cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Multi-level marketing
MLM i Norge
I Norge organiseres mange av de store MLM-aktørene i Direktesalgsforbundet. Årlig omsettes det for ca. en milliard kroner gjennom forbundets medlemsselskaper, og det antas at det finnes mellom 80.000 og 90.000 nordmenn som driver med nettverkssalg. Det betyr en gjennomsnittlig omsetning på 13.000 kroner per distributør. Siden det er svært vanlig med oppstartskonstnader, løpende medlemsavgifter og obligatoriske kjøp for å være kvalifisert som distributør, er det klart at distributørene selv genererer en stor del av denne omsetningen.
Direktesalgsforbundet organiserer imidlertid både MLM og direktesalg, og MLM-selskapene har normalt betydelig lavere omsetning pr. distributør enn de rene direktesalgsselskapene. Forbundets medlemsselskaper utgjør også bare en brøkdel av de flere hundre nettverksselskapene som til enhver tid opererer i det norske markedet.
Allround-VM på skøyter 2010
Allround-VM på skøyter 2010, det 68. for kvinner og det 104. for menn, ble avholdt 19.-21. mars 2010 i Thialf i Heerenveen, Nederland.
Regler
Alle 24 deltagende skøyteløpere får gå de tre første distanse; 12 løpere får gå fjerde distanse. Hvem som får gå den fjerde og siste distansen avgjøres av resultatlisten fra den lengste av de tre første distansene og fra sammenlagtstillingen etter tre distanser. Disse to resultatlistene settes opp mot hverandre på følgende måte:
Dromon
Dromoner (gresk: δρόμων, dromon («løper») var de viktigste krigsskipene til den bysantinske marine fra det 6. til det 12. århundre. De var indirekte utviklet fra de antikke triremene og ble vanligvis drevet av både årer og seil.
De ble bygget i mange former og størrelser og varierte mellom 30–50 meter lange og 5–7 meter brede og hadde opp til 300 menn, både marinesoldater og roere.
Dromonene hadde et sentralt tårn (xylokastron, «treborg») nær hovedmasten. Derfra kunne marinesoldatene bruke sine buer og piler eller kaste spyd og andre prosjektiler. De fleste dromoner var utstyrt med flammekastere (syfonofo-rami) som sendte gresk ild og katapulter som kunne sende prosjektiler på 10 kg opp til 250 meter avgårde. Mange dromoner var også halvveis beskyttet mot ramming.
Mellomengelsk dromond og gammelfransk dromont beskrev alle særlig store middelalderske skip.
Judith Allan
Judith Allan (født 9. januar 1952) er en britisk-norsk illustratør. Hun har arbeidet for reklamebyråer, tidsskrifter og forlag og var særlig produktiv på 1980-tallet.
Judith Allan kom fra England til Norge på 1970-tallet. Hun utvidet den norske billedboksjangeren med sine unorske, surrealistiske myldretegninger i Tor Åge Bringsværds billedbøker Alice vender tilbake fra 1983, der forfatteren bygger videre på Lewis Carolls klassiske barnebok Alice's Adventures in Wonderland, og Ridder Thea og de to dragene fra 1989. For den siste boka fikk hun Kirke- og undervisningsdepartementets bildebokpris.
Illustrasjonene til Judith Allan er ofte utført med guasjmaling i en fargerik og detaljert, beskrivende stil.
Illustrasjoner i bøker (utvalg)
Judith Allan har laget en rekke bokomslag, blant annet til flere norske utgaver av utenlandske fantasybøker. Lista viser et lite utvalg.
Sprite (drikk)
Sprite er en brus med sitron- og limesmak.
På slutten av 1950-tallet utviklet The Coca-Cola Company en leskedrikk med sitron- og limesmak. Da leskedrikken skulle døpes, kom man til å tenke på Sprite Boy, en liten gutt med sølvhår og et stort smil som dukket opp i reklamekampanjer for Coca-Cola på 1940-tallet. Sprite ble lansert i USA i 1961, og er i dag USAs fjerde største leskedrikk.
