cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
McLeods døtre
Om handlingen
I 2006 (sesong: 6) finner Jodi Fountain McLeod kjærligheten i Rob Shelton. Rob som er med i et vitnebeskyttelsesprogram, kommer for og søke jobb som forvalter på Killarney (gården til Alex). Mens kjærligheten mellom Jodi og Rob vokser, finner Jodi ut at Rob egentlige navn er Matt Bosnich, og at gjengen han vitnet i mot i retten er på sporet etter Matt. Det er så vidt de overlever da snikskytteren som er på jakt etter dem finner dem. Rob blir skutt, og vi ser han sist når han blir fraktet vekk i ambulansen.
Vi får møte en ny karakter denne sesongen, Tayler Geddes. Hun kom til Drovers Run for å ta hevn på Regan, og beskylder henne for å ha drept faren hennes. Det kommer fram at Regan ved et uhell hadde medvirket til en gruve-ulykke, og Tayler,s far døde der. Tayler prøver å tenne på rommet til Regan, men blir stoppet. Senere stjeler hun også fra Drovers. Til slutt skjerper hun seg, og får jobb på gården. Der finner hun fort kjærligheten med Patrick Brewer (broren til Dave Brewer). De to var enda et lykkelig par da serien sluttet.
Heath Barrett kommer inn i serien som kjøper av den lokale gården "Kinsellas". Grace forelsker seg i han, og han frir til slutt. Alt ser ut til å gå bra, men så finner Marcus (Alex,s bror) ut at Heath er utro mot henne. Han forteller det til henne, men hun vil ikke høre. Til slutt finner hun det likevel ut, og det blir slutt.
I siste episode av sesongen kjører noen av drover,s gjengen ut en tur. Det ender med at Grace (som er sjåfør) kjører av veien og havner opp ned i vannet. Sånn slutter sesongen. I sesong 8 får vi vite at Riley, som satt på, var forsvunnet i vannet. De fant ham aldri mer igjen, noe Kate tok ganske tungt.
I den aller siste sesongen (sesong: 8) blir man kjent med flere skuespillere som kommer til gården, samtidig må man ta farvel med enda en hovedrolle innhaver, Aaron Jeffery i rollen som Alex Ryan, han dør etter at et tre faller over ham. Stevie som har giftet seg med han blir øyevitne til alt sammen og prøver å hjelpe han, men til ingen nytte, og Stevie må se på at han dør. Det hele blir vanskelig for henne å svelge. Like etter føder hun hans barn, en sønn som hun kaller for Xander. Sammen med Moira Doyle (kom med i 2006) og Tayler Geddes (kom med i 2006) er gården nå i hendene på søstrene Grace, Regan og Jasmine McLeod. Stevie blir også på gården.
Seriens historie
Posie Graeme-Evans utviklet ideen om McLeods døtre på begynnelsen av 1990-tallet da for hennes selskap Millennium Television og med South Australian Film Corporation. Hun utviklet ideen fra historier fra venner som vokste opp i landet og inspirert av hennes forkjærlighet for det sør-australske landskapet slik det er vist i malerier av Hans Heysen.
Graeme Evans viste fram ideen for styret i Nine Network, sammen blir de enig om å lage film rundt dette emne i 1996, med Jack Thompson som Jack McLeod. Hans død fører de to halvsøstrene sammen (fremstilt av Kym Wilson som Tess og Tammy MacIntosh som Claire). De arver eiendommen og slik fortsetter det. Etter stor suksess med filmen i 1996 blir den deretter utviklet til en TV-serie.
Nine Network ga klarsignal om å lage 22-episoder på slutten av 2000 etter åpningen av 2000 Sydney-OL. Den første episoden hadde sin debut i august 2001, og viste seg å være en god serie, som tiltrakk seg 1,89 millioner seere. Den første serien hadde gjennomsnittlig 1,5 millioner tilskuere for hver episode i Australia. Den ble også vist med hell i New Zealand. I Norge ble serien godt mottatt da TV Norge & Hallmark Channel begynte å vise serien.
Den andre serie av McLeods døtre var like vellykket, og den tredje sesongen ble McLeods døtre den mest populære dramaserien i Australia i 2003. Lisa Chappell forsvant ut av serien i oktober 2003. Hennes fgur ble drept i episode 72, Min Noon, My Midnight.
Seriens popularitet i Australia ble markert da den vant fire priser, men da Claire forsvant ut av serien mistet serien mye av sin opprinnelige popularitet, og TVNorge valgte avslutte visningen. Noe av grunnen var at mange norske tilskuere valgte å se på Hallmark Channel hvor serien hele tide lå et stykke foran.
Rachael Carpani (Jodi Fountain-McLeods) avgang i 2007 innebar at serien hadde bare ett original medlem igjen, Aaron Jeffery (Alex Ryan), men også denne skuespilleren ville forlate serien i løpet av 2008. Mange mente at serien utviklet seg i en feil retning. 2006-2007 markerte sesongen hvor mange seere hadde sluttet å se serien. Den ble oppfattet mer som en såpeopera. Da Aaron Jeffrey i avisen The Daily Telegraph uttalte at han ønske å forlate serien på grunn av den nye retningen, ble det forsøkt å endre serien, men øyensynlig for sent.
Med episode nummer 200 ble vist den 3. oktober 2007 kom faren til Grace, Jasmine og Regan tilbake. Rangeringer for denne episoden var svært dårlig i henhold til australsk standard med kun 1 008 000 seere.
Den siste og åttende sesongen begynte den 23. juli 2008 i Australia med episode 203, Aftermath. En gang mellom februar og mars viser Channel Nine den siste episoden (nummer 21 i sesong 8 og nummer 223 totalt). I Norge gikk den siste episoden på Hallmark Channel 31. januar 2009, da med en dobbeltepisode hvor Meg Fountain og datteren Jodi Fountain-McLeod kom tilbake til gården.
Rudolfo Anaya
Rudolfo Anaya (født 30. oktober 1937, død 28. juni 2020 ) var en meksikansk-amerikansk forfatter best kjent for novellen Bless Me, Ultima som ble publisert i 1972.
Anaya var det åttende av ti barn i en fattig spanskspråklig familie. Hans mor, Rafaelita Máres Anaya, var av bondeslekt, mens hans far, Martí, kom fra en familie av vaqueros, ridende gjetere, som passet på sauer og kveg i Llano Estacado.
Da han var seksten år gammel fikk Anaya en ryggmargsskade, som gjorde ham midlertidig lammet, da han stupte inn i en vanningskanal. Han studerte ved University of New Mexico, der han ble uteksaminert i 1963 med en grad i engelsk språk. Anaya jobbet som lærer ved en offentlig skole i Albuquerque fra 1963 til 1970.
