cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
British Antarctic Territorys flagg
Våpenmerket viser en fakkel, et symbol for forskning og opplysning. Skjoldet viser bølgelinjer, som skal representere havet. Skjoldholderne, en løve og en keiserpingvin, representerer henholdsvis Storbritannia og det antarktiske kontinentet. Hjelmtegnet viser Discovery, forskningsskipet som ble benyttet av oppdagere som Robert Falcon Scott og Ernest Shackleton.
Flagget benyttes på britiske forskningsstasjoner i Antarktis og ved hovedkvarteret til British Antarctic Survey i Cambridge i England.
Skip tilhørende British Antarctic Survey benytter en såkalt blue ensign med British Antarctic Territory våpenskjold i flaggets frie ende. Dette flagget ble innført 30. mai 1969.
Jane Roberts
Yale University Library vedlikeholder et arkiv som dokumenterer arbeidet og livet til Jane Roberts, med publiserte skrifter, personlige papirer, korrespondanse og lydopptak av ulike kanaliseringsseanser.
Salomon Alhadeff og sønner (bank)
Banken Salomon Alhadeff og sønner (Salomon Alhadeff et Fils) var en forretningsbank i Midtøsten, og en dominerende næringsaktør på øya Rhodos. På Rhodos skal banken ha kontrollert 90 prosent av øyas økonomi, og var sentral innen eksport av bomull, laks og fiken.
Banken ble etablert og drevet av den sefardiske familien Alhadeff. Bohor Alhadeff, som etablerte banken i 1819, drev først et globalt tobakksfirma med filialer i Aten, Milano, Mersin og Izmir.
ISO 3166-2:ME
ISO 3166-2:ME er Montenegros del av ISO 3166-2, som er del av ISO 3166-standarden utgitt av International Orginazation for Standardization (ISO), som definerer koder for navna til hovedinndelingene (f.eks. delstater eller fylker) av alle land med kode i ISO 3166-1.
For Montenegro er det definert koder for 22 kommuner.
Hver kode består av to deler, atskilt av en bindestrek. Første del er ME, ISO 3166-1 alfa-2-koden for Montenegro. Andre del er to sifre (01–21).
Før Serbia og Montenegro ble 2006 var Montenegro tildelt ISO 3166-2-koden CS-CG i ISO 3166-2:CS, Serbia og Montenegros del av ISO 3166-2.
Endringer
Følgende endringer i Montenegros oppslag har blitt kunngjort i nyhetsbrev fra ISO 3166/MA siden ISO 3166-2 først ble utgitt i 1998:
Simon Gougnard
Simon Gougnard (født 17. januar 1991) er en belgisk landhockeyspiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han endte på femteplass med det belgiske landslaget.
Han tok sølv under Sommer-OL 2016.
Gougnard ble i oktober 2016 utnevnt til offiser av Mérite wallon.
Moskitotetra
Moskitotetra eller blå Peru-tetra (Knodus borki) er en art i gruppen karpelakser. Den er en ferskvannsfisk som finnes i Marañón, Amazonas.
Den er en fredelig tetra og en aktiv stimfisk. Den er dagaktiv.
Moskitotetra ble tidligere solgt under det vitenskapelige navnet Boehlkea fredcochui (Géry, 1966), men det viste seg altså at det er snakk om to forskjellige arter.
Eksterne lenker
Boehlkea fredcochui Cochu's blue tetra Boehlkea fredcochui Boehlkea fredcochui Boehlkea fredcochui Boehlkea fredcochui Tetra-azul Sinitetra Moskitotetra
Adam i Paradis
«Adam i Paradis» er et skillingstrykk av ukjent opprinnelse. Den synges på melodien til «Hvor herligt er mitt fødeland» av L.M. Ibsen (1786–1846).
Teksten
2. Da Adam våknede og gned sitt øye fikk han se den gave, den beste frukt i Edens have en medhjelp i hans ensomhet. Han henne tok til ektemake og ønsket ei sitt ben tilbake, en skål med jubel tømmer vi for dette ribbens tyveri.
3. Er mannen trett av dagens slit en tykk madam hans liv forsøter når strid og motgang mannen møter hun mottar han med smil så blid. For livets alvor er kun fløten hun er kanel på risengrøten, så skjær og fin som postelin hun er all livets medisin.
4. Fyll glasset sist til breddfullt mål skål for hver gammel ugift kjerring, skål for hver moder som ga næring en gang til livets pattegris. Skål for hver frue, frøken pike og jomfru her på jorderike, fyll glasset sist til breddfullt mål vi drikker alle pikers skål.
Kari Schanke
Kari Schanke (født 29. august 1922, død 5. juli 2006) var en norsk politiker fra Venstre.
Hun var vararepresentant til Stortinget fra Telemark i perioden 1965–1969, med en ansiennitet på 9 dager.
Werner Radspieler
Werner Radspieler (født 13. august 1938 i Nürnberg i Tyskland, død 7. mars 2018 samme sted) var katolsk hjelpebiskop i erkebispedømmet Bamberg fra 1986 til 2013.
Bakgrunn
Werner Radspieler vokste opp i Eichstätt og gikk på skole der. I 1954 vendte familien hans tilbake til hans fødeby Nürnberg, hvor han tok sin Abitur i 1958. Deretter studerte han teologi og filosofi i Bamberg.
Prest
Han ble ordinert til prest i Bamberg den 8. mars 1964. Først var han kapellan i Neustadt an der Aisch og i Fürth, og 1964-1969 prefekt ved Bamberg Ottonianum før han ble sogneprest i Heroldsbach (16. november 1969). Fra 1972 til 1977 underviste han i katolsk tro ved E.T.A-Hoffmann-Gymnasium i Bamberg.
Erkebiskop Elmar Maria Kredel utnevnte Werner Radspieler til medlem av domkapitlet med virkning fra 1. august 1977. I tillegg ble han hovedavdelingsleder for offentlighetsarbeid.
Hjelpebiskop i Bamberg
Den 7. november 1986 utnevnte pave Johannes Paul II ham til titulærbiskop av Thugga og hjelpebiskop i erkebispedømmet Bamberg. Han bispeviet av biskopen i Bamberg, Elmar Maria Kredel 21. desember 1986; medkonsekratorer var den emeriterte erkebiskop i Bamberg, Josef Schneider, og hjelpebiskopen, Martin Wiesend.
