cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pål Eide
Pål Eide (født 16. mai 1972 i Hadsel) er en tidligere spiller i den norske eliteserien i innebandy. Han startet karrieren i AK-90, men da klubben ble lagt ned pga. manglende rekruttering gikk han over til Slevik IBK. Han var Sleviks lagkaptein i alle de 7 sesongene han spilte i eliteserien. Han måtte legge opp pga. en kneskade.
Meritter
Pål Eide debuterte på landslaget i 1992 da han spilte for AK-90, og under sin karriere fikk han med seg 30 offisielle kamper. Her scoret han 11 mål og la 6 assist, noe som gir en total på 17 poeng.
Poengstatistikk
Sesongen 96/97: 18 mål 16 assist. 34 poeng totalt
Sesongen 98/99: 14 mål 22 assist. 36 poeng totalt
Sesongen 99/00: 9 mål 14 assist. 23 poeng totalt
Sesongen 00/01: 13 mål 13 assist. 26 poeng totalt
Sesongen 01/02: 12 mål 13 assist. 25 poeng totalt
Sesongen 02/03: 4 mål 16 assist. 20 poeng totalt
Lykilsvatnet
Lykilsvatnet (også kalt Løkjelsvatnet) er en innsjø i Etne kommune i Hordaland. Den er regulert som magasin for Hardeland kraftverk, som utnytter en fallhøyde på 400 meter.
Haugesund Turistforening eier og driver Løkjelsvatnhytta som ligger på vestsiden av vannet. Turistforeningen vedlikeholder og merker turstier til Olalihytta i Ølen, østover mot Sauda og Haukelifjell, og Stegane, en rute med boltede jernstiger og wire til Hårland.
Meldugg
Meldugg, meldogg eller mjøldogg er en plantesykdom forårsaket av sekksporesopper. Det finnes ca. 100 arter som lever på en lang rekke planter slik som trær, gress og urter. Den angriper i særlig grad roser og andre prydvekster. Meldugg utvikler et hvitt eller gråhvitt, melaktig belegg på yttersiden av blad og skudd/knopper og opptrer særlig rikelig i varme og tørre somrer.
Har du fått meldugg på plantene, er det et velkjent kjerringråd å spraye dem med skummet melk. Andre økologiske metoder er å dusje med grønnsåpevann (blandingsforhold 1/50), melkeblanding (50/50 melk/vann ved utendørsbruk, 1/9 innendørs) eller bakepulverblanding (1 ts bakepulver, 100 ml grønnsåpe og 1,5 liter varmt vann.)
Eventuelt kan meldugg bekjempes med Florina/bayflor-spray så snart symptomene viser seg. Her skal man gjenta etter 7-10 dager.
Unni Rugtvedt
Unni Rugtvedt (født 1934, død 1997) var en norsk operasangerinne (alt/mezzosopran).
Hun var født på Skotfoss i Skien og startet sin sangkarriere i sangkoret Solstreif i Skien. Hun tok sangtimer hos sangpedagogene Elisabeth Munthe Kaas og Oskar Raaum i Oslo og debuterte i operaen Jeanne d´Arc med Musikselskabet Harmoniens orkester i Universitetets Aula i 1962. Samme år sang hun «Lola» i Cavalleria rusticana på Den Norske Opera.
I 1964 vant hun den internasjonal Verdi-prisen i Venezia. Hun deltok på Richard Wagner Festspiele i Bayreuth i Tyskland i 1968 og 1969.
Hun var i flere år tilknyttet Stockholmsoperaen (Kungliga Teatern) og Drottningholms Slottsteater. I 1969-72 var hun bosatt i Frankfurt og ga som freelancer gjestespill i Tyskland, Frankrike og Italia. Hun var deretter engasjert ved Wiener Staatsoper fram til 1977. Da José Carreras debuterte i Wien i 1974 som hertugen av Mantova i Verdis opera Rigoletto spilte Unni Rugtvedt rollen som Maddalena.
Høsten 1977 og sommeren 1978 ga hun gjestespill i Linz og ved operaen i Madrid.
Hun trakk seg tilbake som aktiv sanger i 1980.
Riksvei 85
Riksvei 85 (Rv85) går mellom sentrum i Sortland og Bognes i Hamarøy. Mellom Gullesfjordbotn og Kåringen ved Lødingen er veien en del av både riksvei 85 og europavei 10. Fram til Lofotens fastlandsforbindelse ble åpnet 1. desember 2007 var strekningen mellom Sortland og Gullesfjordbotn en del av E10. Det er ferge mellom Lødingen og Bognes. Sortlandsbrua er en del av både riksvei 85 og fylkesvei 82.
Ferga Bognes–Lødingen er den naturlige forbindelsen mellom Bognes i Tysfjord og Vesterålen, og mellom E6 sørfra og Harstad-området.
Historie
Veien mellom Strand i Sortland og Sigerfjord ble opprinnelig bygd på 1800-tallet, og senere ble det bygd vei gjennom Langvassdalen og langs Gullesfjorden i Kvæfjord. Over Sortlandssundet mellom Sortland og Strand ble det satt igang persontrafikk med motorbåt i 1907. Bilfergetrafikk kom i gang i 1947. Fergekaia på Strand var da klar, fergekaia på Sortland sto ferdig i 1948.
13. juli 1963 ble veiforbindelsen mellom Sortland og Lødingen tatt i bruk, da veien ble knyttet sammen i Austerdalen mellom Gullesfjordbotn og Kanstadbotn i Lødingen. Veien ble offisielt åpnet 1. juli 1964, og ble en del av daværende riksvei 19 mellom Bjerkvik, Vesterålen og Lofoten.
Begynnelsen på fergeforbindelsen mellom Lødingen og Bognes kom da prøvedrift av fergestrekningen mellom Lilleng i daværende Sandtorg kommune (nå Harstad), Lødingen og Bognes startet 19. juni 1950. Fergeruta var i drift sommerstid til og med 1959, med unntak av årene 1952, 1953 og 1954. Disse årene hadde ikke Lødingen egen fergekai, og ferga la til ved ekspedisjonskaia i Lødingen.
Veien mellom Harstad og Lødingen (også den i dag en del av E10) ble knyttet sammen ved Fiskøya i Lødingen 23. oktober 1958, og veien og fergekaia i Lødingen ble offisielt åpnet 31. juli 1959. Fergeanløpet på Lilleng ble sløyfet fra 21. juli samme år. Helårs fergedrift mellom Lødingen og Bognes startet opp 15. mai 1960 med den nybygde bilferga MF «Hinnøy».
