning tidlig under den annen sino-japanske krig. Hendelsen har blitt kalt en av «historiens største handlinger innen miljøkrigføring.»
Guleelvens løp ble endret og løp over mye jordbruksland inntil dikene var blitt reparert mange år etter, i januar 1947. Fem millioner mennesker levde i de oversvømmede områdene til 1947.
Inspirerert av den formentlige strategiske gevisten pånet både japanske og kinesiske styrker diker ved flere anledninger under krigen, i særdeleshet langs Yangtze.
Beskrivelse
Etter det japanske angrep i 1937 var guomindang styrkene på vikende front. Japanerne rykket raskt frem, og i juli 1938 kontrollerte de størstedelen av Den nordkinesiske slette. Japanerne erobret Kaifeng, provinsen Henans daværende hovedstad, den 6. juni 1938, og rykket frem mot Zhengzhou. Zhengzhou var et viktig jernbaneknutepunkt, og dersom japanerne erobret den byen, ville det åpne seg angrepsakser langs jernbanelinjene både mot Xi'an i vest og mot Wuhan i sør. Dette ville den kinesiske regjering forhindre, av umiddelbare og langsiktige grunner.
Et slikt tiltak hadde inngått i Kinas militære planlegging, der de mest forskjellige eventualiteter var blitt vurdert.Oversvømmellsen var såledet «planlagt» i 1935 av en gruppe tyske militære rådgivere ledet av Alexander von Falkenhausen. Da ble det sett som ett av flere mulige ledd i en eventuell «brent jord» - eller naturødeleggelsesstrategi. Chiang Kai-shek og hans rådgivere besluttet under den situasjon som var oppstått derfor at man skulle åpne Guleelvens diker nær Zhengzhou for å stanse de japanske angripere med den påfølgende store oversvømmelse. Man aktet opprinnelig å bryte dikene ved Zhaokou, men det ble vanskelig; derfor skjedde dikebruddet ved Huayuankou.
Guleelvens vannmasser begynte å strømme ut ved Huayuankou tidlig på morgenen den 9. juni 1938. Resultatet var en oversvømmelse på 54 000 km² og at hele elven så fant seg et nytt leie, og i ni år strømte den ut gjennom provinsene Henan, Anhui og Jiangsu til Østkinahavet.
For å oppnå at japanerne ble overrumplet, ble befolkningen ikke advart i forkant. Flommen la millioner av hjem under vann, og storparten av befolkningen klarte ikke å flykte unna i tide. Tapstallene blant den sivile kinesiske befolkning var på mellom 500 000 og 900 000. En offisiell nasjonalistkinesisk etterkrigskommisjon anslo at 800 000 personer mistet livet. Antallet direkte drukningsdøde var en del av dette, , påfølgende sult og sykdommer en større del.
Militært klarte aksjonen i det minste i en tid å skape store problemer for den japanske fremrykning. Noen japanske enheter ble satt helt ut av spill, av naturkreftene og av kinesiske angrep. Den større strategiske betydning er imidlertid blitt omdiskutert. De japanske soldatene var utenfor rekkevidde, enten nordenfor, østenfor eller sønnenfor. Deres direkte fremrykning mot Zhengzhou ble hindret, og angrepet på Wuhan ble forsinket. Men Wuhan ble inntatt i oktober ved å angripe fra annet hold. Japanerne klarte ikke å okkupere provinsen Henan før sent i krigen, og deres grep om Anhui og Jiangsu forble svakt. De fleste byene og transportforbindelsene i områdene som var blitt oversvømmet hadde japanerne allerede tatt kontrollen over; og etter oversvømmelsen kunne de ikke styrke sin kontroll over området, og store deler ble geriljaområder.
Dikene ble gjenoppbygd i 1946 og 1947, slik at Guleelven igjen rant ut i havet gjennom sitt nordlige leie.
Berentsens Brygghus
Berentsens Brygghus, tidligere kjent som Egersund Mineralvandfabrik, er et norsk bryggeri i Egersund, grunnlagt i 1895 av kaptein Wilhelm Berentsen.
I 2007 byttet bedriften navn fra Egersund Mineralvandfabrik til deres nåværende navn, Berentsens Brygghus. Siden 2018 har bedriften hatt sitt eget destilleri, og har produsert blant annet whisky, gin og akevitt.
Norsk Revmatikerforbund
Norsk Revmatikerforbund (NRF) er en landsomfattende interesseorganisasjon for alle med revmatisme og muskel- og skjelettplager. NRF ble stiftet 15. mars 1951 og er en av landets største interesseorganisasjoner for funksjonshemmede, med ca. 34 000 medlemmer per 2018.
NRF har om lag 230 lokale lag og foreninger, egne foreninger og grupper for de mest utbredte diagnosene, og fylkeskontorer i alle fylker. I tillegg driver NRF barne- og ungdomsarbeid i alle fylker. NRFs ungdomsorganisasjon heter BURG (barne- og ungdomsrevmatikergruppen).
Ferie- og behandlingssenter i Spania
NRF åpnet et eget ferie- og behandlingssenter i L’Alfàs del Pi på Costa Blanca i Spania i 1994. Der ble det tilbudt blant annet fysioterapi og bassengtrening. Ca. 40 personer arbeidet ved senteret. Senteret, som hadde navnet «Reuma-Sol Senter», gikk konkurs i 2020. I 2022 gjenåpnet senteret under navnet Alfaz Oasis.
Google Oversetter
Google Oversetter (på engelsk kalt Google Translate) er et gratis webbasert maskinoversettelsesprogram på Googles internettsider som ikke krever nedlastning.