Radspieler var bispedømmeadministrator to ganger, fra 1. april 1994 til 28. mai 1995, og fra 3. juli 2001 til 20. september 2002. I Den tyske bispekonferanse var han medlem av den publisistiske kommisjon med ansvar for media frem til 1996 og som sådan fra 1989 til 1993 medlem av representantskapet i Weltbild-Verlag. Fra 28. september 2000 til 28. september 2006 var han representant for Den tyske bispekonferanse for sjelesorg overfor politiet. Radspieler var katedralprost for storbykapittelet til erkebispedømmet Bamberg.
Et fokus for hans arbeide var i karitativ sektor. Radspieler var medlem av kommisjonen for karitative spørsmål i Den tyske bispekonferanse. Fra 1. april 1996 til 30. september 2008 var han formann for Caritas i erkebispedømmmet Bamberg.
Den 9. september 2013 innvilget pave Frans biskop Radspielers aldersrelaterte avskjedssøknad. Han bodde som emeritus i Nürnberg til sin død.
Biskop Werner Radspieler døde i Nürnberg i mars 2018 i en alder av 79 år.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Cyphonistes tuberculifrons
Cyphonistes tuberculifrons er en bille som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).
Utseende
En middelsstor til stor (ca. 30 millimeter), blank, brun hornbille, forkroppen gjerne svart. Kroppsformen er nokså bred. Hos denne arten har hannen et middels langt, kløvet horn i pannen og et trekantet, i spissen køvet framspring på pronotum, som er svært blankt, punktert på sidene. Dekkvingene har fine punktrader. Hunnen er brun uten horn og framspring, kroppsformen oval, oversiden mattere og mye kraftigere punktert enn hos hannen.
Utbredelse
Arten er vidt utbredt i Afrika.
Aud Maggi Andersen
Aud Maggi Andersen (født 22. november 1920 i Aurskog, død 26. august 2000 i Bjørkelangen ) var en norsk kvinne som arbeidet som angiver for Gestapo under andre verdenskrig. Hun var eneste kvinne som ble dømt til døden under rettsoppgjøret etter krigen. Dommen ble senere omgjort til tvangsarbeid på livstid. Hun ble løslatt i 1951.
Bakgrunn og virke
Aud Maggi Andersens mor Mari Evensen (f. 1902) var ei ugift tjenestepike, og faren Erling Emilsen Fossen (f. 1896) var ikke i bildet da hun ble født. Ni måneder gammel ble hun satt bort, og hun ble ifølge kirkeboka senere adoptert. Etter konfirmasjonen ble hun hushjelp og barnepleierske på flere steder. I 1942 fikk hun så jobb som hushjelp hos en kjøpmann på Nordstrand.
7. januar 1944 ble Aud Maggi Andersen arrestert av Gestapo, og plassert på Bredtveit fengsel. Årsaken til arrestasjonen var at hun hadde hjulpet to ungdommer, Will Johansen og Albert Nikolaisen, å flykte over grensen til Sverige. Noen uker etter arrestasjonen ble hun overført til Grini fangeleir, og den 7. mars 1944 ble hun hentet avhør på Victoria terrasse hos SS-Hauptsturmführer og Kriminalkommissar Ernst Josef Albert Weiner og Kriminalsekretär Josef Heinrich Seufert. Etter avhøret ble hun sendt tilbake til Grini fangeleir, og 23. mars 1944 ble hun løslatt, uten nærmere forklaring.
Noen uker senere ble hun innkalt til møte med Weiner på Victoria terrasse, som ville ha henne med på et tysk radiotelegrafkurs. Hun skal under kurset ha begynt å arbeide som hushjelp hos Weiner i Hjelms gate 7. Hun var da i ferd med å bli en av det tyske sikkerhetspolitiets hemmelige agenter. På sensommeren 1944 ble hun formelt ansatt som betalt agent i Gestapos agentavdeling, Referat IV N. Hun fikk dekknavnet Wenche Sørensen og ble tildelt agentnummer 83. Lønnen man fikk for slikt arbeid var gjerne fri leilighet og mellom 400 og 600 kroner i måneden, noe som var en svært god lønn. Aud Maggi Andersen skal ha fått fri hybelleilighet i Trondheimsveien 139, 160 kroner i uka i kontanter samt sigaretter og brennevin, og bonus på 50 til 100 kroner for spesielt viktige opplysninger.
Ikke lenge etter at hun ble agent fikk hun kontakt med Hans Konrad Andersen, som var med i en sabotasjegruppe kjent som Formo-gruppen i Oslo. De møttes på Møllhausen konditori, der Aud Maggi Andersen observerte dem, og flere av dem skrøt til henne av ting de holdt på med. Hun ga opplysninger videre til Seufert, som sammen med Bernt Gustav Somdalen fulgte opp saken. Flere medlemmer av Formo-gruppen besøkte henne i leiligheten i Trondheimsveien, og fikk servert brennevinet Gestapo forsynte henne med. Det ble til tider vill festing, såpass at naboene klaget. Vaktmesteren i bygningen samarbeidet også med Gestapo og på et tidspunkt ble hun innkalt av Seufert og utskjelt for at hun tiltrakk seg for mye oppmerksomhet med festene. Hadde motstandsmennene tatt sikkerhet litt mer på alvor kunne de også lett funnet ut at leiligheten var beslaglagt av tyskerne, og dermed avslørt henne. Hun begynte å gå mer stille i dørene, men innledet et forhold til Kåre Lorang Andersen, som var medlem av motstandsgruppen.
27. november 1944 gjennomførte Gestapo en razzia på konditoriet under et møte i motstandsgruppen, og seksten personer som Andersen hadde pekt ut ble arrestert. Andersen var selv til stede og skulle bli «pågrepet», for at hun ikke skulle bli avslørt som agent, men av en eller annen grunn tok Gestapo ikke med seg henne. Syv av de pågrepne ble henrettet på retterstedet på Akershus festning den 9. februar 1945 som represalier for likvideringa av Karl Marthinsen. I tillegg anga hun sju andre motstandsfolk som ble arrestert, og flere av dem ble også utsatt for tortur.
Under landssvikoppgjøret kom saken hennes opp for Eidsivating lagmannsrett. Aktor la ned påstand om dødsstraff, under henvisning til at hun var «et så slett menneske at samfunnet må skille seg av med henne». Den 1. mars 1946 ble Andersen dømt til døden. Dommen falt under dissens, med fem dommere som gikk inn for dødsstraff, mens de to siste ville idømme tvangsarbeid i tjue år. Andersen tok tilsynelatende dommen med fatning, men skal ha brutt sammen etter at retten hadde forlatt salen.
