cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Diskuteket
Diskuteket var resultat av en videreutvikling av «I stolen», som tidligere var en del av ungdomsprogrammet Kluzz. Det ble sendt vekselvis med dette Kluzz, samt en del dokumentarprogrammer og etterhvert VVP.
Trivia
I 1987 hadde Fredrik Skavlan sin tv-debut (som gjest) i dette programmet. Harald Eia hadde også sin første opptreden samme år i dette programmet.
Kelvinhall undergrunnsstasjon
Kelvinhall undergrunnsstasjon er en stasjon på Glasgows undergrunnsbane, ved Kelvinhall. Stasjonen het Partick Cross fram til 1977, da den ble omdøpt til Kelvinhall. Den ligger i nærheten av Glasgows West End, i nærheten av mange av byens mest kjent turistattraksjoner, blant annet: Det var tidligere en jernbanestasjon ved navn Kelvin Hall, men den var ikke kobla til undergrunnsstasjonen, som da jernbanestasjonen ble nedlagt fortsatt het Partick Cross.
Stasjonsinngangen ligger på Dumbarton Road. Stasjonen har fortsatt én plattform med skinner på begge sider, og har ingen heiser. Kelvinhall ble ikke så berørt av moderniseringa av undergrunnsbanen i 1977–1980 som de andre stasjonene; utenom Cessnock er det den eneste stasjonen som beholdt sin opprinnelige inngang og overflatebygninger.
Fra 31. mars 2004 til 31. mars 2005 hadde stasjonen 620 000 reisende.
Einar Høigård
Bakgrunn og virke
I oppveksten på Våland utmerket han seg lokalt i friidrett. Etter examen artium ved Kongsgård skole i Stavanger flyttet han til Oslo i 1927 for filologi-studier under blant andre Fredrik Paasche, han fikk embedseksamen i 1934, og virket ved Universitetet i Hamburg i 1935. Deretter ble han tilsatt ved Oslo katedralskole i 1936 som bibliotekar og lektor. Som universitetsstipendiat ved det nylig etablerte Pedagogisk forskningsinstitutt ved Universitetet i Oslo (1938–)  arbeidet han blant annet med Helga Eng  i etableringen av pedagogikk som universitetsfag. Med Kay Waldemar Kielland Piene og andre satt han i Carnegiekomiteen for eksamensformer frem til 1939.
Han ble arrestert under flukt til Sverige i oktober 1943, og satt i fengsel (Bredtvedt fengsel) til han døde. Han ble torturert på Bredtvedt (observert av patolog). Pedagogisk forskningsinstitutts første dr.philos.-grad ble tildelt ham posthumt (1945), og i Antarktis finner man formasjonen Høigårdbrekka, oppkalt etter ham. I Stavanger finner man Lektor Einar Høigårds Gate, og i 1987 ble Einar Høigårds vei opprettet på Tåsen i Oslo. Einar Musæus Høigård ble i 1934 gift med cand.mag. Elfrida Glomnes (1906–1984), datter av grosserer Mathias Glomnes (1869–1956) og Samuline Skrede (1870–1957). Einar Musæus Høigård var far til fire barn: lege Berit Hovig (født Høigård), lektor Tore Høigård, arkeolog Ellen Høigård Hofseth og kriminolog Cecilie Høigård.
Gatenavn
Einar Høigård er hedret med gatenavn i Oslo og Stavanger.
22. juni
22. juni er den 173. dagen i året, den 174. i skuddår. Det er 192 dager igjen av året.
Navnedag
Håkon, Maud.
Fødsler
Se flere som er født 22. juni i Kategori:Fødsler 22. juni.
Dødsfall
Se flere som døde 22. juni i Kategori:Dødsfall 22. juni.
Gunnar Knudsen
Aanon Gunerius Knudsen (født 19. september 1848 i Arendal, død 1. desember 1928 i Skien) var en norsk politiker, skipsreder, ingeniør og industribygger. Han er kanskje mest kjent som Norges statsminister i to perioder.
Tidlig liv og karriere
Han ble født på Saltrød gård, Østre Moland ved Arendal, tok artium i 1866 og ble cand. philos. etter anneneksamen i 1867. Han var i 1869 ferdig med ingeniørutdanning ved Chalmerska Institutet i Göteborg. Han bygget senere på utdannelsen i Kristiania og Sunderland.
I 1872 overdro faren Christen Knudsen sitt rederi og skipsbyggeri til sønnene Jørgen og Gunnar. Verdiene ble delt i 1889, hvoretter Gunnar Knudsen drev sitt skipsrederi alene. Han utvidet med fabrikkdrift fra 1887, gjennom det fortsatt eksisterende Aktieselskapet Borgestad ASA. Etter å ha giftet seg med Sofie Cappelen overtok Knudsen i 1882 den store Borgestad gård ved Skien, som Sofie var enearving til. Gården drives fortsatt av deres etterkommere som bor der, men gården eies nå av en stiftelse.
I 1885 begynte Laugstol Bruks elektrisitetsverk i Skien å levere strøm til abonnenter. Den senere statsminister Gunnar Knudsen var initiativtaker til vårt første elektrisitetsverk. Som elektrisitetsverk regnes bedrifter som ikke bare produserer strøm til eget bruk, men som selger elektrisitet til abonnenter. Laugstol Bruk var et vannkraftverk som utnyttet høydeforskjellen mellom Hjellevannet og Bryggevannet i Skien. Formålet med elektrisitetsverket var i utgangspunktet å skaffe bedre og mindre brannfarlig lys i bedriften.
I en periode var Gunnar Knudsen medlem i Egelands Værks Interessentskab i Gjerstad kommune. Selskapet var eid av en gruppe finans- og industrifolk, og det ble bygd tresliperi. Blant annet "Stifos Træsliberi" som ligger på kommunegrensen mellom Gjerstad og Risør kommuner, der Knudsen hadde en sentral oppgave i utsmykningen av tresliperiet som ble bygget i 1893.
Politisk karriere
I 1891 ble Knudsen valgt inn på Stortinget for partiet Venstre, som han senere ble parlamentarisk leder for i 1908 og partileder for (1909–1927). Han ble utnevnt til statsråd i Johannes Steens andre regjering fra 24. desember 1901 med virke ved statsrådsavdelingen i Stockholm. Han fortsatte på denne posten da Otto Blehr året etter overtok som statsminister. I 1903 vendte han hjem og overtok ledelsen av Landbruksdepartementet og Finansdepartementet fram til regjeringen gikk av i oktober.
