cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Venneshamn
Den tiden Framverran tilhørte Verran kommune var Venneshamn et sentrum i Framverran.
Handelsstedet Venneshamn
Venneshamn er et godt bevart handelssted med tre gjenstående bygninger fra virksomhetens oppstart. Stedet har hatt handelsvirksomhet fra 1888 og frem til 2008. I mange år var også Venneshamn anløpsted for båter som gikk på Trondheimsfjorden frem til den gang at bygda fikk veiforbindelse.
Joutsa økonomiske region
Joutsa økonomiske region (svensk: Joutsa ekonomiska region, finsk: Joutsan seutukunta) er en finsk økonomisk region i landskapet Mellersta Finland. Regionens areal er 1,380 km², og i 2011 var folketallet 5,760. Joutsa økonomiske region består av to kommuner:
Tim Sylvia
Timothy Deane Sylvia (født 5. mars 1976) er en amerikansk profesjonell MMA-utøver. Han har holdt UFC's tungvektstittel to ganger, og har per 6. juli en merittliste på 24 seire og seks tap.
I’ll Never Fall in Love Again
«I'll Never Fall in Love Again» er en populær amerikansk sang med melodi av Burt Bacharach og tekst av Hal David.
Den ble opprinnelig skrevet til musikalen Promises, Promises (1968) og ble snart én av Bacharachs og Davids mest varige sanger.
Sangeren grubler over de forskjellige problemene som det å forelske seg bringer – innbefattet «nok bakterier til å pådra seg lungebetennelse» og erklærer (i det minste til i morgen) at «hun aldri vil bli forelsket igjen».
En versjon med studiosangere ble utgitt på single under Burt Bacharachs navn i 1969.
«I'll Never Fall in Love Again» ble en hit med Bobbie Gentry i Storbritannia i 1969.
Ella Fitzgeralds versjon ble en mindre hit i september 1969 og lå i kort tid på listen.
En coverversjon var på EP-platen Four Bacharach & David Songs med det skotske bandet Deacon Blue.
Norsk versjon
Tør aldri bli forelsket mer ble spilt inn og gitt ut på singel Polydor NH 66826 i 1969. av Wenche Myhre. Den norske teksten er skrevet av Andreas Diesen. Marcus Österdahls orkester var med på sangen. Sangen ble også gitt ut på albumet Wenche på topp i 1973.
Toralf Maurstad og Kari Rasmussen sang den i TV-programmet Musikk fra teatret (1971).
Dikhil (region)
Dikhil er et region i Djibouti. Den ligger sørvest i landet og grenser til regionene Tadjoura, Arta og Ali Sabieh. Den grenser også til landet Etiopia i sør og vest.
Deler av Abbe-sjøen ligger i denne regionen, dessuten ligger det flere andre innsjøer langs grensen til Etiopia.
Igor Khoroshev
Han flyttet til USA tidlig på 1990-tallet, og bor i Boston. Etter perioden som Yes-medlem har han spilt inn et solo-album kalt Piano Works, og arbeider nå mest med filmmusikk.
Hold Me
«Hold Me» er en sang skrevet av Jack Little, David Oppenheim og Ira Schuster som ble gitt ut i 1933.
Ann-Margret spilte inn sangen og ga den ut på albumet Bachelors' Paradise i 1963.
PJ Proby spilte den inn og fikk en 3. plass på den britiske hitlisten i 1964.
BA Robertson og Maggie Bell fikk en 11. plass i Storbritannia med sin versjon i 1981.
Åshild
Åshild er et norsk kvinnenavn av norrøn opprinnelse. Det er dannet av de norrøne ordene áss, «gud», og hildr, «strid».
Utbredelse
Åshild er et noe brukt navn i Norge, men er svært lite brukt i andre land. Varianten Áshildur er kjent på Island. I Norge var Åshild mest populært som navn på jentebarn på 1940-tallet, men selv da var det ikke blant de vanligste navnene.
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til fornavnet Åshild og varianter av dette i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.
Fylkesvei 7796
Fylkesvei 7796 går mellom Nergården og Nergårdshamn i Harstad kommune. Veien er 1,3 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 123 (Troms).
Obock (region)
Obock er et region i Djibouti. Den ligger nord i landet langs kysten av Rødehavet og grenser til regionen Tadjoura i sørvest og landet Eritrea i nordvest.
Åse
Åse kan referere til:
Algerie under Sommer-OL 1964
Algerie under Sommer-OL 1964. Én mannlig sportsutøver fra Algerie deltok i turn under Sommer-OL 1964 i Tokyo. Det var første gang Algerie deltok i et OL, de vant ingen medaljer.
Norbert Huber
Norbert Huber (født 3. september 1964 i Bruneck, Syd-Tirol) er en italiensk tidligere aker som deltok i de olympiske vinterleker 1984 i Sarajevo, 1992 i Albertville, 1994 i Lillehammer og 1998 i Nagano.
Huber vant en olympisk bronsemedalje i aking under vinter-OL 1992 i Albertville. Sammen med Hansjörg Raffl kom han på tredjeplass i toer for menn, bak Stefan Krauße / Jan Behrendt og Yves Mankel / Thomas Rudolph fra Tyskland.
Fire år senere, under vinter-OL 1994 i Lillehammer vant han en sølvmedalje i aking. Han og Hansjörg Raffl ble nummer i to i toer for menn, bak sine landsmenn Kurt Brugger og bror Wilfried Huber.
Huber ble verdensmester i aking to ganger, 1989 i Winterberg i mixed og 1990 i Calgary i toer for menn.
Personlig
Norbert er en eldre bror av Arnold (aker og OL-deltaker 1994), Günther (Olympisk mester i bobsleigh og OL-deltaker 1992, 1994, 1998 og 2002) og Wilfried Huber (Olympisk mester i aking og OL-deltaker 1988, 1992, 1994, 1998, 2002 og 2006).
Fin de siècle
Fin de siècle (fransk for «slutten av sekelet») er et fast fransk uttrykk for «århundres slutt» som kom i anvendelse fra 1890 og brukes også om slutten på en æra; en tid som går mot slutten i påvente av en ny tid. Uten kontekst brukes begrepet typisk for å referere til slutten av 1800-tallet. Denne perioden ble antatt å være en periode med sosial degenerasjon, men samtidig en periode med håp om et nytt begynnelse. Uttrykket «århundreskifte» brukes av og til som et synonym, men dette er et mer nøytralt uttrykk, som mangler noen eller de fleste av de kulturelle konnotasjonene beskrevet under. Begrepet synes å opptre for første gang i Frankrike mellom 1886 og 1890.
