cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
NERA
1960–1985
Utover 1960-tallet fikk Nera kontraktene på utbygging av TV-nettet, også det landsomfattende FM-nettet. Man gikk også over til å bruke transistorer i stedet for radiorør. I 1969 opprettet man Nera UK Ltd. for å betjene det britiske markedet. Med Bjørn Standal som direktør og 600 ansatte i Bergen var 1970-tallet også preget av overgangen til digitale linjer. På 1960- og 1970-tallet utviklet Nera også mye utstyr for skipskommunikasjon. I 1974 etablerte Nera og Elektrisk Bureau (EB) firmaet United Marine Electronics (UME). EB hadde da telefoner for satellittsystemet Marisat og senere Inmarsat. EB kjøpte i januar 1977 et konkurstruet Nera for 1 krone. De leverte en Inmarsat-prototype på M/S Høeg Trigger i mai 1978 og fire år efter Europas stasjon for Inmarsat på Eik jordstasjon i Lund (Rogaland). Senere leverte Nera bakkestasjoner for Hellas, Saudi-Arabia og Singapore og etablerte seg i over tjue land. Året etter ble de den 12. vinner av «Kvalitetsprisen». I 1989 fikk EB Nera kontrakten på å bygge jordstasjonene for «Skyphone», flytelefoni for Telenor, British Telecom og Telecoms Singapore, jordstasjonene plassert på Eik i Norge, Goonhilly i England og i Singapore. Tjenesten ble tatt i bruk i september 1991.
1985–2000
I 1985 vedtok Elektrisk Bureau å skille ut to selskaper: EB Telekom (datanett og informasjonssystemer), og EB Nera (radiolinje, satellitt og militære produkt). Fra 1987 ble 81 % av aksjene overtatt av ABB (Asea Brown & Boveri), men merkevaren «EB Nera» ble beholdt til 1993. I 1995 ble Nera solgt til norske eiere. Den 26. januar 1996 ble firmaet notert på Oslo Børs med en verdi på 1,7 milliarder kroner. Fra juni 1997 figurerte de også på NASDAQ i New York og antall ansatte i hele verden var knapt 2 000, halvparten lokalisert i Bergen. Firmaet omsatte for 2,6 milliarder kroner med 80 % eksport.
Omorganiseringer i 1997 og 1998 medførte at den tidligere virksomheten ble delt opp i fire aksjeselskaper:
2000-2012
Etter IT-krisen i 2000 hadde NERA ca. 400 millioner i underskudd. Per 2004 var underskuddet redusert til 86 millioner, og omsetningen var da på 2,4 milliarder hvorav 90 % kom fra eksport.
Europaparlamentsvalget i Estland 2009
Europaparlamentsvalget i Estland 2009 ble avholdt søndag 7. juni 2009. Det ble valgt seks medlemmer av Europaparlamentet for perioden 2009–2014.
Hellas under Sommer-OL 1932
Hellas under Sommer-OL 1932. 10 sportsutøvere fra Hellas deltok under Sommer-OL 1932 i Los Angeles, de vant ikke noen medaljer.
Svømming under VM i svømmesport 2011 – 200 meter fri menn
Norge var ikke representert i øvelsen.
Rekorder
Før konkurransene var gjeldende verdens- og mesterskapsrekorder som følger: Ingen ny verdens- eller mesterskapsrekord ble satt under konkurransen.
Forsøksheat
60 svømmere deltok i 8 forsøksheat. De 16 svømmerne med de beste tidene kvalifiserte seg til semifinalen:
Viggo Ree
Oppvekst og utdanning
Viggo Ree vokste opp i Åmot i Østerdalen (Nordre Osen og fra 1956 på Deset), men flyttet i 1958 til Jeløy i Moss der han tok examen artium på Moss gymnas i 1970. Han har kunstutdannelse fra Statens håndverks- og kunstindustriskole i Oslo, hvor han var student ved grafisk avdelings boklinje og i radérklassen i perioden 1976–1980. Viggo Ree har hatt eget grafikkverksted fra 1981.
Svømming under VM i svømmesport 2011 – 200 meter fri menn
Finale
Finale ble avholdt kl. at 18.02.
Viggo Ree
Oppvekst og utdanning
Ree i en rekke år og parallelt med kunstnerisk aktivitet arbeidet med biologi og naturvern for bl.a. å skaffe den nødvendige bakgrunn som wildlife-kunstner. Dette har bl.a. omfattet ett år (1970-1971) som observatør og ringmerker i Doñana nasjonalpark (Las Marismas) i Sør-Spania, ledelse sammen med Tore Hoell av "Kontaktgruppen for Kurefjorden" – et initiativ med feltstudier og rapportskriving i 1972 for å skaffe til veie ornitologiske data som bakgrunnsmateriale for miljømyndighetene i tilknytning til verneplanprosessen for dette våtmarksområdet i Østfold, ledelse av trekkfuglundersøkelser på Utsira i Rogaland høstene 1972-1975, 15 års freelance-engasjement (1973-1987) på Fugleavdelingen på Zoologisk Museum i Oslo og deltakelser på Norsk polarinstitutts vitenskapelige ekspedisjoner til Arktis i 1981, 1982 og 1990.
Etablerte i 1993 enkeltmannsforetaket Norsk Natur – Viggo Ree der ulike typer biologisk konsulentvirksomhet inngår i tillegg til wildlife-kunsten. Har tre ganger vært fagdommer i NRKs "Kvitt eller dobbelt" under temaet Norske fugler (1985, 1990, 1994) – i tillegg til hundrevis av opptredener i fjernsyn og radio. I flere år har han forelest om sjøpattedyr og sjøfugl (systematikk, økologi og forvaltning) på Norges miljø- og biovitenskapelige universitetet NMBU på Ås.
Kunstnerisk produksjon
Som kunstner arbeider Ree stort sett med akvarellmaleri, kobbergrafikk og tusjtegning – nesten utelukkende med dyremotiver. Har illustrert i en rekke bøker, tidsskrifter, aviser o.l. Av spesielle arbeidsoppgaver har Viggo Ree utført bl.a. grafikkoppdrag for Den norske Bokklubben, illustrasjoner til 6 av Pengelotteriets lodd og 7 plansjer til det britiske ornitologiverket Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa, Vol. 5. Sistnevnte plansjer ble malt i 1985 og offentliggjort i 1988. I 1983 laget han Feltbok – bestemmelse av fugl og pattedyr under jaktsesongen for Direktoratet for Naturforvaltning i Trondheim. Denne publikasjonen – som for øvrig var gratis – kom ut i reviderte utgaver i 1989, 1994, 1997, 1999, 2002, 2005 og 2008, og tilsammen ble det trykket 557.000 eksemplarer. I perioden 2009-2012 ble denne boken presentert i en revidert og digitalt utgave på hjemmesidene til Direktoratet for naturforvaltning. I tillegg er feltboken inkludert i 14 utgaver av ABC for jegerprøven. Ree utformet i 1987 diplom i anledning utnevnelsen av Kong Olav V som æresmedlem i Svalbardselskapet, og i 1991 utarbeidet han en avskjedsgave i form av en akvarell (motiv av polarsvømmesniper) fra Verdens Naturfond til Kong Harald V i anledning hans verv som president i organisasjonen gjennom 20 år. I årene fra 1987 til og med 1999 leverte Ree svarthvitt-illustrasjoner med motiv av rovpattedyr og rovfugler til samtlige av forsidene på de fire årlige utgavene av Foreningen Våre Rovdyrs medlemstidsskrift Våre Rovdyr.