Knudsen var også finansminister i Michelsenregjeringen, men gikk ut av denne i oktober 1905 på grunn av uenigheter rundt kongevalget. Deretter var han formann i Norsk Landmandsforbund, (det senere Bondelaget 1905—1906). Han var statsminister i Gunnar Knudsens første regjering (1908–1910) og Gunnar Knudsens andre regjering (1913–1920). Som statsminister foreslo han blant annet at staten skulle kjøpe inn fosser. Han var sentral i debatten om Konsesjonslovene, og ved opprettelsen av Norges vassdrags- og elektrisitetsvesen.
Gunnar Knudsens andre regjering opprettet den 1. februar 1918 en sikkerhetskomité som skulle arbeide med en indre overvåking av arbeiderklassen, siden frykten for en revolusjon var sterk.
Knudsen ønsket ikke å motta ordener. Under sin første periode som statsminister var han likevel kansler for St. Olavs Orden, da dette embetet på denne tiden automatisk ble besatt av statsministeren. Knudsen var innehaver av 7. juni-medaljen.
Spiritisme?
Gunnar Knudsen var medlem av Norsk Selskap for Psykisk Forskning, stiftet i 1917. Andre medlemmer var Aftenpostens redaktør Frøis Frøisland, psykiateren Johan Scharffenberg, historikeren Wilhelm Keilhau, Freia-direktør Johan Throne Holst og riksantikvar Harry Fett. Det er imidlertid ingen kilder som viser at Gunnar Knudsen skulle ha trodd på spiritisme, dvs. at mennesker kan komme i kontakt med de avdødes ånder gjennom såkalte «seanser».
Annet
Gunnar Knudsen bekostet den nåværende Borgestad kirke, som ligger noen hundre meter fra hans eiendom Borgestad gård. Kirken stod ferdig i 1907, og ble bygget for å oppfylle et ønske fra Knudsens datter Gudrun på dødsleiet. Gudrun var født i 1886 og døde i 1902, og er begravet ved Borgestad kirke.
Changhe Z-8
Changhe Z-8 er et kinesisk helikopter. Z-8 er utviklet fra det franske helikopteret SA 321 Super Frelon, som den kinesiske marinen allerede hadde i bruk.
Carl Wilhelm Rubenson
Carl Wilhelm Rubenson (født 1885 i Sverige, død 1960) var en norsk fjellklatrer.
Han er omtalt av Eilert Sundt i Carl Wilhelm Rubenson (1885–1960) Norsk Fjellsport (1968).
Kapitulasjon
Kapitulasjon (fra latin «avtaleinngåelse»)  er en avtale i krigstid for overgivelse av en troppestyrke, en by, deler av et land eller et helt land til fienden.
Kapitulasjon er en ikke uvanlig hendelse i krig. Vanlige vilkår fra den som kapitulerer er ofte sikkerhet for felles eiendom og garanti for religionsfrihet, mens den som kapitulerer vanligvis blir avkrevet et løfte om å ikke benytte våpen etter kapitulasjon.
Artikkel 35 i Haag-konvensjonen av 1899 om lov og skikker knyttet til krig bestemmer at en kapitulasjon avtalt mellom to parter må skje i henhold til reglene om militær ære. Når avtalen er undertegnet må den respekteres av begge parter.
Eksempler
Kapitulasjonen ved Perevolotsjna 1. juli 1709 var den svenske hærens kapitulasjon til Russland umiddelbart etter slaget ved Poltava under den store nordiske krig.
Kapitulasjonsavtalen 1940 mellom de tyske og norske overkommandoene under andre verdenskrig ble undertegnet 10. juni 1940 i Trondheim.
Kongo under Sommer-OL 1984
Kongo under Sommer-OL 1984. Ni sportsutøvere fra Republikken Kongo deltok i friidrett under 1984 i Los Angeles. Det var fjerde gangen som Republikken Kongo deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medaljer.
Eglajim
Eglajim er et sted som nevnes i Bibelen i forbindelse med landet Moab. Stedet lå antagelig sørøst for Dødehavet, og er kanskje identisk med Mazra, en oase nordøst for halvøya Lisan.
Bivio
Bivio (Beiva på retoromansk) er en kommune øverst (og dermed helt sør) i dalen Surses i den sveitsiske kantonen Graubünden. Kommunen ligger på 1769 moh. og har 220 faste innbyggere. I dag er Bivio overveiende tysktalende (55 %). Inntil 1980-tallet var den imidlertid en hovedsakelig italienskspråklig kommune i en ellers retoromansktalende dal. Fremdeles er italiensk kommunens eneste offisielle språk og morsmål for 29 % av befolkningen. Dermed er Bivio den eneste italienskspråklige kommunen i Nordsjøens tilsigsfelt. Dalens elv (Julia) er nemlig en bielv til Rhinen. At tysk har økt kraftig i de siste tiår, skyldes fremfor alt turismens voksende betydning. 12 % snakker retoromansk og dermed surmiran-dialekten (dog med innslag fra putèr-dialekten i Øvre Engadin).
Bivio er derfor den eneste kommunen i Sveits som er trespråklig : retoromansk, italiensk og tysk.
Stedsnavnet Bivio/Beiva betyr "to veier".
Bivio ligger på nordsiden av to (ikke minst historisk) viktige fjellpass: Julierpasset til Engadin og Settimopasset til Val Bregaglia. Landområdene rundt Bivio som hadde beitemuligheter for husdyr fikk bosettere fra Soglio i Val Bregaglia rett syd for Bivio, som også er italiensktalende. Det betyr at det var den italienske dialekten bargajot fra Soglio i Val Bregaglia som ble "eksportert" til Bivio. Den har beholdt mye av det opprinnelige bargajotpreget, men oppviser også egne lokale særegenheter som finnes kun i Bivio.
Stine Mari Langstrand
Langstrand har sunget siden hun var barn og har etablert seg som en allsidig artist med fot innen flere sjangere. Hun har en bachelorgrad i klassisk sang fra Institutt for musikk ved NTNU. Våren 2007 tok hun også en mastergrad i klassisk sang og musikkdramatikk.
Sommeren 2003 ga hun ut en cd-singel ved navnet “Stine”. Hun har også vært vokalist i bandet Lumsk og har sammen med dem gitt ut to album (“Troll” og “Det Vilde Kor”), en singel (“Nidvisa”), samt to musikkvideoer (“Trolltind” og “Om hundrede aar er allting glemt”). De har spilt en rekke konserter både i inn- og utland. Lumsk vant historiens første By:Larm–stipend. Høsten 2005 var Stine i Beijing i Kina og sang i regjeringsbygget som Astrid i operamusikalen “Some Sunny Night” med Beijing operaorkester og operakor.
Julen 2010 ga hun ut dobbeltalbumet Bakgårdsjul med nyskrevne julesanger og lydbok til tekster av Bjørn Lindquist.