Uttrykket fin de siècle henviser som oftest til årene fra 1890 til 1914 i Europa. Det har konnotasjoner av dekadanse som ses som typisk for de siste årene i en fruktbar epoke (La Belle Époque), og en forventning om forandring når et århundre eller en epoke går mot slutten. At uttrykket er fransk skyldes trolig at fin de siècle spesielt knyttes til bestemte fransktalende kretser i Paris og Brussel på slutten av 1800-tallet, representert ved kunstnere som Stéphane Mallarmé, bevegelser som symbolismen, og kunstverker som Oscar Wildes Salomé (1891), en tragedie i en akt, opprinnelig skrevet på fransk, som knytter ideen om fin de siècle til estetisismen.
Framskritt eller undergang
Slutten av 1800-tallet var Frankrike preget av politiske skandaler, sosial uro, uenighet og «dekadanse». Likevel var fin de siècle også en epoke med store sosiale og vitenskapelige framskritt, en tid da fordeler som tidligere var forbeholdt de privilegerte begynte å bli delt av mange, i henhold til forfatteren Eugen Weber. Offentlig transport, elektrisk belysning, standardtid og en forbedret vannforsyning endret radikalt livet til folk flest, særlig middelklassen. Det ble tid til å reise og fritidsaktiviteter, også sport som eksempelvis sykling. Fin de siècle brakte en rekke vurderinger av århundret. En samstemthet i troen på «framskrittet» var favorittene til statlige tjenestemenn og talspersoner for mellom- og øvre lag av samfunnet. Bæret av darwinistiske evolusjonsteorier, fokuserte de på forskjellige bevis på sivilisasjonens bevegelse til et «høyere» nivå.
Samtidig ble også tidsånden i fin de siècles jevnlig referert til det motsatte med de kulturelle kjennetegnene som ble anerkjent som framtredende på 1880- og 1890-tallet, blant annet manglende livsglede, kynisme, pessimisme og «en utbredt tro på at sivilisasjonen fører til dekadanse».
Begrepet fin de siècle brukes jevnlig for å beskrive fransk kunst og kunstnere ettersom egenskapene til kulturen først dukket opp der, men mange andre europeiske land var påvirket. Begrepet fin de siècle ble gjeldende for følelsene og trekkene knyttet til kulturen, i motsetning til å fokusere utelukkende på begrepets første anerkjennelse i Frankrike. Ideene og bekymringene utviklet av kunstnere innenfor fin de siècle ga drivkraften til kunstneriske bevegelser som symbolisme og modernisme.
Temaene for den politisk kultur innenfor fin de siècle var svært kontroversielle og har blitt sitert som en stor innflytelse på fascismen og som en generator av vitenskapen om geopolitikk, blant at den destruktive teorien om Lebensraum. Professor i historisk geografi ved Universitetet i Nottingham, Michael Heffernan og Mackubin Thomas Owens skrev om opprinnelsen til geopolitikk: «Ideen om at dette prosjektet krevde et nytt navn i 1899, reflekterte en utbredt tro på at endringene som fant sted i det globale økonomiske og politiske systemet var seismisk viktige.» Den nye verdenen i det tjuende århundre må forstås i sin helhet som en integrert global helhet. Teknologi og global kommunikasjon gjorde verden «mindre» og gjorde den til et enkelt system; tiden var preget av pan- eller enhetsideer og en utopisk tanke om «verden som én», noe som gikk lenger enn panideer.
Tidens hovedpolitiske tema var opprør mot materialisme, rasjonalisme, positivisme, det borgerlige samfunnet og det liberale demokratiet. Fin-de-siècle-generasjonen støttet emosjonalisme, irrasjonalisme, subjektivisme og vitalisme, mens tidens tankesett så på sivilisasjonen som en krisetilstand som krevde en massiv og total løsning.
Det var også de i samtiden som avviste hele forestillingen om fin de siècle, som den tyske forfatteren, samfunnskritikeren og legen Max Nordau:
Dag Jostein Fjærvoll
Dag Jostein Fjærvoll (1947–2021) var en norsk politiker (KrF). Han satt på Stortinget fra 1985 til 1997, innvalgt fra Nordland. Han var forsvarsminister fra 1997 til 1999, og samferdselsminister fra 1999 til 2000.
Fin de siècle
Litterære konvensjoner
I den viktorianske fin de siècle uttrykkes temaene degenerasjon og angst ikke bare gjennom det fysiske landskapet som ga et bakteppe for gotisk litteratur hvor skrekk og romantikk blandes, men også gjennom selve den legemlige menneskekroppen. Verk som Robert Louis Stevensons Dr. Jekyll og Mr. Hyde (1886), Oscar Wildes Bildet av Dorian Gray (1891), Arthur Machens The Great God Pan (1894), H.G. Wells’ Tidsmaskinen (1895), og Bram Stokers Dracula (1897) utforsker alle temaer som endring, utvikling, evolusjon, mutasjon, korrupsjon og forfall i forhold til menneskekroppen og sinnet. Disse litterære konvensjonene var en direkte refleksjon av mange evolusjonære, vitenskapelige, sosiale og medisinske teorier og fremskritt som dukket opp mot slutten av 1800-tallet.
Dag Jostein Fjærvoll
Før han ble rikspolitiker var Fjærvoll ordfører i Hadsel fra 1980 til 1985. Han var utdannet lærer fra Oslo lærerskole og hadde tilleggsutdanning i matematikk og rådgivingsfag. Han var også lærer, undervisningsinspektør og rektor på Melbu skole. Fjærvoll var bosatt på Stokmarknes, og etter sin politiske karriere ble han arbeidende styreleder for Vesterålen høgskolesenter på Stokmarknes, som senere ble en del av Nord universitet.
Fin de siècle
Kunstneriske konvensjoner
Verkene til dekadentene og estetene inneholder kjennetegnene som er typiske for kunsten under fin de siècle. I avhandlingen The Eighteen Nineties (2017) beskrev Holbrook Jackson egenskapene til engelsk dekadanse, som er: perversitet, kunstighet, egoisme og nysgjerrighet. Den første egenskapen er bekymringen for det perverse, urene og unaturlige. Romantikken oppmuntret publikum til å se fysiske trekk som en indikasjon på ens indre selv, mens kunstnerne under fin de siècle aksepterte skjønnhet som grunnlaget for livet, og verdsatte også det som ikke var konvensjonelt vakkert.
Dag Jostein Fjærvoll
På Stortinget satt Fjærvoll to perioder i presidentskapet, henholdsvis i Lagtinget og Odelstinget.