Fylkesvei 1936
Fylkesvei 1936 går mellom Vestby og Oppstadenga i Oppstad i Sør-Odal.
Viggo Ree
Kunstnerisk produksjon
Fra 1995 til 2012 hadde Ree hvert år oppdrag med å male akvareller med motiv av jerv til Den Norske Friluftslivprisen. Verk utført av ham er — foruten til Bokklubbens kunstforlag og Det Norske Postmuseum – innkjøpt av blant annet Nasjonalgalleriet, Norsk kulturråd, Moss Kunstforening Det Faste Galleri, Norsk Skogsbruksmuseum, Svanhovd Miljøsenter og diverse kommuner. Ree har deltatt noen ganger på Høstutstillingen – i tillegg til deltagelser på bl.a. Østlandsutstillingen, Föreningen naturmålare i Nordens utstillinger i Sverige og Bird Art Exhibition i Wausau, Wisconsin, U.S.A. Utstillinger i bl.a. Det Kongelige Vitenskabers Selskap, Muséet, Trondheim 1983, Moss Kunstforening 1985 og 1998, Norsk Skogbruksmuseum, Elverum 1988, Risør Kunstforening 1989, Soli Brug Galleri 1989 og 2014, Jeløy Naturhus 1989, Tøyen hovedgård 1993, Galleri ORO i Elverum 2004, 3xRee i Grue 2004 og Åsnes kunstforening 2005.
Trikolor
Trikolor («tre farger») betegner et flagg med tre farger plassert i horisontale eller vertikale striper. I enkelte land er det vanlig å referere til flagget som «trikoloren». Det er i en del tilfeller plassert et heraldisk merke, et emblem eller annet symbol på flagget. I disse tilfellene er det midt i flaggduken eller i øverste hjørne ved stangen, som er den foretrukne plassering for merket.
Trikolorer er særlig vanlig i kontinental-Europa. Også i Afrika har mange land trikolorer, da ofte i de panafrikanske fargene rødt, gult, grønt (eventuelt svart).
Fylkesvei 1936
Veien fikk status som fylkesvei 30. desember 1982.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 283 (Hedmark).
Viggo Ree
Kunstnerisk produksjon
Utgitte bøker: Fugleguiden i 1993 (med Peter Hayman) og barneboken Dyrenes barn i 1995 (begge på Schibsteds Forlag). Redaktør av flere utenlandske fuglebøker utgitt på norsk – senest Gyldendals store fugleguide – Europas og middelhavsområdets fugler i felt som kom i 4. reviderte utgave, 7. opplag våren 2022. Den første utgaven ble utgitt i 1999. En rekke studiereiser i Europa, Midtøsten, Afrika og Orienten.
Trikolor
Opprinnelse
Nederlands flagg er den første trikolor, og har sitt opphav i det nederlandske opprør mot Spania som startet i 1568.
Viggo Ree
Kunstnerisk produksjon
Medlemskap i Föreningen naturmålare i Norden (Nordic Wildlife Art), Norske Grafikere, Tegnerforbundet, Unge Kunstneres Samfund (UKS), Norske grafiske designere og illustratører (Grafill) og Norsk faglitterær forfatter- og oversetterforening (NFFO) – dessuten fullverdig medlem av Norsk Biologforening fra 1985. Ree har i flere tiår vært medlem i BirdLife Norges (tidligere Norsk Ornitologisk Forening) spesialkomité Norsk navnekomité for fugl (NNKF), som i perioden 1990-2008 sørget for å gi norske navn på alle verdens fuglearter. NNKF arbeider kontinuerlig med navnsetting for å holde seg ajour med de årlige publikasjonene fra IOC (International Ornithological Congress) World Bird List. Ree har fra 2002 dessuten vært medlem i Norsk Zoologisk Forenings spesialkomité Norsk navnekomité for pattedyr. Han har publisert over 680 skriftlige arbeider, først og fremst av populærvitenskapelig art – hovedsakelig om ornitologi, store pattedyr og naturvern. I tillegg har Ree offentliggjort hundrevis av debattinnlegg og kronikker i aviser, og holdt et stort antall lysbildekåserier og foredrag.
Trikolor
Opprinnelse
Frankrikes flagg fra revolusjonstiden, var ikke den første, men er en av de mest kjente trikolorer. Dagen etter stormen på Bastillen ble kong Ludvig 16. overtalt til å trekke tilbake troppene fra Paris og Versailles for å unngå borgerkrig. Nasjonalforsamlingen sendte en delegasjon på 88 mann til Paris for å meddele kongens beslutning, som ble mottatt med jubel. Som et bevis på båndet mellom Paris og kongehuset, skulle Nasjonalgarden fremover bære en kokarde i hvitt, blått og rødt, med fargene hentet fra kongehusets (Bourbon) hvite fanefarge plassert mellom de blå og røde fargene fra Paris' byvåpen. Slik ble Trikoloren skapt.
Viggo Ree
Frimerkeutforming
Ree utformet originalene til Postverkets 10 av 12 frimerker i serien «Norske fugler» i årene 1980-1983. Han er også kunstneren bak det ene av Postverkets julefrimerker i 1985 – med motiv av dompaper. I perioden 2015-2018 ble 11 av hans malerier med fuglemotiv gjengitt på Posten Norges frimerkeserie «Fugler». De to første hadde motiv av henholdsvis blåmeis og toppmeis. I 2016 kom det frimerker med linerle, steinskvett, praktærfugl og ærfugl, og året etter ble det utgitt to frimerker der dvergfalk og lerkefalk var motiver. Utgivelsen med dvergfalk ble kåret til Norges vakreste frimerke i 2017 – mens lerkefalkfrimerket havnet på tredjeplass i den samme konkurransen. I 2018 ble fugleserien avsluttet med tre motiver utformet av Ree: snøugle, lappugle og fjellvåk. Frimerket med motiv av snøugle ble i november 2019 kåret til verdens vakreste frimerke i 2018 av en jury bestående av rundt 40 meritterte filatelister under den prestisjetunge konkurransen Nexofil arrangert av det spanske frimerketidsskriftet El Eco. Det 23. frimerket med Rees fuglemotiver kom den 11. april 2019, da Posten Norge ga ut et europafrimerke med hans maleri av fossekall. Dette var Norges første frimerke med lyd.
