cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Audrey Hepburn
1953–1957: Gjennombrudd med Prinsesse på vift
Hepburn hadde ingen filmroller i 1955, men vant likevel publikumsprisen Henrietta World Film Favorite. Hun ble nominert til en BAFTA-pris og en Golden Globe for rollen som Natasha Rostova i dramafilmen Krig og fred (1956), en filmatisering av Leo Tolstojs roman Krig og fred. I en artikkel for The Guardian fra 2016 skrev Clive James at filmen «fortsatt har styrke i dag fordi Audrey Hepburn [...] var en troverdig Natasha». I 1957 spilte hun i TV-episoden «Mayerling» fra antologiserien Producers' Showcase. Episoden handler om forholdet mellom Maria von Vetsera (Hepburn) og Rudolf av Østerrike (Mel Ferrer).
1958–1963: Nonnens historie og Frokost hos Tiffanys
Hepburns neste filmrolle var som søster Luke i dramafilmen Nonnens historie i 1959. Filmen handler om Hepburns rollefigur som en dag bestemmer seg for å bli nonne, for så på sikt å tjene i den belgiske republikken Kongo. Hun blir imidlertid fortalt at hun har mye å lære i religiøs tro. Hepburn fikk god kritikk for rolleskildringen, og den har i ettertid blitt kalt en av skuespillerens beste. Filmmagasinet Films in Review skrev: «Hepburn viser det type skuespilltalent som kan projisere indre følelser, både i dybde og kompleksitet, på en så dyktig måte at du må studere henne nøye i Nonnens historie både to og tre ganger for å forstå hvordan hun får det til.» Hepburn vant en BAFTA-pris og ble nominert til en Golden Globe og Oscar for beste kvinnelige hovedrolle for rolletolkningen.
I 1959 hadde hun også hovedrollen i Mel Ferrers eventyrfilm Veien til Rio Lama, om en ung mann (Anthony Perkins) som flykter inn i jungelen etter et opprør i Caracas. Der møter han på vakre Rima (Hepburn), som ble bortført som barn. Hepburn fikk blandet kritikk for rollen. Variety mente at hun ikke hadde dybde i rollen, mens Bosley Crowther fra The New York Times skrev at hun gjør «Rima både gripende og idyllisk, om ikke minst logisk». I 1960 spilte hun i westernfilmen Vinden fra slettene, om en familie som legger sitt hat på Kiowa-indianerne. Det oppstår konflikter da det kommer for en dag at deres egen adoptivdatter Rachel (Hepburn) er av indiansk herkomst. Crowther skrev denne gang at «Hepburn er litt for polert, for skjør og sivilisert i selskap av slike tøffe og sta typer».
I 1961 spilte Hepburn i den romantiske komedien Frokost hos Tiffanys, som var løst basert på Truman Capotes kortroman Frokost hos Tiffanys. Filmen handler om forfatterspiren Paul (George Peppard), som blir fascinert av sin eksentriske nabo Holly Golightly (Hepburn). Holly oser av seksualitet i offentligheten, men viser seg å være sårbar når Paul er alene med henne. Hepburn fremførte «Moon River» i filmen, en låt komponert av Henry Mancini som vant Oscar for beste sang i 1962. Hun fikk god kritikk for rollen, og Variety skrev at Holly blir levendegjort «i Audrey Hepburns spennende skikkelse». Hun ble nominert til en Golden Globe og en Oscar for rolletolkningen. Holly Golightly har senere fått status som Hepburns mest minneverdige rollefigur. Magasinet Time skrev i 2007:
I 1961 spilte hun også mot Shirley MacLaine i William Wylers dramafilm Løgnen, om to lærere som blir anklaget av en student for å være i et lesbisk forhold. Dette var en av de første filmene fra Hollywood som hadde homofili som tema. Variety var fornøyd og skrev at «Audrey Hepburn og Shirley MacLaine [...] utfyller hverandre på en vakker måte. Hepburns forsiktige følsomhet, fantastiske projeksjon og følelsesmessige underdrivelse resulterer i en minneverdig rolleskildring.» Hepburn vant sin tredje BAFTA-pris for thrillerkomedien Charade – Hvem svindler hvem? (1963). Filmen handler om Reggie (Hepburn), som kommer hjem fra en skiferie og oppdager at mannen hennes er myrdet. Hun blir deretter jaktet på av fire menn for et tyveri mannen hennes hadde begått. Hepburn ble også nominert til en Golden Globe for beste kvinnelige hovedrolle i en musikal eller komedie for rolletolkningen.
1964–1967: My Fair Lady og Alliert med mørket
I 1964 hadde Hepburn hovedrollen i George Cukors filmmusikal My Fair Lady, som var basert på Broadway-musikalen My Fair Lady. Selv om tilhengere av musikalen forventet at Julie Andrews skulle gjenta rollen fra Broadway, var det Hepburn som til slutt fikk rollen som Eliza Doolittle. Eliza er en cockneytalende blomsterpike som blir lært opp av en professor (Rex Harrison) til å bli en dannet frøken med velartikulert tale. Hepburns sangstemme ble dubbet av Marni Nixon, selv om hun ble lovet å få synge låtene selv. Hepburn fikk god kritikk og ble nominert til en ny Golden Globe for rolleskildringen. Bosley Crowther fra The New York Times skrev at hun gir filmen «det lille ekstra av subtil magi og egenart». Filmkritiker Roger Ebert skrev i 2006 at Hepburn mestret filmens språklige utfordringer «med likegyldig selvtillit».
I 1964 hadde hun også hovedrollen i screwballkomedien Når Paris bobler. Filmen handler om en forfatter (William Holden) og hans sekretær (Hepburn) som har to dager på seg til å skrive et flunkende nytt filmmanuskript. Variety var misfornøyd med filmen, men roste Hepburns rolletolkning og skrev at hun er et «forfriskende individ i en tid med overdrevet kurve». I 1966 samarbeidet hun med William Wyler for tredje gang (etter Prinsesse på vift og Løgnen) med kuppfilmen Hvordan man stjeler en million. Den handler om Hepburns rollefigur Nicole som må samarbeide med en kunsttyv (Peter O'Toole) for at faren (Hugh Griffith) ikke skal bli avslørt for kunstforfalskning. Crowther fra The New York Times roste skuespillet i filmen og kalte Hepburns rolleskildring «saftig».
Hepburn hadde to filmroller i 1967. Den første var den eksperimentelle dramakomedien To må man være, om et ulykkelig ektepar på vei til Sør-Frankrike, som ser tilbake på det 12 år lange forholdet deres. Hepburn spilte Jo Wallace, mens Albert Finney spilte ektemannen Marcus. Biograf Martin Gitlin skrev i 2008 at det var likheter mellom det ulykkelige ekteskapet i filmen og Hepburns ekteskap med Mel Ferrer. Dette førte til at Hepburn spilte Joanna «med enorm realisme, overbevisning og emosjonell dybde». Hun ble nominert til en Golden Globe for beste kvinnelige hovedrolle i en musikal eller komedie for arbeidet.
