cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sjakkur
Sjakkur med digitale visere har blitt vanligere og har en rekke fordeler overfor de analoge. De sier på sekundet hvor mye betenkningstid spilleren har igjen og er mer nøyaktige. I tillegg kan digitale ur oftest håndtere en rekke andre typer tidsbegrensning, som å gi 15 sekunder ekstra for hvert trekk som spilles. Enkelte ur er også utstyrt med trekktellere, men da uret av og til stanses på grunn av remiskrav eller feil fra en spiller er ikke dette så vanlig. Digitale ur er imidlertid noe dyrere enn de analoge.
Ostringen
Ostringen var en lokalavis med dekningsområde primært på Osterøy i Hordaland. Den var en ukeavis med utgivelsesdag hver fredag, og hadde et nettoopplag på 1492 i 2005.
Avisen ble etablert i 1996 og ble lagt ned i 2007. Helge Johnsen var redaktør og primus motor alle årene. Avisens målform var hovedsakelig nynorsk, men enkelte artikler ble også skrevet på bokmål. Avisen ble trykket av Hardanger Folkeblad med det fortsatt eksisterende ABC-forlaget Osterøy AS som utgiver.
Some Girls
Some Girls er et album av The Rolling Stones, utgitt i juni 1978.
Some Girls var inspirert av strømningene i musikken på denne tiden og er blant Stones' bredeste rent musikalsk. Her finner man elementer fra disco («Miss You») og punkrock («Shattered») så vel som country («Far Away Eyes») iblandet Stones' tradisjonelle bluesrock. De gjorde også en cover av en soulballade som toppet Billboards singelista i 1971 med Temptations, «Just My Imagination (Running Away With Me)». Stones forkortet tittelen til «Imagination» og rocket den opp litt.
Samspillet mellom Ron Wood og Keith Richards imponerte spesielt på albumet. De hadde etter hvert utviklet et unikt samspill der de byttet på å spille rytme- og leadgitar. Spesielt kom dette godt til syne i balladen «Beast of Burden». Mick Jagger hadde også lært seg å spille gitar i løpet av 1970-årene, noe som gav låtene en ekstra dimensjon når bandet kunne bruke tre gitarer, eksempelvis som på «Respectable».
Plateomslaget ble laget av Peter Corriston. Han brukte bilder av flere kjente kvinner i tillegg til Stones. Blant disse var kvinnene var Lucille Ball, Farrah Fawcett, Judy Garland, Raquel Welch, Brigitte Bardot og Marilyn Monroe. Da albumet kom ut truet flere av disse med rettssak siden det ikke var spurt om tillatelse til å bruke bildene. Det originale plateomslaget ble senere forandret.
Some Girls ble svært godt mottatt både av kritikere og publikum. Albumet nådde første- og andreplass på albumlistene i henholdsvis USA og Storbritannia og ble med det bandets mestselgende studioalbum. Av kritikerne ble det hyllet som det beste siden dobbeltalbumet Exile on Main St. fra 1972.
Mick Jagger uttalte i 1982 «Jeg synes ikke Some Girls var veldig bra fordi albumet var fullt av veldig enkle to-akkord-sanger, og jeg synes de dro litt ut».
«Miss You» ble Stones' største slager på fem år da den nådde henholdsvis første- og andreplass på hitlistene i USA og Storbritannia. Også «Beast of Burden», «Respectable» og «Shattered» ble utgitt som singler og fikk gode mottakelser, om enn ikke like gode som «Miss You».
Sporliste
Alle sanger er skrevet av Mick Jagger og Keith Richards, med mindre noe annet er oppgitt.
Utmerkelser
Some Girls kom i 2003 som nr. 269 på Rolling Stones liste over de beste album noensinne.
Coriolis-kraft
Coriolis-kraften er en kraft som i fysikken kan innføres for å få et system på jorden til å oppføre seg som et treghetsystem. Den ble oppdaget i 1835 av den franske matematiker Gaspard-Gustave Coriolis.
Coriolis-kraften, noen ganger omtalt som Coriolis-effekten, er en (av flere) krefter som er et resultat av jordrotasjonen. Denne kraften er svært viktig i forbindelse med meteorologiske beregninger, da vi må opp på en større skala for at corioliskraften skal få noen større betydning på systemet.
Coriolis-effekten
Som følge av Coriolis-effekten vil det se ut som at vinder og havstrømmer bøyes av mot høyre på den nordlige halvkule, og til venstre på den sørlige. Kraften virker alltid normalt, 90 grader, på fartsretningen. Størrelsen på Coriolis-effekten er egentlig den samme overalt på jorden og kun avhengig av farten og fartsretningen på det vi er interessert i (vinden, havstrømmen, toget, prosjektilet). Coriolis-effekten er generelt ikke noe mindre på ekvator enn på Nordpolen eller Sørpolen, i teorien. Likevel sier vi at effekten er sterkest på polene og avtar mot ekvator, siden retningen på Coriolis-kraften for de fleste praktiske formål må ha en vannrett komponent for at den skal være merkbar.
Det at Coriolis-effekten er ubetydelig nær ekvator, er hovedgrunnen til at det heter ekstratropiske lavtrykk, bokstavelig talt "lavtrykk utenfor tropene": For i tropene er Coriolis-effekten svak, og små forstyrrelser i trykkfeltet blir jevnet ut før de får tid til å vokse.
Hva så med tropiske lavtrykk? Selv ikke de kan overleve helt inntil ekvator – de blir sjelden observert innenfor 5 grader nord og sør.
Coriolis-effekten er årsaken til at lavtrykk og høytrykk i atmosfæren kan ha så pass lang levetid, som regel flere dager. Luften rundt et lavtrykk vil aller helst fylle opp lavtrykket og utjevne trykkforskjellene, men Coriolis-effekten forhindrer det og skaper i stedet virvler som kan krysse verdenshav. Siden kraften virker til høyre for fartsretningen på den nordlige halvkule, vil luften rundt et lavtrykk, istedenfor å gå inn mot sentrum, gå mot klokka. Rundt et høytrykk strømmer luften med klokka på den nordlige halvkule, for her vil den aller helst bort fra, og ikke inn mot, høytrykkssenteret. På den sørlige halvkule er begge deler motsatt.
Friksjonskrefter gjør at lavtrykkene likevel fylles opp etter hvert, og høytrykkene "tømmes ut", men dette kan ta tid, særlig for høytrykkene.