Sprite kom til Norge i 1987 og er i dag Norges mest populære sitrusbrus. Sprite fås kjøpt på 0,5 liters plastflasker, 1,5 liters plastflasker og 0,33 liter på boks.
Andrea Pininfarina
Andrea Pininfarina (født 26. juni 1957, død 7. august 2008 i Trofarello) var administrerende direktør i den italienske design- og karosserifabrikken Pininfarina. I 1981 gikk han ut fra Torinos polytekniske universitet som ingeniør, og i 1982 ble han ansatt i Freuehauf Corporation i USA. I 1983 gikk han over til familieselskapet som leder for Cadillac Allanté-prosjektet.
I 1987 ble han forfremmet til assisterende daglig leder i selskapet, mens han ble daglig leder i 1988. I 1994 ble han igjen forfremmet til direktør, og i 2001 fikk han toppstillingen administrerende direktør i selskapet. Andrea Pininfarina var barnebarn av selskapets stifter, Battista Pininfarina.
ChessBase
ChessBase er det mest solgte kommersielle databaseprogrammet for lagring av og søking i sjakkpartier.
I tillegg til at man kan søke etter partier og stillinger basert på spillernes navn eller sjakkåpninger, har ChessBase også innebygd analyseverktøyer basert på datasjakkprogrammene Fritz, Shredder og Crafty. For mange spillere utgjør ChessBase og lignende programmer et supplement til, og for enkelte en erstatning for, trykte åpningsbøker og partisamlinger.
Det finnes flere andre sjakkdatabaseprogrammer i handelen, blant annet Chess Assistant og Chess Academy. Det finnes også flere gratis alternativer, blant annet Shane's Chess Information Database.
ChessBase er også navnet på selskapet som markedsfører programmene ChessBase og Fritz.
Elias Dahlgren
Elias Dahlgreen – alias «Tomt-Elias» – alias «Johannes Eriksen» (født 17. mai 1816 i Älvsborgs län, Sverige, død 21. oktober 1861 i Idd, Østfold) var en svensk forbryter henrettet for mord i Norge.
Bakgrunn
I 1838 flyttet han til Norge. Året etter ble han for første gang straffedømt, og fikk to år for tyveri. Han flyttet etterpå tilbake til Sverige, hvor han i 1843 fikk en ny dom for tyveri. I 1846 ble han for tredje gang dømt for tyveri, i 1853 for fjerde gang. Etter denne siste dommen flyktet han over til Norge igjen, hvor han sammen med en annen forbryter, den såkalte «Mode-Johannes» livnærte seg ved tyveri og ran mens de bodde i huler i skogen. I 1855 ble Elias dømt til seks års fengsel i Norge for tyveri.
Etterforskning
Ved arrestasjonen i Sverige oppga han falsk navn. Han var imidlertid blitt fotografert, og ble på basis av fotografiet identifisert. Den 10. januar 1861 tilsto han overfallet. Den 26. februar 1861 døde Eli Lien, og tiltalen ble skjerpet.
Rettssak og eksekusjon
Under rettssaken hevdet Dahlgreen at han ikke hatt til hensikt å myrde noen da han brukte øksen, og at heller ikke plyndringen var overlagt. På dette punkt ble han imidlertid ikke trodd. Han ble dømt i Idd og Marker Sorenskriveri etter § 20-4 i straffeloven av 1842 om røveri til dødsstraff. Dommen ble bekreftet i Akershus Stiftsoverrett og senere i Høyesterett 14. juli 1861. Den 31. august 1861 avslo kong Karl IV benådningssøknaden.
Den 14. oktober 1861 var den første datoen fastsatt for hans henrettelse. Elias Dahlgreen hevdet da at han ville tilstå flere forbrytelser, og eksekusjonen ble derfor utsatt til 21. oktober 1861. Skarpretteren var Samson Isberg, og dette var hans tiende forretning. Henrettelsen foregikk i Enningdalen rett ved gjerningsstedet, og liket er begravet på Prestebakke kirkegård i det sørvestlige hjørne.
