cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Litteratursymposiet i Odda
Leder for litteratursymposiet er Ingvild Ystanes.
Chicago Fire
Chicago Fire er Chicagos Major League Soccer-klubb. Den ble stiftet 8. oktober 1997, 126 år etter den store brannen i Chicago i 1871. De vant MLS-cupen i 1998, deres første sesong. De vant US Open Cup i 1998, 2000 og 2003. Klubben spilte på Soldier Field i perioden 1998–2001. Deretter spilte de på Cardinal Stadium i utkanten av Naperville i 2002, før de flyttet tilbake til Soldiers Field. Fra 2006 vil de spille på nye Toyota Park. I 2020 flyttet de tilbake til Soldier Field
Relativt unikt for de nordamerikanske fotballklubbene, har Chicago Fire flere ultras-grupper og fanklubber som sitter på et område kalt "Section 8", som både refererer til de opprinnelige plassene deres og navnet på utskrevne soldater som har blitt erklært mentalt uskikket for militæret. Section 8 Chicago, den uavhengige supporterforeningen for klubben, følger med på aktivitetene til de forskjellige gruppene som inkluderer Barn Burners 1871, Fire Ultras '98 (en polsk ultras-gruppe), Ultras Red-Side, Sector Latino, Mike Ditka Street Crew og Arsonists.
Erlefamilien
Erlefamilien (Motacillidae) er ei gruppe i den betydelige overfamilien Passeroidea, som i alt teller mer enn 1,600 arter. Dette er sangfugler (Passeri) som inngår i den store ordenen av spurvefugler (Passeriformes). Erlefamilien består av 67 arter med erler og piplerker fordelt i sju slekter, hvorav to er monotypiske.
Taksonomi
Erlefamiliens nærmeste slektninger er trolig finkefamilien (Fringillidae), men selve inndelingen av erlefamilien er ikke fullt ut avklart (se fylogeni og inndeling).
Ifølge Alström et al. (2015) og Winkler, Billerman & Lovette (2020) består erlefamilien som to klader; erler (Dendronanthus og Motacilla) og piplerker (Madanga, Anthus, Tmetothylacus, Hemimacronyx og Macronyx). Piplerkene skiller seg fra de egentlige erlene gjennom å være større, ha mindre kontraster i fjærdrakten, og lengre hallux-klo på baktærne. Noen deler imidlertid piplerkene inn i flere klader.
Biologi
Artene i erlefamilien er slanke, langhalede fugler med lange klør på tærne (hallux). Piplerker har dempede brune fjærdrakter, mens erler (vippestjerter) har fjærdrakter som består mest i gråtoner, svart og hvitt, ofte med en flekk eller innslag av gult. Vingene er middels lange, ofte spisse. Stjerten er middels lang til lang og slank. Kroppen liten til middels stor, eggformet sylindrisk og slank. Nebbet er kort til middels langt, rett, slankt. Hodet er lite og halsen kort. De nedre ekstremitetene er middels lange; føttene store og anisodactyle, noe som betyr at fuglene har tre tær som peker framover og én som peker bakover. Baktåen har ei langstrakt hallux-klo, og hos såkalte langklør er hallux-kloa spesielt lang. Hanner er noen ganger mer fargesterke og dristigere mønstret enn hunner.
De fleste motacillider er fugler som foretrekker åpne habitat, inkludert gressletter, tundra og savanne, selv om noen få arter lever i mer skogkledde habitater. Fuglene nærer seg primært av insekter, men legger ofte til edderkopper og ormer, samt små krepsdyr, snegler og til og med små virveldyr når de spiser nær vann. Fuglene søker først og fremst etter næring på bakken, hvor ifra de plukker byttedyr i tillegg til å gjøre korte flyginger for å fange insekter i luften. Når det er mangel på insekter, lever mange arter også av frø og bær.
Motacillidene hekker enten stasjonært (standfugler og streiffugler) eller på den nordlige halvkule (trekkfugler). De fleste arten er monogame, men hos noen arter er også både polyandri (hunn som parer med flere hanner) og polygyni (hann som parer med flere hunner) observert. De fleste artene konstruerer et koppformet rede av gress, rotblader, blader og andre materialer, som er godt gjemt på bakken, under en busk eller lagt til en tue eller lignende. Mange arter plasserer reiret i et hulrom som de graver ut eller i fotavtrykket til et pattedyr. Blant noen arter bidrar begge kjønn til byggingen av redet, mens hos andre står hunnen for byggingen. Hunene legger typisk 2–6 egg, som enten ruges av begge foreldrene eller hunnen alene. Eggene klekkes etter 11–14 dager. Begge foreldrene bidrar med mat til avkommet, som typisk forlater redet etter ytterligere 11–14 dager, av og til opp mo 17 dager. Foreldrene fortsetter å ta vare på ungene i ytterligere 14 dager, i noen tilfeller faktisk opp mot hele åtte uker.
Fylogeni
En molekylær fylogenetisk studie publisert i 2019 tok prøver av 56 av de antatt 66–68 anerkjente artene i familien Motacillidae og fant ut at fuglene i denne familien faktisk danner seks store klader. Piplerker (Anthus) viste seg så være parafyletisk med hensyn til savannepiplerker (Macronyx). Stripepiplerke (A. lineiventris) og den afrikanske steinpiplerken (A. crenatus) ser ut til å danne en felles klade med savannepiplerker i Macronyx. Typearten heipiplerke (A. pratensis) danner en klade sammen med andre palearktiske piplerkere.
Inndeling
Inndelingen følger Birds of the World og Clementslista. Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl.
The Prestige
The Prestige er en sciencefiction-roman publisert i 1995, og skrevet av den britiske forfatteren Christopher Priest.
Boken mottok James Tait Black Memorial-prisen for beste fiksjon, og World Fantasy-prisen for beste roman.
Handling
Hendelsene fra fortiden blir fortalt gjennom dagbøkene til to magikere Rupert Angier og Alfred Borden. Dagbøkene blir lest høyt av deres oldebarn, Kate Angier og Andrew Westley. Fortellingene fra dagbøkene er ispedd hendelser fra Kates og Andrews barndom. Andrews historie er relatert til barndommen hans, og hans nåværende arbeid som journalist. Kates historie er relatert til en traumatisk hendelse som skjedde når hun var fem år gammel, hvor hun var vitne til en liten gutt som tilsynelatende ble drept av hennes egen far. Dette fører til at hun begynner å lete etter Andrew, som hun tror kan være nøkkel til mysteriet. Kate tror at Andrew er tvilling til gutten hun var vitne til, som døde. Når dagbøkene leses, blir sannheten om det som skjedde med Andrews tvilling forklart av historien til Angier og Borden.