Langstrand jobber til daglig som frilanssanger og har ved flere anledninger vært solist med Forsvarets Musikkorps Nord-Norge og Luftforsvarets musikkorps, Trondheim Symfoniorkester (TSO), Tidligmusikkensemble, TrondheimSolistene, Trondheim Kammermusikkfestival, Nidaros Brass Band, Nidarosdomens Guttekor, Kristiansund Symfoniorkester og Nord-Østerdal Symfoniorkester.
I 2011 deltok hun som operasanger i Norske Talenter på TV 2, der hun kom til semifinalen.
Diskografi
Utgivelser som Langstrand har medvirket på
Eksterne lenker
Offisiell hjemmeside
Offisiell facebookside
Hønefoss idrettspark
Hønefoss idrettspark  er en idrettsarena beliggende i friluftsområdet Schjongslunden, på Sørsiden i Hønefoss. Stadionet har i hovedsak vært benyttet som hjemmebane for fotballklubben Hønefoss Ballklubb (HBK) og idrettsarena for friidrettsklubben Ringerike friidrettsklubb.
Arenaen ble oppført i 1949, og har senere blitt utvidet med et tribuneanlegg med overbygg på den ene langsiden. På den andre langsiden finnes en enklere tribune i treverk. Ny fotballbane med kunstgress ble anlagt vinteren 2008/2009, og to nye tribuner oppført. Fotballbanen ble dermed flyttet ca. 70 meter østover. Den nye arenaen heter AKA Arena.
Tilskuerrekorden i Hønefoss idrettspark ble satt den 25. mai 2010 og er på 4256 tilskuere, i kampen mellom Hønefoss og Brann. Hønefoss vant kampen 2-0.
Anlegget inneholder også flerbrukshallen Hønefoss Arena og Schjongshallen, med kunstisbane for ishockey.
Kateřina Novotná
Kateřina Novotná (født 12. august 1984) er en tsjekkisk skøyteløper som konkurrerer i både kortbaneløp og langbaneløp. Hun representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hennes beste resultat var nummer 31 på 1500 meter kortbane.
Karate Kommandos
Karate Kommandos er en amerikansk animert actionserie som gikk på amerikansk TV i 1986. I tegnefilmserien jobber Chuck Norris for den amerikanske regjeringen og er lederen for en gruppe som skal kjempe mot den onde Claw og hans partner Super Ninja. Gruppen til Chuck Norris består av Pepper (teknologeksperten), Reed (en av Chucks studenter og Peppers bror), Kimo (en samurai), Tabe (en sumobryter), og Too Much (en liten gutt). Karate Kommandos varte fem episoder før den ble kansellert.
Storefosstunnelen
Storefosstunnelen er en veitunnel på fylkesvei 614 i Bremanger kommune i Vestland. Tunnelen er 125 meter lang og går gjennom Instefjellet mellom Storefossvatnet og Litlevatnet like ved Svelgen.
Dennis Spooner
Dennis Spooner (født 1. desember 1932 i London, død 20. september 1986 i London) var en manusforfatter som skapte de britiske TV-seriene Man in a Suitcase, The Champions, Randall and Hopkirk (Deceased) og The Adventurer. Han var også med på å lage serien Department S og han skrev for andre serier, slik som The Avengers, Fireball XL5, Doctor Who, Stingray, Thunderbirds, Baronen, Doomwatch, UFO, Jason King, The Protectors, The New Avengers og The Professionals.
Han arbeidet på Doctor Who mens William Hartnell spilte Doktoren og han introduserte komiske elementer i serien. Han skrev historiene The Reign of Terror, The Romans og The Time Meddler. Han skrev også noen episoder av historien The Daleks' Master Plan og jobbet som manusredaktør på serien fra og med The Rescue og til og med The Chase i 1965. Han valgte å ikke fortsette i denne jobben etter at arbeidskontrakten hans på seks måneder utløpte. Skaperen av dalekene, Terry Nation, hadde akkurat tatt over jobben som manuskriptredaktør på den nye serien The Baron og ba om Spooners hjelp til å skrive for den. Spooner ble fristet av sjansen til å jobbe på en serie som ville bli vist på det innbringende amerikanske markedet og han takket derfor ja til jobben.
Han returnerte senere til Doctor Who for å omskrive David Whitakers manus for The Power of the Daleks, noe han ikke ble kreditert for.
Spooner var profesjonell fotballspiller for Leyton Orient i en kort periode i sine yngre år.
Wilhelm Herrmann
Wilhelm Herrmann (født 6. desember 1846 i Melkow i provinsen Sachsen i kongeriket Preussen, død 2. januar 1922 i Marburg i Tyskland) var en tysk protestantisk systematisk teolog. Herrmann var elev av Albrecht Ritschl, og en ledende eksponent for liberal teologi ved begynnelsen av 1900-tallet.
Wilhelm Herrmann (den yngre) var sønn av en luthersk pastor.
En-Eglajim
En-Eglajim (hebraisk:, «to kalvers kilde» er et sted som lå ved Dødehavet i henhold til den hebraiske Bibelen. Det sies i Esekiels bok 47: 8–10 at vannet i Dødehavet skulle bli friskt, og at det skulle stå fiskere ved dets bredder fra En-Gedi til En-Eglajim.
Det er en mulighet at stedet er identisk med Ain Feshka, ved Dødehavets nordvestlige bredd. De eneste større oasene på Dødehavets vestbredd er Ain Feshka og Ain Jidi (En-Gedi), som ligger 29 km lenger sør.
Nimrim
Nimrim (hebraisk for «ren» eller «sunt») er et vann som er nevnt to ganger i den hebraiske Bibelen (det gamle testamente). Først i Jesajas bok, og deretter i Jeremias bok. Lite annet er kjent om Nimrim annet at det var i området Moab ettersom stedet er nevnt i forbindelse med flere byer som var moabittenes kontroll på den tiden, en gang rundt 626-586 f.Kr., blant annet Hesjbon, Soar (tidligere kjent som Bela i henhold til Første Mosebok) og Horonaim.
Uklarheten angående Nimrim gjenspeiles i at forskerne ikke kan enes om Nimrim var en elv, en innsjø eller en by. Det har uansett vært forsøkt å identifiseres som en elv sørøst for Dødehavet. Kirkehistorikeren Eusebius av Cæsarea i Onomastikon, et verk om bibelske stedsnavn, forsøkte å plassere en by, Bennamareim, til Nimrim av Soar. Tilsvarende navn finnes i Wadi Numeireh, åpningen av havet ved Burj Numeirah, Nimrim av Ghor es-Safiyeh. Det er mulig at vannene til Nimrim kan bli søkt etter enten i Moiyet Numeirah eller i vannkilden høyere opp hvor det ligger ruiner av en by i fruktbart distrikt.