I 1966 giftet han seg med Patricia Lawless, som arbeidet som redaktør. Hun oppmuntret Anaya til å forfølge hans litterære bestrebelser. Over en periode på syv år, fullførte han sin første roman som dusinvis av forlag avviste før den endelig ble akseptert og publisert i 1972. I 1974 aksepterte Anaya en stilling som førsteamanuensis ved University of New Mexico. Han ble utnevnt til professor ved Institutt for engelsk språk og litteratur i 1988. Han pensjonerte seg fra universitetet i 1993 som professor emeritus. Han fortsatte å skrive og publiserte en rekke bøker for barn og ungdom.
Anaya var politisk aktiv, og kjempet for, blant annet, borgerrettigheter, vannrettigheter og immigrasjon.
Remington Steele
Remington Steele var en amerikansk krim- og komiserie som gikk på NBC fra 1982 til 1987. Serien handlet om en hvitsnippforbryter som ble ansatt som etterforsker i et firma drevet av en kvinnelig privatetterforsker. Hovedrollene ble spilt av Stephanie Zimbalist og Pierce Brosnan. Serien ble skapt av Robert Butler og Michael Gleason.
Remington Steele var en kriminalserie med ingredienser som krim, ironi og romantisk komedie. Den hadde mange likhetstrekk med krimserien Bøllen og Blondinen, både når det gjaldt stil og handling. Glenn Gordon Caron var forøvrig produsent for begge seriene.
Den var lite kjent i Norge i sin samtid, men ble vist på TV3 fra 1988 til 1997. Inkludert repriser.
Handling
Laura Holt (Stephanie Zimbalist) er en høyt utdannet og erfaren privatetterforsker som starter sitt eget detektivbyrå, kalt Laura Holt Investigations. Men hun oppdager raskt at nærmest ingen vil ansette en kvinnelig etterforsker. Dermed "finner hun opp" en imaginær sjef, kalt Remington Steele, og oppkaller firmaet etter ham. Firmaet blomstrer, men problemer oppstår når kundene vil møte sjefen. Så en dag dukker det opp en mystisk hvitsnippforbryter (Pierce Brosnan) som overtaler Holt til å utgi han for Steele. Og et partnerskap har begynt.
Mens Steele er kultivert, kjekk og sjarmerende, er Laura Holt smart, tøff og pen. Sammen løser de kompliserte mysterier. Steele (som vi aldri får vite bakgrunnen til) er ikke til stor hjelp i etterforskningen til å begynne med, men tar seg opp i løpet av serien. Som stor filmfan, bruker han ofte scener fra kjente kriminalfilmer når han utfører sine undersøkelser. Det oppstår ofte en liten flørt mellom de to.
Om serien
Remington Steele hadde sin siste sesong 1985-1986, men mye grunnet oppmerksomheten rundt Pierce Brosnan, ble det påbegynt en ny sesong i 1987. Det ble med to episoder, der Steele og Holt løser internasjonale mysterier, og blir mer enn bare kollegaer. I 1997 uttalte Brosnan i et intervju til Dagbladet at han ble skuffet da han fikk rollen i Remington Steele. «Da jeg flyttet til Los Angeles for fjorten år siden, håpet jeg å jobbe med Francis Ford Coppola og Martin Scorsese – de virkelig gode regissørene – men så endte jeg i stedet opp med «Remington Steele» på TV. Det var skuffende, men på den tida var den rollen det eneste jeg ble tilbudt. Det ville vært dumt å si nei».
Rolf Olinger
Ralph «Rolf» Olinger (født 17. desember 1924 i Engelberg, død 25. juni 2006) var en sveitsisk alpinist som deltok i de olympiske vinterleker 1948 i St. Moritz.
Olinger vant en olympisk bronsemedalje i alpint under vinter-OL 1948 i St. Moritz. Han kom på delt tredjeplass i utfor sammen med sin landsmann Karl Molitor. Henri Oreiller fra Frankrike vant foran Franz Gabl fra Østerrike.
Agrigento
UNESCO har listet det arkeologiske området Agrigento som en del av verdensarven i 1997 ettersom «Agrigento har en særskilt plass blant klassiske steder i historien til den antikke verden grunnet måten som det opprinnelige stedet, typisk for en gresk koloni, har blitt bevart, foruten også de betydelige levninger av en gruppe bygning fra en tidlig periode som ikke har blitt dekket av senere bygninger eller konvertert for å tilpasses senere smak og kulter.»
Kakerlakkene
Kakerlakkene er en kriminalroman av Jo Nesbø utgitt 1998. Boka er den andre i serien om politimannen Harry Hole.
Fylkesvei 2236
Fylkesvei 2236 går mellom Grimshaugen og Sandeggmoen i Alvdal kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 691 (Hedmark).
Anton
Anton er et mannsnavn avledet av det romerske slektsnavnet Antonius. Navnet stammer muligens fra det greske ordet ánthos, «blomster».
Utbredelse
Anton er kjent i Norge fra 1500-tallet. Anton var blant de mest populære døpenavnene i Norge på slutten av 1800-tallet, men ble mindre brukt utover 1900-tallet.
I Sverige var Anton mest brukt i 1920-årene og igjen fra 1980-årene.
Anton og varianter av dette er i dag svært vanlig navn i mange land.
Eksterne lenker
Anton Antanas
Sderot
Sderot (hebraisk שדרות, betyr «bulevarder», arabisk سديروت) er en israelsk by nær grensen til Gazastripen. Byen ligger omtrent midt i Israel, nord for Negevørkenen og 10 kilometer øst-nordøst for Gaza by. Den tilhører Sørdistriktet.
Israels tidligere forsvarsminister, Amir Peretz, kommer fra Sderot.
By under angrep
Siden begynnelsen av den andre intifada i oktober 2000, har byen vært utsatt for en rekke rakettangrep fra Gaza. Etter den israelske tilbaketrekningen fra Gaza i 2005 har angrepene økt i intensitet, og frem til november 2007 hadde 6311 raketter falt over byen. 12 mennesker har blitt drept, mange har blitt lemlestet eller skadet, fysisk så vel som psykisk, og rakettene har forårsaket ødeleggelser på bygninger og infrastruktur.
De israelske myndigheter har installert et «Red Dawn» (צבע אדום) alarmsystem for å varsle innbyggerne om rakettangrep slik at de kan løpe til nærmeste tilfluktsrom eller -grøft, men dets nytteverdi er begrenset av at folk bare har 15 sekunder fra alarmen går til rakettene treffer bakken.