Trikolor
Opprinnelse
Trikolorer, uansett farger, ble opprinnelig sett på som et revolusjonært symbol og som samlingsmerke for liberale og demokratiske ideer. Både Irlands, Italias og Tysklands trikolorer føyer seg historisk inn i dette bildet.
Alto Longá
Alto Longá er en kommune i delstaten Piauí i nordøstregionen av Brasil.
Susan Faludi
Susan Charlotte Faludi (født 18. april 1959 i New York) er en amerikansk forfatter. Hun vant Pulitzerprisen i 1991.
Jonsknuten
Jonsknuten, lokalt kjent som Knuten, er det høyeste fjellet i Kongsberg kommune. Det måler 904 moh. Jonsknuten er et populært turmål. Ved Sølvverket ved Saggrenda, vest for Kongsberg sentrum, går det vei til Knutehytta. Herfra går en til enden av grusveien, hvor en bratt og steinete sti tar en opp til toppen. Det går også en taubane fra enden av veien til toppen. Taubanen brukes ved vedlikehold av antenneanlegget. Her er også en flusspatgruve.
Rundt toppen på nord-, vest- og sørsiden ligger Barmen naturreservat, opprettet i 2005.
På toppen står det 92 meter høye fjernsynstårnet Jonsknuten hovedsender som ble bygget i 1960-1961, med sendere for blant annet FM- og DAB-radio, TV, GSM og helseradio.
Parlamentsvalget i Ungarn 1998
Valgresultat
Kilde: Sitter, Nick: "Ungarn – stabilisering gjennom konkurranse", i Elisabeth Bakke (red): Sentral-Europa og Baltikum etter 1989 (2. utg.), Samlaget, 2006, 280 s. ISBN 82-521-6786-1.
William Bateson
William Bateson (født 8. august 1861, død 8. februar 1926) var en britisk biolog, og en av genetikkens pionerer. Han var Storbritannias første professor i genetikk. Han var den første person som anvendte termen genetikk for å beskrive studiet av arvelighet og biologisk arv.
Bateson var sammen med Reginald Punnett og Edith Saunders en av oppdagerne av koblingsgrupper.
Hans var far til sosialantropologen Gregory Bateson.
NM i bandy 1966
'''Det 49. Norgesmesterskapet i bandy – 1966'''
To beste lag i hver pulje til semifinale
Semifinaler
Drafn–Sagene 1–9
Sagene–Drafn 4–2
Strømsgodset–Tåsen 3–1
Tåsen–Strømsgodset 1–1
Finale
Dælenenga, Oslo, 13. februar 1966. Dommere: Jan Østlie, Gjøa/Hard og Egil Ulsbøl, Skiold.
Marienlyst, Drammen, 20. februar. Dommere: Svein Wiel Jørgensen, Øvrevoll og Odd H. Johnsen, Mode.
Olivia
Olivia er et kvinnenavn dannet av mannsnavnet Oliver, som kan ha opprinnelse i det gammeltyske navnet Alfihar, «alvehær», eller i det latinske navnet for «oliven», oliva. Navnet Olivia er kjent fra 1599, da William Shakespeare brukte det på en av rollefigurene i skuespillet Helligtrekongersaften.
Utbredelse
Olivia var et vanlig navn i England på 1300- og 1400-tallet og igjen fra slutten av 1900-tallet.
Olivia har vært et populært navn i USA siden 1990-årene.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Eksterne lenker
Oliva (nome)
Alvorada do Gurguéia
Alvorada do Gurguéia er en kommune i delstaten Piauí i nordøstregionen av Brasil.
Skjøte
Et skjøte er et dokument som enten overfører en grunneiendom fra en eier til en annen, eller bekrefter at slik eiendomsovergang allerede følger av en kjøpekontrakt (avtale).
For at den nye eieren skal bli registrert hjemmelshaver i de offentlige eiendomsregistre, må skjøtet tinglyses. Det er vanligvis av hensyn til slik registrering, at man har både en kjøpekontrakt og et skjøte for samme transaksjon.
Historie
Hjemmelsoverganger ble fra slutten av 1600- tallet ført inn i de såkalte pantebøkene. Hjemmelsovergangene ble registrert i matrikkelen. Ved «tinglysingsloven» av 1935 ble grunnboken opprettet, og hjemmelsovergangene skulle føres inn i grunnboken.
Ordet skjøte skriver seg tilbake til middelalderen, og er for eksempel nevnt i Christian V's lovbok fra 15. april 1687 (Femte bok, § 27): «§ 27. Hvo som sælger anden Huus, eller Jord, hand bør at hiemle og værge hannem det med nøjaktgt Skiøde.»'' Opprinnelsen skal være det norrøne ordet «Skeyta», som betyr overgi eller overdra eiendom.
Hellas under Sommer-OL 1948
Hellas under Sommer-OL 1948. 57 sportsutøvere fra Hellas deltok i Sommer-OL 1948 i London. De vant ingen medaljer.
Skjøte
Skjøtets innhold
I eldre tider var hjemmelsdokumentene forholdsvis enkle, men skulle alltid inneholde:
De eldre skjøtene var som regel håndskrevne og uten formularer. Vitneunderskriftene måtte være enten av en advokat («prokurator»), en «offentlig tjenestemann» eller 2 uavhengige vitner som ikke kunne være i nær familie med selger eller kjøper (til og med barn av søsken).
Senere er kravene til innhold blitt skjerpet, og i dag skal et skjøte også inneholde såvel personnummer/organisasjonsnummer til kjøper og selger, som tilleggsopplysninger både om kjøper og selger og eiendommens beskaffenhet. I praksis må dagens skjøte enten skrives på et formular som kan kjøpes i en bokhandel eller lastes ned fra Internet.
Fra 1975 er dessuten salg av eiendom underlagt konsesjonsplikt i Norge, slik at et skjøte også må følges av en konsesjonstillatelse gitt med bakgrunn i en konsesjonssøknad, eller en egenerklæring om konsesjonsfrihet ved tinglysing.
Gebyrer og avgifter
Ved tinglysing av skjøte skal det betales tinglysingsgebyr. I tillegg skal det normalt betales en «dokumentavgift» som utgjør 2,5% av den anførte verdien på skjøtet. Ved overdragelse mellom ektefeller eller ved skifteoppgjør skal det ikke betales dokumentavgift.
Jonathan Lethem
Jonathan Allen Lethem (født 19. februar 1964 i New York, USA) er en amerikansk forfatter.
Letham vokste opp i Brooklyn, New York. Hans far var avant-garde billedkunstneren Richard Brown Lethem. Moren, en politisk aktivist, døde av kreft da han var 14 år gammel. Lethem beskriver selv foreldrene som «artister, radikalere og bohemer».