Det sentrale plottet fokuserer på en feide mellom de to tryllekunstnerne, som begynte i deres første år av karrieren deres når Borden forstyrrer en falsk seance som ble utført av Angier og hans kone. Under en krangel får Angiers gravide kone Julia problemer, som fører til spontanabort. De to mennene er fiender i mange år etterpå, etter hvert som de blir mer og mer verdenskjente. Med feiden påvirker også de senere generasjoner av deres familier, spesielt Kate og Andrew. Borden utvikler en enhet for teleportering kalt "The Transported Man" og oppretter senere en forbedret versjon kalt "The New Transported Man" som tilsynelatende kan flytte ham fra et lukket rom til et annet rom på et øyeblikk.
Filmatisering
Boken ble filmatisert i 2006 i regi av Christopher Nolan, og hadde premiere 20. oktober samme år i USA. Manuskriptet ble tilpasset filmmediet av brødrene Christopher og Jonathan Nolan.
Riksvei 502
Riksvei 502 (Rv502) gikk mellom Egersund og Nordsjøterminalen i Eigersund. Veiens lengde er 4,2 km.
Før den ble flyttet til Nordsjøterminalen gikk veien mellom Egersund og Ystebrød, mellom Eigerøy bru og Ystebrød fulgte den dagens fylkesvei 65. Veien har senere blitt del av riksvei 42.
Eigerøyveien Hovlandsveien
Bølerlia (Oslo)
Bølerlia (1-159, 2-72) er en gate i Oslo. Den ligger på Bøler i Bydel Østensjø.
Bølerlia er grovt sett U-formet. Den begynner i General Ruges vei (Ytre Ringvei) i nordvest, går sørover til den når Nøklevann skole, og snur så mot nord igjen der den slutter ved Haraløkka Idrettsanlegg i nordøst. Bebyggelsen i både starten og slutten av gaten er preget av blokker, mens området mot Nøklesvingen og Nøkleveien består av rekkehus og firemannsboliger.
Navnet på gaten ble vedtatt i 1955.
Takk skal du ha
Takk skal du ha er et norsk underholdningsprogram med Dan Børge Akerø som gikk på TV 2 i 1996. Det var et familie-vennlig program som inneholdt ulike aktiviteter og flere leker. Det var også musikalske innslag med kjente artister. Dukkene fra det mislykkede satireprogrammet Sett på maken hadde også en fast plass i programmet. Denne serien hadde opprinnelig en varighet på 25 min. per episode, men i Akerøs program ble den redusert til korte innslag under tittelen «Kongen i statsråd». Programmet gikk på fredager.
Det var Akerøs produksjonsselskap RiksDan AS som produserte både dukkeinnslagene og selve programmet, mens Jon Ola Solum og Trond Kvernstrøm sto for regien av dukkene.
Premieren ble sett av 398,000.
Eiríkur Guðnason
Eiríkur Guðnason (født 3. april 1945 i Keflavik) er en islandsk økonom.
Han sitter i styret i Islands sentralbank, som en av tre personer. Der ble han utnevnt for en syvårsperiode fra 1. mai 2005. Han har sittet i styret siden 1994, og har jobbet i sentralbanken siden 1969. Styremedlemmer i sentralbanken sitter i 7 år, så Guðnasons periode utløper i april 2012.
Blå måne
Begrepet blå måne betyr at det inntreffer to fullmåner i én kalendermåned. Siden en månesyklus består av omtrent 29 ½ døgn, og et år av omtrent 365,24 dager, er det 11 dager i året som overgår de 12 månesyklusene i året (en for hver måned). Disse samler seg til en ekstra månesyklus omtrent hvert tredje år (7 hvert 19. år i metons syklus), og en av månedene er det dermed blå måne.
Fylkesvei 3400
Fylkesvei 3400 går mellom Mostøyl i Tokke og Kviteseidbyen i Kviteseid.
Opprinnelig var strekningen mellom Vassberg og Mostøyl del av E134, før Mostøylbakken bru og Mostøyltunnelen ble tatt i bruk 1998.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 452 (Telemark).
Dead Man Walking
Filmen ble meget godt mottatt av filmanmelderne og ble en moderat kommersiell suksess. Den innbrakte Susan Sarandon en Oscar for beste kvinnelige hovedrolle.
Handling
Søster Helen (Susan Sarandon) er tilsluttet en liten katolsk nonneorden som vier livet til sosialt arbeid utenfor klosteret, blant samfunnets uprivilegerte. Etterhvert etablerer hun kontakt med den unge Matthew (Sean Penn), som er fengslet og dømt til døden for voldtekt og drap på et ungt par. Etterhvert besøker hun ham i fengselet, og blir sterkt engasjert i arbeidet for å søke om hans benåding. Parallelt trekkes hun inn i støttearbeidet rundt voldsofrenes etterlatte, der hun forholder seg til deres sorg, raseri og hevnlyst samtidig som hun forsøker å forstå Matthews handlinger. Etterhvert som henrettelsen virker mer og mer uunngåelig, forsøker hun å gi ham styrke til å akseptere straffen. Filmen følger hennes vaklende tro på både Matthew og sin egen styrke i forhold til den tunge oppgaven.
Om filmen
Deler av filmen ble innspilt ved Louisiana State Penitentiary.
Filmanmelderne og publikum
Filmen ble meget godt mottatt av filmanmelderne og har oppnådd 95 % på Rotten Tomatoes, og 80 % på Metacritic. Den kjente amerikanske filmkritikeren Roger Ebert gav den toppkarakter.
Priser og nominasjoner
Susan Sarandon fikk en Oscar for beste kvinnelige hovedrolle for sin innsats i filmen. I tillegg til dette ble hun tildelt en Screen Actors Guild Awards, Chlotrudis Award, Blockbuster Entertainment Award, David di Donatello Awards og KCFCC Award. Sean Penn ble nominert til en Oscar for beste mannlige hovedrolle. Av priser han vant kan en nevne Sølvbjørnen ved Filmfestivalen i Berlin, Chlotrudis Award og Independent Spirit Award.
Filmen fikk også fire priser ved Filmfestivalen i Berlin. Tre av dem til regissør Tim Robbins, og Sølvbjørnen til Sean Penn. Filmen vant også prisen for beste film ved Chlotrudis Award, MovieGuide Awards og Nikkan Sports Film Award.
Teater
I 2002 skrev regissør Tim Robbins en teaterversjon av filmen.
