cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Josefine Lyche
Hun har studert filosofi ved Universitetet i bergen, er utdannet fra Strykejernet Kunstskole og KHiO, kunsthøgskolen i Oslo. Etter avgangsutstillingen fra kunsthøgskolen ble hun nominert til Carnegie Art Award, for verket «Untitled #9», og har blitt utstilt ved en rekke institusjoner og gallerier, både nasjonalt og internasjonalt. Blant disse finner man Nasjonalmuseet i Oslo, Henie Onstad Kunstsenter, Stenersenmuseet, Reykjavik Art Museum og Royal College of Art. Lyche står bak en rekke utsmykninger i både offentlig og privat eie, blant annet for Kilden Kulturhus i Kristiansand, Aker Kværners hovedkontor samt en rekke skoler og offentlige bygg i flere norske byer. Kunstverk av Lyche er kjøpt inn til flere samlinger, blant dem Nasjonalmuseet, Caviar Factory, UD og Dnb-Nor.
I 2011 var Lyche festivalkunstner ved Festspillene i Nord-Norge sammen med kunstnerne Ane-Mette Hol og Ane Graff.
Lyches kunstnerskap er, etter sigende, inspirert av sakral geometri, esoterisk filosofi, antroposofi og science fiction.
Priser og stipend
I 2016 vant Lyche Osloprisen i kategorien «Årets beste kunst», for utstillingen «The World’s Darkening Never Reaches to the Light of Being» på QB Gallery i Oslo. Prisen blir utdelt av Natt&Dag.
Galleri LYNX
LYNX var et kunstnerdrevet galleri, opprettet og drevet av Lyche fra 2013 til 2016, i paviljongen på høyden Utsikten, i utkanten av Frognerparken i Oslo. Navnet LYNX refererer til stjernebildet Gaupen, som galleriet var lokalisert direkte under.
Galleriet LYNX viste utstillinger som var tilpasset til lokasjonen, fra et utvalg kunstnere med eksperimentelle uttrykk. Av kunstnere som stilte ut på galleri LYNX finner man blant andre Emma Brack, Rasmus Hungnes, Tommy Olsson (med prosjektet «All the dead Pilots»), Ellen Grieg, Marius Engh, Vibeke Tandberg, Jordan Rosenfeld, Ane Graff, Leander Djønne, Børre Sæthre, Sebastian Helling og Matias Faldbakken.
Waterloo (1970)
Waterloo (originaltittel: Ватерлоо) er en sovjetisk film fra 1970, regissert av Sergej Bondartsjuk.
Handling
I kjølvannet av det katastrofale Folkeslaget ved Leipzig, blir den franske keiseren Napoléon Bonaparte tvunget til å abdisere etter krav fra marskalkene sine i 1814. Han blir forvist til Elba sammen med 1 000 av sine menn, men stikker av fra øya og samler igjen franskmennene til sin side. Ludvig XVIII av Frankrike flykter, og de europeiske stormaktene erklærer krig igjen - senere kjent som De hundre dagene.
I Brussel under hertuginnen av Richmonds ball blir Arthur Wellesley, 1. hertug av Wellington advart om at Napoleons er på vei inn i Belgia. Dette driver en taktisk kile mellom de britiske og de prøyssiske styrkene. Wellington, i samråd med sine ansatte, velger å sette en stopper for Napoleon under Slaget ved Waterloo.
Tachyusopoda
Tachyusopoda er en slekt av biller som hører til den store underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) i familien kortvinger (Staphylinidae).
Utseende
Små, avlange, spoleformede, blanke, brunlige kortvinger. Hodet er rundet med middelsstore fasettøyne, antennene middels lange, noe utvidet mot spissen med et spisst kjegleformet ytterste ledd. Pronotum er avrundet, bredere enn langt, med en bred, grunn midfure. Dekkvingene er tydelig bredere enn pronotum, med rundede «skuldre», bakkroppen spoleformet. Føttene er fem-leddete.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia (Bali).
Okh uzj eta Nastja!
Okh uzj eta Nastja! (originaltittel: Ох уж эта Настя!) er en sovjetisk film fra 1971 regissert av Jurij Pobedonostsev.
Ofitsery
Ofitsery (originaltittel: Офицеры) er en sovjetisk film fra 1971 regissert av Vladimir Rogovoj.
Dzjentlmeny udatsji
Dzjentlmeny udatsji (originaltittel: Джентльмены удачи) er en sovjetisk film fra 1971, regissert av Aleksandr Seryj.
Handling
Filmen følger historien om en elskverdig barnehage-direktør, ved navn Troshkin, som ser nøyaktig ut som en grusom kriminell med kallenavnet Dotsent. Det viser seg at den virkelige Dotsent nylig har stjålet en hjelm tilhørende Alexander den Store, ved en arkeologisk utgravning. Dotsent og gjengen hans blir deretter arrestert av politiet. Men Dotsent blir plassert i et annet fengsel, enn resten av gjengen hans.
Fordi Troshkin ser helt identisk ut som Dotsent, ønsker politiet å sende ham [undercover til fengsel sammen med de virkelige kriminelle. De håper å få tak i informasjon om den stjålne hjelmen. Troshkin må derfor late som om han er den virkelige forbryteren Dotsent, og være så overbevisende at gjengen som kjenner den virkelige Donetsk tror på ham.
Vladimir Rogovoj
Vladimir Abramovitsj Rogovoj (russisk: Влади́мир Абра́мович (Авраа́мович) Рогово́й; født 1923 i Kyiv i Sovjetunionen, død 1983 i Moskva i Sovjetunionen) var en sovjetisk regissør.
Dostojanije respubliki
Dostojanije respubliki (originaltittel: Достоя́ние респу́блики) er en sovjetisk film fra 1971, regissert av Vladimir Bytsjkov.
Handling
Historien begynner våren 1918. Ilja Tarakanov forvalter eiendommen til prins Tikhvinskij. Med hjelp av den tidligere læreren Sjilovskij og den hjemløse gutten Kesjka, stjeler de fra den forlatte samlingen av malerier og skulpturer. Men når de forsøker å stikke av med alle skattene blir de snart forfulgt av kommissær Makar Ovtjinnikov som forsøker å etterforske dem.
Dva dnja tsjudes
Handling
Daisy og Violet er to feer fra Institute of Good Wizards som, etter en mislykket eksamen, forsøker å skaffe seg praksis i det virkelige liv og utføre et godt mirakel. Etter å ha materialisert seg på en båt, overhører feene en samtale mellom lederen av en terapeutisk avdeling ved en poliklinikk: Vadim Leonidovich, hans kone og sønnen deres som kommer tilbake fra ferie. Feene tilbyr seg å bytte plass, og gjør moren i familien til en jente. Vadim Leonidovich tar ikke dette tilbudet seriøst, og sier seg spøkefullt enig.