Dart
Dart er et engelsk spill hvor deltakerne kaster piler mot en rund måltavle, med spesielle spilleregler. Måltavlen er inndelt i ringer og sektorer som gir bestemte poeng. Dart er en profesjonell sport, men er også vanlig som et sosialt spill, spesielt i De britiske øyer, Skandinavia, Nederland og USA.
Dart er et dyktighetsspill, noe det også finnes en rettskraftig dom på. I 1908 ble dette fastslått i Leeds' Magistrates Court, som tok stilling til om dart var tillatt når det var et generelt forbud mot pengespill.
Historie
Dart oppsto sannsynligvis som et øvelsesspill for kastespyd, som utviklet seg fra «nærmest blinken» til å ha mer finurlige treffsoner og poengberegning, og fra pil og bue til små håndholdte kastepiler. Fra 1800- tallet begynner dart likt dagens spill å bli utbredt på puber i England. Det var i utgangspunktet et spill for arbeidere, men ble etterhvert spilt i alle sosiale lag. I 1937 ble kong Georg VI og hans hustru Elizabeth avfotografert mens de spilte dart. Senere har også kjente dartspillere blitt tildelt ordenen Order of the British Empire. I England ble spillet en virkelig stor nasjonal sport på 1980-tallet, med store legender som Bristow the Cratfy Cockney, Bobby George, John Lowe med flere. Disse satte virkelig fart på sporten som i dag drives på et virkelig høyt presisjonsnivå.
Spillvarianter
Det finnes flere spillvarianter av darts. De aller fleste spilles ved at hver deltaker kaster tre piler mot skiven per omgang. Det vanligste spillet er 501, men noen andre eksempler på kjente spill er cricket og halve it.
501
I 501 (eller 301) starter hver spiller med 501 poeng (eller 301 poeng), og summen av treffpoeng per omgang trekkes så fra. Målet er å komme ned i akkurat 0 poeng, og den siste tellende pilen må være en dobbel, som vil si at den må stå i en av skivens ytterste sektorer. I noen varianter må man i tillegg til å doble ut også doble inn for å starte nedtellingen.
Skive
Felles for de fleste spillvarianter er at den horisontale avstanden mellom ochen (som spilleren står bak) og skiven er 2.37 m, samt at senter på dartskiven skal henge 1.73 m over gulvet. Dartskiven har en diameter på 451 mm, og er radielt delt inn i 20 sektorer. Hver sektor er adskilt med ståltråd eller et tynt bånd med blikk. Dartskiver av høy kvalitet lages a sisalfiber fra Øst-Afrika, Brasil eller Kina og kalles "bristle dart board", mens rimelige skiver noen ganger lages av kork eller rullet papir.
Stiftefri skive
Rimeligere og mer påkostede skiver i forskjellige prisklasser kan ha ståltråden festet med stifter, eller være helt eller delvis stifefri. En helt stiftefritt skive har ikke stifter noen steder. Andre ganger kan innersonen være stiftefri, mens yttersonen har flere knuter på ståltråden, hvilket medfører større sjanse for at piler spretter av brettet når man prøver å skyte bullseye.
Type ståltråd
Selve ståltråden kan også enten være rund eller trapesformet (såkalt "diamond wire"), hvor sistnevnte gir større sjanse for at pilen går inn dersom man treffer ståltråden.
Roterbar poengring
En annen egenskap på mer påkostede skiver kan være at ringen med tallene som viser poengene kan roteres rundt etter hvert som de mest brukte sektorene blir slitte, slik at man kan forlenge skivens levetid.
Piler
Hver spiller skyter vanligvis med tre piler, eller man kan dele på pilene.
Massen til hele pilen kan variere fra rundt 18 gram til 40 gram, men ligger vanligvis rundt 22-24 gram. Lengden på hele pilen kan typisk være i størrelsesordenen 48-53 mm. Diameteren på grepet til en stålpil er typisk i størrelsesordenen 6.3-6.8 mm.
Fremst på dartpilen finner man spissen, som vanligvis er en stålspiss.
Deretter kommer grepet, som gjerne er laget av metall. Rimelige piler har grep laget av messing, mens dyrere piler har et wolframinnhold (engelsk: tungsten) på for eksempel 80-95%. Messingpiler er ofte tykkere i grepet. Fordelen med å bruke wolfram er at pilene blir slankere, og dermed tar opp mindre plass på skiven slik at det er lettere å treffe i nærheten med de andre pilene. Ulempen med wolfram er hovedsakelig høyere pris. Grepene kan også fås med ulike overflater, fra aggressiv antiskli til glatt overflate. Med tørre hender kan piler med en glatt overflate fungere bram mens for spillere som svetter mye på hendene kan piler med ekstra mye grep være en fordel. Det anbefales gjerne å starte med en pil med middels grovhet i grepet.
Bakerst på dartpilen er skaftet (ofte laget av plastikk) og vingene. Begge deler er avtagbare, og spesielt vingene kan byttes ofte etter hvert som de blir slitte.
Sköllersta
Sköllersta er et tettsted i Hallsberg kommune i Örebro län i landskapet Närke i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1 131 innbyggere.
Bartolomeo Ammanati
Bartolomeo Ammanati (født 18. juni 1511 i Settignano nær Firenze, død 13. april 1592 i Firenze) var en italiensk billedhugger og arkitekt, hovedsakelig virksom i Firenze
I Firenze har Ammanati tegnet Fontana del Nettuno (Neptunbrønnen) (1563–1577) på Piazza della Signoria og den berømte Ponte della Trinità (Treenighetsbrønnen) (1567–1569), ødelagt i 1944 i et luftanfall under andre verdenskrig, men senere gjenoppbygd. Utenom dette, har han bidratt med tilbygg til Palazzo Pitti.
Også i Roma og Lucca finnes bygninger av Ammanati.
Skur
Et skur (norrønt: skúr) er en mindre, enkel og primitiv bygning som i hovedsak brukes til å oppbevare ting og gjenstander i. Skur pleier å være mindre solid bygget enn vanlige hus og har lite eller ingen isolasjon, da de ikke er til for å oppholde seg i over lengre tid. Skur har vanligvis ikke belysning eller vinduer, men størrelsen på skuret bestemmer om det er vinduer eller ikke. Belysning er
Skur kan hovedsakelig benyttes til å ha spader og annet verktøy som man bruker ute; som spader, trillebår, gressklipper, sykkel, kanskje også skiutstyr og lignende. Mange har også en utbygd garasje med et rom som har samme funksjon som et skur. Folk som bor ved sjøen benytter kanskje deler av naustet som skur hvor man slenger inn alt utstyr som ikke bør ligge ute.