Teis Lundegaard
Theis Jacob Thorkildsen Lundegaard (født 8. oktober 1774 i Lyngdal, død 26. februar 1856) var en norsk bonde og politiker. Lundegaard møtte på riksforsamlingen på Eidsvoll i 1814 som representant for Lister og Mandals amt. Han stilte seg politisk sammen med Selvstendighetspartiet.
Lundegaard kom fra fattige kår, men gjorde det etter hvert godt innen handel langs kysten mellom Christiania og Bergen. Han var en frittalende mann uten særlig respekt for embedsmenn og andre øvrighetspersoner. Han hadde nærmest blitt folkehelt etter sin heroiske innsats mot engelske skip under Napoleonskrigene. I nødsårene var han også kjent som en hjelpsom mann med hjertelag. Bibelen kunne han visstnok utenat. Lundegaard var gift med sitt søskenbarn og sammen hadde de ti barn, to av dem døde tidlig.
Jeanine Mason
Jeanine Mason (født 14. januar 1991 i Pinecrest, Florida, USA, bodde i Miami, Florida lenge, bor nå i Los Angeles, California) er en cubansk-amerikansk danser som spesialiserer seg i moderne dans. Hun vant den femte sesongen av talentkonkurrasen So You Think You Can Dance, og fikk tittelen «USAs favorittdanser» og pengepremien på 250 000 dollar. Programmet gikk på Fox Broadcasting Company, og hun var den yngste vinneren. Mason er student ved University of California i Los Angeles.
Elektrėnai kommune
Elektrenai kommune er en litauisk kommune som ligger midt mellom Kaunas og hovedstaden Vilnius.
Jeanine Mason
Veldig tidlige år
Mason vokste opp i en danseorientert familie i Pinecrest, Florida med sin mor og to søstre som også danset og elsket dans. Mason begynte å danse ballett og lyrisk dans da hun var rundt 3 år gammel, og senere jazz, akrobatikk, hiphop og moderne. Mason var innom fire dansestudioer før hun fant et som passet for henne.
Mason sa senere at hun ikke fant en instruktør, for hun var alt for dårlig. Da hun var 9 år gammel, fant hun en mentor i Amanda Tae, eieren av Focal Point Dance Studios. Tae ble imponert over Masons disiplin og energi.
Senere år
Da hun gikk på den videregående skolen Ransom Everglades School, studerte hun musikalteater og hjalp med å koreografere. På University of California studerer hun journalistikk, men holder også på med skuespill og dans i fritiden.
Steve Hogarth
Steve Hogarth, i blant kalt bare H, (født 14. mai 1959) er en britisk sanger og musiker. Han er sanger i rockebandet Marillion, der han overtok i 1989, etter at tidligere sanger Fish forlot gruppa høsten 1988. Hogarth er også en habil keyboardist, og spiller også litt gitar ved behov.
Hogarth ble født i Kendal i Nord-England, og flyttet to år gammel sammen med familien til Doncaster, der han vokste opp. Rundt 1980 flyttet han til London, og fikk snart jobb som keyboardist (senere også delvis vokalist) i bandet Motion Pictures. Gruppa skiftet i 1981 navn til The Europeans. Fram til 1984 ga gruppa ut to studioalbum og ett konsertalbum, uten at de gjorde noen stor suksess.
I 1985 forlot Hogarth og gitarist Colin Woore The Europeans og dannet duoen How We Live. Duoen ga ut et album i 1987 – Dry Land. Heller ikke det albumet ble noen salgssuksess, og Hogarth begynte å vurdere framtida som sanger og musiker.
Høsten 1988 forlot sanger Fish gruppa Marillion, og gruppa så seg om etter en ny sanger. Steve Hogarth sendte gruppa en kassett, og etter et møte med gruppa ble han tilbudt jobben som deres nye sanger. Etter litt betenkningstid takket han ja til tilbudet, og ble offisielt medlem i Marillion 2. februar 1989.
