cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bioingeniør
Bioingeniørens arbeidsområder
Ved laboratorium for medisinsk biokjemi analyseres blod og annet biologisk materiale. Ved blodbanken (avdeling for immunologi og transfusjonsmedisin) foretas blodtyping og tapping av blodgivere, og det lages en rekke blodprodukter til behandling av pasienter. Ved en Avdeling for patologi fremstilles vevs- og celleprøver for mikroskopisk undersøkelse for å se etter forandringer som kan være tegn på sykdom. Ved mikrobiologiske laboratorier identifiserer man bakterier, sopp, virus og parasitter, og påviser antistoffer som kroppen produserer mot disse mikrobene. En rekke bioingeniører arbeider ved nukelærmedisinske avdelinger hvor de preparerer og behandler pasienter med radioaktivt stoff, samt håndterer høyteknologisk bildediagnostikk. Bioingeniører anvender genteknologi på en rekke områder: sykdomsdiagnostikk, bærerdiagnostikk, fosterdiagnostikk, screening, genterapi, produksjon av proteiner og medisiner, innenfor patologi og rettsmedisin.
Utdanning og autorisasjon i Norge
Bioingeniørutdanningen er en 3-årig universitetsutdanning som fører fram til en bachelorgrad. Bachelor i Bioingeniørfag tilbys ved syv av landets høgskoler eller universitet. Formålet med utdanningen er å kvalifisere studentene for arbeid i de medisinske laboratoriene. Bioingeniører er autorisert som helsepersonell med hjemmel i helsepersonelloven. Autorisasjon utstedes av Statens autorisasjonskontor for helsepersonell (SAFH). Personer med utdanning fra utlandet må også søke SAFH om autorisasjon.
Flere høgskoler og universitet tilbyr mastergradutdanning til bioingeniører. I tillegg holder Bioingeniørfaglig institutt (BFI) kurs og etterutdanningstilbud for bioingeniører. Spesialistgodkjenning for bioingeniører er en ordning basert på nasjonale retningslinjer og gir kompetanse uavhengig av arbeidssted.
Bioingeniørfaglig institutt (BFI)
Bioingeniørfaglig institutt (BFI) er en selvstendig faglig enhet NITO, og ledes av et fagstyre som er valgt av medlemmene ved direkte valg. BFI skal ivareta bioingeniørenes fag- og profesjonsinteresser, og instituttets prioriterte arbeidsområder skal gjenspeile utviklingen innen bioingeniørfaget. BFI har som ambisjon å være med på å forme samfunnets helse- og omsorgspolitikk og arbeider aktivt med å synliggjøre bioingeniørens kompetanse og rolle i norsk helsevesen. Instituttet eier og gir ut det vitenskapelige tidsskriftet Bioingeniøren.
Prosessorsokkel
Prosessorsokkel er en sokkel som utgjør det elektriske og mekaniske grensesnittet mellom en prosessor og et kretskort, vanligvis et hovedkort. Sokkelen gjør det mulig å bytte ut prosessoren uten lodding.
Prosessorsokler blir brukt i stasjonære PC-er og tjenere. Siden de gjør det lett å bytte ut komponenter, blir de også brukt for å utvikle prototyper av nye kretser. Bærbare datamaskiner bruker vanligvis overflatemonterte prosessorer, som trenger mindre plass enn en prosessor i en sokkel.
Tilsiter
Tilsiter er en halvhard ost fremstilt av skummet melk med naturlig skorpe. Osten ble utviklet av nederlandske immigranter i byen Tilsit som da lå i Øst-Preussen (nå Sovetsk i Kaliningrad oblast i Russland). Lagringstiden er vanligvis seks måneder.
Osten regnes nå som sveitsisk. Det var de sveitsisk ystere Otto Wartmann og Hans Wegmüller som fikk med seg den originale Tilsiter-resepten hjem til Thurgau etter å ha arbeidet i et ysteri i Tilsit rundt 1890. De begynte produksjon av ostetypen i Sveits i 1893.
Ettersom navnet tilsiter ikke er opphavsbeskyttet, er det også en vesentlig produksjon også i andre land, fremfor alt i Tyskland. I de østlige deler av Tyskland kalles den gjerne Tollenser.
Mot slutten av 1900-tallet er det mange steder skjedd en smaksutvikling som har gjort at meget av det som tilbys som tilsiter smaker mer og mer som edamer. Den opprinnelige smak var skarpere.
Den danske osten havarti minner meget om tilsiter i smaken.
Holmboes gate
Holmboes gate (5–19, 18–22) er ei gate på Sørsiden i Hønefoss. Gata starter i krysset med St. Olavs gate og Askveien og løper sørover til Sundgata, der den ender. Fra starten til krysset med Stangs gate er den en del av riksvei 35. Deretter krysser gata Bloms gate. Begynnelsen av gata preges i øst av kjøpesenteret Kuben og i vest av Justisbygget med politistasjonen. Midtseksjonen preges av eldre bygårder i tre, en parkeringsplass og Telegrafbygget. Siste del preges av eldre villabebyggelser.
Gata er oppkalt etter Jens Joachimsen Holmboe (1827-1875), som var ordfører i Hønefoss tre ganger i perioden 1857 til 1875.
Bolteløkka
Bolteløkka er et strøk i bydel St. Hanshaugen i indre by i Oslo, avgrenset av Thereses gate i vest, Ullevålsveien i nord og øst og Louises gate og Wilhelms gate i syd.
Andre gater i strøket er Bolteløkka allé, Brageveien, Eugenies gate, Johannes Bruns gate, Snorres gate, Sofies gate og Vidars gate. Nabostrøkene er Adamstuen og Valleløkken i nord, Fagerborg i vest, Bislett i syd og St. Hanshaugen i øst.
Bolteløkka har sitt navn fra David Bolt som i 1761 kjøpte løkken Henrichenberg fra bymarken. Den store trebygningen (Ullevålsveien skole) i Bolteløkka allé 8 er løkkebygningen.
Strøket ligger i en bakke og har gode sikt- og lysforhold, mellom de to høydene Stensparken med Blåsen og St. Hanshaugen. Før den bymessige utbyggingen fra 1870-tallet var det utsikt til byen og fjorden. Inntil 1893 eller noe tidligere lå Bislettbekken åpen. Den rant der Sofies gate er nå. Bolteløkka har svært variert bebyggelse. Langs Thereses gate er det leiegårder og tette kvartaler (murbyen). Den nordlige delen av strøket øst for Sofies gate består av villaer i tre og mur og frittliggende leiegårder med balkonger. Her er mange stilarter i en sjarmerende blanding. Strøket har to skoler: Bolteløkka skole, Eugenies gate 10, grunnskole 1.-7. trinn grunnlagt 1898, og Ullevålsveien skole, Bolteløkka allé 8, for barn med spesielle lærevansker, 3.-10. trinn, som tar opp barn fra et større område.