Foucaults pendel
En enkel måte å forstå dette fenomenet er å tenke seg at pendelen henger på Nordpolen. Den vil svinge frem og tilbake, mens jorden roterer under den med en omløpstid på et døgn. For en observatør på jorden vil det se ut som om det er pendelen som roterer, og ikke han/hun selv. Siden Oslo ligger på en breddegrad 60 grader nord, blir omløpstiden noe lenger.
Pendelen i Oslo er laget av en forgylt kulelagerkule på 32 kg (20 cm i diameter), og snora er 14,1 m.
Matematikken bak
Komponentene er beskrevet under.
Fiktiv kraft
Det er svært viktig å merke seg at Coriolis-kraften er en fiktiv kraft, den oppfyller ikke betingelsene for være en "ekte" kraft. Blant annet har den ingen motkraft, som gjør den uforenelig med Newtons 3. lov.
Et annet velkjent eksempel på en fiktiv kraft er sentrifugalkraften. Når du svinger til høyre med en bil, føles det som om du blir presset til venstre av en kraft, populært kalt sentrifugalkraften. Egentlig er det overhode ingen slik kraft, det er heller motsatt: Siden kroppen din har masse, og dermed også treghet, ønsker den å fortsette i den opprinnelige retningen den kom i. Men når bilen svinger rundt deg, presser den på deg til høyre, og du føler at du blir presset venstre. Dermed er det slik at den egentlige fysiske kraften (kalt sentripetalkraften) virker motsatt vei av hva du skulle tro.
Når jorden dreier, beveger et punkt ved ekvator (magnetisk ekvator) seg mye hurtigere enn et punkt ved en av polene. Denne bevegelse skaper helt bestemte mønstre på jorden, for eksempel påvirkes vind og havstrømmer.
Noen punkter
•	Coriolis-effekten: Jordrotasjonen gir dag og natt, og jamner slik ut temperaturen ved å sørge for kontinuerlig vekslende oppvarming/avkjøling av jordoverflata. Energioverskuddet som bygger seg opp i løpet av dagen, stråler ut i atmosfæren og videre ut i verdensrommet i løpet av natta. Rotasjonen har (sammen med jordas kuleform) også en annen klimaeffekt: Alt som settes i bevegelse i forhold til jordoverflata, som elver og vinder (men også for eksempel bevegelsen til et fly!) avbøyes enten til høyre (nord for ekvator), eller til venstre (sør for ekvator), dette gjelder dog ikke vann i vasken/badekaret, grunnet at kraften er for svak til å virke på vannet som har så liten masse. Effekten kalles Coriolis-effekt. Den skapes ved at jorda roterer med en fart som øker fra tilnærmet null ved polene til nesten 1700 km/t ved ekvator.
Julenissen
Julenissen, ofte omtalt som nissen, er en fantasiskikkelse som er blitt et symbol for jula i vestlig populærkultur, med røtter i gamle europeiske tradisjoner og folketro.
Julenissen opptrer i forbindelse med jula, i Skandinavia særlig på julaften. Skikkelsen blir gjerne framstilt som en eldre vennlig mann med kraftig hvitt skjegg og smilende øyne, ofte kledd i enten lang rød kappe eller en kort rød jakke. Han bærer også gjerne store støvler og rød nisselue. Den moderne julenissen kommer med gaver til barna, gaver han gjerne bærer i en sekk på ryggen eller har i en slede trukket av reinsdyr. Bakgrunnen for disse elementene er beskrevet allerede i 1673 av Johannes Schefferus som i «Lapponia» beskriver de hedenske kulturer på Nordkalotten. Blant flere refererer Schefferius til fjellbygda Korvatunturi som den hedenske Necklas siste bosted – en tradisjon man bygger på i finske Rovaniemi hvor man har bygd et internasjonalt anlagt «Sant Necklas Centre».
Julenissen er i dag blitt en personifisering av jula og det mest utbredte verdslige julesymbolet i tida før og i julehøytida. Ifølge norske og skandinaviske juleskikker deler julenissen ut julegaver på julaften. Under juleselskapet får mange barnefamilier besøk av en person som har kledt seg ut som julenissen og har med seg gaver.
Den amerikanske julenissens vesen og attributter ble introdusert og fastlagt i diktet A Visit from St. Nicholas fra 1823. Disse ble etter hvert utbredt internasjonalt, blant annet gjennom en serie populære reklametegninger for Coca-Cola i 1930-årene. Den amerikanske Santa Claus-figuren har siden i stor grad erstattet tyske og andre nasjonale julenissevarianter, ikke minst som kommersiell reklamefigur.
Julenissens opprinnelse
Julenissen stammer fra den kristne helgenen St. Nikolas. Nikolas skal ha vært biskop i havnebyen Myra (nå Demre) på 300-tallet hvor han regnes som vernehelgen for sjøfolk – også.
I helgenlegendene fremstår Nikolas gjerne som den usette velgjøreren. På 1200-tallet ble den store barnefesten i Frankrike lagt til minnedagen for St.Nikolas den 6. desember, som tilsvarer Nilsmesse i den gamle norske kirkekalenderen og Necklas-dagen i de svensk-finske navnedager. Festen spredte seg etter hvert til andre land i Europa. Skikken bestod blant annet i å gi små gaver, såkalte Nikolas-gaver, og ofte kom Nikolas selv med gavene. Ved siden av den kirkelige Nikolas-festen oppstod det etter reformasjonen på 1500-tallet en tilsvarende tradisjon der Nikolas kom med gaver i hjemmene. Selv om det har vært flere gavegivere enn St. Nikolas opp gjennom historien, er det likevel en klar forbindelse mellom ham og Julenissen.
På grunn av tvilen om det kristne opphavet har den protestantiske kirken sett på julenissen som en konkurrent til julebudskapet i kristen forstand og til Jesus-barnet.
Julenissen i Norge
Julefiguren, som oppstod på grunnlag av legendene om Sankt Nikolas, har ingenting å gjøre med den norske fjøsnissen, som er en østlandsk variant av den norrøne gardvorden, en vette som passet på gården. Julenissen og fjøsnissen har således opprinnelig kun betegnelsen som nisse felles, en betegnelse som kan henføres til mannsnavnet Nils, som er en nordisk kortform av mannsnavnet Nikolas eller Nikolaus.