Ignaz Semmelweis
Ignaz Philipp Semmelweis (opprinnelig Ignác Fülöp Semmelweis (ungarsk) (født 1. juli 1818 i Budapest, død 13. august 1865 i Döbling ved Wien) var en ungarsk-østerriksk lege som påviste sammenhengen mellom legers og jordmødres mangel på håndhygiene og utbredelsen av barselfeber. Rent generelt førte hans funn over tid til en forståelse av sykehusinfeksjoner.
Betydning
Semmelweis var assistentlege ved klinikken for fødselshjelp i Wien. Det var kjent at dødeligheten i hans avdeling, hvor leger og medisinstudenter arbeidet, var høyere enn i den andre avdelingen, hvor jordmødre ble utdannet. Semmelweis ønsket å finne grunnen til dette og undersøkte mødrene stadig grundigere. Men nettopp derfor steg dødeligheten bare enda mer, slik at flere kvinner vegret seg for å la seg innlegge på avdelingen også.
Først da hans bekjente, rettsmedisineren Jakob Kolletschka døde etter å ha skåret seg med en skalpell, antok Semmelweis at han hadde funnet en løsning:
Medisinstudentene arbeidet daglig med lik av pasienter som var død i barselseng. Med uvaskede hender undersøkte de deretter kvinner og overførte dermed infeksjoner. Årsaken til infeksjonene, bakteriene, var på dette tidspunktet ikke kjent. Jordmødrene i den andre avdelingen hadde derimot ingen kontakt med likene og utførte heller ingen vaginale undersøkelser.
Semmelweis anviste sine studenter deretter til å desinfisere hendene med klorkalk etter å ha arbeidet med likene, et virkningsfullt tiltak som reduserte dødsraten fra 12,3 % til 2–3 %.
Men da personer fremdeles døde på avdelingen, skjønte han at smitten ikke kun kom fra lik, men også fra levende personer. Han innskjerpet deretter sine forskrifter til at hender skulle desinfiseres etter enhver undersøkelse. Dermed klarte han i 1848 å senke dødsraten til 1,3 %, noe som også lå under dødsraten på den andre avdelingen.
Motstand
Tross sin suksess oppnådde hans arbeide lenge liten anerkjennelse blant andre leger. Hans studenter holdt rensligheten for unødvendig, og leger ville ikke gå med på at de selv forårsaket sykdom. Etter en intrige iscenesatt av hans sjef, som følte seg forbigått, måtte Semmelweis i 1849 forlate klinikken.
Fra 1855 var Semmelweis professor i fødselshjelp i Pest. Hans resultater og erfaringer beskrev han i boken Die Ätiologie, der Begriff und die Prophylaxe des Kindbettfiebers, som utkom 1861. Men få leger støttet hans syn, mange svertet ham som Nestbeschmutzer («brønnpisser»).
Ignaz Semmelweis brøt etterhvert sammen og ble i juli 1865 innlagt på sinnssykehuset i Döbling utenfor Wien. Enkelte kilder hevder innleggelsen var resultat av en intrige.
Ettermæle
Etter Semmelweis' død innførte den skotske kirurgen Joseph Lister (1827–1912) i 1867 hygieniske tiltak i kirurgien, noe som førte til et fall i dødsraten for operasjoner. Som følge av dette slo også hygieneprinsippene gjennom i andre deler av behandlingen av syke, og Semmelweis' arbeide oppnådde den vitenskapelig anerkjennelse han ikke hadde fått i sin livstid.
Annet
Den norske forfatteren Jens Bjørneboe skrev i 1968 skuespillet Semmelweis: et anti-autoritært skuespill med Semmelweis som tittelperson.
Rock in Rio (album)
Rock in Rio er et konsertalbum fra Iron Maiden, utgitt i mars 2002. Albumet ble innspilt 19. januar 2001 i Rio de Janeiro i Brasil i forbindelse med bandets Brave New World-turné. Det ble laget både CD og DVD av konserten. Under filmingen var hele 18 kameraer i bruk, blant annet kamera i helikopter. Konserten startet nøyaktig to minutter på midnatt, som en referanse til låten «2 Minutes to Midnight» fra deres tidligere album Powerslave. 250 000 tilskuere var til stede under konserten.
Snorre Krogsgård
Snorre Krogsgård (født 25. mai 1991) er en norsk fotballspiller som spiller for Halmstads Bollklubb i Sverige. Han ble hentet til juniorlaget til Odd fra Hei i 2006, og fikk sin A-lagsdebut i cupkamp mot Kjelsås i 2009. Før sesongen 2010 fikk han proffkontrakt med klubben. Før sesongen 2014 ble det klart at han ikke ville få ny kontrakt, og han signerte for Fram Larvik. I august 2014 ble han igjen klar for Odd, da han signerte en korttidskontrakt ut sesongen.
Krogsgård signerte i februar 2015 en 3-årig kontrakt med Halmstads BK.
Holger Bech Nielsen
Holger Bech Nielsen (født 25. august 1941) er en dansk vitenskapsmann blant annet innen teoretisk fysikk.
Han fremmet en teori om hvorfor LHC-partikkelakseleratoren kanskje ikke kom til å fungere.
Malvikingen Opp
Malvikingen Opp er et motbakkeløp i ytre Malvik i Trøndelag, som første gang ble arrangert 7. mai 2011 av Malvik IL Friidrett.
Løypa starter nede ved fjorden på Vikhammerløkka og har målgang på Solemsvåttan 423 meter over havet. Totalt er det en stigning på ca. 420 høydemeter fordelt på en ca 6 km lang løype. Løypa går innledningsvis på noe grus og asfalt, men de siste tre kilometrene er utelukkende i skogsterreng på skogsvei og sti. Løypa går i Malvik kommune, men de avsluttende siste to hundre metrene er i Trondheim kommune.
Malvikingen Opp arrangeres andre helg i mai. Løpet har et søsterløp, Ranheim til topps som går om høsten.
Fra 2022 er det, i tillegg til herre- og dameklasser, også innført en klasse hvor alle konkurrerer mot alle med en aldersgradert justering av sluttiden.
Pjotr Kropotkin
Fyrst Pjotr Aleksejevitsj Kropotkin (russisk: Пётр Алексеевич Кропоткин; født i Moskva, død 8. februar 1921 samme sted) var en russisk filosof og geograf, mest kjent for sin politisk-filosofiske retning kalt «anarkokommunisme», en anarkistisk retning som står for gjensidig hjelp på grasrotnivå, organisert nedenfra. Han er regnet som en av anarkismens tre fedre, sammen med Mikhail Bakunin og Pierre-Joseph Proudhon, og kalles ofte for «anarkistprinsen», på grunn av sin adelige herkomst.