Fra 20. juni 1960 til 12. desember 1976 hadde ferga også enkelte turer mellom Lødingen og Rinøyvåg i Lødingen Vestbygd. Den fergestrekningen ble nedlagt da Kanstadstraumen bru ble åpnet 12. desember 1976.
Sortlandsbrua ble tatt i bruk 4. juli 1975. På 1980-tallet ble det bygd ny fergekai med biloppstillingsplass utenfor Lødingen sentrum. Sigerfjordtunnelen og veien gjennom Kjerringnesdalen ble åpnet høsten 1995, og ledet veien utenom den rasfarlige Sigerfjorden og tettstedet Sigerfjord. I 1992 fikk riksvei 19 europaveistatus og ble omnummerert til europavei 10.
Lofotens fastlandsforbindelse ble åpnet 1. desember 2007. Som en del av veiutbyggingen ble veien omlagt i Gullesfjordbotn, og S-svingene der ble borte. Samtidig ble strekningen mellom Sortland og Gullesfjordbotn omnummerert til riksvei 85.
I april 2009 startet arbeidet med å utbedre veien mellom Kåringen og Lødingen, samt å modernisere fergekaia og oppstillingsplassen i Lødingen. Blant annet blir veien ombygd ved ulykkespunktet Ura. Dette arbeidet gjøres ferdig sommeren 2010.
Strekningen over eidet mellom Kanstad og Kåringen er bratt og svingete, og særlig bakken på Tjeldsund-siden er en flaskehals for tungtransport om vinteren. Det diskuteres flere alternativer til dagens vei, både ny vei over eidet, tunnel mellom Kanstad og Kåringen, og tunnel mellom Kanstadbotn og Fiskefjorden i Tjeldsund. Det er imidlertid ikke vedtatt noen planer for ombygging av denne strekningen ennå.
Cymidae
Cymidae er en familie av insekter som tilhører tegene, en gruppe av nebbmunner. De ble tidligere regnet som en undergruppe av familien Lygaeidae. Det er kjent 54 arter fordelt på 9 slekter, 5 av dem fra Europa, i tillegg to arter som bare er kjent fra Kanariøyene. I Norge er det funnet to arter.
Utseende
Små (2 – 5 mm), brune eller gulaktige, avlangt-ovale teger. Sett ovenfra er de ofte nærmest rombeformede. Oversiden er tydelig punktert, men lite hårete, blank. Hodet er forholdsvis stort, med markert "snute". Antennene består av fire ledd, det innerste er kort og tykt, det ytterste spoleformet, danner en svak klubbe. Pronotum er trapesformet med rette sider. Scutellum er trekantet og middels stort. Vingene er vanligvis velutviklede. Beina er slanke og forholdsvis korte.
Levevis
Cymidae lever av frø på enfrøbladete planter, mest i sivfamilien (Juncaceae) og halvgrasfamilien (Cyperaceae). Tegene kryper omkring på aksene og er godt kamuflerte da de selv ligner på frø. Artene er lite spesialiserte og kan angripe mange ulike plantearter.
Systematisk inndeling
Cymidae ble tidligere regnet som en underfamilie av Lygaeidae. Et latinsk familienavn ender med ...idae, og et navn på en overfamilie på ...oidea.
Marbella
Marbella er en by og kommune i Málaga-provinsen i Andalucía i Sør-Spania. Marbella har 138662 innbyggere (2011).
Stedet er en viktig turistby ved Costa del Sol og har blant annet flere større golfbaner i sin omegn. Disse tiltrekker turister fra hele verden og særlig fra Nord-Europa og Midtøsten.
Marbella er bebodd av mennesker fra 137 nasjonaliteter. Den årlige gjennomsnittlige temperaturen er rundt 18,5 º C, med 320 soldager i året.
I byen finnes det en mengde spisesteder; restauranter, barer og diskoteker. Marbellas havn, Puerto Banus, ligger utenfor selve sentrum, som også har en havn, dog ikke like kjent.
Det er lett å ta seg til Marbella via veien A7 samt autopistaen, den bompengebelagte motorveien, AP7. Det finnes hyppige bussforbindelser mellom Algeciras og Marbella. Det er to flyplasser å velge blant. Málaga lufthavn er storflyplassen som flest velger, men skal man til Storbritannia eller Madrid, kan man like gjerne benytte seg av Gibraltars lufthavn, da det er like langt til begge.
Geografi
Marbella kommune har en landstripe som strekker seg langs 44 kilometer (27 miles) fra kysten av Penibéticoregionen, skjermet av skråningene av kystfjellkjeden, som inkluderer Bermeja, Palmitera, Royal, White and Alpujata sub- spenner.
På grunn av nærhet til fjellene til kysten har byen et stort gap mellom den nordlige og sørlige siden og gir dermed utsikt over hav og fjell fra nesten alle deler av byen. Kystlinjen er sterkt urbanisert; det meste av landet som ikke er anlagt med golfbaner, har blitt utviklet med små boligområder.
Marbella grenser i nord av kommunene Istán og Ojén, på nordvest av Benahavís, på vestsiden av Estepona og på nordøst av Mijas. Middelhavet ligger i sør.
Internasjonal engelsk
Internasjonal engelsk er det engelske språkets konsept om global kommunikasjon mellom en rekke engelske dialekter, og også bevegelsen mot en internasjonal standard for språket. Det omtales også som global engelsk, verdensengelsk, vanlig engelsk og generell engelsk. Noen ganger viser disse uttrykkene til mønsteret i variasjonen av engelsk som snakkes rundt om i verden.
Noen ganger viser internasjonal engelsk og flere av de relaterte ovennevnte uttrykkene til en ønsket standard, nemlig standard engelsk, men det er ingen konsensus for dette målet.
Historisk bakgrunn
Det moderne konseptet med internasjonal engelsk finnes ikke isolert sett, men er produktet av århundre med utvikling av det engelske språket.
