cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Statens fiskarbank
Historikk
I 1948 ble banken omorganisert som følge av en ny lov, som skulle samle eksisterende offentlige finansieringsordninger til fiskerinæringen. I tillegg til pantelån fikk banken mulighet til å yte driftskreditt, og banken fikk da sitt nye navn Statens Fiskarbank.
Etter 1950 ble banken en viktig aktør i oppbyggingen av en moderne fiskeflåte, gjennom finansiering av et stort antall nybygg. Dette kom i stor grad som en følge av at omorganiseringen i 1948 hadde gitt aksept for høyere risiko i bankens engasjementer.
I 1972 ble det nok en gang vedtatt en ny lov om Statens fiskarbank, og også denne gangen var det en samling av offentlige tilskudd til fiskeriene som fant sted. En av de største endringene som fant sted var at investeringskreditt til fiskeflåten og industrien ble overført til banken fra Distriktenes Utbyggingsfond.
Organisasjon
Banken var et forvaltningsorgan med hovedkontor i Bergen og avdelingskontorer i Tromsø, Bodø og Ålesund.
Banken hadde et hovedstyre med syv medlemmer. Formann og nestformann ble oppnevnt av Stortinget, mens resten av styret ble utnevnt av Kongen i statsråd.
Alle søknader til banken ble sendt gjennom de kommunale fiskerinemndene, som besiktiget panteobjektene, og ga råd i enkeltsaker.
Fylkesvei 314 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 314 i de følgende fylkene:
Fylkesvei 311 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 311 i de følgende fylkene:
Double Team
Double Team er en amerikansk actionfilm fra 1997, regissert av Hongkong-filmskaperen Tsui Hark i sin amerikanske regidebut. I hovedrollene er Jean-Claude van Damme, Dennis Rodman og Mickey Rourke. Van Damme spiller antiterror-agenten Jack Quinn, som er tilordnet til å bringe en unnvikende terrorist kalt Stavros (Mickey Rourke) til rettferdighet. Ting blir personlig når Stavros kidnapper Quinns gravide kone, etter at hans egen kjæreste og barn ble drept i et attentat som gikk galt. Medvirkning til Quinn i hans redning er hans prangende våpenforhandler Yaz (Dennis Rodman).
En kritisk og kommersiell fiasko, filmen ble også nominert til og «vant» tre Golden Raspberry Awards: Verste mannlige birolle (Rodman), verste New Star (også Rodman) og verste Screen Par (Rodman og van Damme).
77 Records
77 Records var et britisk plateselskap startet i 1950 av Doug Dobell (1917 – 7. august 1987). Selskapet spesialiserte seg på innspillinger av folk, blues og jazz.
Pukkverk
Pukkverk er anlegg hvor det produseres pukk av fjell som sprenges, knuses og siktes til forskjellige produkter. Pukkverk drives ofte i tilknytning til steinbrudd. Mobile pukkverk settes ofte opp i forbindelse med anleggsarbeid blant annet ved driving av lang tunneller. For jernbane brukes som bærelag (ballast) bare pukk i størrelsen 25 til 65 millimeter. Pukk av mindre størrelse brukes på veier, ifølge Vegvesenets håndbok. Det går med omtrent 50.000 tonn pukk til å anlegge 1 kilometer jernbane med dobbelspor. I Norge er det flere hundre pukkverk. Det er flest pukkverk på Østlandet der det mindre tilgang på grus og sand til bygg- og anlegg, og pukk brukes som et fullverdig alternativ.
Pukk skjelnes fra grus (naturgrus) som utvinnes i grustak. Egenskapene til bergarten som utvinnes i pukkverket kan tilfredsstille krav som stilles til for eksempel vegformål. Ved bearbeidelse av pukk kan man få produkter med forskjellig kornstørrelse og kornform, dette kan være avgjørende for hvilke formål pukken kan brukes til. Pukk kan også produseres uten spesifiserte kvalitetskrav og leveres til private husholdninger eller til formål hvor det ikke er krav til bergartens egenskaper. Det ble produsert 63,7 millioner tonn pukk i Norge i 2011.
77 Records
Artister som har gjort innspillinger med 77 Records omfatter Ramblin' Jack Elliott, Alexis Korner, Lightnin' Hopkins, Scrapper Blackwell, Reverend Gary Davis, Robert Pete Williams, Big Joe Williams, Sunnyland Slim, Little Brother Montgomery, Yank Rachell, og Sleepy John Estes.
Pukkverk
Pukkverk deles inn i to hovedtyper: stasjonære og mobile steinknuseranlegg. Stasjonære benyttes gjerne ved større uttak over flere år, mens mobile anlegg typisk flyttes inn for kortere perioder. Mobile benyttes også ofte på større anlegg der man produserer pukkprodukter av stedlig berg i anleggets driftstid.
Prosessen starter med fjerning av skog og vegetasjon med hogstmaskin eller motorsag, deretter fjernes jordlaget av fjellet med gravemaskin og deretter kan en borrigg bore hull som man fyller med sprengstoff. En vellykket sprengning er svært viktig, da mye av knusingen allerede kan være gjort. Dels skal det unngås stein som er for stor til å gå i knuseren (blokk), og dels skal det ikke produseres for mye finstoff i sprengningen.
Pukkverk kan bearbeide stein i ett eller flere trinn. Første knusing av steinen kalles førstetrinn, deretter kommer andretrinn, tredjetrinn etc. avhengig av hvilket produkt man ønsker. Ved bare ett-trinns knusing fås grove produkter som maskinkult og samspukk. Ved å sikte disse og kjøre dem gjennom flere trinn kan man få bedre kvaliteter og flere fraksjoner.
I vanlig pukkverksdrift er som oftest førstetrinnet en kjeftknuser, der to plater arbeider mot en annen og knuser stein som en kjeft. Vanligvis er da trinnene etter konknusere der steinen tippes ned mellom to koner som maler steinen ned til mindre størrelse. Andre vanlig typer er spindelknuser, som er lik konknuser, men har en slankere senterkon, eller slagknusere som er en hurtiggående aksel som slår mot en ambolt.
Pukkverk består ellers av sikter som splitter materiale, transportbånd, siloer/buffer og matere.
Moderne pukkverk har som regel flere tjenester enn bare produksjon av pukk, grus og sand:
Pukkverk i Norge
Omkring 20% av pukken eksporteres mens resten går til hjemmemarkedet.
Fender-slåtten
«Fender-slåtten» er en norsk instrumental i progressiv rock stil som ble skrevet av Øystein Sunde og utgitt september 1971 på Sundes musikkalbum Det året det var så bratt.