Som vokalist i Marillion skriver Hogarth de fleste av gruppas tekster, fram til 1999 tidvis med hjelp og bidrag fra forfatteren John Helmer. Ved behov bidrar Hogarth også litt på keyboards og gitar, i tillegg til gruppas faste keyboardist og gitarist. Sin største salgssuksess så langt fikk han i 2004, da Marillion-singelen You're Gone nådde 7.-plass på den britiske singellista.
I 1997 ga Steve Hogarth ut sitt første soloalbum – Ice Cream Genious. Senere har han også gitt ut et konsertalbum. En solokonsert ble filmet i 2006 og gitt ut på DVD i 2007.
Soloalbum
Steve Hogarth har også medvirket på flere andre album som keyboardist, vokalist og bakgrunnsvokalist.
Jeanine Mason
So You Think You Can Dance
Den 6. august 2009 ble Mason avslørt som vinneren av sesongen. Dommerne sa at enten Mason eller konkurrenten Brandon Bryant burde vinne. Etter Mason vant, sa Nigel og de andre at det var sterkt fortjent at Mason vant konkurransen.
Mason turnerte i 41 byer i USA, sammen med de topp 12 i So You Think You Can Dance.
Supervillain Outcast
Supervillain Outcast er det fjerde studioalbumet til det norske Avant-garde metal-bandet Dødheimsgard.
Europamesterskapet i padling
Europamesterskapet i padling ble arrangert første gang i 1933 i Praha, men kom ikke tilbake etter andre verdenskrig før 1957. Mesterskapet tok også pause fra 1969 til 1997. Fra og med 2004 har mesterskapet blitt arrangert hvert år, og det arrangeres konkurranser både i kajakk og kano, mens slalåm-padling har sitt eget mesterskap.
Vertsbyer
Kilde:
TAB X-tra
TAB X-tra ble først lansert i Norge i 1994, og Norge var da det første landet hvor den ble lansert. Etter at produksjonen i Sverige stoppet opp i 2007, fantes produktet bare i Norge. I oktober 2021 ble det kjent at produksjon av TAB X-Tra skulle opphøre, på grunn av andre Coca-Cola-merkevarer som har blitt mer populære over tid og lite tilgjengelighet i butikkhyller.
Maginotlinjen
Maginotlinjen var et omfattende fransk forsvarsverk som ble bygd langs grensen til Tyskland i tiden mellom første og andre verdenskrig. Linjen ble oppkalt etter den franske krigsministeren André Maginot (1877–1932).
Forsvarsverkene ble først foreslått av marskalk Joseph Joffre. Han ble motarbeidet av blant annet Paul Reynaud og Charles de Gaulle, som begge foretrakk investeringer i stridsvogner og fly. Joffre hadde derimot støtte av Henri Philippe Pétain, og et antall utvalg og rapporter ga sine bifall til planen. Maginot var den som til slutt overbeviste myndighetene om å bevilge penger til prosjektet.
Konstruksjonen foregikk i flere stadier fra 1930, og ble foretatt av STG (Section Technique du Génie) under oppsyn av CORF (Commission d'Organisation des Régions Fortifiées). Hovedarbeidene var stort sett ferdige i 1935, til en total kostnad av 5 milliarder franske franc.
Linjen besto av et nettverk av sammenknyttede bunkere med plass til tusenvis av menn. Det var 108 hovedfort (grands ouvrages) med 15 km intervall. Mellom disse var det mindre fort (petits ouvrages) og kasematter, samt over 100 kilometer tunneler.
Linjen ble aldri seriøst angrepet den tiden den var i drift. Under andre verdenskrig holdt tyske styrker skinnmanøver foran den mens hovedstyrken gikk rundt – gjennom Belgia. Da de allierte rykket inn i Tyskland i 1944, gikk de for det meste også utenom linjen, med unntak av noen kamper rundt Metz og nord i Alsace.
Etter krigen var deler av linjen bemannet noen år, men i løpet av 1960-årene ble den tatt ut av aktiv tjeneste. Deler av den ble solgt til sivile, og deler ble stående og forfalle. Flere av fortene er i senere år istandsatt som museer og åpnet for publikum.