Lethem gikk ved the High School for Music and Art i New York. Deretter begynte han ved Bennington College i Vermont, men droppet ut etter første semester til fordel for skrivingen. Han haiket over kontinentet til California, hvor han tok strøjobber og skrev på kveldstid. Ti år senere hadde han fremdeles bare publisert noen noveller. Den første romanen, Gun with occasional music, en blanding av science fiction og krim i Raymond Chandlers ånd, kom i 1995. Boken nådde opp som finalist ved The Nebula Award utdelingen samme år. Året etter flyttet Lethem tilbake til Brooklyn, hvor han fremdeles bor og arbeider.
Lethems forfatterskap spenner over mange genrer, og er har innbragt ham flere prestisjefulle priser – inklusive The World Fantasy Award og The Gold Dagger. I 1997 var han den eneste forfatteren Newsweek tok med på sin «100 People for the New Century»-liste. I 2005 ble han opptatt i The MacArthur Fellows Program, en pris på 500 000 USD som årlig tildeles «personer som uavhengig av yrke eller arbeidsområde har vist seg usedvanlig fortjenstefulle og løfterike med hensyn på fortsatt fremragende skapende arbeide».
Jari Litmanen
Jari Olavi Litmanen (født 20. februar 1971 i Lahtis) er en finsk tidligere fotballspiller.
Litmanen er regnet som Finlands beste spiller gjennom tidene og har en fortid i europeiske storklubber som blant annet Ajax, Barcelona og Liverpool. 7. juli 2005 signerte Litmanen for Malmö og skrev da under på en kontrakt for et halvt år med opsjon på ett år til.
Torup
Torup er et tettsted i Hylte kommune i Hallands län i Halland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1 183 innbyggere.
Performance
Performance eller performance art (fra engelsk performance, «forestilling», avledet av perform, «utføre, framføre») er en engelskspråklig betegnelse for en uttrykksform i grenselandet mellom billedkunst og scenekunst.
Begrepet slik det er brukt i kunstnerisk sammenheng betegner generelt et billedkunstverk som har utstrekning i tid og rom, og som i tillegg utføres av billedkunstner/personer på stedet, etter kunstnerens idé. En performance kan inneholde elementer fra andre kunstformer som musikk, teater, dans eller litteratur, men skiller seg gjerne fra disse idet den ikke viser frem hendelser som illusjoner, men presenterer virkelige hendelser som kunst. Performance skiller seg også fra andre kunstformer som maleri eller skulptur hvor et fysisk objekt utgjør verket.
Performance som en billedkunstnerisk praksis har sin opprinnelse i det tidlige 1900-tallets europeiske avant-garde, og kunstretninger som futurisme og dadaisme. Futuristenes anti-borgerlige og samfunnskritiske handlinger, presentert som kunst, blir ansett å være den første presentasjonen av ideen om performance i en kunstnerisk sammenheng. I 1960-årene fikk denne uttrykksformen fornyet aktualitet blant amerikanske kunstnere som arbeidet med interdisiplinære uttrykk, som Allan Kaprows happenings, eller John Cages arbeid ved Black Mountain College.
Isaak Komnenos av Kypros
Isaak Komnenos eller Comnenus (gresk: Ἰσαάκιος Κομνηνός, Isaakios Komnēnos; født ca. 1155, død 1195/1196 i Margat), var hersker av Kypros fra 1184 til 1191 til Rikard I av England erobret Kypros på veg til Det hellige land i forbindelsen med det tredje korstog.
Familie
Isaak tilhørte en mer perifer del av Komnenos-familien og var sønn av en Doukas Kamateros og Irene Komnene. Hans besteforeldre på morsiden var sebastokratōr (en bysantinsk adelstittel) Isaak Komnenos og dennes første hustru Theodora. Hans bestefar som han delte navn med var den tredje sønnen av Johannes II Komnenos og Piroska av Ungarn. Han var den eldste overlevende sønnen av Johannes II ved sin død, men hans yngre bror Manuel I Komnenos klarte med hell å sikre tronen for seg selv.
Begge ved navn Isaak bør ikke bli forvekslet med den bysantinske keiseren av samme navn, Isaak I Komnenos (1057–1059). Han var en onkel av Alexios I Komnenos og grandonkel av Johannes II Komnenos.
I armensk fangenskap
Denne redegjørelsen av Isaak Komnenos’ liv er hovedsakelig basert på den bysantinske historikeren Niketas Khoniates.
Til slutt hadde hans tante, Theodora Komnene, som hadde en affære med den nye keiseren Andronikos I Komnenos (1183–1185), overbevist keiseren om å bidra til øsesummen, noe også hans stefar Konstantin Makrodoukas og Andronikos Doukas, en annen slektning, og en barndomsvenn (foruten også en sodomitt og skjørlevnet person i henhold til Niketas). Mer merkelig var det kanskje at Tempelridderordenen («pheri», som Niketas kaller dem) også bidro.
Erobringen av Kypros
Da Isaak ble løslatt i 1185 var det klart at han hadde trukket seg tilbake fra keiserens tjeneste. Han benyttet resten av pengene til å leie en hær av leiesoldater og seile til Kypros. Han overrakte et falskt brev fra keiseren som beordret den lokale administrasjonen til å lyde ham i alt og etablerte seg selv som øyas hersker.
Et annet orakel hadde gitt datoen da den neste keiseren ville begynne å herske, og Andronikos I var svært lettet da Isaak ikke ville ha hatt tid til seile fra Kypros for å oppfylle spådommen.
Det tredje korstog
I 1185 ble Isaak II Angelos ny bysantinsk keiser etter et folkeopprør i Konstantinopel. Han samlet en flåte på 70 skip for å erobre Kypros tilbake. Flåten ble kommandert av Johannes Kontostephanos og Alexios Komnenos, en nevø av den nye keiseren. Ingen av dem synes å ha vært passende for oppgaven; Johannes var svært gammel og Alexios var blitt blindet på ordre av Andronikos I.
Flåten nådde Kyrpos, men Margaritus av Brindisi, en pirat som var admiral hos kong Vilhelm II av Sicilia, vant en seier over de bysantinske soldatene og tok deres kapteiner til fange. Disse ble fraktet til Kilikia mens de øvrige fangene forble på Kypros for å klare seg så godt som de kunne, og «kun lenge etter kom de seg hjem, om de ikke døde av sult alle sammen», som Niketas Khoniates kommenterte.
