cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Prima Vera
Historien
I 1994 kom samleplaten Absolute Prima Vera ut, men på pressekonferansen nektet Teigen å stille opp sammen med de andre. Det hele endte med offentlig skittkasting og krangling i media mens samlingen solgte til gull og senere platina. Fem år senere omkom Marius Müller i en bilulykke i 1999 etter å ha kjørt av veien og kræsjet med en lyktestolpe. Han var en god venn av Teigen, Falsk og Mathisen. Müller jobbet i 1980-årene sammen med Prima Vera som musiker. I 1990-årene prøvde han flere ganger å få gruppa gjenforent, men uten hell.
Samme år kom samleplaten The Prima Vera Show ut. Samtidig ble stridsøksen begravd, og Prima Vera ble gjenforent. En ny runde forestillinger ble holdt fra 1999 til 2001. På samleplaten er det et live-opptak som Falsk hadde funnet fram til: en konsert fra 12. mars 1983 på ABC-Teatret. Opptaket hadde så god lydkvalitet at det kunne gis ut på CD-en. Den 26. september 2000 hadde gruppa et show på Sentrum Scene som ble filmet og utgitt som konsertfilmen Prima Vera (a)live i 2001. På nevnte show ble samlealbumet Rest of the best vol 2,5 utgitt og solgt i et begrenset opplag på 50 eksemplarer. Dette samlealbumet bestod av sanger som ikke var med på Absolute Prima Vera og The Prima Vera Show. Gruppa holdt sin siste konsert i Oslo Spektrum den 28. november 2001. Etter dette skilte de lag igjen, men denne gang som venner.
I 2014 ble gruppa tildelt Årets hederspris under Komiprisen 2014, og i juni 2016 ble samlealbumet Det beste fra Prima Vera utgitt.
Jahn Teigen døde 24. februar 2020 på Ystad sykehus i Sverige etter en lengre tids sykdom.
10. desember 2021 ble samleboksen De gærne har det godt... i boks! utgitt, og besto av alle studioalbumene til gruppa, samt CD 1 av The Prima Vera Show og sjeldne bonusspor. I den forbindelse ble alle studioalbumene deres tilgjengelig på CD, inkludert Brakara, som allerede ble reutgitt på CD i 2001.
Den 10. juni 2022 ga Tom Mathisen og Herodes Falsk ut singelen «The Excuse Is the Booze» under Prima Vera-navnet, og ble med det første nye Prima Vera-materialet på 39 år.
Bjørnar Kaldefoss Tveite
Bjørnar Kaldefoss Tveite (født 1987 på Voss, Hordaland) er en norsk jazzbassist kjent fra band som Hullyboo og Morning Has Occurred.
Tveite knyttet musikalske bånd til gitaristen Marius Hirth Klovning allerede på Voss ungdomsskule. Siden har de spilt sammen i ulike sammenhenger. De startet bandet Hullyboo, som spiller egenkomponert musikk, sammen med trommeslager Mats Mæland Jensen. I 2009 vant de konkurransen Jazz i sikte sammen med trioen Lugom, der Tveite samarbeider med Marte Eberson, som er viktigste låtskriver, og trommeslager Andreas Wildhagen.
Sammen med frontfigur og sanger Natalie Sandtorv, Marte Eberson og Ole Mofjell, spiller han på scener i Europa og i Japan med kvartetten Morning Has Occurred med et aktuelt selvtitulert debutalbum (2014).
If You Can Put That in a Bottle
«If You Can Put a Man in a Bottle» er en amerikansk sang, skrevet av Billy Meshell. Han spilte den inn på plate i 1969.
Peter Himmelstrand skrev en svensk tekst med tittelen «En man i byrån». Den ble spilt inn på singlen Polydor NJ 59786 av Lill Lindfors og lå på Svensktoppen i 14 uker i perioden 7. desember 1969 -8. mars 1970, blant annet på førsteplassen.
Norsk versjon
Arve Sigvaldsen har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «En mann i skapet».
Liste over sørkoreanske filmer fra 1976
Liste over sørkoreanske filmer fra 1976 er en kronologisk liste over filmer som ble lansert i Sør-Korea i 1976.
Rigmor
Navnedag: 7. februar
Utbredelse
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til fornavnet Rigmor i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Hellisøy fyr
Hellisøy fyrstasjon er et kystfyr som ligger på en liten øy, den innerste av Hellesøyni, i Fedje kommune i Vestland fylke.
Fyrtårnet
Fyret ble tent første gang 15. oktober 1855 og er landets nest eldste støpejernstårn etter Eigerøy fyr i Rogaland. Fyret står på en lav granittsokkel og er 32,3 meter høyt. Tårnet er rødmalt med to hvite belter. Fyrtårnet har en spesiell konstruksjon som det bare finnes et annet eksempel på i Norge (Eigerøy fyrstasjon). Som sikring mot bølgeslag er tårnet foret med teglstein, og de to nederste etasjene er på det nærmeste fylt med naturstein.
Bolig
Fyrvokterboligen ble oppført i 1903 etter at den gamle boligen ble truffet av et lyn og brant ned året før.
Automatisering og fredning
Fyret ble automatisert i 1992 og fyrstasjonen med fyrtårn, fyrvokterbolig, maskinhus og naust ble fredet av Riksantikvaren i 2000. Fyret brukes nå til fyrkafé og utstilling i juli måned og ellers til utleie til feriegjester.
Annet
Den 12. januar 2007 skjedde «Server»-forliset da frakteskipet MS «Server» gikk på grunn på holmen fyrstasjonen står på og forårsaket et oljeutslipp.
Fylkesvei 6332
Fylkesvei 6332 (Fv6332) går mellom Morkamoen og Tårnes i Åfjord. Veiens lengde er 7,4 km.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 56 (Sør-Trøndelag).
Macrocyprididae
Macrocyprididae er den eneste familien i underfamlile Macrocypridoidea innenfor underorden Cypridocopina (orden Podocopida) av muslingkreps, som er små krepsdyr. Familien har 10 kjente slekter (per 2017).
G W Müller skrev den opprinnelige beskrivelsen av gruppen ved Kongelige prøyssiske vitenskapsakademi i Berlin i 1912.
Nærmere taksonomisk plassering
Skillet mellom gruppene av muslingkreps er basert på morfologi snarere enn molekylær analyse, og det er mulig at muslingkreps-gruppen er parafyletisk og bør deles. Mye av den tidlige forskningen, inklusive beskrivelsen av Myodocopa-gruppen, er gjort av den norske marinbiologen og havforskeren Georg Ossian Sars.