Neste skritt ville normalt være anke til Høyesterett, men saken tok en liten omvei. Den 5. mars 1946 ble den behandlet i en regjeringskonferanse, der justisminister Oscar Christian Gundersen orienterte om saken. Hans forslag var at regjeringen skulle gi garanti om benåding til fengselsstraff dersom dommen ble vedtatt. Statsminister Einar Gerhardsen, finansminister Erik Brofoss og fiskeriminister Reidar Carlsen ga ikke tilslutning til dette.
Dermed ble saken anket til Høyesterett. Den 19. juni 1946 ble den behandlet, med Harald Ramm som forsvarer. Deres påstand var nedsettelse av straffen til livstidsstraff. Aktor K.J. Wiese la ned påstand om opprettholdelse av lagmannsrettens dødsdom. Høyesterett satte ned straffen fra dødsdom til tvangsarbeid på livstid, og rettighetstap på 10 år. Andersen ble deretter plassert på arbeidshuset for kvinner på Bredtveit fengsel. Hun ble løslatt på prøve ved kongelig resolusjon av 21. desember 1951.
Hun levde et tilbaketrukket liv etter løslatelsen. Hun giftet seg og fikk barn.
Hugo Weaving
Hugo Wallace Weaving (født 4. april 1960) er en nigeriansk-engelsk-australsk skuespiller.
Bakkekontakt
Bakkekontakt er det andre studioalbumet av den norske artisten, sangeren og låtskriveren Marthe Wang, utgitt 17. april gjennom Wangs eget plateselskap Bjerke, og er oppfølgeren til debutplaten Ut og se noe annet fra.
Hugo Weaving
Liv og virke
Han er født i Nigeria til britiske foreldre, og tilbrakte barndommen i Syd-Afrika før han flyttet til Storbritannia som tenåring. Mens han bodde i England gikk han på kostskolen Queen Elizabeth's Hospital i Bristol. Han flyttet til Australia i 1976 og gikk på Knox Grammar School i Sydney. I 1981 tok han avsluttende eksamen ved National Institute of Dramatic Art.
Bakkekontakt
Marthe Wang snakker om tittelen til albumet i «Veien til Bakkekontakt – episode 3»:
Hugo Weaving
Liv og virke
Det var Weavings rolle som den mystiske «agent Smith» i kassasuksessen The Matrix i 1999 som gjorde ham verdenskjent. Han gjentok rollen i oppfølgerne The Matrix Reloaded og The Matrix Revolutions i 2003. Siden har han fortsatt sin suksess med rollen som «Elrond» i filmtrilogien Ringenes herre i 2001–2003.
Bakkekontakt
«No sier eg adjø» er førstesingelen til Bakkekontakt og ble utgitt i 2019. Sangen ble A-listet og fikk mye spilletid på NRK P1 og er den mest populære av sangene fra albumet med over en million avspillinger på musikk strømmetjenester. «Lillebror» er den andre singelen til albumet og ble utgitt i 2020.
Hugo Weaving
Liv og virke
Weaving hadde hovedrollen i Everything Goes i 2004 og tittelrollen i V for vendetta i 2006, der han ble gjenforent med Wachowski-brødrene, skaperne av The Matrix-trilogien. I tillegg til karrieren i film har Weaving fortsatt på teaterscenen, blant annet regelmessige opptredener med Sydney Theatre Company. I 2006 spiller han mot Cate Blanchett i Henrik Ibsens Hedda Gabler på scenen i New York.
Bakkekontakt
Sporliste
All tekst er skrevet av Marthe Haaland Wang. Alle spor er produsert av Marthe Haaland Wang og Markus Lillehaug Johnsen.
Kritisk mottakelse
Bakkekontakt mottok gode tilbakemeldinger fra musikkanmeldere med terningkast 6 fra Bergensavisen, terningkast 5 fra VG og glimrende ord fra Dagens Næringsliv.
Utmerkelser
Bakkekontakt ble nominert til Spellemannprisen 2020 i kategorien Viser.
Straffekast (basketball)
Straffekast er i basketball et forsøk på å score poeng fra en linje på banen, kalt straffelinjen, etter en feil fra det andre laget.
9 mm-kaliber
Denne artikkelen lister opp patroner for skytevåpen med kulekaliber mellom 9–9.99 mm (0.354–0.393 tommer). Alle mål er i millimeter.
Straffekast (basketball)
Hvert straffekast er verdt ett poeng, og normalt blir det gitt fler enn ett kast. Straffekastenes betydning for spillet er noen ganger undervurdert, da det har hendt at kamper har blitt vunnet eller tapt som følge av dem. Lag som kan vinne en kamp kan hindres dette dersom de bommer på mange straffekast.
Beskrivelse
Høye spillere treffer ofte færre straffekast enn lave, selv om høye spillere i teorien skal treffe flere av dem. Naismith Memorial Basketball Hall of Fame-medlem Wilt Chamberlain traff kun 51,1 % av straffene sine, et av de laveste treffprosentene noen gang. Den dårlige treffprosenten til 216 cm høye Shaquille O'Neal, 206 cm høye Ben Wallace og 211 cm høye Tim Duncan, har lagt grunnlaget for «Hack-a-Shaq» og andre frivillige feiltaktikker, som gjør dem utsatte for deres lag i sene situasjoner i kamper når stillingen er jevn. På den andre siden har det også vært høye personer som har truffet mange straffekast: 229 cm høye Yao Ming, 221 cm høye Zydrunas Ilgauskas, 216 cm høye Vlade Divac, 213 cm høye Pau Gasol, 213 cm høye Hakeem Olajuwon, 213 cm høye Dirk Nowitzki, 213 cm høye Brad Miller, 211 cm høye Rasheed Wallace, 211 cm høye Kevin Garnett, 211 cm høye Mehmet Okur, 211 cm høye Jermaine O'Neal, 208 cm høye Amare Stoudemire, 208 cm høye Chris Bosh og 208 cm høye Peja Stojakovic treffer alle 70 % eller mer av straffekastene sine. Disse høye spillerne som skyter gode straffekast treffer også som regel lange skudd fra banen. Den mest sannsynlige forklaringen for at høye spillere skyter dårligere straffer enn lave, er at mange høye spillere er mer konsentrert om aktiviteter nærmere kurven. Da gjerne returtaking, blokkering og det å sette screener, istedenfor å trene seg opp til å skyte gode straffekast. En annen god forklaring er at høye spillere ofte er slitne i armene etter å ha kjempet mye om ballen nær kurven, og dermed har mindre krefter da de skal skyte straffekast. Syracuse Universitys center, Arinze Onuaku, treffer kun 30 % av straffekastene sine, og er med det den verste i NCAA.