Den norske julenissen er nok allikevel en sammensmeltning av den europeiske julemannen, som kom til Norge via Danmark og Tyskland helt mot slutten av 1800-tallet, ofte kledt i vandringskappe eller bispedrakt, og den vesle fjøsnissen med rød lue. Det tok imidlertid et par-tre tiår før julenissen kan sies å ha blitt populær og vanlig i Norge. Julenissetradisjonen er derfor noe yngre enn juletretradisjonen her i landet. Julenissen ble først populær i Oslo-området og i byene på Østlandet, og først noe senere utover på bygdene og i de andre landsdelene. På begynnelsen av 1900-tallet ble julekorttradisjonen mer og mer vanlig i Norge, og den vesle gårdsnissen ble etter hvert også en slags «julenisse» gjennom bildeframstillinger på julekort.
Julenissen har i nyere tid fått trekk fra den kommersielle, amerikanske julenissen. Gaveutdeleren i Norge har derfor langt, lyst skjegg, rød lue, lang (rød) kappe og nikkers, samt strømper og vest i grov ull, men han har ikke bispestav og er ikke nødvendigvis tjukk.
I Norge har det siden mellomkrigsåra vært tradisjon at en voksen kler seg ut som Julenissen og kommer for å dele ut julegaver til de minste barna på julaften, den 24. desember. Det er da vanlig at Julenissen hilser selskapet med ordene «Er det noen snille barn her?». En julenisse med smågaver er også fast innslag på juletrefester som arrangeres av barnehager, skoler og andre i romjula eller etter nyttår.
Det er en betydelig diskusjon om hvilket sted som med rette kan kalles julenissens hjemsted. En sterk norsk, aktør gjennom lang tid er Drøbak, men også Longyearbyen på Svalbard mener seg berettiget til å være hans hjemsted i tillegg til Oslo som i lang tid svarte på post merket «Til Julenissen, Nordpolen». Andre byer og steder som har markert seg i konkurranser om å være nissebyen fremfor noen er Røros og Egersund.
En markedsundersøkelse gjennomført i 2009 viste at 400 000 nordmenn setter ut en skål grøt til nissen i forbindelse med julen. Dette viser at en 1000-årig tradisjon ennå praktiseres av ca. 9 % av befolkningen.
Julenissen i Norden
I de senere år har kulturhistorikere og andre forskere fattet en seriøs interesse for den godmodige arketypen, som i vår tids sentrale høytid fremstår som en overnasjonal «Pater Grand Familias». Blant flere publikasjoner fremstår her nederlenderen Tony Van Renterghems spenstige, men høyst seriøse gjennomgang; «When Santa was a Shaman» (Llewllyn Publications 1996). I 1996 kom også Finlands Ior Bock, med en høyst tankevekkende utgave av Väinmöinenmytologien, der Sant Neoklas settes i en historisk sammenheng. Begge forfatterne trekker klare tråder tilbake til den nordiske urbefolkningen, samtidig som man påpeker parallelle forhold i tidlig romersk, gresk og indoeuropeisk kultur. Så endelig har man begynt å finne svar på barnas evige spørsmål om julenissens herkomst og tilhørighet.
Forfatterne av de omtalte publikasjonene trekker trådene flere tusen år tilbake i tid, til Europas opprinnelige, naturfilosofiske kulturform. I pakt med den arktiske årssyklus ble solens vendepunkt (feiret 24/12) markert med en lysfest, der «kjærlighetens tre» (furugrana) utstyres med en levende flamme (stearinlys), naturkreftenes symboler og livets gaver (ringer). Gangen og sangen rundt treet markerer altså solens geburtsdag og dermed starten på det neste årets tider, solens sirkel krans og livshjulets gang. Derav navnet jul, simpelthen. Her feiret man også naturens rikdom, menneskehetens tilblivelse, samt ætten og sitt eget opphav, symbolisert ved, ja nettopp, julgubben, eller julemannen også kalt Allfader («Oden»), Nec-Klas eller nissen.
I den nordiske almanakken finner vi også fortsatt spor etter de gamle riter. Fortsatt kalles 6. desember NecKlas dagen, da den gamle dro med sitt bukkespann. På en uke skulle ættefaren besøke egnens barnekjære kvinner, som natten mellom 12. og 13. desember skulle granske sin sjel og sitt sinn, hvorvidt de ville la seg trolove (Lucia) kommende midsommernatt. 24. desember presenterte kvinnene sine valg for mennene, som så anordnet en ukes fest-i-val hvor kvinnenes valg (Val-ky-rie) ble feiret. Derfor kalles ennå 25. desember for den gode Stavens fanedag, Staffansdagen.
Det er således ingen tilfeldighet at de fleste granskere viser til de norrøne Asene og «guden Odin» som opphavet til vår tids julenisse. Asene og deres «Allfader» («Odin») hadde som kjent bodd i Norden «siden opphavs tid» og «alle folk i norderlanda regnet sin ætt etter dem» (Snorre Edda). Under det strengt katolske regime (ca. 1050-1550) ble disse gamle idealer bannlyst og årets merkedager ble tillagt latinsk opprinnelse og betydning. Først etter reformasjonen finner vi igjen «livshjulets tre» og den gamle «Øttefar» - Nec-Klas gjengitt i tekst og bilde. Som maske og rollefigur tillates «Gamle Hvitskjegg» benyttet først på 1800-tallets begynnelse, da den engelske «Father Christmas», nederlandske «Sinterklaas» og den danske «julemand» igjen er å finne i det offentlige rom.
Norge IDAG
Norge IDAG er en kristen, riksdekkende ukeavis som blir utgitt i Bergen. Avisen ble etablert i 1999 av Finn Jarle Sæle (født 1947) etter at han mistet jobben som redaktør i avisen Dagen. Han ble da redaktør i sin nye avis.
Julenissen
Julenissen i Norden
Julenissen kom ifølge den nåværende og «offisielle historien» til Norden på slutten av 1800-tallet og fikk etter hvert omtrent samme rolle som gaveutdeler på julaften i alle de nordiske landene. I Sverige kalles han «jultomten» og i Danmark «julemanden». På Færøyene er imidlertid den danske nissen innført som «Jólamaðurin» først de siste tretti åra. I Island er tradisjonen at det i tillegg deles ut en førjulsgave hver dag fra og med 12. desember fram til julaften av tretten skremselsvetter eller såkalte julesveiner, kalt jólasveinar på Island. Disse stammer opprinnelig fra norrøne forestillinger der de blir beskrevet som ungene til den skrekkelige trollkjerringa Grýla, men som nå er blitt til en slags store smånisser.
Julenissen i USA og Storbritannia
Julenissens vesen og attributter ble introdusert og fastlagt i diktet «A Visit from St. Nicholas» fra 1823. Den moderne julenissen som en tjukk mann med kritthvitt skjegg, rød drakt med hvite pelskanter og flygende reinsdyr ble gradvis introdusert i USA gjennom dikt, tegninger og barnebøker, med merkeår i 1809, 1823 og 1863.