Taksonomien av muslingkreps er omstridt og inneholder vanskelig systamiserte grupper. En moderne oppdatering av systematikken gis av Martin and Davis, som følgende oversikt følger ned til nivået orden, mens lavere nivåer i enkelte tilfeller følger Catalogue of Life: , men i hovedregelen WoRMS-databasen.
Aue (Sachsen)
Aue var kretshovedstad i Kreis Aue fra 1952 til 1990, og i Landkreis Aue fra 1990 til 1995. Fra 1. januar 1995 frem til 1. august 2008 var den kretshovedstad i Landkreis Aue-Schwarzenberg, og siden 1. august 2008 i Erzgebirgskreis.
Den 1. januar 2019 ble den slått sammen med Bad Schlema til den nye kommunen Aue-Bad Schlema.
Barcelona TV
Barcelona TV er en tv-kanal for Barcelonas metropolitane område. Den starta sendingene sine 3. november 1994. Barcelona TV var den første lokale tv-kanalen som hadde tekst-tv. Den sendes nå over digitalt bakkenett.
Barosaurus
Barosaurus var en diplodocid dinosaur med en lengde på 26-27,5 meter og en stående høyde på 15 meter. Den tilhører Sauropoda; noen av dens slektninger er Diplodocus, Amargasaurus, Apatosaurus, Seismosaurus, Supersaurus, Argentinosaurus. Barosaurus var en mellomstor sauropod med omtrent samme lengde som voksne blåhvaler. Barosaurus veide opp til 12 tonn.
Bykredittforening
Bykredittforening er en fellesbetegnelse på Norges tre første kredittforeninger, som ble stiftet 1907:
Havlærskilpadde
Havlærskilpadde (Dermochelys coriacea) er den største og en av de eldste nålevende skilpaddene. Den veier gjennomsnittlig 700 kg og er 1,7 meter lang. Den største havlærskilpadden som noen gang er funnet, var en hann som veide 916 kg. Den er eneste nålevende arten i familien havlærskilpadder og slekten Dermochelys.
Bykredittforening
Bykredittforeningene gikk senere sammen i De Norske Bykredittforeninger, men skilte lag i 1986:
Havlærskilpadde
Skinnskilpadden har den største utbredelsen av alle havskilpadder og finnes så langt nord som Canada og så langt sør som Sør -Amerika. Havlærskilpadden er registrert nokså jevnlig i norske farvann, langs omtrent hele kysten.
Den lever hele livet sitt langt ute til havs, men søker til land for å legge egg. Arten legger egg på tropiske og subtropiske havstrender, men foretar næringssøk etter maneter helt opp til våre breddegrader, idet de (fleste antakelig) følger Golfstrømmen fra sørvest. Når den legger egg, foretrekker den tropiske strender som er omgitt av dypt hav like utenfor kysten, og som ikke er omgitt av korallrev.
Arten kan lett kjennes på det svarte, læraktige ryggskjoldet med sju lengdekjøler. Disse kjølene bidrar til å gjøre skinnet hydrodynamisk i vannet, noe som gjør det til den raskeste havskilpadden. Alle andre havskilpadder har et hardt keratinskjold for å beskytte seg selv, det har ikke Havlærskilpadden.
En annen tilpasning denne arten har som ikke andre skilpadder har, er at de er i stand til å opprettholde en varm kroppstemperatur i kaldt vann. De gjør dette ved hjelp av sin store kroppsstørrelse, endringer i svømmeaktivitet og blodstrømmen, og et tykt lag med fett. De vandrer også lenger enn noen annen arter av havskilpaddene mellom hekke- og spise-plassene sine, i gjennomsnitt 6000 km hver vei.
De er kjent for å spise hovedsakelig maneter, men de spiser også andre myke dyr som kappedyr. Forskere mener at for å mette et dyr av denne størrelsen, må de konsumere opptil 1000 maneter per dag.
Havlærskilpadden legger omtrent 80 egg i hvert reir, inkludert et lag med ufruktbare egg på toppen som en måte å beskytte reiret mot rovdyr; de vil bli mett av de ufruktbare eggene og forhåpentligvis blir de befruktede eggene liggende i reiret. I løpet av en sesong kan det hende at en enkelt hunn hekker 10 ganger.
Som så mange andre skilpadder kan den sannsynligvis bli svært gammel.
Vern
Havlærskilpadden graver reir på tropiske sandstrender. Mange slike strender blir utbygd og forstyrret av turisme og ferdsel, og skilpaddegropene blir plyndret av folk, villhunder og naturlige bytteetere.
Noen populasjoner av skilpaddene er tilsynelatende stabile, men andre, f.eks. stillehavsbestanden synker med en uholdbar hastighet, dette skyldes blant annet egghøsting, bifangst av fiskeri, kystutvikling. Noen av disse stillehavsbestanden har forsvunnet helt.
Rolf Furuli
Rolf Johan Furuli (født 19. desember 1942) er en tidligere konsulent for semittiske språk ved Biblioteket for humaniora og samfunnsvitenskap, Universitetsbiblioteket i Oslo og lektor i semittiske språk ved Universitetet i Oslo inntil han gikk av med pensjon i 2011.
I 2005 forsvarte Furuli en doktoravhandling som tok sikte på å gi en ny forklaring av verbalsystemet i klassisk hebraisk. Foruten hebraisk og norsk behersker Furuli språkene engelsk, akkadisk, arameisk og gresk på akademisk nivå. Han har også studert gresk, latin og anvendt lingvistikk.
Furuli var medlem av Jehovas vitner og fylte vervet som eldste, men ble i 2020 ekskludert fra trossamfunnet etter å ha kritisert ledelsen. På 1970-tallet arbeidet han som en reisende tilsynsmann. Han har skrevet bøker om bibeloversettelse, teologi og bibelhistorisk kronologi.
I 2020 utga han en ny bok der han kritiserer Jehovas vitners styrende råd (ledelsen i New York), selv om han fortsatt holder fast ved troen.
Bøker
Furuli imøtegår her faglig kritikk av Jehovas vitners Ny verden-oversettelsen av De hellige skrifter, drøfter fordelene ved såkalte bokstavelige oversettelser framfor idiomatiske, problematiserer treenighetslæren som oversettelseskriterium og understreker oversetterens plikt til å bruke formuleringer som gir leseren et «informert valg» framfor å oversette i samsvar med egen tolkning av originalteksten. Her drøfter Furuli kriteriene for en vitenskapelig bibeloversettelse, problematiserer den historisk-kritiske metode som oversettelsesprinsipp og gir eksempler på både teologisk og mytologisk farging av teksten i enkelte norske og danske bibeloversettelser. Med utgangspunkt i de 70 årene Bibelen oppgir for jødenes fangenskap i Babylon på 500-tallet f.Kr., kontra de cirka 50 årene andre kilder antyder, stiller Furuli spørsmål om den lenge anerkjente tradisjonelle kronologi som de fleste historikere tar utgangspunkt i, bygd på arbeidet til Richard A. Parker og Waldo H. Dubberstein. Furuli påviser en del svakheter og feil forbundet med forutsetningene for den tradisjonelle kronologien, og presenterer sin alternative kronologi som «Oslo-kronologien», men henviser samtidig til at han mangler bakgrunn som astronom og historiker, og oppfordrer fagfolk innen disse feltene til å komme med innspill.