I 1192 dro det tredje korstog forbi Kypros, ledet av Rikard I av England og Filip II August av Frankrike. Den engelske flåten kom ut for en forferdelig storm og flere av skipene led skipbrudd på Kypros. Ombord i et av dem var kongens forlovede og søster, Berengaria og Joan. De ble tatt til fange av Isaak. Da Rikard oppdaget dette, erobret han hele Kypros på vegen til byen Tyr i Midtøsten. Isaak ble tatt til fange i nærheten av Kapp Apostolos Andreas på Karpasshalvøya på den nordligste enden av Kypros. I henhold til tradisjonen hadde kong Rikard lovet å ikke legge Isaak i jern, og han holdt ham derfor fanget i lenker gjort av sølv. Isaak ble gitt videre til Malteserordenen som holdt ham fengslet i festningen Margat i nærheten av Tripoli. Han ble løslatt en gang i 1194.
Isaak reiste deretter til Rum-sultanatet hvor han forsøkte å skaffe seg støtte mot den nye bysantinske keiser Alexios III Angelos (1195–1203). Dette nye forsøket på forræderi førte ikke fram og han døde av forgiftning i 1195 eller 1196.
Ettermæle
Isaak Komnenos har blitt beskrevet som en bråsint og voldelig mann, som «kokte av raseri som en kjele på varmen», men historikeren Niketas Khoniates er opplagt ikke upartisk. De grusomheter som han tilskriver Isaak blekner en del sammenlignet med de som keiser Andronikos I beviselig sto for. Isaak Komnenos synes å ha stått i et forbund med Vilhelm II av Sicilia som var en mektig fiende for Det bysantinske riket. Vilhelm II synes å ha hjulpet Isaak inntil han døde i 1189 og Tancred I av Sicilia overtok kongeriket Sicilia. Opportunistisk synes det som om Isaak Komnenos også hadde nære forbindelser til kristenhetens fiende, sultan Saladin.
Isaaks datter
Isaaks datter, navnet har dog ikke blitt nedtegnet, og hun er derfor kalt for «Jomfruen fra Kypros» i en del kilder, ble en del av Rikard Is hoff da hennes far var blitt avsatt. Hun reiste til England sjøvegen med andre kvinner av dette hoffet, blant annet Rikards søster Joan Plantagenet, tidligere dronning av Sicilia, og Rikards hustru Berengaria av Navarra.
Senere skal hun ha levd i Provence hvor hun i 1199 var hos grev Raymond VI av Toulouse og atter Joan Plantagenet som nå var blitt Raymonds hustru og gravid med hans andre barn. Paret skilte seg brått og Raymond begynte et nytt forhold til Isaaks datter, muligens i ekteskap, men dette var over i 1202 da hun giftet seg med Thierry, en sønn utenfor ekteskap av Balduin I, greve av Flandern. Disse seilte fra Marseille i 1204 med en flåte av krigere som hadde til hensikt å delta i det fjerde korstog, opprinnelig for å angripe muslimske Egypt, men endte opp med å angripe og plyndre Konstantinopel isteden. Da Thierry og hans hustru nådde Kypros forsøkte de å kreve øya som arvtagere til Isaak, men dette mislyktes og de rømte til Armenia hvor sporene etter dem døde ut.
Trønderbanen
Trønderbanen er et offentlig togtilbud i Trøndelag som brukes om flere jernbanestrekninger. Navnet Trønderbanen brukes av Bane NOR om strekningen Trondheim–Steinkjer på Nordlandsbanen, mens SJ Norge bruker navnet Trønderbanen om togtilbudet på strekningen Steinkjer–Trondheim–Melhus. NSB, seinere Vy, brukte navnet Trønderbanen om togtilbudet på strekningen Steinkjer–Trondheim–Støren–Røros på Nordlandsbanen, Dovrebanen og Rørosbanen.
Navnet Trønderbanen brukes også i dokumenter fra regjeringen om disse strekningene. Iblant er også navnet Trønderbanen brukt om jernbanestrekningene mellom Oppdal, Røros, Trondheim og Steinkjer. Dette var NSBs prosjektnavn på koordineringen av persontog på denne strekningen fra 1993 til og med 2003. NSB sluttet å bruke navnet Trønderbanen i 2004, mens Jernbanetilsynet fortsatte å bruke navnet. NSB tok senere navnet i bruk igjen.
Historie
Trønderbanen var fra 1993 til 2003 NSBs prosjektnavn på koordineringen av persontog på jernbanestrekningene mellom Oppdal, Røros, Trondheim og Steinkjer. Trønderbanen oppstod som begrep da lokaltogtilbudet i de to trøndelagsfylkene ble reorganisert på 1990-tallet. Begrepet Trønderbanen ble skapt av Gunhild Myren fra Sandvollan i Inderøy, da hun vant en navnekonkurranse i 1993.
Trønderbanen ble en av de virkelig vellykkede jernbanesatsingene i Norge med avganger på faste tidspunkter stort sett hver time hele dagen mellom Trondheim og Steinkjer. I 2003 fraktet banen ca. 1,1 millioner passasjerer. Ved tellepunktet Støren var det seks prosent flere passasjerer og i Levanger like mange passasjerer sammenlignet med året før.
Fra 1. januar 2004 sluttet NSB å bruke navnet Trønderbanen på lokaltogtilbudet sør og nord for Trondheim. Årsaken var at forretningsenheten i Trondheim ble nedlagt og beslutningene sentralisert til Oslo. Det ble i likhet med lokaltogtrafikken ellers i landet markedsført som NSB Lokaltog, men navnet Trønderbanen ble opprettholdt på folkemunne og i den trønderske pressen. I 2012 var igjen Trønderbanen i bruk av NSB på rutetabeller etc.
Den 8. juni 2020 overtok SJ Norge ansvaret for å kjøre tog på Trønderbanen etter å vunnet anbudet over Vy (tidligere NSB).
Jernbanelinjer
Trønderbanen 1993–2003 benyttet følgende jernbanelinjer:
Ruteutvikling
Trønderbanens tog hadde i 1993 ikke stive ruter (avgang på faste minuttall). Det skjedde fra 1997 i to trinn:
Materiell
Trønderbanens tog har i hovedsak vært dieselelektriske motorvogner av type 92, supplert med type 93 blant annet til Røros. Fra 2021 skal strekningen trafikkeres av bimodale tog som kan både kjøre elektrisk eller på diesel, i tillegg til type 93 fra Bombardier. Togsettene av type 76 er levert av Stadler Rail. Innkjøpet ble gjort før man visste at elektrifiseringen av de nordlige delene ble utsatt. Det er planer om å gjøre type 76 fullelektrisk når alle strekningene på Trønderbanen er elektrifisert.
Ila Auto
Ila Auto er et norsk bluegrassband som består fetterne Kay Arne Sulutvedt og Stein Are Fevang fra Vivestad og Høyjord i Vestfold, brødrene Matias Hilmar Iversen og Kristoffer Iversen fra Kolbotn og Kai Henrik Ryen fra Kjelsås i Oslo. Bandet ble startet i 2005.