Per 1. januar 2006 bodde det ca. 2600 mennesker på Bolteløkka.
Alberto Undiano Mallenco
Alberto Undiano Mallenco (født 8. oktober 1973 i Pamplona) er en spansk fotballdommer, av yrke sosiolog. Mallenco tilhører UEFAs elitedommere.
Han har dømt seks kamper i Champions League og syv kamper i Europa League.
Mallenco dømte tre kamper i verdensmesterskapet i fotball 2010.
James Smithson
James Smithson (født 1765 i Paris som James Lewis Macie, død 27. juni 1829 i Genova) var en britisk  mineralog og kjemiker som gjorde seg bemerket for sin arv som ble testamentert til USA for å skape en etablering for økning og spredning av kunnskap. Dette ble til Smithsonian Institution.
Ota
OTA eller Ota kan vise til:
Saint Vincent og Grenadinene
Saint Vincent og Grenadinene er en stat som består av 32 øyer i Karibia nord for Grenada, sør for Saint Lucia og vest for Barbados. Landet utgjøres av hovedøya Saint Vincent og den nordlige delen av øygruppa Grenadinene, som er delt mellom Saint Vincent og Grenadinene og Grenada. Samla areal er på 389 km². Landets hovedstad er Kingstown.
Viktige importvarer er diverse råvarer og en del ferdigvarer, næringsmidler, maskiner og kjemikalier. Viktige eksportvarer er blant annet bananer. Viktige handelspartnere er Trinidad og Tobago, USA og Storbritannia.
Navn
Landets navn er en kombinasjon av navnet på hovedøya, Saint Vincent, og navnet på den tilhørende gruppen av mindre øyer, Grenadinene.
Det har vært antatt at hovedøya fikk navnet Saint Vincent av Kristoffer Columbus, som man mente kom over øya på festdagen for helgenen Vincent av Zaragoza den 22. januar 1498. Imidlertid var Columbus i Spania på denne datoen. Han besøkte heller aldri Saint Vincent. Hairoun er det karibiske navnet for øya Saint Vincent.
Grenadinene har navn etter øya Grenada. Spanjolene kalte småøyene nord for Grenada diminutivt Los Granadillos, som ble til fransk og engelsk Grenadines.
Betegnelsen Saint Vincent har historisk også omfattet de mindre øyene. Ved selvstendigheten i 1979 antok staten navnet Saint Vincent og Grenadinene.
På bokmål kalles staten Saint Vincent og Grenadinene eller St. Vincent og Grenadinene.
Naturgeografi
Saint Vincent og Grenadinene ligger i Windwardøyene sør i De små Antiller i den østlige delen av Karibia.
Landet består av ei stor øy, Saint Vincent, og den nordre delen av Grenadinene (den sørlige tilhører nabolandet Grenada). Saint Vincent-stredet skiller hovedøya Saint Vincent fra naboøya Saint Lucia i nord. Hovedøya ligger 32 km sørvest for Saint Lucia, mens avstanden til Barbados i øst er 160 km.
Øya Saint Vincent er 30 km lang og er 18 km på det bredeste. Skogdekte fjell som ligger i retning nord-sør preger øya. Mange elver og bekker strømmer fra det fjellrike indre av øya og ut mot kysten. Disse svulmer opp etter nedbør. Ingen av dem er farbare.
Fra øya Saint Vincent strekker landet seg sørover over Grenadinene til Martinique-stredet. Havstykket mellom Saint Vincent og den første av Grenadinene kalles Bequia-stredet. De største av landets øyer i Grenadinene er Bequia, Canouan, Mayreau, Mustique, Palm (Prune), Petit Saint Vincent og Union. Den sørligste øya er Petit Saint Vincent, like ved Petite Martinique, som tilhører Grenada. Mens hovedøya er fjellrik og får mye nedbør, er Grenadinene lavere og tørrere.
Av et landareal på 389,3 km², utgjør hovedøya Saint Vincent 344 km² og øyene i Grenadinene til sammen 45,3 km². Landet har en økonomisk sone på 36,396 km². Sokkelen utgjør et område på 2,074 km².
Utenfor kysten av Saint Vincent og Grenadinene ligger det områder med korallrev. Til sammen utgjør dette 168 km². Her lever 413 arter fisk og fire arter havskilpadder. Videre finnes 28 km² med sjøgrasområder og 0,7 km² med mangrove. I tillegg til noen områder utenfor øya Saint Vincent, er det viktige sjøgrasfelter ved Tobago Cays, Union, Bequia, Mustique og Canouan. Det største området med mangrove finnes ved Ashton Harbor på Union, men det finnes også steder med mangrove på hovedøya, Isle A Quatre, Mustique, Canouan og Tobago Cays.
Til sammen 35 områder er per 2016 vernet av hensyn til naturen. Tobago Cays Marine Park er det største marine verneområdet med et 52 km² stort område som omfatter korallrev så vel som områder med sjøgras. Dette området er viktig oppvekstområde for fisk, skalldyr og suppeskilpadde. Union-Palm Island Marine Conservation Area utgjør 12,9 km², mens Canouan Marine Reserve verner et område på 11,8 km². Andre vernede områder er South Coast Marine Conservation Area, Bequia Marine Conservation Area, Isle a Quatre Marine Reserve, Mustique Marine Conservation Area, Petit St. Vincent Wildlife Reserve. La Soufrière National Park står sammen med Grenadinene på UNESCOs tentative verdensarvliste.
Geologi
Øya Saint Vincent ligger på den karibiske kontinentalplaten i subduksjonssonen der den karibiske platen møter den søramerikanske kontinentalplaten.
Saint Vincent og Grenadinene er bygd opp av mange vulkanske bergtyper, akkurat som øyene i nærheten.
Hovedøya Saint Vincent er vulkansk. Den aktive stratovulkanen La Soufrière på nordenden av hovedøya er den yngste av øyas vulkaner, og den eneste som det anses sannsynlig vil kunne få utbrudd igjen. Det første historisk dokumenterte utbruddet fra La Soufrière fant sted i 1718. Vulkanen hadde et stort utbrudd i 1812 og et nytt i 1902. Utbruddet i 1902 ødela store deler av nordenden av øya. 1600 mennesker omkom. La Soufrière hadde utbrudd i 1979, men ingen mennesker mistet livet.