Etymologi
Skur som begrep kan også bli benyttet om hytte eller lite hus i utmark; jf. leskur, vognskur og uthus. Opprinnelsen til den norske ordet skur eller skjå går tilbake til norrøn tid, som skúr, antagelig i den opphavlige betydningen «hinne kring mandelkjernen» og/eller det «å skjære gjennom noe». På svensk kalles skur for skjul, på engelsk for shed, som har to betydninger, den ene som et lite hus/hytte (skjønt det kan være en forvanskning av shade, jf. svenske skjul), og for det andre i betydningen «dele, adskille» med opprinnelse i det forhistoriske germanske *skaithan.
Veivannet
Veivannet (også skrevet Vegvatnet, nordsamisk: Suohpatjávri) er en innsjø i Alta kommune i Finnmark.
Oltedalsvatnet
Oltedalsvatnet er en innsjø som ligger ved Oltedal i Gjesdal kommune i Rogaland. Den er magasin for Oltedal kraftverk og lenger nede Oltesvik kraftverk. Utløpet er til Oltedalsåna i nord, og det største tilløpet er Madlandselva, som munner ut ved Ravndal lengst sør i vatnet.
Pie in the Sky
Pie in the Sky var en britisk politiserie som ble sendt av BBC mellom 1994 og 1997. Den ble også sendt på Detektimen på NRK. Totalt ble det produsert 40 episoder, hver på 50 minutter.
Serien hadde Richard Griffiths i rollen som Henry Crabbe, en tidligere politimann som er sjefskokk i gourmetrestauranten «Pie in the Sky» i den fiktive landsbyen Middleton. Motstrebende må Crabbe ta opp igjen politiarbeidet når politiet trenger hans hjelp for å løse alvorlige forbrytelser.
Skuespillere
I serie 1-4 får Crabbe hjelp av WPC (senere Detective Sargent) Sophia Cambridge, spilt av Bella Enahoro. I den siste serien er hun byttet ut med PC Ed Gurthie (Derren Litten) og WPC Jane Morton (Mary Woodvine, datter til skuespiller John Woodvine). I restauranten får Crabbe først hjelp av kjøkkensjefene Gary Palmer (Nick Lamont; 20 episoder) og Steve Turner (Joe Duttine; 21 episoder) – begge reformerte ekskriminelle – og kelneren John (Ashley Russel) og kelneren Linda (Alison McKenna). Sistnevnte ble senere skiftet ut med kelneren Nicola (Samantha Janus). eter at Nicola forlot serien ble hun byttet ut med Sally (Marsha Thomason). Andre som er med flere ganger gjennom hele serien er Leon Henderson (Nick Raggett), som leverer frukt og grønnskaer til restauranten.
Lethina
Lethina er en gruppe av sommerfugler som hører til underfamilien ringvinger (Satyrinae) i den store familien flikvinger (Nymphalidae).
Utseende
Middelsstore til nokså store, brune, forholdsvis smalvingede sommerfugler. Vingene har ofte øyeflekker. Hos noen ender bakvingen i en kort stjert.
Utbredelse
Gruppen har flest arter i Asia, men forekommer også i Afrika og i Nord-Amerika.
The Vivacious One
The Vivacious One er det 3. studioalbumet til Ann-Margret som ble gitt ut i 1962.
Sporliste
Side A:
Side B:
Malta under Sommer-OL 1968
Malta under Sommer-OL 1968. En sportsutøver fra Malta deltok under Sommer-OL 1968 i Mexico by. Det var femte gangen som Malta deltok i et OL, de vant ikke noen medaljer.
Settignano
Settignano er en landsby i fjellsiden nordøst for Firenze i Italia. Landsbyen er kjent for å ha oppfostret flere kjente billedhuggere: Desiderio da Settignano, brødrene Bernardo Rossellino og Antonio Rossellino og Bartolomeo Ammanati. Michelangelo bodde også i landsbyen en periode. Årsaken til de mange billedhuggerne er sannsynligvis marmorbruddene i området.
Santorini
Santorini (gresk: Σαντορίνη, uttalt [sadoˈrini]), gammelgresk og offisielt navn Thera/Thira (Θήρα), er en gresk øy i Sør-Egeerhavet, rundt 200 km sørøst for det greske fastlandet. Den er den største øya i en liten, sirkulær øygruppe som har det samme navnet og er levningen av et vulkansk krater. Santorini utgjør det sørligste medlemmet av øygruppen Kykladene med et areal som rundt 76 km² og ved folketellingen i 2011 var befolkningen på 15 550 beboere. Kommunen Santorini består av de befolkede øyene Santorini og Therasia, og de ubefolkede øyene Nea Kameni, Palaia Kameni, Aspronisi, og Khristiana. Det totale landarealet for kommunen er 90,623 km². Santorini er en del av Thiras regionale enheter.
Santorini er i all vesentlighet det som gjenstår etter en meget stor vulkansk eksplosjon som utslettet dens tidligste bosetning på en tidligere enkeltstående øy, og samtidig dannet det nåværende geologiske krateret. En meget stor sentral, rektangulær lagune som måler 12 ganger 7 km er omgitt av 300 meter høye og bratte klipper på tre sider. Hovedøya skråner nedover mot Egeerhavet. På den fjerde siden er lagunen adskilt fra havet av en annen og langt mindre øy ved navn Therasia; lagunen er knyttet til havet på to steder, i nordvest og i sørøst. Dybden på krateret, som er 400 meter, gjør det mulig for alle skip å ankre opp hvor som helst i den beskyttende viken. Øyas hovedhavn er Athinias. Hovedstaden er Fira, som klorer seg fast på toppen av klippen med utsyn over lagunen. Det vulkanske fjellet som i dag gjenstår fra tidligere utbrudd består blant annet av mineraler som olivin og en liten andel av hornblende.
Det er det mest aktive vulkanske sentrum i den søregeiske vulkanske bue, skjønt det som gjenstår i dag hovedsakelig er et vannfylt krater. Den vulkanske buen er bortimot 500 km lang og mellom 20 og 40 km bred. Regionen ble først vulkansk aktiv for rundt 3–4 millioner år siden, men vulkansk aktivitet på Thera begynte for rundt 2 millioner år siden med utstøting av lava fra åpninger rundt Akrotiri. Øya er åstedet for en av de største vulkanske utbruddene i nedtegnet historie, den minoiske erupsjonen (tidvis også kalt Thera-erupsjonen), som skjedde for rundt 3600 år siden da den minoiske kulturen var på sitt høyeste. Utbruddet etterlot seg et stort krater omgitt av vulkansk aske og kan indirekte ha ført til sammenbruddet for den minoiske sivilisasjonen på Kreta, 110 km lenger sør, ved en enorm stor tsunami. En populær, men ikke bekreftet teori er at utbruddet var kilden til legenden om Atlantis.