Den kommersielle myten ble senere rendyrket gjennom den svensk/ålandsk-amerikanske illustratøren Haddon Sundbloms reklameplakater for The Coca-Cola Company i USA fra 1931. Tidligere hadde julenissen blitt avbildet på litt forskjellig måte, hos oss ofte i tysk-dansk versjon som en gammel mann med lang kappe, gjerne grønn, og gaver i en sekk på ryggen. Coca cola-nissen var likevel ikke en helt ny variant, men en figur som var etablert fra før. Denne versjonen spredte seg siden med amerikansk populærkultur til store deler av verden, også til Norge. Dette skyldes også Walt Disneys to tegnefilmer «Santa's Workshop» og «The Night before Christmas» fra 1932, der publikum får presentert en nissefigur som ligner Sundbloms, og som dermed befester bildet av en rødkledd og tykk julenisse.
Norge IDAG
Trine Overå Hansen (født 1977), tidligere politiker for Partiet De Kristne, ble i 2022 sideordnet sjefredaktør sammen med Finn Jarle Sæle, og Finn Jarle Sæles sønn Runar Sæle (født 1980) ble daglig leder.
Julenissen
Julenissen i USA og Storbritannia
De åtte reinsdyrene som trekker nissens slede ble navngitt i diktet A Visit from St. Nicholas: Dasher, Dancer, Prancer, Vixen, Comet, Cupid, Donner, Blitzen. «Donner und Blitzen» er tysk for torden og lyn. Senere ble det niende reinsdyret introdusert i fortellingen om Rudolph the Red-Nosed Reindeer som ble skrevet i 1939 og presentert i sangen «Rudolf er rød på nesen» i 1949.
Julenissen kalles ofte «Father Christmas» i Storbritannia, mens han i USA har fått navnet Santa Claus, en anglifisering av det nederlandske Sinterklaas, altså Sankt Nikolas.
Julenissen i Russland
I den gamle russiskortodokse kirken var St. Nikolas den helligste av alle helgener og brakte også der gaver. Ifølge russisk folketradisjon er det imidlertid Ded Moroz (Дед Мороз), det vil si «Bestefar Frost» eller «Fader Frost» som har samme rolle som julenissen hos oss. Han bærer en magisk stav og kommer med gaver til barna under Nyttårsfeiringa, ofte sammen med barnebarnet sitt Snegurochka (Снегурочка) eller «Snøjomfrua». Bestefar Frost forekommer også i tysk tradisjon under navnet «Väterchen Frost». I kommunisttiden i Øst-Europa ble Ded Moroz først bannlyst, men senere blant annet brukt i den kulturpolitiske propagandaen som et motstykke til den dekadente, vestlige Julenissen, og opptrådte da nesten alltid i blå kappe.
Julenissen i verden
I moderne julefeiring er julenissen for lengst blitt kommersialisert. Han brukes som salgsfremmende figur i hele den vestlige verden, men også i Latin-Amerika og ikke-kristne kulturer som Japan og deler av Øst-Asia, blant annet på Taiwan. Julenissen kan derfor sees i de fleste stormagasiner før jul, blant annet i form av utkledde personer som hilser på kunder og barn.
Pleco
Pleco kan referere til følgende harniskmaller:
Julenissen
Julenissen i verden
Hvor julenissen bor varierer imidlertid med de nasjonale tradisjonene. Hjemstedet hans kan være Nordpolen, Alaska, nord i Canada, på Grønland, i Korvatunturi i finsk Lappland, i Dalarna i Sverige eller i Norge. De som ser på julenissen som helgenen Sankt Basil, mener det ligger i den tyrkiske oldtidsbyen Caesarea. Den nederlandske nissen Sinterklaas bor i Spania.
Julenissen i bøker, filmer og sanger
Det har blitt laget en enorm mengde bøker, filmer og sanger om og med julenissen, særlig historier for barn.
Heksagram
Heksagram (fra gresk hexa-, seks- og gram, tegning) er et stjerneformet polygon. Det er en tolvkantet figur som er sammensatt av to symmetriske og likesidete trekanter, slik at det dannes et heksagon inne i stjernen. Figuren kan tegnes som to trekanter flettet inn i hverandre, en enhetlig, flatemessig figur uten slik fletting, eller i bare en sammenhengende strek eller linje.
Luftwaffe (Bundeswehr)
Luftwaffe (norsk: flyvåpenet) er Tysklands flyvåpen og en del av Bundeswehr, forsvarsmakten til Forbundsrepublikken Tyskland. Flyvåpenet ble stiftet i 1956 da landet var geografisk begrenset til Vest-Tyskland. I 1990 ble Luftwaffe sammenslått med flyvåpenet til DDR (Øst-Tyskland) kalt Luftverteidigung (luftforsvaret).
Heksagram
Heksagrammet kan være utformet som en grafisk figur, ofte ved hjelp av én strek. Tegnet, hogd eller risset inn slik, kan vi se denne figuren helt tilbake til bronsealderen og senere gjennom tidene. Vi finner heksagrammet i mange land og i mange forskjellige kulturkretser. Det kan være ment som et rent dekorativt element. Heksagrammet kan nok ofte også være ment som et symbol, med betydninger og tolkninger som veksler en del, avhengig av tid og sted.
Luftwaffe (Bundeswehr)
Forhistorie
Keiserens Flytropper ble grunnlagt i 1910. Det huskes blant annet for «den røde baron» Manfred von Richthofen.
Heksagram
Figuren finnes i en rekke norske og utenlandske bumerker fra middelalderen og opp mot nyere tid. I bumerker kan vi se det med flere varianter som har noe forskjellige utforminger av detaljene: for eksempel med ujevne spisser, med tillegg og/eller fradrag av bistreker, og på andre måter.
Luftwaffe (Bundeswehr)
Forhistorie
Militær flyvning ble etter første verdenskrig (1914–1918) stoppet som følge av Versaillestraktaten. Adolf Hitler beordret i 1935, i strid med traktaten Hermann Göring til å opprette et flyvåpen. Flyvåpenet kalt Luftwaffe, ble lagt under Reichswehr. Reichswehr og dermed også denne generasjonen Luftwaffe, ble nedlagt i 1945, som følge av Tysklands kapitulasjon.
Heksagram
Vi ser også heksagrammet i noen våpenskjold. Figuren har brede linjer i våpenskjold, slik at den blir tydelig på avstand og kan ha heraldiske tinkturer (farger).