Den andre filmen i 1967 var den psykologiske thrilleren Alliert med mørket. Den handler om en fotograf som motvillig blir eieren av en dukke fylt med heroin når en ung kvinne gir den til ham på flyplassen. Tre forbrytere iscenesetter en slags forestilling for å lure fotografens blinde kone (Hepburn) til å fortelle dem hvor dukken befinner seg. Crowther fra The New York Times skrev denne gang at «Hepburn spiller den gripende rollen med en såpass søt holdning, forandrer seg såpass hurtig og tilkjennegir frykten på en såpass dyktig måte, at hun skaper sympati og angst og får ekte soliditet i sluttscenene.» Hun ble nominert til Oscar for beste kvinnelige hovedrolle for rollen.
1968–1993: Siste filmprosjekter og Gardens of the World
Etter 1967 tok Hepburn en pause fra filmbransjen for å tilbringe mer tid med familien. Hun fikk en æres-Tony i 1968 for sitt arbeid på scenen. I 1976 spilte hun Lady Marian i eventyrfilmen Robin og Marian, om en aldrende Robin Hood (Sean Connery) som må kjempe med sitt eget glorifiserte heltebilde etter å ha vært mange år borte som ridder under korstogene. Filmkritiker Roger Ebert roste Hepburns samspill med Connery og skrev: «De gløder. [...] Og de projiserer så vidunderlig sammensatte, gode og ømme mennesker. De 20 årene som har gått har gitt [Robin og Marian] nåde og visdom.» Hepburns neste film var krimthrilleren Farlig arv i 1979. Den handler om Elizabeth Roffe (Hepburn), som arver et legemiddelkonsern etter at faren tilsynelatende blir drept i en klatreulykke.
I 1988 deltok hun i to dokumentarprosjekter. Hun dukket opp i dokumentarfilmen Gregory Peck: His Own Man, om skuespilleren Gregory Peck, som var motspilleren hennes i Prinsesse på vift. I tillegg var hun med i TV-episoden «Directed by William Wyler» fra dokumentarserien American Masters, som handlet om William Wylers regikarrière. Hepburns siste filmrolle var som engelen Hap i Steven Spielbergs dramakomedie Always i 1989. I januar 1990 vant hun æresprisen Cecil B. DeMille Award fra Golden Globe-akademiet for sitt «fremragende bidrag til underholdningsverdenen». I 1992 fikk hun også en ærespris fra BAFTA-akademiet og en Screen Actors Guild Life Achievement Award fra fagforeningen Screen Actors Guild (SAG).
I 1993 var hun programleder for dokumentarserien Gardens of the World with Audrey Hepburn for TV-kanalen PBS. Det var en miniserie på åtte deler som etterfulgte en kort TV-spesial fra 1991. Serien handler om ulike blomsterhager rundt om i verden, blant annet i Frankrike, Nederland og Italia. TV-serien hadde premiere 21. januar 1993, én dag etter Hepburns dødsfall. Barbara Saltzman fra Los Angeles Times skrev at tidspunktet for sendingen var uheldig, «men rosens tidløse skjønnhet i første episode er et passende symbol på hennes eleganse og stil». Hun skrev videre at Hepburn var «en minneverdig turguide» i den første episoden «Roses and Rose Gardens». Hepburn vant en Primetime Emmy Award for beste individuelle prestasjon innen informasjonsprogram for arbeidet.
Skuespilleren leste inn eventyr og andre barnefortellinger for lydboken Audrey Hepburn's Enchanted Tales, som ble utgitt i 1992. For arbeidet med denne vant hun en Grammy Award for beste lydbok for barn i 1994. Inntektene for albumet gikk til American Society for the Prevention of Cruelty to Animals (ASPCA).
Filantropi
Etter at Hepburn i stor grad la opp filmkarrièren for å tilbringe mer tid med familien, fikk hun også mer tid til å drive med filantropi. Hun ble etter hvert en viktig medspiller for hjelpeorganisasjonen UNICEF, og i 1988 ble hun goodwill-ambassadør for virksomheten. Hepburn har sagt at erfaringene fra andre verdenskrig var en medvirkende faktor til arbeidslysten: «Jeg vet hva UNICEF betyr for barn, for jeg var en av dem som fikk mat og medisinsk hjelp etter andre verdenskrig.» Skuespilleren fikk mye oppmerksomhet for arbeidet, og George H.W. Bush belønnet henne med Presidentens frihetsmedalje i desember 1992. Hun fikk også en Jean Hersholt Humanitarian Award fra Academy of Motion Picture Arts and Sciences (AMPAS) for å ha stilt filmbransjen i et positivt lys gjennom sitt humanitære arbeid. Sønnen Sean Hepburn Ferrer mottok prisen på hennes vegne. UNICEF avduket også en egen statue i New York, «The Spirit of Audrey», til minne om skuespillerens filantropiske arbeid.
I stillingen som goodwill-ambassadør deltok Hepburn i UNICEFs arbeid i blant annet Bangladesh, El Salvador, Vietnam, Kenya og Sudan. Hun fortalte om feltarbeidet til pressen og stilte ofte til intervjuer for å snakke om prosjektene, mer enn hun pleide å snakke om filmene sine. Hepburn dro til Etiopia i 1988 og har sagt: «Hjertet mitt er knust. Jeg føler meg desperat. Jeg kan ikke fordra at to millioner mennesker står i overhengende fare for å sulte ihjel, mange av dem barn, [og] ikke fordi det ikke er tonnevis av mat nord i Shoa. Maten kan ikke bli distribuert. [...] [Jeg] så mødre og barn som hadde gått i ti dager, kanskje til og med tre uker, og som hadde lett etter mat og bosatt seg i ørkenen i midlertidige leirer hvor de kanskje dør. Fryktelig. Det bildet blir for mye for meg. 'Den tredje verden' er et uttrykk jeg ikke liker så godt, fordi vi er alle én verden. Jeg vil at folk skal vite at den største delen av menneskeheten lider.»
Ekteskap og barn
Hepburn forlovet seg med forretningsmannen James Hanson i 1952, som hun kjente fra oppholdet i London. De brøt forlovelsen i desember 1952. I begynnelsen av 1950-årene var hun også sammen med teaterprodusenten Michael Butler. Hepburn møtte skuespilleren Mel Ferrer i et cocktailselskap hos Gregory Peck, og de spilte etter hvert mot hverandre i skuespillet Undine. De ble sammen under arbeidet på teaterprosjektet og giftet seg 25. september 1954 i Bürgenstock i Sveits. Hepburn ble gravid flere ganger i ekteskapet med Ferrer, men de fleste svangerskapene endte i spontanabort. Da hun ble gravid for tredje gang tok hun en pause fra filmarbeidet; sønnen Sean Hepburn Ferrer ble født 17. juli 1960. Hepburn og Ferrer ble skilt 5. desember 1968.