Språk
Google Oversetter tilbyr oversettelse til og fra følgende språk:
Mingevannet
Mingevannet er en innsjø i kommunene Sarpsborg og Skiptvet i Viken fylke. Mingevannet er den del av Glommas vestre løp som strekker seg fra elvas dele ved Furuholmen til Trøsken bru. Glommas vestre løp utgjøres for øvrig av Vestvannet, Ågårdselva, Visterflo, Skinnerflo og Seutelva.
Frösö kirke
Frösö kirke er en kirkebygning på Frösön i Frösö sokn og Frösö forsamling i Storsjöbygden, sentralt Jämtland. Det er en populær kirke for vielser og en turistattraksjon. Ved kirken ligger komponisten Wilhelm Peterson-Berger begravd.
Kirkebygningen
Kirken ble oppført på 1200-tallet på en gammel hedensk offerplass. Men allerede fra før fantes det en kirke i sognet som trolig var et gårdskapell. Det var en trekirke som het Västerhus kapell og trolig ble oppført på 1000-tallet. Trekirken ble erstattet med en liten romansk steinkirke med langhus, smalere kor og en planlagt, men aldri utbygget apside. Västerhus kapell lå noen kilometer unna og restene av den forsvant da Frösö flyplass ble bygget. Antakelig ble begge kirkene brukt parallelt fram til slutten på 1300-tallet. Frösö middelalderkirke hadde langhus med rett avsluttet smalere kor og et stort tårn. Middelalderkirken ble ombygget på 1700-tallet. Tårnet ble delvis revet og den nedre delen utgjør i dag kirkens våpenhus. Vinduer og dører ble laget større, flyttet og nye ble laget. I 1898 brøt det ut en stor brann. Bare murene sto igjen etterpå, men det lyktes å redde alt inventaret. Kirken ble gjenoppført delvis til sitt tidligere utseende. Ved restaureringen i 1929 – 1930 ble det lagt enda mer vekt på å gå tilbake til en 1700-tallets kirke med arv fra middelalderen. Ca. 1970 ble et mindre påbygg mellom sakristiet, koret og langhuset laget. Og et mindre påbygg ved våpenhusets nordside ble laget ca. 1984.
Middelaldersk valfartskirke
Relikvieskrinet i koret er fra 1200-tallet. De to helgenbildene, jomfru Maria og Olav den hellige, minner om kirkens betydning som valfartskirke.
Klokketårn
Det nåværende klokketårnet ble oppført i 1754 av Pehr Olofsson fra Dillne by i Ovikens sogn. Det består underst av en bod. Over boden står tolv stolper dekket med spon som i sin tur holder opp et åttekantet tak, også det kledd med spon. Over taket hviler en løkformet kuppel med spir som er kledd med spon.
Storklokken er den såkalte Birgittaklokken. Hellige Birgitta skal ifølge en gammel tradisjon ha passert igjennom Frösön på sin pilegrimsferd til Olav den helliges grav i Trondheim. Den lille klokken dateres til 1700-tallet.
Wilhelm Peterson-Berger
Wilhelm Peterson-Berger ligger begravd ved kirken. Hans mest folkekjære stykker har hentet inspirasjon fra traktene ved Frösö kirke og inngår i samlingene Frösöblomster 1-3, for eksempel Vid Frösö kyrka och Sommarsång.
Reaktor
Reaktor kan vise til:
Djupfjord
Djupfjorden er navnet på flere fjorder i Norge:
Johann Joachim Quantz
Johann Joachim Quantz (1697–1773) var en tysk fløytist, fløytebygger, komponist og Fredrik II av Preussens fløytelærer.
Biografi
Quantz ble født som det femte barnet til hovsmeden Andreas Quantz i Oberscheden i det nyopprettede Kurfürstentum Braunschweig-Lüneburg. Foreldrene døde tidlig, i 1702 og 1707, og onkelen Justus Quantz som var bymusikant i Merseburg og organisten Johann Friedrich Kiesewetter overtok opplæringen av gutten. Også onkelen døde tidlig, og Quantz' utdanning ble overtatt av etterfølgeren Johann Adolf Fleischhack.
I 1713 begynte Quantz som lærling i Radeberg og ble i 1714 bymusikant i Pirna ved Dresden. Utdannelsen som bymusikant medførte at han lærte å spille fiolin, obo, trompet, zink, valthorn, trombone, blokkfløyte, fagott, cello, gambe og kontrabass. Etter avsluttet utdannelse fikk han i mars 1716 stilling i Dresdens byorkester som oboist og fløytist, og etter to år som oboist i August II av Polens polske kapell.
For å komme videre i karrieren studerte han i 1717 hos Jan Dismas Zelenka og Johann Joseph Fux i Wien. Året etter fikk han undervisning i tverrfløytespill hos den franske fløytisten Pierre-Gabriel Buffardin.
På en studiereise til Italia i årene 1724 til 1726 studerte han kontrapunkt med Francesco Gasparini i Roma, ble kjent med Alessandro Scarlatti i Napoli, sluttet vennskap med kastratsangeren Farinelli og hørte sitt musikalske forbilde Vivaldi i Venezia. I årene fra 1726 til 1727 holdt han til i Paris og London, hvor Georg Friedrich Händel oppfordret ham til å bli. På disse reisene fikk han kjennskap til Wienerklassisismen, som nå var i sin begynnelse.
I 1728 ble han fløytist i det kongelige kapell i Dresden, og underviste den daværende prøyssiske kronprinsen Fredrik i fløytespill. Etter at Fredrik var blitt konge, tilbød han Quantz fordelaktige betingelser om han ville bli kammermusiker og hoffkomponist. Quantz aksepterte og ble også kongens daglige fløytelærer, med privilegium til å kritisere kongens fløytespill. Ellers bygde Quantz fløyter og forbedret tverrfløytens konstruksjon. Han skrev også en lærebok i fløytespill, Versuch einer Anweisung die Flöte traversière zu spielen.