Navn
Santorini fikk sitt italienske navn etter middelalderens latinske rike på 1200-tallet, og viser til sankt Irene, fra navnet på den gamle katedralen i landsbyen Perissa. Før den tid var øya kjent som Kallístē (Καλλίστη, «den aller vakreste»), Strongýlē (Στρογγύλη, «den sirkelrunde»), eller Thēra. Sistnevnte navn ble gjenopplivet på 1800-tallet som det offisielle navnet på øya og dens fremste by, men i dagligtale er navnet Santorini fortsatt i vanlig bruk. Under dominansen til Det osmanske rike i Egeerhavet var den tyrkiske gjengivelsen av navnet Santurin eller Santoron.
Kommunen
Den nåværende kommunen Thera (offisielt: Thira, gresk: Δήμος Θήρας), som dekker alle bosetninger på øyene Santorini og Therasia, ble dannet av reformen i lokalstyre i 2011, ved å slå sammen de tidligere kommunene Oia og Thera.
Geologi
Kykladene er en del av et metamorfisk kompleks som er kjent som det kykladiske massiv. Komplekset ble dannet i løpet av tidsrommet miocen, den fjerde eldste tidsepoken i tertiærperioden, og ble foldet og meatmorfosert i løpet av den alpine fjellkjedefolding for rundt 60 millioner år siden. Thera er bygd på et lite, ikke-vulkansk fundament som representerer den tidligere ikke-vulkanske øya som var omtrentlig 9 ganger 6 km. Fjellet i fundamentet består hovedsakelig av metamorfosert kalkstein og glimmerskifer som er datert til den alpine fjellkjedefolding. Disse ikke-vulkanske bergartene er eksponert i Profitis Ilias-fjellene (høyeste punkt 567m.o.h), Mesa Vouno, Gavrillos-ryggen, Pyrgos Kallistis, Monolithos, og i den indre siden av kraterveggen mellom Kapp Plaka og Athinios.
Det metamorfiske utviklingsstadiet består av blå glimmerskifer som er resultert fra tektonisk deformasjon av subduksjonssoner av den afrikanske kontinentalplate under den eurasiske kontinentalplate. Subduksjonssone skjedde mellom tidsepokene oligocen og miocen, og den metamorfiske utviklingsstadiet representerer den sørligste utstrekning av det kykladiske blå glimmerskiferbeltet.
Vulkansk aktivitet på Santorini har sin årsak i den hellenistiske grøft fordypningen sørvest for Kreta. Havbunnsskorpen i den nordlige kanten av den afrikanske kontinentalplate er blitt subduksert under Hellas og Egeerhavet som består av tynn kontinental skorpe. Subduksjonssonen førte til dannelsen av den hellenistiske bue som omfatter Santorini og andre vulkanske sentrer, slike som Methana, Milos, og Kos.
Geografi
Øya Santorini er resultatet av gjentatte sekvenser av opprettelser av skjoldvulkan fulgt av kraterkollaps. Den indre kysten rundt krateret er en ren bratt skrent med et fall på 300 meter på det høyeste, og viser ulike lag av størknet lava på toppen av hverandre, og helt på toppen er det bebyggelse langs kanten. Bakken skråner deretter utover og nedover mot den ytre omkretsen, og de ytre strendene er jevne og grunne. Fargen på sanden på strendene er avhengig av hvilket geologisk lag som er utsatt; det er strender med sand eller grus dannet av størknet lava av ulike fargesammensetninger; den røde stranden, den svarte stranden, den hvite stranden og så videre. Vannet ved strendene med mørkere farge er betydelig varmere ettersom lavasanden fungerer som absorbator for varme.
Klima
Santorini og Anafi er de eneste lokalitetene i Europa som har varmt ørkenlignende klima, eller tørt klima i henhold til Köppens system
Minoiske Akrotiri
Utgravninger som begynte i 1967 på et sted som kalles Akrotiri, ledet av professor Spyridon Marinatos, har gjort Thera (Santorini) til det best kjente minoiske stedet utenfor Kreta, hjemlandet for den minoiske sivilisasjon. Øya var ikke kjent som Thera på denne tiden. Kun den sørlige enden av en stor by har blitt avdekket, som har huskomplekser i flere etasjer, gater og torg med levninger av murer som strakte seg så høyt som åtte meter, alt i sin tid dekket og begravd i størknet aske fra det berømte vulkanutbruddet på Thera. Stedet var ikke et palasskompleks slik som er avdekket på Kreta, men stedets storstilte murverk og kunstferdige veggmalerier viser at det var ikke noen sammenklumping av handelshus og lagerbygninger heller. En verksted for veving antyder organisert tekstilveving for eksport. Denne bronsealdersivilisasjonen blomstret i tiden mellom 3000 og 2000 f.Kr. og nådde sitt høydepunkt i perioden mellom rundt 2000 og 1580 f.Kr.
En del av husene i Akrotiri er betydelige strukturer, en del av dem hadde tre etasjer. Bosetningens gater, torg og murer er bevart i lag av størknet aske, en del så høye som åtte meter, og indikerer at dette var en betydelig by. I mange av husene er trapper av stein fortsatt intakte, og de inneholder store keramiske lagringskrukker (pithoi), møller, og keramikk. De betydeligste arkeologiske levninger som er funnet i Akrotiri er flere freskoer (veggmalerier) som har bevart deres opprinnelige farger. Byen hadde også en meget utviklet kloakksystem og bedømt fra de omfattende kunstverkene var byens borgere åpenbart både rike og velutdannet.
Røranlegg med rennende vann og vannklosett har blitt avdekket ved Akrotiri og er de eldste opplegg som er funnet. Rørene gikk i tvillingsystem, noe som indikerte at de hadde tilgang på både varmt og kaldt vann; opprinnelsen til varmtvannet var antagelig geotermisk gitt vulkanens nærhet. Det dualistiske rørsystemet, den avanserte arkitekturen og byplanleggingen kan minne om Platons noe vage beskrivelse av den legendariske tapte byen Atlantis, noe som kan indikere at den minoiske kulturen var sivilisasjonen som inspirerte til legenden om Atlantis.