Fernanda Nissen videregående skole
Fernanda Nissen videregående skole var en husmorskole på Grønland i Oslo. Skolen ble opprettet som Oslo kommunale Husmorskole av kvinnesakskvinnen og arbeiderpartipolitikeren Fernanda Nissen i 1916.
Historie
Fernanda Nissen hevdet at skolene måtte ta over opplæringen i matstell, barnestell og hygiene siden dette ikke var en naturlig del av opplæringen i hjemmene lenger. Det var i arbeiderkvinnenes interesse å bli gode husmødre, og i 1916 åpnet hun Oslo kommunale Husmorskole. Interessen for husmorskolene økte, men langt fra alle jenter fra arbeiderklassen hadde råd til å gå ett år på husmorskole. Arbeiderkvinnebevegelsen ville legge til rette for å gi alle familiemedlemmer sunn og god mat. Dette måtte gjøres gjennom blant annet kunnskap og kurs i ernæring og søm.
I 1930 flyttet Oslo kommunale Husmorskole til Borggata 2b og lokalene til tidligere Grønland folkeskole. Skolen ble senere omdøpt til Fernanda Nissen videregående skole, da med Helse- og sosialfag. I 1991 opphørte Fernanda Nissen videregående skole og tilbudene ble flyttet til Bjerke videregående skole (da Linderud videregående skole). I 2007 ble utdanningsprogrammet Barne- og ungdomsarbeiderfag flyttet til Stovner videregående skole, mens Helse- og sosialfag Vg1 ble flyttet til Sogn videregående skole året etter, i 2008. Begge disse tilbudene ble flyttet til Kuben videregående skole i 2013.
Boeing X-20
Boeing X-20 «Dyna-Soar» (Dynamic Soarer) var et eksperimentelt romfly-prosjekt for USAs flyvåpen USAF. Det skulle skytes opp i rommet ved hjelp av en Titan-rakett. Første oppskytning var planlagt til begynnelsen av 1965, men prosjektet ble kansellert før det første flyet var ferdig.
Bakgrunn
X-20 var basert på «Silbervogel» (norsk: sølvfugl), et tysk rakettdrevet rom-bombefly foreslått av den østerrikske romfartspioneren Eugen Sänger under andre verdenskrig. «Silbervogel» (også kalt «Amerika Bomber») ble etter krigen videreutviklet i Bells BoMi og RoBo-konsepter (Rocket-Bomber) på 50-tallet. Dette konseptet gikk ut på at et fly i høy hastighet ville «sprette» ut igjen i rommet så lenge hastigheten var høy nok (omtrent som en flat stein som spretter på vannoverflaten). Rekkevidden kunne på denne måten økes betraktelig uten ekstra motorkraft.
Formål
X-20 var ment som et utviklingstrinn til et bemannet, manøvrerbart og gjenbrukbart romfly. Det skulle utforske hypersonisk flyvning og tilbakevending til atmosfæren. Selv om prosjektet ble kansellert før noe fly var ferdigbygd, fungerte X-20 som en testbenk for utvikling av avanserte teknologier for senere fartøy, inkludert USAs romferge. Mesteparten av undersystemene som var utviklet til X-20 ble brukt i forskjellige tester på bakken, og noen av systemene ble brukt i senere X-15-flyvninger. På et stadium i prosjektet var også X-20 tenkt som et kvasi-operativt system.
Design
X-20 var designet som et 11 meter langt bemannet gjenbrukbart romfartøy. Flyet ble bygd av Rene 41, en stållegering som tåler høye temperaturer. Det hadde sterkt bakovervinklede deltavinger (72,48°) med 6,2 meters vingespenn. Nesepartiet var bygd av komposittmateriale bestående av grafitt og zirkonium, og fremkantene og undersiden av vingene var av molybden kledd med varmeskjold. Landingsunderstellet var 3 utfellbare skinner, og var designet for å kunne lande på u-asfalterte landingsstriper med lengde helt ned til 2 400 meter. For å manøvrere flyet mens det var utenfor atmosfæren, skulle X-20 utstyres med små rakettdyser på vingene og på halen.
Spesifikasjoner
Dimensjoner
Ytelse
Vilhelm Mauseth
Vilhelm Alfred Mauseth også kjent som William Alfred Mauseth (født 8. oktober 1875, død 11. juni 1948) var en norsk skøyteløper.
Mauseth var fra Bakke i Agder. Han studerte på NTH og representerte Trondhjems Skøiteklub i studietiden. Han ble norgesmester på hjemmebane i 1895. Her satte han også verdensrekord på 500 meter med tiden 46,8. Året etter ble Mauseth på nytt norgesmester.
Etter fullførte studier emigrerte han til Sør-Afrika hvor han jobbet med utformingen av kloakksystemer. I Sør-Afrika skiftet han navn til William Alfred Mauseth og senere til William Alfred Manseth. Under første verdenskrig var han offiser i Nyasaland Rhodesia Mechanical Forces (Britiske tekniske styrkene i Afrika).
Connie Carpenter-Phinney
Helen Constance «Connie» Carpenter-Phinney (født 26. februar 1957 i Madison, Wisconsin) er en amerikansk tidligere syklist og skøyteløper. Hun tok fire VM-gull og ett OL-gull i bane- og landeveissykling.
Før hun begynte med sykling konkurrerte hun i hurtigløp på skøyter. Hun deltok i Vinter-OL i 1972 hvor hun ble nummer syv på 1500 m. På grunn av en skade gikk hun over til sykling.
Hun er gift med Davis Phinney, og de har to barn sammen: Taylor og Kelsey.
Helløya (Harstad)
Helløya er ei øy i Harstad kommune i Troms. Inntil 1. januar 2013 lå øya i Bjarkøy kommune. Øya ligger like nord for Bjarkøya og har et areal på 2,75 km². Høyeste punkt på øya er Kollen på 130 moh.
Zsófia Kónya
Zsófia Kónya (født 6. februar 1995) er en ungarsk skøyteløper som konkurrerer i kortbaneløp. Hun representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hennes beste resultat var nummer 30 på 1500 meter.
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, tok hun bronse på 2000 meter blandet stafett.
Islamofascisme
Islamofascisme er en sterkt ladet neologisme som trekker paralleller mellom visse utgaver av islam og forrige århundres europeiske fascistbevegelser. Organisasjoner som har blitt omtalt som «islamofascistiske» inkluderer blant annet de iranske myndighetene, Det muslimske brorskap, al-Qaida, Taliban, Hamas og Hizbollah.