Vladimir Bytsjkov
Vladimir Sergejevitsj Bytsjkov (russisk: Владимир Сергеевич Бычко́в; født 1929 i Moskva i Sovjetunionen, død 2004 i Moskva i Russland) var en sovjetisk regissør og manusforfatter.
Dva dnja tsjudes
Handling
Feene, som gleder seg over muligheten til å utføre et mirakel, kaster en trolldom og gjør faren til en sønn, sønnen til far og moren blir forvandlet til en kaktus. Samtidig dukker også to andre kvinnelige trollkvinner fra det samme institutt opp etter å ha blitt utvist på grunn av ugagn. Nå ønsker de å begå enda mer bråk. Snart må sønnen i familien gå på skolen, og faren må arbeide ved klinikken. De må raskt forberede hverandre på uventede nye vaner, og ansvar i barndommen og voksenlivet.
Gyronycha
Utseende
Små, slanke og spinkle, brunlige kortvinger. Kroppen er parallellsidig, lang og slank, hodet forholdsvis bredt, beina korte. Antennene er litt utvidet mot spissen.
Levevis
Den slanke kroppsformen kan tyde på at disse billene i stor grad fører en underjordisk tilværelse.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Nord-, Mellom- og det nordlige Sør-Amerika.
Marijampolė City
Marijampolė City eller Viešoji Įstaiga ,,Suvalkijos jaunimo futbolo klubo akademija“ er en litauisk fotballklubb som kommer fra byen Marijampolė. Klubben spiller i Pirma lyga, nest høyeste fotballnivå i Litauen.
Historie
2018 et akademi ble opprettet. Laget ble opprinnelig kalt FA Suvalkija, senere Marijampolė City.
2022 sesongen
I begynnelsen av 2022 var det en sammenslåing av FK Šilas og fotballakademiet Marijampolė City. Under omorganiseringen av klubben ble det tatt en beslutning om å endre navnet på Pirma-ligaens fotballag for menn "Šilas" til "Marijampolė City" og å overføre laget til Marijampolė.
Prezjdevremennyj tsjelovek
Handling
Filmen er lagt til Karadag-kysten av Krim, på begynnelsen av 1900-tallet.
Historien forteller om ingeniøren Bogomolov, som er så lidenskapelig opptatt av arbeidet sitt, at han ikke legger merke til hvordan hans kone er utro mot ham - eller at vennene hans forråder ham.
Marijampolė City
Spillerstall
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
Belorusskij vokzal
Belorusskij vokzal (originaltittel: Белорусский вокзал) er en sovjetisk film fra 1971, regissert av Andrej Smirnov.
Handling
25 år etter slutten på andre verdenskrig deltar fire kampfeller i begravelsen til kameraten deres. Han var den eneste av dem som ble værende i militæret etter krigen, og steg i gradene - frem til han ble utnevnt til oberst. De andre kameratene begynte i forskjellige sivile yrker: låsesmed, journalist, regnskapsfører, eller direktør. Når de er endelig samlet igjen, men på grunn av tragiske omstendigheter. Men i løpet av dagen havner de plutselig i en rekke situasjoner, både komiske og tragiske.
Men i hvert tilfelle står de fire vennene fremdeles sammen av vennskap, generøsitet og vilje til å handle - uansett hva som kreves av dem. Men tiden er også inne til å tenke tilbake på livene deres for 25 år siden, i mai 1945. I en tid hvor alle var i live, i sin ungdoms vår, når de lykkelige over å ha endelig seiret over fienden.
Skyggen (1971)
Skygge (originaltittel: Тень) er en sovjetisk film fra 1971 regissert av Nadezjda Kosjeverova.
Gamle røvere
Gamle tyver (originaltittel: Старики́–разбо́йники/Stariki-razbojniki) er en sovjetisk film fra 1971, regissert av Eldar Rjazanov.
Handling
Den gamle etterforskeren Nikolaj Mjatsjikov blir pensjonert av sjefen sin Fedjajev. Den offisielle versjonen på pensjoneringen er at Mjatsjikov ikke har oppklart en eneste forbrytelse i løpet av de siste to månedene. Men den virkelige årsaken var at Fedjajevs sjef ønsker at Mjatsjikovs stilling skal gå til en annen mann, Proskudin. Fedjajev gir Mjatsjikov en måned, til å vise at han ikke burde miste jobben ennå.
Mjatsjikovs beste venn, ingeniøren Valentin Vorobjov, skal også gå av med pensjon snart, selv om han også ønsker å fortsette i sin stilling. Han foreslår overfor Mjatsjikov at de burde gjennomføre den aller største forbrytelsen som noensinne har funnet sted, og så løser den sammen, slik at de får lov til å fortsette i jobbene sine. Deres første idé var å stjele et Rembrandt-maleri fra et museum. Men planen mislykkes fordi ingen legger merke til at lerretet mangler, og alle tror at lappen tyvene la igjen ligger der fordi maleriet har blitt fjernet på grunn av restaurering. Med store vanskeligheter sniker Mjatsjikov og Vorobjov maleriet tilbake.
Deres neste plan går ut på å få hjelp av Mjatsjikovs nabo, Anna Pavlovna, som er ansatt i en bank. Planen deres er å iscenesette et ran, men denne planen går raskt galt når en virkelig raner griper inn. Mjatsjikov, Vorobjov og Pavlovna sliter med å forstå hva som egentlig har skjedd.
Daurija
Daurija (originaltittel: Даурия) er en sovjetisk film fra 1971, regissert av Viktor Tregubovitsj.
Handling
Historien følger en gruppe kosakker i den sibirske provinsen Dauria på tidspunktet for Oktoberrevolusjonen. Landsbyen blir drevet av en stor familie, under veiledning av en sterk leder: Ataman. Den unge kosakken Roman Ulybin er forelsket i vakre Dashutka. Roman ber faren sin, Severian Ulybin, om hjelp til å begynne et forhold til henne - før det er for sent. Men faren Severian har ingen penger. Men en velstående kjeltring har nok penger til å arrangere et stort bryllup, sammen med Dashutka.
Grådighet og misunnelse gjør mange mennesker blinde, og de glemmer sine tidligere tradisjoner og livet som gode naboer. Kosakk-lederen Ataman blir brutalt slått ned, og ydmyket. Romans far, Severian, blir også myrdet i en urettmessig krangel - og Roman er alt for seint ute til å forsone seg med faren sin.
Min kone er uskyldig
Min kone er uskyldig er en dansk filmkomedie fra 1950 regissert av Johan Jacobsen og med Poul Reichhardt i hovedrollen. Manuset ble skrevet av Arvid Müller.
Handling
Den unge arkitekten Frederik Lund har overtrukket sin bankkonto og behandlet betrodde midler lettsindig. Han fingerer et selvmord for å slippe unna og utgir seg senere for å være sin bror, Claus, fra Chile.