Audrey Hepburn møtte den italienske psykiateren Andrea Dotti på et cruiseskip i juni 1968. De giftet seg 18. januar 1969 i Morges i Sveits, og sønnen Luca Dotti ble født 8. januar 1970. Både Hepburn og Dotti hadde forhold utenfor ekteskapet; Hepburn med skuespilleren Ben Gazzara under innspillingen av Farlig arv (1979). Etter 13 års ekteskap skilte de seg i 1982. Fra 1980 og frem til hennes død var hun sammen med den nederlandske skuespilleren Robert Wolders.
Utmerkelser
Audrey Hepburn er en av 16 personer som har vunnet de fire store bransjeprisene i USA (Oscar, Tony, Emmy og Grammy). Hun vant Oscar for beste kvinnelige hovedrolle for rolleskildringen i Prinsesse på vift, samt æresprisen Jean Hersholt Humanitarian Award for sitt humanitære arbeid. Hepburn ble også nominert for rollene i Sabrina, Nonnens historie, Frokost hos Tiffanys og Alliert med mørket. Hun har vunnet tre Golden Globes fra ti nominasjoner, blant annet publikumsprisen Henrietta World Film Favorite og æresprisen Cecil B. DeMille Award. Skuespilleren vant også en Primetime Emmy Award for arbeidet med dokumentarserien Gardens of the World with Audrey Hepburn og en Grammy Award for lydboken Audrey Hepburn's Enchanted Tales. Hepburn ble belønnet med en Tony-pris for innsatsen i skuespillet Undine, samt en æres-Tony i 1968. Hun har i tillegg fått Screen Actors Guild Life Achievement Award fra fagforeningen Screen Actors Guild (SAG) og en stjerne på Hollywood Walk of Fame.
Arv og innflytelse
I tillegg til å bli belønnet med diverse ærespriser, ble hun i 1999 kåret til tidenes tredje viktigste kvinnelige filmlegende av Det amerikanske filminstituttet. De hadde valgt skuespillere med en betydelig tilstedeværelse i amerikanske spillefilmer, og Hepburn ble kun forbigått av Katharine Hepburn og Bette Davis. Det har blitt skrevet flere biografier om henne, og TV-filmen The Audrey Hepburn Story fra 2000 er basert på hennes liv. Både Jennifer Love Hewitt og Emmy Rossum spilte Hepburn i filmen. Hepburn blir også stadig brukt som frontfigur for reklamekampanjer verden over. Kirinbryggeriet brukte videoklipp fra Prinsesse på vift som reklame for svart te, mens klesmerket Gap brukte klipp fra Forelsket i Paris i sin reklamefilm fra 2006.
Filmkritikeren Charles Champlin skrev en artikkel om Hepburn for Los Angeles Times like etter hennes død. Han kalte henne en «Hollywood-stjerne» med «en berømmelse og et omdømme som ble dyrket i Hollywood-filmer». Champlin skrev videre at hun hadde direkte innflytelse på hvordan menn skuet kvinner, «at en kvinnes sanne skjønnhet lot seg bedre avsløre i hennes stilfullhet, sinnsro, sjarm, intelligens og ærlighet». «Som de fleste populære filmstjerner, ble Hepburn beundret like mye av menn og kvinner. Hvis hun overbeviste mennene om å tenke nytt på hva de burde ønske å finne hos kvinner, tviler jeg ikke på at kvinnene (misunnelig, kanskje, på hennes skjønnhet) kunne identifisere seg med hennes uavhengige ånd og hennes klare selvfølelse og selvverd.»
Stilinnflytelse
Hepburn ble assosiert med en minimalistisk stil og brukte ofte klær med enkle silhuetter som tydeliggjorde den slanke kroppen hennes, monokromatiske farger og tidvis atypisk utsmykning. På slutten av 1950-årene gjorde Hepburn det populært å gå i svarte leggings. Rachel Moseley skrev en artikkel om Hepburns motearv for The Guardian. Hun skrev at Hepburn ble veldig kjent for å gå i «slanke, svarte bukser, flate, ballettaktige pumps og en fin, svart trøye». Moseley mente at denne klesstilen var ny, ettersom kvinner fremdeles gikk i skjørt og høye hæler langt oftere enn de gikk i bukser og flate sko.
Audrey Hepburn fikk et veldig godt arbeidsforhold med den franske motedesigneren Hubert de Givenchy. Givenchy lagde Hepburns kostymer i Sabrina (1954), Kjærlighet om ettermiddagen (1957), Forelsket i Paris (1957), Frokost hos Tiffanys (1961). Charade – Hvem svindler hvem? (1963), Når Paris bobler (1964) og Hvordan man stjeler en million (1966). Ifølge Moseley har mote en unormalt stor rolle i flere av Hepburns filmer. «Kostymene er ikke karakterbundet, er ikke bare en del av scenebildet, men som 'mote' tar de en del av estetikken i sin egen rett.» Hepburn selv har sagt at Givenchy «ga meg et utseende, en type, en silhuett».
Hepburns innflytelse på motebransjen har vart lenge etter at hun gikk bort, og hun er fremdeles en inspirasjon for mange motedesignere.
Ctenistini
Ctenistini er en gruppe av små, rødlige eller brunlige biller som blit plassert i familien kortvinger.
Utseende
Små (0,5 – 6 mm), rødaktige eller gulaktige biller, bakkroppen er mye bredere enn forkroppen. Hodet er omtrent så langt som bredt, ofte med påfallende groper eller utvekster. Fasettøynene er vanligvis små og noe utstående, hos noen arter mangler de helt. Antennene er lange og kraftige, lett kølleformede. Palpene (munnfølerne) kan være kamformede. Brystskjoldet (pronotum) er omtrent så langt som bredt, vanligvis bredest foran midten, ofte med påfallende groper eller furer. Dekkvingene er runde i omriss, mye bredere enn brystskjoldet. De er glatte og blanke, med en eller flere dype lengdefurer. De to eller tre bakerste bakkroppsleddene stikker ut bak dekkvingene. Beina er ofte forholdsvis lange og kraftige, gjerne med fortykkede lår.