Heksagrammet har i den jødiske tradisjonen navnet Davidstjernen. Det står i dag formet av brede sammenhengende linjer, og med blå farge, i Israels nasjonalflagg, på israelske frimerker m.m.
Luftwaffe (Bundeswehr)
Etableringen av Luftwaffe i Vest-Tyskland
Bundeswehrs luftvåpen (tysk: Luftwaffe) anses opprettet 24. september 1956, da sju flygere ble tildelt flyvingen. I forbindelse med seremonien på Fürstenfeldbruck flyplass ble dessuten tre flyvemaskiner utstyrt med Bundeswehrs emblem. Det gjaldt en Piper L-18, en Harvard Mk.4 (T-6) og en Lockheed T-33.
Luftwaffe fikk flytyper som F-84F, RF-84F og canadiskbygde F-86D Sabre, samt forskjellige typer av transport- og skolefly. Det nye Luftwaffe fikk en del amerikansk-designet materiell produsert på lisens i Tyskland.
Heksagram
Figuren har en likhet med pentagrammet som også er en stjernelignende figur. Pentagrammet har fem spisser og kan også bli tegnet i en strek.
Luftwaffe (Bundeswehr)
Etableringen av Luftwaffe i Vest-Tyskland
Senere fikk Vest-Tyskland modifiserte utgaver av Lockheed F-104 Starfighter, hvorav 292 styrtet med 115 drepte piloter på kort tid. Krisen som startet i 1962, nådde sitt høydepunkt i 1965 med 26 flystyrt, der 17 piloter døde. Luftwaffe utskiftet gradvis Starfighteren med andre jagertyper.
Heksagram
Figuren blir også brukt som symbol i okkulte sammenhenger. Da kan heksagrammet ha forskjellige betydninger og til dels bli tillagt en magisk kraft.
O.A. Devolds Sønner
O.A. Devolds Sønner AS var en tekstilbedrift i Langevåg i Sula kommune i Møre og Romsdal. Fabrikken ble grunnlagt i 1853, og har produsert en lang rekke produkter innenfor vevde og strikkede ullvarer, fra finere tøystoffer, møbelstoffer og undertøy til strikkede plagg og tepper. Fabrikken ble nedlagt våren 1988. I dag er virksomheten videreført i avansert sportsundertøy, stillongs og ullgensere i Devold of Norway AS samt beskyttende plagg under Devold Protection og Fiberduk i Devold AMT.
Historisk bakgrunn
Virsomheten har sine røtter i gryende industrialisering og Haugianisme i Norge på slutten av 1700 tallet. I Stor-Elvdal ble Åmodt Patriotiske Selskab startet i 1782 med formål å drive industriell virksomhet og opplæring for bygdens unge. Varigheten ble kort, men en av de som fikk opplæring, Halvor Halvorsen Ophuus kom i 1805 til Mjelva i Romsdalen. Han var personlig venn av Hans Nielsen Hauge og her startet han farging og veving. Han ble i 1815 stortingsrepresentant fra Møre og Romsdal. På nabogården Devold var det årlige Romsdalsmarkedet det viktigste handelmarkedet i Midt-Norge på denne tiden. Sønnen på Devold, Niels Olsen, ble gift med Halvor Ophuus datter Margrethe og fikk opplæring i veving og farging. Han startet 1818 virksomhet i Ålesund, men det ble deres sønn, Ole Andreas Devold som ble den store industribyggeren. Han fikk utdannelse i Tyskland, og kom hjem med det nyeste mekaniske utstyret for strikking av luer og skjerf i 1849. I 1853 oppføres den første fabrikken i Skaret i Ålesund og dette regnes derfor som bedriftens startår.
O.A. Devolds Sønner
I 1869 reises den første fabrikken i Langevåg. Det var for å skaffe vannkraft (Devold hadde sikret seg fallretter i Langevågen) og arbeidskraft at en del av virksomheten ble flyttet over fjorden, til Sula. I de neste årene bygges flere nye bygninger deriblant en av landets første kraftstasjoner for elektrisk lys og motordrift i 1882. Ole Andreas som er gift med Andrea Landmark har nå 9 barn, der flere driver tekstilindustri og religiøs virksomhet. I 1882 har fabrikken 200 ansatte, og dette året overdrar O.A. Devold fabrikken til sønnene Olaf, Robert og Gustaf, og navnet O.A. Devolds Sønner blir etterhvert navnet på fabrikkene. O.A. Devold døde i 1892. Samme år strakke fabrikken den første telefonlinjen mellom Ålesund og Langevåg. I den store bybrannen i Ålesund i 1904 brant fabrikken og kontorbygning i Skaret ned og nye bygninger blir reist året etter i Langevåg. Etter dette året har fabrikken hatt hele sin virksomhet på dette stedet. Fra 1907 leder Olaf Andreas Devold bedriften alene. I 1918 omgjøres selskapet til Aksjeselskap og ved Olafs død i 1933 overtar sønnen Ottar som styreleder og teknisk leder mens broren Reidar hadde det merkantile ansvaret. Bedriften har da omkring 500 ansatte. Historiske produkter fra denne tiden er islenderen og den såkalte "rose makko", et undertøy-sett. Bedriften bruker en rose som varemerke, derav navnet.
Videre vekst
Etter en utflating i 1930-årene og under andre verdenskrig skjøt virksomheten ny fart i 1940- og 1950-årene. Bare sinket av en storbrann i 1950 nådde virksomheten en topp med 770 ansatte året etter. Den produserer nå mange typer stoffer for klesproduksjon, spesielt fine dresstoffer, et stort utvalg møbelstoffer samt undertøy, gensere, tepper og lignende.
Strukturomstilling i tekstilindustrien
Etter å ha vært eiet av Spilka Invest er i 2006 Devold of Norway AS eiet av Flakk Holding mens Devold AMT inngår i Hexagon Composites ASA
Luftwaffe (Bundeswehr)
Etableringen av Luftwaffe i Vest-Tyskland
I 1971 overtok man 88 stk. RF-4E Phantom II til luftrekognoseringsoppgaver, og senere kom blant annet F-4E Phantom II. Siden 1970-tallet ble Tyskland en pådriver for utvikling av europeiske kampfly i konkurranse med de amerikanske og den europeisk bygde Panavia Tornado; en frukt av dette var Eurofighter Typhoon.
Marineflieger (marinens flyvåpen) ble opprettet med egne kampfly. Marinen hadde per 2005 ikke lenger jetkampfly, bare helikoptre og overvåkningsfly. Tilsvarende fikk Bundesheer (hæren) sin Heeresflieger.