Running Scared
«Running Scared» (norsk oversettelse: løper skremt) er en popballade som vant Eurovision Song Contest 2011 for Aserbajdsjan. Sangen ble fremført av duoen Eldar & Nigar, bestående av Eldar Qasımov og Nigar Jamal, og den er skrevet av Stefan Örn, Sandra Bjurman og Iain James Farquharson. Dette var Aserbajdsjans første seier i Eurovision Song Contest.
Eurovision Song Contest
Sangen var en av rundt 70 låter som ble sendt inn til den aserbajdsjanske kringkasteren ITV vinteren 2011. Tv-kanalen offentliggjorde mars samme år at «Running Scared» skulle representere landet i Eurovision Song Contest i Düsseldorf i mai samme år. Låtskriverne Stefan Örn og Sandra Bjurman er svenske, mens Iain Farquharson er britisk. Örn og Bjurman sto også bak låten «Drip Drop» som representerte Aserbajdsjan i Eurovision Song Contest 2010 i Bærum.
De to sangerne Eldar Qasımov og Nigar Jamal ble valgt ut gjennom en talentkonkurranse, der finalen ble holdt 11. februar 2011. Ingen av de to hadde tidligere sunget som duo, men takket likevel ja til å representere Aserbajdsjan i konkurransen. I Eurovision Song Contest gikk duoen under navnet Ell/Nikky.
Aserbajdsjan deltok i den første semifinalen i Eurovision Song Contest tirsdag 10. mai 2011. Der kom «Running Scared» på en andreplass og kvalifiserte seg til finalen lørdag 14. mai. I finalen var «Running Scared» det 19. bidraget ut på scenen av 25 deltakere, og i avstemningen vant sangen med 221 poeng.
Sangen satte ny rekord for lavest snittpoeng til en Eurovision-vinner, med bare 5,26 poeng i snitt fra hvert deltakerland. Den forrige rekorden hadde greske Elena Paparizou i 2005 med «My Number One». Sangen fikk bare tre 12-poengere, og den fikk ingen poeng fra blant annet Danmark, Irland, Nord-Makedonia, Norge, Storbritannia og Sverige. Dette var første gang siden 1990 at Norge ikke ga poeng til vinnermelodien.
Etter seieren sa Nigar Jamal at hun ville konsentrere seg om sin egen karriere fremfor å fortsette i duoen. Hun avviste imidlertid ikke muligheten for nye prosjekter med Eldar Gasimov. I 2013 spilte imidlertid duoen inn sin andre og foreløpig siste sang, kalt «Music's Still Alive». Sangen var laget som en hyllest til Michael Jackson og ble utgitt 29. august 2013, på bursdagen til den avdøde popstjernen. Både Gasimov og Jamal omtaler seg som Jackson-fans.
Listeplasseringer
«Running Scared» ble ikke en like stor kommersiell suksess som de to foregående vinnerlåtene, «Fairytale» og «Satellite», men tok seg likevel inn på flere singellister i Europa. «Running Scared» kom imidlertid ikke inn på norske VG-lista, og VGs musikkritiker Thomas Talseth mente vinnerlåten var et steg tilbake for konkurransen: «'Running Scared' er et eksempel på at et trygt og middelmådig nummer kan komme langt ved hjelp av sin 'minste felles multiplum'-appell. En blek, trancemarinert kvasi-Coldplay-sang, en studie i blass musikksmak og heslig lyrikk», uttalte Talseth til VG etter seieren.
Jerumenha
Jerumenha er en kommune i delstaten Piauí i nordøstregionen av Brasil.
Wolfgang Linger
Wolfgang Linger (født 4. november 1982 i Hall in Tirol), østerriksk aker som deltok i de olympiske vinterleker 2002 i Salt Lake City og 2006 i Torino.
Linger ble olympisk mester i aking under Vinter-OL 2006 i Torino. Sammen med sin bror Andreas Linger vant han konkurransen toer for menn foran André Florschütz / Torsten Wustlich fra Tyskland og Gerhard Plankensteiner / Oswald Haselrieder fra Italia.
