cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dagsavisen
Arbeiderpressen splittes
Olav Larssen, senere ansvarlig redaktør, moderniserte Arbeiderbladet innholdsmessig på 1930-tallet, og ved inngangen til andre verdenskrig hadde den vokst til å bli landets nest største, etter Aftenposten. I 1931 ble landsutgaven Fram etablert, som kom ut med seks sider to ganger i uka og var billig og konkurrerte med de øvrige Oslo-avisenes landsutgaver. Opplaget til ekstrautgaven ble raskt 6-7000, mens avisa nådde 45 000 i 1932.
1934 flyttet avisa inn i nye lokaler i Folketeaterbygningen på Youngstorget i Oslo. I kjelleren skulle det installeres en helt ny presse. Den mest moderne en kunne finne var en Goss-rotasjon fra Chicago, som kunne produsere fire seksjoner hver på 16 sider. Rekorden ble 80,000 eksemplarer av en 16 siders avis på en time.
Opplaget økte. Innføringen av revisorbekreftede opplag kom først og fremst etter initiativ fra arbeideravisene, som hadde behov for å vise sine reelle opplag til annonsørene. Arbeiderbladet lå i underkant av 60,000 eksemplarer i 1937-1939, selv om det ble trykt flere. Aftenposten var blitt landets største avis med over 90,000 eksemplarer.
Arbeiderbladet ble regjeringsorgan i 1935 da regjeringen Nygaardsvold tiltrådte etter et kriseforlik mellom Arbeiderpartiet og Bondepartiet. Et eksempel som viser folks økte levestandard gjennom 1930-tallet, var antallet abonnenter som meldte ferieflytting. Arbeiderbladet hadde 600 i 1930 og 14 000 i 1937.
Stanset av tyskerne
Avisa kom med en ekstrautgave søndag 3. september 1939, etter telefonisk tillatelse fra sosialministeren, for å melde at andre verdenskrig var i gang.
Arbeiderbladets lokaler på Youngstorget i Oslo ble overtatt av NS-organet Fritt Folk.
Tapte på krigen
Etter krigen klarte Arbeiderbladet ikke fullt ut å gjenvinne sin gamle posisjon, spesielt i annonsemarkedet, sammenlignet med aviser som Aftenposten og Morgenposten, som sammen med Nationen kom ut under hele krigen under okkupasjonsmaktens overoppsyn.
Kommunistene, som før krigen nesten var utradert som politisk parti, opplevde en enorm popularitet etter krigens slutt. Hjemmefrontens Ledelse påla Arbeiderbladet å trykke kommunistenes dagsavis, Friheten, en avis som i avishungerens etterkrigstid nådde opplag på opptil 130 000 enkelte dager. Arbeiderbladet selv nådde 150,000 på det meste, men endte med et gjennomsnittsopplag på det halve året sett under ett. Fordi Arbeiderbladet måtte dele trykkeri, ble planene om å gi ut avis to ganger daglig lagt på is.
Arbeiderbladet fikk utbetalt vel en million kroner i ulike erstatninger i avisoppgjøret etter krigen.
Regjeringsorganet
I etterkrigsårene fremsto Arbeiderbladet som det offisielle regjeringsorgan i Norge i tillegg til å være organ for Det norske Arbeiderparti. Venstreopposisjonen i partiet samlet seg etter hvert rundt ukeavisa Orientering hvor den tidligere Arbeiderblad-journalisten og forfatteren Sigurd Evensmo (1912–1978) ble redaktør fra 1953, og hvor opposisjonen i Arbeiderpartiet fikk utløp for sin kritikk, spesielt når det gjaldt norsk utenrikspolitikk og motstand mot norsk medlemskap i NATO.
Løsere partibånd
Arbeiderbladets høyeste opplag, med unntak av frigjøringsåret 1945, ble registrert i 1971 med 75,372 eksemplarer. Deretter falt opplaget sakte, men sikkert i de påfølgende år. I 1974 ble Einar Olsen ansatt som redaktør midt i Arbeiderpartiets landsmøteperiode og ble den første redaktør, med unntak av en periode under første verdenskrig, som ikke var landsmøtevalgt. Han ble avløst av Per Brunvand i 1975.
I 1976 gikk Arbeiderbladet over til nytt format, berlinerformatet, samtidig som avisen gikk til innkjøp av ny presse og modernisert sats og fremstillingsmetode.
I 1990 byttet avisa format til tabloid. I 1991 kjøpte Norsk Arbeiderpresse AS Arbeiderbladet av Arbeiderpartiet som solgte seg ut av en avis med store økonomiske vansker. Dette var også et av mange skritt som fristilte avisa rent politisk. Det endelige bruddet kom i 1997 da avisa skiftet navn til Dagsavisen Arbeiderbladet (fra 1998 bare Dagsavisen), samtidig som den etter elleve år på Hasle flyttet tilbake til sentrum, denne gangen til Møllergata 39. Avisa kom også med søndagsavis og egen nettavis i 1997.
Dagsavisen i dag
I 1999 gikk Dagsavisen ut av A-pressen ved at avisa ble overlatt til Stiftelsen Dagsavisen. I september 2008 kjøpte Mentor Medier 66 prosent av aksjene i Dagsavisen fra Stiftelsen Dagsavisen, mot at denne i bytte overtok 6,6 prosent av aksjene i Mentor Medier. Dette løste akutte økonomiske problemer for avisen, men den gikk likevel med 24 millioner kroner i driftsunderskudd i 2009. Etter flere års snuoperasjon har avisa gått med driftsoverskudd i både 2012 og 2013, og opplagsfallet har også stabilisert seg. I 2013 falt opplaget med en prosent, noe som var flere prosent bedre enn snittet for norske aviser.
Våren 2009 flyttet Dagsavisen til nye lokaler i Kristian IVs gate 13 Sehesteds Plass i Oslo sentrum. Blant de nye naboene ble Gyldendal, Aschehoug og Det norske teatret. Blant alternativene som ble vurdert, var Akerselva Atrium og VG-huset i Akersgata. Fra mars 2011 flyttet avisen inn i Mentor Mediers lokaler i KFUM-bygget i Grubbegata.
31. august 2013 relanserte Dagsavisen den nedlagte avisa Fremtiden i Drammen som en lokal Buskerud-utgave av Dagsavisen. En slik lokalutgave av en nasjonal avis er vanlig i mange andre land, men var uprøvd i Norge. Fra mars 2014 ledes drammensutgaven av Drammens Tidendes tidligere kulturredaktør Katrine Strøm.
Ansvarlig redaktør og administrerende direktør i Dagsavisen er Eirik Hoff Lysholm. Han var tidligere administrerende direktør og redaktør i avisa, men overtok som sjefredaktør da Arne Strand gikk av med pensjon i 2014. Strand fortsatte som kommentator, med fast lørdagsspalte i avisen.