Jordsmonnet er svært fruktbart og egner seg til dyrking av mange slags frukt og grønnsaker.
Fjell
Vulkanen La Soufrière nord på Saint Vincent er landets høyeste punkt med to topper på 1234 og 1178 meter. Det indre av hovedøya preges av fjell som deler øya på langs i retning nord-sør. Vestsiden av øya er oppbrutt i mange daler, mens landskapet på østsiden skråner svakere og flater mer gradvis ut.
Sør for La Soufrière ligger to fjell, Richmond Peak på 1074 meter i vest og Mount Brisbane på 932 meter i øst. Dette er restene etter det eroderte krateret eller kalderaen Morne Garu. Videre i retning sør ligger Hermitage. Deretter kommer Grand Bonhomme på 970 meter og Petit Bonhomme på 747 meter. Lengst i sør ligger fjellet Mount St. Andrews på 736 meter.
Klima
Klimaet er tropisk marint. Månedene fra januar til mai er den tørre årstiden, mens det fra juni til desember er mest nedbør. Det faller mer nedbør i høyere strøk enn i lavlandet. I fjellene midt på øya kommer det 3,800 mm nedbør om året. Ved kysten faller det fra 1,500 til 2,000 mm nedbør om året. Det faller mest nedbør på østsiden av hovedøya.
I hovedstaden Kingstown varierer temperaturen mellom 18 og 32 °C.
Saint Vincent og Grenadinene ligger i et område med nordøstlig passatvind. Landet kan rammes av orkaner. Ødeleggende orkaner rammet i 1780, 1898 og 1955. I 1980 rammet orkanen Allen, i 1986 Andrea og i 2004 Ivan.
Plante- og dyreliv
Det finnes rundt 12,700 hektar tropisk skog, inkludert opprinnelig regnskog så vel som sekundærregnskog, palmelunder, dvergskog og mangrove.
Plantelivet omfatter 1,150 arter blomsterplanter. 16 av disse er endemiske. Det er fire endemiske arter blant de totalt 163 bregneartene. En av disse er trebregnen Cyathea tenera som vokser høyt oppe i regnskogen.
Dyrelivet omfatter 17 pattedyrarter, hvorav 12 er flaggermus. Blant de 190 fugleartene er to endemiske: nasjonalfuglen, papegøyearten kongeamazon (Amazona guildingii) og crescendoparula (Catharopeza bishopi). Videre finnes to endemiske underarter, rødstrupesolitærtrost (Myadestes genibarbis) og hussmett (Troglodytes aedon). 14 fuglearter er endemiske i regionen.
Det er fem endemiske arter blant de 21 reptilartene. Det gjelder tre øglearter som bare finnes på Bequia og Mustique (anolene Anolis griseus og Anolis trinitatus, gekkoen Sphaerodactylus kirbyi ) og én som bare finnes på Union (gekkoen Gonatodes daudini). Den femte endemiske reptilarten er snoken Chironius vincenti. Fire amfibiearter finnes, inkludert den endemiske Eleuthrodactylus shrevei eller Sankt Vincent-frosk. Blant krypdyrene er to arter introduserte, invaderende arter, mens det samme gjelder to amfibier. Insektartene går opp i et antall av 2,000. Det finnes 220 arter edderkoppdyr og 25 arter tusenbein. På land finnes det 35 arter krepsdyr og 75 arter bløtdyr.
I havet omkring øyene lever det 450 arter fisk, samt tolv arter hval og delfiner. De fire havskilpaddeartene som finnes er glattkarett (Caretta caretta), havlærskilpadde (Dermochelys coraica), suppeskilpadde (Chelonia mydas) og karett (Eretmochelys imbricata). Korallartene går opp i et antall av 30 og det finnes 11 arter sjøgras. I havet lever det 800 bløtdyrarter.
Miljøtrusler
Kystområdene er truet av utbygging, forurensning, sedimentering, overfiske, korallbleking og ødeleggelse som følge av storm.
Mangroven har flere steder blitt fjernet på grunn av anlegg av småbåthavner og annen utbygging. Omfattende korallbleking fant sted i 2005 og 2010. Havet rundt øyene invaderes av drakefisk (Pterois volitans). I 1983 ble sjøpiggsvinarten Diadema antillarum rammet av sykdom. Bestanden i hele Karibia ble redusert til 5 % av det opprinnelige.
Demografi
Ved folketellingen i 2012 hadde landet et folketall på 109,991.
Landet opplevde stor befolkningsvekst i 1940- og 1950-årene. I 1970-årene startet en ny periode med befolkningsvekst.
Kvinneoverskuddet på 76 menn per 100 kvinner i 1921 var snudd til et mannsoverskudd på 105 menn per 100 kvinner i 2012.
I 2012 bodde 90,6% av befolkningen på hovedøya Saint Vincent, mens 9,4% bodde på øyene i Grenadinene. Over halvparten av befolkningen (53,2%) bodde i 2012 sør på øya, i hovedstaden Kingstown med forsteder, Calliaqua og Marriaqua.
Folkegrupper
Ved folketellingen i 2012 var 93 % født i landet. 71,2% var av afrikansk avstamning, mens 23 % hadde blandet opphav. 3 % var kariber eller amerindianere, 1,1 % rapporterte å være indere, mens 0,8 % var hvite, 0,7 % portugisere og 0,2 % tilhørte andre etniske grupper.
Religion
Befolkningen er i hovedsak kristne. Den anglikanske kirke har tradisjonelt vært det dominerende kirkesamfunnet, men dette har endret seg. Ved folketellingen i 2012 var 82,3 % kristne. 7,5 % rapporterte å ikke ha eller tilhøre noen religion, 1,1 % tilhørte rastafaribevegelsen, 0,1 % var hinduer og 0,1 % muslimer, mens 4,3 % tilhørte andre religioner.
Blant de kristne var pinsevennene den største gruppen ved folketellingen i 2012. 27,6 % av befolkningen tilhørte pinsekirker. 13,9 % var anglikanere, 11,6 % sjuendedagsadventister, 8,9 % spirituelle baptister, 8,7 % metodister, 6,3 % katolikker og 3,8 % evangelikalere.
Språk
Det offisielle språket er engelsk.
I det daglige benyttes vinsentisk kreolsk, et engelskbasert kreolspråk. Selv om dette språket er utbredt i hele landet, har det ikke offisiell status. Det benyttes likevel i enkelte radio- og fjernsynssendinger. Vinsentisk kreolsk er i hovedsak et talespråk. I skrift er det benyttet for eksempel i folkepoesi.