Australia under Paralympiske vinterleker 2018
Australia deltok med 12 utøvere under Paralympiske vinterleker 2018 i Pyeongchang i Sør-Korea mellom 9. og 18. mars 2018.
Fender-slåtten
Noter til «Fender-slåtten» ble publisert i notaboka Viser uten slips i 1972. På opptaket brukte Sunde en Fender Stratocaster gitar, Vox AC Top Boost forsterker samt fuzz- og wah wah-pedaler. Sunde bodde på Lambertseter i 1971, og på gutterommet hadde han laget en kompressor/limiter innretning som hans mor hadde vært uheldig å tråkke på. Dette resulterte i den forvrengte lyden på «Fender-slåtten».
Musikere og instrumenter
(Sture Janson var også oppført som bassist på Det året det var så bratt, så det kan ha vært han som spilte her.)
Liste over ordførere i Vardø
Liste over ordførere i Vardø er en liste over ordførere i Vardø kommune i Finnmark fra 1839 til idag.
Thaduka multicaudata
Thaduka multicaudata er en glansvinge som tilhører underfamilien stjertvinger (Theclinae).
Liste over ordførere i Vardø
Oversikten starter etter innføringen av formannskapslovene og Vardøs første ordfører Andreas Esbensen Brodtkorb fra 1839.
Kommunen omfattet fra begynnelsen av både Vardø by og landdistriktet rundt, men landdistriktet (senere Båtsfjord kommune) ble skilt ut fra Vardø i 1868. Den siste større endringen av kommunens grenser skjedde i 1964 med en tilbakeføring av østre deler av Båtsfjord.
Ordførere
Under følger en kronologisk oversikt over kommunens ordførere.
Thaduka multicaudata
Levevis
Larvene lever på Trewia nudiflora (vortemelkfamilien). De lever sammen med små, røde maur som beskytter dem.
Liste over ordførere i Vardø
Ordførere
I tillegg til navnene på listen nevnes Arne Aas for flere kortere perioder i 1920- og 30-årene. Aas fungerte dog kun som setteordfører i egenskap av formann i Vardø bys administrasjonsstyre, og hører derfor ikke til den formelle ordførerlisten.
Thaduka multicaudata
Utbredelse
Slekten er utbredt i det sørlige India, Burma, Thailand, Vietnam og Laos.
Tyristrand kirke
Kirkehistorien
I tiden før Tyristrand fikk egen kirke måtte folk helt til Hole for å gå i kirke, siden de på den tiden tilhørte Hole prestegjeld. Etter hvert som befolkningstallet økte utover på 1800-tallet ble derfor ønsket om ei egen kirke stadig sterkere. I 1841 ble det fremmet et forslag om å flytte Bønsnes kirke fra Bønsnes på Røyse til Tyristrand, noe formannskapet i Hole godkjente i et møte 24. september samme året. Befolkningen på Røyse var imidlertid sterkt imot forslaget. Dette fikk også støtte av prostiet og prestene. Kirken ble derfor stående.
Utover på 1850-tallet kom det imidlertid mer fart i saken, og i 1855 ble arkitekt Christian Heinrich Grosch engasjert for å tegne kirken, som ble approbert av kongen den 7. desember samme året. Grunn ble avstått av gården Skjærdalen. Kirken ble oppført av Peder N. Stiksrud og Ole N. Opsahl. Nye Tyristrand kirke ble innviet den 30. september i 1857 av prost Søren Bruun Bugge. Tilstede under innvielsen var også Jørgen Moe.
Kirkebygget
Kirken er bygget som langkirke av laftet tømmer og har saltak. Veggene panelte både utvendig og innvendig, og kirken er hvitmalt utvendig. Koret er smalere enn skipet, og det har et panelt sakristi på hver side. Innvendig har imidlertid koret samme bredde og høyde som midtskipet. Inntil vestgavlen er det bygget et våpenhus i to etasjer som bærer en takrytter med høy hjelm. Kirkeklokke blir støpt ved Olsen Nauen Klokkestøperi ved Tønsberg i 1857. Langveggene i skipet består av fem felt, der de tre midtre feltene har et høyt vindu hver. Feltene på hver siden har tre høytsittende småvinduer hver. Alle vinduene er smårutet og har trekantavslutning i toppen.
I 1895 blir det anskaffet ei ny kirkeklokke fra Olsen Nauen Klokkestøperi. Fram til den ankom hadde kirken kun hatt én klokke.
I 1971 ble det også anlagt to små rom på hver side av våpenhuset. Disse har skråtak, men de ble først endelig ferdig i 1973.
Opprinnelig sto kirken på en grunnmur av naturstein, men denne ble skiftet ut med en betongmur i 1962.
Interiør og inventar
Kirken er panelt innvendig. Innvendig stolpereisning deler av skipet i midtskip og sideskip. Koret har samme høyde og bredde som midtskipet, og i åpningen mellom kor og skip er det en profilert rundbue med gotisk preg. Gulvet i koret ligger tre trinn over gulvet i skipet. Galleriet bæres av fire frittstående søyler og har brystning med fyllinger.
Orgelet ble opprinnelig overtatt fra Norderhov kirke, som kunne ta i bruk et nytt «Gomnæsorgel» i 1865. Det gamle var opprinnelig ei gave til Norderhov kirke fra Anna Colbjørnsdatter, men i 1853 ble det demontert i forbindelse be restaureringer i kirkebygget. Orgelet ble etter hvert overtatt og restaurert av orgelbygger A. G. Gomnæs (1821–1885), som fikk det som en del av betalingen for det nye orgelet. Dette kjøpte verkseier Adolf Friedrich Roscher (1820–1872) ved Ringerikes Nikkelverk og ga til Tyristrand kirke i 1861, som frem til da bare hadde hatt et lite harmonium å hjelpe seg med. I forbindelse med restaureringen av kirken i 1875 ble orgelet oppgradert av A. Gomnæs til tretten stemmer. I 1924 fikk imidlertid kirken et nytt orgel, som ble levert av Olsen & Jørgensen. Fasaden fra det gamle orgelet ble tillempet det nye ved at det er utvidet i bredden med sideveggene. Orgelet fikk ny spillepult i 1966.
I 1875 blir kirken restaurert innvendig på fru Roschers regning. Hun var født Thora Lagertha Henriksen (1824–1904) og var gift med verkseier A. Roscher. Etter flere gode år på nikkelverket kjøpte paret i kjøpte gården Nordre Kolbjørnrud på Nakkerud og bosatte seg der. Familien Roscher ble imidlertid svært betydningsfull for Tyristrand kirke. Siden verkseieren døde alt i 1872 var Thora Roscher nå blitt enke. Hun forærer også en lange rekke med gjenstander til kirken, blant annet en lysekrone med 24 lys og 12 lampetter i ekte forgylt metall, alterlysestaker, vannmugge, og to fat til døpefonten. Alt var laget av nikkel fra nikkelverket, men arbeidene med gjenstandene hadde blitt utført av dyktige fagfolk i Tyskland.