Slevik Idrettslag
Slevik idrettslag (stiftet 17. mai 2009) er et idrettslag fra Slevik i Fredrikstad. Klubben er medlem av Norges Friidrettsforbund, og medlemmene har alle felles at de er, eller har vært, satsende orienteringsløpere.
2. oktober 2009 ble den første utgaven av motbakkeløpet Oslos Bratteste arrangert med Slevik som arrangør. Andre utgave av løpet ble arrangert samme dato året etter.
Leonardo Ulrich Steiner
Bakgrunn
Leonardo Ulrich Steiner er det 13. av 16 barn av tyskættede immigranter. Hans onkel var kardinal Paulo Evaristo Arns. Han sluttet seg til fransiskanerordenen den 20. januar 1972 og avla løftene den 2. august 1976. Fra 1973 til 1978 studerte han filosofi og teologi i Petrópolis i delstaten Rio de Janeiro.
Fransiskanerprest
Den 21. januar 1978 mottok han prestevielsens sakrament fra erkebiskopen av São Paulo, kardinal Paulo Evaristo Arns OFM. Han arbeidet som formator og lærer i ordenen, samtidig som han 1981/82 tok en grad i utdanning. Fra 1987 til 1994 var han novisemester i sin ordensprovins i São Paulo. Fra 1995 fullførte han en filosofisk doktorgrad ved Det pavelige universitet Antonianum og tok doktorgraden i 2001 med avhandlingen «A Aseidade – O Conceito de Deus em Bernhard Welte».
Leonardo Ulrich Steiner var generalsekretær ved for fransiskanernes universitet Antonianum i Roma fra 1999 til 2003.
I 2003 kom han tilbake til Brasil og var professor ved Instituto de Filosofia São Boaventura i Cristo Rei/Curitiba. Han var også sokneprest for den fransiskanske sogn Senhor Bom Jesus i Curitiba i delstaten Paraná. Mellom 1997 og 2003 virket han saom ferievikar i menigheter i Vechta i Tyskland og i Schwaz i Østerrike.
Biskop-prelat av São Félix
I mai 2011 ble han valgt til generalsekretær for den brasilianske biskopskonferanse, Conferência Nacional dos Bispos do Brasil (CNBB), for en fireårsperiode. I 2015 ble han gjenvalgt for en annen periode.
Vedrørende med Boldonaro-regjeringens nedspilling av covid-19, unngikk Steiner verbal konfrontasjon og foretrakk å la Kirkens handlinger tjene som svar. Han sa:''«Slike ideologiske spørsmål er svært komplekse. Men kirken kan ikke slutte å manifestere sine standpunkter. Samtidig viser vi gjennom vårt arbeid hva vi tror at ekte solidaritet er ... [Fornektere] har tapt omtanken for deres neste. Men arbeidet som katolikker har utført i Manaus, for å gi trøst og håp til de hjemløse, innvandrere og de fattige, er fantastisk. Det er derfor vår stemme vil fortsette å bli hørt.»''
Hjelpebiskop i Brasília
Pave Benedikt XVI utnevnte ham 21. september 2011 til titulærbiskop av Thisiduo og utnevnte ham til hjelpebiskop i hovedstaden Brasília.
Joen Jacob Weihe
Joen Jacob Frederik Weihe (født 12. mars 1880 på Skáli, død 8. september 1964 på Norðskáli), på folkemunne kalt Jóan Jákup eller Jakku, var en færøysk kongsbonde og lagtingsmann.
Leonardo Ulrich Steiner
Erkebiskop av Manaus
Den 27. november 2019 utnevnte pave Frans ham til erkebiskop av Manaus, etter erkebiskop Sérgio Eduardo Castriani, som var fratrådt av hensemessige grunner (parkinson) og søde 3. mars 2021 i Manaus av hjerteinfarkt på høyden av en covid-19-bølge der. Innsettelsen i embedet fant sted 31. januar året etter.
Joen Jacob Weihe
Han ble født inn i Færøyenes øvre bondestand som sønn av Hans Weihe og Barbara Cathrine Lervig. Farfaren Samuel Jacob Weihe, oldefaren Joen (Jógvan) Petersen Weihe, tippoldefaren Peder Samuelsen Weyhe (Lamhauge), tipptippoldefaren Samuel Pedersen Lamhauge og dennes svigerfar Johan Hendrik Weyhe var sysselmenn, sorenskrivere og lagmenn. En annen tippoldefar, Hans Jacobsen Debes, var også lagmann. Grandonkelen Johan Hendrik Weihe var landstingsmann. Lamhauge-slekten nedstammer fra Færøyenes første lutherske prest, Heini Havreki.
Han var innvalgt på det færøyske Lagtinget fra Eysturoy 1918–1920 og 1924–1932, valgt for Sambandsflokkurin. Han ble minnet som «stillfarende og sedelig» i sin fremferd, og engasjerte seg helst på jordbrukets område, hvor han også ble regnet blant de fremste.
Leonardo Ulrich Steiner
Erkebiskop av Manaus
I april 2022 ble Steiner utnevnt til president for biskopenes spesialkommiskon for Amazonas. I tillegg var han også visepresident for Den kirkeloge konferanse for Amazonasregionen (CEAMA).
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Anna Elisabeth Westerlund
Anna Elisabeth Westerlund (1907–1995) var en norsk kvinne som påstod hun var klarsynt. Hun var ofte å se i norske ukeblader, slik som Allers der hun hadde en fast spalte, og i Hjemmet. Hun ble landskjent etter at hun i 1968 utgav boka Synsk.
Oppvekst
Westerlund vokste opp på Husøy, der hun bodde til hun var 16 år. Etter en lang og vanskelig hjemmefødsel var hun som nyfødt så svak at det ble foretatt hjemmedåp i et vaskevannsfat. Hennes far, Leonhard Westerlund, var fiskerbonde. Med konen Inga fikk han tre døtre og fire sønner. På Husøy var det syv gårdsbruk: Sjyvollen, Sjybollingen, Nygård, Fedreheimen, Husøy, Hågen og Westerlunds barndomshjem Sjybakken. Det fantes hverken strøm eller biler på Husøy den gang. Familien Westerlund hadde Husøys eneste hund, Barry, og fire kyr (den ene var russisk og en gave fra Ingas bror Johan som hadde bosatt seg i Russland). Husøys telefon var batteridrevet med et bestemt ringesignal for hver av gårdene, så man visste hvem samtalen var til, men folk på de andre gårdene kunne lytte med på linjen.