Fin de siècle
Kunstneriske konvensjoner
Denne troen på skjønnhet i det elendige og usle førte til besettelse av kunst og symbolikk, da kunstnere avviste uutsigelige ideer om skjønnhet til fordel for det abstrakte. Gjennom symbolikk kunne esteter framkalle følelser og ideer hos publikum uten å stole på en ufeilbarlig generell forståelse av verden.
Dag Jostein Fjærvoll
Hans far, Edmund Fjærvoll (1910–1975), var stortingsrepresentant for Nordland KrF i to perioder: 1961–1965 og 1969–1973. Anne Orderud Paust var Fjærvolls sekretær da han var forsvarsminister.
Fin de siècle
Kunstneriske konvensjoner
Et tredje trekk til kulturen er egoisme, et begrep som ligner på «egomania», som betyr uforholdsmessig oppmerksomhet på ens egne bestrebelser. Dette kan resultere i en form for fremmedgjøring og angst, som i Charles Baudelaires tilfelle, og demonstrerer hvordan estetiske kunstnere valgte bylandskap framfor land som et resultat av deres aversjon mot det naturlige.
Mr. Wonderful
Mr. Wonderful er en sang skrevet av Jerry Bock, George David Weiss og Larry Holofcener som er fra Broadway musikalen i 1955.
Ann-Margret spilte inn sangen og ga den ut på albumet Bachelors' Paradise i 1963. Sangen ble også gitt ut på b-siden av singelen Paradise i 1964.
Olav Hoprekstad
Olav Hoprekstad (født 4. april 1875 i Vik i Sogn, død 16. august 1965 i Bergen) var en norsk lærer og forfatter.
Biografi
Etter et år på Sogndal Folkehøgskule gikk han i 1893 over fjellet og begynte på Hamar lærerskole. Etter eksamen var han lærer på øvingsskolen ved Notodden lærerskole. Deretter kom han til Kristiansand, hvor han var lærer i folkeskolen et år. I 1899 begynte han som lærer i Bergen. Han ble overlærer ved Møhlenpris skole i 1927 og fra 1939 til han gikk av med pensjon i 1946 var han på Fridalen skole. Under krigen var han med og bygde opp lærerfronten i Bergen og på Vestlandet. Hoprekstad var fast teater- og litteraturkritiker i Bergens Tidende 1913–40 og i Gula Tidend 1949–65.
Laghouat (provins)
Provinsen Laghouat (arabisk: ولاية الأغواط) er en av Algeries 48 provinser. Administrasjonssenteret er Laghouat.
Swartbergfjellene
Det er flere fjelloverganger i Swartbergfjellene. Swartberg Pass går mellom Oudtshoorn i sør og Prince Albert i nord. Fjellovergangen er ikke asfaltert og kan være lumsk etter regnvær, men tilbyr på en annen side spektakulær utsikt over Little Karoo og Great Karoo i nord. Plantelivet langs fjellovergangen er også interessant ettersom flere hundre arter er å finne i Swartberg. Veggen av steinmur som finnes langs overgangen og som beskytter mot utforkjøring i noen av de maleriske hårnålssvingene, er i seg selv karakteristisk for denne fjellkjeden.
Prince Albert er vert for den årlige Swartberg Pass-halvmaratonen. Løpet går ut av byen og inn i Swartberg Pass med fjell på begge sider. De skjeve og vridde steinformasjonene er både vakre og spektakulære. Dette løpet holdes vanligvis på den første lørdagen i mai, samtidig med Olive Festival.
Mye av Swartberg er en del av UNESCOs verdensarvliste.
Lille og Store Swartberg
De fleste fjellene i Swartberg har en høyde over 2 000 moh, noe som gjør Swartberg til den høyeste fjellkjeden i Western Cape. Det er også en av de lengste siden den strekker seg ca. 230 km sørfra Laingsburg i vest til området mellom Willowmore og Uniondale i øst.
Swartberg består offisielt av to mindre fjellkjeder; Lille Swartberg (Smaller Swartberg Mountains) og Store Swartberg (Greater Swartberg Mountains). Ironisk nok er Lille Swartberg, den vestligste av de to fjellkjedene, den høyeste av de to. Seweweekspoortpiek (Seven Weeks Gorge Peak) i Lille Swartberg er den høyeste fjelltoppen i hele provinsen med en høyde på 2 325 moh. Det kjente Toverkop (Bewitch Peak) rager over byen Ladismith i Little Karoo med en høyde på 2 240 moh. Fjellet er oppkalt etter sin kløyvde topp som ifølge legenden ble delt av en fortryllelse og påfølgende lynnedslag.
Store Swartberg ligger øst for Lille Swartberg, og Gouritz-elven utgjør det faktiske skillet mellom de to fjellkjedene. Elven skaper en kløft direkte gjennom fjellkjeden. Denne delen som stort sett består av fjell med lik høyde, er imidlertid lavere enn Lille Swartberg. Tierberg (Leopard Mountain) med en høyde på 2 132 moh er det høyeste fjellet. Det er blant disse fjellene man finner Cango-grottene, det mest kjente underjordiske systemet i Sør-Afrika. Grottene ligger like nord for Oudtshoorn.
Tom Brislin
Tom Brislin (født 1973 i New Jersey) er en keyboardist, pianist, vokalist og plateprodusent fra USA som er mest kjent for sin tid som assosiert medlem av progressiv rock-gruppen Yes i 2001 og for sitt samarbeid med mange kjente artister. Han er heltidsmedlem av bandet Spiraling og av progressiv rock-bandet Reneissance. For tiden er han også en av redaktørene i magasinet Keyboard Magazine.
Diskografi
Med You Were Spiraling:
Med Meat Loaf:
Med Patti Rothberg:
Med Camel:
Med andre artister:
Jim Leavelle
James Robert Leavelle (uttales luvell) (1920–2019) var en amerikansk politietterforsker. Han var sentral i Dallas-politiets etterforskning etter attentatet mot John F. Kennedy 22. november 1963.
Liv og virke
Han vokste opp på landsbygda i Texas. Han tjenestegjorde på USS «Whitney» i USAs stillehavsflåte under den andre verdenskrig. Han var også om bord på skipet under angrepet på Pearl Harbor i 1941.
Leavelle ledet etterforskningen av drapet på politibetjent J.D. Tippit, som var ute på patrulje den 22. november 1963, og pågrep i den forbindelse Lee Harvey Oswald. Etter hvert ble Oswald også mistenkt for å ha vært den som skjøt og drepte president John F. Kennedy tidligere samme dag.