Korona Rossijskoj imperii, ili Snova Neulovimyje
Korona Rossijskoj imperii, ili Snova Neulovimyje (originaltittel: Корона Российской Империи, или Снова Неуловимые) er en sovjetisk film fra 1971, regissert av Edmond Keosayan.
Handling
The Elusive Avengers, en gruppe unge partisaner, inkludert Valerka, en tidligere skolegutt, Yashka, en sigøyner, og to foreldreløse søsken, Danka og søsteren hans Ksanka, var agenter for Tsjekaen. Men de ønsker å forlate tjenesten, for å studere ved et universitet. En gruppe fra Den hvite armé påvirket av en utspekulert fransk politiker, Monsieur Duc, ønsker å krone en ny russisk tsar i Paris. To åpenbare bedragere konkurrerer om å bli tildelt den russiske tronen i eksil. Men begge to ønsker å bli kronet med den virkelige kronen til de russiske keiserne.
Losjarik
Handling
En gjøgler ved et sirkus drømmer om en dag å begynne som løvetemmer. En dag når han sjonglerer, kommer alle kulene han sjonglerer med sammen, og danner en levende trebeint hestelignende skapning. Denne skapningen presenterer seg selv som "Losharik" og det godmodige dyret leker med gjøgleren. Når sirkus-direktøren får øye på dette, tilbyr han sjongløren en mulighet til å opptre som en løvetemmer - sammen med sirkusets løve og tiger. Men når løven og tigeren møter Losharik, avviser de ham fordi de mener at dette ikke noe ekte dyr. Den motløse Losharik forlater derfor sirkuset og demonterer seg selv, og gir ballene som utgjør dens form til en gruppe barn.
Sjøgleren, nå sirkusets løvetemmer, dukker opp i ringen og gjennomfører en rutine med løven og tigeren. Barna i publikum begynner å rope etter Losharik. Forvirret påpeker sirkus-personalet at Losharik ikke var noe ekte dyr. Men barna mener at Losharik er snill, og derfor det mest ekte dyret av alle dyrene. Barna kaster ballene de hadde mottatt inn i sirkus-ringen, og Losharik blir satt sammen igjen. Losharik og gjøgleren gjenforenes, til stor glede for publikum.
Telegramma
Telegramma (originaltittel: Телеграмма) er en sovjetisk film fra 1971 regissert av Rolan Bykov.
Ostrov sokrovisjtsj (1971)
Ostrov sokrovisjtsj (originaltittel: Остров сокровищ) er en sovjetisk film fra 1971 regissert av Jevgenij Fridman.
Jens Jørn Spottag
Jens Jørn Spottag (født 1957) er en dansk skuespiller.
Han er utdannet fra Odense Teater i 1983 og arbeidet deretter som frilanser på forskjellige teatre, inntil han ble ansatt på Aalborg Teater i 1989. Spottag har også vært tilknyttet Sort/Hvid, Teatret ved Sorte Hest, Mungo Park og fra sesongen 2016–2017 Det Kongelige Teater.
På fjernsyn har han blant annet hatt roller i seriene Bryggeren som J.C. Jacobsen, Taxa, Karusell, Rejseholdet, Edderkoppen, Krøniken, Ørnen, Album, Arvingene og Sykepleieskolen. På film har han spilt hovedrollen i Hvidsten Gruppen.
Utmerkelser
Spottag mottok Robertprisen for årets mannlige birolle for To verdener i 2009. I 2016 ble han utnevnt til Ridder av Dannebrogordenen.
Jevgenij Fridman
Jevgenij Vladimirovitsj Fridman (russisk: Евге́ний Влади́мирович Фри́дман; født 1929 i Moskva i Sovjetunionen, død 2005) var en sovjetisk regissør, skuespiller og manusforfatter.
Sem nevest efrejtora Zbrujeva
Sem nevest efrejtora Zbrujeva (originaltittel: Семь невест ефрейтора Збруева) er en sovjetisk film fra 1970, regissert av Vitalij Melnikov.
Handlingsreferat
Mens han tjenestegjorde i militæret som Gefreiter, utmerker Kostya Zbruev, noe som bringer ham på forsiden til det (fiktive) magasinet Skillful Warrior. Kvinner fra hele Sovjetunionen begynner å skrive brev til ham. Zbruev valgte de syv mest lovende brevene, og når han blir demobilisert begynte han å lete etter det han håper er sin fremtidige kone. Men han går glipp av å møte den første bruden, på grunn av problemer med toget. Zbruev velger deretter å reise videre på sin reise.
Den andre bruden bor på en sovesal, sammen med flere andre arbeidere, i den fiktive byen Krasnopryadsk. Hun oppfører seg ofte barnslig, klosset og sjenert. Så etter å ha tilbrakt flere timer sammen med henne, bestemmer Zbruev seg for å reise videre. Den tredje bruden er en anerkjent skuespillerinne som bor i Moskva, og stadig er omsvermet av en rekke tilhengere. Men Zbruev innser raskt at hennes turbulente livsstil er alt for mye for ham, og han reiser snart videre.
Den fjerde bruden bor i en liten by i nærheten av Moskva, og arbeider som sykepleier. Hun har omhyggelig planlagt sitt fremtidige liv sammen med Kostya. Inkludert jobben som ambulanse-sjåfør som hun ønsker at han skal begynne på, deres fremtidige leilighet, og barna de burde få sammen. Forferdet over alt dette tar Kostya snart farvel, og reiser sin vei. På vei til neste destinasjon med tog, møter Kostya en ung ortodoks prest som tilfeldigvis også er på leting etter en kone. Av kjedsomhet forteller Kostya historien sin, og viser til og med fotografier av de unge kvinnene. Presten ser ut til å gjenkjenne brud nummer 7, noe Kostya avfeier som tilfeldigheter.
Men Kostya gir imidlertid presten informasjon om den fjerde bruden, som han tror kan passe perfekt sammen med presten. Brud nummer fem, Galina Listopad, er en Komsomol-leder og arbeider ved en enorm byggeplass i Sibir. Hun er sjarmerende, lystig og energisk, og fremstår som den beste bruden så langt. Men det avsløres snart at hun allerede er gift. Det viser seg at hun har signert brevet som en del av sine mange Komsomol-plikter, muligens uten å forstå hva det egentlig stod i brevet. Kostya kommer til den sjette bruden, Valentina Olenyova, som også bor i en liten landsby i Sibir. Hun er hyggelig og arbeidsom. De liker øyeblikkelig hverandre, og tilbringer en natt sammen. Men så fornærmer Kostya henne med en uforsiktig bemerkning, og han blir kastet ut av leiligheten hennes.