Westerlund sa at det å ta til seg kunnskaper «har alltid stått for meg som en av de beste goder ved å være menneske». Hun maste seg til å begynne på skolen ett år for tidlig og ble trist ved tanken på at det bare kom til å vare i syv år. Skolen lå på Finnøy dit skolebarna dro på egen hånd i åpen båt - selv om ingen hadde lært å svømme - og været iblant var så ille at de måtte overnatte på Finnøy. Blåste det friskt, reiste de seg i båten og brukte overtøyet som seil. Tuberkulose var ett av tidens store problemer, og som 12-13-åring stiftet den foretaksomme Westerlund tuberkuloseforeningen «Lykken» på Husøy. Men det var ikke de andre barna som stilte på første møtet, men mødrene. De valgte likevel jentungen til leder, og ved basarer og julepakkefester fikk foreningen samlet inn en del penger. En kvinnelig foredragsholder kom fra Oslo og viste lysbilder om smittefaren. Hun ble paff da hun ble ønsket velkommen av foreningslederen som viste seg å være en 13-åring.
Spanskesyken ble de spart for på Husøy. Men storesøsteren Antonie var flyttet til Oslo og ble smittet. Leonhard lånte penger i banken så konen kunne reise sørover og ta avskjed med datteren deres som lå dødssyk på Rikshospitalet. Antonie ble gravlagt i Oslo.
Westerlund var skoleflink, og hennes eldre søsken hadde fått foreldrenes hjelp til videre utdannelse. Men etter første verdenskrig investerte hennes far i en større båt med tanke på selfangst i Nordishavet. Det første året gikk det bra, men året etter ble «Økssund» sittende fast i drivisen og ble skadet. Leonhard hadde kjøpt båten med pant i gården uten å rådføre seg med familien. Nå mistet de både båten og familiegården. I 1924 måtte de forlate Husøy etter at Sjybakken var solgt ut av slekten.
Årene i Narvik
Westerlund var 16 år gammel da familien flyttet til Narvik. En slektning overlot dem to rom på et bruk på Kvitsandøyra, uten kjøkken, men med plass til to kyr. Til gjengjeld var det strøm og kokeplate i stedet for vedkomfyr, og Leonhard lyktes i å finne arbeid. Til slutt klarte han å skaffe familien et eget hus igjen. Det bygget han selv. Anna Elisabeth tok et tre måneders kurs i søm ved Magna Jensens syskole, og drev som hjemmesyerske som var tungt med dårlige lysforhold og slitte symaskiner. Mest var det å sy om allerede slitte klær, som ofte var skitne og illeluktende. Men bylivet hadde også fordeler. I Narvik sjakklubb spilte Westerlund mot mennene fordi de var flinkest; sjakk hadde hun lært seg som 12-åring da en eldre bror kom hjem med et sjakkspill. En kjæreste fant hun også, men det tok slutt da han skulle møte familien hennes og hadde måttet drikke seg til mot. Til gjengjeld fikk Westerlund venninner som hun holdt kontakten med livet ut.
Hun opplevde seg annerledes enn andre, med evne til å se ting som var skjult for dem. Iblant fikk hun jagende smerter som hun mente var følsomhet for smerter hos mennesker og dyr som led vondt. Men hun trodde hverken på «svarte katter, fredager, 13-tall, banking i bord, hilsing over dørstokk eller andre varsler og varianter av overtro», sa hun.
Sypikearbeidet slet henne ut, og hun fikk hjelp til å flytte til Oslo av morens bror Johan som hadde gjort det bra i Russland frem til revolusjonen, og vært klok nok til å anbringe en god del penger utenlands. Også han bosatte seg i Narvik, og tilbød niesen et lån. I 1930 flyttet hun til Oslo og begynte på Otto Treiders Handelsskole. Morbroren hadde nok ikke tenkt han skulle ha pengene tilbake, men også etter hans død fortsatte Westerlund å sette inn avdrag på en konto, der pengene gikk til en stein på hans grav. Hun var takknemlig for sjansen til et nytt liv, men lengtet også ofte nordover. Hun sa at «i Narvik ble husene malt både foran og bak; i Oslo malte de bare fasaden».
Voksenliv
Sommeren 1931 tok Westerlund initiativet til å stifte Norges første kreftforening, «De sykes venn». Medlemmene holdt basarer til fordel for de kreftsyke, og Westerlund bidro ved å spå folk i kaffegrut. I 1935 fikk foreningen inn kr 3.000 til Radiumhospitalet - en imponerende sum, tre årslønner for en industriarbeider. Westerlund hadde lest seg opp på frenologi, og på basarene kalte hun seg «frenolog» og «orakelet Marja» som tilbød kombinert skallelesing og spådomskunst. Hun beskrev selv dette som ren underholdning for å få inn penger som kom de kreftsyke til gode, ikke noe virkelig «synsk»; men det ble likevel tatt ille opp av enkelte som gikk så langt som å kalle henne «fandens redskap». Westerlund ble skremt over denne reaksjonen og sluttet med å spå, men fortsatte i foreningen som vokste til flere hundre medlemmer. Likevel ble det en annen som mottok Kongens fortjenstmedalje for foreningens arbeid, mens Westerlund uten videre ble forbigått. Hun trakk seg da fra styret, men betalte kontingent frem til foreningen ble nedlagt i 1971.
Like før hun skulle opp til eksamen artium i 1937, skjønte hun at hun ikke hadde penger til husleien, Hun innrømmet dette til vertinnen, som straks visste råd: Westerlund som var nordlending, kunne vel spå! Vertinnen hjalp henne å rykke inn en annonse i Aftenposten der Westerlund markedsførte seg som frenolog med lang erfaring, og raskt fikk hun inn penger til både mat og husleie. Samme høsten ble hun angivelig første gang oppsøkt av sitt «sendebud», en lyshåret jente i tiårsalderen som skal ha spådd Westerlund et liv med mye motgang.
Hennes far hadde ikke kunnet støtte henne økonomisk i studietiden, men sendte iallfall penger til russelue. For å betale skolepenger og bøker var Westerlund nødt til å spare på maten, og hun mente selv dette hadde ødelagt helsen hennes. Jevnlig fikk hun sterke magesmerter som hun mente skrev seg fra årene med altfor knappe måltider. Hun immatrikulerte seg likevel ved universitetet, men torde ikke be seg fri for å følge forelesninger. Hun stod til forberedende prøve og begynte å studere sosialøkonomi, men dette satte krigen en stopper for, og hun vendte aldri tilbake til universitetet.