Navnet
På grunn av Kropotkins russiske avstamning finnes det mange måter å stave navnet hans på. Etternavnet Kropotkin er nesten alltid stavet slik, men variasjonen Krapotkin brukes også i mindre utstrekning. Fornavnet er som oftest stavet som Peter på engelsk, Pjotr på tysk, Pierre på fransk, Pëtr på italiensk, og Piotr på spansk.
Ungdom
Aleksandr, Kropotkins favorittstorebror, startet i militæret i 1856. Tomrommet broren etterlot seg, ble fylt av Nikolaj Pavlovitsj Smirnov, Kropotkins russiske mentor. Selv om Kropotkin hadde andre mentorer, ble han i størst grad påvirket av Smirnov. Kropotkin var ikke spesielt imponert over gymnaset. Han følte at «alle fagene ble undervist i på den mest tåpelige måte». Men til tross for sitt skolehat maktet han å skaffe seg en utmerket karakter i geometri, og likte historie og geografi svært godt.
I 1857 gikk han inn i tjenestekorpset, hvor han åpent gikk imot de mange formene for autoritetsutøvelse der. På grunn av svære sprang i interessefelt, hadde Kropotkin problemer med å forholde seg til sine medelever. Istedenfor å gå sammen med de andre, brukte han mye tid på å lese bøker og skrive brev. Etter hvert utviklet han en stor interesse for politisk økonomi og statistikk, han utførte også statistiske undersøkelser i nærmiljøet, noe som bragte ham nærmere bøndene. Ellers fortsatte han sin rebelske aktivitet, og som takk ble han idømt noen uker i arrest.
I sitt siste tjenestekorpsår var han nærmere tsaren og hans materielle overdådighet, som han sammenlignet med bøndenes vilkår. Slik mistet han all respekt for tsaren.
Voksenliv
Grunnet Kropotkins mistillit til regjeringen, unnlot han å avansere i sin påbegynte militærkarriere. Han ville heller inneha en stilling som han kunne forbedre den russiske underklassens sosiale kår fra. Derfor ønsket han seg til Sibir, dit han kom som kosakk-offiser i oktober 1862. Han stod under general Kukel, som Kropotkin anså som svært liberal, og som han håpet kunne igangsette store sosiale omveltninger. En av hans første oppgaver var sekretærarbeid for fengselsreformskomitéen. Han fikk dermed kjennskap til de forferdelige forholdene i fengslene, og sendte inn reformforslag til St. Petersburg. Disse ble ignorert og forkastet.
Senere fikk han samlet inn nok bevis mot en kynisk tjenestemann til å få ham suspendert. Men til Kropotkins store fortvilelse ble han selv forfremmet – samtidig som general Kukel ble fjernet. Dette styrket Kropotkins mistro til regjeringen. Senere så han hvilke elendige forhold arbeiderne i Sibir levde under, og skrev flere kritiske artikler rettet mot regjeringen, i håp om å få satt en stopper for dette.
I 1864 fikk Kropotkin tilbud om geografisk arbeid i en annen region. Han takket ja, lykkelig over endelig å kunne forlate sin post. I 1866 forlot han militæret, etter at han hadde sett militære slakte en liten gruppe flyktende opprørere som ikke utgjorde noen trussel. Samtidig så han hvor ekstreme forholdene i gullgruven Lena var. Han fordypet seg i verker av John Stuart Mill og Pierre-Joseph Proudhon.
Et møte med anarkistiske urmakere i Jura-kantonen i Sveits overbeviste ham at han skulle vie livet sitt til kampen for sosial rettferd. Han sa fra seg prinse-tittelen sin, og gikk så langt som å protestere mot orkester-dirigenter, fordi disse undergravde musikernes individuelle frihet. I Russland deltok han i en hemmelig anarkist-celle, ble arrestert i 1874 og innesperret i Peter og Paul-festningen i St. Petersburg. I 1876 klarte han å flykte, og fra 1879 utgav han avisen La Revolte i Genève. Kropotkin tok seg etterhvert til London, hvor han i 1881 deltok på en internasjonal anarkistkongress som grunnla anarkistenes svarte internasjonale. Etter februarrevolusjonen i 1917 vendte han tilbake til Russland, men var ikke politisk aktiv. Han likte ikke det han så av bolsjevismen, og hans onde anelser om sovjet-styret viste seg senere langt på vei å slå til.
Tekster
Kropotkins arbeid kan deles inn i tre seksjoner: Bøker, pamfletter, artikler og forelesninger. Mens artiklene og pamflettene i all hovedsak dreier seg om revolusjonære slagord og velformulerte avsnitt – i den hensikt å inspirere leseren, er bøkene mer reflekterte og innholdsrike. Enkelte av hans bøker er samlinger av pamfletter, som En opprørers ord og Erobringen av brødet.
Bøker
Denne lista omfatter bøker skrevet av Kropotkin, ikke samlinger av artikler og pamfletter satt sammen etter hans død. En opprørers ord og Erobringen av brødet er samlinger av pamfletter og artikler, men satt sammen av Kropotkin selv. Resten av bøkene er selvstendige verk, mens En anarkists erindringer er hans selvbiografi.
Andre verk
Nylig publiserte samlinger av Kropotkins pamfletter finnes blant annet i Anarchism: A Collection Of Revolutionary Writings (Dover, 2002), Evolution and Enviroment (Black Rose, 1996) og Fugitive Writings (Black Rose, 1993). Dette er en liste over hans mest betydelige verk uten permer:
Eksterne lenker
George Douglas Howard Cole: 'Den sosialistiske tenkningens historie. Bind II: Marxismen og anarkismen' (Nisus Forlag, 2013) ISBN 9788291612102
Birgitte Bratseth
Birgitte Bratseth (født 15. oktober 1968 i Oslo) er en norsk dramatiker. Hun har utdannelse i filmvitenskap fra NTNU.
Databaseskjema
En databasemodell eller et databaseskjema (eng. database schema) er betegnelsen som brukes på definisjonen som beskriver definisjonen av en relasjonsdatabase. Modellen beskrives i et data definisjonsspråk (eng. data definition language forkortet DDL) som beskriver tabeller, felter, relasjoner, tabelloversikter, indekser, pakker. prosedyrer, funksjoner, køer, utløsere (triggere), typer, sekvenser, materialiserte tabelloversikter, synonymer, databaselenker, brukerinformasjon, med mer.
Modellen lagres i en dataordbok. Selv om modellen er definert i tekstform som DDL, brukes betegnelsen også om den grafiske beskrivelsen av en database.