Da Oswald skulle eksorteres til fengsel 24. november, var det et stort presseoppbud i kjelleren på politihovedkvarteret i Dallas, der en pansret bil ventet. Leavelle hadde festet Oswald til seg med håndjern, og han hadde spøkt med at hvis noen skulle skyte Oswald, burde denne være en like god skytter som Oswald. «Nå er du melodramatisk. Ingen kommer til å skyte meg», svarte Oswald.
Leavelle eskorterte også Ruby til fengselet. Ruby skal ha ønsket å ha på seg Leavelles dress og hatt, som allerede var kjent verden over fra pressebildene, som en avledning. Leavelle svarte at Ruby «ikke var verdt å drepe».
Jim Leavelle mente, som Warren-kommisjonen, at Oswald handlet alene da han drepte Kennedy. Leavelle kom til å holde foredrag og la seg intervjue om sin rolle i hendelsene i Dallas til han var godt over 90 år gammel. Han mottok også mange henvendelser fra publikum. Den berømte dressen og hatten er utstilt på museet som er innredet i det tidligere skoleboklageret i Dallas, som Oswald skjøt Kennedy fra.
Personality
Personality er en sang skrevet av Johnny Bruke og Jimmy Van Heusen som er skrevet for filmen Road to Utopia fra 1946.
Al Hirt og Ann-Margret spilte inn sangen og ga den ut på albumet Beauty and the Beard i 1964.
De fortapte
De fortapte (orig.: The Lost Boys) er en amerikansk skrekkfilm fra 1987 som handler om ungdommer fra California som må slåss mot en gjeng tenåringsvampyrer. Filmens engelske originaltittel er hentet fra Peter Pan av J.M. Barrie.
Handling
En skilt mor og hennes to tenåringssønner «Michael» og «Sam» flytter til en liten by i California for å bo sammen med morens far. Byen de flytter til, Santa Carla, er plaget av problemer med en motorsykkelgjeng og uforklarlige forsvinninger.
Den eldste sønnen, «Michael», blir etterhvert dratt inn i motorsykkelgjengen på grunn av at han blir tiltrukket av piken i gjengen, «Star» (Jami Gertz), og på grunn av at han ikke vil være dårligere enn gjengens karismatiske leder, «David» (Kiefer Sutherland). Etter en slags innvielsesseremoni med gjengen som involverer farlige aktiviteter som å kjøre motorsykkel gjennom tåken mot et stup, og å henge etter hendene fra under en jernbanebro, begynner «Michael» å være sammen med dem. Etter hvert blir han lurt til å drikke blod som gjengen overbeviser ham om at bare er vin. Han sover hele dagene, og er sammen med gjengen hele natten, noe som varer helt til de tar ham med seg til en ekte jakt og viser ham at han må drepe for å overleve.
Dette får «Michael» til å reagere, og med hjelp fra «Star», «Laddie» (et vampyrbarn) og sin bror «Sam», som i mellomtiden har slått seg sammen med to uskikkede vampyrjegere («Edgar og Alan Frogg»), går han i gang med å riste av seg forbannelsen ved å finne og ta livet av ledervampyren. Dette viser seg å være vanskeligere enn først antatt, spesielt på grunn av at det ikke er innlysende hvem som er lederen.
Lydspor
Lydsporet inneholder flere bemerkelsesverdige sanger, inkludert «Good Times», en duett mellom INXS og tidligere vokalist i Cold Chisel, Jimmy Barnes. Sangen gikk til topps på den australske topplisten tidlig i 1987.
Lydsporet inneholder også en coverversjon av The Doors' sang «People are Strange» innspilt av Echo & the Bunnymen. Tittelsporet, «Cry Little Sister», ble originalt innspilt av Gerard McMann.
Jappetiden
Stor vekst i forbruket
Jappetiden er også lett å avlese i statistikker over forbruket, som økte voldsomt. Detaljhandelen økte fra 130 i 1981 til 189 i 1985 (1979 = 100). Salget av biler er gjerne svært konjunkturfølsomt, og bilsalget økte fra 138 086 i 1983 til 210 381 i 1985 og 221 662 i 1986. Også trafikkulykkene økte, etter en kraftig reduksjon i perioden 1970-81 – fra 338 omkomne i 1981 til 407 i 1984 og 452 i 1986
Slutt på jappetiden
November 1987 markerte slutten på jappetiden i Norge, og dette medførte etterkrigstidens verste nedgangskonjunktur og bankkrise. Lønnsveksten hadde tatt av og børsverdiene var blitt kunstig høye. Oljeprisen hadde også falt drastisk i 1986, noe som førte til et bortfall av statlige inntekter, og dermed en resulterende devaluering av kronen. Som en følge av jappetiden opplevde man også et voldsomt boligkrakk i Norge i 1988–1989. De store verdiene i markedet var borte, og Norge opplevde deretter flere år med konkursrammede investorer og bedrifter, og behovet for gjenoppbygging var et faktum.
Dumfriesshire
Dumfriesshire (skotsk-gælisk: Siorrachd Dhùn Phris) er et tradisjonelt grevskap i Skottland. Fylkesbyen er Dumfries. Det grenser til Kirkcudbrightshire i vest, Ayrshire i nordvest, Lanarkshire, Peeblesshire og Selkirkshire i nord, og Roxburgh i øst. Til sør er grenser området til den engelske grensen og Cumberland og det administrative fylket Cumbria.
Geografi
De viktigste fjellene er langs det nordlige områdene; det høyeste er White Coomb (2695 fot), Hart Fell (2651 fot), Saddle Yoke (2412 fot), Swatte Fell (2389 fot), Lowther Hills (2377 fot), og Queensbury (2285 fot). Sistnevnte ga den andre tittelen til hertugen av Buccleuch.
De tre lengste elvene er Nith, Annan og Esk, og de dalene som kløyver landet fra nord til sør er Nithsdale, Annandale og Askdale.
Historie
Den britiske stamme som bodde i dette området ble kalt for Selgovae av romerne. De har etterlatt mange spor etter seg; som befestninger (hill fort) i nord, steinsirkler som ved Dunscore og Eskdalemuir, leirer som i Dryfesdale, gravhauger (tumuli) og varder som i Closeburn, og skulpturerte steiner som i Dornock. Området rundt Moffat er spesielt rikt på etterlatenskaper. Ved Holywood, nær Dumfries, står det fortidslevning av en lund med hellige okser som stedet har fått navn etter. Det er også en steinsirkel som lokalt kalles for «De tolv apostler».