Quantz ble ved Fredrik den stores hoff til sin død.
Verk
Quantz skrev stort sett musikk for tverrfløyte, mer enn 200 fløytesonater, ca. 300 fløytekonserter, 45 triosonater, 9 hornkonserter, fløyteduoer, -trioer, -kvartetter og koralmelodier.
Det meste foreligger som håndskrifter, svært lite ble trykt.
Fan Ye
Fan Ye (tradisjonell kinesisk: 范曄, forenklet kinesisk: 范晔, pinyin: Fàn Yè, Wade-Giles: Fan Yeh, født 398 i Shaoxing i det som idag er provinsen Zhejiang i Kina, henrettet 445), stilnavn: Weizong (蔚宗), var en kinesisk historiker som sammenstilte verket Hou Hanshu om det senere Handynastiet.
Fan Ye selv ble etterhvert forvalter og general for den keiserlige garde. Hans egne politiske ambisjoner bragte ham til fall: Han ble henrettet i 445 under keiser Wen.
Hans henrettelse innebar at hans historieverk, som han hadde påbegynt omtrent tyve år tidligere, ble ufullendt. Av de planlagte 100 kapitler manglet det ti.
Nesveien
Nesveien finnes flere steder:
Se også
Kenscoff
Kenscoff er en liten by i Haiti i fjellene ca. 10 km sørøst for hovedstaden Port-au-Prince. Den hadde i 2012 en beregnet folkemengde på 17,871, med 54,809 i kommunen med samme navn. Kenscoff tilhører departementet Ouest.
Valais
Valais (fransk), eller Wallis (tysk), er en kanton i den sydvestlige delen av Sveits. Den har 292 000 innbyggere. Valais er et alpeområde som grenser til Frankrike (Rhône-Alpes) i vest og til Italia (Aostadalen og Piemonte) i sør. Valais har felles grenser med kantonene Vaud, Bern, Uri og Ticino.
Geografi
Valais’ sentrale elv er Rhône (tysk Rotten), som renner fra kilden ved Rhônegletscher og vestover til Genèvesjøen. Valais er nesten identisk med Rhônes tilsigsfelt for denne delen av elvens løp.
Mot nord er Valais begrenset gjennom Bern-alpene og Waadtland-alpene, i syd ligger Wallis-alpene med de høyeste fjellene i Sveits: Dufourspitze (4634 m), Dom (4545 m), Liskamm (4527 m), Weisshorn (4505 m), Täschhorn (4491 m) og Matterhorn (4478 m). Siden Valais er godt beskyttet gjennom disse fjellkjedene, er klimaet veldig varmt og tørt. Store deler av Valais har faktisk steppeklima. Alpenes tre største isbreer (Aletschgletscher, Gornergletscher og Fieschergletscher) ligger i Valais.
Byer
De viktigste byene er
Administrativ inndeling
Valais består av 153 kommuner i 14 distrikter. Bortsett fra Raron, som har blitt delt i to, tilsvarer disse distriktene de 13 opprinnelige kommunene (Zehnden) som dannet Valais, og som er symbolisert ved de 13 stjernene i kantonens våpen. Distriktene er:
Befolkning og språk
I Øvre Valais (Oberwallis, Haut Valais) tales en alemannisk dialekt av tysk (höchstalemannisch), i Nedre Wallis (Bas Valais, Unterwallis) tales fransk og frankoprovençalsk. Totalt taler 60 % av kantonens innbyggere fransk (eller frankoprovençalsk), 30 % tysk og 3 % italiensk.
Kantonens offisielle språk er fransk og tysk. Kommunene velger enten fransk eller tysk som administrasjonsspråk.
81 % av innbyggerne er katolikker (2000), 6 % er protestanter. Andre utgjør 13 %.
De fleste medlemmene av Sveitsergarden rekrutteres fra Valaisområdet.
Politikk
Kantonens parlament er Grosser Rat/Grand Conceil, som består av 130 folkevalgte representanter. Ved de to siste valgene fikk partiene følgende antall seter:
De kristelig-konservative partiene CVP/CSP styrer med absolutt flertall. De har hatt et slikt flertall de siste 150 årene.
Regjeringen er statsrådet (Staatsrat, Conceil d'Etat), som har 5 direkte folkevalgte medlemmer (3 CVP, 1 FDP, 1 SP).
Historie
Valais ble i løpet av tidsregningens første årtusen kolonialisert fra to hold: Mens burgundere slo seg ned i vest (Nedre Valais), ble Øvre Valais (i øst) kolonialisert av alemanner. Fra denne tiden stammer skillet mellom det tyskspråklige Øvre og det fransktalende Nedre Valais. I 999 overlot kong Rudolf III av Burgund Wallis til biskopen i Sitten (Sion), som i 1032 ble opphøyet til riksfyrste av det tysk-romerske riket. Etter lengre tids stridigheter ble Valais i 1301 delt mellom hertugdømmet Savoie (som fikk Nedre Valais) og biskopen i Sitten (som beholdt Øvre Valais).
Øvre Valais, som på denne tiden bestod av sju forholdsvis selvstendige bondekommuner (såkalte Zehnden), ble 1416 et «vennligsinnet sted» (zugewandter Ort, dvs. forbundsfelle) av det sveitsiske edsforbundet. I 1475 erobret Øvre Valais Nedre Valais og gjorde det til sin vasallstat (Untertanenland). Innbyggerne i Nedre Valais fikk først medbestemmelsesrett i 1799. Fra 1810 til 1815 var Valais (samlet) et fransk distrikt og ble etter dette en sveitsisk kanton.