Levevis
De voksne billene finnes gjerne i råtnende plantemateriale, som kompost, løvstrø, under bark eller lignende. De fleste lever sannsynligvis av midd og andre små leddyr. Arten Bryaxis puncticollis er meget vanlig i løvstrø i norske skoger. En god del arter er knyttet til maur, såkalte myrmekofiler. Den mest kjente av disse er blind køllebille, Claviger testaceus, som lever i koloniene til gul jordmaur, Lasius flavus. Disse små, gulaktige billene, som mangler øyne, er helt avhengige av maurene. På bakkroppen har billen noen hårtufser som skiller ut et stoff som maurene er svært glade i – det har neppe noen næringsverdi, men kan kanskje fungere som et rusmiddel. Maurene slikker i seg stoffet fra hårtufsene. Skulle maurkolonien bli forstyrret, for eksempel hvis man løfter opp steinen de lever under, bærer maurarbeiderne billene i sikkerhet sammen med koloniens larver og pupper.
Taipingwan-demningen
Taipingwan-demningen (太平湾水电站) er en demning med vannkraftverk i det nordøstre Kina, i vassdraget Yalu. Vannkraftverket ligger i provinsen Liaoning. Ved igangsettelse hadde vannkraftverket en kapasitet på 191 MW.
Demningen er 36,5 meter høy og 1.000 meter lang. Anlegget ligger på grensen til Nord-Korea, og ligger således i begge land, men er utbygd fra kinesisk side.
Dean Sturridge
Dean Constantine Sturridge (født 27. juli 1973 i Birmingham, West Midlands, England) er en tidligere engelsk fotballspiller som spilte for sju engelske klubber i årene 1991 til 2007. Han jobber nå blant annet som ekspertkommentator for Derby County sin radio på deres ligakamper.
Zhai Chao
Zhai Chao (født 14. desember 1971) er en kinesisk kvinnelig håndballspiller. Hun er en del av det kinesiske håndballandslaget, og ble tatt til å representere Kina under Sommer-OL 2004 i Athen, der laget endte på 8.-plass.
Alf Dyblie
Alf Dyblie (født 5. november 1976) er en norsk tidligere skihopper. Han var på Akershus' lag som tok sølvmedalje i lagkonkurransen i NM i Holmenkollen i 1995. Samme år tok han bronsemedalje i storbakke-NM individuelt, også det i Holmenkollen.
Han deltok i kontinentalcupen i sesongene 1993/94, 1994/95 og 1997/98, med 96.-plass i 1994/95 som beste sammenlagtplassering. Han deltok i tre skiflygingsrenn i verdenscupen i februar 1995, med 20.-plass i Vikersund 19. februar 1995 som beste resultat. Sammenlagt ble han nummer 76 i verdenscupen den sesongen.
Kristian Solhaug
Han har vunnet tre NM-gull og 11 NM-medaljer siden 2007. Han vant kongepokalen i 2014 og 2015.
Hylobius
Hylobius er en slekt av snutebiller.
Levevis
Disse artene leve ri skog, ofte knyttet til bartrær. Noen av dem er å regne som skadedyr.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Holarktis
EM i friidrett 2002 – Stavsprang kvinner
Dette er de offisielle resultatene for øvelsen Stavsprang damer ved EM i friidrett 2002 i München, Tyskland som ble avholdt den 9. august. Norge var ikke representerte i øvelsen.
Kavrepalanchok (distrikt)
Kavrepalanchok (transkriberes også Kavre Palanchok, Kavre, Kabhrepalanchok, Kavrepalanchowk, Kavreplanchok) er et av Nepals 75 administrative distrikter. Distriktet ligger i Bagmati sone i Sentralregionen.
Geografisk hører det til ås-områdene i Nepal. Det grenser mot Kathmandudalens tre distrikter i vest. Sindhulpalchok distrikt i nord, Ramechhap i øst og Makwanpur og Sindhuli i sør.
Panauti (i 2005 anslått til 27 604) er distriktets største by. Banepa (befolkning 2005 17 154) er en annen by, som ligger like ved Dhulikhel.
Det høye antallet buddhister er bl.a. et uttrykk for det store innslaget av tamang-folk i distriktet.
Ecgberht
Etymologi
Navneleddet ecg har opprinnelse i urgermanske *aʒ-, «egg (på våpen)». Den norrøne formen av leddet var egg. Navneleddet berht har opprinnelse i gammelengelske beorht og urgermanske *berhtaz, «lys». Leddet finnes igjen i moderne engelsk i ordet bright. Den norrøne formen av navneleddet er bjartr.
Utbredelse
Ecgberht var et populært mannsnavn i England fra 600-tallet til 800-tallet.
Navnet er i dag kun i bruk i de moderne formene Elbert og Egbert.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Knutsen OAS Shipping
Knutsen OAS Shipping AS er et privat eid rederi lokalisert i Haugesund på vest-kysten av Norge. Rederiet har en flåte på 39 skip og 11 nybygg på vei. Knutsen OAS Shipping har hatt en jevn vekst i både økonomi og antall skip siden levering av de to første i 1987. Nå har rederiet en politikk om å kontrahere nye skip når man har inngått kontrakt med langsiktige kunder.
Selskapet har røtter tilbake til 1896, da grunnleggeren kjøpte sitt første skip. På den tiden drev man også med fiske i tillegg til nordsjøfart. Etter hvert utvidet man med linjeskip mellom Europa og Sør-Amerika, senere også til Orienten. På 1930-tallet var rederiet den tredje største rederigruppen i Norge.
På 1970-tallet investerte selskapet i tankskip, og da tankskipskrisen kom i slutten av 1970-årene, fikk rederiet økonomiske problemer. I 1984 forlot Knutsen-familien selskapet. Aktivitetene ble da reorganisert med nye eiere, som likevel beholdt det tradisjonsrike navnet. I 2008 overtok administrerende direktør Trygve Seglem aksjeposten som tidligere hadde vært eid av Jens Ulltveit-Moe og ble majoritetsaksjonær i Knutsen OAS Shipping AS.
Knutsen OAS står for Ole Andreas Sønn
The Old Folks at Home
The Old Folks at Home er en amerikansk stumfilm fra 1916 regissert av Chet Withey.
Handling
Senator John Coburn har en sønn, Steve, som ofte assosierer seg med gamblere, kriminelle og rusmiddelavhengige – i stedet for en politisk karriere, slik som faren hans. Han myrder impulsivt sin elskerinnes nye elsker. Senatoren forsøker å bruke sin store politiske innflytelse for å få Steve frikjent. Men alle bevisene impliserer ham, og derfor ønsker juryen å finne Steve skyldig uten særlig mye overveielse.
Men kort tid før dommen kan kunngjøres, reiser Steves mor seg plutselig i rettssalen for å komme med en lidenskapelig bønn på vegne av sønnen sin. Som et resultat, beveget av morens store sorg, velger jury-medlemmene å ignorere alle bevisene – for å erklære at Steve ikke er skyldig likevel.