I kirken i Ruthwell står et forhistorisk kors med runetegn som forteller historien om korsfestelsen. Det er spor av en romersk veg som går langs Dalveen Pass og inn i Clydesdale og opp til Annan til Tweeddale, og ved Birrens er det en av de best bevarte eksemplene på en romersk leir. Romerske alter, urner og mynter er funnet mange steder.
Ved å være et grenseområde var Dumfriesshire årsted for flere urolige epoker av skotsk historie, spesielt i tiden under Robert Bruce. Kong Edvard I av England beleiret Carlaverock Castle og fraksjonene av Bruce (som var lord av Annandale), John Comyn og Johan Balliol var stadig i krig med hverandre. Grenseklanene som var like temperamentsfulle som de i nord og var alltid i strid. Det er dokumenter av blodige slag i Dryfesdale i 1593 da Johnstone'ene slaktet 700 Maxwell'er og fanget flyktningene i Lockerbie hvor de fleste ble massakrert. De bitre stridighetene fortsatte fram til 1700-tallet.
De som bodde i fjellområdene tilbød tilfluktssted for de forfulgte Covenanters, som i 1680 ved Sanquhar publiserte en deklarasjon mot kongen, og foregripe dermed revolusjonen med flere år. Prins Karl Edvard Stuarts ambisjoner etterlot området stort uberørt ettersom jakobinernes følelsesytringer hadde liten appell på lokalbefolkningen.
David García
David García Dapena (født 30. september 1977 i Pontevedra) er en spansk landeveissyklist.
García begynte sin karriere i 1999 for det portugisiske sykkellaget L.A.-Pecol. Året etter skiftet han til Cantanhede-Marques de Marialva, hvor han i 2001 vant en etappe i Grand Prix Philips. I 2003 vant han en etappe i Grand Prix Cantanhede og han vant to ganger ved Grand Prix Abimota. Til sesongen 2004 skiftet han tilbake til L.A.-Pecol, hvor han vant etapper i henholdsvis Volta a Terras de Santa Maria og Volta a Tras os Montes e Alto Duoro. Året etter vant han fjerde etappe av Grand Prix Abimota og i 2006 vant han første etappe av Volta a Terras de Santa Maria. Fra 2007 syklet García for det spanske profesjonelle kontinentallaget Karpin Galicia. Der syklet han Vuelta a España, hvor han på to etapper kom i topp-10 og fikk 23.-plass sammenlagt. Året etter vant García sammenlagtkonkurransen i Presidential Cycling Tour of Turkey. Senere i sesongen 2008, etter at laget hadde skiftet navn til Xacobeo Galicia, vant han 15. etappe av Vuelta a España. I 2009 vant han Vuelta a la Rioja. Under Vuelta a España 2010, der han endte på 11.-plass, testet han positivt på EPO og HES og ble utestengt i to år.
Médéa (provins)
Provinsen Médéa (arabisk: ولاية المدية) er en av Algeries 48 provinser. Administrasjonssenteret er Médéa.
Eva Wikander
Eva Wikander (født 12. april 1947, død 24. oktober 2002) var en svensk barnebokforfatter og dramatiker.
Hun vokste opp i Solna og arbeidet lenge som kulturjournalist i FLT og i Aftonbladet. Hun debuterte med Susanna stalledräng (1976) og flere andre hestebøker. Hennes bok Johan är död (1977), om et barns brå død, ble filmatisert i 1982. Hun skrev om lag 50 bøker, hvorav flere billedbøker i samarbeid med illustratører som Lisa Örtengren, Frantisek Simak og Jockum Nordström. På norsk finnes bare billedboken Dukkeoperasjonen (1994).
Ockelbo kommune
Ockelbo kommune er en kommune i Gävleborgs län i landskapene Hälsingland og Gästrikland i Sverige. Kommunen grenser i Gävleborgs län til Bollnäs kommune i nordvest, Söderhamn kommune i nordøst, Gävle kommune i øst og Sandviken kommune i sør. I tillegg grenser den til Falu kommune i Dalarnas län i vest. Kommunens administrasjonssenter ligger i Ockelbo som befinner seg omtrent 30 km nordvest for Gävle.
Ockelbo har lange tradisjoner for jernindustri, noe næringslivet i kommunen i dag fremdeles er preget av. Administrasjonssenteret Ockelbo har en del mindre og mellomstore industriforetak
Kommunevåpenet
Blasonering: ''Et skjold som loddrett er delt av grantre. På den venstre delen, tre loddrett oppstilte, grønne ringer på sølvbakgrunn, og på den høyre delen, en loddrett oppstilt smedhammer i sølv på grønn bakgrunn''.
Hammeren symboliserer jern håndtering, grantrærne skogsbruk og ringene de (daværende) tre forsamlingene i kommunen. Våpenet ble registrert i Patent- och registreringsverket i 1985. Femten år senere ble de tre forsamlingene slått sammen til Ockelbo församling, men det er fremdeles tre ringer i kommunevåpenet.
Tettsteder
Ockelbo kommune hadde fire tettsteder i 2010. I tabellen oppgis antall innbyggere per 31. desember 2010.
Tadjourah (region)
Tadjourah er et region i Djibouti. Den ligger sentralt i landet innerst i Tadjourah-bukta og grenser til regionene Obock, Dikhil og Arta. Den grenser også til landene Eritrea i nord og Etiopia i vest.
Det høyeste punktet i Djibouti, Mousa Ali, ligger i Tadjourah.
Annie Award for beste animasjonsfilm
Annie Award for beste animasjonsfilm er en Annie Award som årlig tildeles til det forrige års beste animasjonsfilm. Prisen ble introdusert i 1992 og i 1998 skiftet prisen navn til Enestående oppnåelse i en animert kinofilm (Outstanding Achievement in an Animated Theatrical Feature), men skiftet tilbake igjen i 2001. Etter at Oscar for beste animasjonsfilm ble inkludert blant Oscar-prisene har Annie Award-vinneren matchet Oscar-vinneren hvert år unntatt 2006.
Holger Drachmann-legatet
Drachmannlegatet er et dansk legat som deler ut midler på Holger Drachmanns (1846–1908) fødselsdag, 9. oktober. Legatet stammet opprinnelig fra driften av museet i Drachmanns Hus i Skagen.
Annemasse
Annemasse er en kommune i departementet Haute-Savoie i regionen Auvergne-Rhône-Alpes sørøst i Frankrike. Kommunen ligger ved grensa til Sveits, og hadde i underkant av 30,000 innbyggere i 2010.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Annemasse
Fylkesvei 7520
Fylkesvei 7520 er en ringvei med utgangspunkt i Ålstad rundt Engeløya i Steigen kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 638.