Mår (andre betydninger)
Mår kan referere til:
Hasan Čengić
Hasan Čengić (født 30. august 1957 - 7. november 2021) var en bosnisk politiker. Han var visestatsminister under Alija Izetbegović og fungerte også som forsvarsminister. Under Bosnia-krigen bodde han i Teheran og Istanbul. Ifølge Østerrike var Čengić i styret for Third World Relief Agency, en Sudan-basert hjelpeorganisasjon som mistenkes for å være falskt og direkte koblet til Osama bin Laden og al-Qaeda. Elfatih Hassanein, direktør for organisasjonen, bekreftet Čengić sin involvering.
Nothing Else Matters
«Nothing Else Matters» er en av de mest kjente låtene til thrash metal-bandet Metallica.
Historie
«Nothing Else Matters» ble oppført på albumet Metallica, eller The Black Album som det ble kalt. I en dokumentar om «classic albums», fortalte vokalist James Hetfield at sangen egentlig var for personlig til å komme på et album. Gitarist Kirk Hammett mente den burde komme på deres nye album i 1991. Begynnelsen er ganske enkel, da fingerspillet går i en Em-akkord med bare åpne strenger (E0 – G – H – E1 – H – G), noe som gjør det til en av sangene de fleste Metallica-fans lærer seg først. I et intervju med VH1 sa James Hetfield:
Sangen ble ikke umiddelbart populær hos fansen fordi den ikke var lik resten av Metallicas verk, men den tiltrakk seg mange andre fans, spesielt kvinnelige sådan.
Med symfonien
Komponisten Michael Kamen var med å lage deler av sangen da den trengte litt mer symfoni. Michael Kamen ønsket etter innspillingen mer samarbeid med bandet, noe som 8 år senere skulle bli virkelig med S&M.
En «elevator version» av sangen, der James Hetfields stemme, og en akustisk gitar og symfonien ble lagd i etterkant, men kun internt. Den ble aldri på noen måte gitt ut til folket, men kun for å poengtere Michael Kamens innspill i sangen.
Stuorajávri
Stuorajávri eller Stuorrajávri kan vise til:
Djupfjorden (Sortland)
Djupfjorden er en fjord på vestsiden av Hinnøya i Sortland kommune i Nordland. Den har innløp fra Sortlandsundet mellom Moldvikneset i sør og Børsneset i nord, og strekker seg rundt tre kilometer mot sørøst inn til Djupfjordbotn.
Riksvei 822 krysser Djupfjorden på Djupfjordstraumen bru. Brua ble åpnet i 1983. Før brua og veien fra Sigerfjord ble bygd, gikk det ferge mellom Djupfjorden og Sortland.
Innerst i Djupfjorden ligger kraftverket Djupfjord I, som får vann i rør og tunnel fra vann lenger oppe. I dag går en skogsbilvei fra riksveien til kraftstasjonen i fjordbotnen. På nordøstsida av fjorden ligger Strielva kraftverk.
Ved Djupfjorden finnes et område med furu-skog. Ellers i kommunen finnes naturlig furuskog bare i Forfjorddalen og Roksøydalen, lenger nord på Hinnøya.
Østkronsanger
Østkronsanger (Phylloscopus coronatus) er en liten, grålig fugl i sangerfamilien.
Cecilie Thoresen
Ida Cecilie Thoresen Krog (født 7. mars 1858, død 13. november 1911) var en norsk kvinnesaksforkjemper, venstrepolitiker, Norges første kvinnelige student og en av de sentrale stifterne av Norsk Kvinnesaksforening. Etter å ha giftet seg med Gina Krogs bror Fredrik Arentz Krog i 1887 fikk hun etternavnet Krog, som hun også brukte som offentlig person resten av livet, men hun blir ofte husket som Cecilie Thoresen.
Thoresen var blant de første kvinnene som i 1878 begynte på det første middelskolekurset for kvinner ved Nissens Pikeskole, etter en lovendring som skolens bestyrere B.C. Pauss, J.C. Keyser og Einar Lyche hadde fått gjennomslag for samme år. Etter å ha tatt eksamen ønsket hun å fortsette utdannelsen, men veien til examen artium var fortsatt stengt for kvinner. Sammen med Hagbart Berner arbeidet hun for en lovendring som i 1882 åpnet også examen artium og dermed universitetet for kvinner, og ble Norges første kvinnelige student.
I 1883 dannet hun Diskusjonsforeningen Skuld sammen med venninnen fra Nissens Pikeskole Anna Bugge og en gruppe kvinnelige elever ved Michael Halls privatskole, og hun ble foreningens første «president». I 1884 var hun medstifter av Skulds etterfølger, Norsk Kvinnesaksforening, der hun ble medlem av det første styret. Hun deltok også i etableringen av Kvindestemmeretsforeningen (1885) og Norske Kvinners Sanitetsforening (1896), der hun også var medlem av det første styret. Hun var engasjert i Venstre og hennes liberale grunnsyn preget også hennes engasjement i kvinnesaksbevegelsen. Hun ble valgt til vararepresentant i Christiania bystyre for Venstre ved kommunestyrevalget 1901, som en av de første kvinnene valgt til et politisk verv i Norge i det første valget kvinner var valgbare og hadde stemmerett. Hun vegret seg for å påta seg lederverv, men var nestleder («viceformand») i Norsk Kvinnesaksforening fra 1903 til sin død.
Bakgrunn og familie
Ida Cecilie Thoresen var datter av legen Nils Windfeldt Thoresen (1822–1907) og Marie Johanne Benneche (1827–99). Hun vokste opp på lystgården Marienlyst på Eidsvoll, der faren i hennes oppvekst var badelege ved Eidsvolds Bad, et kursted bygget opp rundt en naturlig kilde som opprinnelig ble oppdaget av Henrik Wergeland.