Engelsk utviklet seg fra en rekke vestgermanske dialekter talt av anglerne, sakserne og jydene, som ankom fra Europas fastland i det 5. århundre. Disse dialektene ble i begynnelsen kjent som Englisc (bokstavelig «anglish»), språket som i dag blir kalt anglosaksisk eller gammelengelsk (språket som diktet Beowulf er skrevet på). Engelsk er derfor nærmere relatert til vestfrisisk enn noe annet moderne språk, selv om mindre enn en fjerdedel av moderne engelsks vokabular deles med vestfrisisk eller andre vestgermanske språk på grunn av omfattende låning fra norrønt, normannisk, latin og andre språk. Det var under vikinginvasjonene under den anglosaksiske perioden at gammelengelsk ble påvirket av kontakten med norrønt, en gruppe vestgermanske språk talt av vikingene, som kom til å kontrollere en stor region nord i England kjent som Danelagen. Deler av ordforrådet som kom inn i engelsk fra norrønt (blant annet pronomenene she, they og them) kan derfor tilskrives vikingokkupasjonen – som kom og gikk – av Nord-England i løpet av århundrene før normannererobringen (se f.eks. Knut II av Danmark). Like etter normannererobringen i 1066 opphørte englisc språket å være et litterært språk og ble erstattet av normannisk, som da ble det skrevne språket i England. I løpet av normannerperioden opptok engelsk en betydelig bestanddel av det franske vokabularet (anslagsvis en tredjedel av moderne engelsks vokabular). Med dette nye ordforrådet, ytterligere vokabular lånt fra latin (med gresk, ytterligere en tredjedel av moderne engelsks vokabular, selv om det var noen låninger fra latin og gresk fra lenger tilbake i tid), en forenklet grammatikk og bruk av de franske ortografiske konvensjonene i stedet for gammelengelsk ortografi, ble språket til mellomengelsk (Geoffrey Chaucers språk). Engelskens «problemer» som et skriftlig språk begynte derfor i Høymiddelalderen, når franske ortografiske konvensjoner ble brukt for å stave et språk hvis originale og mer passende ortografi hadde blitt glemt etter århundrer uten å ha vært brukt.
Nonoai
Nonoai er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
Jamie Bell
Jamie Bell (født 14. mars 1986) er en engelsk skuespiller. Han er mest kjent for å spille rollen som tittelkarakteren i Billy Elliot som han vant en BAFTA-pris for.
I 2002 spilte han i filmen Deathwatch, Han spilte også rollen som Jimmy i King Kong i 2005, og K i Nymphomaniac i 2013. Han fikk en mindre rolle i Flags of Our Fathers i 2006. I 2008 spilte han i filmen Jumper
I 2008 spilte han i krigsfilmen Defiance - Den ukjente kampen om andre verdenskrig, sammen med Daniel Craig og Liev Schreiber. I 2011 fikk han en rolle i På eventyr med Tintin: Enhjørningens hemmelighet.
Og i 2012 spilte han i actionfilmen Man on a Ledge mot Sam Worthington, og i 2013 fikk han en rolle i thrilleren Snowpiercer sammen med Chris Evans. I 2015 spilte han mot Miles Teller og Michael B. Jordan i Fantastic Four og i 2019 fikk han rollen som Bernie Taupin i filmen Rocketman.
Canada under Sommer-OL 1948
Canada under Sommer-OL 1948. 127 sportsutøvere fra Canada deltok i tretten grener under Sommer-OL 1948 i London. Canada kom på 25.-plass med en sølv- og to bronsemedaljer. Robert McFarlane var Canadas flaggbærer under åpningsseremonien.
Wikborg Rein
Wikborg Rein er et norsk forretningsadvokatfirma. De arbeider mot nasjonale og internasjonale virksomheter, både i det offentlige og private næringsliv. Selskapet har kontorer i Oslo, Bergen, London, Singapore, og Shanghai.
Firmaets historie
Mot slutten av krigen møtte Erling Wikborg motstandsmannen Alex Rein på en reise til Stockholm. Rein oppholdt seg illegalt i Sverige. De ble enige om at Rein skulle begynne sammen med Wikborg etter at han var ferdig med krigens rettsoppgjør. I 1945 startet Rein i firmaet, og i 1947 inngikk Erling Wikborg og Alex Rein kompaniskap.
Wikborg Rein etablerte det første utenlandskontor i New York i 1956. Foruten en skilsmisseadvokat fra Mexico, var Wikborg Rein det første utenlandske advokatfirmaet som etablerte seg i New York, og var dermed tidligere ute enn alle de store britiske firmaene som opererer der i dag.
Formålet med etableringen var å drive lokal etterforskningsbistand for Gard og de gjensidige kaskoforeningene, først og fremst i nord- og Sør-Amerika. Hovedtyngden lå i «shipboard investigation» av personskadesaker og lasteskadesaker i New York-området med utgangspunkt i norsk linjefart.
Frem til slutten av 1960-årene var kontoret et rent sjørettskontor. Gjennom 1970-årene avtok norsk linjefart på Amerika og mye av den daglige «smør og brød» – virksomheten falt bort. Samtidig ble de internasjonale kommunikasjonsmuligheter per telefaks, telefon og ikke minst fly, drastisk forbedret slik at «avstanden» mellom Norge og New York ble mindre. Da kontoret ble nedlagt i 1986, var dette det eldste utenlandske advokatkontoret i New York.
Fra 1999 til 2002 ekspanderte Wikborg Rein med 50 prosent. Selv om røttene er innen shipping, har firmaet i dag juridisk kompetanse også på mange andre områder. Dette har ført til en spesialisering innen seks ulike bransjer. Disse er bank og finans, corporate, shipping og offshore, energi og naturressurser, fast eiendom og handel, samt industri og offentlig virksomhet. I tillegg er hver advokat tilknyttet egne faggrupper.
Oslo
Wikborg Rein har sin opprinnelse ved Oslo-kontoret som ble startet i 1923 da fundingpartner Erling Wikborg begynte sin advokatvirksomhet. Kontoret er lokalisert i Oslos forretningsdistrikt rett vest for Oslo rådhus.
Bergen
Kontoret i Bergen ble åpnet allerede i 1978. Kontoret har i dag 44 advokater og betjener både shippingklienter, bank- og finansklienter samt at de jobber med prosess og prosedyre.
Kobe (avviklet)
I 1965 fikk Erling C. Hjort med seg $10 000 med beskjed om å starte opp i Japan. Etter tre måneders research bestemte han seg for havnebyen Kobe. Kontoret har hele tiden vært orientert mot shipping, selv om arbeidet etter hvert i større utstrekning også har omfattet byggekontrakter, kjøp og salg – særlig av annenhåndstonnasje, samt mer generell bistand til norske og japanske selskaper.
London
I begynnelsen ble London-kontoret drevet i kontorfellesskap med Reumert & Partnere og Mannheimer Zetterløv. Kontoret arbeider med oppdrag innen forretningsjussen, men har hovedvekt på engelsk rett, shipping, finansiering, selskaps-, børsrett, fusjoner og oppkjøp. London-kontoret ligger i City, like ved St. Paul's Cathedral.
Singapore
Wikborg Rein har opprinnelig sine røtter i Singapore fra 1996, før eget kontor ble etablert i 2000. Virksomheten i Singapore var tradisjonelt knyttet til internasjonal shipping- og offshorevirksomhet, men ekspanderte etter hvert til å omfatte generell forretningsjuridisk rådgivning til norskrelaterte bedrifter i området.