Bandet spiller bluegrass med elementer av popmusikk, visesang og rock and roll.
I 2006 ga de ut sitt debutalbum If You Keep Pickin' it Might Never Heal på Auto Records. For albumet fikk bandet Spellemannprisen 2006 i klassen country.
Bandet har spilt på Slottsfjellfestivalen i Tønsberg hvert år siden 2006, bortsett fra i 2015, da sterk vind gjorde at konserten måtte avlyses.
Ila Auto vant publikumsprisen på European World of Bluegrass festivalen i Nederland i 2011.
Ila Auto har spilt «Julebanjoshow» på John Dee, Rockefeller hvert år siden 2009. En julekonsert uten julesanger. Bandet har da hatt med gjesteartister som Kari Svendsen, Elisabeth Andreassen, Malin Pettersen, Aslak Borgersrud, Guro von Germeten, Benedicte Brænden, Janne Hea, Swing it Dixieband.
Beck – Mannen med ikonene
Beck – Mannen med ikonene er en svensk TV-film fra 1997. Peter Haber og Mikael Persbrandt har hovedrollene.
Handling
En kvinne med russisk bakgrunn, Nadja Vasileva, blir funnet partert i Långsjön. Fra begynnelsen virker saken vanskelig å løse, og etter hvert kommer det fram opplysninger om at den russiske etterretningstjenesten ligger bak, og saken tas over av sikkerhetspolitiet. Da kommer andre omstendigheter inn i bildet, som medfører at Beck beslutter seg for å fortsette sin etterforskning, mens han er oppmerksom på at han risikerer at hans jobb står på spill; for at rett mann skal stå til ansvar for mordet.
+44
+44 (uttales «plus forty four» på engelsk) ble startet av Travis Barker (født 14. november 1975) og Mark Hoppus (født 15. mars 1972) i 2005 etter at blink-182 ble oppløst. De spilte pop punk og alternativ rock. +44 ble oppløst etter blink-182 ble gjenforent igjen i 2009.
Historie
Senere dro Carol Heller fra bandet. Det var fordi hun ventet barn. Men de fikk raskt inn ett medlem til, det var gitaristen Craig Fairbaugh. Bandet jobbet videre med medlemmene Hoppus, Barker, Fairbaugh og Gallagher.
Navnet +44 kommer av at Barker og Hoppus, sammen med Shane Gallagher og Craig Fairbaugh, kom frem til ideen i London; Storbritannia har nemlig +44 som landskode.
When Your Heart Stops Beating
When Your Heart Stops Beating er bandet debut- og eneste album. Det kom ut 14. november 2006 og 13. november i Europa. Det skulle opprinnelig hete «A Little Death Makes Life More Meaningful» som er en del av teksten til sangen «Little Death». Til slutt bestemte Hoppus seg for «When Your Heart Stops Beating».
Bandet hadde sin første opptreden 7. september 2006 på The Roxy Theatre i Hollywood, det var første gang på to år Hoppus sto på scenen. Så dro de videre å spilte i London i England.
Musikkvideoen til «When Your Heart Stops Beating» ble spilt inn like etter konserten deres i Hollywood. Der ble fansen invitert til å være en del av videoen. Den ble spilt inn i en fabrikk. Den ble senere vist på MTV-programmet TRL. Under innspillingen skadet Baker armen sin, dette ble ikke oppdaget før de var ferdig med sin promoturné i Europa. Dette gjorde at de måtte utsette turneen de skulle ha i USA.
Etter at bandet avlyste Europa-turneen sommeren 2007, begynte ryktene om en oppslitting av +44 å gå på diverse nettforum. Det la ingen demper på ryktene at Barker stadig er involvert i andre prosjekter (Rihanna, Avril Lavigne, Soulja Boy m.fl.), Hoppus har fungert som produser for en rekke band (The Matches, Rory, Idiot Planet m.fl.), mens Fairbaugh fremdeles spiller for sitt gamle band, Mercy Killers. Disse ryktene ble imidlertid avkreftet av Hoppus, som via sin blogg på www.himynameismark.com bekreftet at bandet hadde skrevet under på en ny platekonrakt med selskapet Interscope Records, 23. oktober 2007.
Rydöbruk
Rydöbruk er et tettsted i Hylte kommune i Hallands län i Halland og Småland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 388 innbyggere.
Iwo Jima
Iwo Jima, eller Iwoto (japansk 硫黄島 Iōtō, eller Iōjima, som betyr «svoveløya»), er en vulkansk øy som er en del av Japan. Øya ligger omtrent 650 nautiske mil (1200 km) sør for Tokyo (24.47°N, 141.290°E). Den er i dag mest kjent som åstedet for slaget om Iwo Jima som fant sted i februar og mars 1945, mellom USA og Japan under andre verdenskrig.
Øya har et areal på om lag 21 km². Den mest fremtredende geografiske delen er Suribachi-fjellet (også kalt Suribachi-yama), en sovende vulkan, som er 166 m høy.
Militærbase
Den japanske marinen driver i dag en flybase på øya. Den blir også benyttet av både det japanske flyvåpenet og den amerikanske marinen.
Joseph Conrad
Joseph Conrad (født Józef Teodor Konrad Korzeniowski 3. desember 1857 i Berdyczów i Ukraina i Tsarrussland, død 3. august 1924 i Bishopsbourne i Kent i England) var en britisk forfatter med polsk bakgrunn.
Bakgrunn
Józef Korzeniowski kom fra en polsk adelsfamilie som nesten ble utslettet under det polske opprøret i 1863 mot Russland. Foreldrene ble deportert til Vologda, og døde. Den unge Józef/Joseph ble oppfostret av en onkel fra han var elleve år gammel.
Unnaryd
Unnaryd er et tettsted i Hylte kommune i Hallands län i Småland i Sverige.
Shapai-demningen
Shapai-demningen er en demning med et vannkraftverk i prefekturet Ngawa (aba), beliggende i elva Caopo (Caopo He), ei nordlig sideelv til Chang Jiang, oppe i fjellene nord i Sichuan, Folkerepublikken Kina. Demningen er en buedam i betong (RCC) som er hele 135 meter lang og 230-250 meter lang, og leder vann i en enkel tunnel 5 km nedstrøms til et anlegg med 2 turbiner på tilsammen 36 MW. Anlegget åpnet i 2002.
Joseph Conrad
Bakgrunn
Han dro til sjøs ved 17 års-alder og seilte først på franske og så på britiske fartøyer. I 1886 fikk han sertifikat som koffardikaptein, ble britisk statsborger og endret offisielt sitt navn til Joseph Conrad. I alt var Conrad 16 år i handelsflåten. I 1883 mønstret han på Narcissus i Bombay, og turen med dette skip inspirerte han til romanen fra 1887 The Nigger of the «Narcissus».