I 1887 ble hun gift med advokat Fredrik Arentz Krog (1844–1923), som var bror til kvinnesakspionéren Gina Krog. Cecilie og Fredrik ble foreldre til blant andre forfatteren Helge Krog (1889–1962). Som gift brukte hun navnet Cecilie Krog, også som offentlig person, men hun er ofte omtalt som Cecilie Thoresen eller Cecilie Thoresen Krog.
Norges første kvinnelige student
Hennes første skolegang foregikk som privatstudier, slik det var vanlig i borgerlige familier på den tiden. Hun leste blant annet John Stuart Mills The Subjection of Women (1869) og utviklet tidlig en bevissthet om at kvinner ble urettferdig behandlet i samfunnet.
De høyere skolene som ledet til middelskoleeksamen og examen artium var i hennes barndom og ungdom stengt for kvinner. I 1877 henvendte bestyrerne B.C. Pauss, J.C. Keyser og Einar Lyche ved Nissens Pigeskole seg til Kirke- og undervisningsdepartementet og la frem et forslag til lov om middelskoleeksamen for jenter. Året etter fikk Nissens Pigeskole som første skole rett til å holde middelskoleeksamen for jenter, og Cecilie Thoresen og Anna Bugge var blant de første som meldte seg på. I Kvindelige studenters jubilæumsskrift 1882–1907 fortalte Thoresen at «jeg var allerede blit 20 aar, men bestemte mig til at ta middelskoleexamen for saa senere at bli no». Middelskoleeksamen oppfylte de teoretiske kravene til lærereksamen og var den høyeste utdannelsen kvinner kunne oppnå i Norge på den tiden.
Southeastern University
Southeastern University  er et privat, kristent og uavhengig universitet i Lakeland i delstaten Florida, USA. Det ble opprettet i 1935.
Cecilie Thoresen
Norges første kvinnelige student
Etter å ha fullført middelskoleeksamen som elev ved Nissens Pikeskole i 1879 ønsket Thoresen å ta examen artium, som på denne tiden måtte avlegges ved universitetet, og der hadde fortsatt ikke kvinner adgang. Hun søkte Kirkedepartementet om adgang, men fikk avslag. Hun kontaktet venstrepolitikeren Hagbard E. Berner, som fremmet et privat lovforslag overfor Stortinget. Dette ble vedtatt 30. mars 1882 og samme år tok hun artium med laud og ble immatrikulert ved Det Kongelige Frederiks Universitet og studerte også ved Københavns Universitet. Etter å ha giftet seg i 1887 ga hun seg med studiene.
Politikk og kvinnesak
Cecilie Thoresen var i likhet med sin svigerinne Gina Krog et tidlig medlem av partiet Venstre og var engasjert i flere liberale politiske saker, ikke minst i kvinnesaken. Hennes liberale grunnsyn preget også hennes engasjement i kvinnebevegelsen.
Southeastern University
Ved universitetet var det 2 901 studenter og 138 vitenskapelig ansatte i 2006, og samme året var skolepengene US$ 13 480 for studenter folkeregistrert i USA. Studiene gis opp til bachelorsnivå.
Cecilie Thoresen
Politikk og kvinnesak
I 1883 var hun med på å stifte Diskusjonsforeningen Skuld, som var forløperen til Norsk Kvinnesaksforening, og var Skulds første «præsidentinde». Ved etableringen av Norsk Kvinnesaksforening i 1884 var hun blant stifterne og ble medlem av det første styret, og var nestleder i organisasjonen fra 1903 til sin død i 1911, i Randi Blehrs ledertid.
Hun var også med og stiftet Kvindestemmeretsforeningen i 1885, og var medlem av det første styret i Norske Kvinners Sanitetsforening som ble stiftet i 1896. Hun var varamedlem av det første styret i Norske Kvinners Nasjonalråd fra 1904 og ble leder for Kristiania kvinneråd i 1908; samme år deltok hun på det internasjonale kvinnerådsmøtet i Genève.
Hun ble valgt til vararepresentant i Christiania bystyre for Venstre i 1901, som en av de første kvinnene valgt til et politisk verv i Norge. Hun var også medlem av den kommunale tilsynskomité for syke- og sinnssykehus fra 1905, medlem av lagretten og medlem av tilsynet for Kristiania kretsfengsel. I forbindelse med unionsoppløsningen i 1905 representerte hun Norsk Kvinnesaksforening i kvinnedeputasjonen som møtte opp i Stortinget 13. august 1905 for å overlevere en støtteerklæring fra en lang rekke foreninger, som beklaget at kvinnene ikke fikk stemme.
Hun ga navn til Cecilie Thoresens vei i Oslo og Cecilie Thoresens vei i Trondheim.
Moroni (engel)
Profeten Moroni er engelen som i 1827 viste seg for den amerikanske profeten Joseph Smith og viste ham veien til de mystiske gullplatene som Smith skulle oversette på mirakuløst vis og utgi som Mormons bok; Smiths bok ble det religiøse grunnlaget for og en av de hellige skriftene innen den kristne trosretningen Jesu Kristi kirke av siste dagers hellige («mormonene»).
Joseph Smith påstod at engelen Moroni opprinnelig skal ha vært sønn av den jødiske generalen Mormon som angivelig levde i dagens USA på 400-tallet. Gullplatene inneholdt nedtegnelser der Mormon og Moroni blant annet beskrev folkets historie fra omkring 600 f. Kr.
Knut Rasmussen Nordgaarden
Knut Rasmussen Nordgaarden (Vis-Knut) (født 1792, død 1876) var en klarsynt fra Svatsum i Gausdal kommune.