Shanghai
Kontoret i Shanghai ble åpnet i 2002. Kontoret har de siste årene hatt en kraftig vekst og teller tilsammen 15 kinesiske og norske advokater og er dermed det største skandinaviske advokatfirmaet i regionen. Wikborg Rein ble i 2011 kåret til "Maritime Law Firm of The Year in Asia" av anerkjente Lloyds List.
Rotterdam (avviklet)
Rotterdam ble ansett som en viktig havneby og Wikborg Rein etablerte kontor her i 1971, i samarbeid med nordiske kolleger under navnet Scandinavian Law Office. Formålet med virksomheten var å bistå eksisterende norske klienter i Rotterdam. Etter 16 års drift ble det besluttet å flytte kontoret til London.
Lars-Börje Eriksson
Lars-Börje Eriksson (født 21. oktober 1966 i Stockholm) er en tidligere svensk alpinist. På slutten av 1980-årene og begynnelsen av 1990-årene tilhørte han verdenseliten i super-G og storslalåm.
I begynnelsen av karrieren kunne Eriksson feire en av sine største triumfer: bronsemedaljen i super-G under OL 1988 i Calgary. I tillegg vant Börjesson to renn i verdenscupen i løpet av karrieren. Han la opp etter at han pådro seg en skade under trening i desember 1990.
Kenya
Republikken Kenya er et land ved ekvator i Øst-Afrika. En stor del av landet var britisk koloni fram til 1963 under navnet Britisk Øst-Afrika. Det grenser mot Tanzania i sør, Uganda i vest, Sør-Sudan i nordvest, Etiopia i nord, Somalia i nordøst og Indiahavet i sørøst.
Viktige importvarer er olje, jern, plast og maskiner. Viktige eksportvarer er kaffe, frukt, te og sement. De viktigste handelspartnerne er USA, Storbritannia, Tyskland, Japan og Uganda.
Kenya har et rikt dyreliv og en fantastisk natur, noe som har gjort at landet har utviklet seg som et turistmål.
Hovedstaden er Nairobi.
Geografi og klima
Med sine 580 367 km² er Kenya er verdens førtisyvende største land (etter Madagaskar). Landet ligger mellom lengdegradene 5 ° N og 5 ° S, og breddegradene 34 ° og 42 ° Ø. I øst grenser Kenya til Indiahavet, og strekker seg vestover opp mot det sentrale høylandet. Dette høylandet er gjennomskåret fra nord til sør av Riftdalen. Øst for denne forsenkningen finnes rike jordbruksområder. Det sentrale høylandet huser også Kenyas høyeste punkt, Mount Kenya, på 5199 moh. Dette er også Afrikas nest høyeste punkt etter Kilimanjaro med sine 5895 moh.
Klimaet i Kenya varierer fra tropisk langs kysten til temperert i innlandet. Nordlige og nordøstlige områder har et mer tørt klima. Kenya er solrikt hele året. Det er vanligvis kjølig om natten og tidlig på morgenen ved høyereliggende områder. Landet har grovt sett to regntider. Den lengste oppstår i mars / april og varer til mai / juni. Den korte varer fra oktober til november / desember. I regntiden regner det ofte tett, og nedbøren faller gjerne på ettermiddags- og kveldstid. Temperaturen holder seg høy også gjennom disse månedene.
Den varmeste perioden er februar og mars, og den kaldeste er i juli og august.
Demografi og etnisitet
Kenyas befolkning på 40 046 556 (2012) mennesker vokser meget raskt, og består av en rekke ulike folkegrupper og språk. Som hovedspråkgruppe er bantuene mest tallrike, som i det meste av Øst- og Sør-Afrika.
Religion
Flesteparten av kenyanerne regner seg som kristne (83 %), hvorav 47,7 % er protestanter og 23,5 % katolikker etter latinsk ritus. Den presbyterianske kirke i Øst-Afrika har 3 millioner tilhørige i Kenya og nabolandene. Det finnes noen mindre konservative reformerte kirker. 621,200 av kenyanerne bekjenner seg til ortodoks kristendom. Kenya er det landet i verden med flest kvekere, med rundt 133 000 medlemmer.
Utenom kristendom finnes nevneverdige minoriteter (11,2 % er muslimer, 2,4 % irreligiøse, naturreligioner 1,7 %). Seksti prosent av muslimene bor i Kenyas kystregioner, hvor de utgjør 50 % av den totale befolkningen. 4 % av muslimene er ahmadiyya, 8 % er sjiaislam og 8 % tilhører ingen bestemt retning. 73 % er sunnimuslimer. Områdene i vest er hovedsakelig kristne. 10 % av landets muslimer befinner seg i de nordøstlige områdene, der de utgjør majoriteten. I tillegg finnes rundt 300,000 hinduer, flesteparten med indisk opphav.
Historie
Kusjittisktalende folk fra det nordlige Afrika innvandret til området som nå utgjør Kenya omkring 2000 år før Kristus. Det første århundret i vår tidsregning begynte arabiske handelsmenn å frekventere den kenyanske kyststrekningen. Etter hvert begynte arabiske og persiske bosetninger å spre seg langs kysten. I løpet av det første årtusenet etter Kristus begynte dessuten bantuer og nilotiske folkeslag å innvandre, og de førstnevnte utgjør nå tre fjerdedeler av Kenyas befolkning.
I århundrene før den europeiske koloniseringen utgjorde kystområdene en del av en østafrikansk region som handlet med den arabiske verden og India. Slavehandel og handel med elfenben var viktige deler av denne handelen. Det var i denne sammenheng swahili-språket utviklet seg som et lingua franca for handel mellom ulike folkeslag.
Portugiserne var de første europeerne som utforsket deler av det som skulle bli Kenya. Portugiserne kontrollerte etter hvert kyststripen fra Malindi til Mombasa, men ble etter hvert stadig utfordret av andre makter, blant annet Oman, som innen 1730 klarte å jage vekk portugiserne fra den kenyanske og tanzanianske kyststrekningen. I likhet med portugiserne klarte imidlertid heller ikke omanerne å legge under seg de indre deler av Kenya. Utover 1800-tallet ble imidlertid også omanerne trengt tilbake og britene tok over kontrollen over området. Kenya kom under britisk kolonistyre i 1895 og ble en del av Britisk Østafrika. Da jernbanen til Victoriasjøen sto ferdig i 1902, ble det besluttet at europeiske nybyggere («settlere») skulle flytte inn, ikke minst etter inspirasjon fra Rhodesia og Sør-Afrika. I årene forut for dette, under byggingen av jernbanen, var det en omfattende innvandring av indere som utgjorde hoveddelen av fagarbeiderne under byggingen.