Historie
De karibiske indianerne gjorde hard motstand mot europeisk kolonialisering frem til 1700-tallet. Før den tid hadde øya fungert som skjulested for afrikanske slaver, som enten hadde rømt fra naboøyene eller havnet der som følge av skipbrudd. Disse ble kjent som garifuna, og ble ofte inngift med de lokale indianerne.
I 1719 begynte franskmenn med plantasjedrift på øya. I 1763 ble øya avstått til Storbritannia, men havnet under fransk styre igjen i 1779, før den igjen ble overtatt av Storbritannia som følge av Paristraktaten i 1783. Årene frem til 1796 ble preget av konflikter med den svarte indianerbefolkningen, mer enn 5 000 svarte indianere ble deportert til Roatán, en øy utenfor Honduras.
Slaveri ble avskaffet i 1834, og resulterte i immigrasjon av andre folkeslag, blant annet portugisere og asiater. Disse levde i dårlige forhold, på grunn av lave sukkerpriser.
Politikk
Saint Vincent og Grenadinene er et samvelderike og har derfor kong Charles III som statsoverhode. Han er representert lokalt av en generalguvernør. I en folkeavstemning holdt 25. november 2009 avviste velgerne en ny grunnlov som ville gjort landet til republikk og erstattet monarken med en valgt president som statsoverhode. 55,6% av velgerne stemte mot grunnlovsforslaget, 43,1% for. Forslaget trengte to tredels flertall for å bli vedtatt.
Den utøvende makt ligger hos statsministeren og hans regjering. Statsministeren er normalt lederen av det største partiet i Saint Vincent og Grenadinenes parliament. Parlamentet er et ettkammersystem med 15 representanter.
Saint Vincent og Grenadinene er et demokrati med et topartisystem. Den nåværende statsministeren er Ralph Gonsalves fra Unity Labour Party.
Landet er medlem av Caribbean Community and Common Market, ALBA og Organisasjonen for østkaribiske stater.
Per Olav Kaldestad
Per Olav Kaldestad (født 26. juni 1947) er en norsk forfatter og organisasjonsmann. Han er utdannet cand.philol. og arbeidet som norsklærer på Stord lærarhøgskule til 1997. Han er nå forfatter på heltid og best kjent for sine barnebøker. Han var også medredaktør av tidsskriftene Profil (1974–75) og Basar (1979–81). Tekstene hans beveger seg mellom gammelengelske sonetter og ramsalt, vestlandsk ferjekrim.
Kaldestad har også vært leder av organisasjonen Norske Barne- og Ungdomsbokforfattere, Han har ellers arbeidet for å fremme kunnskapen om norske barnebøker, bl.a. som medredaktør for Årboka for barne- og ungdomslitteratur og som en av ildsjelene bak bildeboknettverket Ord & Bilde sammen med bibliotekar Bente Bing Kleiva.
Kaldestad bor på Stord i Hordaland.
Swiss International Air Lines’ destinasjoner
Denne listen viser en oversikt over alle Swiss International Air Lines' destinasjoner som blir trafikkert på regulær rutebasis. Listen inneholder ikke codeshare-destinasjoner.
SWISS' rutenett dekker de fleste større lufthavner i Europa, samt flere innenriks i Sveits. Selskapet har også et antall ruter spredt rundt om i Nord-Amerika, Sør-Amerika, Asia og Afrika.
Aladdin og røvernes konge
'Aladdin og røvernes konge'' er en tegnefilm fra Walt Disney-studio. Filmen ble utgitt i 1995 og var en oppfølger til Aladdin fra 1992.
Sammendrag
Aladdin og prinsesse Jasmine planlegger sitt bryllup. Aladdin får tak i en dolk - hans eneste minne etter faren hans, som hadde forlatt familien da Aladdin var et lite barn. Under bryllupseremonien blir Aladdin og gjestene hans utsatt for et raid av de beryktede "Forty Thieves" ledet av en mann ved navn Cassim (spilt av John Rhys-Davies) som er etter et bestemt skatt: En gjenstand som inneholder et kraftig orakel. Aladdin, Abu, Jasmine og en ånd oppdager Orakelet, som har makten til å svare på spørsmål om absolutt hva som helst til enhver person. Når han får vite om Orakelet sin makt, blir Aladdin nysgjerrig på hans egen fortid. Han oppdager at faren hans fremdeles er i live. Orakelet avslører at faren hans er sammen med de førti tyvene.
Aladdin, sammen med Abu, Iago og et magisk flyvende teppe, sporer opp tyvene til gjemmestedet deres, Mount Sesame, hvor Aladdin til sitt store sjokk oppdager at faren hans faktisk er Cassim selv. For å være nærmere faren, forsøker Aladdin å bli medlem av gjengen hans. Han må beseire en annen av de førti tyvene for å ta denne tyvens plass. Sa'luk kjemper mot Aladdin, men sistnevnte klarer bare så vidt å seire ved å kaste motstanderen ned fra en klippe i sjøen. Han blir ønsket velkommen til gjengen, og Cassim røper hvorfor han forlot hans kone og lille sønn: Å finne en kraftig artefakt fra kong Midas som kan forvandle alt den berører til gull. Cassim trodde at med denne hånden kunne han vende tilbake til familien sin, og gi dem det livet de fortjente i stedet for deres fattige liv. Aladdin overbeviser Cassim om å komme tilbake til hjem-byen Agrabah, for å leve et ærlig liv.
Cassim får dermed mer kvalitetstid sammen med sønnen sin. Cassim bestemmer seg for å fortsette sin opprinnelige plan sammen med Iago som hans nye håndlanger. I mellomtiden har Sa'luk også funnet veien til Agrabah. Han avslører seg for Razoul, sjefen for de kongelige vaktene, og forteller Razoul passordet til tyvenes skjulested i bytte mot immunitet mot straff. Mange av tyvene blir tatt til fange. Sa'luk forteller at Aladdin er en av de 40 tyvene, og faren hans Cassim er lederen. Cassim og Iago forsøker å bryte seg inn i skattekammeret i det kongelige palasset. Men de blir tatt til fange av de kongelige vaktene, og Razoul avslører for sultanen at Cassim er lederen for tyvene. Cassim og Iago havner i fangehullet. Aladdin frigjør Cassim, men blir oppdaget av Razoul. Aladdin vender deretter tilbake til palasset, for å ta ansvar for sine handlinger.