Når straffekast blir idømt
thumb|Spillere venter på siden mens et straffekast blir kastet under en basketballkamp.
Det er mange tilfeller der straffekast blir idømt:
thumb|[[Vasilis Spanoulis kaster et straffekast uten oppstilling.]]
Prosedyre
Tre spillere fra forsvarende lag, og to fra skytterens lag, stiller seg opp ved linjene langs det uthevede området. Disse spillerne er oftest de som tar returen. Tre spillere står på skytterens ene side, mens to står på den andre. En forsvarende spiller skal alltid stå nærmest kurven.
De fire siste spillerne, to fra hvert lag, kan kun oppholde seg bak trepoengslinjen og straffelinjen.
Dersom en spiller forlater sin gitte posisjon før ballen går fra skytterens hender, forstyrrer ballens retning eller prøver å psyke ut skytteren er dette ulovlig. Skytteren må skyte ballen innen fem sekunder, eller ti sekunder i amerikansk basketball, og kan ikke tråkke over straffelinjen før ballen har truffet kurven. En spiller har lov til å hoppe da han skyter et straffekast så lenge han holder seg innenfor det gitte området. En ulovlighet fra skytterens side resulterer i et annullert straffekast, mens en ulovlighet fra det forsvarende laget resulterer i ekstra straffekast dersom straffekastet ikke går i kurven. En ulovlighet fra angripende lag eller dersom skytteren bommer på både tavlen og ringen resulterer i at forsvarende lag får ballen fra sidelinjen.
FIBA-regler sier at dersom en spiller treffer et straffekast så skal man se bort ifra ulovligheter fra andre offensive enn skytteren.
KNM «Maud»
KNM Maud er et logistikkskip i Sjøforsvaret bygget av Daewoo Shipbuilding & Marine Engineering i Sør-Korea. Skipet ble bygget på oppdrag for Forsvarsmateriell, hvis divisjon for maritime kapasiteter gjennomførte byggingen gjennom Prosjekt P2513 Nytt logistikkfartøy.
Skipet er oppkalt etter dronning Maud, Norges første dronning i nyere tid. Valget av navn ble godkjent av kong Harald i 2014.
Oppgaver
Sekundæroppgaver vil blant annet være suverenitetshevdelse, kommandoskip, støtte til andre militære enheter, sivil støtte, søk og redning (SAR), humanitære operasjoner og delta i nettverksbasert forsvar.​
Sykehuskapasitet
Skipet har en sykestue med traumemottak, to operasjonssaler med full kirurgisk kapasitet samt mulighet for å ha CT-skanner, trykkammer og isolat. Fullt oppsatt har sykehuset plass til 48 sengeliggende pasienter. Da vil mannskapsmessen bli tatt i bruk. Messen har sykesenger klare bak lettvegger, og i taket er det skinner. Det betyr at messen enkelt kan gjøres om til sykestue.
Helikopter
Skipet har plass til to helikoptre av medium størrelse i hangaren, samt kapasitet til å ta med helikopter av Chinook størrelse på akterdekket.
Forsinkelser og levering
Sjøsettingen av skipet var opprinnelig planlagt til mars 2016.​ På grunn av forsinkelser hos verftet ble leveringen utsatt til høsten 2017, med operativ drift i 2018. Leveringen ble senere ytterligere utsatt til 30. april 2018, og deretter videre utsatt til høsten 2018. Skipet ble overtatt av Sjøforsvaret i november 2018, kommandoheis fant sted 16. november og «Maud» ankom Norge 29. mars 2019. Etter ankomst til Norge ble skipet testet i ett år før reklamasjonstiden gikk ut.
Seilingsforbud
I desember 2019 ble det kjent at KNM Maud hadde fått seilingsforbud etter at fartøyet måtte sertifiseres på nytt. Det ble da avdekket flere avvik av en slik karakter at det ble anbefalt at skipet ble lagt til kai. Daewoo Shipbuilding & Marine Engineering tok på seg utgiften med å få skipet seilingsklart.
Forsvaret hadde som mål å ha fartøyet i drift i løpet av andre kvartal av 2020, men i april 2020 kom det frem at skipet ikke var ventet å bli fullt operativt før i 2021.
Reparasjoner i Nederland
I oktober 2020 ble det kjent at KNM Maud skulle til Nederland for reparasjoner av RAS-riggene. Beslutningen ble truffet da det ble vanskelig for den nederlandske leverandøren å sende personell til Norge på grunn av den pågående koronaviruspandemien, med sikte på å holde tidsskjemaet for klargjøring av skipet til operativ tjeneste.
Sjøforsvaret uttalte i 2020 at målet var full operativ evne (FOC) innen sommeren 2021, men understreket samtidig at dette blant annet var avhengig av skipets tekniske tilstand.
Operativ historie
I februar 2021 gjennomførte skipet sin første operative etterforsyning av et annet fartøy. Fregatten KNM Fridtjof Nansen gjennomførte en RAS operasjon sammen med Maud.
I september 2021 deployerte KNM Maud for første gang, ved å fungere som «fleet oiler» for NATOs stående maritime styrke 1 (SNMG1). Samme måned etterforsynte KNM Maud sitt første allierte fartøy, den nederlandske fregatten HNLMS Van Amstel. I august 2022 gikk Maud igjen inn i SNMG1.
Heping (Shenyang)
Heping (kinesisk: 和平区; pinyin: Hépíng Qū) er et bydistrikt i den subprovinsielle by Shenyang nord i den kinesiske provins Liaoning.
Det har et areal på 37,6 km² og teller 640 000 innbyggere (2004).
Administrative enheter
Subdistrikter:
Øymark kirke
Øymark kirke er en langkirke fra 1879 i Marker kommune, Viken fylke. Den er en del av Den norske kirke og hører til Østre Borgesyssel prosti i Borg bispedømme.
Byggverket er i tre og har 350 plasser. Arkitekt for kirken var stadsingeniør i Fredrikshald Gustav Blom Kielland, og den ble oppført av gårdbruker Sven Eng og klokker Berg.
Øymark kirke slik den står i dag er den tredje kirken på stedet. Den første var en stavkirke som ble revet og erstattet av en kirke i tømmer i 1725. Tømmerkirken brant ned i 1875.
Det er bevart noe inventar fra de tidligere kirkene, blant annet døpefonten, dåpsfatet, lysekrone og et votivskip. Døpefonten er av romansk type i klebersten og er formet som en kalk. Votivskipet er en fregatt hvor det i akterstavnen står skrevet «17 Kløcker 99».