Wei Shou
Wei Shou (kinesisk: 魏收, født 506 i Xingtai i provinsen Hebei i Kina, død 572) var en kinesisk forfatter. Han skrev historiekrøniken Weishu, ferdigstilt i 554.
Wallis-Alpene
Wallis-Alpene eller Valais-Alpene (sjeldnere De penninske Alper) er en fjellkjede i Sveits og Italia. Den utgjør en del av Alpenes hovedkam og omfatter de høyeste fjellene i Sveits og noen av de høyeste fjellene i Italia. Av Alpenes 82 fjelltopper over 4000 moh. ligger nøyaktig halvparten i Wallis-Alpene. Det mest kjente fjellet i Wallis-Alpene er Matterhorn (4478 moh.), mens Dufourspitze (4634 moh.) er den høyeste toppen.
Avgrensning
Wallis-Alpene begrenses
I sydøst, mellom byene Arona og Biella, grenser Wallis-Alpene til Posletta.
Som grense til Mont Blanc-massivet nevnes til tider også Ferretpasset (som ligger litt vest for Store St. Bernhard). Grensen til De lepontinske Alper trekkes også ved Griespasset (et godt stykke nordøst for Simplonpasset).
Videre inndeling
Wallis-Alpene kan deles inn i flere fjellmassiv:
De fire første massivene inngår i Alpenes hovedkam. De to sistnevnte ligger sydøst for denne.
I de inndelingene som trekker Wallis-Alpenes (nord)østlige grense ved Griespasset, regnes Leone-massivet som en del av Wallis-Alpene, ikke som en del av De lepontinske Alpene.
Halalabad Blues
Halalabad Blues er en dansk dramafilm fra.
Wallis-Alpene
Topper
Viktige topper i Wallis-Alpene er
Halalabad Blues
Handling
Den danske fotografen Kari lager på fritiden en fotoserie med nye ansikter i København og kommer i den forbindelse med den tyrkiske mannen Cengiz som har en grønnsaksbutikk. De innleder et forhold, men Cengiz er gift og familien hans blander seg inn. Halalalabad Blues er en historie om kjærlighet, kulturkollisjon, dobbeltmoral og lengsler.
Wallis-Alpene
Kultur
I Wallis-Alpene møtes flere kulturkretser og språk. I de nordøstlige dalene snakkes alemanniske dialekter av tysk. Walserfolket, som taler en alderdommelig form for alemannisk, har i middelalderen også bosatt seg i de øverste traktene av flere daler på sydsiden av Monte Rosa (Valle del Lys, Valsesia, Val Anzasca, Val Divedro). I de vestlige dalene ble det tidligere snakket frankoprovençalsk. Mens dette språket nesten har forsvunnet til fordel for fransk i nordvest (bortsett fra en form for frankoprovençalsk patois), snakkes det fremdeles frankoprovençalsk i sydvest (men blandet med fransk og italiensk). I de sydøstlige dalene snakkes piemontesiske dialekter av italiensk.
Weishu
Weishu (tradisjonell kinesisk: 魏書, forenklet kinesisk: 魏书, pinyin: Wèishū) er et av de såkalte 24 historieverk i kinesisk historiografisk historie. Det er den offisielle historiekrøniken for Det nordlige Weidynasti og Det østlige Weidynasti under perioden Sør- og Norddynastiene i Kinas historie, forfattet av Wei Shou på den keiserlige regerings oppdrag mellom 551 og 554.
Verket bestod opprinnelig av 114 bind, men de fleste er gått tapt. Noen av de kapitler som finnes bevarte er i virkeligheten gjenskapte versjoner fra 700-tallet.
Landkreis Bautzen
Landkreis Bautzen (sorbisk: Wokrjes Budyšin) er en Landkreis i Fristaten Sachsen, som ble opprettet den 1. august 2008 i forbindelse med Kretsreformen i Sachsen i 2008. Kretsen ble opprettet gjennom en sammenslåing av Landkreis Bautzen og den tidligere kretsen Landkreis Kamenz.
Kretsen grenser i nord mot Brandenburg, i øst mot Landkreis Görlitz, i sør mot Tsjekkia, Landkreis Sächsische Schweiz-Osterzgebirge og Dresden, og i vest mot Landkreis Meißen.
Kretsens hovedsete er Bautzen. Kretsen hadde 323,811 innbyggere per 31. mai 2010.
Bleksanger
Bleksanger (vitenskapelig navn Hippolais pallida) er en fugl.
Landkreis Bautzen
Folketall
Folketallet innenfor de områdene som idag utgjør Landkreis Bautzen, gikk jevnt nedover fra 1990 til 2008, med en negang på 60.209 innbyggere eller 13,4 % av det totale folketallet: Også etter kretsreformen i 2008 har denne trenden fortsatt.
Byer og kommuner
Landkreis Bautzen består av 12 byer og bykommuner, og 46 andre kommuner (Gemeinde). 29 av disse kommunene inngår i 11 interkommunale forvaltningsfellesskap og forvaltningsforbund. Nedenfor ser vi kommunenes innbyggertall pr 31. desember 2008. Tidligere forvaltningsfellesskap Forvaltningsfellesskap og Forvaltningsforbund
Oslohumanistene
Sentrale i kretsen var Jens Nilssøn, Claus Berg og Hallvard Gunnarssøn – den første biskop, den andre kantor og dekanus og den tredje magister og lektor. Bispesetet og katedralskolen var arnested for miljøets litterære produksjon som ble skrevet på latin.
Viggja
Viggja er en bygd og et tettsted i Skaun kommune i Trøndelag. Tettstedet har innbyggere per 1. januar (hele Viggja har 632 innbyggere), og ligger på sørsiden av Orkdalsfjorden, vest for innløpet til Gaulosen.