Sultanen ønsker å straffe Aladdin, men ånden og Jasmine kommer til hans forsvar. Sultanen aksepterer unnskyldningen hans, til Razouls store overrasskelse og forferdelse. Med orakelet i hånden vender Cassim og Iago tilbake til Mount Sesame, bare for å bli tatt til fange av Sa'luk og de resterende syv tyvene. Cassim blir tvunget til å bruke det stjålne orakelet for å finne Midas sitt artefakt, og deretter ta med de andre tyvene dit. Aladdin og Jasmine, Abu og det magiske teppet forsøker å hjelpe hans fengslede far. Men Sa'luk tar Aladdin som gissel, og krever at Cassim overgir gull-hånden til ham.
New Providence
New Providence er den mest befolkede øya i Bahamas. Hovedstaden er havnebyen Nassau med om lag 260,000 av øyas 300,000 innbyggere. New Providence utgjør også et av Bahamas administrative distrikter. Øya, som har et areal på bare 207 kvadratkilometer og har sitt høyeste punkt tre meter over havet, hadde den beste naturlige havn for småbåter i hele Karibia og ble derfor populær allerede på 1600-tallet.
Rune Tønnessen
Rune Dennis Tønnessen (født 6. oktober 1967 i Oslo) er en norsk populærmusiker.
Tønnessen startet sin karriere som i bandet Citizen Kane i 1982-1984. Deretter startet han studiotrioen Fab 1986-1988 sammen med Stig Hammer og Truls Einar Kalkvik-d'Orleans. Han begynte som vokalist og låtskriver i bandet Slim Cricket 1995-99.
I 2000 bestemte han seg for å satse på en solokarriere. Det resulterte i singelen «Waiting For The Train», som ble sluppet på radio 2001 under et plateselskap i Drammen.
New Providence
Siden 1969 har øya vært et populært feriested med mange etablissementer for turister. Man har fått en dypvannshavn som kan ta imot cruiseskip, og hotellene tilbyr gambling.
Rune Tønnessen
Sommeren 2004 ble radiosingelen «Regnet Bare Pøser Ned» sluppet under artistnavnet Dennis og ble en hit på NRK MP3 som b-listet låten og satt den på rotasjon. Desember samme år vant han Ti i skuddet, etter å ha vært på lista i 12 uker. Låten ble også en hit flere steder i Europa.
I 2004 begynte han planleggingen og innspillingen av debutalbumet. I 2008 slapp han sin første video, «Alene», og ble listet på NRK Jukeboks i over et år og var en av de mest spilte i programmet.
I januar 2009 listet NRK P1 hans første singel «Vil Du Vite», som ble mye spilt på kanalen og på diverse lokale radiostasjoner rundt om i Norge. Videoen til singelen havnet på NRK Jukeboks.
I mars 2009 utga han sitt første album, Daggry, med pop på norsk. Albumet var innspilt i x-fade studio sammen med produsent Rune Gutuen og utgitt på eget plateselskap Zilk Records. Tønnessen ble med Fish (tidligere frontfigur i Marillion) på turné i Norge 11, 12 og 15. mars 2011 som fast oppvarming. I Trondheim og Bergen hadde han med seg Lars Petter Sauge (gitar) og Kristin Kjus (kor). I Oslo fikk han i tillegg med seg Truls Kalkvik d`Orleans på gitar.
Oregons flagg
Oregons flagg er blått og har delstatens våpen i midten, med påskriften «STATE OF OREGON» over og «1859» under, begge deler i gul farge. Flaggets bakside viser et annet motiv, en bever, også dette i gult på blå bakgrunn. Oregons flagg er det eneste av USAs femti delstatsflagg som har forskjellig for- og bakside. Flagget ble innført 26. februar 1925. Det skal ha størrelsesforholdet 500:833, men proporsjonene 3:5 er vanligere.
Oregons våpen viser en samling karakteristiske naturmotiver, elg, trær, fjell, Stillehavet, sammen med plog og kornbånd, symboler for jordbruk, en hakke som representerer gruvedrift, og en vogn som viser til nybyggerne. Videre vises et ankommende sivilt dampskip og et britisk orlogsskip som forlater området. Delstatsmottoet, The Union, er også med. Over skjoldet står en amerikansk ørn. Våpenskjoldet er omkranset med 33 stjerner, noe som symboliserer at Oregon ble USAs trettitredje delstat. Oregon ble opptatt i unionen i 1859, noe som vises ved gjengivelsen av årstallet i flagget. Flaggets bakside består av en gul amerikansk bever på blå bunn. Beveren er Oregons delstatsdyr og delstatens tilnavn er «The Beaver State»
Oregons flagg er designet etter forbilde av militære faner, der blå farge er dominerende. Også delstatene Pennsylvania, Connecticut, Sør-Carolina, New Hampshire, Virginia, New York, Vermont, Kentucky, Indiana, Maine, Michigan, Wisconsin, Minnesota, Kansas, Nevada, Nebraska, Nord-Dakota, Montana, Idaho, Utah og Alaska har delstatsflagg med blå flaggduk. Louisiana, Oklahoma og Sør-Dakota benytter en noe lysere blåfarge i sine delstatsflagg, mens Delawares delstatsflagg har en lysere, gråblå fargetone.
Det er uvanlig at et flagg har ulike for- og bakside, slik Oregons flagg har. Det eneste nasjonalflagg som har ulike for- og bakside, er Paraguays flagg.
Leniwka
Leniwka er det tidligere navnet på den vestlige munningen av Wisła i Polen. Den begynner ved slusen i Biała Góra, hvor Nogat, den østlige munningen også begynner. Leniwka er bredere enn Nogat og har flere ganger større kapasitet. Siden 1895, i stedet for det gamle elveleiet som nå kalles Martwa Wisła, er hovedstrømmen blitt ledet gjennom en kanal til Østersjøen, og har med det skapt øya Wyspa Sobieszewska.
Eve of Destiny
Eve of Destiny er et japansk band, grunnlagt i 1999 av Haruhiko Ash (tidligere medlem av Zolge). Bandets andre medlem er Közi (fra Malice Mizer). Eve of Destiny har opptrådt i Tyskland, Ungarn, Sveits, Filippinene, Slovakia, Nederland, Japan, Frankrike, Østerrike, Australia, Polen, og Sverige.
Croix de Guerre (Frankrike)
Croix de guerre (norsk: Krigskorset) er en serie franske militære dekorasjoner, først innstiftet den 8. april 1915. Korset tildeles militære offiserer og menige for ærerik innsats når Frankrike er i krig. Croix de guerre kan også tildeles hele militære avdelinger og byer. I særlige tilfeller kan den også tildeles sivile. Både franske og utenlandske statsborgere kan tildeles medaljen.