Linger ble verdensmester i aking 2003 i Sigulda i toer for menn.
Dark Floors
Dark Floors er en engelsk-språklig finsk skrekkfilm i regi av Pete Riski. Filmen hadde premiere i Finland 8. februar 2008. Filmen ble delvis spilt inn i Luleå i Sverige.
I filmen blir Ben (spilt av Noah Huntley) og hans autistiske datter (Skye Bennett) innelåst i et sykehus som blir invadert av overnaturlige vesen.
Idéen kom fra Mr. Lordi og Pete Riski, som også har laget manuset. Filmen inneholder alle Lordi-karakterene, og Mr. Lordi har også laget filmlogotypen. Filmen ble også utgitt i to versjoner: En full versjon for voksne og en versjon for unge Lordi-fans.
I filmens rulletekst får man høre en helt ny sang som bandet Lordi har laget for anledningen.
Filmen er en av de dyreste finske produksjonene og hadde totalt et budsjett på USD4,3 millioner.
Latinsk litteratur
Latinsk litteratur er den litteratur som er skrevet på latin. Begrepet favner særlig skriftkulturen fra antikkens Roma (200 f.Kr. til 500 e.Kr. ), og senere mye av litteraturen i Vest-Europa i løpet av middelalderen (500-1400) og inn i renessansen (1400–1600). Den latinske skriftkulturen hørte opprinnelig til Romerriket og etter Romerrikets oppløsning ble latin språket for den kristne kirken. Via kirken vant latinen stor utbredelse som felles skriftspråk opp til moderne tid. Den latinske litteraturen spenner således over mer enn 2000 år; fra år rundt 200 f.Kr. og fram til 1800-tallet. Latin gikk fra å være et levende tale- og skriftspråk til å bli et ikke-levende talespråk, men fortsatt fungerende skriftspråk. Det skrives imidlertid ikke lenger ny, levende litteratur på latin.
Romerrikets litteratur
Den latinske litteraturen er først og fremst skriftkulturen fra antikkens Roma, den såkalt klassiske epoken. Romerne produserte verker i mange sjangre: poesi, komedier, tragedier, satirer, historie og retorikk. Romerrikets litteratur ble dannet etter mønster av den greske litteraturen, og fra etterligninger og lån oppsto det etterhvert også en selvstendig litteratur. Lenge etter at Vestromerriket hadde gått i endelig oppløsning rundt år 500 e.Kr., fortsatte latinsk skriftkultur å spille en sentral rolle i den vestlige kulturen.
Det er konvensjon å dele den latinske litteraturen inn i bestemte epoker:
Tidlig latinsk litteratur
Roma lå omgitt av store kulturer; etruskerne, kartagerne (punerne) og grekerne var deres læremestre. Den primitive romerske kulturen hadde også spor av en viss litterær aktivitet; hymner, bryllupssanger, klagesanger og lignende. Romernes litteratur hadde sitt utgangspunkt i den greske og karakteristisk nok hadde ikke romerne et eget ord for «dikter», men brukte det greske «poeta».
Dikterkunst i egentlig forstand fikk Roma først ved oversettelser, og den første romerske forfatteren vi kjenner var en greker, Livius Andronicus (død ca. 203 f.Kr.), en frigitt krigsfange fra Tarent som oversatte Odysseen til latin. Gresk heksameter var dog ikke mulig å overføre til latin, men han brukte isteden et romersk versemål som vi kjenner lite til, såkalte «saturniske vers». Han oversatte også gresk drama, såvel tragedier som komedier, i friere vers. Viktigere var det imidlertid at han gjorde romerne kjente med gresk mytologi, som var en betingelse for diktningen.