Etter gjenforeningen av Vest- og Øst-Tyskland overtok Luftwaffe også noe sovjetiskprodusert utstyr fra det tidligere DDR, blant annet MiG-29 fly, men dette materiellet ble i hovedsak faset ut eller solgt til østeuropeiske land.
Luftwaffes første deltakelse i en væpnet konflikt var under NATOs bombing av Bosnia-Hercegovina i 1995.
I DDR
Luftstreitkräfte der NVA, ble opprettet i DDR i 1956. I 1957 ble luftstyrkene slått sammen med Luftverteidigung, som hadde til oppgave å styre bakke-til-luft-missiler og radar. Tjenestens fulle navn var Luftstreitkräfte/Luftverteidigung, eller LSK/LV.
Navnet Luftstreitkräfte ble valgt fordi det hadde blitt brukt av det tyske riket mellom 1910 og slutten av den første verdenskrig.
Luftstreitkräfte fløy primært sovjetiske fly, deriblant Sukhoi Su-22 jagerbomber og seks generasjoner av Mikoyan-Gurevich (MiG) taktiske jagere. De hadde også sovjetbygde helikoptre.
DDRs flyvåpen ble nedlagt i 1990 da DDR ble gjenforent med Tyskland.
Fremtidsplaner
Tysklands forbundskansler Olaf Scholz kunngjorde 27. februar 2022 at landet søkte en etterfølger for Panavia Tornado. F-35 kunne da komme i betraktning for å gjøre det mulig for Tysklands forsvar å bruke atomvåpen.
Den 14. mars opplyste Tysklands forsvarsdepartement at det ønsket å kjøpe inn F-35. Det var aktuelt å kjøpe til sammen 35 maskiner av typen F-35A, i tillegg til 15 Eurofighter av typen ECR.
Recording Industry Association of America
Recording Industry Association of America (RIAA) er en bransjeforening for plateindustrien i USA. I løpet av 2000-tallet har RIAA vært mye i mediene i forbindelse med sitt arbeid mot illegal deling av opphavsrettbeskyttet musikk over Internett. På 1980-tallet hadde de en profilert kampanje mot piratkopiering av musikkassetter. Begge disse kampanjene har møtt utstrakt kritikk.
RIAAs uttalte målsetning er å beskytte opphavsretten til sine medlemmer verden rundt, talefriheten til utøvende kunstnere, forske på musikkindustrien, og overvåke og granske relevante lover, regler og politikk.
Foreningens leder siden 2003 er Mitch Bainwol. Ledelsen består ellers av et styre på 27 medlemmer, fra de forskjellige plateselskapene.
Kontroverser
Et av virkemidlene RIAA har tatt i bruk i sin kamp mot ulovlig fildeling over internett er søksmål. Dette har ført til at foreningen i løpet av 2006 har truet med eller gjennomført over 20 000 søksmål mot privatpersoner de mener har brutt opphavsretten.
RIAA er en lite populær organisasjon i en rekke miljøer, noe som bl.a. kom til uttrykk i at foreningen i 2007 ble kåret til Amerikas verste selskap i en uoffisiell spørreundersøkelse på nettsiden The Consumerist.
Samningen
Samningen er en avis som blir utgitt i Samnanger i Vestland.
Opplag
Bekreftede netto opplagstall fra Norsk Opplagskontroll og Landslaget for Lokalaviser.
Fylkesvei 985 (Vest-Agder)
Fylkesvei 985 (Fv985) i Vest-Agder gikk mellom fylkesgrensen Rogaland/Vest-Agder ved Furbekktjørna, og Bjørnestad i Sirdal. Veien var 4,0 km lang.
Håkon Aasnes
Håkon Aasnes (født 13. februar 1943 i Oslo) er en norsk tegneserieskaper. Han har siden 1972 arbeidet med tekst og tegninger til rundt tjue tegneserier, deriblant norske serier som Seidel og Tobram, Stomperud, Smørbukk, Tuss og Troll, Kråka Konrad, Olsenbanden, Hanna, Gråtass og Annika. Han har også tegnet internasjonale seriefigurer som Fantomet og Donald. Han tok over tegneserien Smørbukk i 1982 og Nr. 91 Stomperuds julehefte i 2005.
Han fikk Kirke- og undervisningsdepartementets pris 1981.
Arveøl
Arveøl var en skikk som ble fulgt i forbindelse med at en person var død og familien skulle overta arven. Det ble da holdt en fest med inntak av øl. I arveølet satte hovedarvingen seg for første gang i den avdødes sete. Skikken er kjent tilbake til sagatiden.
Myra kraftverk
Myra kraftverk er et vannkraftverk i Samnangervassdraget i Samnanger kommune i Vestland.
Inntaksmagasinet er Grønsdalsvatnet og kraftverket utnytter fallhøyden på 20 m ned til Fiskevatnet. Driftstunnelen er en eldre tappetunnel fra Grønsdalsvatnet. Vannet er regulert mellom 198 og 191 moh. Vannet brukes av andre kraftstasjoner både høyere og lavere i vassdraget.
Kraftverket kom i drift i 1988 og kraftstasjonen ligger ute i dagen.
Nedslagsfeltet er på 11 km², og tilsiget er på 349 millioner m³. Tunnelens lengde er 950 m.
Kraftverket har installert en francisturbin med ytelse på 3,7 MW. Midlere årsproduksjon er på 13 GWh.
Kraftverket eies og driftes av BKK.
Halloween (film)
Halloween (norsk tittel Halloween – Natten da morderen kom) er en amerikansk skrekkfilm som ble regissert av John Carpenter og kom ut i 1978.
Filmen har Donald Pleasence, Jamie Lee Curtis, Nick Castle, Nancy Loomis og Brian Andrews i hovedrollene. Filmen har inspirert til flere etterfølgere. Filmens handling baserer seg på rollefiguren Michael Myers' flukt fra et psykiatrisk sykehus, hans drap av tenåringer og Dr. Loomis' forsøk på å spore opp drapsmannen og stoppe han. Ulikt mange andre slasher-filmer, har Halloween lite blod og vold.
Den har fått flere oppfølgere. Halloween II ble publisert i 1981, og Halloween III: Season of the Witch kom ut i 1982. I 2007 kom en nyinnspilling.