Altertavlen har utskjæringer og inngir et gotisk preg. Den er laget av snekker Thrue fra Drammen, visstnok etter ønske av Adolph Tidemand, som i 1875 malte det oljemaleriet på lerret som pryder altertavlen. Maleriet var en bestilling fra fru Roscher på Kolbjørnrud i begynnelsen juli 1874. Det forestiller Kristus stående på en sky over jordkloden, men kalles gjerne «Kristus i skyen». Maleriet har en lysåpning som i bredde måler 193 cm og i høyde 345 cm. Maleriet, som ble malt ferdig kommende vinter i Tidemands atelier i Düsseldorf i Tyskland, kom imidlertid med tittelen «Kommer til meg». Dette har sammenheng med at fru Roscher ba om at Tidemand brukte Bertel Thorvaldsens statue av «Kristus» fra 1828 som forbilde for tavlen. På foten av Kristus-skulpturen står nettopp den teksten som fulgte med Tidemands tavle, som ble avduket den 2. juledag i 1875. Kristus-skulpturen står forøvrig i Vor Frue kirke i København. Lorentz Dietrichson, som skrev biografien om Tidemand alt i 1878, hevdet at altertavlen til Tyristrand kirke er «det smukkeste af alle Tidemands religiøse Værker». I Ringerikes Blad skriver svb (et pseudonym for Svenn Bagaasen) i en artikkel om altertavlen på førstesiden i avisen den 9. desember i 1961, under tittelen «Altertavlen i Tyristrand kirke mere verdt enn selve kirkebygningen». Artikkelen tar utgangspunkt i en uttalelse om altertavlen av den kjente kunstneren Eilif Peterssen i 1895, da han hevdet at «altertavlen var et så stort og verdifullt kunstverk at den er av større verdi enn hele kirkebygningen den er anbragt i».
Døpefonten er sjusidet og formet som en kalk. Prekestolen her seks fag og er inndelt med profilerte ledd. Den ble senket i 1949.
Kirkestedet
Tyristrand kirke har kirkegård med leggplass. I 1915 ble det innviet et nytt gravkapell der, som ble tegnet av arkitekt Hurum.
Annet
Adolph Tidemands maleri «Kristus i skyen» har blitt kopiert og brukt som bilde på altertavler i en lang rekke med kirker, men mange har etter hvert byttet ut kopien med en original med et annet motiv. I noen kirker brukes imidlertid kopien fortsatt, som i Tomter kirke i Hobøl (malt av Ove Wegger i 1880), Garder kirke i Vestby (1881), og Singsås kirke i Midtre Gauldal (1884). Mange flyttet vekk kopien fra altertavlen, men den har gjerne fått en ny sentral plassering i kirkerommet. Dette gjelder blant annet i Sarpsborg kirke (byttet ut i 1958), Ål kirke (byttet ut i 1959), Hjørundfjord kirke (byttet ut i 1960), Lillehammer kirke (byttet ut i 1959 og flyttet videre til gravkapellet i 1977), Romedal kirke (byttet ut i 1965).
Chalcochrous
Chalcochrous er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) Pterostichinae i familiegruppen løpebiller.
Utbredelse
Slekten er utbredt i det sørlige Afrika.
Iron & Wine
Iron & Wine er artistnavnet til sanger og låtskriveren Sam Beam (født 26. juli 1974). Han har gitt ut to studioalbum og flere EP-er, blant annet en med bandet Calexico. Hans cover av The Postal Services låt «Such Great Heights» ble utgitt på soundtracket til filmen Garden State.
Europeisk miljøhovedstad
Europeisk miljøhovedstad er en pris Europakommisjonen årlig deler ut til en europeisk by som har forpliktet seg til å bedre sin urbane miljøpolitikk. Prisen ble opprettet 22. mai 2008 og for første gang utdelt til Stockholm for 2010. Byer i EU, Island, Liechtenstein, Norge og Sveits med over 100 000 innbyggere kan søke om prisen.
Oslo ble kåret til miljøhovedstad for 2019, i konkurranse med belgiske Gent, finske Lahtis, portugisiske Lisboa og estiske Tallinn. «Miljøhelten Tigra» er den offisielle maskoten i Oslo i 2019.
Victor Bisbal
Han representerte Puerto Rico under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i første runde.
Carlos Takam
Carlos Takam (født 6. desember 1980) er en kamerunsk-fransk bokser.
Han representerte Kamerun under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i første runde.
Fotballstadioner i Skottland
Liste over stadioner i skotsk fotball
Dette er ei liste over stadionanleggene til klubbene i Skotsk Premier League og 1., 2. og 3. divisjon.
KNA Hjulspinn
KNA Hjulspinn er et norsk magasinprogram om bil og trafikk som ble sendt på TVNorge fra 1989 til 1994 og på TV 2 i 1994. Programleder var Petter Restrup Iversen.
Programmet ble etterfulgte av Grønt lys.
Fylkesvei 353 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 353 i de følgende fylkene:
Filippinene under Vinter-OL 1992
Filippinene under Vinter-OL 1992. Én mannlig sportsutøver fra Filippinene deltok i én sport, alpint under Vinter-OL 1992 i Albertville i Frankrike. Filippinene, som deltok for andre gang i et vinter-OL, vant ikke noen medaljer. Beste plassering var en 49.-plass i slalåm for menn.
Studentteateret Immaturus
Studentteateret Immaturus er bergensstudentenes teatergruppe. Organisasjonen ble stiftet i 1990 under navnet Studentteateret i Bergen, men skiftet i 1995 navn. Immaturus er en driftsorganisasjon ved studentkulturhuset Det Akademiske Kvarter. Den har over 100 aktive medlemmer.
Teateret har satt opp en rekke kjente stykker, blant annet Franz Kafkas Prosessen og Samuel Becketts Mens vi venter på Godot. Teateret har også vært scene for flere urfremføringer, blant annet Ingvill Skjold Thorkildsens Myren (2005) og norgespremierer (blant annet Steve Martins 'Picasso på Lapin Agile' og Peter Barnes' 'Latter!') I anledning Ibsen-året satte Immaturus i 2006 opp Samfundets støtter.
The Stig
The Stig er navnet gitt til den anonyme motorsportsjåføren i BBC-programmet Top Gear. Hans identitet er ukjent, og han verken snakker eller tar av seg hjelmen foran kamera.