Dagsavisen er blant de avisene som mottar mest pressestøtte. For 2021 var tilskuddet 34 millioner, tidligere tall er 42 millioner i 2015, 37 millioner i 2016 og 35 millioner i 2017.
Samarbeidet mellom Dagsavisen og Vårt Land skal sikre avisenes ulike redaksjonelle profil, men vil innebære samarbeid på enkelte administrative og tekniske områder. Stiftelsen beholder kontrollen over avisas formålsparagraf samt ansettelse av ansvarlig redaktør.
Opplag
Opplagstall etter 1950 er fra Mediebedriftenes Landsforening, Aviskatalogen. Tallene fra før 1937 er basert på opplag og ikke salg. Kilde for perioden 1947-1949: Sigurd Høst: Aviskonkurransen, IJ (1996) ISBN 82-7147-159-7.
Ordenen den italienske solidaritets stjerne
Ordenen den italienske solidaritets stjerne (italiensk: Ordine della Stella della Solidarietà Italiana) er en italiensk orden. Den ble innstiftet 27. januar 1947 til belønning særlig av utenlandsboende italienere og utledninger som ytt bidrag til Italias gjenoppbygning etter den andre verdenskrig. Ordenen tildeles nå til italienske borgere som bor utenfor landet og til andre lands borgere for fremme av Italias omdømme. Italias president er ordenens stormester. Ordenen administreres av et ordensråd på fem medlemmer, ledet av Italias utenriksminister. Ordenen den italienske solidaritets stjerne rangerer som nummer fire av Italias ordener.
Inndeling
Ordenen den italienske solidaritets stjerne hadde ved innstiftelsen én grad. Dette ble i 1948 utvidet til tre grader. Fra 1965 har disse betegnelsene:
Tildeling
Ordenen den italienske solidaritets stjerne ble tildelt i beskjedent omfang inntil 1978, da tildeling av ordenen ble innstilt. Tildeling ble gjenopptatt i 2002. Det er totalt utnevnt 1031 storoffiserer, 4200 kommandører og 8654 riddere. Ordenen kan tildeles italienske, såvel som utenlandske statsborgere.
Norske innehavere
Vibeke Løkkeberg er innehaver av riddergraden av Ordenen den italienske solidaritets stjerne.
Monroe County (Alabama)
Monroe County er et fylke i den amerikanske delstaten Alabama. Det ligger i de sørvestlige delene av staten og grenser mot Wilcox County i nord, Butler County i nordøst, Conecuh County i øst, Escambia County i sørøst, Baldwin County i sørverst og mot Clarke County i vest.
Monroe Countys totale areal er 2 679 km² hvorav 22 km² er vann. I 2000 hadde fylket 24 324 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Monroeville.
Fylket ble etablert i 1815 og har fått sitt navn etter USAs femte president James Monroe. Fylket ble i september 1979 erklært som katastrofeområde på grunn av orkanen Frederic og i september 2004 på grunn av orkanen Ivan.
Mount Redoubt
Mount Redoubt, eller Redoubt Volcano, er en aktiv stratovulkan som ligger i den vulkanske fjellkjeden Aleutisk Range i Alaska. Mount Redoubt er også den høgste i Fjellkjeden. Den ligger i Chigmit fjellene (som er en del av Aleutisk Range), vest for Cook Inlet, ca. 180 km sørvest for Anchorage i Alaska. Den 25. januar 2009 varslet Alaska Volcano Observatory at Redoubt kan bryte ut i løpet av «timer eller dager.» Den 22. og 23. mars kom det flere utbrudd, og farenivået ble satt til rødt. I det kraftigste utbruddet ble røyk og vulkansk aske slengt flere tusen meter opp i luften.
Asken som når opp i stratosfæren vil ha en vedvarende nedkjølende effekt på den nordlige halvkule. Under utbruddene lå tropopausen på omkring 30 000 fot.
Bild & Bubbla
Bild och Bubbla er det svenske tegneserieforbundets fagtidsskrift om tegneserier. Tidsskriftet er et av de mest anerkjente i Nord-Europa, og leses av tegneserieinteresserte i Skandinavia og Tyskland.
Oscar F. Fredriksen
Oscar Fredrik Fredriksen (født 4. juli 1870, død 16. august 1920) var en norsk skøyteløper.
Fredriksen var blant Norges og Europas fremste skøyteløpere i åra etter 1890, og oppnådde gode plasseringer i flere internasjonale mesterskap. Han var den første som ble notert med verdensrekord på distansene 5000 og 10 000 m, med 9.19,8 i Stockholm 2. mars 1890 og 20.21,4 i Amsterdam 14. januar 1893. Seinere satte han også verdensrekord på 500 m, med 47,8 på Gamle Frogner stadion i Kristiania i 1894. Fredriksen gikk for Idrettsklubben Tjalve og senere Kristiania Skøiteklub.
Fredriksen var 27. desember 1890 med på å stifte Idrettsklubben Tjalve, sammen med Gustav S. Thorp og Asbjørn Bjerke.
Lake Shore kraftverk
Lake Shore kraftverk var et kullkraftverk ved bredden av Eriesjøen i Cuyahoga County, nordøst for Cleveland i delstaten Ohio i det østlig-sentrale USA. Det hadde en installert produksjonskapasitet på 256 MW, fordelt på 1 blokker / turbiner. Operatør var First Energy Corp. Brenselkilden var bitumenøst kull. Utslippene av CO2 i 2007 var totalt 1,422 mill tonn.
Anlegget ble åpnet i 1911 og gradvis utvidet i nesten hundre år for å dekke byens stadig økende behov for elektrisitet. Nedstengning av anlegget startet i 2012, og i 2015 ble det nedlagt og rivnings- og opprydningsarbeidet pågikk til slutten av 2017.
AFL
AFL er en forkortelse som kan vise til
Vesterntangen
Vesterntangen, i tidligere tider også kalt Sautangen, er et eldre, større boligområde som ligger i nær tilknytning til Hønefoss i Ringerike. Området ligger på en naturlig tange øst for Randselva, der elva danner en meander før sammenløpet med Ådalselva (nedre del av Begna) like nedenfor Hønefossen. På motsatt side dannes Holttangen på samme måte.
Vesterntangen har opprinnelig hørt inn under den gamle storgården Vestern, som ligger på høyden øst for tangen. Vestre del av tangen (som tilhører byen, preges av eldre villahusbebyggelse. Resten av tangen preges av en kombinasjon av blokkbebyggelse og villaer.