Kos
Kos (gresk: Κως) er en gresk øy og den tredje største i øygruppa Dodekanesene, som ligger øst i Egeerhavet. Den ligger ved Kosgulfen og ligger 4 km fra kysten av Bodrum i Tyrkia og den gamle regionen Karia. Øya er 40 km lang og 8 km bred. Øya har både frodige sletter og goldt høyland, og en 112 km lang kystlinje med mange lange strender.
Tidligere hadde øya tre kommuner, Kos, Iraklídes og Díkeos, men fra 2011 er Kos en enkelt kommune. Øya hører administrativt til under en del av periferien Sørlige egeiske øyer. Hovedstad på øya og sete for kommunen og periferieiningen er byen Kos. Øya har en befolkning på 33 388 (2011).
Øya Kos var kjent i oldtiden for at legen Hippokrates bodde her. Midt i byen Kos står et 12 meter høyt platantre som tradisjonen mener dannet rammen for Hippokrates' undervisning. Øyas navn Kos er gammelt, men den har også blitt kalt for «Meropis» og «Nymphæa». Osmanene omdøpte den til İstanköy, noe som ble endret ved frigjøringen.
Navnet
Gjennom hele sin historie har øya vært kjent blant grekere som Kos. Osmanske tyrkere endret det til İstanköy, et navn uten lokal forankring, mens italienerne skrev Kos slik de oppfattet det, Koo. På engelsk var den en tid kalt for Stanchio.
Kommunen
Den nåværende kommunen Kos ble opprettet i 2011 ved å slå sammen tre tidligere kommuner, som da ble kommunale enheter:
Geografi
Øya er en del av en fjellkjede som skilt fra hverandre ved jordskjelv og subsidens i antikken. Fjellkjeden omfatter Kalymnos og Pserimos som er skilt fra hverandre av en 70 meter dyp kløft under vann, i tillegg til vulkanen Nisyros og de omliggende øyene.
Kos er en langstrakt øya i retning sørvest-nordøst, og er overveiende fjellrik med en kyst preget av berg. Det høyeste punktet er Dikeois (846 moh). Kystlinja på Kos er 112 km lang og har mange lange strender, noe som har ført til at turisme har blitt hovednæringen. Deler av øya ligger lavere og her er jordbruk en viktig næring. Det foredles vindruer, mandel, fiken, oliven, tomater, meloner, og ulike kornslag. Romersalat, som på engelsk heter «Cos lettuce», blir dyrket her, men det engelske navnet har ingenting med øyas navn å gjøre.
Det er et stort mangfold av fjell på Kos som er knyttet til dens geografiske formasjon. Framtredende blant disse er nivåer fra kvartærperioden hvor det funnet fossillevninger av pattedyr som hester, flodhest, og elefanter. Forsteining av en elefant i enorme proporsjoner ble presentert for det paleontologiske museum ved Universitetet i Athen.
Hovedstaden Kos ligger på øyas nordøstlige kyst ved odden Skandarion. Stedet har en god havn og en festning som opprinnelig var den greske byens akropolis, senere omgjort til malteserordenens ridderborg. De fremste landsbyene på Kos er Kardamena, Kefalos, Tingaki, Antimachia, Mastihari, Marmari og Pyli. De mindre er Zia, Zipari, Platani, Lagoudi og Asfendiou.
Historie
Øya ble opprinnelig bosatt av folk fra Karia i Anatolia (dagens Tyrkia). I Trojakrigen deltok også Kos. Tradisjonen hevder at dorere invaderte den på 1000-tallet f.Kr. Den dorisk koloni fikk et stort antall bosettere fra Epidauros, det påståtte fødestedet for Asklepios, gud for medisin og leger. Dennes kult opprettet et nytt senter som ble kjent for sitt sanatoria og sitt storstilte Asklepiostempel og sin legeskole hvor legekunstens far Hippokrates virket. Den antikke maleren Apelles stammet fra Kos, og flere former for kunsthåndverk ble tilvirket på øya. Framstilling av vin var tidlig en økonomisk aktivitet, og særskilt berømt var framstilling av lette og nær gjennomsiktige vevde tøy uten mønster, koisk tøy, og i senere tid ble øya også et senter for framstilling av silke.
Øyas tidligste historie, som en del av religiøs-politiske amfiktyoni, som omfattet Lindos, Kamiros, Ialysos, Knidos og Halikarnassos, det doriske hexapolis (gresk for seks byer), er uklart. Mot slutten av 500-tallet f.Kr. falt Kos inn under det persiske Akamenide-dynastiet, men gjorde opprør i kjølvannet av den greske seieren ved Mykale i år 470 f.Kr.. I løpet av perserkrigene ble perserne to ganger slått tilbake. Det ble sagt at Kos ble styrt av eneherskere, tyranner, men synes å ha vært under oligarkisk styre. På 400-tallet f.Kr. ble øya medlem av Det athenske sjøforbundet og etter opprøret på Rhodos, fungerte øya som den fremste athenske marinebasen i det sørøstlige Egeerhavet (411–407 f.Kr.). I 366 f.Kr. ble et demokrati opprettet. Etter å ha bidratt til det stadig svakere athenske riket i de alliertes krig i tiden 357–355 f.Kr., falt øya inn under kong Mausollos av Karia med base i Halikarnassos. I 366 f.Kr. ble hovedstaden overført fra Astypalaia til den nybyde byen Kos som var bygd i henhold til et hippodamisk rutenett konstruert av Hippodamos av Miletos, en pioner innenfor tidlig byplanlegging.
Ved sin nærhet til Østen og Asia fikk øya tilgang til å importere silketråder. Aristoteles nevner at silkeveving ble utført av kvinnene på øya. Etter hvert ble silkeproduksjon for klær utført i store fabrikker av kvinnelige slaver.
I hellenistisk tidsalder oppnådde Kos høydepunktet for sin framgang. Øya ble alliert med det ptolemeiske Egypt som benyttet øya som en marinebase for å overvåke Egeerhavet. Som et læresete fungerte øya også som en provinsiell avdeling av biblioteket i Alexandria, og ble et yndet lærested for egyptiske prinser. Blant de mest kjente personer fra Kos var legen Hippokrates, maleren Apelles, poetene Filitas og (kanskje) Theokritos.
Kos var også kjent som «Meropis» og «Nymphæa». Diodorus Siculus og Strabon beskrev den velbefestede havnen. Dens geografiske posisjon ga den stor betydning i handelen i Egeerhavet mens øya selv var rik på vin av godt omdømme, i henhold til Plinius den eldre. Under Aleksander den store og det senere hellenistiske Ptolemeerdynastiet i Egypt utviklet byen Kos seg til et av de fremste sentrene i Egeerhavet. Den jødisk-romerske historikeren Josefus siterte Strabon om at Mithridates av Pergamon ble sendt til Kos for å ta gullet som var oppbevart der av den egyptiske dronning Kleopatra. Jødiske Herodes skal ha gitt et årlig tilskudd for prisvinnerne ved de atletiske lekene, i henhold til Josefus, og en statue ble reist der av hans sønn Herodes Antipas. Apostelen Paulus var kortvarig innom på besøk i henhold til Det nye testamente.