Begrepet ble popularisert av den britiske journalisten Christopher Hitchens og har blitt brukt både i neokonservative og mer liberale og religionskritiske kretser. Som med andre nyskapte begreper der -fascisme inngår er ordet blitt til mest fordi det ved drahjelp av fascismekomponenten gis den ønskede sterkt negative ladning, ikke fordi det man ønsker å beskrive nødvendigvis har vesentlige kjennetegn felles med den italienske fascisme fra mellomkrigstiden og annen verdenskrig.
Helløya (Harstad)
På sørsiden av øya i Sundsvollsundet ligger et fugleberg som primært er tilholdssted for krykkje. Man kan også observere at de fleste andre vanlige måsearter har tilhold i krykkjeberget, og i tillegg er det ofte både ørn, skarv, kråke, og ravn som kan observeres i sundet.
Oljeleting
Oljeleting er en kunnskap, aktivitet og ekspertise i å lete og finne petroleum i form av råolje, naturgasskondensat og naturgass under bakken og under havbunnen. Det er ulike metoder som anvendes.
Første undersøkelse omfatter magnetiske målinger over store områder. Vanligvis benyttes først fly og deretter ulike magnetiske metoder på bakken eller fra båt.
Neste fase i prospekteringen omfatter seismiske undersøkelser. Ved denne metoden sendes lyd-signaler ned i berggrunnen som delvis reflekteres og delvis bøyes av og kommer opp igjen og fanges opp av mikrofoner. Ved prosessering av store mengder slike data rekonstrueres den sedimentære lagrekken.
Siste letefase er boring og logging gjennom berggrunnen. Et borehull krever gjerne mer enn en måneds arbeid med borerigg i tillegg til at borematerialet krever omfattende analyse i laboratorier.
Kjerneprøver fra oljeleting oppbevares i pvt-flasker.
Islamofascisme
I august 2006 uttalte USAs president George W. Bush at avsløringene av nye terrorplaner i Storbritannia var «en sterk påminnelse om at dette landet er i krig med islamske fascister som vil bruke ethvert middel til å ødelegge de av oss som elsker frihet, til å skade vårt land».
Kritikere av begrepet hevder at det er mer tilslørende enn avslørende å sammenligne islam i visse utgaver med fascisme. Andre kritikere påpeker det uheldige og forvirrende i å lansere et nytt begrep for å beskrive et fenomen som allerede kan beskrives med det veletablerte begrepet 'islam', men en oppfatning om at islam i seg selv skulle være fascistisk, har liten støtte i relevante fagmiljøer (som religionsvitenskap eller statsvitenskap).
Wateree kraftverk
Wateree kraftverk er et kullkraftverk i Richland County, delstaten Sør-Carolina i det østlige USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 772 MW, fordelt på 2 blokker/turbiner. Operatør er energiselskapet SCANA.
Anlegget ble bygget ut i årene omkring 1968–1971. Brenselkilden er sub-bitumenøst kull. Utslippene av CO2 i 2007 var totalt 4,6640 mill tonn.
Bjarkøya
Bjarkøya ligger i Harstad kommune i Troms. Øya ligger nord for Grytøya og har et areal på 14,6 km². Høyeste punkt på øya er Falkeberget på 248 moh. I 2001 hadde Bjarkøya ca. 350 innbyggere.
Nergård, som var kommunesenter i tidligere Bjarkøy kommune, ligger på Bjarkøya. Øya har fergeforbindelse fra Austnes til Fenes på Grytøya og Altevik på Sandsøya. Bjarkøy kommune ønsket å knytte Sandsøya og Bjarkøya til Grytøya med undersjøiske veitunneler. Bjarkøyforbindelsen ble imidlertid ikke prioritert under Troms fylkestings behandling av Nasjonal transportplan i april 2005.
Det er også forbindelse med hurtigbåt fra Nergård til Sandsøya, Harstad og Senja.
Under andre verdenskrig ble det anlagt et tysk kystbatteri på Bjarkøya, Marine Artillerie Bjarköy 3/511, ble oppsatt med fire 15,5 cm kanoner med skuddvidde 18 km, i juni 1941.
Blågran
Blågran (vitenskapelig navn Picea pungens) er en art i granslekten innenfor furufamilien. Blågrana vokser vilt i det vestlige USA i Rocky Mountains fra Arizona og New Mexico i sør til Wyoming og Idaho i nord.
Blågran trives i fjellet på 1500 til 3100 moh., det vil si like under tregrensen og 500 meter lavere enn engelmannsgranen går (3650 moh.). Treet blir 25–35 meter høy, i noen tilfeller opp til 46 meter. Barnålene er blågrå eller blågrønne, og nye skudd nesten blåhvite. Unge kongler er rød-rosa eller rødbrune.
Blågran er plantet ut i Norge, og er en hardfør hogstart. Den er også svært populær som hageplante og ales fram for å oppnå maksimal blåfarge.
Blågran har en jevn, askebrun eller brungrå bark. Barnålene er inntil 2 cm lange, og blågrønne av farge. Habitatet dens er helst fuktig og næringsrik jord. Den kan trolig krysse seg med vanlig gran.
František Tomášek
František Tomášek (født 30. juni 1899 i Studénka nær Olmütz (nå Olomouc) i Mähren, da i Østerrike-Ungarn, nå i Tsjekkia, død 4. august 1992 i Praha) var en av den katolske kirkes kardinaler, opprinnelig utnevnt til det in pectore, og erkebiskop av erkebispedømmet Praha.
Prest
František Tomášek fikk sin presteutdannelse ved seminaret i Olomouc, og ble presteviet i Olomouc den 5. juli 1922. Som prest var han tilknyttet dels sjelesorgen, dels presteseminaret, i Olomouc.
Hjelpebiskop i Olomouc
Han ble utnevnt av pave Pius XII til hjelpebiskop av Olomouc den 12. oktober 1949.
De tsjekkoslovakiske kommunister begynte en innbitt forfølgelse av Den katolske kirke, og biskop Tomášek var blant de mange som fikk føle det. Han ble internert i en tvangsarbeidsleir og måtte arbeide der fra 22. juli 1951 til 28. mai 1954.
Deretter kunne han gjenoppta sin sjelesørgergjerning, og kunne også reise til Roma og delta på annet Vatikankonsil 1962–1965.
Den 18. februar 1965 ble han apostolisk administrator av erkebispestolen Praha. Det var imidlertid umulig for Paven å utnevne ham til erkebiskop der på grunn av kommunistenes brutale kirkepolitikk.
Kardinal (først helmmelig), og erkebiskop av Praha
Den 24. mai 1976 kreerte pave Paul VI kardinaler, og blant dem var det to hvis navn ble holdt tilbake (reservert «in pectore»). Men året etter, den 27. juni 1977, publiserte paven at den ene av dem var František Tomášek, med Santi Vitale, Valeria, Gervasio e Protasio som tittelkirke. Senere samme år, den 30. desember 1977, ble han utnevnt til erkebiskop av Praha.