Kratinos
Kratinos (gresk: Κράτινος, født ca. 520 f.Kr., død etter 423 f.Kr.) var en athensk komedieforfatter som skrev innenfor tradisjonen av den gamle komedie. Han er delvis sammenfallende i tid med Aristofanes, og hadde et rykte om å være enda skarpere og mer frimodig enn sin yngre kollega, «hvilket ikke sier så lite». Han tilhører de såkalte «tapte poeter» i Athens drama, og hadde en grunnleggende påvirkning på komedien som sjanger, også på Aristofanes. Til tross for at kun få fragmenter er bevart fra hans forfatterskap, og ettertiden har plassert ham i skyggen av Aristofanes, synes han å ha skapt en poetisk personlighet innfor den performative tradisjon av rivalisering komedieforfatterne imellom.
Vesterntangen
Det er adkomst til Vesterntangen fra Hønefoss via Overmannsund bru over Randselva. Brua er en del av fylkesvei 163 til Klekken, via Vesterngata, Ole Torkildsens vei, Vesternbakken og Klekkenveien.
Kratinos
Det er mulig at han var i slekt med Kratinos den yngre, også en komisk poet og samtidig med Platon, men det er ikke bevist. Det er også mulig at flere fragmenter som er tilskrevet Kratinos i virkeligheten ble skrevet av Kratinos den yngre.
Vesterntangen
Barn fra Vesterntangen sogner til Hønefoss skole på barnetrinnet og Hov ungdomsskole på ungdomstrinnet.
Kratinos
Liv og virke
Kratinos ble i antikken kanonisert ved siden av Evpolis og Aristofanes som den ene i en triade av de fremste diktere av den gamle komedie. Kratinos er hyppig referert i skuespillene til Aristofanes og hva den yngre dikteren sier om ham antyder at hans posisjon på 400-tallet f.Kr. som en meget suksessfull komedieforfatter som nøt stor popularitet hos sitt publikum. Det sammenfaller godt med det faktum at han hadde ni seirer i komedietevlinger (tre i Lenaia og seks i byfestivalen Dionysia), det høyeste antallet for en dikter innenfor den gamle komedie. første gangen på midt på til sent på 450-tallet f.Kr. og tre ganger ved festivalen Lenaia, første gangen antagelig tidlig på 430-tallet f.Kr. Han stilte fortsatt i komedietevlinger i 423 f.Kr. da hans Pytine («Vinflasken») fikk førsteprisen i byfestivalen Dionysia. Han døde kort tid etter i høy alder, hele 97 år gammel.
Lite er kjent om Kratinos’ personlige liv. Hans far het Kallimedes. Han var en av ti taksiarker i Athen, en form for underoffiser i hæren, underlagt øverstkommanderende, strategos. Det bysantinske oppslagsverket Suda formidlet en rekke anklager mot Kratinos: han ble anklaget for feighet, for umoral og drukkenskap. Det er liten grunn til å tro at disse anklagene innebar riktighet. Ingen andre forfattere, inkludert Aristofanes, har nevnt disse anklagene, unntatt den siste, at Kratinos var en drukkenbolt.
Kratinos’ karikatur av seg selv som en fyllik var ikke bare et svar på Aristofanes, men en fortsettelse av egen fiktive presentasjon av seg selv fra tidligere skuespill. Det kan antagelig forstås som klimakset i en dialog i sammenheng med rivaliseringen med andre komiske forfattere og som hadde sitt opphav i hans egne påstander om sin kunst i tidligere drama. Kratinos utsvevende drikking var Aristofanes' komiske overdrivelse og forvrengning av sin rivals «dionysiske poetikk». Kratinos hadde selv fremmet en personlighet som en «dionysisk poet» ved at han fant inspirasjon i rusen. En indikasjon på dette er at Kratinos benyttet kontrasten mellom å drikke vann og drikke vin i sin egen presentasjon (se fragment 203).
Uttalelsen om rusen som en inspirasjonskilde må sees i sammenheng med den gamle komedie i Athen, og dens blomstringstid i siste halvdel av 400-tallet og begynnelsen av 300-tallet f.Kr. Komedie har som tragedien ordet «sang» som siste ledd i ordet, og det første leddet, komos, var betegnelsen på det løsslupne, ekstatiske folkeopptoget som fulgte et drikkelag, særlig i forbindelsen med Dionysosfeiringen. I dette laget var vanlig bluferdighet og grensesetting midlertidig lagt til side. Både seksuelle temaer og annen grenseovertredelser preget den gamle komedien, som utfall mot bestemte personer, gjerne i form av en kappestrid, agon. Polemikken har en åpenbar plass i komedien i den såkalte parabasen.
Verker og ettermæle
Kratinos ble vurdert som en av de tre store mestre av den gamle komedie i Athen (de andre to var Aristofanes og Evpolis), skjønt hans poesi er flere ganger blitt beskrevet som relativt uten ynde, grov og primitiv, hvilket kan være like mye en vurdering av innholdet som dens poetiske framstilling. Kratinos’ stil har blitt sammenlignet med Aiskhylos. Han synes å ha vært glad i luftig uttrykksmåter og dristige figurer, og var mest heldig i de lyriske delene av sine stykker. Hans kor hadde de populære festsangene i sin tid. I henhold til en noe tvilsom kilde, og ikke fra Aristoteles, økte Kratinos antallet skuespillere i komedien fra to til tre.
Kratinos fortsatte å bli lest og studert i de hellenistiske og tidlig romerske perioder. Quintus Horatius Flaccus uttrykte at han likte den satiriske kraften hos Kratinos. Horatius henviste også til en annen faktor av hans berømmelse, berusede poeter, for å kunne plassere seg selv blant poesiens inspirerte «vindrikkere». Aulus Persius Flaccus refererte til Kratinos som «modig», antagelig en hentydning til bruken av hån og skjellsord i den gamle komedie.
Kratinos skrev 21 komedier, hvorav 514 fragmenter av hans tekster har overlevd. Hans mest kjente stykke er Pytine. Hans karriere begynte på 450-tallet f.Kr., en blomstringstid for teateret i Athen, men hans karriere utviklet seg i tiden før Aristofanes som ble hans arving. Den kortvarige tiden hvor virket sammen førte til et fascinerende tilfelle av intertekstuelle dialog mellom de to dikterne som strakte seg over flere år. Mens man har bevart komplette tekster fra Aristofanes, er det kun fragmenter etter Kratinos, og det er derfor vanskelig å ikke vurdere ham i lyset av sin etterfølger.