De fragmentariske veggmaleriene ved Akrotiri mangler pågående religiøst eller mytologisk innhold som var vanlig gresk dekor fra klassisk tid. Isteden er de minoiske freskoene blitt kalt for «Safransamlerne», som ofrer deres krokusblomster til en sittende frue, kanskje adelskvinne eller en gudinne. Krokus har mange medisinske egenskaper, blant annet for å lette menstruasjonssmerter. En teori er at freskoen av safransamlerne handler om unge kvinners pubertetsalder. I en annet fresko er det avbildet to antiloper, malt med selvsikker, bølgende og kalligrafisk linje. En allerede kjente fresko viser en naken mannlig fisker med to bunter fisk hengt opp etter gjellene. Et horisontalt bilde viser en skipsprosesjon av lystbåter, fulgt av hoppende delfiner, og hvor kvinnene slapper av i skyggen av soltak. Det er også andre freskomotiver.
De godt bevarte ruinene av oldtidsbyen er gjerne sammenlignet med de spektakulære ruinene av langt mer kjente Pompeii i Italia. Takkonstruksjonen som hadde til hensikt å beskytte det arkeologiske området kollapset i september 2005, drepte en turist og skadet sju andre. Stedet ble deretter stengt i bortimot sju år mens et nytt tak ble bygget og først gjenåpnet i april 2012.
De eldste tegn på menneskelig bosetning er fra sen neolittisk tid (3000-tallet f.Kr. eller tidligere), men det var først i tiden 2000–1650 f.Kr. at Akrotiri utviklet seg til en av bronsealderens fremste havner i Egeerhavet. De gjenstander som er avdekket er ikke bare fra Kreta, men også fra Anatolia, Kypros, Syria og Egypt, foruten Dodekanesene og det greske fastlandet.
Dateringen av bronsealderens utbrudd
Den minoiske erupsjonen har fastsatt et tidspunkt for kronologien på andre millennium f.Kr. i Egeerhavet ettersom bevis for vulkanutbruddet skjedde over hele regionen og stedet i seg selv inneholder materiell kultur fra utsiden. Utbruddet skjedde i løpet av det arkeologiske tidspunktet «senminoisk periode IA» på Kreta og «sen kykladisk periode I» for øyene rundt.
Arkeologiske bevis basert på etablert kronologi for bronsealderens middelhavskulturer har datert utbruddet til rundt 1500 f.Kr. Disse datoene er imidlertid i konflikt med karbondatering som indikerer at utbruddet skjedde rundt 1645–1600 f.Kr. Rundt det sistnevnte tidspunktet er det også bevis for en betydelig klimatisk hendelse i nordlige halvkule. Bevisene inkluderer også svikt i avlingene i samtidens Kina. Det er også funnet bevis i treringer (dendrokronologi). Treringdatering eller årringdatering daterer den klimatiske hendelsen til 1628 f.Kr.
Antikkens og middelalderens Santorini
Thera (Santorini) forble ubebodd resten av bronsealderen, i løpet av denne tiden tok mykenske grekere over Kreta. Ved Knossos (i kontekst LMIIIA, 1300-tallet f.Kr.) er det avdekket sju Linear B-tekster som påkaller «alle guder» for å sikre gi forrang til en ellers ubevitnet enhet kalt qe-ra-si-ja (og en gang qe-ra-si-jo). Om endingen -ia[s] og -ios en etnisk endelse, da kan dette bety "Den ene fra Qeras[os]". Om den avsluttende konsonant var aspirert (uttalt med h-lyd), ville *Qhera- bli Thera i senere gresk. «Therasia» og dets etnikon «Therasios» er begge deler bevitnet i senere gresk; og ettersom -sos i seg selv er en genitivendelse i det egeiske språkbunt, *Qeras[os] ville også skrumpe til *Qera. Et alternativt syn ser qe-ra-si-ja som bevis på androgyni, og benytter navnet ved lignende argumenter på den legendariske profet Teiresias, men disse teoriene er ikke gjensidig utelukkende. Om qe-ra-si-ja var et enikon først, deretter i det følgende ham/henne/det som kreterne fryktet hvorfra det kom.
I tiden etter bronsealderens sammenbrudd på 1200-tallet f.Kr. var fønikerne de første som opprettet en ny bosetning på There. Herodotos forteller at de kalte øya for Kallista og bodde på den i åtte generasjoner. På 800-tallet f.Kr. hadde doriske grekere opprettet den fremste greske byen på Mesa Vouno, 396 meter over havet. Denne gruppen hevdet senere at de hadde navngitt byen og øya etter deres leder, Theras, tilsvarende slik mytologi ofte ble benyttet for å forklare hendelser og stedsnavn i den greske verden. I dag refereres denne byen som oldtidens Thera.
I Argonautika, skrevet i hellenistiske Egypt på 200-tallet f.Kr., inkluderer Apollonios Rhodios en opprinnelse og herskermyte for Thera ved at den ble gitt av Triton i Libya til den greske argonaut Euphemos, sønn av Poseidon, i form av en klump med leire. Etter å ha fraktet denne leirklumpen på brystet ved siden av hjertet i flere dager, drømte Euphemos at han diet leiren med melk fra sitt bryst, og at leiren forvandlet seg til en vakker kvinne som han hadde samkvem med. Kvinnen fortalte deretter at hun var en datter av Triton ved navn Kalliste, og at når han kastet leirklumpen i havet ville den vokse til en øy som hans etterkommere kun bo på. Diktet fortsetter ved å hevde at øya var navngitt There etter Euphemos' etterkommer Theras, sønn av Autesion, lederen av en gruppe flyktninger fra Limnos, en øy i nordlige Egeerhavet.
Dorerne etterlot et antall inskripsjoner innrisset i stein i nærheten av Apollons tempel, vitnemål på pederastiske forhold mellom forfatterne og deres eromenoi (passive partner). Disse inskripsjonene, funnet av den tyske epigrafen Friedrich Hiller von Gaertringen, har blitt antatt være av en rituell karakter, grunnet deres store størrelse, omsorgsfulle konstruksjon og – i en del tilfelle – utført av håndverkere framfor forfatterne selv. I henhold til Herodotos, som følge av en tørke som varte i sju år, sendte Thera ut kolonister som grunnla en rekke byer i nordlige Afrika, inkludert Kyrene. På 400-tallet f.Kr. gikk doriske Thera ikke sammen med det athenske sjøforbundet; og under Peloponneskrigen mellom Athen og Sparta, allierte Thera seg med Sparta. Athenerne erobret øya i løpet av krigen, men tapte den igjen etter slaget ved Aigospotamoi. I løpet av den hellenistiske periode var øya en betydelig flåtebase for Ptolemeiske kongedømme i hellenistiske Egypt.