En barndomsdrøm om å komme til det sentrale Afrika gikk i oppfyllelse i 1889, da det lyktes Conrad å komme til Kongo. Han ble kaptein på en floddamper, og de grusomheter han opplevde ble ikke bare bearbeidet i hans mest berømte og tvetydige verk, Heart of Darkness, men hjalp også til å utkrystallisere hans syn på den menneskelige natur – og hans syn på seg selv. Dette var til dels påvirket av de følelsesmessige traumer og den livslange sykdom han fikk i landet. Det var også i Kongo at han lærte Roger Casement å kjenne. Casement-rapporten fra 1904 beskrev i detaljer de grusomheter som den innfødte befolkning ble utsatt for.
Conrad ble hentet inn for å erstatte den danske skipper, Freiesleben, som var drept kort før, da han sammen med den norske maskinist Johannes Scharffenberg – forøvrig en eldre bror av den markante psykiater Johan Scharffenberg – var kommet i konflikt med høvdingen i Tshumbiri nær Stanley Pool. De to skandinavene følte seg så truet at de tok høvdingen som gissel. I det påfølgende bakholdsangrep ble Freiesleben skutt og drept, nordmannen såret i arm og fot. Scharffenberg ble så oppbragt over å se sin venn drept at han skjøt høvdingen. En måned senere blev Tshumbiri utslettet av Force publique, den kongolesiske hær skapt av kong Leopold. I Mørkets hjerte er dansken omdøpt til Fresleven, mens Scharffenberg omtales som Freslevens maskinist.
I 1894 ble han tvunget til å forlate sjølivet fordi han var alvorlig syk.
Forfatter
Conrad slo seg ned i Kent og innledet en forfatterkarriere. Han valgte fra begynnelsen av å skrive på engelsk, hans tredje språk. I mars 1896 giftet han seg med Jessie George. De fikk to sønner, John og Borys.
Hans mest kjente verk er Mørkets hjerte (Heart of Darkness) fra 1899. I Mørkets hjerte minner hovedpersonen Marlows reise opp floden Kongo meget om Conrads egen noen år tidligere, og Conrad fikk tilsynelatende et foruroligende innblikk i ondskapens vesen. Conrads opplevelser av ensomheten på havet, av korrupsjon og av den nådeløse natur smeltet her sammen til et sammenhengende, om enn trøstesløst, syn på verden. Isolasjon, selvbedrag og den ubarmhjertige beskrivelse av konsekvensene av en slett karakter er trekk som finnes i de fleste av hans verker. (Conrads egen følelse av ensomhet i sitt liv i eksil kom til uttrykk i novellen Amy Foster fra 1901.)
Lenge trodde kritikere at Mørkets hjerte var en psykologisk studie av menneskesinnet i et symbolsk landskap i Kongo, men Conrad beskrev forholdene i kolonien nærmest som de var. I september 1897 stod en artikkel i det amerikanske tidsskrift The Century Magazine, skrevet av briten Edward James Glave, som hadde krysset Sentral-Afrika fra kyst til kyst, og nøkternt beskrev redslene han var vitne til i Kongo. Stanley Falls i nærheten av det senere Kisangani ble bestyrt av den belgiske kommandant Léon Rom, som ifølge Glave hadde mottatt 21 kranier fra sine lokale allierte. Rom hadde pyntet blomsterbedet foran sitt hus med hovedskallene. Conrad kan ha lest artikkelen – i Mørkets hjerte har hans Kurtz satt hodeskaller på gjerdestolpene ved sitt hjem. Faktisk kan Conrad og Léon Rom ha møtt hverandre, idet Conrad passerte gjennom Leopoldville i 1890, mens Rom var stasjonsjef der.
Joseph Conrad var til tross for sin klart negative tone mot kolonialismen i Mørkets hjerte ikke prinsipiell antiimperialist. Polakken Conrad så sitt adoptivland Storbritannia som en moralens og sivilisasjonens vokter og skulle aldri opponere mot Det britiske imperium.
Filmer
Conrads romaner har tjent som inspirasjon til filmer som Alfred Hitchcocks film Sabotage fra 1936 (basert på Conrads The Secret Agent), Francis Ford Coppolas Apocalyse Now (basert på Mørkets hjerte), Ridley Scotts The Duellists fra 1977 (basert på Conrads The Duel) og enda en film basert på The Secret Agent med Bob Hoskins, Patricia Arquette og Gérard Depardieu i hovedrollene fra 1996.
Aprilia RSV Mille R
Motorsykkelen Aprilia RSV Mille R ble produsert av den italienske motorsykkel- og scooterprodusenten Aprilia SpA fra 2000 til og med 2003.
RSV Mille R kjennetegnes ved den 1000 cm³ store 60° «V-Twin» Rotax-motoren, som gir høyt dreiemoment og motorkarakteristikk med kraft i et lavere turtallsområde enn på for eksempel en rekkefirer. I forhold til standardutgaven Aprilia RSV Mille har RSV Mille R en del ekstrautstyr: Diverse karbondeler, forbedrede støtdempere foran og bak fra Øhlins og helstøpte lettvektsfelger. Modellen ble solgt i et noe begrenset antall.
RSV Mille modellen kom i 3 utgaver:
Nikolaj Strunnikov
Nikolaj Vasiljevitsj Strunnikov (russisk Николай Васильевич Струнников, født 16. desember 1886 i Sknjatino i Russland, død 12. januar 1940 i Moskva) var en russisk skøyteløper.
Strunnikov ble den første russiske verdensmester på skøyter da han i 1910 slo Oscar Mathisen både i EM og VM. Han ble også dobbeltmester i 1911, men da uten kamp av Oscar Mathisen, som var suspendert denne sesongen.
I 1911 gikk han under Jaap Edens verdensrekord på 5000 m i et stevne på Frogner, men han gikk utenfor konkurranse i pokalkampen mellom Norge og Sverige, så tiden 8.37,2 ble ikke godkjent som offisiell verdensrekord før i 1967. Så vidt man vet tapte ikke Strunnikov et eneste løp denne sesongen.
Pga en uenighet med det russiske skøyteforbundet deltok han ikke i internasjonale mesterskap etter dette, men han fortsatte å drive idrett, og særlig gjorde han seg bemerket som syklist i mange år. Han drev også som skøytetrener fram til han døde i 1940.
Pedro Fonseca
Pedro Fonseca (død 22. august 1422) var en av Den katolske kirkes kardinaler.
Han ble kreert til kardinal (pseudokardinal) 14. desember 1412 av motpaven Benedikt XIII.
Han brøt med Benedikt XIII og tilsluttet seg pave Martin V som tok ham imot 1. august 1418.