Han fratrådte som erkebiskop av Praha den 27. mars 1991, og døde et drøyt år etter, den 4. august 1992 i Praha.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Jesu brødre og søstre
Jesu brødre og søstre er en personkrets som nevnes i Det nye testamente.
Bibelstedene
De nevnes i Markus 6,3 som bror av Jesus, Jakob, Joses/Josef, Judas og Simon, og av et ikke angitt antall søstre:
Lignende i Matteus 13,55:
Noen av dem nevnes også annetsteds i Skriften, skjønt det ikke alltid er sikkert at det dreier seg samme person(er). De forskjellige er blitt søkte identifisert nærmere av teologer og kirkehistorikere uten at det alltid har lykkes å komme langt på vei. Noen navn på eller nærmere antall av de nevnte søstre synes ikke å ha blitt supplert av den tidlige kristne overlevering eller gjennom fromme fortellinger.
Biologiske fullsøsken eller annen tilknytning til Jesus?
Katolikker og ortodokse har fra så tidlig man har kildebelegg fra vært av den overbevisning at ordet bror og søster ikke betyr det man i norsk dagligtale primært ville anta: Biologiske barn av felles foreldre. Men derutover har oppfatningene spriket: Søskenbarn? Nevøer/nieser? Andre nære slektninger?
Østkirkene, både de ortodokse og de orientalske (pre-khalkedonske), følger kirkehistorikeren Eusebius (230–340) og mener at de var Josefs barn med hans første og avdøde (unevnte) hustru. Den katolske kirke har ikke tatt stilling til det nøyaktige slektskapsforhold (annet enn at de ikke er barn av Jesu mor) og er åpen for andre konstellasjoner, tradisjonelt for at det kan være fettere og kusiner. Både katolikker og ortodokse er enige om jomfru Marias vedvarende jomfruelighet, og følgelig at hun ikke fødte flere barn etter Jesus.
Protestantiske reformatorer som Martin Luther, Huldrych Zwingli, Jean Calvin og senere John Wesley støttet også opp om Marias vedvarende jomfruelighet. Men i modernere protestantisme mener man i hovedsak at det må dreie seg om biologiske søsken, barn av Maria. Denne forståelsen har også vært den mest utbredte ved de lutherske teologiske læresteder i Norge.
Første tog til Tomahawk
Første tog til Tomahawk (originaltittel: A Ticket to Tomahawk) er en amerikansk westernkomedie fra 1950, regissert av Richard Sale og produsert av 20th Century Fox. I hovedrollene spiller Dan Dailey og Anne Baxter. Filmen handler om et tog som blir forsøkt forhindret i å komme frem i tide. Manus er skrevet av Mary Loos og Richard Sale.
Handling
Den omreisende salgsmannen Johnny Jameson (Dan Dailey) er den eneste passasjeren på den første turen til Western Railroads toglinje til Tomahawk i 1876. Konduktøren forteller Johnny at enkelte personer, eksempelvis eiere av diligenser, ønsker at toglinjen skal mislykkes. Like etter må toget stoppe på grunn at et steinras som er utløst av de tre mennene Dakota (Rory Calhoun), Trancas (Charles Stevens) og Gila (Lee MacGregor). Trioen jobber for oberst Dawson (Mauritz Hugo), som er områdets ledende diligens-eier. Toget kan ikke kjøre videre før steinene blir flyttet, så Johnny bestemmer seg for å gå inn til byen Epitaph. Mens han er på sheriffkontoret for å melde om forsinkelsen, blir han slått ned av Trancas. Sheriffen, Kit Dodge (Will Wright), og hans barnebarn Kit (Anne Baxter), havner i skuddveksling med Trancas og Gila, og han blir såret.
Kit blir utnevnt som midlertidig sheriff, ettersom bestefaren er såret, og blir beordret til å eskortere toget til Tomahawk. Hun tror at Johnny er en del av bandittgjengen og ber han om å forlate byen. Johnny kjøper en billett og setter seg på toget til Tomahawk. Ettersom det mangler togskinner på store deler av ruten, må toget trekkes av esler. Det er nemlig viktig at toget når frem til Tomahawk innen en bestemt tid, for å møte kravene i lisensen som Western Railroad har fått. Obert Dawson beordrer Dakota til bli med togeskorten, mens de andre gjengmedlemmene planlegger å sprenge toget i luften i løpet av natten. Forsøket er imidlertid mislykket ettersom Johnny våkner opp og oppdager dynamitten.
Underveis mot Tomahawk sprenger banditter en bro, noe som fører til at eskorten må legge om ruten. Like etterpå blir de angrepet av indianere. Johnny kjenner imidlertid indianerhøvdingen, Crooked Knife (Chief Thundercloud), og bestemmer seg for å oppsøke han for å forhindre et nytt angrep. Han lykkes i å overtale indianerne i å hjelpe dem videre på ferden mot Tomahawk. Ettersom broen er sprengt, tar de toget fra hverandre og legger ferden over et fjell. Dakota saboterer et vanntårn underveis, men blir oppdaget og kaprer toget, som nå er blitt satt sammen igjen. Johnny og Kit hopper på toget og etter et basketak blir Dakota drept. Toget blir så utsatt for et bakholdsangrep fra Dawson og hans gjeng. De skyter hull i tanken slik at toget stopper, men blir jaget vekk av indianerne. Toget har stoppet like utenfor bygrensen til Tomahawk, og Johnny får ordføreren i byen til å utvide bygrensene slik at toget møter lisenskravene. Johnny og Kit ender opp med å gifte seg, og Johnny begynner å jobbe som togkonduktør.
Produksjon
20th Century Fox kjøpte rettighetene til manuset til Mary Loos og Richard Sale for 30 000 dollar i februar 1949. De to var modelljernbane-entusiaster og hadde brukt to år på å undersøke smalsporede jernbaner før de skrev manuset. I det opprinnelige manuset var det seks showgirls, Annie, Ruby, Clara, Julie, Eloise og Gladys. Studiosjefen Darryl F. Zanuck bestemte at det bare skulle være fire, så de to sistnevnte ble droppet. I filmen heter rollefigurene Johnny og Kit sine fem barn Connie, Barbara, Marion, Marilyn og Joyce, noe som var en intern spøk, ettersom dette er fornavnene til skuespillerinnene som spilte madame Adelaide og hennes fire showgirls.