Pytine var Kratinos' mest kjente stykke. En grammatiker beskrev bakgrunnen for stykket som følgende: I 424 f.Kr. satte Aristofanes opp sitt stykke Ridderne hvor han beskrev Kratinos som «en tåpelig gammel mann, vandrende rundt med sin visne krans, og så fullstendig oversett av sine tidligere beundrere at han ikke kunne slukke tørsten som han holdt på å gå til grunne av». Ikke lenge etter Ridderne kom Kratinos med Pytine som ble satt opp i 423 f.Kr., og som beseiret Konnos av Ameipsias og Skyene av Aristofanes som ble satt opp samtidig.
Bibliografi
I Grenfell & Hunts Oxyrhynchus Papyri, iv. (1904), dokumenterer nye fragmenter som ble avdekket i den egyptiske byen Oxyrhynchus, blant dem et skuespill av Kratinos: Dionysaleksandros. Det vil si Dionysos i rollen som Paris (Aleksandros var et annet navn på Paris), rettet mot den framstående athenske statsmannen Perikles, og dets sammendrag avslører noe av dens vittigheter og poeng (se litteratur). Andre av hans skuespill var:
Evpolis
Evpolis (gresk: Εὔπολις; født ca. 446, død 411 f.Kr.) var en athensk komediedikter innenfor den gamle komedie som hadde sin virketid i perioden rundt Peloponneskrigen. Han var en samtidig med den nå langt mer kjente Aristofanes, som han først var venner med, men siden bitre uvenner som gjensidig anklaget hverandre for plagiat.
Liv og virke
Bortimot ingenting er kjent om Evpolis' personlige liv. Det er få kilder til når han først dukket opp som aktiv dikter i Athen. En kort historie om gresk komedie, skrevet av en anonym forfatter i antikken, nevner at Evpolis hadde sin første oppsetning det samme året hvor Apollodoros var eponymisk arkont, hvilket ville ha vært sesongen 430/429 f.Kr. Den samme kilden hevder at også Frynikhos debuterte på samme tid. Kronikon av Eusebius av Cæsarea har derimot plassert hans debut i sesongen 428/427 f.Kr. og la til at Aristofanes også begynte å sette opp dramaer dette året. Dette er versjonen som er bevart i den latinske oversettelsen til Hieronymus. Men en armensk oversettelse plasserer hendelsen i 427/426 f.Kr.
Kyrillos av Alexandria plasserte Evpolis' debut en tid mellom 428 og 424 f.Kr. og debutene til Aristofanes og Platon komediedikteren (latin: Plato Comicus) innenfor samme periode. Georgios Synkellos har gitt samme datoer, men hevdet kun at Evpolis og Aristofanes var blitt kjente, ikke når de debuterte. Georgios Synkellos utvidet frasen til å inkludere Sofokles. Sofokles hadde faktisk blitt framtredende dramatiker i Athen rundt 456 f.Kr. da Aiskhylos døde.
Basert på primærkildene ovenfor har moderne historikere konkludert med at Evpolis debuterte på 420-tallet f.Kr., antagelig i 429 f.Kr. Hans første oppsetning var antagelig ved Lenaia, den mindre dramafestivalen på hans tid. Lenaia er antatt å la nybegynnere å konkurrere slik at de vise seg fram og bevise seg selv før de satte opp stykker på den større festvalen Dionysia. Hans første kjente drama var enten Prospaltioi eller Heilotes. Bevarte fragmenter fra Prospaltioi består blant annet av hentydninger til og sitater til Sofokles' stykke Antigone fra 442 f.Kr. Forskere er overbevist om at stykket angrep Perikles grunnet en berømt referanse til Aspasia, en kvinne som var berømt for sitt forhold til Perikles. Det gjør det sannsynlig at Perikles, som døde i 429 f.Kr., fortsatt levde da Evpolis arbeidet med teksten.
Suda, et bysantinsk oppslagsverk fra 900-tallet, hevdet at Evpolis var kun 17 år da han startet sin karriere som dikter. Det ville plassere hans fødsel ca 447/446 f.Kr. Det skal merkes at kilder også hevder at Aristofanes og Menandros også var tenåringer (efeboi) ved begynnelsen av deres karrierer, noe som antyder at det var en egen tradisjon å hevde at poeter var tidlig utviklet.
Sandnes skole (Bjugn)
Sandnes skole var en norsk grunnskole fra klasse 1-10, lokalisert i tettbygden Vallersund i Bjugn kommune. Den har vært et skolebygg i Vallersund helt i fra høsten 1886, til den ble revet, og bygd på nytt i 2006. Den fikk det nye navnet Vallersund Oppvekstsenter.
Evpolis
Liv og virke
Selv om Evpolis i begynnelsen hadde et godt forhold til Aristofanes ble deres forhold etter hvert tynnslitt, og de anklaget hverandre i svært giftige ordlag om etter etterligning og plagiat.
Død og gravleggelse
Forskeren Ian Storey har slått fast at det er «fire antikke tradisjoner» om død og gravleggelse av Evpolis, hver med detaljer som er umulig å forlike med de andre. Den første tradisjonen er «den velkjente fortellingen» angående Alkibiades. Evpolis hadde angrepet politikeren i sitt stykke Baptai, men senere havnet under kommandoen til Alkibiades under den sicilianske ekspedisjon, Athens angrep på til Sicilia, fra 415- til 413 f.Kr., under Peloponneskrigen. Alkibiades skal ha hevnet seg ved å la forfatteren drukne på sjøveien til Sicilia. Det ville ha plassert Evpolis' død i «sent på våren eller tidlig på sommeren» 415 f.Kr. Fortellingen med noen små variasjoner i detaljene kan bli gjenfunnet i skriftene til Juvenalis, Aelius Aristides, Temistios, Platonios, Johannes Tzetzes, og Anonymus Crameri. Sistnevnte la til to nye detaljer. Først, at Evpolis hadde drevet gjøn med Alkibiades' rotasisme, det vil si hans tendens til å snøvle ved å la en talelyd, vanligvis s, z, d bli til r i talen. For det andre, at soldatene dykket dikterens hode gjentatte ganger under vann, noe som ikke uttrykkelig slår fast at han druknet eller overlevde. Fortellingen ble gjentatt i flere antikke kilder, men den hadde også de som avviste den. Eratosthenes pekte på at Evpolis også produserte drama etter den sicilianske ekspedisjon. Cicero siterte Eratosthenes og betraktet ham som en pålitelig kilde i denne saken.
Sandnes skole (Bjugn)
I byggeperioden ble lærere og elever ved Sandnes skole overført til andre skoler i kommunen. 1.-7. trinn ble flytta til Oksvoll skole.