Etterhvert var det ikke kun etterligning i form av oversettelser som gjaldt, men òg en patriotisk bestrebelse på å fylle de overtatte formene med romersk ånd. «Imitatio» hadde et element av «aemulatio» – konkurranse – med grekerne, som romerne beundret. En dikter fra den italiske halvøya, Naevius, videreførte tradisjonene fra gresk teater, men også ved å skrive nytt skapte han en egen romersk tragedie med emner fra romersk historie, kalt «fabula prætexta». Han forsøkte å gi Roma et nasjonalt epos, Bellum Púnicum (Den puniske krigen). Det første stykket ble satt opp i Roma året etter punerkrigen var over og romerne regner selv år 240 f.Kr. som deres litteraturs fødeår.
Forfatteren Ennius etablerte det heksameter som ble det latinske versemål i fortellende dikt med sitt monumentale verk Annales – Annalene - som fortalte om Romas historie fra de eldste tider. Ennius skrev også satirer, men satirens egentlige romerske opphavsmann er Lucilius. Han kalte sin sjangre for «sátura», et ord som vi ikke kjenner den fulle betydningen av, men i den senere romerske keisertiden ble ordet knyttet til det greske «sátyroi» (= bukker), og dette ga opphavet til det moderne ordet «satire». I antikken ble denne sjangeren betraktet som den latinske diktningens eneste nyvinning.
Langsomt etablerte den romerske kulturen sin egenart, og betraktet seg ikke lenger bare som en formidler av gresk åndsliv. Romersk ekspansjon og romersk tradisjonsbevissthet gikk sammen. Romersk forkjærlighet for det pompøse og monumentale satte sitt preg på diktningen, men også impulser fra folkelig spill og opptøyer, hvor løssluppen humor og rammende spott var elementer. De største bedriftene i romersk litteratur finnes i episk og lyrisk poesi, prosa som retorikk og historie, komisk drama og ikke minst satiren.
Det meste fra den tidligste epoken, gammellatin fra de første to hundreårene, som Ennius og Lucilius, er gått tapt, men blant det lille som har overlevd er skuespillene til Plautus og Terents, som har beholdt sin popularitet i alle tider siden. Mange andre latinske verker, blant annet flere av de fremtredende forfatterne fra den klassiske perioden, er forsvunnet, noen ganger for å bli gjenoppdaget i senere århundrer, andre ganger ikke.
Gullalderen
Perioden med klassisk latin, da man mener at latinsk litteratur nådde sitt kvalitative høydepunkt, er delt i «gullalderen» og «sølvalderen», som dekker keisertiden, omtrentlig tiden fra begynnelsen av det første århundre f. Kr. og fram til året for keiser Diokletians tiltredelse i år 284. Også romerne selv mente dette, og en kanon av de viktigste klassiske verkene ble etablert i det romerske utdanningssystemet allerede mellom 100 og 400 e.Kr. Ettertiden har fulgt denne listen, delvis på grunn av at de verkene som ifølge romerske kritikere ikke var av samme kvalitet, ikke lenger eksisterer. Mens de eldre forfatterne med få unntak kun kjennes ved fragmenter, har Romas gullalder etterlatt stort sett fullstendige verker.
Framfor alt ble prosaforfatteren Cicero imitert, og hans stil og retorikk ble priset som et tårn innenfor latinsk litteratur. Cicero siterte hyppig fra tidligere forfattere, og formildet andres tanker i et klart og elegant språk. Hans forsvarstale for dikteren Archias er blitt stående som et eviggyldig forsvar for kulturen: ''«Alle bøker, alle vismenns ord, alle eksempler i gammel tid gir dette livssynet. Alt dette ville være gjemt og glemt hvis ikke litteraturen hadde kastet lys over det. Hvor mange finmeislete bilder av store menn har ikke de greske og latinsk forfatterne latt etter seg! Og dem skal vi ikke bare se på, men etterligne! I statsstyringen har jeg alltid hatt dem for øye, og jeg har prøvd å danne hjerte og forstand ved tanken på disse store menn.»''