Westerlund hadde sagt at skulle en mann bety noe for henne, måtte han like sjakk og poesi. Mens hun studerte sosialøkonomi, ble hun forlovet med en sjakkspiller, og paret så på leilighet. Men Westerlund fikk kalde føtter og utsatte bryllupet, og en dag da hun trodde forlovede var på besøk hos sin mor, innrømmet han å ha giftet seg med gamlekjæresten, som var blitt gravid. Dette traff Westerlund hardt. Under krigen måtte hun sette krone på en tann, men tannlegene hadde da ikke annet gull enn det pasientene selv kom med. Nå kunne Westerlunds forlovelsesring komme til nytte, men hun orket ikke tanken på å «tygge hver dag på et symbol på evig troskap - et symbol som likeså godt kunne vært et gravkors over knuste illusjoner». Tannlegen skjønte alvoret og klarte å fremskaffe nok gull til en krone. 9. april 1940 fikk Westerlund brev om at hun var tildelt hybel i Grønnegata 8, værelse 204. Samme dag startet den tyske okkupasjonen, men 15. juni kunne Westerlund omsider låse seg inn i egen bolig, 32 år gammel. En annen opplevelse i krigsårene var at Statens kornforretning i 1941 ble tvangsflyttet fra lokalene sine til vestfløyen i kongens slott, som hun alltid hadde ønsket å besøke. I noen måneder kunne hun hver morgen spasere opp Slottsbakken og inn porten som tidligere hadde vært stengt for vanlige folk som henne. Hun fikk kontor i kjelleren ved et tilgitret kjellervindu, mens kontorsjefen fikk plass i kronprins Olavs bad. En bordplate ble lagt over badekaret. Men noen måneder senere fikk Statens kornforretning tildelt andre lokaler. I 1942 rekvirerte tyskerne Grønnegata 8, og bare noen få NS-medlemmer fikk bli boende. Westerlund måtte igjen ut på det private boligmarkedet, i tillegg til helseproblemene som i 1943 førte til en langvarig sykehusinnleggelse. Pasientene fikk ekte kaffe, om den var aldri så tynn, og igjen kunne hun underholde med å spå i gruten. Ellers merket hun lite til sine synske evner i krigsårene. Hun hadde en kjæreste hun siden mintes som «huskatten Mads», som benyttet sykehusoppholdet hennes til å røyke opp sigarettrasjonen hennes. Ullplaggene hennes, som han skulle passe på, hadde han latt møll fortære, og vinterklær var ikke å oppdrive. Westerlund brøt forholdet, og det ble ikke til flere kjærester etter dette. Hun var nå så redusert at Statens kornforretning tilrådet rekreasjon. Hun fikk reisetillatelse til Narvik, der hun tilbrakte flere måneder hos sin bror og hans familie. Moren hennes lå syk av tuberkulose i Bodø, men Westerlund håpet å treffe igjen sin far, som var flyttet tilbake til Husøy. Men så pådro hun seg lungebetennelse og våget seg ikke ut på sjøen i åpen båt. Hun så derfor aldri sin far igjen.
Podalgus nazarovi
Podalgus nazarovi er en bille som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).
Utseende
En nokså liten (10-13 millimeter), avlang, blank, rødbrun hornbille. Hannen mangler horn. Arten ligner sterkt på den mer utbredte Podalgus cuniculus, men skiller seg fra denne på at bakbeinas legger (tibiae) er betydelig bredere.
Levevis
Biller i gruppen Pentodontini lever stort sett i forholdsvis tørre biotoper, som steppe og ørkener. Denne arten er funnet i sandete områder, og graver trolig i sanden.
Anna Elisabeth Westerlund
Etterkrigstiden
Hun tok kurs i fjærkrerøkt. Hun hadde også en rekke opphold og reiser i utlandet. Westerlund var en ivrig sjakkspiller og fikk en del premier i «Oslo og omegn sjakkrets». I 1980 ble hun tildelt Norges Sjakkforbunds hederstegn i gull. Etter krigen stiftet hun «Dronningen», en sjakklubb kun for kvinner. Den fikk kort levetid, da kofferten med brett og brikker ble stjålet, og på den tiden kunne ikke nye skaffes. I stedet meldte Westerlund seg inn i «Sjakkameratene», der hun spilte mot menn. I fire år var hun kassererske i Norges sjakkforbund og revisor i ett år. Hun viste stor omtanke for juniorspillerne, «Lilleputtene». De hedret henne med en sang under norgesmesterskapet i sjakk i 1984, der siste verset lød:
Podalgus nazarovi
Utbredelse
Arten er bare kjent fra det sørvestlige Iran.
Anna Elisabeth Westerlund
Etterkrigstiden
I 1958 stiftet hun «Kuleklubben», en gateorganisasjon for gutter og jenter i oppdragende øyemed. Her betegnet hun seg selv som «bandefører». Westerlund traff på ungdommer i trappeoppgangen og i strøket ved Hegdehaugsveien. Hun syntes ikke gatene var noe bra sted for dem, og satte opp en plakat i melkebutikken om en nystiftet klubb. I bortimot 8 år holdt den ukentlig møte, der ti-tolv unge satt og spilte kinasjakk i den knøttlille leiligheten hennes. Vinneren fikk i premie en sikkerhetsnål påtredd en kinasjakk-kule. Klubben dro også på turer til Oslos severdigheter og utflukter til slottsparken.
Hun skrev også prologer og allehånde festsanger. Visen om et par slitte sko var en periode en gjenganger i Ønskekonserten.
Synskhet
I et tilfelle av akutt pengenød i studietiden opererte hun som synsk, et virke som etter hvert skulle bli det mest sentrale i hennes liv. Hun opplevde ofte sin synskhet som en belastning og fortalte at hun iblant om kveldene følte de få skrittene fra badet og bort til sengen som å kjempe seg gjennom tett krattskog. Hun mente selv at fenomenet skyldtes at hun måtte albue seg gjennom tankene til de som håpet på hjelp fra henne. Hun var opptatt av å bli betraktet som troverdig, og installerte derfor teller på telefonen sin for å kunne fremlegge et konkret tall på alle som søkte hennes hjelp.
Bente Gullveig Alver som skrev bok om Westerlund, fikk selv oppleve hennes uvanlige evner. Som nyinnflyttet i en dyr leilighet på 1980-tallet oppdaget Alver til sin forskrekkelse at hun ikke fant igjen sjekken som skulle betale regningene hennes. Hun endevendte forgjeves huset og var i panikk da Westerlund ringte for en prat. Alver forklarte hvorfor hun var utav seg, og Westerlund tenkte seg om litt og sa så hvor Alver skulle lete. Alver hadde alt lett der flere ganger, men Westerlund var urokkelig. Hun hadde aldri vært i den nye leiligheten, men sjekken viste seg å ligge der hun hadde sagt.