Adressen til brud nummer 7, er en avsidesliggende utpost i Det fjerne østen. Ved ankomst blir Kostya møtt av en kraftig mann som presenterer seg som direktør for en fabrikk. Han innrømmer at kvinne nr. 7 egentlig aldri har eksistert. Mannen skrev brevet selv, og fotografiet var et retusjert bilde fra et kjent ikon (det var også grunnen til at presten kjente igjen bildet) men direktøren mener at Kostya er nødvendig som jeger på hjem-stedet hans, på grunn av Kostyas suverene skyte-ferdigheter. Oppgitt og uten noe annet sted å reise til, vurderer Kostya å bli værende.
Guillaume Marie van Zuylen
Guillaume-Marie van Zuylen (født 4. januar 1910 in Argenteau (Visé) i Belgia; død 2. april 2004 i Liège i Belgia) var en belgisk katolsk prelat og den 89. biskop av Liège fra 1961 til 1986.
Bakgrunn
Guillaume Marie van Zuylen kom fra en velberget familie forretningsfolk. Etter skoleårene studerte han i Visé, i Liège, ved presteseminaret i Sint-Truiden og ved Det pavelige universitet Gregoriana i Roma.
Prest
Han ble presteviet 11. september 1932 for bispedømmet Liège. I 1936 ble han professor ved presteseminaret i Liège. I 1940 havnet han i krigsfangenskap. Deretter ble han almosenier for Geheim Leger, en belgisk modstandsbevegelse under andre Verdenskrig. Etter krigen ble han i 1945 rektor for presteseminaret i Liège og i 1949 generalvikar.
Biskop
Pave Pius XII utnevnte ham den 9. juli 1951 til titulærbiskop av Druas og hjelpebiskop i Liège. Bispevielsen ble foretatt av biskopen av Liège, Louis-Joseph Kerkhofs, den 8. september samme år. medkonsekrerende bat biskopen av Tournai, Charles-Marie Himmer, og hjelpebiskop Oscar Jozef Joliet i Gent.
Da Louis-Joseph Kerkhofs' fratrådte den 7. desember 1961 overtok han som biskop av Liège. Han deltok på alle sesjoner av Andre Vatikankonsil.
Pave Johannes Paul II innvilget den 17. mars 1986 hans alderbetingede avskjedssøknad.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Arctobyrrhus
Arctobyrrhus er en slekt av biller som hører til familien pillebiller (Byrrhidae). De kjennes særlig på at de hvis de blir skremt, trekker bein og antenner inn i furer på undersiden, slik at hele kroppen blir glatt og jevn, pille-lignende. Et annet særtrekk er at både larver og voksne biller lever av mose, noe som er ganske uvanlig mellom "høyere" insekter.
Utseende
Små til middelsstore (1–10 mm), ovale biller, kroppen er nokså sterkt hvelvet. På farge er de gjerne grå/brun/svarte, ofte med metallglans. Mange har oversiden dekket av fine, lyse skjell eller fløyelsaktig bestøvning. Hodet er lite, nedbøyd og vanligvis ikke synlig ovenfra. Det kan felles inn i en grop i forbrystet. Fasettøynene er temmelig små og ovale. Antennene er nokså korte, 11-leddete, svakt kølleformede. Brystskjoldet (pronotum) er bredere enn langt, nokså hvelvet, med tydelig avsatte sidekanter. Dekkvingene er nokså korte og brede, hvelvede, med eller uten punktstriper. Beina er korte, føttene kan felles inn i en fure på leggen og hele beina kan felles inn i furer på undersiden, slik at kroppsformen blir helt glatt. Larvene er C-formede, halvmåneformede eller sylindriske.
Levevis
Både voksne og larver lever av stort sett av mose, selv om enkelte arter også kan finnes på lav og urter. De voksne beiter på overflaten av moseteppet, mens larvene stort sett lager tunneler nede i mosen. De fleste er nattaktive. Pillebillene finnes ganske høyt til fjells og er en av de tallrikeste bilegruppene i høyfjellet.
Utbredelse
Slekten er utbredt i det nordlige Europa (Norge, Sverige, Finland) og Nord-Amerika. Den er en av relativt få slekter av insekter som først er beskrevet fra Norge (Dovrefjell), den er også funnet noen andre steder i Trøndelag.
Esolus
Esolus er en slekt av biller som kryper rundt på bunnen av rennende vann. De voksne billene puster ved hjelp av et såkalt plastron, og trenger ikke komme opp til overflaten etter luft. Til gjengjeld er de avhengige av oksygenrikt vann.
Utseende
Små (ca. 1,5 millimeter), avlange, blanke, mørke elvebiller, kan gjerne ha litt bronseaktig glans. Antenner og bein er gjerne gulbrune. Antennene er ganske tynne. Pronotum er avrundet firkantet, med en skarp lengdefure på hver side. Dekkvingene er nokså jevnbrede, jevnt punkterte. Beina er ikke spesielt lange, uten forstørrede fotledd eller klør.
Levevis
Elvebillene kryper rundt på bunnen av rennende vann. De kan ikke svømme og er avhengige av å klamre seg fast til bunnen. Både larvene og de voksne lever av å skrape alger og detritus fra steiner og grus. Noen få arter lever på vannplanter i stillestående vann. Larvene puster med gjeller som sitter inne i endetarmen (kan skytes ut), mens de voksne billene har et såkalt plastron. Undersiden er dekket av vannavstøtende (hydrofuge) hår. Disse holder på plass en sølvaktig hinne av luft, og oksygenutveksling skjer mellom denne og det omringliggende vannet. Denne tilpasningen gjør at billene ikke trenger komme til overflaten for å få luft, men til gjengjeld er de avhengige av vann med høyt oksygeninnhold, slik som kaldt, raskt rennende vann. De utvokste larvene kryper på lang og forvandler seg til en puppe i en utgravd hule på bredden. De nyklekte billene kan fly langt, men når de først har funnet en passende bekk slår de seg vanligvis til der for resten av livet. De kan leve flere år.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Vest-Europa nord til det sørlige Sverige, forekommer også i Nepal.
Egon Wolff
Egon Wolff (1926–2016) var en chilensk dramatiker og forfatter.
Wolf ble født i Santiago av tyske immigranter. Han tok utdanning i Chile og USA. Han var professor ved Teaterskolen ved Pontificia Universidad Católica de Chile fra 1979.
Christopher G. Cavoli
Christopher Gerard Cavoli er en amerikansk offiser (general) i U.S. Army. Han er sjef for United States Army Europe and Africa fra oktober 2020. Han studerte biologi ved Princeton University og ble infanterioffiser gjennom reserve officers’ training corps.
Egon Wolff
Han debuterte som dramatiker i 1957 med stykket Mansión de lechuzas. Blant hans mest kjente stykker kan man nevne Los invasores (1963), Flores de papel (1979), La balsa de la Medusa (1984) og Tras una puerta cerrada (2000).