Som med de andre greske områdene ble Thera deretter styrt av romerne. Da Romerriket ble delt på 400-tallet, ble øya værende hos den østlige delen av riket som ble kjent som Det bysantinske riket (Østromerriket). I henhold til den bysantinske historikeren Georgios Kedrenos hadde vulkanen nytt utbrudd sommeren 727, det tiende året av styret til keiser Leo III. Han skrev: «I det samme året, om sommeren, en damp, som fra en ovns ild som koker opp i dagevis, fra midten av øyene Thera og Therasia kom fra havets dyp, og hele stedet brant som ild, litt for litt, tyknet til og ble til stein, og luften synes å bli en gloende fakkel.»
I løpet av korsfarertiden ble øya annekterte og underlagt «frankerne», som grekerne kalte de katolske vesteuropeerne, og lagt inn under det nyopprettede hertugdømmet Naxos. De omdøpte øya til det italienske navnet «Santorini», det vil si en sammentrekning av «sankt Irene». I 1579 gikk det fra vondt til verre da øya ble erobret av det muslimske styret til Det osmanske rike.
Det frigjorte Santorini
Santorini ble uavhengig fra osmanske styre i 1821 i løpet av den greske selvstendighetskrigen og forent med Hellas i 1830 under Londontraktaten.
Det moderne Santorini
Et betydelig jordskjelv i 1956 i nærheten av øya Amorgos førte til ødeleggelsen av mange bygninger nord på Santorini, og mange av landsbyene ble forlatt. Ekspansjonen i turisme har resultert i vekst i økonomien og befolkningen. Santorinis fremste industri er turisme, særlig i sommermånedene. De største bosetningene er Fira (Phira), Oia, Emporio, Kamari, Perissa, Imerovigli, Pyrgos, og Therasia. Akrotiri er et betydelig arkeologisk sted med ruiner fra minoisk tid.
I 2007 gikk turistskipet MS «Sea Diamond» på grunn og sank innenfor krateret. Øyas grustak for pimpstein har vært stengt siden 1986 for å bevare krateret.
Santorini ble rangert som verdens fremste øy for 2011 i magasinet Travel+Leisure. Tilsvarende fremmet BBC Santorini som «verdens beste øy» i 2011.
Vannmangel
Santorini har ingen elver, og det er knapphet på vann. Fram til tidlig på 1990-tallet hadde lokalbefolkningen vannbeholdere på hustakene til regnvann, samlet vann fra små kilder, sammen med innførsel fra andre steder i Hellas. I nyere år har et avsaltingsanlegg gitt rennende vann til de fleste hus. Ettersom regn er sjelden på øya fra midten av våren til ut på høsten, er de fleste planter og buskvekster avhengig av den knappe fuktigheten fra tåken som kommer tidlig om morgenen og som kondenserer på bakken som dugg.
Vinproduksjon
Santorini har en liten, men blomstrende vinproduksjon, basert på den stedegne druevarianten Assyrtiko, foruten kultivering av to andre egeiske arter, Athiri og Aidani. Druene er meget gamle og motstandsdyktige mot vinlus, noe de lokale vingårdene tilskriver den vulkanske jorden og dens kjemi, og det var av den grunn ikke nødvendig å erstatte druene under den store vinlusepidemien på slutten av 1800-tallet. Som en del av tilpasningen til omgivelsene, er druene plantet litt fra hverandre slik at deres fuktkilde er dugg, og de er ofte trenet i form av lave, spiralformete kurver hvor druene henger på innsiden for å beskytte dem mot vinden.
Vindyrkningens stolthet på øya er en søt og sterk Vinsanto (italiensk: «hellig vin»), en dessertvin framstilt fra de bete soltørkede druene av Assyrtiko, Athiri, og Aidani, som gjennomgår en lang aldring på fat (opptil tjue eller tjuefire år for de fremste cuvées). Den modnes til en søt, mørk ravfarget salvelsesfull dessertvin som har oppnådd omfattende anerkjennelse verden over, og har den forventede aroma til Assyrtiko av sitrus og mineraler, lagdelt med overtoner av nøtter, rosiner, fiken, honning og te.
Hvite viner fra øya er generelt meget tørre med en sterk sitrusduft og med mineraler og jodaktige saltaromaer som er tilskrevet det vulkanske jordsmonnet, mens vin modnet på tønner har gitt en del av hvitvinene en noe røykaktig aroma, ganske likt Vinsanto. Det er ikke enkelt å drive vinproduksjon på Santorini; de varme og tørre forholdene gir jorden en meget lav produktivitet. Utbyttet per acre er kun 10 til 20 prosent av det utbyttet som er vanlig i Frankrike eller California. Øyas viner er standardisert og beskyttet som «Vinsanto» og «Santorini» innenfor geografiske opprinnelsesbetegnelser i EU.
Jordbruk
Grunnet øyas særegne økologi og klima, og særlig dens vulkanske askejord, er Santorini hjemstedet til unike og verdsatte jordbruksprodukter. Tomater fra Santorini er berømte; de er kirsebær-tomater som er meget smakfulle og søte, med en intens rød farge. Fava santorinis er en stedegen tradisjonell bønne (beskyttet av EU) og er en viktig, om enn sjelden andel av gresk kjøkken. Hvite auberginer fra Santorini er meget søte, med svært få frø, og kan bli spist rå. Katsoúni er en særegen lokal variant av store agurker som, om de etterlates uplukket når de er grønne, blir gule i fargen og får en søt smak som er bortimot lik smaken til meloner.
Det tradisjonelle landbruket på Santorini er likt det på de andre øyene i Kykladene, med lavtliggende kubiske hus gjort av lokal stein og hvitkalket med ulike vulkanske asker som farge. Den unike karakteristikken er vanlig utnytting av hypóskapha: utvidelser av husene gravd sideveis eller nedover i de omgivende pimpsteinene. Disse rommene er høyt verdsatt grunnet den gode isoleringen som kommer fra den luftfylte pimpsteinen, og benyttes som bolig grunnet at de gir kjølighet i de varme sommermånedene og varme om vinteren. De er også benyttet som lagerrom for landbruksprodukter, særlig som vinkjeller for Kánava-vinene fra Santorini.
Flyplass
Santorini er en av de få øyene i Kykladene med en større flyplass, som ligger rundt 6 km sørøst nedenfor oldtidens Thera og rett nord for landsbyen Kamari. Flyplassen er både sivil og militær, og har daglige forbindelser til Athen. Hovedrullebanen (16L-34R) er 2125 meter, og kan motta fly som Boeing 757, Boeing 737, Airbus 320-flyene, Avro RJ, Fokker 70, og ATR 72. Det er faste ruter med flyselskap som Olympic Air, Aegean Airlines og Athens Airways, foruten også charterturer fra andre flyselskaper i sommermånedene. Det er transport til og fra flyplassen med busser, drosjer, hotellbiler, og leiebiler.