Den nygotiske altertavlen har maleriet «Oppstandelsen» i midtpartiet, en kopi etter Adolph Tidemand. Pipeorgelet er fra Olsen og Jørgensen, fra 1895. Prekestolen er utført i tre og har fire fag. Den er fra 1879.
Kirken har to klokker fra Olsen Nauen Klokkestøperi og den ene har inskripsjonen: «Mens tiden går sin alvorsgang, hver sjel de kalde ved sin klang, Til Herrens hus at sørge.» Begge klokkene er fra 1877.
Adkomst til stedet som er et velkjent turistmål er via Rv21.
Icon Music Mag
Icon Music Mag var et norsk nettmagasin for musikk som ble drevet fra april 2006 til 2014. Magasinet hadde base i Trondheim og var drevet på frivillig basis. Icon Music Mag hadde til enhver tid 20-30 aktive skribenter og fotografer. Nettmagasinet hadde med hovedfokus på norsk og lokal musikk samt en del utenlandsk musikk innenfor mange sjangere.
Nettmagasinet ble lagt ned i september 2014. Flere av magasinets medarbeidere har gått videre til andre musikkmagasiner som eksempel Metal Hammer Norge og Hissig.
Mariápolis
Mariápolis er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Anaglyptus
Anaglyptus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Små til middelsstore, spinkle trebukker. Kroppsformen er temmelig avlang, antennene er vanligvis kortere enn kroppen. Pronotum er så langt som bredt eller lengre enn bredt, mer eller mindre tønneformet uten tenner langs ytterkanten. Dekkvingene er parallellsidige, gjerne med mønster av lyse skrå- eller tverrstreker.
Levevis
Larvene utvikler seg i hard og tørr, død ved på greiner og stammer (den nordiske arten Anaglyptus mysticus i hassel). Billene klekkes vanligvis om høsten og overvintrer som nyklekte voksne under barken på det døde treet. De besøker gjerne blomster.
Jacques Bonsergent (Paris Metro)
Jacques Bonsergent er en stasjon på metroen i Paris.
Anaglyptus
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Nord-Amerika, Asia og Europa.
Jacques Bonsergent (Paris Metro)
Stasjonen betjener linje 5.
Argostolibukten
Argostolibukten (gresk: Κόλπος Αργοστολίου, Kólpos Argostolíou) er en bukt på øya Kefallinia i Det joniske havet i det vestlige Hellas. Den skiller Paliki-halvøya fra Kefallinia på fastlandet og åpner seg mot Det joniske hav i sør. Bukten er om lag 10−12 km lang i nord-sør-retning og 2−3 km bred. Lixouri, som er den nest største byen på Kefallinia, ligger på vestkysten, og hovedbyen Argostoli ligger i en mindre bukt på østkysten av Argostolibukten.
Kysten er preget av fjell, spesielt på østsiden. Den østlige delen av bukten i øst er en liten lagune der det går en smal vei i overgangen mellom bukten og lagunen. Av landsbyer og byer langs vestsiden av bukten finner en fra sør til nord (med klokken): Lepada, Lixouri, Agios Dimitrios og Livadi. På østsiden finner en fra nord til sør (med klokken) følgende bosetninger: Kontogourata, Farsa, Drapano og Argostoli. Argostolibukten er farbar og trafikkeres av ferger som går fra havnene i Argostoli og Lixouri.
Det er få elver som munner ut i bukten. Lassi-halvøya ligger i sørøst. Nord på halvøya ligger dammen og campingstedet Katavathres. Av strender ved bukten har en blant annet Lassi og Argostoli i øst og Lepeda i vest. Et fyr står på Lassi-halvøya. Fjell dekker områdene i nord og i øst og Palikí-halvøya i vest. Nesten hele bukten er omringet av veier.
Iéna (Paris Metro)
Iéna er en stasjon i 16. arrondissement på metroen i Paris.
Stasjonen har sitt navn etter Avenue de Iéna som er oppkalt etter den tyske byen Jena der Napoleon I seiret i et slag mot den prøyssiske hæren.
Stasjonen betjenes av linje 9.
Happy Feet 2
Happy Feet 2 er en amerikansk animert familiefilm fra regissert av George Miller. Filmen er oppfølgeren til Happy Feet fra. Filmen hadde premiere på kino 18. november 2011 i USA.
British Ally
British Ally (Britansky Soyuznik) var en britisk, russiskspråklig ukeavis, utgitt i Moskva fra 1942 til 1950. Avisen var talerør for den britiske regjeringen både under krigen, i de første par årene med politisk tøvær etter krigen og da jernteppet senket seg mellom østblokken og vestblokken.
Avisen var en enkel tolvsiders trykksak uten farger. Den ble utgitt fra den britiske ambassaden, stort sett redigert basert på materiale sendt fra myndighetene i England.
Da avisen ble lansert i 1942 framsto den i Sovjet som et sant talerør for et alliert land. Avisens faste symbol-illustrasjon viste en britisk og en russisk soldat marsjerende side ved side, hver med sitt flagg. Under krigen kunne British Ally fortelle russerne om engelskmennenes heroiske liv under bombingen av London og Storbritannia.
Etter krigen endret det politiske bildet seg dramatisk, da kontakten mellom de to allierte maktene i løpet av få år ble erstattet av kald krig. Som talerør for regjeringa i London tegnet British Ally nå et glansbilde av det britiske samfunn, og prøvde å kontrastere det til virkeligheten i Moskva.
I 1949 forlot avisredaktøren Archie Johnstone både avis og ambassade i protest, og erklærte i et brev til Pravda at han heretter ville bruke alle kreftene på å «kjempe for fredens sak». I sitt Moskva-eksil fortalte han senere om sitt liv og om redaktørjobben i British Ally da han utga boken In the Name og Peace i 1951-52. Også avisens ansvarlige britiske oversetter Robert Daglish fikk nok, forlot British Ally og vendte kald-krigs-politikken ryggen.
Avisens neste redaktør var mer på linje med den nye politikken London førte. Likevel gikk British Ally inn alt året etter. Mens man i London etter hvert stilte spørsmål ved den politiske nytten av avisen, sank avisens salgstall i Sovjet fra om lag 50 000 eksemplarer til 15 000. I siste halvdel av 1950 endte derfor avisutgivelsen både som en politisk og økonomisk fiasko.
Skigåing
Skigåing er å komme seg frem med ski på beina i snødekt terreng. Både det å bevege seg i plant terreng, det å klatre i motbakker og det å renne i unnabakker regnes som skigåing. Ski var før et fremkomstmiddel om vinteren. Skigåing er nå mest en sports-, trim- og lekeaktivitet og en måte å drive friluftsliv på.