Westerlund fikk dedikert et temanummer av Tradisjon i anledning 75-årsdagen i 1982, og bidro selv med lederartikkelen «Å være synsk». Hun mente selv at hennes påståtte evner ikke hadde noe overnaturlig ved seg, men hadde med fysikk og anatomi å gjøre, «bølger» som enkelte mennesker kan fange opp - og andre ikke.
I 1983 ble Westerlund invitert av formannskapet i Gulen for å få hjelp om å peke ut det gamle Gulating-stedet.
Spørrespalten
Populariteten medførte at hun fikk egen spørrespalte i Allers som imidlertid ble omdiskutert, og Karl Evang og Sosialdepartementet varslet ukebladet om at kvakksalverlovens § 3, 2.ledd, om behandling av syke, var overtrådt når Westerlund ga helseråd. Arne Skouen gikk spesielt hardt ut mot redaktør Victor Schlytter og Westerlund: «Det har eklet meg å måtte nevne damens navn så mange ganger...Kan jeg med disse linjene bidra til at dette råtne egget fjernes fra offentlig skrift, er hensikten oppnådd.» Skouen satte sitt eget medlemskap i Norsk Forfattersentrum inn på at Westerlund skulle ekskluderes fra foreningen, som de begge var medlemmer av. Norsk forfattersentrum vurderte saken, men ekskluderte henne ikke. Spørrespalten i ukebladet ble imidlertid lukket, men fra våren 1973 fikk Westerlund ansvar for en annen spalte, «Fra min dagbok», der hun skrev om alt fra dagligdagse hendinger til opplevelser som synsk. Leserne fortsatte likevel å etterlyse spørrespalten, og sjefredaktør Schlytter svarte diplomatisk at svært mange lesere ble skuffet når Westerlund mottok rundt to tusen brev i uken, mens plassen bare tillot svar til 8-10. Westerlund selv forklarte at hun hadde trukket seg for ikke å sette redaktøren i forlegenhet.
I mars 1997 ble bladet Allers dømt i en injuriesak etter å ha trykket en påstått spådom for året 1995 fra Westerlund, der hun hadde «sett» riksrevisor bli arrestert for økonomisk svindel. Han var på ingen måte innblandet i svindel og ble tilkjent kr 30.000 i oppreisning. Allers måtte betale enda mer i saksomkostninger. Det regnes som første gangen en norsk domstol er blitt satt til bedømme en spåkones evner. Ukebladet hadde gjengitt flere saker der de mente at spådommen stemte, uten å kontrollere om personene virkelig var skyldige, noe de ikke var. Allers ble dømt til å betale 70 000 kr.
Justad-saken
6. september 1980 forsvant Karl Justad fra Møhlenpris i Bergen. Den pensjonerte sjøkapteinen hadde sagt til sin kone at han som vanlig tok en tur ned til båten sin som hadde kaiplass på Gyldenpris ved Puddefjordsbroen. Justads kone ba om hjelp fra Westerlund, som kom til Bergen og beskrev Justad med et operasjonsarr over brystet. Det var nok beskrivelsen av dette arret som overbeviste hans kone; Justad hadde hatt tuberkulose som ung og fått fjernet ribbein som ledd i behandlingen.
I Justad-saken nevnte Westerlund ofte en firkantfølelse (kanskje gatenettet på Møhlenpris), og hun hevdet å kjenne lukt av tjære og brakkvann. Hun «så» stadig en trapp, men ble ikke trodd før trappen ble oppdaget under ny befaring, tett inntil brofestet og ned til vannet. Westerlund mente det skulle letes på ti meters dyp i en vinkel på 45 grader utover mot venstre fra trappen; og to dager senere fløt Justad opp i bukten sør for Rieberkaien.
Under letingen etter Justad «så» Westerlund stadig politimannen Sigurd Selheim opptatt i en større leteaksjon på Møhlenpriskaien. Han benektet først at dette kunne stemme, men kom siden i tanker om at han virkelig hadde deltatt i en større leteaksjon etter en liten gutt som ble funnet i vannet nettopp der. - I dødsannonsen Justads enke satte i Bergens Tidende, takket hun både Westerlund og politiet for all hjelp.
Cats Falck-saken
I 1984 forsvant den svenske TV-journalisten Cats Falck og hennes venninne Lena Gräns. Ifølge søskenbarnet Mikkel Falck var det Westerlund som utpekte stedet der kvinnene ble funnet et halvt år senere i Hammarbykanalen i Stockholm. Etterforskningsleder Eric Skoglund skal i 1997 ha uttalt at det ble lett på funnstedet etter tips fra «en synsk kvinne» i Norge.
Jøsenfjorden
Jøsenfjorden er en sidefjord av Boknafjorden i Hjelmeland kommune i Rogaland. Det er også navnet på en bygd som ligger på nordsiden av fjorden. Fjorden har innløp fra Hjelmelandsfjorden i vest mellom Nesvik på Jøsneset i nord og Mula rett nord for Hjelmelandsvågen i sør. Fjorden strekker seg 24 kilometer østover til den fraflyttede garden Førre. Begge sider av fjorden er bratte og stiger rett opp til høyder på over 700 meter over havet.
Anna Elisabeth Westerlund
Cats Falck-saken
Svensk politi avskrev raskt saken som en ulykke etter at dykkere fant bilen med de døde 29. mai 1985, på seks meters dyp i Hammarbyhamnen. Men folk reagerte på at den tekniske undersøkelsen var ufullstendig, og det lot seg ikke forklare hvordan bilen hadde kommet seg over den høye kaikanten. Attpåtil satt Falck som ikke hadde førerkort, ved rattet ved siden av Gräns i dennes Renault 12. Falck var kommet på sporet av smugling, der amerikansk høyteknologi i strid med USAs forbud ble levert til Aseas kraftverksutbygging i Sovjetunionen. Falck fant også koblinger mellom Asea og et østtysk utenriksforetak, kontrollert av Stasi, der svensk politi hadde beslaglagt en Asea-sjefs brevveksling med foretaket.
Jøsenfjorden
Før kjøreveier på land ble bygget, var fjordene hovedferdselsårene for alle som bodde i fjordene. Langs begge sider av fjorden ligger det både gårdsbruk i drift og forlatte gårder og husmannsplasser. Fiskeoppdrett finnes det og i fjorden, både for laks og kveite.