Utmerkelsen finnes i tre varianter:
Utmerkelser med samme navn finnes også i Belgia og Luxembourg.
Vichy-regimet og franske frivillige på tysk side hadde sine egne versjoner av Croix de guerre.
Neman
Neman kan vise til:
IX Equilibrium
IX Equilibrium (utgitt 1999) er det tredje studioalbumet til black metal bandet Emperor. Albumet ble gjenutgitt av Back on Black Records i 2006. På dette albumet er det et gjemt spor kalt «Of Blindness And Subsequent Seers» på 28 sekunder.
Ottar fra Hålogaland
Ottar er kjent kun fra en redegjørelse om hans reiser som han, her omtalt som Ohthere, ga til den angelsaksiske kongen Alfred av Wessex (871–899) en gang rundt 890. Fortellingen hans ble lagt inn i en angelsaksisk versjon av en latinsk historiebok skrevet tidlig på 400-tallet av munken Paulus Orosius. Denne ble kalt for Historiarum adversum paganos libri VII («Sju bøker om historien mot hedningene»). Den angelsaksiske utgaven av denne boken er antatt å ha blitt skrevet i Wessex i kong Alfreds levetid, eller kort tid etter hans død, og den eldste bevarte kopien er tilskrevet samme sted og tidsrom.
Ottar fortalte at hjemmet hans var i Halgoland (Hålogaland) hvor han bodde «lengst nord av alle nordmenn... [ettersom] ingen [bodde] nord for ham». Ottar fortalte detaljert om reisene sine nordover til Nordishavet og videre inn i Kvitsjøen, og sørover til Danmark. Han snakket også om Sweoland (sentrale Sverige), om det samiske folket (Finnas), om to folk som ble kalt for Cwenas som bodde nord for svenskene og om Beormas (Bjarmaland), som han fant ved Kvitsjøen. Ottar rapporterte at bjarmene snakket et språk som var beslektet med samisk.
Ottars fortelling er den eldste kjente skriftlige kilden til betegnelsen Danmark (dena mearc), og kanskje også for Norge (norðweg).
Kildene
Orosius' Historiarum adversum paganos libri VII var et populært historieverk i middelalderen. Rundt 250 manuskriptkopier fra perioden er bevart til i dag. Sent på 800-tallet synes kong Alfred av Wessex, eller medlemmer av hans hoff, å ha vurdert verket som en nyttig verdenshistorie som burde oversettes til deres eget språk, og en angelsaksisk versjon kan også ha blitt vurdert som komplementært med Bedas latinske Historia ecclesiastica gentis Anglorum («Anglernes kirkes historie») og Den angelsaksiske krønike, som ble påbegynt under Alfreds styre. Den angelsaksiske versjonen av Orosius er mer en bearbeidelse enn en direkte oversettelse. Den preges av tillegg og rettelser av informasjon som omhandler europeisk geografi. I tillegg til Ottars redegjørelse av sine reiser, representerer en annen reisende, Wulfstan, som reiste fra Hedeby og inn i Østersjøen, deler av denne prosessen.
Forfatteren av den angelsaksiske Orosius er ukjent. På 1100-tallet mente William av Malmesbury at det var arbeidet til kong Alfred selv, men akademisk gransking av teksten siden midten av 1900-tallet, blant annet av historikerne Dorothy Whitelock og Janet Bately, har ført til at denne oppfatningen har blitt tilbakevist av leksikale og syntaktiske årsaker. Janet Bately mener at den angelsaksiske versjonen av Orosius kan ha blitt skrevet en gang mellom 889 og 899, antagelig tidlig på 890-tallet, men det er ingen måte å vite om Ottars fortelling eksisterte tidligere og deretter ble lagt inn i teksten, eller om den ble skrevet ned senere og lagt inn i en senere kopi. Hendelsene som Ottar beskriver kan ha skjedd på en hvilken som helst tid fra 870-tallet og til slutten av 890-tallet. Ottars fortelling er gjengitt i tredje person, ikke som en personlig tale, noe som vises i den første setningen: «Ohthere sæde his hlaforde Ælfrede kynincge þæt he ealra Norðmanna norðmest bude» («Ottar fortalte sin herre Alfred konge at han bodde lengst nord av alle nordmenn»). Dorothy Whitelock mente at Ottars fortelling leses «som et sett av svar til spørsmål som er stilt til ham.»
Den angelsaksiske versjonen av Orosius er bevart bortimot komplett i to manuskripter. Den eldste er kjent ulikt som Tollemache, Helmingham eller Lauderdale Orosius, og er oppbevart i British Library under referansen «Additional 47967». Dette manuskriptet ble skrevet i Wessex en gang mellom 892 og 925, muligens ved Winchester. Det andre manuskripter er datert fra tidlig på 1000-tallet og er av ukjent engelsk opphav. Det er også oppbevart ved British Library, da under referansen «Cotton Tiberius B. i». Begge manuskriptene er kopier av en «felles forgjenger».
Liv og virke
Ottar fortalte at han bodde lengst nord av alle nordmenn, og hans hjem var ved havet i «Halgoland» nord i Norge. Halgoland er i moderne historiografi blitt identifisert som Hålogaland, en historisk region i Nord-Norge som tilsvarer Nordland fylke og de sørlige delene av Troms fylke. Mens større presisjon ikke er mulig, er Ottars hjem antydet å være Senja, Kvaløya og Malangen, alle ikke langt fra dagens by Tromsø. Han hevdet å være en ledende mann i sitt hjemland, kanskje forstått som en høvding eller stormann. Han beskrev seg selv som rik og eide 600 tamrein hvor seks av dem var «lokkerein» for å fange villrein. Informasjon om 600 tamrein er punktet i hans fortelling som er det mest omdiskuterte. Han fortalte også at han «hadde mer enn tjue kuer med horn, og tjue sauer, og tjue svin, og det lille han pløyde, pløyde han med hester.» Men hans fremste rikdom var finneskatten som til dels ble betalt med pelsverk, huder eller skinn, dels med fuglefjør/dun, hvalbein og reip av hvalskinn eller selskinn. Mer spesifikt fortalte han at de fremste blant «finnene», det vil si samene, betalte 15 mårskinn, 5 reinsdyrskinn, 1 bjørneskinn, 10 amber (sekker) med dun, en kappe av bjørnskinn eller oterskinn, og to skipsreip, hver 60 alen lange, gjort av enten hvalskinn eller selskinn. I sammenligning forteller Egils saga at Torolv Kveldulvsson sendte et skip til England laste med skrei, huder, røyskattskinn, gråverk og andre skinnvarer. Stormenn fra Nord-Norge handlet således direkte med England. På tilbaketuren var skipet lastet med hvete, honning, vin og klede. Begge hadde åpenbart nok folk hjemme til å ta seg av styre og stell mens de var borte på handelsreise mesteparten av året.