I løpet av begynnelsen av 1900-tallet ble det indre, sentrale høylandet bosatt av briter og andre europeiske farmere, som ble rike på å dyrke kaffe og te. I løpet av 1930-tallet bodde omtrent 30 000 hvite settlere i området. Fra før av var landet bosatt av mer enn en million av kikuyustammen.
Opprør mot kolonimakten
Fra oktober 1952 til desember 1959 var Kenya under unntakstilstand på grunn av Mau Mau-opprøret mot det britiske styret. Tross at dette opprøret ble slått ned, ble Kenya endelig selvstendig den 12. desember 1963.
Selvstendighet
Året (i 1964) etter ble landet republikk, med Jomo Kenyatta som første president, og Kenya African National Union (KANU) ble Kenyas dominerende politiske parti. Kenyatta ledet landet til han døde i 1978, da presidentposten ble overtatt av Daniel Arap Moi.
Daniel Arab Mois regime
I 1982 ble det regjerende KANU det eneste lovlige partiet. Forsøkene på å danne en opposisjon til Moi fortsatte imidlertid gjennom 80-tallet, og utfordrerne fikk vind i seilene på grunn av landets økonomiske krise. Voldelig uro preget begynnelsen av 90-tallet, og opposisjonen anklaget regjeringen for korrupsjon. I kjølvannet av urolighetene ble det dannet et opposisjonsparti, Forum for the Restoration of Democracy (FORD), tross forbudet mot opposisjonspartier. Utenlandske regjeringer som bidro med finansiell hjelp til Kenya krevde politiske reformer, og i desember ga Moi etter for kravet om å godta opposisjonspartier. I januar 1992 ble enda et opposisjonsparti, Democratic party (DP) dannet. Forut for valget i desember 1992 ble FORD splittet i FORD-Kenya, FORD-Asili og National Democratic Party (NPD). Denne oppsplittingen førte til at Moi vant valget, selv om KANU bare fikk 30 prosent av stemmene, mot opposisjonens 70 prosent. KANU endte med 93 seter i parlamentet mot FORD-Kenyas 31, Ford-Asilis 29 og DPs 23. Partiene har hovedsakelig blitt oppdelt langs etniske skillelinjer, da størstedelen av lederskapet og medlemsmassen har kommet fra en eller to etniske grupper. Personligheter og individuelle ambisjoner, snarere enn ideologi, har vært avgjørende. Snarere enn å gå sammen i en enhetlig opposisjon var ulike opposisjonsledere opptatt av selv å skaffe seg makt. Disse indre motsetningene ble utnyttet av Moi og KANU. Mois aksept av flertallsstyre var i stor grad taktisk bestemt, som en nødvendighet for å tilfredsstille økonomiske donorer. Tross disse innrømmelsene fortsatte trakasseringen og bestikkelsene av opposisjonen. KANU tok i bruk statlige midler for å svekke og splitte opposisjonen. Infiltrasjoner har blitt brukt for å skape destabilisering av de nye partiene og misnøye blant deres støttespillere. I tillegg var det både i 1992 og 1997 restriksjoner på opposisjonsledernes bevegelsesfrihet, slik at de ikke fikk oppsøkt alle deler av landet.
I perioden mellom valgene i 1992 og 1997 fortsatte opposisjonen å være preget av etniske skillelinjer. I mangel på en enhetlig opposisjon, ble det organisert en konfrontasjon med Moi-regimet fra sivilsamfunnets organisasjoner, under ledelse av Citizens Coalition for Constitutional Change (CCCC/”4Cs”). Kravet var konstitusjonelle endringer. Den 7. juli 1997 ble det organisert en demonstrasjon i Uhuru Park i Nairobi, tross et forbud mot dette fra regimets side. Demonstrasjonen ble slått ned med bruk av tåregass og vold. Det hele ble kringkastet på CNN, noe som medførte uønsket publisitet for regimet. Mellom 20 og 25 personer døde i Nairobi og under andre demonstrasjoner landet rundt.
Denne utviklingen førte Moi-regimet og KANU på defensiven for første gang siden legaliseringen av opposisjonen i 1991 og regimet måtte gi etter for kravene om enkelte konstitusjonelle endringer forut for 1997-valget. Disse var imidlertid av nokså begrenset karakter. Fundamentale spørsmål, som presidentens makt, overføring av makt til lokale og regionale styresmakter og endringer i valgsystemet måtte vente til etter valget.
Moi og KANU vant også denne gang valget. Kravene om konstitusjonelle forandringer fortsatte imidlertid, og Moi ble presset til å opprette en kommisjon for å se på muligheten til en revisjon av grunnloven. Kommisjonen foreslo en kraftig reduksjon i presidentens makt, kombinert med en styrking av andre statsorganer, særlig parlamentet. Håpet var at dette skulle føre til et mer genuint demokrati. Moi-regimet var imidlertid ikke villig til å gi etter for kravene. Opposisjonen utsatte regimet for kraftig press, noe som imidlertid førte til at presidenten oppløste parlamentet i oktober 2002. Denne gangen var imidlertid viljen innad i opposisjonen til å stå samlet forut for nyvalget større enn tidligere, noe som resulterte i dannelsen av den såkalte National Rainbow Coalition (NaRC). Koalisjonen overrasket utenlandske observatører med å overleve fastsettelsen av en felles presidentkandidat, noe som hadde bidratt til å sprenge tidligere forsøk på en samlet opposisjon. Mwai Kibaki ble koalisjonens kandidat mot KANUs, Uhuru Kenyatta, sønn av Jomo Kenyatta, som tok over etter at Moi måtte trekke seg grunnet begrensninger i antall ganger en president kunne bli gjenvalgt. Valget, som ble vunnet av Kibaki og NaRC, ble av både internasjonale og lokale observatører betegnet som fritt og rettferdig.
Presidentvalget i 2007
Presidentvalget i 2007 ble gjennomført som del av det generelle valget til ny nasjonalforsamling i Kenya 27. desember 2007. Valget på nasjonalforsamling ble holdt samme dag. Sittende president Mwai Kibaki ble erklært som vinner og tatt i ed 30. desember 2007, trass i påstander fra opposisjonsleder Raila Odinga om han vant valget, og påstander om valgfusk fra Kibaki, som i sin tur ledet til omfattende voldelige protester.
Opptøyer brøt ut over hele Kenya 30. desember etter at Mwai Kibaki ble erklært som vinner av presidentvalget etter et omstridt valgresultat. Opposisjonstilhengere, hovedsakelig støttespillere av Raila Odinga, var sinte ettersom Mwai Kibaki ble gjenvalgt som president, og gikk ut i opptøyer. Opptøyene resulterte i mellom 800 og 1500 drepte, og 180 000–260 000 mennesker ble drevet på flukt. Kofi Annan ankom landet rundt en måned etter valget, og lyktes i å fremforhandle grunnlaget for en felles politisk plattform. Den 12. april ble Kibaki og Odinga enige om utnevnelsen av en koalisjonsregjering, ledet av Odinga som statsminister.