Nesten halvveis inne i fjorden ligger fruktgården Ytre Eiane på nordsiden. Herfra kan man se Tøtlandsvika bre seg inn sørover til gården med samme navn, og elven Vormo munner ut i fjorden.
Anna Elisabeth Westerlund
Filmplaner
I starten av 1970-tallet ble det planlagt en halvdokumentarisk film om hennes liv som synsk, med henne selv i hovedrollen som den voksne Westerlund. Hun var svært engasjert i filmplanene, men opplevde at hennes fire eldre søsken tok sterk avstand fra disse og skrev til manusforfatter Sverre Gran og regissør Nils R. Müller at de ville kreve filmen forbudt, om deres barndomshjem eller nære familie ble dradd inn i saken. De hevdet også at de aldri hadde merket at søsteren «hadde spesielle evner som kunne karakterisere henne som "synsk".» Prosjektet beskrev de som «tåpelig og anmassende». Westerlund ble så såret at hun brøt kontakten med sine eldre søsken. Filmen ble aldri noe av, da det viste seg umulig å få økonomisk støtte; men bruddet varte livet ut. Heldigvis stod Westerlund fortsatt sin yngre bror Johan nær, og nevøer og nieser fortsatte å holde kontakt, selv om ikke deres foreldre lenger gjorde det.
Jøsenfjorden
Lenger inn i fjorden renner elven Ulla ut i fjorden. Den ligger ved bygden Jøsenfjorden som består av gardene Vadla (på vestsiden) og Hauga (på østsiden). Fra her og inn til bunnen av fjorden smalner fjorden inn og den innerste delen av fjorden blir kalt Førrebotn. Her munner og elven Føreåna ut i fjorden. Både Ulla og Førre er regulert i forbindelse med Ulla-Førre-utbyggingen på 1980-tallet og mesteparten av vassføringen er overført via Blåsjø til Suldal. Vormo er derimot varig vernet.
Riksvei 13 går på nordsiden av fjorden fra garden Indre Eiane og ut til Nesvik.
Langobardisk
Langobardisk er et utdødd vestgermansk språk. Det ble snakket av langobardene, de tysktalende nybyggerne i Italia i det 6. århundre. Fra det 7. århundre ble språket brukt mindre og mindre, men det mye tyder på at det kan ha vært i bruk helt fram til år 1000 e.kr.
Anna Elisabeth Westerlund
Død
Lenge før sin død hadde hun testamentert sin hjerne til Universitetet i Bergen. Den ble derfor behørig preparert og fraktet til patologisk avdeling på Haukeland sykehus like etter hennes død. Siden har en bredt sammensatt gruppe studert den grundig. Forskerne fant ingenting som kunne forklare den hennes påståtte evner.
Lukas Müller (roer)
Lukas Müller (født 19. mai 1987) er en tysk roer som spesialiserer seg i åtterbåt. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han tok gull i åtter.
Torup slott
Torup slott (dansk Torup Slot i middelalderen også Torderup, svensk Torups slott) i Bare Herred i Skåne er et av Nordens best bevarte middelalder-/ renessanseslott. Restene av den opprinnelige middelalderborgen ligger ligger nordvest for den nåværende.
Historie
Gørvel Fadersdatter (Sparre), som var enke etter riksråd Truid Gregersen Ulfstand, lot den nåværende slottsbygningen oppføre på 1500-tallet ved overgangen mellom middelalderen og renessansen. Borgen er bygget i røde teglsten på et fundament av ekestolper i en sjø. Det er en klassisk forsvarsborg med skyteskår, skytteloft og voldgraver.
Siden kom Torup slott til slekten Grubbe. Under Sivert Grubbe (1566–1636) fikk Torup ofte besøkt av Christian IV, og borgen ble kraftig modernisert. Kongen lot på Kirsten Munks oppfordring soldatene sine demme opp et lite vann som omga slottet frem til 1775.
I 1647 ble Torup kjøpt av Corfitz Ulfeldt. Han var gift med Christian IVs datter Leonore Christine, men sluttet seg senere til svenskene og ble derfor kjent som landsforræder. Slottet ble tatt fra ham i 1660, men i 1735 gitt tilbake til hans dattersønn Jochum Beck.
Siden 1970 eies slottet Torup med slottspark og den omkringliggende bøkeskog av Malmö kommune. Det er offentlig adgang til slottsparken.
Riborg
Utbredelse
Riborg hadde fram til 2014 norsk navnedag 7. februar.
Riborg er i dag et svært sjeldent navn.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
8TV
8TV er en privat tv-kanal fra Barcelona i Catalonia. Kanalen eies av OC 2022. Den starta sendingene sine i 2001 under navnet Citytv.
Tellus Radio
Stasjonen var politisk uavhengig og sendte kulturstoff som litteratur, kunst, dikt, radioteater, subkultur og musikk. Tellus Radio arbeidet, så lenge det varte, for å øke informasjonsnivået blant minoritetsspråklige og styrke kommunikasjonen mellom minoritet og majoritet. De inviterte jevnlig artister og kulturpersonligheter til studio og dekket alt som berører det flerkulturelle aspektet i Oslo- og omegn. Over 70 frivillige bidrar til gjennomføringen av nær 50 sendetimer i uken.
Fra 1. januar 2008 ble Tellus Radio av økonomiske årsaker nedlagt.
Simeon av Bulgaria
Simeon av Bulgaria kan vise til flere personer:
Karl Over-Rein
Karl Kristian Over-Rein (født 28. april 1946 i Levanger, død 29. august 2011 i Oslo), var en norsk forfatter. Han har også arbeidet som journalist og sjømann. I 1971 reiste han til England hvor han utdannet seg til spesialsykepleier i psykiatri. Etter tilbakekomsten til Norge i 1980 arbeidet han flere steder innen helsevesenet. Han debuterte som skjønnlitterær forfatter i 1983 med romanen «Den utstøtte». Han har utgitt 11 bøker. Han har skrevet både skjønnlitteratur, krim og flere bøker om slektsforskning.
Flekkmøll
Flekkmøll (Incurvariidae) er en artsfattig familie av sommerfugler som gjerne er mørke på farge med hvite flekker eller tverrbånd. Slik familien i dag blir definert omfatter den ca. 100 kjente arter på verdensbasis. Tidligere ble gruppene svepemøll (Adelidae) og knoppmøll (Prodoxidae) også regnet til flekkmøllene.
Utseende
Små (vingespenn 7 – 21 mm hos de nordiske artene) sommerfugler, som oftest med mørk grålig grunnfarge. Hodet er ofte påfallende gult på grunn av tett, gull-gul hårkledning. Sugesnabelen er velutviklet. Antennene er middels lange, kamformede hos hannene og trådformede hos hunnene. Forvingene er nokså smale, mørke, med kommaaktige hvite flekker med for- og bakkanten eller med hvite tverrbånd. Bakvingene er grålige, nokså brede med middels lange hårfrynser. Hunnene har et spisst eggleggingsrør som de bruker til å bore eggene inn i blader.