Evpolis
Død og gravleggelse
Den andre tradisjonen er nedtegnet av geografen Pausanias. Han fortalte at Evpolis var gravlagt unna Athen, hans grav var lokalisert i nærheten av Sikyon ved elven Asopos. Pausanias forklarte aldri hvorfor graven var så langt unna hans hjemby, men det kan hentyde at Evpolis hadde en familieforbindelse til Sikyon. Storey slår også fast at det var en athensk familie med kjente forbindelser til denne byen, Alkmaionidene.
Den tredje tradisjonen er nedtegnet av Claudius Aelianus. Han skrev først om en fortelling som angikk molossoshund (en slags gresk mastiff) ved navn Augeas som Evpolis eide, og hvordan den beskyttet eiendommen til sin herre fra en tyv. Han nevner deretter at Evpolis til sist døde og ble gravlagt i Egina. Hunden forble å våke og sørge over graven til sin herre inntil den selv døde. Lokaliseringen var ettersigende kalt for «Hundens sorg» (gammelgresk: Κυνὸς Θρῆνος) som følge av denne hendelsen. Moderne forskere har pekt på at denne fortellingen følger et kjent mønster i antikkens litterære biografier ved å legge til en fortelling om en trofast hund og hvordan dens tilstedeværelse var til nytte. Storey foreslår at fortellingen kan ha begynt sitt liv som en episode i en komedie og deretter blitt en vandrehistorie. Senere forfattere kan ha forstått den som historisk redegjørelse eller for god til ikke å bli nevnt. Storey finner forbindelsen til Egina mer interessant. Versene 652-655 til Aristofanes' komedie Akharnerne antyder at også denne dikteren hadde en forbindelse til øya.
Den fjerde tradisjonen kan bli funnet i Suda som hevder at Evpolis var en av ofrene til Peloponneskrigen: han døde «i et skipbrudd» innenfor stredet Hellespont (dagens Dardanellene). Kilden for denne informasjonen er ikke oppgitt. Storey nevner at dødsfallet kan være knyttet til et av tre større sjøslag i regionen: slaget ved Kynossema (411 f.Kr.), slaget ved Arginusai (406 f.Kr.), eller slaget ved Aigospotamoi (405 f.Kr.).
Omdømme
Horatius listet Evpolis, Kratinos, og Aristofanes (i denne rekkefølgen) som de mest framtredende forfattere innenfor den gamle komedie. Han bemerket hvordan de pekte ut det umoralske i deres komedier. Persius snakket om sine verker som inspirerte av «den dristige Kratinos», «den rasende Evpolis», og «den prektige gamle mann» (det vil si Aristofanes). Macrobius nevner i Saturnalia at «Alle kjente Evpolis som må bli betraktet blant de elegante poeter innenfor den gamle komedie.»
Sandnes skole (Bjugn)
Vallersund Oppvekstsenter er en grunnskole fra 1-7. klasse. Den hadde også et 1-10 klasse, men ungdomstrinnet (8-10. klasse) ble høsten 2014, flyttet til Botngård skole grunnet innsparinger.
Det er også en barnehage på Vallersund oppvekstsenter som er en del av bygget.
Evpolis
Omdømme
Evpolis kombinerte en livlig og fruktbar fantasi med en solid praktisk bedømmelse. Han hadde ry på seg for å være likestilt Aristofanes i eleganse og renhet i sin diksjon, og Kratinos i sin beherskelse av ironi og sarkasme.
Verker
Evpolis vant førsteprisen i dramatevlinger sju ganger, men kun fragmenter av de 19 titler som er tilskrevet ham har overlevd. Av disse er best kjente:
Andre mennesker som han angrep eller hengte ut til spott i sine teaterstykker var Sokrates, Kimon, og Kleon. De følgende titler er også tilskrevet Evpolis:
Storey har beregnet totalt 14 eller 15 verker av Evpolis, men tvilsomt opphav til en del verker som er tilskrevet poeten. Han har vurdert hans karriere til å ha vart fra 429 til 411 f.Kr., en periode på 18 år.
Karin Bredland
Karin Johanne Bredland (født 7. januar 1978) er en norsk tidligere fotballspiller.
Karriere
Hun er fra Søgne, og spilte for det lokale laget til hun begynte på Røa i 1999. Hun har spilt der siden, og var fram til hun la opp etter 2008-sesongen kaptein på laget. Karin Bredland har scoret i samtlige sesonger i Toppserien med unntak av 2004-sesongen, med 2002-sesongen som topp, der hun scoret 5 mål. Den 2. august 2003 spilte Bredland sin hittil eneste landskamp, en privatlandskamp mot Nigeria, som for øvrig endte 3-2 til Norge. Karin Bredland er en av fem spillere som har spilt for dynamittjentene i samtlige av lagets første åtte år i Toppserien (de andre fire er Kristine Edner Wæhler, Siri Nordby, Mone Gjesteby og Hedda Strand Gardsjord – Solveig Haaland begynte i 2002).
I 2007 ble Bredland diagnostisert med kronisk utmattelsessyndrom etter å ha besvimt på jobben. Hun brukte mye tid på å kjempe seg tilbake, delvis ved nøyaktig bokført kosthold, delvis ved alternativ medisin. Bredland ble friskmeldt rett etter at seriegullet var sikret i 2008, og spilte derfor mesteparten av året som innbytter. Karin Bredland la imidlertid opp i 2009 før sesongen startet, da hun ikke hadde anledning til å både jobbe og spille på toppnivå.
I 2010-sesongen gjorde hun imidlertid et comeback som følge av de mange skadene og andre frafallene i Røa. Hun spilte åtte kamper for klubblaget. I 2011 har hun spilt én kamp for Røa. Bredland er også Røas fysioterapeut under kampene.
Meritter
Med Røa:
Olav Tryggvasons gate
Olav Tryggvasons gate finnes flere steder:
Eusébio Oscar Scheid
Eusébio Oscar Scheid (født 8. desember 1932 i Bom Retiro i Joaçaba i Brasil, død 13. januar 2021 i São José dos Campos) var en av den katolske kirkes kardinaler og erkebiskop av São Sebastião do Rio de Janeiro.
Bakgrunn
Eusébio Oscar Scheids forfedre utvandret på 1800-tallet fra Saarland i Tyskland til Brasil. Han sluttet seg til kongregasjonen dehonianerne (Congregatio Sacerdotum a Sacro Corde Iesu – S.C.J.) og studerte til prest ved kongregasjonens seminar i Corupá. Deretter studerte han videre på det pavelige universitet Gregoriana i Roma, og avsluttet med doktorgraden i teologi med spesialitet i kristologi.
Prest
Han ble presteviet i 1960 i Roma. Han var professor i teologi i Recife (1964–65), professor i dogmatikk og liturgi ved det teologiske institutt i Taubaté (1965–81) og professor i religiøs kultur ved det pavelige katolske universitet i São Paulo (1966–68).