Presidentvalget 2017
Uhurue Kenyatta vant valget i 2013. Presidentvalget i 2017 sto mellom Kenyatte og hans rival, opposisjonsleder Raila Odinga. Odinga protesterte mot gjennomføringen av valget 8. august. Ifølge opptellingen vant sittende president Uhuru Kenyatta med knapp margin (54 % av stemmene) over Odinga. Høyesterett annullerte valgresultatet og avgjorde deretter at det må holdes nytt valg fordi det opprinnelige ifølge domstolen var uregelemessigheter ved gjennomføringen. Domstolen kritiserte valgkommisjonen og ikke Kenyatta eller hans parti. Nytt valg må holdes innen 60 dager ifølge dommen. Ifølge Washington Post viser beslutningen at rettsvesen blir mer uavhengig. Dette skal være første gangen at en høyesterett har overprøvd valget av en president i Afrika. Valget ble gjennomført elektronisk for første gang og Odinga mente systemet var hacket og at det var andre uregelmessigheter. Ni dager før valget ble Chris Msando, ansvarlig for den elektroniske gjennomføringen av valget, funnet drept med spor av tortur. Odinga trakk seg i oktober fra nyvalget. Ved nyvalg 26. oktober vant Kenyatta og landets høyesterett avviste klagen fra Odingas tilhengere.
Politikk
Kenya er et representativt demokrati med presidentstyre. Presidenten er dermed både statsoverhode og regjeringssjef. Mens regjeringen har den utøvende makt, så er den lovgivende makt lagt til både regjeringen og nasjonalforsamlingen. Den dømmende makt er imidlertid uavhengig av både regjeringen og nasjonalforsamlingen.
Administrativ inndeling
Disse var igjen delt inn i 71 distrikter (wilaya).
Økonomi
Til tross for vestlige giveres skepsis med regjeringen har den kenyanske økonomien vist fremgang. Dette gjenspeiles i høyere utdanning, jevn utvikling innen telekommunikasjon og effektiv innsats for å redusere virkningen av tørke innen landbruket. Spesielt har den økonomisk viktige te-industrien hatt nytte av dette. Kenyas økonomi økte med 7 % i 2007, og utenlandsgjelden er redusert vesentlig.
Øst- og Sentral-Afrikas største økonomi har hatt en betydelig vekst innen tjenesteytende sektor, som utgjør 62 prosent av BNP, hjulpet frem av rask vekst innen telekommunikasjon og finansielle tjenester. Landbrukssektoren bidrar til 22 prosent av BNP og sysselsetter hele 75 prosent av arbeidsstyrken, noe som er et typisk trekk for underutviklede økonomier hvor matmangel forekommer. En betydelig del av befolkningen sulter regelmessig og er sterkt avhengig av matvarehjelp. Industri og produksjon er den minste sektoren og står for 16 prosent av BNP.
Kenya har tradisjonelt vært et liberalt marked uten nevneverdig statlig innflytelse. Nyere lovgivning gir imidlertid regjeringen anledning til å regulere prisen på essensielle varer som maismel, parafin og matolje. Privatisering av statlige selskaper som det tidligere kenyanske postvesenet har ført til opprettelse av flere private selskaper, inkludert et av Øst-Afrikas mest lønnsomme selskap, Safaricom.
I mai 2011 ble det forventet en positiv utvikling på 4-5 prosent av BNP, i det alt vesentlige på grunn av jevn økning i turisme, telekommunikasjon, transport, konstruksjon og økninger i landbruket. Verdensbanken forutsa en økning på 4 prosent i 2010 og inntil 4,9 prosent i 2011. Veksten for 2012 er anslått til 5 prosent.
I mars 1996 re-etablerte presidentene i Kenya, Tanzania og Uganda Det østafrikanske fellesskap (EAC). EACs mål omfatter harmonisering av tariffer og regler, fri bevegelse av mennesker, og forbedring av den regionale infrastrukturen. I mars 2004 signerte de tre østafrikanske landene en tollunionsavtale.
Kenya rangerer dårlig på Transparency Internationals korrupsjonssindeks.
Kenya er Øst- og Sentral-Afrikas knutepunkt for finansielle tjenester. Nairobi Securities Exchange (NSE) er rangert på en tredjeplass i Afrika.
Det kenyanske banksystemet er overvåket av Central Bank of Kenya (CBK). Systemet er sammensatt av forretningsbanker, kredittforetak, sparebanker og en rekke utenlandske vekslingskontor.
50 prosent av befolkningen lever under fattigdomsgrensen på én dollar om dagen (IMF) (2008).
Energi
Det meste av Kenyas elektrisitetsforsyning kommer fra vannkraftverk ved dammer langs øvre Tanaelven, samt Turkwel Gorge Dammen i vest. Den øvrige energien kommer fra et Oljekraftverk ved Rabai nær Mombasa samt fra enkelte Geotermisk energiverk ved Olkaria nær Nairobi. Det importeres også elektrisitet fra Uganda. Kenyas egen produksjon utgjorde i perioden 2001 til 2003 1142 megawatt. Den statseide Kenya Electricity Generating Company (KenGen) ble i 1997 etablert under navnet Kenya Power Company, og håndterer produksjonen av elektrisitet. Kenya Power and Lighting Company (KPLC) er et børsnotert, privatisert selskap, og håndterer overføring og distribusjon. Tørke og redusert vannføring forårsaker jevnlig nedsatt elektrisitetsproduksjon og mangel på elektrisitet. Det foreligger også planer om å bygge et atomkraftverk innen 2017. Oljeboring har pågått periodisk i flere tiår. Det er bekreftet funn av olje, men utvinning har ikke startet. Kenya importerer derfor alle råstoffer til petroleumsprodukter, og importen utgjør mellom 20 og 25 prosent av importkostnadene. Det er imidlertid gjort funn i Uganda og Tanzania som indikerer at det kan finnes forekomster også i Kenya. Landet har til nå hatt strategiske oljelagre for kun 21 dager, men det er planlagt å bygge og ta i bruk anlegg som vil sikre tilgjengeligheten i tre måneder. Disse anleggene er planlagt flere steder, og skal være tilgjengelige fra og med 2014.