Ofte preparerer lokale myndigheter eller idrettsklubber løyper for skigåing som kan benyttes av alle.
Konkurranseformen av skigåing kalles langrenn og alpint.
Ski touring
Blackfoot (språk)
Blackfoot, også kalt siksiká er et algonkinsk språk som snakkes av niitsitapi-folket som i dag bor på de nordvestlige slettene i Nord-Amerika. Det er fire dialekter, hvorav tre snakkes i Alberta i Canada og én i Montana i USA. Navnet «blackfoot» kommer trolig fra de svartnede sålene på lærskoene folket brukte. Språket skrives primært med blackfoot-stavelsesskrift, en avart av kanadisk stavelsesskrift som følger de samme prinsippene, men for det meste bruker bokstaver som er særegne for blackfoot.
I likhet med andre algonkinske språk regnes blackfoot som et polysyntetisk språk på grunn av sitt store morfeminventar og kompleksitet internt i ord. Majoriteten av morfemene i blackfoot har et én-til-én-samsvar mellom form og betydning, noe som er et definerende trekk ved agglutinerende språk. På grunn av sin morfologiske kompleksitet er ordstillinga i blackfoot fleksibel.
Suman Pokhrel
Suman Pokhrel (nepalsk:सुमन पोखरेल; ) er en lyriker som skriver på nepali. Han regnes som en av de viktigste kreative stemmene i Sør-Asia.
Suman Pokhrel er eneste forfatter som har mottatt SAARC Literary Award to ganger, i 2013 og 2015 for sin egen poesi og sine bidrag til poesi og kunst generelt i den sydasiatiske regionen.
The Greater Profit
The Greater Profit er en amerikansk stumfilm fra 1921, regissert av William Worthington.
Handling
Maury Brady fra New York har lært butikk-tyveri og bryte seg inn i pengeskap av onkelen sin Nunc. Ved et varehus, oppdager hun en forsvunnet puddel som tilhører fru Hardage - kona til en millionær. Dette fører til en rekke problemer, og nye eventyr, for Maury.
Jasmin (Paris Metro)
Jasmin er en stasjon på metroen i Paris.
Stasjonen betjener linje 9.
Kaldnes (Tønsberg)
Kaldnes er et nes på Nøtterøy i Færder og Tønsberg kommuner i Vestfold. Kaldnes er en del av tettstedet Tønsberg. Det omfatter både et industri- og et boligområde. Kaldnes Mekaniske Verksted dominerte området fra 1899 til 1984. Det er blitt erstattet av bygningskomplekset Kaldnes Brygge, som omfatter leiligheter og kontorer, deriblant hovedkontoret for Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap (DSB), med utsikt mot byen på andre siden av Byfjorden og kanalen.
Kaldnes er grunnkrets i delområdet Kaldnes/Teie i Tønsberg kommune. I sørvest grenser Kaldnes til Munkerekka, et tettsted i Færder kommune.
Alexandre de Saedeleer
Alexandre de Saedeleer (født 14. november 1987) er en belgisk landhockeyspiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han endte på femteplass med det belgiske landslaget.
Ister
Ister (av norrønt istr) er innvollsfett, spesielt fettet rundt nyrene. Ister er mettet fett. Ister brukes blant annet til å fremstille talg. Ister fra storfe og får brukes i matlaging, blant annet i engelsk christmas pudding. Vegetabilsk ister lages av palmeolje og rismel og er en erstatning for animalsk ister til bruk i vegetarisk matlaging.
I eldre tider i Norge har ister også vært brukt som skismøring.
Idiom Neutral
Idiom Neutral er et enkelt, regelrett, nylatinsk internasjonalt hjelpespråk som blei lansert av den St. Petersburg-baserte ingeniøren Waldemar Rosenberger og Akademi Internasional de Lingu Universal i 1902.
Talg
I motsetning til ister kan talg oppbevares lenge uten å være nedkjølt, forutsatt at den er oppbevart i en lufttett beholder for å hindre oksidering. Ved oksidering/harskning dannes bl.a. smørsyre med en kraftig gulfarge og besk smak.
Idiom Neutral
Fra Volapük til Idiom Neutral
Da bruddet mellom Volapüks skaper Schleyer og akademitilhengerne under ledelse av Kerckhoffs kom rundt 1890, fortsatte Kadem Valemik Volapüka som en uavhengig gruppe av reformivrige volapükister. Etter at Kerckhoffs trakk seg ut av bevegelsen blei W. Rosenberger leder for akademiet i 1892.
Fra 1898 skifta akademiet navn til Akademi Internasional de Lingu Universal. Fra å lage et forenkla og reformert Volapük, gikk det offisielt over til å arbeide for et nytt, forenkla internasjonalt hjelpespråk.
Språket ble laga ved å gå ut fra grammatikken til Volapük og endre den skritt for skritt gjennom vedtak i akademiet.
Resultatet blei overraskende, ettersom det nye språket, Idiom Neutral, ikke hadde noen synlig likhet med sitt opphav Volapük i det hele tatt. Gjennom en serie vedtak hadde Rosenberger og hans Akademi på få år forvandla Volapük til et fullstendig ulikt språk.
Ulikheter mellom opphav og avkom
Forskjeller mellom Volapük og Idiom Neutral var bl.a.:
Bare på noen ganske få områder beholdt Rosenberger og Akademi Internasional prinsipper fra Volapük i det nye språket sitt. Det gjaldt særlig:
Idiom Neutrals korte liv
Idiom Neutral fikk i starten stor oppmerksomhet. Volapük-Akademiet hadde hatt stor betydning, og Rosenberger og andre medlemmer av akademiet var kjent og respektert fra Volapük-bevegelsen og diskusjonene om verdensspråk på 1890-tallet.
Men språkforslaget fikk liten oppslutning. Akademi Internasional de Lingu Universal representerte ikke lenger titusener av medlemmer i en stor internasjonal bevegelse, som 12 år før, men var blitt ei sjølbestalta gruppe som bare representerte medlemmene. Mange mente det var riktig å samle kreftene om Esperanto som var i sterk vekst.
Utenom Akademi Internasional sjøl var det derfor bare mindre grupper som begynte å bruke Idiom Neutral.
Samtidig mente kritikere i og utafor Akademiet at Idiom Neutral ikke gikk langt nok.
Som Esperanto tilpasser det første forslaget til Idiom Neutral stavemåten på orda etter uttalen. Som Esperanto og Volapük er Idiom Neutral også svært regelmessig og unngår unntak.