Biskop, erkebiskop
Pater Scheid ble i 1981 utnevnt til biskop av São José dos Campos av pave Johannes Paul II, og i 1991 utnevnt til erkebiskop av Florianópolis.
Han ble den 25. juli 2001 utnevnt til erkebiskop av São Sebastião do Rio de Janeiro, et av de største bispedømmene i verden med rundt fire millioner katolikker. Han deltok på den tiende ordinære bispesynoden høsten 2001. Han er kjent som konservativ, men i 2001 gikk inn for legalisering av narkotikabruk.
Kardinal
Scheid ble kreert av pave Johannes Paul II til kardinal den 21. oktober 2003, med Santi Bonifacio e Alessio som tittelkirke. I de måneder sa pave Johannes Paul IIs helse var klart og sterkt sviktende, sa Scheid at han var tilhenger av at Kirken skulle få en afrikansk pave, noe som ble utlagt som en støtte til et eventuelt pavevalg av den nigerianske kardinal Francis Arinze. På vei til pavevalget som snart etter fant sted, sa han til en journalist at han ikke betraktet den prasilianske president Luis Inacio Lula da Silva som «ekte katolikk», men snarere som «kaotisk», erttersom Lula selvidentifiserer seg som katolikk men uten å praktisere sin tro. Lula reagerte med å si at jovisst var han katolikk, og at hans til Gud var av en svært personlig natur. Da kardinal Cláudio Hummes ble spurt om det samme, svarte han at Lula var «katolikk på sitt eget vis» - Scheid lut være å kommentere ytterligere.
Etter å ha slitt med aldersrelaterte sykdommer i noen måneder, døde kardinal Scheid i São José dos Campos den 13. januar 2021. Han hadde testet positiv for COVID-19 og blitt innlagt på sykehus den 12. januar med pusteproblemer.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Nuno Valente
Han har tidligere spilt for Sporting Lisboa og FC Porto.
Yunganggrottene
Yunganggrottene (kinesisk: 云冈石窟, pinyin: Yúngāng shíkū) ved Datong i Shanxi-provinsen i Kina er sammen med Mogaogrottene og Longmengrottene en av de tre mest berømte antikke skulpturstedene i Kina.
I 2001 ble Yunganggrottene oppført på UNESCOs Verdensarvliste. De ble til den gang da Datong var hovedstad for det nordlige Wei-dynastiet (北魏) under Heping- og Zhengguangæraene. Arbeidet startet i år 460 og pågikk til 525.
Da den første keiseren besteg tronen i Datong var buddhismen svært rik og florerende i landet. Etter at keiser Tai wu døde i 452 fikk i 460 munken Tan Yao oppdraget å begynne å hugge ut fem grotter som kom att bli senter for buddhistisk kunst i det nordre Kina. Dette arbeidet skal bl.a. ha blitt utført sammen med fem indiske munker.
Mellom årene 471 og 494 var andakten til Buddha utbredt blant adelen og i hoffet, og da ble tolv flere grotter hugget ut og Chongfutempelet bygd. Selv etter at det hoff-finansierte arbeidet med grottene var avsluttet i 525, kom munker med lavere rang for å fortsette å hugge ut nye grotter. Disse grotter er mindre enn de tidligere, mange av dem svært små og er over 200 i tallet.
Under Liao-dynastiet ble det bygd beskyttende rammer fremfor flere av grottene som på den måten ble til templer. Disse ble ødelagte under en krig i 1122, men ble bygd opp igjen framfor grotte 5, 6 og 7 i 1651.
Sammenlagt finnes det 252 grotter av varierende størrelser og 51 000 statuer på en strekning tilsvarende om lag én kilometer. Ovenfor grottene fins ruinene fra et slott, en mur og et forsvarstårn fra Mingdynastiet. Den største statuen er 17 meter høy, og den minste kun 2 centimeter.
De første grottene er i en stil som er lik de indiske chaityas og gandharanstilene. Noen av de store statuene ser ut til å kunne være influert av statuene i Bamiyan i Afghanistan (nå ødelagt av taliban). Man kan også gjenfinne gresk-romerske, iranske og bysantinske trekk. Alle disse stilene ble blandet med en kinesisk stil, noe som gjør Yunganggrottene svært spesielle og til en av menneskehetens største kulturskatter.
Georg Henriksen
Henriksen ble i 1969 mag. art. i sosialantropologi ved Universitetet i Bergen på avhandlingen The Naskapi Indians on the edge of the White Man's world. Som sosialantropolog hadde Henriksen feltarbeid særlig i polare strøk, hovedsakelig blant innuene på Labrador i Canada, men også blant reindriftssamer i Norge. Videre hadde Henriksen feltopphold blant micmac-folket i Nova Scotia, Canada, og i Turkana, Kenya. I sin forskning beskjeftiget Henriksen seg i hovedsak med forholdet mellom urfolk og statsmakten, inter-etniske relasjoner, menneskerettigheter, samt utvikling og sosial endring.
Smerinthus jamaicensis
Smerinthus jamaicensis er en sommerfugl som tilhører gruppen svermere (Sphingidae). Den er svært lik den europeiske arten kveldpåfugløye (Smerinthus ocellata), som den erstatter i Amerika.
Georg Henriksen
Tidlig i sin karriere arbeidet Henriksen ved Memorial University of Newfoundland i Canada. Fra 1971 var han tilknyttet Institutt for sosialantropologi ved Universitetet i Bergen, fra 1991 som professor. Han var i flere perioder instituttstyrer. Henriksen var i årene 1993–1995 prodekan og satt i styret for Bergen Museum i årene 1995-1998. Fra 1999 til 2001 var Henriksen dekanus ved Det samfunnsvitenskapelige fakultet, Universitetet i Bergen.
Smerinthus jamaicensis
Utseende
Ligner sterkt på kveldpåfugløye, men er litt mindre (vingespenn 50 – 70 mm) og skiller seg fra denne på at det mørke feltet på ryggen blir bredere bakover, mens det er jevnbredt hos kveldpåfugløyet, og på at øyeflekken på bakvingen er mer uregelmessig i formen, i midten med to blå flekker i stedet for en blå ring.
Georg Henriksen
I forlengelsen av forskningsarbeidet fulgte engasjement for urbefolkninger, både i Norge og internasjonalt. Henriksen var blant grunnleggerne av International Work Group for Indigenous Affairs (IWGIA), en organisasjon som samler alle alle verdens urfolk. Fra 1981 til 2005 satt han i organisasjonens styre, i femten av disse årene som formann. Henriksen hadde også oppdrag for urbefolkningsgrupper verden over. I årene 1975–1976 arbeidet Henriksen som konsulent for Naskapi Montagnais Innu Association i saker som hadde å gjøre med rettigheter til land. I 1982–83 arbeidet han for det samiske kultursenteret i Hattfjelldal. I 1993 fungerte han som konsulent for myndighetene i provinsen Newfoundland i Canada, som da hadde etablert en Economic Recovery Commission. I 1995 assisterte han Innu Nasjonen i forbindelse med miljøspørsmål knyttet til gruvedrift i Voisey’s Bay, Canada.