Med unntak av tidvis fiendtlig angrep fra sjørøvere og en del alvorlige jordskjelv, har øyas fred ikke blitt forstyrre. Som følge av øyas mektige nabo, Rhodos, hadde Kos generelt et vennlig forhold til romerne. I år 53 e.Kr. ble Kos gjort til en fri by med de rettigheter som det innebar. Lukian på 100-tallet nevnte framstilling av et delvis gjennomsiktig og meget lett tøy som var ettertraktet.
Kos ble senere erobret av republikken Venezia som deretter solgte hele øya til hospitalordenen av Sankt Johannes på Rhodos (senere kjent som Malteserordenen) i 1315. To hundre år senere sto ordenen overfor trusselen av en muslimsk invasjon og overga øya til Det osmanske rike i 1523. Osmanene (tyrkerne) styrte Kos i 400 år inntil den ble overført til Italia i 1912. Under den andre verdenskrig ble den tatt av aksemaktene og var okkupert av italienske soldater inntil Italia overga seg i 1943. Britiske og tyske styrker slåss om øya i slaget om Kos hvor Tyskland seiret. Tyske tropper okkuperte øya fram til 1945 da den ble et protektorat under Storbritannia og avgitt til Hellas i 1947.
Markedet – Agora
Bygningen for markedsplassen i Kos ble betraktet som en av de største i den antikke verden. Den lå sentralt i hjertet av den antikke byen. Den ble organisert rundt en utstrakt, rektangulær gårdsplass på 50 ganger 300 meter. Den begynte i den nordlige delen og endte opp sør ved den sentrale vegen Dekumanos hvor den gikk gjennom byen. Nordsiden var forbundet med bymuren mot inngangen til havnen. Der var det en monumental inngang. På østsiden var det butikker. På den første halvdelen av 100-tallet f.Kr. ble bygningen utvidet mot den indre gårdsplassen. Denne bygningen raste sammen i jordskjelvet i 469 e.Kr.
I sørenden av markedet var det en rund bygning med en romersk kuppel og et verksted som produserte fargestoffer, blant annet egyptisk blå (kalsiumkoparsilikat). Mynter, rikdommer og statuer av kobber fra romersk tid har senere blitt avdekket av arkeologer. På vestsiden har utgravninger ført til funn av rom med mosaikkgulv som viste kamper mellom dyr, et billedtema som var åpenbart populært.
Kultur og severdigheter
Den tidligere fiskelandsbyen Kardamena, en liten by rundt 7 km fra flyplassen, er et populært sted for særlig britiske feriegjester og har et stort antall nattklubber og barer. Arkeologiske undersøkelser har funnet ruiner av et tempel for Apollon her foruten også en omfattende tidlig kristen bosetning.
Omtrent 27 km sør for byen Kos, ved byen Antimachia, ligger øyas internasjonale lufthavn, Kos International Airport «Hippocrates». Kos ligger ikke langt fra Tyrkia og de greske øyene Kalymnos og Leros. Fra Kos by er det adgang til tyrkiske Bodrum med hydrofoilbåt.
Den antikke legen Hippokrates er antatt å ha blitt født på Kos, og i sentrum av byen er det et 12 meter høyt platantre som tradisjonen hevder tilhørte Hippokrates og hvor han hadde sin undervisning. Greinene på det svært gamle treet er i dag støttet opp av stillas. Byen huser også det hippokratiske institutt og det hippokratiske museum, begge deler dedikert legen. I nærheten av instituttet ligger ruinene av Asklepieion hvor Herodikos underviste i hippokratisk medisin.
Optisk røykvarsler
Optisk røykvarsler er en røykvarsler som arbeider etter lysrefleksjonsprinsippet, og reagerer raskt på røyk med store partikler.
Store partikler utvikles under en ulmebrann, ikke minst ved brann i kabelisolering, kunststoff (PVC), olje, fett og oljeholdig støv. Dagens optiske røykvarslere er også i stand til å reagere raskt på svart røyk, som ved brann i for eksempel gummi. En optisk røykvarsler tar også åpen flammebrann.
Tradisjonelt har røykvarslere i norske hjem vært ioniske. Men de siste årene har det blitt mer vanlig med optiske og med kombinert optisk/ioniske varslere.
Dagens optiske detektorer har god følsomhet overfor alle normale branntyper.
Norsk brannvernforening, Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap og If Skadeforsikring anbefaler optiske røykvarslere i norske hjem.
Écu
Écu var en fransk mynt, produsert i flere perioder. Navnet kommer fra det latinske ordet for skjold, scutum.
Den første écu var en gullmynt slått i Ludvig IX regjeringstid i 1266.
På 16- og 1700-tallet kom écuen på nytt i form av sølvmynt, i tre perioder, første gang under Ludvig XIII.
Écu forsvant med den franske revolusjon.
Abrostola
Levevis
De to artene som har forekommet i Norge har begge larver som lever på brennesle (Urtica dioica). De overvintrer som pupper. De voksne sommerfuglene har lange flygeperioder som dekker det meste av sommeren.
Utbredelse
Slekten er utbredt i tropisk Afrika, i den palearktiske sone og i Nord-Amerika. I Norge er grått neslefly vanlig i Sør-Norge, mens brungult neslefly trolig er utdødd i landet.
Litteraturåret 1870
Fødsler
|| forfatter, poet, historiker og satiriker ||align=center|82 ||align=center| ||
Dødsfall
ble opprettet i hans navn ||align=center|39 ||align=center|1830 ||
|| forfatter, dramatiker, offentlige oppleser og skuespiller ||align=center|51 ||align=center|1819 ||
Jacob van Campen
Jacob van Campen (født 2. februar 1596, død 13. september 1657 ) var en nederlandsk arkitekt og kunstmaler.
Han er mest kjent for Mauritshuis i Haag. Bygningen ble bygget for prins Johan Maurits van Nassau-Siegen og har i dag adresse Korte Vijverberg 8 (i sentrum av byen). Mauritshuis ble åpnet som museum i 1822.
Ved siden av Mauritshuis ligger statsministerens arbeidskvarterer «het Torentje», og en kunstig innsjø kalt «Hofvijver».