Stigs hovedfunksjon i programmet er å gjennomføre rundetider med forskjellige biler på Top Gears testbane i Dunsfold Park, og å trene hver ukes gjest til å sette god rundetid i den delen av programmet hvor det testes rimelige biler. I tillegg utfører The Stig forskjellige andre kjøreoppgaver hvis det trenges. The Stig har også vært med på noen av Jeremy Clarksons spesialprogrammer, slik som Heaven and Hell og The Good, The Bad and The Ugly.
Hans identitet ble røpet i første program i 13. sesong, ved at han tok av seg hjelmen, og Michael Schumacher viste seg. BBC har i ettertid avkreftet at Schumacher var Stig. Schumacher var der fordi Ferrari ikke ville la noen andre kjøre Ferrari FXX.
Det har blitt sagt at han er blitt erstattet med en annen fordi han ble alvorlig skadet i en ulykke. Men dette er ikke sikkert.
Et av mange sitater fra Jeremy Clarksons introduksjoner av The Stig
Racingsjåfør Ben Collins har i et intervju til The Sun avslørt seg selv som The Stig. Ben Collins fikk jobben som den hvite Stig etter at forgjengeren, Perry McCarthy (den svarte Stig) avslørte seg selv i en biografi i 2002.
Top Gear
Skabelsen, Mennesket og Messias
Skabelsen, Mennesket og Messias er et kosmologisk diktverk av Henrik Wergeland. Et stykke på vei er det et bibeldikt som begynner med skapelsen og slutter med Jesu korsfestelse, oppstandelse og himmelfart. Men mens Bibelen primært forteller jødefolkets historie, vil Wergeland fortelle menneskehetens historie.
Verket var fullført 17. mai 1830 og kom ut 6. juli samme år, under tre uker etter at dikteren hadde fylt 22 år.
Skabelsen, Mennesket og Messias var det mest omfattende diktverk som noensinne var utkommet i Norden. 14 år senere, på dødsleiet omarbeidet han sitt ungdomsverk i løpet av 2½ måned. Han foretok store omdiktninger, spesielt i første og tredje del. Første del ble betydelig kortere. I del tre diktet han blant annet til en serie med framtidsvisjoner (profetier) som han kalte «Jesu aandige Opstandelse». I midtdelen kom det også nye avsnitt. Omarbeidelsen kom ut i slutten av januar 1845 under tittelen Mennesket.
Hovedstrukturen er den samme i de to versjonene som følger hverandre i store trekk. Men det er gjort tallrike større og mindre endringer gjennom hele verket. Dagne Groven Myhren påviser ogaå hvordan de to utformingene supplerer hverandre og gjensidig kaster lys over hverandre. Videre begrunner hun at Skabelsen, Mennesket og Messias og Mennesket kan sies å uttrykke den tilgrunnliggende visjon for Wergelands forfatterskap. Han oppfattet det også selv som sitt hovedverk, og hevdet at verket avspeilet hans «Indre i dets Heelhed», og at hans høyeste ambisjon var å omsette diktets ideer i praktisk arbeid. Han skriver blant annet følgende i Morgenbladet i februar 1831: «Høimaalet for mit Liv bliver at fremstille saa stor Samklang som muligt imellem Handling og poetiske Ideer.» Han vet at han vil møte motgang, sier han, og at han utsetter seg for å bli hånet og for å bli kalt fantast, men han mener det får stå sin prøve: «mine Ideer have en ubekjendt Fader, men Menneskekjærlighed til Mor». Videre heter det at verdensdiktet er helliget de tre kristelige muser «Friheden, Sandheden og Kjærligheden», og at hans liv skal gjøres til så «tro prosaisk Commentair til Digtet som muligt.» (Se «Et nødvendigt Ord» i SS b. III 1, 155–61.)
Wergelands verdensdikt kan karakteriseres som visjonsdiktning. Mens han arbeidet med det, hendte det at han sammenliknet det med Miltons Det tapte paradis. Men ut over genreslektskapet har Wergelands diktverk lite til felles med Miltons dikt.
Bakgrunnen for verket
På nyåret 1828 begynte Wergeland å sysle med et dikt som skulle hete «Himmel og Jord». Det var tenkt som et kjærlighetsdikt til Stellas pris. Stella ble mer og mer en mytisk skikkelse, i utgangspunktet inspirert av dikterens ulykkelige ungdomsforelskelser. Utviklingen i kjærlighetslyrikken eller «Stelladiktningen» som viste sine første spirer i 1825–26, tok for alvor fart fra og med sommeren 1827. Veksten kan følges i en hel del brev og, framfor alt, i den serie kjærlighetsdikt som for det meste fikk plass i hans første diktsamling, Digte. Første Ring (1829). Av innlednings- og avslutningsdiktet i debutsamlingen framgår det at Stella etter hvert oppnådde status som muse eller inpirasjonskraft. Gerhard Gran karakteriserer årene fra 1825–29 som Wergelands sterkeste utviklingsår: «i dem indsamlede han det rigeligste stof til sin dannelse, i dem falder hans hjertes alvorligste oplevelse, i dem samler hans personlighed sig til den livsanskuelse, der for alle tider kom til at udgjøre enheden i hans virke.»
Prologen i Skabelsen, Mennesket og Messias, «Til Henrich Steffens», er også et Stelladikt, i slekt med flere av diktene i debutsamlingen. Den viser hvordan kjærlighetsmotivet vokste langt utover den opprinnelige planen. Kjærligheten åpenbaret seg som en universell kraft, og han innså at han også måtte dikte om skapelsens hemmeligheter, menneskets sammensatte vesen og menneskeslektens historie fra Adam og Eva av.
På slutten av prologen ser det ut til at han akter å søke støtte i arbeidene til to åndshøvdinger som han satte høyt, filosofen Niels Treschow og dikterfilosofen og mineralogen Henrich Steffens. Steffens hadde hørt de tyske idealistene forelese i Berlin i 1801-2 og tok høytomantiske ideer med seg til København. Der hadde han en samtale som skal ha vart i 16 timer med Adam Oehlenschläger, hvorpå den danske dikter skrev programdiktet "Guldhornene" som markerte gjennombruddet for høyromantikken i Norden Jf. Vilhelm Andersen, Kbh. 1895: "GULDHORNENE. Et Bidrag til den danske Romantiks Historie". I følge prologen i "Skabelsen, Mennesket og Messias" må Steffens og Treschow ha to tatt opp temaer som inspirerte ham. Han avslutter prologen i verdensdiktet med bønn om at de to Ørner (Steffens og Trescow) må "svale" hans brennende «Pande» med «signende Hænder», slik at han skal kunne unngå "Chaos", lykkes med sitt ambisiøse prosjekt og oppnå «Laurbær».