På Viggja står en minnestein om slaget på Vigg i 1095. Steinen ble reist 17. mai 1896. Den forteller at 30 menn fra Vigg falt i slaget på Stiklestad i 1030. Den forteller også om mannen som grunnla Nidarholm, Munkholmen kloster, Sigurd Ulstreng, som var fra Viggja. Sommeren 1994 ble det gjennomført arkeologiske utgravinger med mange funn. Syklistene Jostein Wilmann og Frederik Wilmann kommer fra Viggja
Fangstdagbok
Fangstdagbok var en papirbasert protokoll som fiskere med fartøy over en viss størrelse pliktet å føre for at Kystvakten og Fiskeridirektoratet skulle kunne kontrollere om gjeldende bestemmelser ble fulgt. Fangstdagboken skulle føres mens fiskebåten bedrev fangstaktivitet på feltet.
Den papirbaserte fangstdagboken ble erstattet av elektronisk rapportering fra 1. oktober 2010 for fartøy over 21 meter og 1. januar 2011 for fartøy over 15 meter. Det er Fiskeridirektoratet som har bestemt dette i forskriften  J-43-2010 og senere versjoner av denne forskriften.
Fra 1. januar 2022 gjelder forskriften alle fartøy over 11 meter, og fra 1. september 2022 alle fartøy over 10 meter. Se forskriften.
Grunnleggende rapporteringskrav norske fiskefartøy må følge
Fiskeridirektoratet har i forskrifter (J-meldinger) bestemt at følgende elektroniske meldinger skal sendes fra fiskefartøy i ulike situasjoner:
DEP - avgang fra havn: Senest 2 timer etter avgang.
DCA - daglig fangst: Senest kl 23:59 UTC hver dag etter at DEP er sendt.
POR - havneanløp: Senest 2 timer før anløp til kai.
Antenne Ti
Antenne Ti var et norsk aktualitetsprogram som gikk på NRK TV fra 1988 til 1992. Programmet tok opp aktuelle tema innen politikk og samfunn til debatt, men det ble også gjort plass til kortere intervju og reportasjer. Hvert program rommet en to-tre tema og ble sendt to kvelder i uken.
Fangstdagbok
Krav ved fiske utenfor Norges økonomiske sone
Ved fiske utenfor Norges økonomiske sone, skal fiskefartøy sende de samme meldingene. Men i tillegg må norske fiskefartøy sende meldinger som er definert gjennom avtaler Norge har med EU, Island, NEAFC, NAFO,CCAMLR og Færoya
Antenne Ti
Antenne Ti etterfulgte Fredagsforum og ble i 1992 etterfulgt av Antennetimen.
Fangstdagbok
Godkjente rapporteringssystemer i Norge
Per 2023 er følgende programvare godkjent for bruk ombord i norske fiskefartøy:
Antenne Ti
Programmet hadde høye seertall og var godt likt.
Fangstdagbok
Godkjente rapporteringssystemer i Norge
- MarineSmart™ 1.0 (Marine Dynamics AS) - eFangst 3.0 og eCatch 1.1 (Dualog Fisknett AS)
- Track Well Fangstdagbok versjon 2.6.9.0 (Navy AS)
- ApolloSAT-01 (Apollo Lofoten)
Rapporteringskrav i andre land og områder
EU har krav om elektronisk rapportering for fiskefartøy over 12 meter. Også i Island, USA, Australia og New Zealand finnes krav om elektronisk rapportering av fangst og fangstaktivitet.
Fylkesvei 2598
Fylkesvei 2598 går mellom Åmotet i Sel og Sødorp i Nord-Fron kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 417 (Oppland).
Kringstadbukta
Kringstadbukta er et friluftsområde med sandstrand som ligger 3,5 km vest for Molde i Møre og Romsdal. Sandstranda er et resultat av forrige istid og strekker seg flere kilometer utover i Romsdalsfjorden. Kringstadbukta ligger på en halvøy omgitt av store gressbakker, furuskog og svaberg. I 1940 etablerte tyskerne seg der med et tiltalls bygninger og forsvarsverk. Både før og etter krigen ble det drevet gård med dyr i Kringstadbukta. I 1963 ekspropierte Molde kommune området og etablerte det som permanent friluftsområde.
Molde innehar en norsk værrekord, nemlig høyest målte temperatur for oktober med 25,6 °C den 11. oktober 2005. De spesielle klimaforholdene gjør at vanntemperaturen ofte er langt høyere enn folk forestiller seg. 8. juni 2008 ble det målt 20 grader i vannet i Kringstadbukta. Samme år, 15. september, ble det målt hele 18 grader.
Molde kommune bruker mye tid og ressurser i Kringstadbukta og har som målsetting at "Kringstadbukta skal være noe å vise fram".
Atargatis
Atargatis (gresk: ᾈταργάτις, avledet fra Δερκετώ; arameisk: ‘Atar‘atheh eller Tar‘atheh) er en vestsemittisk gudinne og den øverste gudinnen i nordlige Syria i antikken. Den greske historikeren Ktesias fra Knidos benyttet også navnet Derketo om henne, og romerne omtalte henne som Dea Syriæ («syriske gudinne»). Hovedsakelig var hun en fruktbarhetsgudinne, men som baalat («herskerinne») av hennes by og folk, var hun også ansvarlig for deres beskyttelse og velvære. Hennes fremste helligdom var ved Hierapolis (gresk: Ἱεράπολις, bokstavelig «Hellig by»), dagens by Manbij i nordlige Syria, nordøst for Aleppo.