Patrik Dalen
Patrik Dalen (født 11. mai 2004 på Lørenskog) er en norsk/svensk ishockeyspiller, som spiller løper for Lørenskog.
Han har også deltatt under Vinter-OL for ungdom 2020 i Lausanne Sveits og vant OL gull i sportsgrenen 3-on-3 Ice Hockey.
Eulimnichus
Eulimnichus er en slekt av biller som lever ved fersk- eller saltvann. Larvene graver i jorden og spiser alger og moser. De voksne flyr og kommer gjerne til lys. Underfamilien Limnichinae lever ved ferskvann og kan også finnes på fuktige steder et stykke fra vann.
Utseende
Små, ovale, mørke biller. Oversiden er tett kledt med korte, bølgende hår. Antennene er middels lange, tynne, de to innerste og det ytterste leddet er forstørrede.
Svein Graff
Graff er født og oppvokst på Kongsberg, og utdannet journalist fra Høgskulen i Volda. Han har hatt ulike lederjobber i medie- og kommunikasjonsbransjen. Han begynte som journalist i Laagendalsposten, og arbeidet siden med nyheter og sport som journalist, kommentator og vaktsjef i NRK, TV 2 og Discovery.
Fra 2010 til 2014 var han kommunikasjonsdirektør og fra 2017 til 2019 direktør for kommunikasjon og samfunn i Norges Fotballforbund (NFF). I denne perioden var han også medieansvarlig for herrelandslaget i fotball.
Han var pressetalsmann for MyGame, som sammen med svenske Sportway strømmer breddeidrett og aldersbestemt idrett.
Ernst Bruun Olsen
Ernst Bruun Olsen (1923–2011) var en dansk dramatiker og sceneinstruktør. Han slo gjennom med musikalen Teenagerlove (1962). Denne ble fulgt av musikalen Ball i Den Borgerlige (1966). En kan også nevne stykker som De fredsommelige (1969), Prometeus i saksen (1981), Irene og hendes Mænd (1992) og En kvinde spejler seg (1995). Olsen skrev også for radio og TV.
Olsen er utdannet lærer, men styrte senere inn på en teaterkarriere. Han ble elev på Odense Teater, som han var tilknyttet fra 1946 til 1950. Senere var han med i Helsingør-Revyen og tilknyttet Allé-Scenen, men i 1957 valgte han å konsentrere seg om å regissere, blant annet ved Det Kongelige Teater, Betty Nansen Teatret og Det ny Teater.
Søbstadvegen
Søbstadvegen er en lengre gjennomfartsvei i bydelen Heimdal sør for Trondheim sentrum som går nordover fra tettstedet Heimdal og frem til Saupstad. Veien fikk sitt navn i 1964 og er oppkalt etter gården Saupstad. Den fungerer både som gjennomfartsvei mellom Heimdal og Saupstad, samt som adkomstvei for flere boligområder på begge sider. Den har også flere forgreninger som både er adkomstveier til boligområder og i tilknytning til gatenettet ved Heimdal sentrum. Metrobuss linje 2 har flere holdeplasser langs Søbstadvegen med navn fra tilstøtende gater.
Amplectopus
Amplectopus er en slekt av biller. De utmerker seg ved at de aller fleste artenes larver lever i ferskvann, de voksne derimot på land. Slike livssykler er vanlige hos mygg, øyenstikkere, døgnfluer, steinfluer og vårfluer, men uvanlige hos biller som vanligvis er enten land- eller vannlevende.
Søbstadvegen
Frem til slutten av 1960-tallet gikk veien videre nordover fra krysset ved Saupstadringen, forbi Saupstad gård og frem til et kryss ved Kongsvegen øst for Huseby. Rester av denne veien går fortsatt mellom Kolstad kirke og gården, men dette vegstykket går nå under navnet Reier Søbstads veg. Den gamle traseen mot nåværende vegkryss ved Søbstadvegen og Saupstadringen kan fortsatt sees gjennom en opparbeidet gangvei som går igjennom Saupstad gravlund.
Amplectopus
Utseende
Små, ovale, vanligvis ganske flate biller. De kan kjennes på at antennene er trådformede, brystskjoldet (pronotum) er ganske kort og kroppen vanligvis dekket av korte hår. Hodet er gjerne noe nedbøyd og knapt synlig ovenfra. Langs sidene går et par skarpe kinn-lister. Antennene er 11-leddete, trådformede og når omtrent til bakkanten av brystskjoldet. Brystskjoldet (pronotum) er ganske kort og mye bredere enn langt. Dekkvingene er vanligvis avflatet midt på, sett ovenfra ovale eller jevnbrede, tre til åtte ganger så lange som pronotum. De mangler tydelige punktrekker. Beina er temmelig tynne og skjøre (faller lett av), noen har fortykkede baklår og lange sporer på bakleggen. Larvene er avflatede, skrukketroll-lignende, bakkroppen langt tilspisset. De skiller seg fra andre billelarver ved at de har lange, flerleddete antenner. De kryper på bunnen og på vannplanter, svømmer ikke.
Strukturformel
En strukturformel er en notasjon brukt innen kjemi for å vise hvordan atomene er bundet til hverandre i et molekyl. Strukturformler må ikke forveksles med den enklere typen kjemisk formel - summeformel, som bare viser antallet atom av hvert atomtype.
Tekstbaserte strukturformler kan være nyttige når det ikke er mulig å skrive ut molekylene grafisk. For eksempel kan etanol skrives som CH3CH2OH
Amplectopus
Utbredelse
Slekten er utbredt på New Zealand.
Strukturformel
I en lewisstruktur blir atomkjernene representerte ved forkortelsen av grunnstoffet som det blir skrevet i det periodiske systemet. Enkelte elektron blir skreven ut som punkt. Elektronpar blir skreven som strek. Man enkelt strek mellom to atom motsvarer en enkeltbinding, en dobbelstrek motsvarer en dobbelbinding og en trippelstrek motsvarer en trippelbinding.
Innen organisk kjemi er det vanlig at en ikke skriver bokstaven C ut for karbon, slik at karbonatomet ser ut som et hyrne og at både hydrogentoma og bindingene deres blir forenklet. Om et molekyl er stort og en bare er interessert i den delen av molekylet som er innblandet i en reaksjon, kan man bruke bokstaven R for å vise til et eventuelt framhald av molekylet. Ladninger er representert av et innringa plusstegn for positiv ladning eller et innringa minustegn for negativ ladning (en ringer inn ladningene for å skille de fra plusstegnene som blir benyttet i reaksjonsformelane). Partielle ladninger blir representert av den greske bokstaven Δ, delta, følge av et pluss- eller minustegn.