Da diktet var ferdig, var det blitt et livs- og verdensforklarende dikt med religiøse, filosofiske og politiske perspektiver og var tilegnet sannhetens, frihetens og kjærlighetens talsmenn. Verket er, i tillegg til Steffens og Treschow (sannhetens talsmenn), også tilegnet hans egen far, Nicolai Wergeland, som han kaller "Folkelærer i Norge", og er nevnt som representant for kjærlighetens talsmenn.
Henrik Wergeland omtalte sitt verk som «Menneskehedens Epos» og «Republikanerens Bibel». Dybdeperspektivet i verket henger sammen med den åndelære som sprang ut av «Stelladiktningen». Han arbeidet delvis parallelt med sine teologiske studier og verdensdiktet. Han tok teologisk embetseksamen i 1829 og fullførte diktverket året etter. Hans teologiske, historiske og religionshistoriske studier har tydelig satt dype spor i verket. Selv skrev han til Elise Wolff (i september 1828) at verket skulle skrives med en «Pensel dyppet i Solen» Store partier rommer lyrikk av en art som aldri hadde vært skapt tidligere i Norge.
Fra eksistensiell krise til frigjøring gjennom selverkjennelse
Verdensdiktet åpner i en eksistensiell krise. En himmelånd, den kraftfulle Phun-Abiriel, stiller en rekke grunnleggende spørsmål om Gud, skapelsen, forgjengeligheten og tilværelsens mening. Ut fra disse spørsmål oppstår en erkjennelsesteoretisk dialog, idet en annen himmelånd fylt av kjærlighet, utfordres til å svare, og lover å aldri gi opp å søke svar. Phun-Abiriel spør for eksempel:
Den kjærlighetsfylte ånd, som bærer navnet Ohebiel, prøver å hjelpe ham:
De to åndene blir senere bevissthetspotensialet i det første menneskepar, Adam og Eva, og fra dem forplanter åndskreftene seg i verden, med sine problemer og sin begavelse. Verket følger videre de himmelske åndskrefters skjebne gjennom verdenshistorien, mer og mer undertrykt av verdslige og åndelige tyranner. Først i Jesus Messias klarner ånden fullstendig. Hans frelsergjerning består i å befri menneskene til sannhet, frihet og kjærlighet, slik disse ideer er forklart i løpet av verket; et verk som er gjennomlyst av det dikteren selv kalte sin «mystisk-philosohiske» åndelære i et brev til fru VedVedastine Malthe 10. oktober 1827. (SS V,1, s. 24-28).
Jesus begynner sin forkynnelse begynner med disse ord:
Jesus forfølges og korsfestes av maktens og bedragets representanter. Men han oppstår igjen. Da han har holdt sin store oppstandelsestale fra gravklippen, uttaler den samlede menneskehet i kor:
Noter
<references group="Noter" />
Fermín Cacho
Fermín Cacho Ruiz (født 16. februar 1969 i Ágreda) er en tidligere spansk friidrettsutøver. Han vant 1500 meter under OL 1992, og satte i 1997 europarekord på 1500 meter, som stod til den ble slått av Mo Farah i 2013.
Cacho feiret sin første triumf under innendørs-EM i Glasgow 1990, da han ble nummer to, like bak tyske Jens-Peter Herold. Under innendørs-VM 1991 i Sevilla ble Cacho også nummer to, denne gang slått av Algeries Noureddine Morceli.
Under innendørs-VM 1993 i Stuttgart tok Cacho igjen sølv. Året etter tok han gull på 1500 meter under EM i Helsingfors.
Under OL 1996 i Atlanta ble han heller ikke regnet blant de største favorittene, selv om han var tittelforsvarer. På tredje runde av 1500-meterløpet falt marokkaneren og storfavoritten Hicham El Guerrouj. Cacho måtte hoppe over Guerrouj, for ikke selv å falle, og tapte verdifulle meter til Noureddine Morceli. I mål var Cacho nummer to.
Under VM 1997 i Athen ble Cacho igjen sølvvinner, denne gang slått av El Guerrouj. En uke senere under et stevne i Zürich satte Cacho ny europarekord med tiden 3.28,95. Den siste mesterskapsmedaljen tok han under EM 1998 i Budapest, der han tok bronse bak landsmannen Reyes Estevez og portugiseren Rui Silva.
Fylkesvei 355 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 355 i de følgende fylkene:
Diners, Drive-Ins and Dives
Diners, Drive-Ins and Dives er et amerikansk matprogram som har gått på Food Network siden 2007. Programmet blir ledet av Guy Fieri. Programkonseptet er en «road trip» hvor Fieri kjører omkring i Nord-Amerika i en rød Chevrolet Camaro og prøver forskjellige mer eller mindre enkle spisesteder og restauranter (diners, drive-in-restauranter og «dive bars»). Programserien hadde premiere 23. april 2007, men begynte opprinnelig som en TV-spesial 6. november 2006.
Howard County (Texas)
Howard County er et fylke i den amerikanske delstaten Texas. Det ligger i de sentrale delene av staten. Det grenser mot Borden County i nord, Mitchell County i øst, Sterling County i sørøst, Glasscock County i sør og mot Martin County i vest.
Howard Countys totale areal er 2 342 km² hvorav 4 km² er vann. I 2000 hadde fylket 33 627 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Big Spring. Fylket har fått sitt navn etter kongressmedlemmet Volney E. Howard.
Mota massyla
Mota massyla er en glansvinge som tilhører underfamilien stjertvinger (Theclinae).
Utseende
En middelsstor stjertvinge med to middels lange stjerter på bakvingen. Oversiden er svart med blåfiolette felter i midten av vingene. Undersiden av forvingen er gulbrun, undersiden av bakvingen brunspraglete med hvit forkant.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia. Den finnes i det nordlige India, Bhutan, Thailand og Yunnan.
FIDE-VM i sjakk 2005
VM-turneringen i sjakk 2005 ble arrangert av FIDE i San Luis i Argentina fra 27. september til 16. oktober 2005.
Etter mye kritikk i forbindelse med VM-turneringene FIDE arrangerte som cupspill i perioden 1998–2004, endret FIDE opplegget foran VM-turneringen i 2005. Man gikk tilbake til lengre betenkningstid, og endret formatet til en turnering mellom åtte spillere, der alle spillerne skulle møtes to ganger (ett parti med hvitt, ett med sort).
De inviterte spillerne var:
Åpningsseremonien fant sted 27. september, turneringen startet 28. september, og avslutningsseremonien ble arrangert 16. oktober.
Resultater
Ved lik poengsum avgjorde innbyrdes resultater plasseringene, deretter antall partiseire.
Topalov scoret hele 6,5 av 7 poeng i første halvdel av turneringen, og spilte deretter sju remiser i andre halvdel. Dermed var Topalov FIDEs verdensmester.