Handling
Imellomtiden prøver legen til Micahel, Sam Loomis, å spore opp Michael med hjelp av Sheriff Brackett. Unge Laurie Strode, blir iakttatt av en mystisk person utenfor skolen hennes. På hjemveien blir hun også sett på av den samme skikkelsen. Det er halloween og Laurie skal være barnevakt. Fort blir vennene hennes drept av skikkelsen som med en selvfølge er Michael. Det første offeret blir Annie Brackett, datteren til sherriffen, som får strupen skåret over. Så er det Lynda Van Der Klok og hennes kjæreste Bob. Bob blir spiddet med en kniv, og Lynda blir kvalt. Laurie oppdager dette gjennom en telefon-samtale. Hun oppdager likene, og forslker å rømme fra Michael. Hun prøver også å drepe han. Etter mange forsøk blir hun nesten kvalt av Myers, men Loomis kommer inn og skyter han ned fra en balkong. Myers ser ut til å være død, men når Loomis ser ned er liket borte. Filmen slutter så med at Laurie gråter, og vi ser klipp av åsteder der terroren har tatt sted samt Michael sin pusting i bakgrunnen.
Om filmen
Michael Myers går kledd i en mørk, skitten kjeledress som han tar fra et av sine ofre under rømningsferden. Han går også med en mørkthåret hvit maske, som han stjal fra en butikk. I nyinnspillingen gjemmer han masken under gulvet i det gamle huset sitt.
Michael Myers dreper stort sett sine ofre med en stor kjøkkenkniv av merket Lamson.
Ettertid
Det amerikanske filminstituttet (AFI) har kåret Halloween til tidenes 68. beste spenningsfilm fra USA.
Notholaenaslekten
se teksten
Notholaena er en slekt av bregner innenfor hestesprengfamilien. De tilhører gruppen av flikbladete bregner som lever i halvtørre, varme habitater – Cheliantoides.
Genetisk står de innen samme familie relativt nær nærmere slekten Argyrochosma, som også (men i mindre grad) har et pulveraktig dekke på bladene som hindrer uttørking og saltskader. Bladene er dobbeltflikete, som hos så mange andre bregneslekter.
Notholaena vokser i Amerika, fra nord til sør, samt i sentrale og vestlige Europa. De kalles ofte for «cliff brakes» på engelsk.
Arter
Av artene i slekten, er disse ganske utbredte:
Ingrid Nordby
Ingrid Jonassen Nordby (født 1. desember 1980) er en norsk skuespillerinne og filmprodusent.
Nordby var tidligere kjent for rollen som Benedicte Brubak i såpeserien Hotel Cæsar på TV 2, en rolle hun hadde fra februar 2000 til januar 2008.
Jag väntar…
«Jag väntar...» er én av den svenske forfatteren Dan Anderssons best kjente dikt. Den inngikk i novelle- og diktsamlingen Kolvaktarens visor, som ble utgitt i 1915. Diktet ble senere tonesatt av Gunnar Turesson og spilt inn på plate av Hootenanny Singers og visesangeren Sofia Karlsson.
Den norske sangeren Oddvar Tangen med Robert Levins orkester spilte inn sangen 25. juni 1954. Den ble utgitt på 78-platen HMV A.L. 3400
Visa med dens tekst har blitt én av de mest elskede svenske sangene og spilles blant annet flittig såvel i brylluper som i begravelser.
Katastrofefilm
En katastrofefilm er en type spillefilm som handler om en truende eller pågående katastrofe, ofte en stor ulykke, for eksempel en brann, et flyhavari eller skipsforlis, eller en naturkatastrofe. Filmene har som regel et stort rollegalleri og flere parallelle handlingslinjer som beskriver rolleskikkelsenes forsøk på å forhindre, rømme fra eller mestre katastrofen og følgene av den. Katastrofefilmer er preget av spenning og voldsomme scener med mange spesialeffekter, samt sterke følelser i en melodramatisk tradisjon. Også flere actionmetta science fiction-filmer med trusler om verdensomspennende krig eller invaderende romvesener kan regnes til sjangeren.
Katastrofefilm kalles disaster film på britisk-engelsk og disaster movie på amerikansk.
Historikk og eksempler
Blant filmhistoriens aller første katastrofefilmer er Fire! fra 1901, en engelsk stumfilm om et lag brannmenn som redder beboerne ut av et brennende hus. Allerede samme år som passasjerskipet RMS «Titanic» forliste i Atlanterhavet i 1912, kom Night and Ice, den første filmen om katastrofen. Året etter kom Atlantis om den samme ulykka. I 1916 ble den danske filmen Verdens undergang (om et kometnedslag) produsert. Siden har det blitt produsert en rekke dramatiske filmer med katastrofemotiver særlig hentet fra historiske hendelser samt bibelfortellinger og science fiction-fantasier.
Filmsjangeren hadde flere store kassasuksesser på 1970-tallet med amerikanske underholdningsfilmer som Airport (1970), SOS Poseidon (The Poseidon Adventure, 1972), Jordskjelv (Earthquake, 1974) og Inferno i flammer (The Towering Inferno, 1974). Sjangeren fikk et nytt oppsving på 1990-tallet med filmene Twister (1996), Independence Day (1996), Dagslys (1996), Dante's Peak (1997), Vulkanen (Volcano, 1997), Deep Impact (1998), Armageddon (1998) og andre. I The Day After Tomorrow (2004) skildres en ny istid som følge av menneskeskapt global oppvarming, mens 2012 (2009) viser verdens undergang i en rekke ekstreme naturkatastrofer, framstilt ved hjelp av spektakulære filmeffekter.
1951 Lick
1951 Lick er en Mars-kryssende asteroide. Den ble oppdaget 26. juli 1949 av Carl Alvar Wirtanen ved Lick Observatory på Mount Hamilton i California.
Aelin-uial
Aelin-uial er en innsjø i J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard. Denne sjøen lå omtrent midt i Beleriand. Navnet Aelin-uial er Sindarin og betyr noe slikt som grålysningens eller skumringens sjø. Den lå i et myrlendt område der hvor elva Aros rant inn i den store elva Sirion, sør for Doriath.
Dette området hadde sterk forbindelse til valaen Ulmo, som ved hjelp av den kunne sende meldinger til både Finrod og Turgon da han bød dem å lete etter et sted som var gjemt for Morgoths øyne hvor det var mulig å bygge en festning.
Senere, da Húrin drepte Mîm i ruinene av Nargothrond, ble han snappet opp og tatt til fange i dette området av alvene fra Doriath og ført frem for Thingol, mens han bar Nauglamír.