Olav Fykse Tveit
Olav Fykse Tveit (født 24. november 1960) er en norsk luthersk teolog som fra 2020 er preses i Bispemøtet i Den norske kirke. Fra 2010 til 2020 var han generalsekretær i Kirkenes Verdensråd, som omfatter kirker med en samlet medlemsmasse på ca. en halv milliard mennesker over hele verden.
Biografi
Olav Fykse Tveit var prestebarn og vokste derfor opp på flere forskjellige steder: på Bømlo og Dale, og fra han var åtte til han var 14 år bodde han i Åfjord, og deretter i Hallingdal. Etter at han var ferdig med gymnaset, var han ettåring i Norges Kristelige Student- og Skoleungdomslag i perioden 1979–1980. Han begynte deretter å studere teologi.
Fykse Tveit ble cand.theol. ved Menighetsfakultetet våren 1986 og tok praktikum samme sted i 1987. I 2002 tok han dr.theol.-graden ved MF, med avhandlingen «Mutual Accountability As Ecumenical Attitude: A Study in Ecumenical Ecclesiology Based on Faith and Order Texts 1948-1998».
Atargatis
Navn og opprinnelse
Navnet ‘Atar‘atheh er generelt akseptert til å være avledet fra en sammensetning av den arameiske formen ‘Attar, som er beslektet med ‘Ațtart minus dets hunkjønnsendelse -t, og ‘Attah eller ‘Atā, beslektet med Anat. (Slektskap med ugarittiske ‘Ațtart, inkludert fønikiske ‘Aštart, framstilt på gresk som Astarte, hebraisk ‘Aštoreth i Den hebraiske Bibelen, og himjarittiske ‘Athtar. Sammenlign med den beslektede akkadiske formen Ištar). Alternativt kan den andre halvparten være fra et palmyrisk guddommelig navn ‘Athe (det vil tempus opportunum), som opptrer som en del av mange ordsammensetninger. Det har også vært foreslått at elementet -gatis kan være beslektet med det greske gados, «fisk». Det greske navnet for et «sjøuhyre» eller «hval» er den beslektet formen ketos (som har via latin gitt navn til stjernebildet Cetus, Hvalfisken). Atar-Gatis kan ganske enkelt betyr «fiskgudinnen Atar».
Olav Fykse Tveit
Biografi
Han var feltprest på Sessvollmoen leir 1987–88, deretter jobbet han som journalistvikar i Vårt Land til han ble sokneprest i Haram i Møre bispedømme 1988–1991. Fykse Tveit arbeidet som konsulent i teologiske spørsmål for Mellomkirkelig råd fra 1991 til 1996, før han ble forskningsstipendiat fra 1996 til 2001.
Atargatis
Kultsentre og kultbilder
Som en konsekvens av den første halvdelen av navnet har Atargatis jevnlig, men feilaktig, blitt identifisert som ‘Ashtart (Astarte). De to guddommene har antagelig en felles opprinnelse og kan ha mange trekk til felles, men deres religiøse kulter er historisk adskilte. Det er en referanse i Andre Makkabeerbok 12:26 og Første Makkabeerbok 5:43 til Atargateion eller Atergateion, det vil si et tempel for Atargatis, ved Karnion i Gilead, men hjemmet for gudinnen var uten tvil ikke i oldtidens Israel eller i Kanaan, men i Syria; ved Hierapolis Bambyke (Manbij) hadde hun et tempel i sitt navn. Ved Palmyra opptrer hun på mynter med avbildning av en løve og en halvmåne; en inskripsjon nevner henne.
Olav Fykse Tveit
Biografi
Tveit var sekretær for Den norske kirkes lærenemnd fra 1999 til 2000, og sekretær for Kirke/stat-utvalget fra 2001 til 2002, da han ble generalsekretær i Mellomkirkelig råd for Den norske kirke (1. september 2002 til 15. november 2009).
Atargatis
Kultsentre og kultbilder
I templene til Atargatis ved Palmyra og Dura Europos (øst i Syria) og opptrer jevnlig sammen med sin gemal, Hadad, og i den rike synkretisme i den religiøse kulturen i Dura Europos, ble hun æret som Artemis Azzanathkona. To relativt godt bevarte templer i Niha Bekaa i Libanon er dedikert til henne og til Hadad. På 1930-tallet ble tallrike nabatiske relieffbyster av Atargatis identifisert av Nelson Glueck ved Khirbet et-Tannûr i Jordan ved tempelruiner fra tidlig på 100-tallet e.Kr. Der en gudinne med tynt slør hvor hennes lepper og øyne en gang hadde vært malt røde, og et par fisker stående mot hverandre over hennes hode. Hennes bølgete hår, som Glueck i en litt for velvillig tolkning mente antydet vann, var delt på midten. Ved Petra ble gudinnen fra nord synkretistisk sammensmeltet med en nordarabisk gudinne fra sør, Al-‘Uzzá, også dyrket i et tempel, og hvor et steinrelieff framstilte henne med to motstående fisker på hodet som en krone (se bilde). Ved Dura Europus var en spindel og et septer eller fiskespyd blant attributtene til Atargatis. Ved hennes templer i Ashkelon, Hierapolis Bambyke og Edessa var det fiskedammer med fisk som kun hennes prester kunne berøre.
Olav Fykse Tveit
Biografi
Den 27. august 2009 ble Tveit valgt til generalsekretær i Kirkenes Verdensråd, som omfatter kirker med en samlet medlemsmasse på ca. en halv milliard mennesker over hele verden. Valget var for en periode på fem år, og han tiltrådte i stillingen ved årsskiftet 2010. I juli 2014 ble han gjenvalgt til en ny periode som generalsekretær. I egenskap av generalsekretær hadde Fykse Tveit samtaler med pave Benedikt XVI i Vatikanet i desember 2010.