Før turneringen erklærte FIDE at de ville anse vinneren av turneringen som verdensmester. Det faktum at den "klassiske" verdensmesteren, Vladimir Kramnik, ikke deltok, innebar imidlertid at det fremdeles var to spillere som gjorde krav på VM-tittelen, FIDE-mesteren Topalov og den «klassiske» mesteren Kramnik. Selv om Topalov først avslo Kramniks tilbud om en tittelmatch for å gjenforene titlene, møttes de i en tittelkamp i 2006, som Kramnik gikk seirende ut av.
Balansekunst (forening)
Foreningen Balansekunst er en nasjonal forening som arbeider for et likestilt og mangfoldig kulturliv og er en videreføring av nettverket Balansekunst. Foreningen har over 100 norske kunst- og kulturorganisasjoner som medlemmer som i 2021 bidro med NOK 780 500 i medlemskontingent.
Foreningens fokus er praktisk likestillings- og mangfoldsarbeid, herunder arbeid mot seksuell trakassering, og gjennomfører kursing, rådgivning, samarbeid og tiltaksutvikling. Balansekunst driver også formidlings- og politisk påvirkningsarbeid.
Medlemmer
I 2021 hadde Balansekunst 113 medlemmer: AKKS Bergen, AKKS Kristiansand, AKKS Norge, AKKS Oslo, AKKS Stavanger, AKKS Trondheim, All Things Live, BandOrg, Bergen Kjøtt, BIT Teatergarasjen, BIT20 Ensemble, Black Box teater, BRAK, Borealis (festival), by:Larm, Bølgen Kulturhus, Coast Contemporary, Creo, Danseinformasjonen, Den norske Forfatterforening, Den norske Forleggerforening, Det Norske Solistkor, Dramatikerforbundet, Fagforbundet Teater og Scene, Fakultet for kunst, musikk og design (UiB), Feminalen, Festspillene i Bergen, Fjellparkfestivalen, Flow Dance Academy Oslo, FolkOrg, Forbundet Frie Fotografer, Fortidsminneforeningen, Gramart, Henie Onstad Kunstsenter, Hordaland Kunstsenter, Høyskolen Kristiania, Hålogaland Amatørteaterselskap, JM Norway, Komponistforeningen, Komponistkollektivet, Kongsberg Jazzfestival, Konsertforeninga, KOSO, KRAFT Bergen, Kulturmeglerne, Kulturtanken, Kunstnerforbundet, Lokal Bar, Mandaljazz, MiA – Museene i Akershus, Munthe Solutions, Museum Stavanger, Music Norway, Musikkforleggerne, MØST, NABUNYA, Nasjonal jazzscene, Nasjonalmuseet, NOPA, Norcode, Norges musikkhøgskole, Norsk faglitterær forfatter- og oversetterforening, Norsk Forfattersentrum, Norsk Jazzforum, Norsk scenekunstbruk, Norsk senter for folkemusikk- og folkedans, Norsk Viseforum, Norske Barne- og Ungdomsbokforfattere, Norske billedkunstnere, Norske dansekunstnere, Norske filmregissører, Norske konsertarrangører, Norske kulturhus, Norwegian Fashion Hub, Notam, Nuts & Bolts, nyMusikk, Oslo Arkitektforening, Oslo arkitekturtriennale, Oslo Quartet Series – Kvartettserien, Oslo World Music Festival, Piksel Produksjoner, Platearbeiderforeningen, Popsenteret, Proscen, radiOrakel, Rein Film, ROM for kunst og arkitektur, Riksscenen, Riksteatret, Rosendal teater, Rytmisk Kompetansenettverk i Nord (RYK), SafeMUSE, Samspill, Skuespiller- og danseralliansen, Sony Music Norway, Soul Sessions Oslo, STAR, Steatornis, Strawberry Publishing, Subsdans, SØRF, Sørnorsk jazzsenter, Talent Norge, Teaterhøgskolen i Oslo, Tekstallianse, TONO, TrAP, Ultimafestivalen, Viken filmsenter, Østafjelske kompetansesenter for musikk og Østnorsk jazzsenter.
John Cunningham (biskop)
John Cunningham (født 22. februar 1938 i Paisley, Renfrewshire, død 1. desember 2021) var en skotsk katolsk prest som var biskop av Galloway.
Han er utdannet fra St Mary's College, Blairs og St. Peter's Seminary, Cardross. Senere var han student ved Scots College i Roma og gikk deretter ved Gregoriana i Roma.
Samme dag Maurice Taylor gikk av med pensjon 7. april 2004, ble Cunningham utnevnt til biskop i Galloway bispedømme av Den hellige stol. Han ble satt inn i embetet 28. mai 2004.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Sinsen stasjon
Sinsen stasjon er en T-banestasjon som ligger rett vest for Sinsenkrysset i Oslo. Stasjonen ble åpnet 20. august 2006 av Kronprins Haakon. Sinsen stasjon er en del av T-baneringen sammen med Nydalen stasjon og Storo stasjon.
Plassering og betjening
Stasjonen ligger parallelt med Rv150 (Ring 3). Det er innganger fra begge sider av Trondheimsveien, som krysser T-banelinjen sør for stasjonen, og en inngang fra Hans Nielsen Hauges gate i nord.
Terrengmessig er dette i fortsettelsen av Torshovdalen, og innenfor bydel Sagene, og sånn sett egentlig utenfor strøket Sinsen. Dette gjør at stasjonen betjener sørøstlige Sandaker og nordøstlige Torshov (eller Åsen) like bra som nordvestlige Sinsen.
Odals-reggae
«Odals-reggae» er en norsk sang i reggaestil som ble skrevet av Øystein Sunde og utgitt mars 1979 på Sundes musikkalbum Hærtata hørt.
Teksten er på odalsdialekt og på plateomslaget (og senere CD-coveret) ble det trykket en ordliste med oversettelse til bokmål for uinnvidde.
Roger Arnhoff Studio i Oslo hadde en mellotron med dyrelyder som Sunde hadde lyst til å bruke som musikalsk komp til «Odals-reggae», men den var så gammel at eierne av studioet ikke tok sjansen på å flytte det til Rosenborg Studios. Derfor ble det til at Sunde befant seg i studioet med mellotronen og ringte opp til Rosenborg Studios slik at de fikk til et dyrelydkomp allikevel.
Rustam Saidov
Han representerte Usbekistan under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i første runde.