List of rivers of Beleriand Teiglin Liste des cours d'eau du Beleriand Lista di fiumi del Beleriand Aelin-uial Aduranta Estolad 貝爾蘭河流列表
Tusenfryd (andre betydninger)
Tusenfryd kan referere til:
Øystein Skogrand
Øystein Olav Skogrand (født 12. mai 1958 i Trondheim, død 22. november 2014) var en norsk jurist og tidligere advokat.
Han hadde studiekompetanse fra Adolf Øiens skole fra 1977 og juridisk embedseksamen fra Universitetet i Oslo fra 1984. Han var administrasjonssjef og senere assisterende fylkesrådmann i Finnmark fylkeskommune 1985–1987, deretter advokat i Vadsø 1987–1988. Fra 1988 var han privatpraktiserende advokat i Trondheim.
Skogrand var en profilert strafferettsadvokat, og fikk gjenopptatt fire sedelighetssaker der åtte personer ble frikjent, deriblant landets første gjenopptagelsessak etter en incestdom. Skogrand var bistandsadvokat for barna i Bjugn-saken i 1993, forsvarer i saken om politidrapene på Austbø på Helgeland i 1998 og forsvarer for halliksiktede Tom Ketil Krogstad i Trondheim i 2002.
I 2004 ble han dømt til ubetinget fengsel for underslag av klientmidler, etter at han hadde oppgitt advokatbevillingen og erkjent forholdet. Etter endt soning inngikk han i 2008 forlik med Gjensidige Forsikring og psykiater Michael Setsaas i et erstatningssøksmål rundt konsekvensene av legebehandling. Han gav et lengre intervju om rettssaken og soningen i Adresseavisen den 28. juni 2008.
Skogrand hadde sitt virke som juridisk rådgiver og foredragsholder.
Maksime
Maksime (fra fransk maxime, «utsagn av selvinnlysende sannhet», av middelalderlatin maxima (regula, sententia) «den største, viktigste (regel, læresetning)», forkortet fra fraser som maxima propositio, Boëthius) er i daglig språkbruk en sammentrengt setning som gir uttrykk for en allmenn sannhet, formulert som en aforisme.
I antikken var en maksime det samme som et aksiom, det vil si en grunnsetning som aksepteres uten bevis. Immanuel Kant definerte en maksime som en subjektiv etisk regel eller prinsipp framvokst av erfaring og som man virkelig baserte sine handlinger på, snarere enn en logisk deduksjon og dermed universelt aksepterbar.
Montevarchi
Montevarchi er en kommune i Provinsen Arezzo i den italienske regionen Toscana. Den ligger ved Arnoelven og grenser til kommunene Bucine, Cavriglia, Gaiole in Chianti (SI), Pergine Valdarno, San Giovanni Valdarno og Terranuova Bracciolini.
Frazioni
Kommunen omfatter følgende frazioni:
Caposelvi, Levane, Levanella, Mercatale Valdarno, Moncioni, Rendola, Ricasoli, Ventena
Siachen-konflikten
Siachen-konflikten, til tider også kjent som Siachen-krigen, er en militær konflikt mellom India og Pakistan om det omstridte Siachen-området i Kashmir. Konflikten begynte den 13. april 1984 med Indias vellykkede Operasjon Meghdoot, der India okkuperte Siachenbreen fra Pakistan og tvang pakistanerne til å trekke seg tilbake til området vest for Saltororyggen. India okkuperte hele den 70 km lange Siachenbreen og alle dens sidebreer, så vel som de tre viktigste fjellpassene i Saltororyggen like vest for breen - Sia La, Bilafond La og Gyong La. Pakistan kontrollerer de glasiale dalene som ligger like vest for Saltororyggen. Ifølge nyhetsmagasinet Time utvidet India sitt territorium med mer enn 2 590 km² som følge av landets militære operasjoner i Siachen. Indiske og pakistanske tropper har holdt tilnærmet de samme stillingene som da det hele startet i 1984, for over 30 år siden.
Konflikten
Siachen-breen er verdens høyeste slagmark, der India og Pakistan har kjempet mot hverandre periodevis siden 13. april 1984. Før hadde verken India eller Pakistan militær og administrativ tilstedeværelse i området, men dette endret seg med okkupasjonen av den 6 400 meter høye Siachen-breen. Begge landene opprettholder nå permanent militær tilstedeværelse i regionen i en høyde på over 6 000 moh (20 000 fot). Mer enn 2 000 mennesker har mistet livet i dette ugjestmilde terrenget, i hovedsak på grunn av ekstremvær og de naturlige farene knyttet til alpin krigføring.
I den innledende militære operasjonen ble ti infanteribataljoner tilhørende både den indiske og pakistanske hæren fraktet til og satt inn i en av de kaldeste stedene på jorden, hvor temperaturen kan krype under -40 °C. Stasjoneringen av militære styrker på breen og i dens omkringliggende områder blir betegnet som The Coldest War (norsk: «Den kaldeste krigen») og «verdens høyestliggende slagmark» i pressen.
Konflikten i Siachen har sin opprinnelse i det ufullstendig avgrensede territoriet som ligger overfor stedet kjent med kartkoordinatene NJ9842. Simla-avtalen fra 1972 nevnte ikke klart hvem som kontrollerte breen, den opplyste kun om at fra punktet NJ9842 skulle grensen fortsette «nordover til breen». FN-tjenestemenn antok at det ikke utarte til en konflikt mellom India og Pakistan om et så kaldt og øde område. Militære observatører har beskrevet Siachen-konflikten som en av de dyreste og mest bortkastede i verden.
Bakgrunn
Bakgrunnen til denne militære konflikten ligger i Kashmir-konflikten, som har pågått mellom India og Pakistan siden den første indo-pakistanske krig i 1947. Mens det på 1970-tallet og tidlig på 1980-tallet utviklet seg interesse blant fjellklatrere for fjellbestigning i Siachen-området, tillot Pakistan 16 ekspedisjoner på Siachen-breen; elleve fra Japan, tre fra Østerrike og en hver fra Storbritannia og USA.
Pakistans myndigheter tillot i 1984 en japansk ekspedisjon å bestige fjellet Rimo I. Rimo I ligger øst for Siachen-breen og er også en del av Folkerepublikken Kina, men India hevder suverenitet over fjellet. Siden Pakistan brukte arktisk bekledning fra samme leverandør som det den indiske hæren hadde bestilt sin bekledning fra, kunne ikke pakistanske soldater skjule seg i India. Med disse begivenhetene konkluderte det indiske forsvaret at Pakistan enten hadde til hensikt å ta en militærstrategisk stilling eller bygge en handelsrute fra det sørvestlige Pakistan til det nordøstlige Kina.