Kommuner og knutepunkter
Ringveien listes med klokka
Roman de Fergus
Roman de Fergus er en arthurisk romanse skrevet på gammelfransk i Skottland på begynnelsen av 1200-tallet av en skribent som kaller seg selv for Guillaume le Clerc (= Vilhelm kontoristen). Hovedfiguren i romansen er Fergus, sønn av Soumilloit (gælisk Somhairle; engelsk Sorley eller Somerled), en fattig og enkel mann som klatrer opp til å bli ridder under sagnfiguren kong Arthur.
Bakgrunn
Hovedfiguren er basert på en historisk faktisk skikkelse, Fergus av Galloway. Romansen har blitt løftet opp av mange litteraturforskere for dens meget sofistikerte bruk av parodi, delvis rettet mot hele sjangeren med arthuriske romanser. Det har blitt foreslått av tidligere litteraturforskere som Dominicia Legge at arbeidet ble skrevet under støtte av Alan av Galloway, men dette forslaget er blitt forkastet av andre av flere grunner, blant annet fordi romansens satire over Fergus, den berømte forfaderen til Alan. Nylig har det blitt foreslått av D.D.R. Owen at den ble skrevet for å underholde Vilhelm I av Skottlands hoff, og at forfatteren er ingen annen enn William Malveisin, en kongelig kontorist som klatret i posisjoner til både biskop av Glasgow og St. Andrews. Forskerne har også merket seg romansens utstrakte geografikunnskap om sydlige Skottland som har blitt gjengitt på en troverdig måte og står i kontrast til de andre verker i denne sjangeren som geografisk sett er ofte vage og urealistiske.
Noen forskere mener at satiren er rettet mot det innfødte skotske samfunnet. Soumilloit er rik nok til å eie en festning, men han er født i en lavere klasse og at festningen er bygget opp av tre og ikke stein. Hans sønn Fergus arbeider på gården. Fergus’ karakter er en hindring ved at selv om han er tapper, overtrer han stadig etikettene som det frankofile aristokratiske samfunnet tar for gitt.
Romansen er det første skrift i ikke-gælisk verdslig litteratur som har overlevd i Skottland, en ære som vanligvis har blitt tilegnet «The Bruce» (eller «The Brus») av John Barbour, skrevet et og et halvt århundre senere på middelengelsk. Romansen har blitt neglisjert i Skottland ettersom litteraturforskerne ikke har vært oppmerksom på det før ganske nylig ved at det har vært oppbevart i ulike versjoner utenfor De britiske øyer og på kontinentale Europa. En annen grunn til at det har blitt oversett er at det ble skrevet på fransk, en litterær språklig tradisjon som døde ut på slutten av høymiddelalderen. Roman de Fergus viser at, til tross for dens skjebne, at fransk kultur blomstret i Skottland under høymiddelalderen.
Handling
Fortellingen begynner med en hjortejakt i Carlisle hvor kong Arthur og hans ridder jakter på en stor, hvit hjort som unngår dem inntil Perceval endelig fanger den i Galloway. På dette tidspunkt arbeider Fergus på gården under sin far, ser ridderne og blir inspirert av dem. Fergus overtaler sin far til å skaffe ham en rustning slik at han kan slutte seg til ridderne. Fergus drar på vegen til Carlisle, dreper to banditter underveis og overlever hodene deres til kong Arthur. På hoffet blir han latterliggjort av ridder Kay som utfordrer Fergus til å vise sin verdi blant annet å drepe kongens bitre fiende, Den sorte ridder, og Fergus aksepterer utfordringen. Etter å ha blitt lært riddernes kunst av datteren til den kongelige kammerherre blir Fergus utnevnt til ridder av kong Arthur og får oppmuntring og et sverd fra ridderne Percival og Gawain.
Fergus seg deretter på ved og kommer til Liddel Castle hvor han møter festningsherrens datter Galiene for første gang. Hun erklærer sin kjærlighet til ham, men han kan kun love å komme tilbake til henne etter at han har gjort sin oppgave. Etter at han har beseiret Den sorte ridder kommer han tilbake, men da har Galiene forsvunnet og det er da kjærlighetens magi treffer Fergus. Han drar ut på leting etter henne, men forgjeves i et helt år inntil han møter en dverg som forteller at han vil finne sin kjærlighet om han kan få tak i et skjold til en gammel heks i Dunnottar Castle. Inspirert av det nye håpet drar Fergus til Queensferry for å «krysse» fra England til Skottland, men han havner i en diskusjon med fergemennene, overvinner dem alle og blir nødt til å seile over på egen hånd. Da han når Dunnottar dreper han vaktene ved skjoldet og drar tilbake til Lothian. Der blir han fortalt at Galiene er den nye hersker av Lothian, men er beleiret i Roxburgh av en nabokonge. Fergus drar til Roxburgh. På vegen blir han overfalt i bakhold ved Melrose av ektemannen til heksen han hadde beseiret i Dunnottar. Etter å ha vunnet over denne og drar han til Melrose, uvøren ødelegger han hæren og overvinner noen av de største ridderne, men selv ikke det er nok til å ende beleiringen.
Etter en stund sender kongen sin nevø Arthofilaus for å beordre at Galiene overgir festningen, men Galiene nekter og de beslutter at om Galiene kan finne en verdig ridder skal de avgjøre konflikten ved en tvekamp. Galiene angrer hurtig på avtalen ettersom hun ikke makter å finne en verdig kandidat blant sine menn. Galiene sender derfor sin ledsager, Arondele, for å be om en kandidat fra Arthur i Carlisle. Arthur har ikke mulighet for skaffe en ettersom alle hans riddere er ut og elter etter Fergus. Uten resultat vender Arondele tilbake til sin herskerinne. På vegen passerer hun Melrose og forteller historien til Fergus før hun drar videre til Roxburgh. Nyheten om at Arondele ikke maktet å fullføre sin oppgave gjør Galiene ulykkelig ettersom tvekampen må skje den påfølgende dagen. Når tiden er inne er Galiene klar til å kaste seg ut fra festningens høyeste tårn, men der ser hun et skinnende skjold i horisonten. Den mystiske ridderen slakter Arthofilaus, og kongen gir opp sitt krav på Lothian. Det er da som Galiene lærer identiteten til ridderen, hennes tapte kjærlighet Fergus, men Fergus har allerede forlatt området.