Tretjære
Tretjære eller tjurru, er en svart eller brunsvart tyktflytende væske, som kjemisk består det en blanding av organiske syrer og estere. Tjære utvinnes ved tørrdestillasjon av trevirke, som oftest fra furu. I denne prosessen går den først over i gassform, og blir til væske ved nedkjølning. Tradisjonelt ble tjæra framstilt i ei tjæremile, ved at tyrived ble stabla opp, dekket over med leire eller annet materiale som hindret tilgang til luft, overdekt med torv og ved som ble påtent. Bålet ble holdt vedlike til tjæra sluttet å renne etter ett til to døgn.
Eksterne lenker
Riksantikvarens faktaside om produksjon og bruk av tjære
Kungsbron
Kungsbron er en bro i sentrum av Stockholm, som er en del av Kungsgatan og som forbinder Norrmalm med Kungsholmen. Broen går delvis over jernbaneverkstedet og bussterminalen, samt over innsjøen Klara/Barnhusviken.
Historie
Den første Kungsbron ble bygget i årene 1878-1881 og erstattet sammen med Kungsgatsviadukten over jernbanen; en trebro i Gamle Brogatan, som gikk fra Blekholmen til Kungsgatan. Etter et forslag fra gatenavnutvalget ble navnet på broen bestemt med følgende ord: «Navnet Kungsbron skal bli gitt til den nye broen over Barnhusviken og til den nye gaten, som i broens forlengelse øst skal framdragas til Haymarket.» Navnet det er referert til er sannsynligvis Drottninggatan. Den gamle broen var en svingbro av stål, som var 10,7 meter bred og hadde støpejernstekkverk og vakre kandelabere i begge ender. Broen ble revet i 1944 da den nåværende broen ble bygget. Den ble bygget som en dobbeltbro av betong med enveis trafikk i begge retninger. Denne broen har et spenn på 68 meter og en bredde på 14 meter. Det stålfundamentet som ble brukt under støping av broen ble brukt på nytt som bærende konstruksjon i Pålsundsbron.
I 1907 ble Kungsbron supplert med «Kungsbroviadukten» over banegården. Det var en buebro av stål med et spenn på 42 meter. Denne broen ble revet i 1986 da den nåværende betongbroen ble bygget.
Tennis under Panamerikanske leker 2011
Tennis under Panamerikanske leker 2011. Tennis er med som en av flere sporter i de 16. Panamerikanske leker som blir arrangert i Guadalajara i Mexico fra 14. til 30. oktober 2011. Totalt skal det konkurreres om fem titler, single og double for både damer og menn og i mixeddoble.
Hans Hagerup-Lyngvær
Hans Sivert Christian Hagerup-Lyngvær (født 28. april 1856 i Aukra, død 18. april 1906 i Trondhjem ) var en norsk gråsteinsmurer, fagforeningsmann og politiker for det radikale Venstre og senere Arbeiderpartiet.
Barne- og ungdomsår
Han var sønn av husmann og fisker Anders Knudsen Lyngvær og Karen Jonsdatter, og faren ble enkemann før sønnen nådde skolepliktig alder. Sønnen ble døpt Hans Sivert Christian, og i dåpsattesten er hjemstedet Lyngvær i Aukra brukt som etternavn. I oppveksten ble han ofte tiltalt som Hans Andersen, men brukte ellers sine bosteder som navn, ettersom familien flyttet en del rundt.
Presten la merke til guttens skoleevner, og da han var gammel nok, ble han sendt til Tromsø Seminarium, hvor han bestod opptaksprøven. Det er uvisst hvorfor Lyngvær aldri begynte der. Isteden dro han sørover til Trondhjem, hvor han ble opptatt ved underoffiserskolen. Han ble erklært udyktig til tjeneste etter blant annet epileptiske anfall, og dro til Fræna, hvor han som 16-åring begynte å arbeide med grøvegraving og sildefiske for gårdbruker Adolf Hagerup. Hagerups kone var en fjern slektning av Lyngværs mor, så Lyngvær tok til seg navnet H.C. Hagerup. Han skulle senere bli fradømt retten til å bruke det beskyttede navnet Hagerup, og brukte derfor formen Hagerup-Lyngvær.
Organisering av arbeiderbevegelsen
Som 17-åring skrev han andres navn på tre garantisedler hos en kjøpmann, som krevde en slik sikkerhet for å gi ham litt mat og penger. Han ble behandlet som en tidligere straffedømt. Som 13-åring ble han nemlig anmeldt og dømt til 12 slag med bjørkeris for å ha stjålet noen bær fra en frukthage. Derfor ble Hagerup-Lyngvær høsten 1874 dømt til hele seks års straffarbeid av byfogden i Molde. Han fikk en tidligere lærer til å søke kongen om benådning på vegne av seg, og straffen ble redusert til halvannet år. Straffen ble sonet i Trondhjem, hvor han fikk lovord for eksemplarisk oppførsel og gjenytelser i form av lesestoff. Etter endt soning fikk han hyre på en tysk båt som skulle til Spania, og seilte mellom middelhavslandene i noen måneder. Tilbake i Norge fra 1877 var han rallar på Rørosbanen, og bidro til å organisere arbeiderbevegelsen. I 1883 ble han gift, og bosatte seg på nedre Singsaker i daværende Strinda herred. Hagerup-Lyngvær livnærte seg som gråsteinsmurer, og fortsatte dessuten arbeidet som la grunnlaget for arbeiderbevegelsen i Trøndelag. I 1891 seiret Venstre også i Strinda, og Hagerup-Lyngvær ble 3. vara til Stortinget fra Søndre Trondhjems amt i perioden 1892–1894.
I 1892 ble han stemmeberettiget i Trondhjem som følge av en byutvidelse mot Singsaker og Lademoen. 1894 lot han seg nominere til Stortinget fra Trondhjem og Levanger for partiet Venstre. Hagerup-Lyngvær, kjent som «murer Hagerup», sanket nok stemmer til å vinne et mandat, men partiet Høyre, særlig med organet Adresseavisen og varaordfører Baard Iversen i spissen, fant ut om Hagerup-Lyngværs fortid. Tidligere straffedømte var den gang ikke valgbare, og Hagerup-Lyngvær ble på ny anmeldt. Han hadde aldri søkt om såkalt æresoppreisning, en ordning som ble innført i 1884. Plassen på Stortinget ble han følgelig fradømt. Rettssaken mot ham ble senere en viktig begrunnelse for å oppheve bestemmelsen. Hagerup-Lyngvær ble leder for Venstres manntallskontor i byen, der man sørget for at arbeidere med høy nok inntekt fikk avlagt ed for magistraten og gitt stemmerett. Ved de påfølgende stortingsvalgene valgte byen utelukkende radikale venstremenn, og etterhvert fikk Venstre også flertall i bystyret. I 1904 meldte Hagerup-Lyngvær seg inn i Arbeiderpartiet og ble innvalgt i bystyret og formannskapet for dette partiet.