Tilhengere av den såkalte naturalistiske skolen mente at ord først og fremst burde skrives ut fra skrivemåter som er lette å kjenne igjen fra naturlige språk. Derfor ville de godta flere uregelmessigheter i språket. Dette var prinsipper som seinere blei tatt i bruk i en rekke nylatinske kunstspråk, bl.a. Occidental og særlig Interlingua/IALA.
Forskjellige forslag som reformerte Idiom Neutral i naturalistisk retning bidro til å splitte de små gruppene som brukte språket.
Nærmere 1910 kom mange tilhengere av kunstspråk-forsøk som konkurrerte med Esperanto til å slutte seg til Ido, og Idiom Neutral fikk enda lavere oppslutning.
I 1907 laga Rosenberger sammen med den kjente interlingvisten Edgar von Wahl (som seinere lanserte Occidental) en reform av Idiom Neutral i nylatinsk og naturalistisk retning. Det kan regnes som både språkets og dets akademis svanesang.
Historisk vurdering av Idiom Neutral
Idiom Neutral er i historien om internasjonasjonale hjelpespråk et eksempel på et forslag som blei sjeldent godt gjennomarbeida av en språklig sett dyktig og erfaren gruppe.
Rosenberger og hans Akademi var langt mer opptatt av skjematiskhet, enkelhet og regelmessighet enn mange nylatinske språkskapere seinere på 1900-tallet. Grammatikalsk, når det gjelder regler for staving og så videre, er Idiom Neutral enklere enn de mer kjente nylatinske språkforslaga som kom samtidig eller seinere, som Latino Sine Flexione, Ido, Occidental/Interlingue og Interlingua/IALA.
Akademiets medlemmer bygde på mange av de samme prinsippene som Esperanto, men var mer kunnskapsrike enn Zamenhof var da han skapte Esperanto midt på 1880-tallet. Idiom Neutral har en enklere grammatikk og er uten flere av de a prioristiske, såkalte volapükistiske trekkene som irriterte mange kritikere av Esperanto, som de såkalte tabell-ordene (tabelvortoj), akkusativen og dens bruk til å markere bevegelse, osv. Det bruker heller ingen spesielle bokstaver. De seks særegne Esperanto-bokstavene som krevde at datidas trykkerier måtte bruke penger på å skaffe spesielle typer for å trykke Esperanto, var rundt 1900 ei hovedinnvending mot Zamenhofs språk. Derfor mente også en del samtidige kritikere at Idiom Neutral var et språk som realiserte de beste prinsippene i Esperanto bedre enn Esperanto.
Språkeksempel
Fader vår på Idiom Neutral:
Nostr Patr, kel es in sieli,
ke votr nom es sanktifiked;
Peter Žonta
Peter Žonta (født 9. januar 1979) er en slovensk skihopper. Han har deltatt i internasjonale konkurranser siden 1995.
Idiom Neutral
Språkeksempel
ke votr regnia veni;
Peter Žonta
Zonta hopper for den slovenske klubben SD Dolomiti.
Meritter
OL Verdenscupen Sommer Grand Prix Continentalcupen
Idiom Neutral
Språkeksempel
ke votr volu es fasied
kuale in siel tale et su ter.
Dona sidiurne a noi nostr pan omnidiurnik,
e pardona a noi nostr debiti
kuale et noi pardon a nostr debtatori
e no induka noi in tentasion
ma librifika noi da it mal.
Nostr Patr, qui es in cieli.
Que votr nom es sanctificat,
que votr regnia veni.
Que votr voluntat es facit
quale in ciel tale anque su terr.
Dona nos hodie nostr pan quotidian,
e pardona nos nostr debti
quale anque noi pardona nostr debenti
e non induca nos in tentasion
ma librifica nos da it mal.
Yuhuatai
Yuhuatai (kinesisk: 雨花台区; pinyin: Yǔhuātái Qū) er et bydistrikt i provinsen Jiangsu. Det tilligger den subprovinsielle by Nanjing.
Haishu
Haishu (kinesisk: 海曙区; pinyin: Hǎishǔ Qū) er et bydistrikt i den subprovinsielle by Ningbo i provinsen Zhejiang. Den har et areal på 29,44 km² og teller 301.000 innbyggere (2005).
Tøyen hovedgård
Historie
Navnet Tøyen – opprinnelig Tadvin – tyder på en historie tilbake til før vikingtid. I moderne språkbruk kan navnet røft si å ha betydningen ”gjødslet mark”. Navnet viser til at det lenge må ha vært fruktbar jord og gode forhold for gårdsbruk og dyrehold på Tøyen.
Haishu
Et trommetårn (gulou) fra tiden under Tang-dynastiet befinner seg her.
Administrative enheter
Distriktet består av åtte subdistrikter (jiedao): Lingta, Yuehu, Gulou, Nanmen, Ximen, Baiyun, Duantang og Wangchun.
Tøyen hovedgård
Historie
I 1617 skal gården ha tilhørt Bertil Mule som var lagmann på Hedemarken. I 1620 bygslet Jens Bjelke, Norges kansler, Tøyen gård og Kjølberg gård (senere Lille Tøyen gård), og i 1640 fikk Bjelke kjøpe Tøyen. Bjelke var en av landets rikeste menn og den største private eiendomsbesitteren i Norge. Han eide et stort antall eiendommer, blant annet borgen Austråt på Ørlandet, hvor han var født. Bjelke utvidet gården med Leerengen og Kjølberg ødegård i 1643. Jens Bjelkes gate går i dag på forsiden av gården.
I 1659 arver Jørgen Bjelke gården etter Jens Bjelkes død, og får i 1670 kongebrev på at han får beholde de adelige privilegiene på gården som hans far hadde hatt. Tøyen fikk med det status som adelig setegård, den eneste i Aker. Antagelig er det Jørgen Bjelke som bygget huset i 1679 etter brannen tre år tidligere. Kjølberg gård blir overdratt til gården i 1681, og er en del av setegården fram til 1778. Bjelke pantsetter gården til magistratpresident Christian Stockflet for 1000 riksdaler. Da Bjelke senere ikke kan innløse panten, overdras eiendommen til Stockflet i 1695.
Javel André Citroën (Paris Metro)
Javel André Citroën er en stasjon på metroen i Paris.
Worth County (Georgia)
Worth County er et fylke i den amerikanske delstaten Georgia. Administrasjonssenteret ligger i Sylvester.
Javel André Citroën (Paris Metro)
Stasjonen betjener linje 10.