Fri (TV-film)
Fri er en norsk dramafilm produsert av Fjernsynsteatret som ble sendt på NRK Fjernsyn i 1987. Filmen handler om en ung kvinne i slutten av 20-årene som slippes ut av fengsel etter en lang straff for ran og drap. Tilbakeblikk på hennes liv avdekker årsakssammenhengen til hennes kriminalitet. Hovedrollen spilles av Marianne Krogh. Regi er ved Carl Jørgen Kiønig. Produksjonen er basert på Marsha Normans skuespill Getting Out fra 1978.
Filmen ble belønnet med to Amandapriser i 1987: beste fjernsynsproduksjon og beste kvinnelige hovedrolle (Krogh).
Handling
Arlene Holsclaw er en ung kvinne i slutten av 20-årene som slippes ut av fengsel etter en lang straff for ran og drap. Til tross for sin unge alder har hun en fortid som hardbarket kriminell og prostituert, og har tilbrakt flere år innenfor institusjoner og fengsler. Tilbakeblikk på hennes liv avdekker årsakssammenhengen til hennes kriminalitet. Den Arlene som kommer ut av fengselet er en annen enn den forherdede tenåringen som ble satt inn. Hun står nå foran en ny framtid, det blir avgjørende hvordan hun mestrer sin første dag som fri.
Macrelmis
Macrelmis er en slekt av biller som kryper rundt på bunnen av rennende vann. De voksne billene puster ved hjelp av et såkalt plastron, og trenger ikke komme opp til overflaten etter luft. Til gjengjeld er de avhengige av oksygenrikt vann.
Utseende
Små (ca. 4 mm), avlange biller. Artene i underfamilien Elminae er glatte og blanke, med litt metallisk glans. Gamle biller kan kjennes på at de er «tilgrodde» med alger og mikroorganismer. Familien kan særlig kjennes på lange fotledd med store klør, som brukes til å klamre seg fast til bunnen. Hodet er lite, antennene er middels lange, 7–11-leddete, tråd- eller kølleformede. Brystskjoldet (pronotum) har opphøyde lengdelister hos underfamilien Elminae. Dekkvingene er avlange med punktrekker, ofte også opphøyde lengdelister. Beina er lange, særlig fotleddene, og ganske kraftige. Det ytterste fotleddet bærer uvanlig store klør. Larvene er flattrykte og langstrakte. Ryggplater (tergitter) og bukplater (sternitter) er tydelig markerte. Hodet er ganske lite med korte antenner og små kjever (mandibler). De tre parene med bein er korte og kraftige, og bakkroppen langt tilspisset. Denne slekten utmerker seg med ganske lange bein med store klør som hjelper dem holde seg fast i rennende vann.
Levevis
Elvebillene kryper rundt på bunnen av rennende vann. De kan ikke svømme og er avhengige av å klamre seg fast til bunnen. Både larvene og de voksne lever av å skrape alger og detritus fra steiner og grus. Noen få arter lever på vannplanter i stillestående vann. Larvene puster med gjeller som sitter inne i endetarmen (kan skytes ut), mens de voksne billene har et såkalt plastron. Undersiden er dekket av vannavstøtende (hydrofuge) hår. Disse holder på plass en sølvaktig hinne av luft, og oksygenutveksling skjer mellom denne og det omringliggende vannet. Denne tilpasningen gjør at billene ikke trenger komme til overflaten for å få luft, men til gjengjeld er de avhengige av vann med høyt oksygeninnhold, slik som kaldt, raskt rennende vann. De utvokste larvene kryper på lang og forvandler seg til en puppe i en utgravd hule på bredden. De nyklekte billene kan fly langt, men når de først har funnet en passende bekk slår de seg vanligvis til der for resten av livet. De kan leve flere år.
Utbredelse
Slekten har en neotropisk utbredelse med tallrike arter i Mellom- og det nordlige Sør-Amerika, mot nord til det sørlige USA.
Andrew Davies (forfatter)
Andrew Wynford Davies (født 1936) er en walisisk romanforfatter og manusforfatter. Som manusforfatter har han primært skrevet for fjernsyn, deriblant serier som House of Cards, Vanity Fair, Stolthet og fordom, Middlemarch, Bleak House og Krig og fred. Han var også en av manusforfatterne for filmen Bridget Jones's Diary (2001) og dens oppfølger fra 2004. Han har også skrevet to skuespill for scene.
Han romandebuterte i 1978 med Conrad's War og har totalt skrevet fire bøker.
Davies har vunnet flere priser, deriblant to Emmy-priser og fire BAFTA-priser.
Jegor Bulytsjov i drugije
Jegor Bulytsjov i drugije (originaltittel: Егор Булычов и другие) er en sovjetisk film fra 1971 regissert av Sergej Solovjov.
Charles-Marie Himmer
Charles-Marie Himmer (født 10. april 1902 i Dinant i Belgia; † 13. februar 1994 i Fleurus) var en katolsk prelat som fra 1948 til 1977 var biskop av Tournai.
Prest
Charles-Marie Himmer studerte i Dinant og Roma og ble presteviet den 15. august 1926 i Namur av biskop Thomas-Louis Heylen O.Praem.
Biskop
Pave Pius XII utnevnte ham den 29. desember 1948 som etterfølger etter avdøde Étienne Carton de Wiart til biskop av Tournai. Erkebiskopen av Mechelen, kardinal Jozef-Ernest Van Roey, bispeviet ham den 24. februar 1949 i Tournai; medkonsekrantene var biskopen av Namur, André Marie Charue, og biskopen av Brugge, Henricus Lamiroy.
Han deltok på alle fire sesjoner av Andre Vatikankonsil. Mot slutten av konsilet var han i november 1965 blant de førti førsteundertegnere av den såkalte katakombepakten.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Sant’Ambrogio di Torino
Sant'Ambrogio di Torino er en by og kommune i Storbyområdet Torino i regionen Piemonte i Nordvest-Italia. Kommunen hadde 4555 innbyggere 1. januar 2022.
Sant'Ambrogio di Torino grenser til kommunene Caprie, Villar Dora, Chiusa di San Michele, Avigliana og Valgioie. Den historiske tusen år gamle klosteret Sacra di San Michele, grunnlagt i perioden 983–987, ligger i kommunen, på toppen av Pirchiriano-fjellet. Byen øvrige severdigheter omfatter flere tårn fra middelaldere, et slott og bymurer fra 1200-tallet samt et romansk klokketårnet fra 1100-tallet og rester av den samtidige San Pietro-kirken.
Ty i ja
Ty i ja (originaltittel: Ты и я) er en sovjetisk film fra 1971 regissert av Larisa Sjepitko.
Sostea
Sostea er en slekt av mudderbiller som lever i eller ved vann. De er avlange biller, som oftest er oversiden kledt med lange, oppstående hår. Antennene er karakteristiske, ganske korte, de 5-6 ytterste leddene danner en kølle eller har kamaktige utvekster.