Van Campen ble inspirasjonskilde for flere andre arkitekter, blant annet Louis Le Vau og François Mansart, mens han selv hadde latt seg inspirere av Andrea Palladio.
Han ble medlem av Sint-Lucasgildet i Haarlem i 1614.
16. mai
16. mai er den 136. dagen i året (137. i skuddår). Det er 229 dager igjen av året.
Navnedag
Sara, Siren, Samira
Fødsler
Se flere som er født 16. mai i Kategori:Fødsler 16. mai.
Dødsfall
Se flere som døde 16. mai i Kategori:Dødsfall 16. mai.
Griselda Blanco
Griselda Blanco (født 15. februar 1943 i Cartagena i Colombia, død 3. september 2012 i Medellín i Colombia), også kjent som «la Madrina», «Den svarte enken», «Kokain-dronningen av Miami» og «Gudmoren», var lederen av det største narkotika-nettverket i Miami på 1970- og 1980-tallet. Hun var kjent for sin ubarmhjertige og psykopatiske oppførsel.
Kokain-dronningen
Det hevdes at Griselda begynte å prostituere seg da hun var 12 år. Hun emigrerte til USA, og slo seg ned i Queens, New York City på midten av 1970-tallet, der hun begynte med narkotikasmugling. Etterhvert flyttet hun til Miami og utvidet narkotikavirksomheten, og utviklet et rykte for å være en blodtørstig, eksentrisk og nådeløs forretningskvinne. Hun var kjent for sin ekstravaganse, og hun samlet på juveler og kunst.
Blanco anses for å stå bak det meste av kokainen som ble solgt i Miami-området i denne perioden, og det meste av den narkotikarelaterte volden, kjent som «Cocain Cowboys-krigen», som herjet i Miami på slutten av 1970-tallet og tidlig på 1980-tallet. Blanco er mistenkt for å ha stått bak hele 200 drap i løpet av tiden hun bodde i Dade County i Miami.
Griselda flyttet fra Miami til California, og ble senere arrestert av Drug Enforcement Administration (DEA). På omtrent samme tid flyttet hun basen sin til Colombia. Griselda Blanco ble sist sett på Bogotá flyplass 13. mai 2007.
Voldelig familieliv
Blanco har blitt anklaget for å stå bak drapene på sine tre ektemenn, og har derfor fått kallenavnet «Den svarte enke». Hun skal ha benyttet leiemordere for å drepe alle tre. Griselda hadde fire sønner, og den yngste kalte hun opp etter den fiktive karakteren Michael Corleone, som ble spilt av Al Pacino i film-trilogien Gudfaren. Michael Corleone Blanco startet tidlig med å selge kokain, og har i 2010 deltatt i SpikeTV sin tv-serie "Dealiest Warrior" i sesong 2 episode 7. Blancos tre eldste sønner ble utvist til Colombia, og ble drept kort tid etter ankomsten.
Filmene Cocaine Cowboys I og II
Filmene Cocaine Cowboys I og II forteller historien om Griselda Blanco og hennes «bande» under I de to filmene blir det beskrevet hvordan narkotikasmuglingen til Miami tidlig 1970-tallet og 1980-tallet bidro til at økonomien i byen fikk et kraftig oppsving. I filmene intervjues blant andre livvakten til Griselda, Jorge «Rivi» Ayala, samt Jon Roberts og Micky Munday som ble rike på å smugle inn kokain fra Cuba. Blancos tidligere elsker, Charles Cosby, forteller en historie om Griselda da hun var 11 år, der hun skal ha kidnappet et barn fra den rike delen av slummen der hun bodde, og skal etter et forsøk på å få løsepenger ha skutt barnet. I juli 2008 fikk regissøren av filmene Cocaine Cowboys I og II en e-post med et bilde av Griselda.
Christian Vs Norske Lov
Kong Christian Den Femtis Norske Lov ble vedtatt 15. april 1687 og trådte i kraft på Mikkelsdag 29. september 1688.
Christian Vs Norske Lov baserte seg på Danske Lov, men inneholdt en hel rekke særbestemmelser og innrømmelser overfor norske økonomiske interesser. Det norske forarbeidet med å få revidert hadde startet med forslag fra Jens Bjelke om å revidere lovverket. Stattholderne Hannibal Sehested og Ulrik Fredrik Gyldenløve støttet også bestrebelsene, men først i 1680 kom en lovkommisjon igang.
Loven inneholdt en rekke særbestemmelser som atskilte seg fra den tilsvarende Danske Lov, særlig innen stedlige forhold som jordleie, familiens eiendomsrett til jord, arverett, jakt- og fiskerett, handelsregulering og militære forhold.
Loven sa at barn født av trolovede foreldre skulle døpes på linje med barn født av gifte foreldre, også om barnefaren døde før ekteskap var inngått. «Egtebarn skal det og holdis for, som af Fæstefolk fødis, dersom de have været trolovede, og Vielsen haver været berammet, og Fæstemanden døer forinden, med saa Skiel at det kand bevisis og forfaris, at Barnet er avlet siden Forældrene vare af Præsten trolovede.»
Strafferettslige bestemmelser
Loven erstattet Christian IVs Norske Lov fra 1604, som i det store og hele var basert på oversettelse av det norske middelalderlovverket. Loven innebar blant annet bruk av gapestokk, samt steile og hjul. Man måtte være under ti år før alder virket formildende. Så sent som i 1875 ble den tolv år gamle Andrea Eliasdatter Fedje dømt til fem års straffarbeid for mord, etter å ha druknet en tre år gammel jente i et myrhull i Masfjorden. Lov av 25. oktober 1815 hadde imidlertid avskaffet «alle Piinsler, som ved Lovene er anordnede tilligemed Dødsstraffene».
De strafferettslige bestemmelser gjaldt i store trekk frem til 1842, mens de sivilrettslige bestemmelser er i årenes løp blitt erstattet av ulike nye lover. I dag (2010) er det kun noen få bestemmelser som er gjeldende rett i Norge. Disse er inntatt i lovsamlingen Norges Lover 1687-2007.
Kriminalloven av 1842 trådte i kraft fra 1. januar 1843, men forbrytelser begått før denne datoen ble fremdeles straffet etter Christian Vs Norske Lov. Den siste dødsdommen etter det gamle lovverket kom så sent som i august 1862, da den åtti år gamle Lorentse Thomasdatter Vaagen tilstod å ha ranet og kvalt vertinnen sin, Gunnil Heggelund, med et strømpebånd i Trondheim i 1827. Dødsdommen ble omgjort til livstids tukthus, og Vaagen døde før året var omme.