Landbruk
Landbruk står for den nest største inntektsposten i Kenyas bruttonasjonalprodukt (BNP) etter tjenesteytende sektor. I 2005 sto jordbruk og fiske for 24 prosent av BNP, samt for 18 prosent av sysselsettingen og 50 prosent av landets eksportinntekter. Innen jordbruk er dyrking av te, råvarer til hagebruk og kaffe det som bidrar mest. Kaffe og råvarer til hagebruk er ansett som de viktigste satsingsområdene. I det mer fruktbare høylandet dyrkes det en rekke arter, inkludert te, kaffe, sisal, pyrethrum, mais og hvete. Hold av bufe forekommer først og fremst i de halvtørre savanneområdene nedenfor høylandet, mens de mer lavtliggende områdene domineres av kokosnøtter, ananas, cashewnøtter, bomull, sukkerrør, sisal og mais. Landet har dessverre ikke tilstrekkelig effektivitet innen landbruk og infrastruktur til at det kan garanteres mat til alle. Dette kombinert med at 53 prosent av befolkningen lever under fattigdomsgrensen gjør at en betydelig del av befolkningen sulter regelmessig og er avhengig av matvarehjelp. Spesielt gjør dette seg gjeldende i mer avsidesliggende områder, da dårlige veier, utilstrekkelig jernbanenett og kostbar flytransport isolerer store deler av de tørre og halvtørre områdene. Samtidig må matvareprodusenter i andre regioner dumpe mat fordi de ikke har tilgang til markeder andre steder i landet.
Industri og produksjon
Selv om Kenya er det mest industrielt utviklede landet i Øst-Afrika, står ikke industrien for mer enn 14 prosent av bruttonasjonalproduktet (BNP). Den industrielle aktiviteten er primært lokalisert rundt de tre største byene Nairobi, Mombasa og Kisumu. Foredling av mais og sukkerrør, ølbrygging er dominerende sammen med produksjon av forbruksvarer. I løpet av de siste årene har også sementindustrien vært økende, og har etter hvert fått en mer viktig rolle i kenyansk økonomi. Kenya har også et oljeraffineri som i hovedsak forsyner hjemmemarkedet med petroleumsprodukter. Produksjonen har frem til nå vært basert på importert olje, men oljeleting er også igangsatt lokalt. Industriell vekst i Kenya er til dels basert på støtte fra industriland, men også innføring av skattetiltak gunstige for industrien må antas å ha en betydning for den industrielle veksten.
Transport
To veier i det transafrikanske hovedveinettet går gjennom Kenya: Highway 4 mellom Kairo og Cape Town og 8 Highway mellom Lagos og Mombasa. Buss og matatu (minibuss) står for mesteparten av transporten. Kilindini havn i Mombasa er den største havnen i Øst-Afrika. I Kisumu ved Lake Victoria finnes det også en elvehavn. Den ugandiske jernbanen brukes til passasjertrafikk, spesielt mellom Nairobi og Mombasa. Sporvidden er 1000 mm. Landet har to internasjonale flyplasser: Jomo Kenyatta internasjonale lufthavn i Nairobi og Moi internasjonale lufthavn i Mombasa.
Byggingen av Øst-Afrikas største havn
Lamu Port-South Sudan-Ethiopia-Transport (LAPSSET) korridorprosjekt, er et transport- og infrastrukturprosjekt (havner, rørledninger, veier, jernbaner) i Kenya som når det er fullført, vil være landets andre transportkorridor. Som navnet sier er det en transportkorridor fra Sudan - Etiopia til en ny stor havn i Lamu. Kenyas forrige transportkorridor er Mombasa - Uganda transportkorridor som går gjennom Nairobi.
Noen grunnleggende LAPSSET-infrastruktur er bygget, blant annet en politistasjon og havnekontor i Lamu og forlengelse av Lamu flyplass sin rullebane (senere skal en ny stor flyplass bygges inne på fastlandet) og bygging av de første kaiene ved Lamu Port ble fullført 2019.
Det nye kaiområdet ligger ikke på øya Lamu men inne på fastlandet nord for øya.
Når kaiområdet er ferdig vil det ha et areal 10 ganger så stort som øya Lamu. I tillegg kommer infrastruktur som flyplass og veier, og boligområdet for alle som skal arbeide der.
Prosjektet har fra starten av vært meget omstridt, og det er vel ennå ikke sikkert at det vil bli fullført.
Turisme
Turismen er den viktigste bidragsyteren til landets økonomiske vekst. Turisme er nå Kenyas største kilde til utenlandsk valuta, etterfulgt av blomster, te og kaffe. Kenyas tjenesteytende sektor, som bidrar med rundt 63 prosent av BNP, er dominert av turisme. Turistnæringen har i de fleste år vist en jevn vekst siden uavhengigheten, og ved slutten av 1980 var den blitt landets viktigste kilde til utenlandsk valuta. Turistene, de fleste fra Tyskland og Storbritannia, besøker for det meste strendene langs kysten og nasjonalparker.
Det er en rekke nasjonalparker som Tsavo Øst og Tsavo Vest, naturreservater som Maasai Mara, Shimba Hills og Shaba, og også maritime parker som for eksempel Kiunga.
Langs kysten er det mange fine turistomeråder hvor de mest kjente er Diani Beach og Lamu.
Oppføring på UNESCOs lister
Verdensarvsteder
Oppføringer på UNESCOs verdensarvliste (World Heritage List), verdens kultur- og naturarvsteder.
Mesterverker i muntlig og immateriell kulturarv
Oppføringer på UNESCOs liste knyttet til aktivt vern av immateriell kultur (Intangible Cultural Heritage). Årstallet angir når det ble listeført hos UNESCO.
Mellingsvatnet
Mellingsvatnet (sørsamisk: Veelnjesjaevrie) er en innsjø i Namsskogan kommune i Trøndelag og Grane kommune i Nordland.
Siri Hustvedt
Liv
Hustvedt er født og oppvokst i Northfield i Minnesota. Hun er datter av norske Ester Vegan og norskættede Lloyd Hustvedt. Faren var professor i skandinavisk litteratur ved St. Olaf College. Oldefaren kom fra den veiløse gården Hustveit på Voss og utvandret til USA. Foreldrene møttes på Universitetet i Oslo, der Ester studerte, og Lloyd var på et forskningsopphold. Siri Hustvedt bodde i Norge som barn og tok senere artium ved Katedralskolen i Bergen. Hustvedt er for det meste oppvokst i Northfield, og bor i dag i New York sammen med sin ektemann, forfatteren Paul Auster. De har en datter, sangerinnen og skuespillerinnen Sophie Auster.
Virke
Hustvedt er mest kjent for sine romaner, men hun har også gitt ut en diktsamling og fått flere av sine noveller publisert i forskjellige bøker og blader.
I 2019 ble hun tildelt Fyrstinnen av Asturias' pris for litteratur.