Tøyen hovedgård
Historie
Tøyen ble nå gårdsbruk, bolig og landsted for en rekke av hovedstadens magistratpresidenter – tidens byrådsledere. Stockflethfamiliens hundre år på Tøyen var en rik tid med utstrakt selskapelighet og sannsynligvis også en viss barokk prakt. Gården blir i Stockfleth/Schøller-familiens eie til 1776, da Maria Schøller "Dame de Tøyen" dør. Hun begynte utparselleringen av løkkeeiendommer fra eiendommen, noe som fortsatte under den neste eier, Wilhelm Wilhelmsen. Da Wilhelmsen overtok gården er det opplyst at den var i dårlig forfatning, og det tok lang tid å sette gården i stand igjen. Blant annet får hovedbygget nå mansardtaket, og det plantes frukttrær og vinranker på Tøyen. Den utvendige trappen mot syd er merket W.W. 1781. Wilhelmsen døde i 1792.
I 1793 ble gården solgt på auksjon til Jørgen Floed. Hittil hadde Tøyen, fra Jens Bjelkes tid, hatt eiere med samfunnsposisjoner. Nå ble den kjøpt av en skipper fra Arendal som hadde tjent seg rik og kjøpte seg en kammerassessortittel. Med Floed mistet Tøyen sine adelige privilegier.
Floed døde i 1803 og gården ble solgt til byens magistratpresident Johan Lausen Bull. Med Bull kom den tredje magistratpresident til Tøyen. Bull drev gården fram til 1811. I denne perioden satt legpredikant Hans Nielsen Hauge arrestert i Christiania, og Bull fikk han løslatt mot en personlig kausjon flere ganger. Hauge fikk bo på Tøyen flere døgn i strekk, og i 1807 arbeidet han i hagen hos Bull. Da ble det antakelig også holdt ”oppbyggelsesmøter” på Tøyen. Hauges navn er risset inn i et vindusglass i østre fløybygning.
Bull solgte gården i 1812 til kong Frederik VI som kjøpte Tøyen av ham for å forære eiendommen til det nyopprettede norske universitetet, men betalte ham i pengesedler som ved statsbankerotten i 1813 ble bortimot verdiløse, noe kongen og hans rådgivere må ha ant. I 1814 startet arbeidet med Botanisk hage.
Det ble tidlig klart at man ikke ønsket å anlegge selve universitetet på Tøyen, men gården forble i universitetets eie og ble blant annet brukt til å anlegge professorløkkene. Jordparsellene ble gitt som et tillegg til ordinær lønn, som den gang var heller beskjeden. På løkkene kunne professorene bygge sine hus og dyrke mat til eget bruk. Blant disse professorløkkene var Bellevue, Keyserløkka og Heibergløkka. I 1861 begynte Universitetet å planlegge utparsellering av Leerengen, området mellom Grønland og Botanisk hage.
Marte Eberson
Marte Maaland Eberson (født 12. desember 1987 i Oslo) er en norsk keyboardist og komponist, kjent fra band som Machine Birds, Eberson og Highasakite, og er for tiden medlem i bandet LÖV. Hun er en sjangeroverskridende musiker, men har sitt fotfeste i jazz/rock/pop. Hun er datter av gitaristen Jon Eberson og journalisten Borghild Maaland.
Biografi
Eberson gikk musikklinja på Foss videregående skole og et år på Sund Folkehøgskole, før hun startet på en bachelorgrad i musikk ved jazzlinja på Griegakademiet (UiB) i Bergen. Hun spiller i mange forskjellige band og musikalske sammenhenger, senest med bandet LÖV bestående av Martin Halla og Øystein Skar.
Eberson vant «Jazz i sikte» med bandet Lugom Trio og fikk 2. plass i «Urørt»-finalen i 2011 med elektronicaduoen Machine Birds. Som musiker i bandet Morning Has Occurred, der Natalie Sandtorv er frontfigur, var hun med på å vinne «Jazz i sikte» i 2012. I 2012 ble hun også tildelt Sildajazzprisen. Som medlem av bandet Highasakite vant hun Bendiksenprisen på 100.000 kroner i 2014 og Spellemannprisen for «Årets popgruppe» både i 2014 og i 2016.
I 2016 ga hun ut soloalbumet Mad Boy.
I 2018 ga hun ut albumet Empathy sammen med faren Jon Eberson. Albumet fikk gode anmeldelser, og låta Go Light var på listen over Disharmonies favorittlåter fra 2018.
Våren 2020 ga hun ut albumet Nostalgia med bandet LÖV.
Hun har spilt med flere av Norges mest anerkjente musikere, blant andre Sjur Miljeteig, Hedvig Mollestad, Alan Walker, Ingrid Olava, Tore Brunborg og Ane Brun.
Marte Eberson gir per 2020 ut musikken sin på Jazzland Recordings.
Ancylocera
Ancylocera er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utbredelse
Slekten er utbredt i Amerika, fra det sørøstlige USA i nord til det nordlige Argentina i sør.
Elefantine
Elefantine (arabisk: جزيرة الفنتين) er ei øy i Nilen. Den ligger like nedenfor Nilens første katarakt, like ved byen Aswan som den også er en del av. Øya kan ha fått navnet ettersom den var en handelsplass for elfenbein, eller fordi den har form som en elefants støttann. Øya er rundt 1200 meter lang fra nord til sør og rundt 400 meter bred på det meste. På sørspissen av øya ligger et arkeologisk utgravningsområde og Aswanmuseet. I midten ligger tre landsbyer, og i nord ligger et stort, dominerende luksushotell.
Oldtidens Egypt
Øya var kjent for de gamle egypterne som Abu eller Yebu, og lå ved grensa mellom oldtidens Egypt og Nubia. Den var et utmerket defensivt sted for en by, og øyas beliggenhet gjorde den til et naturlig omlastingssted for elvehandelen.
Ifølge egyptisk mytologi var dette bostedet for Khnum, kataraktenes vær-hodete gud, som voktet og kontrollerte Nilen fra huler under øya, og som ble tilbedt her som en del av en triade blant det egyptiske pantheon av guddommen. Elefantinetriaden besto foruten Khnum av Satis og Anuket. Satis ble dyrket helt fra de tidligste tider som en krigsgudinne og beskytter av denne strategiske regionen av Egypt. Da hun ble betraktet som en fruktbarhetsgudinne personifiserte hun den rike årlige flommen i Nilen, som ble identifisert som hennes datter, Anuket. Satiskulten hadde sin opprinnelse i den gamle byen Swenet, dagens Aswan. Senere, da triaden ble dannet, ble Khnum identifisert som hennes gemal, og ble dermed sett på som Anukets far.