Sykdom og død
Han døde på Trondhjem sykehus den 18. april 1906, ennå ikke fylt 50 år gammel, etter lengre tids sykdom, antageligvis som følge av magekreft. Han ble bisatt fra Godtemplarordenens lokale på nedre Møllenberg, og begravet på Lademoen kirkegård den 24. april.
Friidrett under Sommer-OL 1920 – 4 × 100 meter stafett menn
4 x 100 meter stafett for menn var en av løpøvelsene i friidrett under Sommer-OL 1920 i Antwerpen. Det var andre gangen den korte stafetten var med på det olympiske programmet, første gangen var under OL 1912 i Stockholm. Femtito deltakere fra tretten nasjoner deltok på 4 x 100 meter stafett som ble avviklet 21. og 22. august 1920. Tre forsøksheat (21. august) der de to beste lagene gikk til finalen.
Rekorder
Gjeldende rekorder før lekene i 1920:
I finalen satte USA ny olympisk- og verdensrekord med tiden 42,2 sekunder.
Forsøksheat
Heat 1
Heat 2
Heat 3
Sean O’Neill
Sean O'Neill (født 15. august 1980) er en newzealandsk roer som spesialiserer seg i firer uten styrmann, lettvekt. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 11.
Mahisasaka
Mahīśāsakāḥ, også kalt Āvantaka-vādinaḥ,  var en av de 18 eller 20 skolene i den tidligere buddhismen. Theravāda-skolens nedtegnelser forteller at Mahīśāsakāḥ-skolen oppstod under det første skismet i buddhismens historie i India. Sarvāstivāda er ifølge deres fremstilling en utløper fra Mahīśāsakāḥ.
Sarvāstivāda-skolens egne nedtegnelser hevder derimot at Mahīśāsakāḥ var en avlegger av Sarvāstivāda. Det samme hevder mahāyāna-tekster som er bevart på kinesisk. Det er derfor alminnelig akseptert at skolens opprinnelse går tilbake til uenighetene under det andre buddhistiske konsil.
Navnet Mahīśāsakāḥ sies å ha blitt oppkalt etter en regent med pali-navnet Mahiṃsāsaka (sanskrit: Āvantaka, tibetansk: Sa ston pa'i sde, kinesisk: 不可棄, pinyin: Bùkěqì Bù) som «omvendte sitt land» eller folk, og «renset sitt land».
Mellom slutten av det andre århundre f.Kr. og begynnelsen av det første århundre f.Kr. oppstod Dharmaguptaka som en avlegger av Mahīśāsakāḥ.
Det evige nå
Skolens idéer hadde likheter med Mahāsāṅghika. Den benektet at fenomenene (dharmaene) eksisterer i fortid og fremtid. Det eneste som eksisterte var nåtiden. Tiden som sådan er en illusjon. Av samme årsak avviste skolen både læren om tingenes tomhet (shunyata) og den tradisjonelle buddhistiske læren om mangelen på et selv (anatman).
I prajñāpāramitā-litteraturen sies det at tingene og fenomenene er «tomme» for «egen eksistens» (svābhava), fordi de er relative og ikke absolutt virkelige. På samme måten benektes et «permanent» selv i et univers der ingenting er stabilt, men i en evig forandring. Ifølge prajñāpāramitā er tingenes forgjengelighet selve årsaken til lidelsen, som er den første av de fire edle sannheter.
Ifølge Mahīśāsakāḥ var «tomheten», mangelen på et permanent selv – og dermed også selve lidelsen, fraværende i nåtiden. Nåtiden er det eneste som eksisterer; den hadde ifølge skolen absolutt eksistens. Denne erkjennelsen er det springende punktet i lidelsens opphør, og den skulle ifølge Mahīśāsakāḥ inntreffe plutselig, og ikke gradvis.
I sitt verk Shobogenzo, ga Dōgen, grunnleggeren av Sōtō, en malende beskrivelse av tidens relativitet, og nåtidens realitet:
Mahīśāsakāḥ representerte en av de de 10 ontologiske synspunkter innenfor indisk og kinesisk buddhisme. I Kina ble skolen også kalt «den doktrinære retning som hevder at amsaskrita-dharmaene er uten fortid og fremtid.»
Klosterdisiplinen
Dens kinesiske tittel er 彌沙塞部和醯五分律 (pinyin: Míshāsāibù héxì wǔfēnlǜ, Wade-Giles: Mi-sha-sai-pu ho-hsi wu-fen-lü, koreansk: 미사색부화혜오분율, hangul: Misasaekbu hwahye obunyul, McCune-Reischauer: Misasaekpu hwahye obunyul, japansk: Mishsokubu wake gobunritsu, katakana: ミシャソクブワケゴブンリツ).
Mahīśāsaka vinaya i fem kategorier (sammendrag)
Den kinesiske buddhistiske kanon inneholder også et sammendrag av teksten under tittelen «Mahīśāsaka vinaya i fem kategorier (eller deler)» (kinesisk: 彌沙塞五分戒本, pinyin: Míshāsāi wŭfēn jièbĕn, Wade-Giles: Mi sha se wu fen chieh pen, koreansk: 미사새오분계본). Denne lille teksten, i en bokrull, ble oversatt av Buddhajīva i Yáng Dōu (楊都) i året 423 eller 424 (mellom det første og det andre året av Jĭng píng (景平) under dynastiet Liú sòng 劉宋)
Mahīśāsakakarman
En annen vinaya-tekst med den rekonstruerte sanskrit-tittelen Mahīśāsakakarman, er bevart i to oversettelser til kinesisk.
Den første oversettelsen, i en bokrull, ble foretatt av Míng huī i året 522 (det tredje året av Pŭ Tōng (普通) under Liáng dynastiet) ved klosteret Jiàn chū sì (建初寺). Dens kinesiske tittel er 五分比丘尼戒本 (pinyin: wŭfēn bĭqiūní jièběn, Wade-Giles: Wu fen pi ch'iu ni chieh pen, koreansk: 오분비구니계본).
Den andre oversettelsen, også i en bokrull, ble foretatt av Ài Tóng i året 705 eller 706 (kinesisk: 彌沙塞羯磨本, pinyin: Míshāsāi jié móběn, Wade-Giles: Mi sha se chieh mo pen, koreansk: 미사새갈마본).
EM i roing 1931
EM i roing 1931 (europamesterskapet i roing) ble arrangert i Paris i Frankrike i 1931.
Richard J. Evans
Richard J. Evans (født 29. september 1947 i London) er en britisk historiker med spesialisering på Tyskland i det 20. århundre. Evans er professor i moderne historie ved University of Cambridge (universitetet i Cambridge). Han har undervist ved University of East Anglia og Birckbeck College, London.