Statens fysioterapiskole
Statens fysioterapiskole betyr enten:
Opsiphanes
Opsiphanes er en slekt av sommerfugler som hører til gruppen uglesommerfugler (Brassolini) som trolig bør regnes til underfamilien ringvinger (Satyrinae) i den store familien flikvinger (Nymphalidae). De finnes bare i Sør- og Mellom-Amerika. I motsetning til de fleste dagsommerfugler holder de seg helst inne i den mørke regnskogen og kommer sjelden ut i lyset. Uglesommerfuglene ble tidligere ofte regnet som en familie for seg, Brassolidae.
Levevis
Uglesommerfuglene unngår solskinn, dels ved å holde seg inne i den tette skogen og dels ved å fly på ettermiddags- og kveldstid da det gjerne er overskyet og skumt. Larvene lever på forskjellige planter, blant andre bananer og forskjellige slags palmer. De voksne sommerfuglene blir tiltrukket til gjærende frukt.
Larsbergtunnelen
Larsbergtunnelen er en veitunnel i Storfjord kommune i Troms. Tunnelen ble åpnet i 1975, og er en del av Europavei 6 og går gjennom Larsbergfjellet i Larsbergbukta mellom Skibotn og Birtavarre. Den er 505 meter lang.
Før tunnelen og resten av veien ble åpnet, var nåværende fylkesvei 868 og ferjesambandet Lyngseidet–Olderdalen en del av riksvei 6 (den var for dårlig for en europavei).
Lada (andre betydninger)
Lada er et russisk bilmerke som ble etablert i juni 1966.
DS «Skjervøy» (1915)
DS «Skjervøy» var et fiskefartøy bygget ved Rosenberg Mekaniske Verksted som byggenummer 42. Skipet ble overlevert til Rederiet A/S Skjervøy i desember 1915. Skipet ble rekvirert av den tyske marine (Kriegsmarine), som hadde skipet til det forliste.
Rotterdam
Rotterdam er den nest største byen i Nederland, med innbyggere per. Byen ligger i provinsen Sør-Holland i den vestlige delen av landet. Rotterdam utgjør den sørlige delen av Randstad-området, et av Europas største bymessige områder med ca. 7,1 mill innbyggere.
Havnen i Rotterdam er den største i Europa og var verdens travleste havn fra 1962 til 2004, da Shanghai overtok denne posisjonen. Rotterdam ligger på begge sider av elven Nieuwe Maas (nye Maas), en av kanalene i det store deltaet ved utløpet av elvene Rhinen, Maas og Schelde. Elva deler byen i to, Nord-Rotterdam og Sør-Rotterdam. Navnet Rotterdam kommer fra en demning (dam) i elven Rotte.
Nyere historie
Tyskland invaderte Nederland 10. mai 1940. Tyskerne hadde planlagt å erobre landet i løpet av én dag, men møtte uventet hard motstand. De tvang likevel Nederland til å kapitulere den 14. mai 1940 ved å bombe Rotterdam og true med å bombe andre byer. Bykjernen ble nesten fullstendig ødelagt av det tyske Luftwaffe, og 800 mennesker ble drept og omtrent 80 000 ble gjort hjemløse.
Fra 1950-årene til 1970-årene ble byen gjenoppbygget. Sentrum var fortsatt åpent og vindfullt, inntil byrådet i 80-årene startet en aktiv byplanleggingspolitikk. Dristige og nye former for leiligheter, kontorer og rekreasjonsområder gjorde bysentrum mer bovennlig. På 90-tallet ble forretningsområdet Kop van Zuid bygget på sydsiden av elven.
Etterbeek
Etterbeek er en tospråklig kommune i Hovedstadregionen Brussel i Belgia. Kommunen består av én delkommune: Etterbeek.
Liste over fjell på Mars målt etter høyde
Dette er en liste over fjell på Mars målt etter høyde. Høydene er målt etter Mars-datum; standard nullhøydenivå på Mars definert etter atmosfæretrykk og planetradius. Listen er ikke høyden over omkringliggende terreng.
Avmerket med fete typer og i kursiv er ekstremalpunktene på jorden. Deres høyde er oppgitt i meter over havet.
The Prestige (film)
The Prestige er en amerikansk thriller og mysteriefilm fra 2006 regissert av Christopher Nolan. Hovedrollene spilles av Hugh Jackman og Christian Bale, mens sentrale biroller spilles av David Bowie, Scarlett Johansson, Michael Caine, Piper Perabo, Andy Serkis og Rebecca Hall. Manus er basert på Christopher Priests roman ved samme navn.
Handling
Historien følger Robert Angier og Alfred Borden, to konkurrerende tryllekunstnere som opptrer på Fin de siècle i London på slutten av 1800-tallet. De er begge besatt av å skape den beste sceneillusjonen, noe som fører til en endeløs kamp. Det ender til slutt med tragisk utfall.
Popularitet og økonomi
The Prestige ble en moderat publikumsuksess. Den innbrakte $109,6 millioner på verdensbasis, hvorav $53 millioner i USA, $6,8 millioner i Storbritannia og $163 000 i Norge. I tillegg innbrakte den $46 millioner på DVD-salg i USA i 2007. Den havnet på 55-plass over de mest innbringende filmene på verdensbasis i 2006, og på 61-plass i USA.
Produksjonskostnadene var på ca $40 millioner.
Anmelderne
Den fikk blandet til god mottakelse av filmkritikerne, noe som gjenspeiles at den har fått 76 % på Rotten Tomatoes.
Silke (navn)
Silke er et tysk og frisisk kvinnenavn med romersk opprinnelse. Navnet kan bety «himmel» eller «blind». Én andre variant av opprinnelsen av  Silke er det tysk navn "Gisela" som betyr "av edel opprinnelse" og  Silke er kortformen av Gisela.
Etymologi
Silke er en tysk og frisisk kjæleform av Celia eller Cecilia. Celia er en feminin form av det romerske familienavnet Caelius, dannet av latinske caelum, «himmel». Cecilia er, via Caecilia, en feminin form av det romerske familienavnet Caecilius, dannet av caecus, «blind».
Men Silke kan også være en kortform av det tysk navn Gisela. Gisel (gamle tysk) betyr "edel", så Silke kan bety "av edel opprinelsen".
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
DS «Mauranger»
DS «Mauranger» ble bygget av Stavanger Støberi & Dok som byggenummer 51. Hun ble levert til reder H. Westfal-Larsen i Bergen i juni 1906. Skipet ble ved samme rederi frem til forlis desember 1916.
Forlis
DS «Mauranger» var lastet med kis på reise fra Pomaron til Goole, England. Skipet forlot Pomaron 20. desember 1916 og ble aldri hørt fra igjen.