NM i bandy 1967
'''Det 50. Norgesmesterskapet i bandy – 1967'''
Sluttspill
Marienlyst, Drammen, 12. februar 1967
1–0 5 min. Steinar Pettersen
2–0 30 min. Inge Thun
2–1 76 min. Odd Koldingsnes
Kronikk for den katolske kirke i Litauen
Kronikk for den katolske kirke i Litauen (Lietuvos katalikų bažnyčios kronika eller LKB kronika) var den best kjente og lengst bestående samizdat-publikasjon i Den litauiske sovjetrepublikk, en av Sovjetunionens republikker.
Beskrivelse
Den tok etter den russiske samizdat Kronikk av løpende begivenheter (Хроника текущих событий), og utkom fra 18. mars 1972 til 29. mars 1989. Bak den stod aktive katolikker, fremfor alt prester og nonner. Det utkom i alt 81 utgaver. Den fokuserte på en sovjetiske anti-religiøse kampanje og undertrykkelse av katolikker i Litauen, han tok også inn rapporter om andre overgrep mot menneskerettigheter der og i det øvrige Sovjetunionen. Tekstene var i det store og hele pessimistiske, og gjenspeilet beleiringsstemningen som rådet i kirken. Skribentene og utgiverne ble ofte forhørt, arrestert og fengslet av KGB, blant dem undergrunnstidsskriftets grunnlegger og første redaktør jesuittpateren Sigitas Tamkevičius (etter landets uavhengighet ble han erkebiskop av Kaunas). Mellom 1973 og 1983 ble i alt 17 av dem arrestert (to prester, fire nonner og elleve lekfolk). Etter Tamkevičius' fengsling i 1983 ble Kronika redigert av Jonas Boruta. Andre sentrale skribenter og medarbeidere var Petras Plumpa, Nijolė Sadūnaitė, Gerarda Elena Šuliauskaitė, Bernadeta Mališkaitė og Kazimieras Ambrasas.
Kronika ble skrevet på skrivemaskin og mangfoldiggjort på primitive selvlagede maskiner. Opplaget var derfor ikke på mer enn mellom hundre og 300 eksemplarer.
Med hjelp fra russiske dissidenter (Sergej Kovalev, Gleb Jakunin og andre) og vestlige besøkende (som tok med seg souvernirer med skjulte fotografiske filmer av Kronika) ble Kronika smuglet ut av Østblokken. I USA ble den oversatt og publisert av vennligsinnede grupper. Tekstene ble også lest opp av Vatikanradioen, Voice of America og Radio Liberty.
Medarbeidere (utvalg)
Andre medarbeidere: Gerarda Elena Šuliauskaitė, Bernadeta Mališkaitė, Kazimieras Ambrasas.
Wawushan-demningen
Wawushan-demningen er en demning med et vannkraftverk i elva Zhougonghe, ei sideelv til Dadu He og videre Chang Jiang, i provinsen Sichuan i Kina. Utbygd effekt er 260 MW, fordelt på 2 francisturbiner. Utbygger er Sichuan Wawushan Power Industrial Co Ltd.
Demningen er 138 meter høy og 277 meter lang, og er en betongdekket steinfyllingsdam (CFRD). Kraftproduksjonen startet i 2008.
William Carey (hoffmann)
William Carey (født 1495, død 22. juni 1528) var en engelsk hoffmann under Henrik VIII. Han var Gentleman of the Privy Chamber og Esquire to the Body of the King (= kongens påkleder).
Inngiftet i kongehuset
28. juni 1520 giftet Carey seg med Mary Boleyn, datter av Thomas Boleyn, 1. jarl av Wiltshire og Elizabeth Howard. Bryllupet ble feiret i Greenwich, og kong Henrik var blant gjestene. Kanskje han ble betatt av bruden, eller kanskje han hadde falt for henne ved ridderturneringen 4. mars 1522. Dette var søsteren Anne Boleyns debut ved det engelske hoffet, men ingenting tyder på at kong Henrik la merke til henne da. Ved turneringen red han ut under mottoet Elle mon Coeur a navera (= Hun har såret mitt hjerte) og et såret hjerte brodert på hestens utstyr. Dette kan ha vært rettet til Mary Boleyn - eller en annen av hoffets mange damer.
Ekteparet Carey fikk to barn: Mary hadde en affære med kong Henrik, men det har ikke vært mulig å tidfeste denne. I Henry Careys levetid ble det bemerket at han lignet mye på sin navnebror kongen, og antydet at kong Henrik hadde gitt Marys mann William Carey en rekke gaver og eiendommer på tidspunktet for de to barnas fødsel som en takk for at Carey tolererte kongens forhold til Careys kone. Det ble også foreslått at ekteskapet var arrangert for å dekke over illegitime barn, og at dronning Elizabeth stod Henry Carey så nær fordi de var halvsøsken og ikke bare søskenbarn.
Etter at kong Henriks affære med Mary var over, innledet Henrik et forhold til hennes søster Anne som senere ble engelsk dronning. Carey selv døde brått av såkalt engelsk svette.
Etter Careys død
Careys søstre Anne og Katherine Eleanor var nonner i benediktinerklosteret i Wilton ved Salisbury. 24. april 1528 døde abbedissen, og Carey minnet kardinal Wolsey om et løfte han skulle ha avgitt om at Careys søster Eleanor fikk overta i den ledige stillingen. Careys død få måneder senere gjorde saken mer presserende, og kong Henrik gikk med på at Eleanor Carey ble klosterets abbedisse. Imidlertid protesterte nonnene, og da kardinal Wolsey intervjuet Eleanor, vedgikk hun å ha fått to barn med to forskjellige prester, og at hun for tiden var frillen til en tjener. Wolsey og kongen slo etter dette fast at hun var uegnet som abbedisse. Til Anne, som forsøkte å hjelpe sin søster Marys svigerinne, skrev Henrik strengt at han «for alt gull i verden ikke vil tynge din eller min samvittighet med å gjøre henne til abbedisse med slik ugudelig oppførsel». Heller ikke Eleanors eldre søster Anne Carey ble ansett egnet. Wolsey trakk frem en eldre kvinne, Isabella Jordan, mens Carey-familien anførte at også hun skulle ha født to barn utenfor ekteskap og nå på sine eldre dager attpåtil var plaget med inkontinens. Kong Henrik avviste derfor også henne, men kardinal Wolsey innsatte likevel Jordan i stillingen. Hva kongen spesielt mislikte ved dette, var at kardinalen lot som han var uvitende om kongens beslutning. Men i november aksepterte han Wolseys avgjørelse og skrev også et svært vennlig brev til kardinalen.
Susanne Bier
Susanne Bier (født 15. april 1960 i København) er en dansk filmregissør. Hun fikk sitt gjennombrudd med filmen Den eneste ene (1999), som ble en stor suksess. To av filmene hun har regissert, Etter bryllupet (2006) og I en bedre verden (originaltittel: Hævnen), har blitt nominert til Oscar for beste fremmedspråklige film. I en bedre verden vant Oscar-statuetten i 2011.