Tilbake i Carlisle hører kong Arthur om hendelsene og benåder den slagne kongen. Arthur beslutter personlig å dra ut for å lete etter Fergus, men Gawain mener han har en bedre sjanse til å finne ham om kongen er vert for en ridderturnering. Turneringen blir arrangert ved Jedburgh og prisen er ikke mindre enn dronning Galiene og hennes kongerike. I løpet av den ukelange turneringen er Fergus uovervinnelig, og overvinner blant andre Kay, Lancelot og Den sorte ridder. Deretter blir Fergus og Galiene forent i ekteskap og Fergus blir konge av Lothian.
Roman van Ferguut
På slutten av 1200-tallet var romansen oversatt og tilpasset lavtysk språk. Den første delen ble oversatt fra fransk rimelig nøyaktig, men andre del, muligens av en annen oversetter, er mye mer omtrentlig oversatt. Roman van Ferguut har i dag en utstrakt berømmelse som en hollandsk og flamsk klassiker, mye mer berømt enn Roman de Fergus har i Skottland og Frankrike. Den hollandske utgaven har siden blitt oversatt til engelsk av en amerikansk forsker.
Sven Christer Swahn
Sven Christer Swahn (født 3. august 1933 i Karlskrona, død 15. januar 2005) var en svensk forfatter, oversetter og litteraturhistoriker. Han debuterte i 1956 med diktsamlingen Eftermiddagens nycklar og i 1957 med ungdomsromanen Indianresan, og skrev nærmere 70 bøker.
Plesiorutela
Plesiorutela er en slekt av biller som hører til undergruppen praktskarabider (Rutelinae) i den store familien skarabider (Scarabaeidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Levevis
Larvene lever i råtnende ved.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Mellom-Amerika (Mexico).
Sven Christer Swahn
Swahn var en produktiv «mångsysslare» og virket som poet, novellist, romanforfatter, ungdomsbokforfatter og dramatiker. Han skrev flere stykker for teaterscenen og for radioteatret. Han var litteraturkritiker i Sydsvenska Dagbladet og oversatte lyrikk og skjønnlitteratur for barn og voksne; blant annet Shakespeares og Keats' sonetter og dikter av Emily Dickinson. Bland hans verk finnes psykologisk realistiske romaner som Pinan (et utnavn på Karlskrona) og Ett monsters memoarer. Han skrev også science fiction, grøssere, fantasy og krim. Boken 7 x framtiden er en oversikt over svensk science fiction-litteratur; han har også redigert en bokserie med oversatt science fiction. Han har oversatt Ursula K. Le Guins Øyverden-trilogi, og oversatt to Grundtvigsalmer i Den svenska psalmboken 1986. Hans fantasynovelle Orgeladjunkten ble filmatisert av Jan Troell med tittelen Bang! (1977).
Cité internationale des Arts
Cité Internationale des Arts Paris (CIA) er en fransk almennyttig stiftelse som eier og driver et atelier- og boliganlegg ved samme navn som ble innviet i 1965. Anlegget, som ligger i Paris, er opprettet for å tjene som oppholdssted for kunstnere som oppholder seg i byen for å studere eller videreutdanne seg i faget sitt. Stiftelsen støttes av en rekke nasjonale og utenlandske skoler, institutter, universiteter og regjeringer. Enkelte institusjoner og land, deriblant Norge, disponerer et gitt antall plasser i anlegget. Oppholdet ved Cité varer vanligvis seks måneder.
Cité betjener rundt 300 kunstnere fra hele verden med boliger og arbeidsplasser. Hoveddelen av anlegget med omtrent 240 boligplasser befinner seg i Rue de l'Hôtel de Ville i nærheten av Notre-Dame. Siden åpningen har omtrent 18,000 kunstnere benyttet seg av fasilitetene.
Grunnkretser i Tynset kommune
Grunnkretser i Tynset kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Tynset kommune, Innlandet, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Thomas Tidholm
Thomas Tidholm (født 11. april 1943 i Örebro, oppvokst i Huddinge) er en svensk lyriker, dramatiker, oversetter og barnebokforfatter. Han er gift med Anna-Clara Tidholm, som har illustert de fleste av hans barnebøker. De bor i Stockholm og i Arbrå.
Tidholm debuterte som lyriker 1966. Hans mest leste oversettelse er trolig Douglas Adams' Haikerens guide til galaksen. Han var aktiv musiker 1967-78 som saksofonist og sanger i flere band; tre soloplater 1973-84. Også fotograf med egne utstillinger og filmprodusent med tre kortfilmer på SVT 2002-07.
Blant parets om lag 30 billedbøker har blant annet Resan till Ugri La Brek (1987) vakt oppsikt med sin absurdaktige fabelform for å skildre en bestefars tilværelse etter døden.
Train of Thought
Train of Thought er det progressive metalbandet Dream Theaters syvende studioalbum. Albumet skiller seg litt fra bandets tidligere album ved at bandet denne gangen ville lage et album som først og fremst egnet seg for å spille live. Train of Thought ble mottatt med blandede følelser av fansen. De mest trofaste Dream Theater-veteranene ville heller ha enda et album med den mere progressive siden av Dream Theater, som Images and Words. Den nyere fansen, derimot, mottok denne tyngre siden av Dream Theater litt bedre.
Som det foregående albumet, Six Degrees of Inner Turbulence, begynner Train of Thought med den samme tonen som avsluttet deres forrige album, og slutter med den samme tonen som åpner deres neste album, Octavarium.
William Stubbs
William Stubbs (født 21. juni 1825, død 22. april 1901) var en engelsk historiker og biskop av Oxford.
Utdannelse og karriere fram til 1889
Han ble valgt som medlem av Trinity College i Oxford, og bodde i Navestock, Essex, fra 1850 til 1866. I 1859 giftet han seg med Catherine, datter av John Dollar, av Navestock, og fikk flere barn. Han var bibliotekar ved Lambeth Palace, og i 1862 søkte han uten hell for et Chichele-professoratet i moderne historie ved Oxford. I 1866 ble han utpekt som professor regius i moderne historie ved Oxford, og holdt denne posisjonen fram til 1884. Hans forelesninger hadde få tilhørere, og han fant forelesningsplikten distraherende fra historieforskningen. En del av hans lovbestemte forelesninger ble utgitt i Lectures on Mediaeval and Modern History. Han var rektor ved Cholderton, Wiltshire, fra 1875 til 1879, hvor han ble utpekt som kannik ved St. Pauls katedral i London. Han tjente ved den eklektiske tinghuskommisjonen i 1881–1883 og skrev tunge appendikser til rapportene. Den 25. april 1884 ble han utnevnt til biskop av Chester og i 1889 ble han biskop av Oxford.