Odd Evensen
Odd Evensen (født 15. september 1917, død 24. oktober 2007) var en norsk idrettsadministrator. Han var president i Norges Fotballforbund (NFF) fra 1966 til 1970. Han representerte Moss Fotballklubb (MFK).
Evensen var leder i MFK fra 1950 til 1981. I forbindelse med klubbens 75 årsjubileum i 1981 ble han utnevnt til æresmedlem i klubben.
Før han blei president i NFF, hadde han vært styremedlem og visepresident i forbundet i ei årrekke. Evensen blei tildelt Fotballforbundets gullmerke. I 1991 fikk han Nikken-prisen av Norsk Fotballs Venner, NFF og Norsk Tipping for sin langvarige innsats for norsk fotball.
Odd Evensen var sønn av tidligere fotballpresident Harald Evensen.
Armlengde
Armlengde er et urgammelt lengdemål som har blitt brukt over store deler av verden, herunder også i Europa og Skandinavia. Armlengden har tradisjonelt tilsvart lengden fra skulderen til tuppen av langfingeren. I noen tilfeller har en armlengde også utgjort avstanden mellom skulderen og håndleddet.
I Skandinavia var en armlengde lik 3 fot til å begynne med, og har således variert i lengde med fotens utvikling. På 900-tallet ble den regnet som ca. 71,1 cm, gradvis økende til ca. 85,32 cm på 1100-tallet. Da sjællandsk alen ble innført i Danmark-Norge i 1541 ble en armlengde lik 94,89 og var ikke lenger representativ. På den tiden ble derfor en armlengde omdefinert til å utgjøre 2 1/2 fot eller tilsvarende ca. 79,1 cm.
Som lengdestandard gikk armlengde tidlig ut av bruk, til fordel for andre lengdeenheter. Innen konfeksjon og skredderyrket har imidlertid en armlengde blitt brukt like opp til våre dager. Målet har imidlertid ikke hatt en fast definisjon.
Oliver Twist (1916)
Oliver Twist er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av James Young.
Handling
En ung foreldreløs gutt ved navn Oliver Twist møter en lommetyv på gatene i London.
Deretter slutter Oliver seg til et hjem full av jevnaldrende gutter, som alle blir opplært til å stjele på vegne av deres herre og leder.
Mrrr… Mrrr…
Mrrr… Mrrr… er et musikkalbum med The Pussycats, utgitt i 1966.
Fan Jie
Fan Jie (født 25. oktober 1976) er en kinesisk kvinnelig håndballspiller. Hun er en del av det kinesiske håndballandslaget, og ble tatt til å representere Kina under Sommer-OL 2004 i Athen, der laget endte på 8.-plass.
Bailongtan-demningen
Bailongtan-demningen er en demning med vannkraftverk i det sentrale Kina, i vassdraget Hongshui He, en kildeelv til Perleelva. Vannkraftverket ligger i provinsen Guangxi, og ikke så langt fra Dahua vannkraftverk. Ved igangsettelse hadde vannkraftverket en kapasitet på 192 MW fordelt på 6 like store turbiner.
Demningen er en betongdekket, steinfyllings gravitasjonsdam som er 28-36 meter høy og 247 meter lang. Den brukes også til irrigasjon i landbruket, samt til å gjøre det enklere med navigasjon på elva.
Tolkien
Tolkien er en tysk familie fra Sachsen som i det 18. århundre slo seg ned i England. Den er mest kjent for forfatteren og professoren J.R.R. Tolkien.
Andre medlemmer av slekten inkluderer:
Jugoslavia under Vinter-OL 1998
Jugoslavia under Vinter-OL 1998. To utøvere, en mann og en kvinne fra Jugoslavia deltok i alpint i Vinter-OL 1998 i Nagano i Japan. Jugoslavia vant ingen medaljer, beste plassering var en 27.-plass i damenes slalåm. alpinisten Marko Ðorđević var Jugoslavias flaggbærer under åpningsseremonien.
On the Banks of Allan Water
On the Banks of Allan Water er en britisk stumfilm fra 1916, regissert av Wilfred Noy.
Kenneth Svartalv
Han har vært session-medlem i black metal-bandet Satyricon.
Gavlbåt
Gavlbåt er en åpen båt, nesten alltid bygd av tre, som er flat bak, har gavl (akterspeil). I Rogaland er betegnelsen gjerne gavlabåt. Gavlbåter er nokså kraftig bygd, og beregnet for notfiske. Betegnelsen gavlbåt brukes derimot ikke om andre båter med akterspeil. (Frem til ca. 1900 ble det rundt om i kystbygdene også bygd båter med akterspeil beregnet for skyss (av prest, lensmann, overklasse). Disse ble gjerne kalt rett og slett skyssbåt eller også vengbåt - selv om de ikke hadde veng (= hus) akter.)
Gavlbåtene har nesten alltid en 'garnrulle', en rund, vannrett stokk som kan snurre rundt, like over toppen av gavlen. Rullen er festet mellom to solide dokker som er spikret fast øverst på hver side, peker rett bakover, og rager ut over sjøen med rullen mellom seg. Denne rullen er som oftest av tre, og har ofte langsgående lister for å få bedre tak på nota, som settes og trekkes over rullen. Enkelte ruller kunne dog være av jernrør.
For at nota ikke skulle kile seg fast mellom rullen og dokkene, sto det også to tynnere ruller loddrett opp på hver side på utsiden av gavlen, som nota gikk mellom. Disse tynnere rullene stod festet i jernbeslag nede på gavlen, under den store, vannrette rullen, og hadde jernakslinger fra gavlen og helt til topps inni rullene. Når man finner gamle gavlbåter, er nesten alltid disse tynnere, loddrette rullene forsvunnet.
For å lette arbeidet med å trekke nota inn i båten, hadde de fleste gavlbåter også en rulle midt inni båten, som sto festet i jernbeslag under vaterbordene på hver side av båten. Denne rullen hadde gjerne huller på den ene eller begge sidene, der man kunne sette ned spaker (trestenger) vinkelrett på rullen, og så dreie rullen rundt. Når man hadde dreid rullen et stykke, kunne spakene flyttes til hull som pekte en annen vei (som på et gammeldags ankerspill). Denne indre rullen kan sees på som en av forløperne til dagens kraftblokk.
Gavlbåter ble bygd som en variant av lokale båttyper og ble vanlig fra ca. 1800. Den ble gjerne rigget med gaffelrigg, og kunne ha både klyver og toppseil.
Motorgavler, gavlbåter utstyrt med fast innenbordsmotor, er som oftest dyper og bredere enn de opprinnelige 'rogavlene', og var vanlige langs kysten frem til i våre dager.