Ottar nevnte fuglefjær, som på angelsaksisk ble notert ned som Fugela feðerum. Det kan være fjør fra lundefugl, som det ble fanget både for sitt kjøtt som sine fjør. Ordet dun fantes ikke på angelsaksisk da Ottars fortelling ble nedtegnet, og kom først inn i engelsk språk på 1300-tallet. Fugela feðerum kan da like gjerne bety dun da det ikke var et eget ord for det. Ottars fortelling viser at dun eller fjør ble innsamlet i store mengder i Nord-Norge allerede i vikingtiden og var en handelsvare av betydning. Dun eller fjør er også funnet i graver fra vikingtiden.
Niels Lauridsen Arctander
Niels Lauridsen Arctander (født 1561 i Kvernes på Nordmøre, død 1. november 1616) var en norskfødt biskop i Viborg.
Han stammet på farssiden fra en sjællandsk slekt, som var kommet til Norge på reformasjonstiden. Faren, Laurids Nielsen, var først prest i Kvernes, men døde i 1596 som erkedegn i Trondheims domkapittel og prest i Stjørdal. Moren, Magdalene Sigvardsdatter, var en prestedatter fra Verdal. Under sin skolegang i Trondheim synes han en lang tid å ha bodd hos en bror faren, borgermester Peder Nielsen. Han ble student i 1578, og da han i 1583 for siste gang besøkte hjembyen, oppfordret lensmannen i Trondheim, Christian Friis til Borreby, ham til å fortsette studiene i utlandet.
På lensmannens bekostning oppholdt han seg deretter et år i Marburg, hvor han ble innskrevet ved universitetet i juni 1584. Pesten, som jaget mange av studentene fra byen det følgende året, har nok fremskyndet avreisen hans. Men alt tidligere synes mektige venner å ha henledet oppmerksomheten på ham. 6. juni 1585 preket han, kanskje etter kong Frederik IIs ønske, i Vor Frue Kirke i København, og innen slutten av samme måned ble han ordinert til slottsprest på Københavns slott. Siden han senere også nevnes som hoffprest, har han kanskje hatt begge embeder en kort tid.
Han vant snart et ansett navn både som asketisk forfatter og som praktisk sjelesørger. I 1588 utga han et skrift om Guds Enighed oc hellige Trefoldighet, som var utarbeidet på grunnlag av den nevnte prekenen i Vor Frue Kirke. Det er en jevn, enfoldig fremstilling av skriftens lære om Guds vesen og egenskaper. I det hele tatt fremtrer han i sine skrifter som praktisk Bibelteolog og fastholder som en hovedregel, at Bibelen skal forklares ved Bibelen selv. Dette betoner han særlig i skriftet Davids Poenitentz, en utlegning av Davids syv botssalmer, som utkom i 1594. Det var en oversettelse av noen latinske prekener, han hadde holdt på Københavns Slot. På samme tid utarbeidet han et trøsteskrift, kalt Troens Triumph oc Seyer, for en god venn. Det ble først utgitt i 1604 etter manges oppfordring. Senere oversatte han på lensmann på Københavns slott Ditlev Holcks ønske Niels Hemmingsens to skrifter De gratia universali til dansk.
I 1595 ble han av regjeringsrådet utnevnt til biskop over Viborg stift. Som biskop forsøkte han å opphjelpe kirke- og skoletukten, og arbeidet for å øke prestenes og lærernes inntekter. Han hadde i 1614 sete i den kommisjonen som dømte i saken mellom Resen og Kock på møtet i Kolding, og senere var han i København biskopenes mest fremtredende talsmann i stridighetene mellom Resen og mennene av Niels Hemmingsens skole.
Han har skrevet salme nr. 177 i Kingos salmebok: Det er Guds vilje og hans bud
Leslie Manigat
Ifølge valgmyndigheten Conseil Electoral Provisoire i Haiti vant Manigat over ti andre kandidater med 50,29 % av stemmene, men valgoppslutningen var godt under 10 %. Valget ble regnet som udemokratisk av historikere og valgkontrollører. Han ble innsatt i februar 1988, men allerede i juni samme året ble han avsatt av Henri Namphy. Han stilte igjen som presidentkandidat under valget i februar 2006, men fikk bare 12,40 % av stemmene, og kom dermed på andreplass, etter René Préval.
Hovdeåi
Hovdeåi er en elv i Hjartdal kommune i Telemark. Elva har sitt utspring i Bjårvatnet og munner ut i Sønnlandsvatnet. Elva er en del av Skiensvassdraget.
Hovdeåi er ikke direkte berørt av kraftutbygging, med vannføringen er redusert etter at flere nedbørfelt lenger opp i vassdraget er overført til Hjartdøla kraftverk.
Walter de Gray
Walter de Gray (død 1. mai 1255 i Fulham i England) var en engelsk statsmann og erkebiskop av York under kong Johan uten lands regjering, og under hans sønn, kong Henrik III.
Bakgrunn
Han var sønn av John de Gray den eldre fra Eaton i Norfolk, og nevø av John de Gray den yngre som var biskop av Norwich.
Etter utdannelse ved University of Oxford hadde han en rask karriere i både kirke og stat. Dette skyldtes at han ble en av Johan av Englands favoritter.
Rikskansler, biskop
Han ble rikskansler i 1205 og biskop av Lichfield i 1210. Dette bispesetet fikk han ikke beholde lenge, men i 1214 ble han biskop av Worcester. Samme år frasa han seg embetet som rikskansler.
Han var med i kongens følge under signeringen av Magna Carta i juni 1215, og kort tid etter dette forlot han England som sendebud for kongen.
Erkebiskop
Under hans fravær ble han utnevnt til erkebiskop av York av Johan og pave Innocens III. Som erkebiskop var han svært opptatt av å hevde sin myndighet i Skottland, og å sto imot Canterbury. Han bygde sørtranseptet i York Minster, og kjøpte en landsby, nå kjent som Bishopthorpe, som fortsatt er erkebiskopens residens. I London bygde han etter 1240 York Place, som senere ble kjernen i Palace of Westminster. Han ble regnet av sine samtidige som en havesyk men patriotisk mann.