Stubbs som historiker
Inntil biskop Stubbs fant det nødvendig å hengi all sin tid til religiøse plikter konsentrerte han seg om historiske studier. Han argumenterte at teorien om at historiens enhet og fortsettelse ikke skulle fjerne skillene mellom oldtiden og moderne historie. Han mente at studiet av antikkens historie var en nyttig forberedelse for studiet av moderne historie, begge hadde fordeler og ulemper ved å bli studert hver for seg. Han mente også at effekten av den enkelte karakter og menneskelige natur ville gjøre generaliseringer vage og unyttige. Mens han understreket at historie var nyttig som en mental disiplin og som en del av den liberale utdannelse anbefalte han at historie ble studert hovedsakelig for sin egen del. Det var i denne ånd han arbeidet, han hadde evne for bedømmelse og en begavelse for utførlig og kritisk undersøkelse. Han var tilsvarende fremstående i eklektisk historie, både som en redaktør av tekster og som en historiker av den britiske forfatning.
Hans bevis som en autoritet på kirkehistorie ble vist i 1858 med verket Registrum sacrum anglicanum som beskrev den episkopale suksesjon i England, foruten også i flere senere verker, og særlig i hans andel av Councils and Ecclesiastical Documents, redigert i samarbeid med pastor A. W. Haddan, hvor han var spesielt ansvarlig for tredje bind. Han utmerket seg i kritisk forskning og hans historisk fremstilling er vist i de nitten bind som han redigerte for The Chronicles and Memorials of Great Britain and Ireland during the Middle Ages («Rolls-serien»). Det er likevel hans Constitutional History of England som han har gjort han mest kjent som historiker. Framtoningen av denne boken som sporer utviklingen av den engelske forfatning fra den germanske innvandring eller invasjoner og fram til 1485 markerer i sin tid et distinkt framskritt for engelsk historieforskning. Spesialister kan forbedre et utsagn her og der, men verket har holdt seg som autoritet på sitt område, et monument over tålmodig og inngående forskning, og disiplinert bedømmelse.
Biskop Stubbs tilhørte første rekke av historiske forskere både som forfatter og som en kritiker. Han utmerket seg både fra oppdagelse av materiale til litterær produksjon. Han var en dykltig palegraf og i tekstkritikk. Som forfatter er han kun bedømt for Constitutional History som er godt planlagt og arrangert, men den er ikke levende framstilt, og til tross for den dyktighet som Stubbs håndterte sitt materiale framstår han ikke som en glitrende skribent sammenlignet med andre framstående britiske historikere.
I ettertiden har hans tanker om et politisk rammeverk av konfrontasjoner blitt avløst av K. B. McFarlanes teori om «samfunn av interesser»; mengden av mulige konflikter mellom kongen og adelen var egentlig svært liten (i dette tilfellet, Henrik IV av England, 1399–1413). Historikere som Richard Partington, Rosemary Horrox og spesielt May McKisack har drevet dette synet videre.
Æresbevisninger
Både i England som i Europa og i USA ble biskop Stubbs anerkjent som den fremste av alle engelske historikere i sin tid. Blant hans utmerkelser var Doctor of Divinity, og Doctor of Civil Law av Oxford, Doctor of Laws av Cambridge og Edinburgh, doktor i utroque jure i Heidelberg; æresmedlem av universitet i Kiev og ved akademia i Danmark, Preussen og Bayern, og var en korresponderende medlem av Académie des sciences morales et politiques ved Det franske institutt (Institut de France).
Sunrise-periode
Uttrykket Sunrise-periode henviser til tidsperioden ved lanseringen av et nytt toppnivådomene eller andrenivå-domene på internett, hvor innehaverne av varemerker kan registrere et domenenavn med varemerket de eier.
R633
R633 var en regelbau-bunker designet for den tyske hæren. Bunkeren huset en 5 cm helautomatisk bombekaster, betegnet M19 Maschinengranatenwerfer. For tekniske detaljer om bombekasteren, se egen artikkel.
Bunkeren var inndelt i seks rom: Gass-sluse, oppholds-/soverom, ventilasjonsrom, ammunisjonsrom, M19 panserkuppel og skyteskår/vaktrom.
Utbredelse
R633 er ikke en spesielt vanlig bunker, da M19 ikke var et masseprodusert våpen. I Norge finnes det sannsynligvis 12 R633. Disse bunkerne ble stort sett plassert langs kysten. Totalt i Europa regner man med at det finnes 78 stykk R633, men tallet er usikkert. En av grunnene til den forholdsvis begrensede utbredelsen av bunkeren, kan sees i dette sitatet fra daværende øverstkommanderende for de tyske styrkene i Norge:
Ressursmangel var altså en viktig grunn til at det ikke ble bygget flere R633, i tillegg til at det, i alle fall i Norge, ble forbudt å bygge bunkeren etter ordre fra høyeste hold. Man anså altså at kostnadene ved å bygge bunkeren ikke stod i forhold til dens effektivitet.
M19 ble helst benyttet langs Atlanterhavsvollen, hvor man ville hindre en invasjon for enhver pris. Antallet M19 (og dermed også R633) som ble produset er vanskelig å bestemme, da kilder spriker mellom alt fra 60 til langt over 200. R633 ble plassert på viktige kystfort, men også i nærheten av ubåtbunkere, så som i Bergen og St. Nazaire i Frankrike.
Fordi M19 var designet for å passe inn i panserkuppel 424p1, ble ikke alle nødvendigvis plassert i R633. Noen panserkupler ble støpt inn i andre bunkerdesign, så som ubåtbunkere.
VCard
vCard eller V-Card er en standard filformat for elektroniske visittkort. vCard er gjerne lagt til en e-postmelding eller sendt som SMS eller MMS, men kan også eksempelvis legges til en internettside, eller en elektronisk CV.
Innholdet på et vCard er likt det som oppgis på andre visittkort, som navn og adresse, firmatilknytning, telefonnummer, e-postadresser, internettadresser, logotyper og bilde. I tillegg kan et vCard også inneholde hyperlenker, lydfil eller en QR-kode.
Tine (TV-program)
Programmet ble ingen seersuksess. Premieren ble sett av 91 000.
Marvika Orlogsstasjon
Marvika orlogsstasjon er en tidligere marinebase i bydelen Lund i Kristiansand. Stasjonen ble opprettet som opplagshavn i 1897 etter en utredning fra Kristiansandskommisjonen som ble nedsatt ved kongelig resolusjon i 1888. Kommisjonens innstilling forelå i 1891.