Filmselskapet gjorde en avtale med Denver & Rio Grande Western Railroad om å få spille inn filmen langs deres toglinje. Den strakk seg fra Durango til Silverton i Colorado. I filmen foregikk handlingen i de fiktive byene Epitaph og Tomahawk i Silverton. Utendørsscenene ble spilt inn i Colorado i august og september 1949. Innendørsscenene ble spilt inn i studio fra slutten av september til midten av oktober 1949.
Mottakelse
Fox valgte i liten grad å promotere filmen, ettersom westernkomedien The Beautiful Blonde from Bashful Bend (1949), med Betty Grable i hovedrollen, nylig hadde floppet. Første tog til Tomahawk ble heller ingen kommersiell suksess, og tjente ikke inn produksjonskostnadene. Kritikerne var imidlertid mer positive. Bosley Crowther i The New York Times mente at filmen hadde et morsomt utgangspunkt og var godt gjennomført. Han mente også at de vakre utendørsscenene, samt at man hadde brukt et ekte tog, fikk filmen til å skille seg positivt ut. Daily Variety og The Film Daily var også positive, og mente at filmen inneholdt både humor og action.
Priser og nominasjoner
Mary Loos og Richard Sale ble nominert til en Writers Guild of America Award for beste manus til en amerikansk western i 1951.
Radioversjon
Første tog til Tomahawk ble bearbeidet til et hørespill og sendt på Lux Radio Theatre 4. juni 1951, der Dailey og Baxter gjentok rollene sine.
Frederiksberg Allé metrostasjon
Frederiksberg Allé Station er en undergrunnsstasjon på Cityringen til Københavns metro. Frederiksberg Allé Station kommer til å ligge i Platanvej, med hovedtrapper ut imot Frederiksberg Allé.
John Robert Schrieffer
John Robert Schrieffer (født 31. mai 1931 i Oak Park i Cook County i Illinois, død 27. juli 2019 i Tallahassee i Florida ) var en amerikansk fysiker og nobelprisvinner. Schreiffer mottok Nobelprisen i fysikk i 1972 sammen med John Bardeen og Leon Cooper «for deres felles utviklingen av teorien om superlederegenskapen, mest kjent som BCS-teori».
Etter uteksamineringen fra Eustis High School i 1949 begynte Schrieffer å studere ved Massachusetts Institute of Technology hvor han i to år studerte elektroteknikk før han byttet til fysikk. Han fullførte en bacheloroppgave under ledelse av John C. Slater i 1953. Schrieffer fulgte en interesse for faststoffysikk og begynte ved University of Illinois at Urbana-Champaign, hvor han umiddelbart ble ansatt som forskningsassistent for John Bardeen. Etter å ha jobbet seg frem til et teoretisk problem med elektrisk ladning på halvlederoverflater tilbrakte Schrieffer et år i laboratoriet hvor han overførte teorien til flere overflateproblem. I sitt tredje år sluttet han seg til Bardeen og Cooper i utviklingen av teorien for superledning.
Washita (elv)
Navnet er på språket cheyenne og homonymt med navnet på elva Ouashita, som den ikke må forveksles med. Ofte kalles elva False Washita for å hindre forveksling med Ouashita. Stedet Washita Battlefield National Historic Site ved elva er et slagsted hvor general Custer overvant cheyenne-folket i slaget ved Washita i 1868.
Rémy Di Grégorio
Rémy Di Gregorio (født 31. juli 1985 i Marseille) er en fransk landeveissyklist. Han ble fransk juniormester på tempo i 2003. Han ble proff i 2005 da han skrev under for Française des Jeux. I 2007 vant han klatrekonkurransen i Liège-Bastogne-Liège og Dauphiné Libéré.
Tatiana Bodova
Tatiana Bodova (født 8. mai 1991) er en slovakisk skøyteløper som konkurrerer i kortbaneløp. Hun representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hennes beste resultat var nummer 29 på 1500 meter.
Kristenfobi
Kristenfobi, på engelsk christianophobia, dannet av «kristen» og «fobi», '(sykelig) frykt, hat, motvilje', er et begrep som på flere språk benyttes for å beskrive negative holdninger og handlinger rettet mot kristendom og kristne. I 2004 tok Vatikanet initiativ til å få begrepet anerkjent av FNs hovedforsamling, slik at det kunne inngå i offisielt menneskerettsarbeid. Vatikanet mente å se tendenser til antikristne holdninger og ville ha innført «kristenfobi», på linje med antisemittisme og islamofobi.
Blant organisasjoner og grupper som har blitt anklaget for kristenfobi, kan det nevnes at britiske Gay Police Association ble politietterforsket for hatkriminalitet etter at de trykket opp en annonse som hevdet at kristne var «den største gruppen som driver hatkriminalitet mot homofile». Kristne har også anklaget nyateister for «kristenfobi». For øvrig er motstanden mot kristne langt mer omfattende flere steder utenfor Vesten, med voldelig religionsforfølgelse av kristne minoritetsgrupper blant annet i islamistisk dominerte områder i Midtøsten og Afrika, blant visse ortodokse jøder i Israel og hinduer i India.
Xu Leshan
Xu Leshan (født 1546 i Huating ved Songjiang – nå i Shanghai i Kina, død 1626 eller 1627) var en kinesisk stormandarin som konverterte til katolisismen (dåpsnavn: Johannes) og ble en fremtredende og innflytelsesrik kristen i Kina mot slutten av Ming-dynastiet. Han var svigerfars far til Xu Guangqis barnebarn Candida Xu.
Ayuko Ito
Ayuko Ito (født 29. september 1986) er en japansk skøyteløper som konkurrerer i kortbaneløp. Hun representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hennes beste individuelle resultat var nummer 18 på 1500 meter.
Xu Leshan
I 1571 tok han den høye embedsmannseksamen jinshi, og ble stormandarin.
Han ble døpt i desember 1610 i Nanjing av pater Alfonso Vagnone.
Oder–Neisse-linjen
Oder–Neisse-linjen (tysk: Oder-Neiße-Linie, polsk: Granica na Odrze i Nysie Łużyckiej) var grensen mellom Den tyske demokratiske republikk og Polen fra 1950 og har siden 1990 vært grensen mellom det samlede Tyskland og Polen. Linjen følger stort sett elvene Oder og Neisse, men svinger i nord, rett før den når Østersjøen, vestover fra Oder slik at de to byene Szczecin og Swinoujscie tilhører Polen.
The Fireball
The Fireball er en amerikansk dramafilm fra 1950, regissert av Tay Garnett og produsert av Thor Productions. I hovedrollene spiller Mickey Rooney og Pat O'Brien. Filmen handler om en gutt som rømmer fra et barnehjem og blir en mester på rulleskøyter. Manus er skrevet av Tay Garnett og Horace McCoy.