Levevis
Hunnene legger egg på ulike slags løvtrær og busker, av og til også på urter. Det første larvestadiet lever som minerere inne i bladene og lager en såkalt flekkmine, dvs. et mer eller mindre rundt område der innmaten i bladet er spist opp. Så gnager larven seg løs fra bladet og etterlater et rundt hull der minen har vært. Den lager seg en sekk av silke og plantemateriale og slipper seg ned på bakken, der den lever resten av larvetiden krypende rundt kledt i denne sekken, spisende visne plantedeler og ulike lave planter. De voksne hannene svermer om dagen. Den vanligste arten i Norge er trolig Incurvaria oehlmanniella, som lever på blåbær.
Shao Ning
Shao Ning (født 17. februar 1982) er en kinesisk judoka som konkurrerer i klasse 100 kilo. Han representerte Kina under Sommer-OL 2008, der han røk ut i første runde.
Nicolai Esmit
Nicolai Esmit også kjent som Nicolai Schmidt (født i Holsten) var guvernør på St. Thomas i Dansk Vestindia i perioden 4. juli 1680 til november 1682. Han var eneste søker til å overta stillingen etter Jørgen Iversen Dyppel. Etter å ha kullkastet alt som hans forgjenger hadde bygd opp, besluttet Vestindisk-guineisk Kompagni å utnevne en ny guvernør i 1682. Nicolai Esmit ble likevel sittende med makten til 1683 da han ble fjernet fra stillingen i et lokalt opprør som ønsket å innsette hans bror Adolph Esmit som guvernør.
Han forlot St. Thomas og reiste til København, hvor han ble dømt til fengsel. Han ble senere erklært sinnssyk og ble av dansk høyesterett tilkjent en erstatning på 20 000 rigsdaler fra hans bror.
Seriekobling
I en seriekrets deler spenningen seg, men strømmen er lik. I en krets der alle motstandene er like vil spenningen over hver motstand være gitt av den totale spenningen delt på antall motstander. Jo flere motstander i kretsen, jo flere ganger må spenningen deles og jo lavere spenning blir det over hver motstand.
Eksempel på et seriekoblet krets er juletrelys, der lysene er koblet etter hverandre.
Storkalkinn
Storkalkinn er et fjell øst for Litldalen i Sunndal kommune i Møre og Romsdal. Det er 1 880 meter høyt og har en primærfaktor på 645 meter.
San Giacomo di Rialto
San Giacomo di Rialto er en kirke i bydelen San Polo i Venezia. Det er trolig Venezias eldste kirke, og ble antagelig innviet i år 421. Kirken brant på begynnelsen av det 16. århundre.
Storkalkinn
Fjelltoppen ligger mindre enn 7 kilometer i luftlinje fra havnivået ved Sunndalsøra. Det er ingen så høye fjell som ligger nærmere sjøen i hele Nord-Europa.
San Giacomo di Rialto
San Giacomo di Rialto er blant annet kjent for et stort ur fra det 15. århundre over inngangen. Fasaden er i marmor.
Storkalkinn
Fjellet ligger i det nordvestre hjørnet av Dovrefjell-Sunndalsfjella nasjonalpark.
The Woman
Handling
I håp om å svekke senator Matthew Standish, deres politiske motstander, ansetter senator Jim Blake og hans svigersønn Mark Robertson en etterforsker som snart oppdager at Standish flere år tidligere skal ha tilbrakt en natt ved et hotell sammen med en fremmed kvinne. De forsøker derfor å finne ut hvem denne kvinnen var, i håp om å svekke deres politiske motstander.
Robert Harward
Robert S. «Bob» Harward er en amerikansk viseadmiral og Navy SEALs-offiser. På 1990-tallet var utstasjonert i Kuwait og Bosnia. Han ble sjef for Naval Special Warfare Group 1 i august 2001. Etter terrorangrepet 11. september 2001 ble han utstasjonert i Afghanistan. Han ledet Styrke K-Bar i Afghanistan, og var dermed øverste leder for 2,700 spesialsoldater. Som sjef for Task Force 561 ledet han Naval Special Warfare Task Group Central, og han var utstasjonert i Irak fra oktober 2002.
I 2011 ble han utnevnt til nestkommanderende for U.S. Central Command.
Mangefotinger
Mangefotinger eller mangeføttinger er en delgruppe av leddyrene. Det vitenskapelige navnet Myriapoda er satt sammen av de greske ordene myrios («mange» eller «masser») og pous («fot»). Mangefotinger blir ofte omtalt som «tusenbein» (i vid forstand), og den mest kjente delgruppen er nok (de ekte) tusenbeinene.
William Burns
William Burns er navnet til flere personer:
Mangefotinger
Liv og utvikling
Den lange bøyelige kroppen gjør at disse dyrene kan komme seg fram på mange trange steder, og med det store antall bein har de stor skyvekraft. Mangefotinger lever på bakken (ikke i vann), i strøsjiktet, litt ned i jorden, under bark på råtnende trær, i kompost og lignende plasser. Men noen arter er tilknyttet strandsonen (havstrender).
Det er ikke uvanlig å se mangefotinger om en løfter på en stein eller graver litt i jorden. De fleste er nattaktive og vanligvis piler de da straks avgårde for å finne et gjemmested. Dessuten er mangefotinger ømfintlige for å tørke ut og søker til fuktige steder.
Anatomi
Hodet Antennene kan være korte (noen få ledd) til lange trådformede (mange ledd), uten «klubbe» ytterst. Noen arter er blinde, mens andre har punktøyne samlet i grupper. Disse øyegruppene kan bestå av få øyne på siden av hodet, til større grupper som kan ligne på fasettøyne. Gruppen «Langbeinskolopendere» (Scutigeromorpha, skolopendere) har fasettøyne og lengre bein enn andre mangefotinger, én art finnes i Norden (ikke Norge) og lever innendørs.
Forplantning
Noen arter har jomfrufødsel (partenogenese). De fleste arter har to kjønn og paring skjer ved at hannen fører sine kjønnsorganer inn i hunnen, som hos tusenbein. Hannens kjønnsorgan sitter på undersiden av det sjuende kroppsleddet. Hunnen har sin kjønnsåpning på tredje kroppsring. Ofte holder hannen seg fast til hunnen (i hennes antenner), med sitt første beinpar, som kan være omdannet (redusert) til noen kroker. Andre arter, som hos dverg- og fåfotinger og noen skolopendere, avgir hannen en «spermiepakke», som hunnen senere plukker opp.