Smerinthus jamaicensis
Levevis
Larven kan leve på en rekke forskjellige løvtrær.
Karl Lustenberger
Karl Lustenberger (født 10. oktober 1952 i Marbach) er en sveitsisk tidligere kombinertløper og skihopper som representerte SC Marbach.
Karl Lustenberger har vært teknisk delegert for FIS og studentidrettsforbundet FISU. Han er æresmedlem av det regionale skiforbundet Luzerner Schneesport Verband.
Bart Dockx
Bart Dockx (født 2. september 1981 i Turnhout) er en tidligere profesjonell belgisk landeveissyklist.
VM i ishockey for menn 1937
VM i ishockey 1937 var det 11. verdensmesterskapet, arrangeret av Det internasjonale ishockeyforbundet (IIHF) og det var også det 22. europamesterskapet i ishockey for landslag. Turneringen ble arrangert i Storbritannia fra 17. til 27. februar og kampene ble spilt i London.
William Moulton Marston
William Moulton Marston (født 9. mai 1893 i Cliftondale, Massachusetts, død 2. mai 1947 i New York) var en amerikansk psykolog, feministisk teoretiker, oppfinner og tegneserie-forfatter som er mest kjent for å ha skapt figuren Wonder Woman.
To kvinner, hans kone Elizabeth Holloway Marston og Olive Byrne (som bodde sammen med paret i et polygami-forhold) tjente som eksempler for karakteren og påvirket i stor grad alle hans tegneserie-kreasjoner. Han er også kjent under pseudonymet Charles Moulton. Han ble tatt inn i Comic Book Hall of Fame i 2006.
William Marston er kreditert som skaperen av en systolisk blod-trykktest som er blitt brukt i et forsøk på å oppdage løgn og bedrag, som ble en del av den moderne løgndetektoren. Fra dette arbeidet ble Marston svært overbevist om at kvinner var mer ærlige og pålitelige enn de fleste menn, og at de kan arbeide raskere og mer nøyaktig.
Marston var også forfatter av essays innenfor populær psykologi. I 1928 ga han ut Emotions of Normal People. I denne boken påsto Marston å ha sett folk som oppfører seg langs to akser mens oppmerksomheten deres enten er passive eller aktive avhengig av den enkeltes oppfatning av hans eller hennes omgivelser som verken er gunstige eller antagonistiske. Ved å plassere aksene i en rett vinkel fikk han frem et mønster:
Marston hevdet at den mannlige oppfatningen av frihet som er iboende anarkistiske og voldelig og er en opposisjon blant den kvinnelige forestillingen er basert på «Love Allure" som fører til en ideell tilstand av underkastelse til en kjærlig myndighet.
Carlo Furno
Carlo Furno (født 2. desember 1921 i Bairo Canavese nær Ivrea i Italia, død 9. desember 2015 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler.
Eiichiro Oda
Eiichiro Oda (尾田 栄一郎) (født 1. januar 1975 i Kumamoto) er en japansk mangaartist, best kjent for tegneserien One Piece.
Carlo Furno
Biografi
Han var pavelig nuntius (ambassadør) i Peru, Libanon, Brasil og Italia. Furno ble kreert til kardinal i 1994, med Sacro Cuore di Cristo Re som tittelkirke; han opterte senere for Sant'Onofrio al Gianicolo. Furno var fram til 2007 stormester for Ridderordenen av den hellige grav i Jerusalem.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Nick Ingels
Nick Ingels (født 2. september 1984) er en tidligere profesjonell belgisk landeveissyklist.
Cypress Semiconductor
Cypress Semiconductor Corporation er en halvlederfabrikant med hovedkvarter i San Jose, California. Selskapet ble grunnlagt i 1982 av T.J. Rodgers og andre fra Advanced Micro Devices. Cypress Semiconductor har avdelinger rundt om i USA, Irland, India og Filippinene, såvel som en halvlederfabrikk i Minnesota.
Selskapet hadde 3 600 ansatte i 2012 og en omsetning på $723 millioner i 2013.
Aydın
Aydın (gresk: Αϊδίνιο) er en by i vest-Tyrkia og sete for den tyrkiske provinsen med samme navn. Byen hadde i 2000 et innbyggertall på 143,268 og et areal på 248 kvadratkilometer.
Aydın ligger ved nedre del av Meanderelva, hvor den renner ut i Egeerhavet. Regionen har vært kjent for sin fruktbarhet siden oldtiden. I dag er det mest kjente produktet fiken, men det dyrkes også andre produkter. Ellers har byen noe lett industri og provinsen har noen historiske steder som besøkes av turister. Det er varmt her året rundt.
Bjørn Lie-Hansen
Bjørn Ole Andreas Lie-Hansen (født 26. mars 1937 i Oslo, død 16. juni 2018 i Halden) var en norsk operasanger.
Han utdannet seg både i sang og teater, blant annet med Oskar Raaum, i Oslo, professor Clemens Glittenberg i Köln og professor Kaiser-Breme i Essen og Bayreuth og ved Statens Teaterskole.
Han var bass-solist og debuterte i 1962 ved Den Norske Opera som Masetto i Don Giovanni. Han gjestet Stockholms-operaen 1967 og 1977 og var ansatt ved Stora Teatern i Göteborg 1963-65 og Rogaland Teater 1967-70. Han var ansatt ved Den Norske Opera 1970-1989.Sammen med Oscar Raaum stiftet han Oslo Kammeropera i 1975 hvor han også ble iscenesetter. Mozart og Rossini ble grunnpilarene i hans repertoar.
Han gjorde mer enn 100 roller som sanger og skuespiller. Blant mange kjente roller sang han Mephisto i Faust, Leporello i Don Juan, Landgreven i Tannhäuser, Escamillo i Carmen, baron Zeta i Den Glade Enke, Rocco i Fidelio.
Cybersquatting
Cybersquatting på Internett vil si å registrere, omsette eller bruke et domenenavn i den hensikt å profittere på goodwill tilknyttet et varemerke som tilhører en annen. Domenehaien tilbyr deretter domenet til personen eller selskapet som eier varemerket til en oppblåst pris.