Handling
Foreldreløse Johnny Casar (Mickey Rooney) bor på St. Luke's Home for Boys, drevet av pater O'Hara (Pat O'Brien). Han har komplekser på grunn av sin lave høyde og tror at han ikke duger til noe, men pater O'Hara har tro på ham og ønsker å bedre selvtilliten hans. En dag rømmer Johnny. Han finner et par rulleskøyter på gaten som han tror han kan selge. Johnny får seg arbeid som ryddehjelp på kaféen til Bruno Crystal (Ralph Dumke). Ettersom Johnny går med rulleskøyter, tipser Bruno ham om en skøytehall i nærheten der han kan få gratis opplæring.
I skøytehallen treffer Johnny roller speedway-mesteren Mary Reeves (Beverly Tyler). Hun synes han har talent og tror at han også vil kunne gjøre det bra i roller speedway. De to trener sammen hver morgen. I mellomtiden har pater O'Hara funnet ut hvor Johnny er og følger fremgangen hans i skjul fra sidelinjen. Johnny debuterer i et amatørmesterskap, der han gjør seg bemerket, selv om han ikke vinner. Mary gir ham billetter når det profesjonelle mesterskapet begynner. Johnny benytter anledningen til å utfordre stjernen på herrelaget Bears, Mack Miller (Glenn Corbett). Etter press fra publikum, tar Mack til slutt utfordringen. Selv om Mack vinner, ønsker publikum at Johnny skal få en ny sjanse. Dette får han hver kveld, helt til han til slutt vinner.
Johnny får bli med i Bears og er den nye stjernen på laget. Han sørger for at laget vinner mesterskapet og blir selv kåret til «Årets idrettsutøver». Johnnys oppblåste ego gjør ham imidlertid svært upopulær blant lagkameratene. Da han dytter sine egne lagkamerater over ende under et løp, blir han også buet på av publikum. Like etterpå får Johnny påvist polio og må tilbringe de neste to årene på sykehus og i rehabilitering. I hele perioden får han støtte fra pater O'Hara og Mary. Johnny får en kald skulder fra lagkameratene da han skal gjøre comeback, helt til Mack ønsker ham velkommen. Pater O'Hara spør Johnny om han kan hjelpe Ullman (John Hedloe), en ung og usikker lagkamerat, men Johnny avviser ham. Under løpet ombestemmer han seg og lar Ullman få poeng, noe som gleder både pater O'Hara og Mary.
Produksjon
The Fireball er den første filmen produsert av Thor Productions, produksjonsselskapet til Bert E. Friedlob og Tay Garnett. Friedlob eide også International Roller Speedway. Historien i filmen er løst basert på livet til Eddie Poore, bedre kjent som Eddie Cazar. Filmen hadde arbeidstittlene Dark Challenge og The Challenge, før valget til slutt falt på The Fireball.
Mottakelse
Daily Variety syntes filmen totalt sett var «utilfredsstillende», men mente at actionscenene fungerte. Bosley Crowther i The New York Times lot seg heller ikke imponere, men trakk også frem skøytescenene som et høydepunkt, samt O'Briens «pussige rolleskildring» og de tidlige scenene med Rooneys løsgjengeri. Nettopp Rooney ble imidlertid også trukket frem som noe som ikke er for en hver smak: «For han er hele showet, virker helt klar over dette og gjør alt utenom å sluke kameraet for å bevise det».
Oder–Neisse-linjen
Historisk bakgrunn
Før andre verdenskrig var Polens vestlige grense mot Tyskland bestemt innenfor rammene av Versaillestraktaten fra 1919. Grensen gikk stort sett langs de historiske grenselinjene for det gamle Polen, men med små justeringer grunnet befolkningssammensetningen i forskjellige områder. Den østlige delen av Pommern, Schlesien og Masuria hadde blitt delt, med store områder befolket av polakker på den tyske siden og store tyske byer på den polske. Selve grensen var i tillegg svært lang og «Den polske korridor» avskar Fristaden Danzig fra resten av Tyskland.
Etter andre verdenskrig var slutt forlangte Sovjet at Polens østlige grense skulle flyttes vestover så den i hovedsak gikk langs den såkalte Curzonlinjen, slik at Sovjetunionen fikk beholde det området det hadde fått gjennom Molotov–Ribbentrop-pakten av 1939. Til gjengjeld fikk Polen flytte sine grenser vestover på Tysklands bekostning. Store folkegrupper ble tvangsflyttet for å tilpasse innbyggerne til de nye grensene. Om lag ti millioner tyskere måtte flykte fra århundregamle tyske områder; de fleste polakker mente imidlertid at det var en riktig avgjørelse med tanke på de lidelser Tyskland hadde utsatt Polen for under krigen.
Tysk anerkjennelse av grensen
Regjeringene i Øst-Tyskland (DDR) og Polen undertegnet en grenseavtale i Zgorzelec i 1950 hvor Oder-Neisse-linjen ble gjensidig anerkjent, offisielt betegnet som «Grensen for fred og vennskap».
Anerkjennelse av Oder–Neisse-linjen som en endelig tysk-polsk grense var et av Sovjetunionens krav for å godta et gjenforent Tyskland. Kravet ble avvist av den vesttyske kansleren Konrad Adenauer, og mange mente at Øst-Tyskland ikke hadde fullmakt til å representere hele Tyskland.
De fleste av de 12 millioner fordrevne tyskerne hadde bosatt seg i Vest-Tyskland og en anerkjennelse av Oder-Neisse-linjen som en permanent tysk grense ble lenge ansett som politisk umulig. I 1963 erklærte imidlertid Willy Brandt at «selvfornektelse er forræderi» og fra midten av 1960-tallet diskuterte den tysk evangeliske kirken en mulig anerkjennelse av den nye grensen.
Vest-Tysklands holdning endret seg med Willy Brandts Ostpolitik. I 1970 undertegnet Vest-Tyskland avtaler med Sovjetunionen og Polen hvor Oder-Neisse-linjen ble godtatt som en faktisk grense for Polen. De to avtalene gjorde det til en viss grad mulig for de fordrevne å besøke områdene de hadde forlatt; å permanent vende tilbake var imidlertid utenkelig.
Etter den tyske gjenforeningen i 1990 undertegnet det forente Tyskland og Polen en avtale den 14. november 1990 hvor Oder–Neisse-linjen ble fastlagt som landenes endelige grense. Før avtalen ble undertegnet hadde Tyskland endret sin forfatning og slettet artikkel 23 som kunne blitt benyttet som grunnlag for å kreve de historiske tyske områdene i øst. Den tyske kansleren Helmut Kohl motsatte seg først anerkjennelsen av Oder–Neisse-linjen og et betydelig diplomatisk arbeid ble lagt ned for å sikre at Tyskland aksepterte grenselinjen.