Europa XS
Europa XS og forgjengeren Europa Classic er to seters en motors glassfiber småfly som selges som byggesett og vanligvis bygges av eieren selv og sertifiseres som eksperimentelt.
Flyet ble konstruert av Ivan Shaw og aerodynamikeren Donald H. Dykins. Ivan Shaw startet selskapet som produserte byggesettet de første årene, men firmaet ble etterhvert solgt.
Den strømlinjeformede flykroppen og det lave overbygget har bidradd til høy marshastighet (ca.150 knop/250 km/t) og lavt drivstofforbruk, ca. 0,5 liter/10km.
Motoralternativer
Byggesettet kan kjøpes uten motor, men leveres også med Rotax 912UL på 80 hk eller Rotax 912 ULS på 100 hk eller Rotax 914UL turbo med 115 hk. Det finnes også motorinstallasjoner med Wilksch diesel flymotor, Jabiru flymotorer og ombyggede Subaru bilmotorer.
Vinger
De tidligste modellene ble levert med ferdigskårne former som ble trukket med glassfiber. Siden er vingene levert med glassfiberbelegget ferdig, noe som reduserer byggetiden betydelig. Flyet kan leveres enten med vanlige vinger, eller med seilflyvinger og kan derfor registreres og brukes enten som vanlig småfly eller som motorglider. Det er samme vingebjelke og koblinger for flaps på de vanlige vingene, som brukes til luftbrems på seilflyvingene. Vingene kan fjernes på under 5 minutter. Flyet kan leveres med tilhenger til bil med enkle festemuligheter for flykroppen, vingene og haleflatene. Dette gir mulighet for å ha flyet hjemme i garasjen i stedet for å leie hangarplass.
Donald H. Dykins er aerodynamiker som har arbeidet som nestkommanderende aerodynamiker ved Hawker Siddeley flyfabrikk og som sjefsaerodynamiker under vingekonstruksjonen av Airbus flyene. Han har konstruert begge vingetypene til Europa og kontrollregnet hele flyet aerodynamisk. Dette har gitt flyet perfekt balanse siden første prøveflyging.
Understell
Europa kan leveres med vanlig nesehjulsunderstell og to hovedhjul under flykroppen.
Like vanlig er en modell med ett enkelt hovedhjul under flykroppen kalt «monowheel» som er mer vanlig i seilfly, og ett halehjul som styres med pedalene. På denne modellen er det mulig å trekke hovedhjulet nesten opp i flykroppen mellom setene. Det er to tynne støtter under vingene med små hjul som hindrer at ene vingen legger seg ned på bakken. Når flaps settes ut flyttes støttene fra en liggende stilling under vingene til en nesten vertikal stilling ned mot bakken. Denne modellen har noe mindre luftmotstand, men det er litt større fare for «groundloop», siden det ikke er mulighet for å svinge med forskjellig bremsekraft på to hovedhjul, og det ene hovedhjulet sitter litt lenger fram, og foran tyngdepunktet.
Bensinsystem
Bensintanken på 68 liter er plassert i flykroppen bak setene. Avhengig av motorinstallasjon og nasjonale regler kan både flybensin (100LL) eller 98 oktan bilbensin benyttes. Det er mulig å installere en ekstra bensintank for inntil 105 liter for å fly ekstra lange strekninger.
Ytelser
Med Rotax 912 bruker flyet 10 liter i timen med 55% cruiseinnstilling ved 95-100 knops fart og kan fly 1060 km med vanlige tanker eller 1720 km med 105 liters tank. (inkludert reserve drivstoff og oppstart.) Med samme motor kan flyet klatre 1000 fot/minutt. (alt ifølge produsentens hjemmeside.)
Bagasje
Det er plass til inntil 36 kg bagasje like bak setene.
Det er planer om å produsere flyet også som ferdigbygget vanlig sertifisert småfly i England. I noen år har den grunnleggende konstruksjonen blitt produsert som Liberty XL2 i USA.
Mind Games (album)
Mind Games var det fjerde albumet til John Lennon etter at The Beatles brøt opp. Dette var det andre albumet, etter Imagine, uten Yoko Ono. Etter det sterkt poltitiske albumet Some Time in New York City ble dette et langt mer poporientert album.
Albumet startet det som Lennon omtalte som hans «Lost Weekend», en atten måneder lang periode der han ikke hadde kontakt med Yoko Ono. Albumet manglet en fellesnevner, og er blitt oppfattet å ha en rekke fyllsanger.
Spor
Alle sanger skrevet av John Lennon.
Across the Universe (sang)
«Across the Universe» er en sang av The Beatles som først ble utgitt i 1969 på No One's Gonna Change Our World, et veldedighetsalbum til inntekt for World Wildlife Fund, og som året etterpå ble utgitt i endret utgave på The Beatles' eget album Let It Be. Den er skrevet av John Lennon, men kreditert på vanlig vis Lennon & McCartney. Lengden er 3:49 og har kun Lennon på vokal. Mange andre musikere har spilt sin versjon av sangen.
Komposisjon
I 1967 gikk Lennons forhold til kona Cynthia Powell mot slutten. Etter en krangel skrev han teksten til det som ble «Across the Universe». Deretter skrev han sangen og la til overgangen, hans eget mantra: «Jai Guru Deva Om». Disse ordene har flere betydninger; «Jai» betyr blant annet «håp« og «takk» «Guru» betyr «lærer» og «Dev» betyr «gud»; «Om» eller «Ohm» er lyden av universitet i balanse.
Innspilling
Sangen ble skrevet i løpet av gruppens såkalte «Peppertime»-periode preget av psykedeliske eksperimenter. Den møtte ikke umiddelbart interesse hos de andre tre Beatles-medlemmene da Lennon framførte den i studioet. Men McCartney ba  om å få høre sangen igjen og spilte den inn sammen med Lennon. Det improviserte koret representerer den første av i alt tre ganger i Beatles-historien hvor kvinnestemmer ble benyttet på en Beatles-sang (de to andre i «The Continuing Story of Bungalow Bill» og «Birthday», senere samme år).
Jo Jonsen Lunde
Jo Jonsen Lunde (noen steder nevnt som Jon; født 13. november 1796 i Trysil, død 12. august 1851) var lokalpolitiker, underoffiser, og gårdbruker på gården Vestre Lunde i Innbygda i Trysil. Han var i årene 1841–1843 ordfører i Trysil.
Across the Universe (sang)
Innspilling
Sangen ble donert til World Wildlife Funds veldighetsalbum No one's Gonna Change Our World, hvor tittelen er tatt fra referenget til «Across the Universe». Fuglekvitter ble lagt på opptakene for å gi sangen et naturmotiv.
Jo Jonsen Lunde
Han var født på gården østre Lunde (Kveen). Broren Erik Johnsen Kveen ble lærer, og var ordfører i årene 1867–1871.