Kenny Baker
Kenneth George Baker (født 24. august 1934 i Birmingham i Storbritannia, død 13. august 2016 i Manchester ) var en britisk skuespiller og tidvis musiker. Han var kortvokst. Han er særlig kjent som mannen inni R2-D2 i Star Wars-filmene.
Bakgrunn
Kenny Baker hadde sin skolegang i Birmingham i Warwickshire og på kostskole i Kent. Hans foreldre var av gjennomsnittlig høyde. Kenny ønsket å følge i farens fotspor og bli gravør, men hadde ikke tilstrekkelig utdannelse til det.
Han bodde så hos sin far, stemor og halvsøster i Hastings i Sussex.
Artist, skuespiller
Han ble i 1951 spurt på gaten av en dame om han kunne tenke seg å bli med i en teatertrupp med kortvokste. Baker var 112 cm høy. Dette ble hans første møte med show business. Han var på sirkus, lærte seg å skøyte og opptrådte i mange is-forestillinger.
Han hadde utviklet en populær komediforestilling kalt Minitones sammen med underkoldningsartisten Jack Purvis. Så ble han plukket ut av George Lucas ut som skuespilleren inne i R2-D2 i Star Wars i 1977. Baker spiller i fem av seks Star Wars filmer; selv om han er kreditert på 'The Phantom Menace', filmet han aldri noen scener. Baker spilte også rollen som Paploo, i Star Wars Episode VI: Jediridderen vender tilbake, Ewoken som stjeler en speeder bike. Han skulle opprinnelig spille rollen som Wicket W. Warrick, men han ble syk og den rollen ble gitt til Warwick Davis.
Bakers andre filmer er blant andre Elefantmannen, Time Bandits (også med Purvis), Amadeus og Jim Henson's Labyrinth. På fjernsyn har han spilt i dramaserien Casualty.
Sent på 1990-tallet, begynte Baker med en kortere karriere som stand up komiker. Baker spilte også munnspill med the James Coutts Scottish Dance Band ved Hugh McCaig's Silverstone Party i juli 1997. Baker bor i 2008 i Preston, England. Selv om både han og hans avdøde kone er dverger, er ingen av sønnene deres det.
I april 2008 ble Baker innlagt på sykehus med alvorlige brystsmerter, og hans sønn Kevin Baker uttalte til media at «Jeg ble fortalt at han kunne veldig lett sovne inn i søvne».
Xenosaurier
Xenosaurier er en gruppe av øgler med en begrenset utbredelse, og ingen nære slektninger.
De er kraftig bygd, med velutviklede bein, og en middels lang hale som ikke kan kastes av. Øynene er små, mens øreåpningen er meget stor. Hodet er flattrykt, og tunga er lang, og kløftet i spissen. Skjellene er store og rue, med beinplater under. Fargen er brun, grå eller svart. Kroppslengden er 10–15 cm.
Det er seks arter som alle regnes til slekten Xenosaurus. De lever i sørlige Mexico og Guatemala, og finnes i mange habitater fra tørr buskmark til tåkeskog. Alle lever en skjult tilværelse, og er mest aktive i skygge, i overskyet vær, eller i skumringen. De lever i mikrohabitater som trange kløfter, hulrom mellom steiner, og i hule trær. De eter for det meste insekter, særlig maur og termitter. Når de blir angrepet biter de vilt rundt seg, og de små, røde øynene forsterker den skremmende adferden. Alle arter føder unger, med fire–sju unger i kullet.
Kinesisk krokodilleøgle (Shinisaurus) ligner litt på Xenosaurus, og har vært regnet til Xenosauridae. Den er nå flyttet til en egen familie, fordi morfologiske og molekylære data viser at de to slektene står langt fra hverandre.
Sean Astin
Sean Astin (født Sean Patrick Duke 25. februar 1971) er en amerikansk skuespiller, regissør og Oscar-nominert produsent. Han spilte rollene som Mikey Walsh i The Goonies, tittelkarakteren i Rudy, Samvis Gamgod i Ringenes herre-filmtrilogien og Lynn McGill i femte sesong av TV-serien 24.
Astin ble født i Santa Monica i California. Hans mor var skuespilleren Patty Duke. Han oppdaget i 1994 at hans biologiske far var Michael Tell, en skribent som skrev og publiserte artikler i den jødiske avisen The Las Vegas Israelite. Ekteskapet mellom Patty Duke og Michael Tell ble annullert kort tid før henne giftemål med John Astin.
Sean Astin er den eldre halv-broren til Mackenzie Astin, som også er skuespiller.
Jørn Christensen
Jørn Reidar Christensen (født 29. desember 1959) er en norsk musiker (gitar), musikkprodusent og skuespiller.
Han er blitt kalt en nyskapende gitarist og er kjent fra en rekke norske band. I flere av gruppene har Christensen spilt sammen med trommeslageren Ola Snortheim. I norsk rockehistorie er det De Press og Cirkus Modern som står i et spesielt lys i så måte. Han er for tiden medlem av bandene CC Cowboys og Young Neils.
Elektronika-gruppa Langsomt Mot Nord ble også startet som et samarbeid mellom Snortheim og Christensen. Christensen var opphavsmannen til navnet på gruppa. Sammen med Vibeke Saugestad ga han i 1999 ut albumet Thinkerbell under navnet Thinkerbell. For sangen «Velvet Days» fra albumet fikk han Edvard-prisen i klassen populærmusikk – mindre verk i 1999. Christensen er også produsent og har blant annet produsert flere av albumene til deLillos.
Han hadde også hovedrollen i den Amanda-belønte filmen X fra 1986.
I 2008 var Christensen også med på barneplaten «Magiske kroker & hemmeligheter» produsert av Linn Skåber og Jacob Young med sangen «Vinteren er her». Andre artister som var med, var Simone Larsen, Maria Haukaas Storeng, Egil Hegerberg, Venke Knutson, Alejandro Fuentes, Julius Winger, Live Maria Roggen, Alexander Rybak, Paal Flaata og Andrea Bræin Hovig.
Band
Jørn Christensen har spilt i følgende band:
Can Can
Album Singler
CC Cowboys
Album Singler
Langsomt Mot Nord
Album
Cirkus Modern
Album Singler
Thinkerbell
Album Singler/EP-er
Leieboerne
Album
Norske Gutter
Album
Everest
Album
The Sleepends
Album Singler
Taunton Deane
Taunton Deane er et administrativt distrikt i Somerset, England. Administrasjonsenteret er Taunton, som også er administrasjonsby for grevskapet.
Rúben Amorim
Rúben Filipe Marques Amorim (født 27. januar 1985) er en portugisisk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er hovedtrener for Sporting Clube de Portugal.
Han var også en del av. Amorim har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet Belenenses fra Portugal.