Uttrykket stammer fra det engelske ordet «squatting», som betyr å okkupere et forlatt eller ubrukt område eller bygning som eies av en annen uten tillatelse, som for eksempel husokkupasjon. Cybersquatting er imidlertid annerledes, i og med at de «okkuperte» domenenavnene (som regel, men ikke alltid) blir betalt for av domenehaien gjennom registreringsprosessen. Domenehaien forlanger vanligvis priser som er betydelig høyere enn hva vedkommende selv betalte for domenenavnet. Noen domenehaier legger ut nedsettende kommentarer om personen eller selskapet domenet er ment å representere, i et forsøk på å «oppmuntre» vedkommende person eller selskap til å kjøpe domenenavnet fra dem. Andre legger ut betalte lenker via Google og andre annonseringsnettverk til det (legitime) nettstedet brukeren mest sannsynlig ønsker, for på den måten å få avkastning på squattingen.
Som tilfellet er med mange kontroversielle emner, er det de som hevder at grenselinjen mot cybersquatting er vanskelig å trekke, og at praksisen er i samsvar med en kapitalistisk etikk og et fritt marked.
Cybersquatting er et av de mest løselig anvendte begrepene innen immaterialretten vedrørende domenenavn, og det blir ofte feilaktig brukt om kjøp og salg av generiske domenenavn, så som eksempel.com.
Drew Seeley
Andrew Edgar «Drew» Seeley (født 30. april 1982) er en canadisk skuespiller, musiker og danser. Han har spilt inn mange sanger for Walt Disney Company.
Moltustranda
Moltustranda er ei kystbygd og et tettsted i Herøy kommune på Sunnmøre i Møre og Romsdal. Bygda er 7 kilometer lang. Tettstedet har innbyggere per 1. januar. Totalt i bygda er det 549 innbyggere per 1. januar 2021. Skrivemåten var tidligere Moldtustranda med d. Denne skrivemåten blir av og til brukt fremdeles. Moltu barnehage har plass til 18 barn.
På Moltustranda er det en Coop marked-butikk med post i butikk.
Bygda har eget idrettslag, Moltustranda IL, med fotball og trimgruppe. Klubben har sju aldersbestemte fotballag i aldersgruppe 8-14 år. Klubben har også A-lag. Moltustranda og spiller i 6. divisjon. Idrettsanlegget heter Munkvoll stadion, og har en grasbane og en grusbane. Bygda har også eget skytterlag med felles skytebane med nabobygdene. I bygda er det en nedlagt sildeoljefabrikk der det no er flere skip i opplag. Det er et fiskemottak i bygda som eksporterer makrell og sild til utlandet. Bygda huser også et smoltanlegg for lakseoppdrettsnæringen. Ellers er der flere mindre bedrifter i bygda slik som for eksempel Skipsdata A/S, som driver konsulentvirksomhet innen skipsverftsindustrien. Skipsdata AS har 2 ansatte, og samarbeider med Metizoft AS. Ellers livnærer befolkningen seg som sjømenn og fiskere, og innen verftsindustrien. En del pendler til nabobygder og kommuner på jobb. Det er noen få småbruk igjen i bygda, disse driver stort sett med sau og storfe.
Ved siden av Munkvoll stadion står Moltustranda grendehus, der innbyggerne i bygda har sosiale sammenkomster som juletrefester, 17. mai-arrangementer, dansetilstelninger,konserter, bygdedager og privatfester.
Moltu skole har 43 elever fordelt på sju klassetrinn. Ungdomsskoleelevene må reise med buss til Indre Herøy Ungdomsskule som er en kjøretur på åtte-ti minutter.
Rob Beckley
Rob Beckley er sangeren i det kristne bandet Pillar. Han startet i bandet i 1998 i Kansas.
Dom
En dom er en rettslig avgjørelse som treffes av en domstol. I straffesaker vil dommen fastsette om den tiltalte er skyldig eller ikke, samt hvilken straff han eventuelt skal idømmes. I sivile saker vil dommen slå fast rettstilstanden mellom partene. Man skiller her mellom to former for dommer: fastsettelsesdom som ikke gjør mer enn å fastslå rettsforholdet, og fullbyrdelsesdom som kan fastsette en plikt for den ene parten overfor den andre.
Også andre tvisteløsningsorganer avsier noen ganger avgjørelser som omtales som dom, og bakgrunnen for dette er da vanligvis at denne avgjørelsen vil ha samme virkning som en dom avsagt av domstolene. Det er imidlertid mer vanlig at andre betegnelser brukes om avgjørelser avsagt av slike organer, f.eks. kjennelse, beslutning eller vedtak.
Terminologi
Innholdet av begrepet varierer fra språk til språk, og utfra hvilket rettssystem man befinner seg innenfor. I norsk rett er utgangspunktet at avgjørelser som angår sakens realitet (sakens materielle spørsmål) avsies ved dom, mens prosessuelle spørsmål avgjøres ved en såkalt kjennelse. Det er imidlertid enkelte unntak fra dette utgangspunktet; blant annet er det visse realitetsavgjørelser som avgjøres ved kjennelse, og visse prosessuelle avgjørelser av mindre viktig karakter avsies ved såkalt beslutning. Når de forskjellige avgjørelsesformene skal brukes er detaljert regulert i lovverket. Den praktiske forskjellen er at det stilles noe strengere krav til begrunnelsen for dommer enn for kjennelser.
Innen britisk og amerikansk rett deles dette inn på en annen måte. Her benevnes avgjørelser i straffesaker som «sentence», mens avgjørelser i sivile saker benevnes «judgment». Tysk rett har et lignende skille mellom Entscheidung og Urteil.
Ankemulighet
Som nevnt ovenfor kan dommer normalt være gjenstand for anke. Er ankefristen utløpt, eller er dom avsagt i Høyesterett, vil dommen være rettskraftig. Er det fastsatt en forpliktelse for en av partene i dommen (f.eks. å betale et pengebeløp), og denne ikke innfris, vil dommen tjene som tvangsgrunnlag, slik at forpliktelsen kan tvangsfullbyrdes ved hjelp av namsmyndighetene.
Domsgrunner og rettskildevekt
Loven stiller opp visse krav til hvordan en dom skal begrunnes. Dommens begrunnelse omtales gjerne som domsgrunner eller domspremisser, og disse består alltid av et ratio decidendi, uttalelser som har vært nødvendig for resultatet retten har kommet til. I visse tilfeller inneholder de også såkalt obiter dicta, uttalelser som ikke var nødvendige for resultatet, men som kan ha vært oppe under partenes prosedyre, og som retten så et behov for å avklare for fremtiden. Rettskildevekten av domspremissene vil til en viss grad komme an på hvilken av disse kategoriene de faller i, ettersom ratio decidendi som alminnelig regel vil være mer gjennomtenkt enn obiter dicta.