Mens Henrik III var mindreårig tok de Gray en ledende rolle, og den unge kongen så med stor velvilje på ham. Han ble blant annet brukt som ambassadør til andre lands herskere, og da kongen reiste til Frankrike i 1242 ble de Gray igjen som riksverge.
Senere var de Gray mer negativ til Henrik III, og i en periode holdt han seg unna offentlige affærer. I 1255 besøkte han London for å delta under et parlamentsmøte, og han døde i Fulham den 1. mai det året.
Naomi Campbell
Naomi Elaine Campbell (født 22. mai 1970 i Streatham i London) er en britisk modell, skuespiller, popartist og forfatter. Hun ble oppdaget allerede som 15-åring og var den første mørkhudede modellen som prydet forsidene til amerikanske TIME og den franske og engelske utgaven av Vogue.
Våttåhaugen (Trondheim)
Våttåhaugen er det høyeste punktet på Ladehammeren, nordøst for Ladejarlen videregående skole, 71 moh.
Studentsamfunnet i Volda
Studentsamfunnet i Volda ble stiftet i 1978 og har i dag det overordna ansvaret for å skaffe frivillige til Studenthuset Rokken. Studentsamfunnet samarbeider tett med ledergruppa på Rokken og drifter huset på kveldstid.
Våttåhaugen (Trondheim)
Navnet forteller at dette er et gammelt vardested. Dette kan være et svært gammelt vardested, hvorfra man lett ville kunne signalisere til og fra jarlesetet på Lade. Denne høyden korresponderer også lett med Våttakammen i Trondheim Bymark
Ladehammeren
Ladehammeren er et berg på Ladehalvøya i Trondheim kommune i Trøndelag. Høyeste punkt er 71 meter over havet. Ladehammeren var vardefjell i sagatiden og det finnes en gravrøys her. Den høyeste toppen kalles også Våttåhaugen. På et kart fra Trondheim 1658 vises en fyrlykt på hammeren. På 1700-tallet var det planer om å bygge en festning. Fra 1848 hadde de militære sine krutthus på Ladehammeren. Tyskerne bygde en del festningsanlegg her under andre verdenskrig.
Brasil under Sommer-OL 1920
Brasil under Sommer-OL 1920. Tjueen sportsutøvere fra Brasil, alle menn, deltok i fire sporter, roing, skyting, stuping og vannpolo under Sommer-OL 1920 i Antwerpen. Brasil, som deltok i et OL for første gang, kom på femtendeplass med en gull, en sølv- og en bronsemedalje. Afrânio da Costa, som vant to medaljer i skyting, var Brasils flaggbærer under åpningsseremonien.
Ladehammeren
I 2000 ble det på toppen reist et europeisk fredsmonument: Equilibrio Nord som er laget av den tyske kunstneren Rolf Schaffner.
Ladehammerens stigning gjør at den regnes som et av de tyngste sykkelintervallene i Trondheim.
Gianluca Paparesta
Gianluca Paparesta (født 25. mai 1969 i Bari) er en italiensk fotballdommer. Paparesta tilhører UEFAs premier-dommere. Han har aldri dømt VM eller EM kamper, men han har dømt 9 kamper i UEFA-cupen
Pedro Proença
Pedro Proença Oliveira Alves García (født 3. november 1970) er en tidligere portugisisk fotballdommer. Proença tilhører UEFAs premier-dommere, og har blant annet dømt Mesterliga-finalen i 2012. Proença var en av 12 dommere i fotball-EM i 2012, og dømte også finalekampen i mesterskapet. Han la opp som dommer i desember 2014.
Concord Rangers FC
Historie
Concord Rangers F.C har aldri vært høyere enn Conference South i det engelske ligasystemet, men klubben har en rekke titler i lokale cup-turneringer og ligaer.
Oppstarten
Albert Lant fikk jobben som klubbens første manager i 1967. Concord Rangers spilte denne sesongen i Thundermite Boys Football League.
I 1979 vant klubben Essex Sunday Junior Trophy etter en 4-0 seier mot Bishops Park fra Brentwood. I den samme sesongen deltok klubben i Mid Essex League.
Etter flere år uten en fast hjemmebane, sikret klubben sammen med Jack Smith ett landområde på Thames Road sentralt i Canvey Island i 1985. Sammen med en rekke frivillige bygget klubben en fotballbane og klubbhus.
Deltakelse på nivå 9
I 1991 deltok Concord Rangers for første gang på det niende nivået i det engelske ligasystemet. Den første cuptriumfen kom i 1997 da Ford United ble slått 1-0 i Essex Senior League Cup. I sesongen 1997-98 vant Concord Rangers Essex Senior League for første gang, men ett opprykk var ikke økonomisk mulig for klubben.
Etter en periode på noen år uten titler, kom Concord Rangers på andreplass i Essex Senior League i 2002-03. Sesongen som fulgte endte med seier i Essex Senior League. Heller ikke etter denne sesongen hadde klubben økonomisk mulighet til opprykk.
Opprykk
I 2007-08 sesongen vant Concord Rangers nok en gang Essex Senior League og klubben rykket opp til Ryman League Division 1 North, nivå 8 i det engelske ligasystemet.
På tross av å være et nyopprykket lag vist Concord Rangers god form gjennom hele sesongen og sikret seg playoff-plass. Semifinalen endte med 1-0 seier mot East Thurrock United. Playoff-finalen endte med en nervepirrende 4-5 tap på straffespark mot Waltham Abbey.
Overlevelse og opprykkskamp
På tross av lave forventninger foran sesongen, gjorde Concord Rangers en god innsats i ligaen. Sesongen 2010-11 endte med en 8.-plass, to poeng utenfor playoff. Den påfølgende sesongen ble ødelagt av en rekke skader på viktige spillere, og klubben endte på 14.-plass.
Den tredje sesongen på nivå 8 skulle vise seg å bli den mest suksessfulle sesongen i klubbens historie. Etter en svak start på sesongen jobbet laget seg oppover på tabellen. Etter å ha sikret en playoff-plass og finaleplass i Ryman League Cup, sikret klubben seg seier i cupen og opprykk til Conference South.
Klubbens beste sesong
Sesongen 2013-14 var klubbens første sesong i Conference South og nok en gang gjorde laget en god innsats i ligaen. Concord Rangers endte på 9.-plass og vant i tillegg Essex Senior Cup etter å ha vunnet mot Braintree Town i finalen.
Stadion
Concord Rangers spiller sine hjemmekamper på Thames Road (The Aspect Arena etter sponsoravtale) på Canvey Island i Essex, England. Thames Road har en publikumskapasitet på 3250.