Utseende
En liten (4,2-5,5 millimeter), avlange, halvmatt mørkbrune til svart mudderbille. Antennene er kortere enn hodets bredde, og består 8-11 ledd, den ytre delen kamformet. Pronotum er avrundet rektangulært, dekkvingene er jevnbrede med kraftige punkstriper, avrundet bak. Beina er nokså lange. Undersiden er kledt med fine, korte, vannavstøtende hår, et såkalt plastron, som holder på et luftlag som er nyttig for billenes gassutveksling. Hunnene har et langt, spisst eggleggingsrør som vanligvis er trukket inn i bakkroppen.
Levevis
Disse billene lever i eller ved vann. Det er bare de voksne individene av noen arter som er rent vannlevende, andre voksne og alle larver finner man gjerne i mudderet i vannkanten. Denne slekten utmerker seg ved at larvene er nokså rent landlevende. De artene som lever i vann kan ikke svømme, men kryper rundt på bunnen, under steiner eller på vannplanter. De trenger ikke komme opp til overflaten for å puste, men gassutvekslingen skjer gjennom plastronet på undersiden. Dette krever oksygenrikt vann og disse artene er derfor vanligvis å finne i kjølig, rennende vann med mye oksygen.
Utbredelse
Slekten er utbredt på Filippinene.
Tsjudak iz pjatogo B
Tsjudak iz pjatogo B (originaltittel: Чудак из пятого 'Б') er en sovjetisk film fra 1972 regissert av Ilja Frez.
Tsjeburasjka (1971)
Tsjeburasjka (originaltittel: Чебурашка) er en sovjetisk animert film fra 1971 regissert av Roman Katsjanov.
Boris Voltsjek
Boris Izrailevitsj Voltsjek (russisk: Бори́с Изра́илевич Во́лчек; født i Vitsiebsk i Sovjetunionen, død 1974 i Moskva i Sovjetunionen) var en sovjetisk regissør.
Viktor Titov
Viktor Abrosimovitsj Titov (russisk: Ви́ктор Абро́симович Тито́в; født 1939 i Stepanakert i Sovjetunionen, død 2000 i St. Petersburg i Russland) var en sovjetisk regissør, manusforfatter og skuespiller.
Tsjetvjortyj
Tsjetvjortyj (originaltittel: Четвёртый) er en sovjetisk film fra 1972 regissert av Aleksandr Stolper.
Storefri (film fra 1972)
Handling
Nestor Petrovich Severov, en student som snart skal begynne på sin doktorgrad i russisk historie, får egoet sitt knust av kjæresten sin som slår ham på opptaksprøven. Han mister sin plass på doktorgrad-programmet på grunn av den samme kvinnen, og han må istedenfor begynne som lærer ved en aftenskole.
Men Nestor oppdager snart ut at det kan være vanskelig å undervise voksne mennesker, spesielt hvis de egentlig ikke er villige til å lære.
Sacra di San Michele
Sacra di San Michele er et historisk klosterkompleks på Pirchiriano-fjellet, på sydsiden av Val di Susa. Det ligger i kommunen Sant'Ambrogio di Torino i Storbyområdet Torino i Piemonte i det nordvestlige Italia. Klosteret ble anlagt i perioden og var for det meste underlagt Benediktinerordenen. I dag tilhører det Rosminianerordenen.
Klosteret ruver 26 meter og ligger 960 meter over havet. Det har utsikt mot toppen av fjellet Pirchiriano, på grensen mellom De cottiske Alper og Posletten. Klosteret har historie tilbake til 983, og det hadde sin storhetstid fra 1100-tallet til 1400-tallet. I denne perioden var det et hovedsenter for Benediktinerordenen i Italia. På 1800-tallet ble kongregasjonen til de rosminske fedre etablert der.
En egen lov slår fast at klosteret er Piemonte-regionens «symbolske monument», og det er en av regionens mest eminente religiøse bygninger. I 2016 hadde det monumentale klosterkompleksets museum over 100,000 besøkende. Klosteret var også en av inspirasjonskildene til romanen Rosens navn av Umberto Eco.
12 stoler
12 stoler (originaltittel: 12 стульев) er en sovjetisk film fra 1971, regissert av Leonid Gajdaj.
Handling
Kort tid etter ankomst til Stargorod møter Ostap Bender en adelsmarskalk ved navn Ippolit "Kisa" Vorobjaninov, som er på leting etter et sett med 12 stoler som skal ha tilhørt svigermoren hans. Kort tid før hun døde skal svigermoren ha tilstått at det skal ha vært skjult diamanter i en av disse tolv stolene.
Men denne innrømmelsen blir imidlertid overhørt av pastor Fjodor, som også leter etter stolene i håp om å få tak i diamantene. Ostap og Kisa bestemmer seg for å samarbeide under letingen, og de reiser derfor rundt i Russland hvor de opplever en rekke eventyr og uhell.
Ekhali v tramvaje Ilf i Petrov
Ekhali v tramvaje Ilf i Petrov (originaltittel: Ехали в трамвае Ильф и Петров) er en sovjetisk film fra 1972, regissert av Viktor Titov.
Handling
Filmen består av en rekke korte komedier, basert på humoristiske anekdoter, historier eller notatbøker fra de kjente satiriske skribentene Ilya Ilf og Yevgeni Petrov. Disse komediene beskriver hverdagen til Moskva og byens innbyggere i løpet av 1920-tallet og 1930-tallet.
Komedienes emner er like forskjellige som livet selv. For eksempel skremmer en kontorist Kapitulov konstant sin kone, eller hans kollegaer, på grunn av hans dårlige helse. Som et resultat blir alle husholdningsplikter pålagt hans kone. Kollegene hans på jobb gjør alle Kapitulovs plikter - samtidig som han selv ofte sover i nærheten, sittende på en stol.
Jean-Claude Grumberg
Jean-Claude Grumberg (født 1939) er en fransk dramatiker. Flere av hans skuespill beskriver generasjonen av franske jøder som mistet sine nærmeste under Holocaust. Han er mest kjent for skuespillet L'Atelier (1979), der han skildrer hverdagen i en liten konfeksjonsbedrift like etter krigen. Stykke ble blant annet oppført i det norske Fjernsynsteatret i 1987 under tittelen Systuen. Han har også skrevet flere skuespill for barn.
Grumberg har også skrevet for film og TV. Blant annet så skrev han manus til den franske dramafilmen Siste trikk (1980).
Proverka na dorogakh
Handling
Dramaet finner sted i desember 1942 under nazistenes okkupasjon av Sovjetunionen under andre verdenskrig. Det dreier seg om tidligere sersjant Lazarev fra Den røde armé, som blir tatt til fange i sin tyske uniform av en sovjetisk partisan-gruppe.