Across the Universe (sang)
Innspilling
The Beatles var ikke helt tilfreds med denne utgaven. Lennon spilte sangen gjentatte ganger i løpet av «Get Back»-opptakene i 1969, slik filmen Let It Be viser. Da produsenten Phil Spector tok over innspillingen, senket han tempoet, la på orkester og kor, og skapte dermed album-versjonen.
Jo Jonsen Lunde
Jo giftet seg i 1824 med Marte Olsdatter, og i 1833 kjøpt han hennes hjemgård Vestre Lunde (Pernup), og drev den til sin død. Han omtales som «overjeger», en underoffiserstittel som inntil 1887 tilsvarte korporal. Han bygget en ny hovedbygning på gården, en av de første to-etasjes våningshusene i Trysil. Deler av innboet er også snekret av ham.
Across the Universe (sang)
Innspilling
En akustisk versjon finnes på Let It Be... Naked. Den første utgaven er blitt utgitt på flere Beatles-samlealbum og Anthology 2.
Jo Jonsen Lunde
Ved konstitueringen av det første kommunestyret i Trysil i 1837 ble han valgt til revisor. Ved siden av gården og kommunepolitikken var han også bestyrer av kornmagasinet i Trysil. Han var valgmann i 1814.
Across the Universe (sang)
Medvirkende
Dette er besetningen som opprinnelig ble spilt inn til veldedighetsplaten No One's Gonna Change Our World. Alt dette, unntatt Lennons vokal og gitar, McCartneys gitar og Harrisons tambura, ble fjernet da Phil Spector mikset den på nytt for albumet Let It Be i 1970. Spector la også på et orkester og kordamer. Kordamene og orkesteret ble fjernet til utgivelsen til Let It Be… Naked i 2003.
Andre utgaver
Sangen har blitt spilt av en rekke musikere, blant annet Fiona Apple i filmen Pleasantville, Aurora, David Bowie, Rufus Wainwright, 10cc, Beholeand og Lana Lane. Den har også vært et populært avslutningsnummer på veldighetskonserter, sist ved anledningen for flodofrene for tsunamien i Asia i 26. desember 2004.
Coe College
Coe College  er et privat, kristent universitet i Cedar Rapids i delstaten Iowa i USA. Det ble grunnlagt i 1851.
Ved Coe var det 1 300 studenter og 142 vitenskapelig ansatte i 2006. Samme år var skolepengene US$ 26 390 for alle studenter som er folkeregistrert i USA. Studiene gis opp til mastergradnivå.
Gerardo Martino
Som spiller spilte han blant annet tre perioder i Newell's Old Boys. I 1991 spilte han to landskamper for Som trener har han hatt flere jobber i både hjemlandet Argentina og Paraguay. Han ble seriemester i Paraguay i 2002, 2003, 2004 og 2006. I 2013/14-sesongen var han hovedtrener for katalanske FC Barcelona, men fikk sparken etter sesongen siden klubben ikke vant noen titler.
Marin Rajkov
Marin Rajkov Nikolov (kyrillisk:Марин Райков Николов, født 17. desember 1960 i Washington, D.C.) er en bulgarsk politiker og diplomat og fra 13. mars til 29. mai 2013 regjeringssjef og utenriksminister i Bulgaria. Rajkov var stedfortredende utenriksminister fra 1998 til 2001 og fra 2009 til 2010. Han var Bulgarias ambassadør i Paris fra 2010 til 2013. Regjeringen var midlertidig og gikk av etter valget i mai 2013.
Kim Are Killingberg
Kim Are Killingberg (født 18. september 1986) er en norsk squashspiller fra Trondheim.
Han har vunnet fire NM-gull og ni NM-medaljer siden 2008. Han vant kongepokalen i 2010, 2011, 2012 og 2013.
Free
Free er et rockeband som ble dannet i London, Storbritannia, i 1968. Det hadde beskjeden suksess med de første to platene sine, men singelen «All Right Now» fra Fire and Water (1970) ble en stor hit. Bandet ble oppløst etter en krevende turne i 1970-71, men ble gjenforent da musikerne mislyktes kommersielt i andre prosjekter. Sangeren Paul Rodgers og trommeslageren Simon Kirke opplevde mer fremgang med Bad Company, etter at Free ble oppløst for andre og siste gang.
Janne Rueness
Janne Rueness (født 1979) er en norsk barnelege og forsker ved Nasjonalt kunnskapssenter om vold og traumatisk stress (NKVTS) som primært forsker på vold mot barn i et helseperspektiv.
Hun er utdannet cand.med. ved Universitetet i Oslo og tok doktorgraden i medisin samme sted i 2021 med avhandlingen Child abuse and physical health complaints in adolescence and young adulthood ved institutt for klinisk medisin. Rueness er spesialist i barnesykdommer og jobber som overlege ved Oslo Universitetssykehus.
Bjørg Wivestad
Hun vant to NM-gull i double i 1969 og 1970 sammen med sin datter Mette Anita Wivestad.
Kvinnen som kledte seg naken for sin elskede
Kvinnen som kledte seg naken for sin elskede er en roman av den norske forleggeren Jan Wiese, utgitt i 1990 på Gyldendal.
Romanen ble i en Dagbladet-serie sommeren 2006 kåret til en av de 25 beste romanene fra de siste 25 år.
Dafutan-demningen
Dafutan-demningen er en demning med vannkraftverk i det sentrale Kina, i vassdraget Yuan, en sideelv til Chang Jiang. Vannkraftverket ligger i provinsen Hunan. Ved igangsettelse hadde vannkraftverket en kapasitet på 195 MW.
Demningens høyde er 52,05 meter.
Syklonen Sidr
Syklonen Sidr (JTWC-betegnelse: 06B) er den fjerde navngitte stormen i syklonsesongen i Nord-Indiahavet i 2007. Om morgenen 15. november raste stormen med en styrke på 250 km/t og 305 km/t i kastene, noe som ville gjort den til en tropisk syklon i kategori 4 på Saffir-Simpson-skalaen. Et område med urolig vær ble oppgradert til depresjon 11. november og deretter til syklonstormen Sidr neste dag. Syklonen økte kraftig i styrke på vei over Bengal-bukta. Syklonen forårsaket storstilt evakuering i Bangladesh ; over 40 000 frivillige hjalp til med å evakuere tusener fra kystområder hvor havvannet var steget dramatisk. I tillegg skal om lag 650 000 mennesker ha blitt evakuert fra landsbygda. Over 3100 mennesker er bekreftet omkommet, men dødstallet kan stige dramatisk.