Pålsboda
Pålsboda er et tettsted i Hallsberg kommune i Örebro län i landskapet Närke i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1 552 innbyggere.
Deuxième Bureau
Deuxième Bureau (fullt navn: Deuxième Bureau de l'État-major général; etablert 1871, oppløst 1940) var den franske militære etterretningstjenesten. Det gamle navnet er fortsatt i bruk om etterfølgertjenestene.
Etterretningstjenesten arbeidet sammen med Service de Renseignement (kontraspionasje).
Säve flyplass
Säve Flygplats, en periode kjent som Göteborg City lufthavn,(IATA: GSE, ICAO: ESGP) (svensk: Göteborg City Airport, engelsk: Gothenburg City Airport), var en av Gøteborgs internasjonale lufthavner. Flyplassen ligger 14 kilometer nordvest fra Gøteborg på øya Hisingen. Den tilhørte tidligere F 9 Säve.
Før Ryanair startet sine flyvninger fra GCA hadde flyplassen ca. 9000 passasjerer per år. I år 2007 hadde passasjerantallet steget til cirka 750 000. GCA kunde håndtere fly opp til størrelsen av en Boeing 767, Airbus A320 eller andre lignende fly.
Göteborg City lufthavn var en lavprisflyplass og har ingen flybroer. Flyene kunde raskt snu uten at de trenger hjelp av en såkalt pushback tractor.
Det er to aktive flyklubber på lufthavnen: Chalmers flygklubb samt Aeroklubben i Göteborg (en av Europas eldste flyklubber).
Historie
Säve flygplats ble bygget i 1940 som en militær flybase. Den ble lagt ned i 1969 og i 1976 ble arbeidet med å flytte noe av passasjertrafikken fra Landvetter påbegynt.
I 1984 startet man med å tilpasse flyplassen for tyngre luftfartøy, blant annet med å forlenge rullebanen med ca. 400 meter. I 2000 kom Luftfartsverket inn som deltager i flyplassens driftselskap sammen med Volvo og Göteborg kommune. I samband med dette endret man navnet på flyplassen til Göteborg City Airport. I 2001 åpnet Ryanair sin første rute til London. Siden har Ryanair fortsatt å ekspandere på flyplassen og har idag rutetrafikk til sju ulike destinasjoner.
I 2007 ble terminalen bygget om og fikk mer enn doblet kapasitet i ankomst- og avgangshallen.
26. november 2014 ble all trafikk med tunge jetfly stoppet, grunnet problem med taxibanens kvalitet. Dette stoppet all trafikk med Ryanair, Wizzair og Gotlandsflyg. Denne trafikk ble omdirigert til Landvetter flyplass. Sparrow Aviation kan fortsatt fly fra City Airport, men de la ned trafikken i januar 2015.
Ruter og selskaper
Det går ikke noen fly for betalende passasjer fra Göteborg City lufthavn.
Før desember 2014 gikk: Unntatt Sparrow Aviation går de under 2015 fra Landvetter.
Transport
Det gikk buss til og fra flyplassen som korresponderte med alle Ryanairs og Wizz Airs avganger og ankomster. Bussen gikk fra Göteborg C, tok ca. 25 minutter og kostet 69 svenske kroner.
Å ta taxi koster fra 300 svenske kroner. Man må spørre om prisen foran, da det ikke er noe regulert maks-pris.
Det var flere bilutleiefirma på flyplassen. Disse er Avis, Budget, Hertz og Europcar. Å leie bil kostet fra 700 SEK per dag.
Gregor XIII
Gregor XIII, egentlig Ugo Boncompagni (født 1. januar 1502 i Bologna i Kirkestaten, død 10. april 1585 i Roma) var pave fra 14. mai 1572 til sin død. Gregor XIII fremmet vitenskap og utdannelse, reformerte kalenderen, bestrebet seg på gjenvinningen av Kirkestatens tapte områder og ble en av motreformasjonens sentrale skikkelser.
Bakgrunn, virke frem til pavevalget
Han var sønn av kjøpmannen Cristoforo Boncompagni og Angela Marescalchi.
I 1539 ble han av pave Paul III knyttet til den pavelige forvaltning, og han ble sendt som pavelig jurist til Tridentinerkonsilet. Han hadde deretter flere forskjellige poster i kurien og som apostolisk legat, blant annet sendt til Flandern.
I 1558 ble han biskop av Vieste, selv om han ennå ikke var presteviet, og han ble igjen sendt til Tridentinerkonsilet for dets avslutning. Ved tilbakekomsten til Roma i 1564 utnevnte pave Pius IV ham til kardinalprest av San Sisto. Straks deretter ble han sendt som legat til Spania for å undersøke tilfellet Bartolomé Carranza som var blitt felt av inkvisisjonen. Under tiden i Spania ble han utnevnt til sekretær for den pavelige brevveksling og vendte tilbake til Roma i 1566.
Pave
Den 13. mai 1572 ble han i konklavet valgt til pave etter mindre enn 24 timer. Det var hovedsakelig Antoine Granvellas innflytelse som førte til dette. Pavenavnet sitt, som ikke hadde vært brukt på 150 år, valgte han på grunn av at det var Gregor den stores festdag.
Et av Gregors første tiltak var å ansette et kardinalråd for å undersøke og finne overgrep som kirken kunne tenkes å ha begått, og et annet kardinalråd for å oppdatere kirkens indeks over forbudte bøker. Han utnevnte 34 kardinaler under sitt pontifikat. Under hans tid utkom i 1582 en ny utgave av Corpus juris canonici.
Gregor XIII lot innrette et stjerneobservatorium i Vindenes tårn inne i Vatikanet. Hensikten var å sette Kirkens astronomiske vitenskapelige miljø i stand til å forberede en kalender. Den kalabriske doktor/astronom Aloysius Lilius ved hjelp av jesuittpresten og astronomen Christopher Clavius forberedte det endelige forslaget. Arbeidet munnet ut i at paven innførte den gregorianske kalenderen i 1582. Her dreide det seg i det vesentligste om å sørge for at det målte året virkelig tilsvarte det astronomiske året. Vårjevndøgn (primær-equinox) skulle atter falle på 21. mars, slik det var fastlagt av det første konsilet i Nikea i 325. Frem til 1582 gjaldt den (etter Julius Cæsar oppkalte) julianske kalender, som i forhold til årets reelle lengde var elleve minutter og fjorten sekunder for lang. I løpet av 128 år summerer denne lille feilen seg til ett fullt døgn.