Eubrianax
Eubrianax er en liten familie av biller med larver som lever i rennende vann. Det er larvene som er best kjent i denne gruppen – de er flate og hele oversiden er dekket at brede ryggplater som danner et skjold. Sett ovenfra kan de minne om mynter, og de er kjent som "water pennies" på engelsk.
Utseende
Små til middelsstore (1,5 – 8 mm), ovale, mer eller mindre flate biller. Kroppen er lite sklerotisert (myk) og de voksne dyrene er temmelig skjøre. Antennene er ganske lange og sagtakkede eller kamformede. Hodet er ganske lite og gjerne ikke synlig ovenfra. Fasettøynene er utstående, med fine fasetter, uten hår. Antennene er 11-leddete og når minst til midten av brystskjoldet, hos noen arter er de lengre enn kroppen. De fleste av leddene har et side-utskudd slik at antennen blir mer eller mindre sagtakket eller kamformet. Brystskjoldet (pronotum) er ganske lite og kort, sterkt tilsmalnet framover. Dekkvingene er brede og flate, ofte med dype punktstriper. Beina er slanke, føttene er tynne og fem-leddete. Larvene ("water pennies") er flate med ovalt omriss. Oversiden er fullstendig dekket av brede, overlappende ryggplater, glatt og jevn. På undersiden sitter tre par kraftige bein. Bakkroppen har en del lange hår.
Levevis
Larvene lever på steiner i raskt rennende elver og bekker. Den flate formen og glatte overflaten gjør at de unngår å bli tatt av strømmen når de kryper rundt og beiter på alger som vokser på steinene. De voksne billene er nokså kortlivede, og finnes gjerne i vegetasjonen nær bekkene der larvene lever. De flyr bra og kan komme til lys om natten.
Tamara Lisitsian
Tamara Nikolajevna Lisitsian (født 1923 i Tbilisi i Sovjetunionen, død 2009 i Moskva i Russland) var en sovjetisk regissør og manusforfatter.
Ljubit tsjeloveka
Ljubit tsjeloveka (originaltittel: Любить человека) er en sovjetisk film fra 1972 regissert av Sergej Gerasimov.
Russkoje pole
Russkoje pole (originaltittel: Русское поле) er en sovjetisk film fra 1972 regissert av Nikolaj Moskalenko.
Zdravstvuj i prosjtsjaj
Zdravstvuj i prosjtsjaj (originaltittel: Здравствуй и прощай) er en sovjetisk film fra 1972, regissert av Vitalij Melnikov.
Handling
Historien forteller om en kvinne som velger å forlate ektemannen sin, etter å ha reist til stirbyen på jakt etter den egentlige meningen med livet sitt.
Kvinner møter snart en politimann, som hun straks forelsker seg i - men plutselig kommer ektemannen hennes tilbake, for å finne henne igjen.
Totsjka, totsjka, zapjataja...
Totsjka, totsjka, zapjataja... (originaltittel: Точка, точка, запятая...) er en sovjetisk film fra 1972 regissert av Aleksandr Mitta.
Monolog (1972)
Monolog (originaltittel: Монолог) er en sovjetisk film fra 1972 regissert av Ilja Averbakh.
Athol Fugard
Fugard arbeidet en stund ved en spesiell domstol for svarte i Johannesburg, The Native Commissioner's Court, og erfaringene derfra gjorde at han begynte å skrive dramatikk om forholdene i de svarte bydelene. De første stykkene hans, No-Good Friday (1958) og Nogogo (1958), henter mye av stoffet fra livet i en township, Sophia Town.
Han har også hatt noen biroller på film.
Stantsionnyj smotritel
Stantsionnyj smotritel (originaltittel: Станционный смотритель) er en sovjetisk film fra 1972 regissert av Sergej Solovjov.
Petsjki-lavotsjki
Petsjki-lavotsjki (originaltittel: Печки-лавочки) er en sovjetisk film fra 1972, regissert av Vasilij Sjuksjin.
Handling
En gårdsarbeider og hans kone fra Sibir reiser sørover på deres aller første ferie, og underveis møter de en rekke karakterer. Deriblant en svindler, og en professor i folklore - som inviterer dem til Moskva.
Mikhail Uljanov
Mikhail Aleksandrovitsj Uljanov (russisk: Михаи́л Алекса́ндрович Улья́нов; født 1927 i Bergamak i Sovjetunionen, død 2007 i Moskva i Russland) var en sovjetisk regissør og skuespiller.
Henrik Andreas Tønder
Henrik Andreas Tønder (1696–1773) var en dansk-norsk offiser. Han deltok i slaget i Dynekilen i 1716.
Gonsjtsjiki
Gonsjtsjiki (originaltittel: Гонщики) er en sovjetisk film fra 1972 regissert av Igor Maslennikov.
Gorjatsjij sneg
Handling
I november 1942, i nærheten av Volga, er Stalingrad under beleiring av kommandør Friedrich Paulus og hans 330 000 soldater. Den sovjetiske overkommandoen planlegger en operasjon for å unngå at cirka 400 stridsvogner rekker å slutte seg til Paulus og hans styrker. Men som et resultat skyter det sovjetiske artilleriet mot deres egne stillinger.
Henrik Andreas Tønder
Bakgrunn
Tønder var født på Stadsbygd prestegård ved Trondheim, som sønn av premierløytnant Raphael Andersen Tønder (1663–1700) og Margrethe Henrichsdatter Tønder (1670–1712) født Bull. Faren var av slekten Tønder.
Sønnen Raphael Henrich Tønder (1740–1814) ble kontreadmiral i den dansk-norske marinen.
Militære virke
Som secondløytnant deltok han under slaget i Dynekilen i 1716. Tønder ble kommandert med arméen til Pommern i 1716. Han ble fra 1718 premierløytnant og deltok i kampen mot Carl Gustaf Armfeldt nordenfjells i Norge.
I slutten av karrien var Tønder oberst og sjef for det Vesterlenske nasjonale infanteriregiment. Han døde i Kristiansand i 1773.
Grossmejster
Grossmejster (originaltittel: Гроссмейстер) er en sovjetisk film fra 1972, regissert av Sergej Mikaeljan.
Handling
Sergej Khlebnikov er en stormester i sjakk, og er en svært talentfull og uvanlig person som bor i Sovjetunionen på 1970-tallet. Men hans emosjonelle og irrasjonelle væremåter er grunnen til at han aldri vant noen store sjakk-konkurranser.
Men endelig kommer øyeblikket hvor han vinner en turnering, og han får deretter muligheten til å delta på et verdensmesterskap. Men da må han spille mot en regjerende verdensmester.
Utsjitel penija
Utsjitel penija (originaltittel: Учитель пения) er en sovjetisk film fra 1972 regissert av Naum Birman.