Stormhistorie
Et urolig værområde lå 9. november sørøst for Andamanene. Dette området beveget seg sakte mot land, og ble oppgradert til depresjon 11. november. Dagen etter oppgraderte India Meteorological Department (IMD) den til syklonstormen Sidr. Syklonen økte kraftig i styrke på vei over Bengal-bukta og raste inn over land 15. november omkring klokken 17.00 UTC sørøst i Bangladesh med en styrke på over 240 km/t. Syklonen førte med seg store mengder nedbør, flodbølger og svært kraftige vindkast. Tidlig 16. november beveget syklonen seg i nordøstlig retning med 60 km/t, men var blitt svekket og nedgradert til en tropisk storm. Nabolandet India merket lite til stormens herjinger. Indiske meteorologer og politifolk i kystområdene opplyste at stormen hadde passert Indias østkyst uten å gjøre større skade.
Følger av syklonen
Styrtregn i hovedstaden Dhaka 15. november førte til oversvømmelse og vinden skal ha vært så kraftig at reklametavler fløy i gatene og hele hus ble løftet av bakken. I kystdistriktene Barguna, Bagerhat, Barisal og Bhola fortalte innbyggerne om blant annet tusenvis av ødelagte strå- og jordhytter, oversvømte områder, ødelagte avlinger og fiskefarmer, opprevne trær og veltede telefonstolper. Elvetransporten, veier og jernbane skal også ha blitt hardt rammet. Syklonen førte også til dannelsen av en fem meter høy flodbølge som rammet byene Patuakhali, Barguna, Jhalakathi hvor 700 000 mennesker bor. Representanter for myndighetene i hovedstaden Dhaka hadde tidlig 16. november ingen opplysninger om skader eller dødsfall som følge av flodbølgen. Ellers var samme dag 1100 fiskere meldt savnet. Strømmen gikk mange steder i Bangladesh og kommunikasjonsforbindelsen i avsidesliggende områder skal også ha blitt brutt. Det er noe uklart nøyaktig hvor mange som har omkommet som en direkte følge av syklonen. Myndighetene i Bangladesh anslo dødstallet til å være 667, men det bangladeshiske nyhetsbyrået United News of Bangladesh gjennomførte sin egen telling og har foreløpig kommet fram til 2000 omkomne. Det tyske nyhetsbyrået DPA meldte senere at Bangladesh sine myndigheter hadde bekreftet at 2.388 mennesker var omkommet, og senere den 18. november 2007 meldte Røde Halvmåne til AFP at mellom 5 000 og 10 000 mennesker omkom. Det norske Utenriksdepartementet har bevilget 18 millioner kroner til hjelpearbeidet i Bangladesh. Ytterligere bistand vil bli vurdert på et senere tidspunkt.
Magnolia fraseri
Magnolia fraseri er et løvfellende tre som vokser vilt i østlige USA.
Det har én stamme og blir opptil 24 m høyt. Barken er grå eller brun og glatt. Bladene sitter i endestilte, kranslignende ansamlinger og er 20–30 cm lange og 8–16 cm brede. Ved basis er det to store bladører. Oversiden er grønn og undersiden blågrønn.
Magnolia fraseri vokser på næringsrik og jevnt fuktig jord i åser og fjell 300–1520 moh. Arten vokser spredt i ulike skogtyper og er aldri særlig vanlig. Den vokser sammen med topplønn, stripelønn, sukkerlønn, amerikabøk, svartlind, amerikasølvlind, gul hestekastanje, gulbjørk, sukkerbjørk, virginiahumlebøk, hickory, amerikakastanje (rotskudd), blomsterkornell, kvitask, snøklokketre, amerikakristtorn, smørvalnøtt, svartvalnøtt, tulipantre, agurkmagnolia, sumptre, syretre, romhegg, kviteik, skarlageneik, rødeik, robinia og kanadahemlokk.
One Too Many
One Too Many er en amerikansk stumfilm fra 1916 regissert av Will Louis.
Johan Sverdrups gate (Larvik)
Johan Sverdrups gate er ei gate i Larvik som strekker seg fra Treschows gate til Nedre Bøkeligate. Den svarer hovedsakelig til tidligere Sauggaden eller Saggaden (i dagligtalen Sauegata), som eksisterte inntil brannen i Bøkelia i 1902.
Paradise
Paradise kan sikte til:
Nelly
Nelly er et engelsk kvinnenavn med flere opprinnelser. Navnet er mye brukt i engelsktalende land i Afrika.
Etymologi
Nelly har flere mulige opprinnelser. Det kan være:
Utbredelse
Navnet er kjent brukt i Sverige første gang i formen Nelli i 1793 og i formen Nelly i 1803. Nelly var mest populært i Sverige i perioden 1885-1909. Formen Nellie har vært den mest populære i Sverige de seneste årene. I Norge var Nelly mest populært på 1910-tallet.
Nelly og Nelli har navnedag i flere land:
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Ørkenens Sønner
Ørkenens Sønner er en dansk komikerkvartett bestående av Niels Olsen, Asger Reher, Henrik Koefoed og Søren Pilmark.
Ørkenens Sønner har spesialisert seg i sketsjer med lumre, sjofle tekster blant annet i form av flerstemmig barbershopsang.
Iwan
Iwan (persisk: ایوان eyvān, arabisk: إيوان‎ iwan, også stavet ivan) er et arkitektonisk element i Den nære orient - en stor portal eller grunn hall med spiss tønnehvelv, for eksempel i det sassanidiske palasset i Ktesifon (Taq-e Kasra) og mange senere islamske bygninger.
Nord-Rana kommunestyre 1925–1928
Nord-Rana kommunestyre 1926−1928 er en oversikt over representanter i Nord-Rana kommunestyre, etter kommunestyrevalget 1925 i Nord-Rana. Dette var det første valget av kommunestyre i den nye kommunen etter at Mo herred ble delt i Nord-Rana og Mo bykommune den 1. januar 1923. Valget fant sted i oktober 1925, mens det nye kommunestyret ble sittende fra 1926 til 1928.
Fem lister stilte til valg og ble representert i det nye kommunestyret. På venstresiden ble Moskva-kommunistene (Norges kommunistiske parti) størst med 5 representanter. Arbeiderpartiet fikk 4 representanter, mens Socialdemokratene (Norges Socialdemokratiske Arbeiderparti) fikk 3 representanter.
På borgerlig side fikk Bondelagets liste (Bondepartiet) 7 representanter. Listesamarbeidet Høire og frisindede (Høire og Frisindede Venstre) fikk 5 representanter. De to blokkene fikk således 12 representanter hver.
2361 personer hadde effektiv stemmerett, herav 1087 menn og 1184 kvinner. Totalt ble det avgitt 769 stemmer, herav 530 av menn og 239 av kvinner. Valgdeltagelsen var dermed på 34,3%.
Ny ordfører ble Åsmund Olsen Selfors (NKP).