Det er også etterlatt en god del faglitteratur eller teknisk litteratur som vanligvis ikke regnes innenfor en romersk kanon. Det tidligste prosaverk på latin er Cato den eldres verk Om landbruket, en enkel og praktisk avhandling om hvordan man best skal drive en gård økonomisk. Også Columella og Varro skrev om jordbruket. Av sistnevnte er dessuten bevart en del av et verk om det latinske språket, De lingua latina. Blant samtidshistorikerne rager navn som Julius Cæsar, med hans beretninger om felttoget i Gallia (Commentarii de Bello Gallico) og om borgerkrigen (Commentarii de Bello Civili), og Sallustius, med verker om Catilina (De coniuratione Catilinae eller Bellum Catilinae) og om Jugurthakrigen (Bellum Jugurthinum), som finnes bevart i sin helhet, mens hans hovedverk Historiæ kun finnes som fragmenter.
Poesien fikk en ny vitalitet da Lucretius (Lucrets) fornyet lærediktet gjennom en engasjert formidling av epikureismen. Den såkalte «augustinske diktningen» etter år 40 er representert ved de store navnene Vergil, Horats og Ovid, som satte nye normer for diktningens form og uttrykk. Etter at Vergil var ferdig med Georgica, et læredikt om jordbruk i fire bind, begynte han på Æneiden, et storslagent nasjonalt epos, på linje med Iliaden og Odysseen, som skulle hylle romerne ved en sammensmeltning av Homers mystikk med Romerrikets storhet. Horats foredlet Lucilius’ satireform, men dyrket også den personlige uttrykksformen, en form for essay uten satirisk snert, i hans Epistulae (brev). Ovid utviklet den erotiske elegi til en ny form for personlig kjærlighetsuttrykk og hans erotiske læredikt Ars Amatoria, som med sine frivoliteter kom i opposisjon til de moralske reformasjonene som keiser Augustus innførte. Hans formidling av gresk-romersk mytologi i Metamorfoser – Forvandlinger – er det han kanskje først og fremst huskes for:
Sølvalderen
Sølvalderen strekker seg inn i det andre århundre e.Kr. Litteraturen skrevet fra denne tiden har ofte blitt nedvurdert eller ignorert, spesielt i løpet av renessansen da mange klassiske forfattere ble gjenoppdaget og deres stil bevisst etterlignet. Med grunnlag i påviste stilendringer mener man at gullalderens strenge syntaks og puristiske ordutvalg ble endret til en mer kunstformet stil preget av mer poetiske ord, men også i kortere, mer poengterte setninger, slik man ser hos filosofene Seneca, Tacitus og Juvenal.
Selv om skyggen fra gullalderen overskygget tiden etter ble viktig litteratur skrevet. Lucanus anses på tross av sitt korte liv som sølvalderens største poet. Med Pharsalia, som omtalte konflikten mellom Cæsar og Pompeius, fortsatte han Vergils episke sjanger. Statius ble i ettertid mye beundret i middelalderen, og er kanskje best kjent for å opptre i Dantes Den guddommelige komedie (sammen med Vergil). Hans hovedverk var Thebais, og var et løst og energisk episk dikt som presset sjangeren til det ytterste. Et annet dominerende navn var Seneca den yngre, stoisk filosof, statsmann, dramatiker og i et verk også humorist. Hans filosofiske brev og avhandlinger hadde stor innflytelse, og hans ni uhyggelige tragedier har også i ettertiden fengslet det dramatiske publikum.
Juvenalis og Tacitus regnes som den latinske litteraturens siste store klassikere. Begge var middelaldrende da de begynte å skrive og fikk ingen etterfølgere. Tacitus utga et mindre skrift i 98, Germania, som en advarsel mot Romerrikets svakheter. To år senere utga han Diálogus de oratoribus (En dialog om talere) hvor han kritiserte retorikken. Med retorikkens forfall vil også republikken falle. I motsetningen til Ciceros majestetiske prosa skrev Tacitus kortere setninger preget av pathos.
Juvental skrev 16 satirer i friheten etter keiserveldets skrekkperiode og selv refset han Romas forfall. Han gir ikke rom for nyanser, men ga sin forakt fullt utløp, men hadde også en uforlignelig evne til å skrive slagord i heksameter. Sitatet «en sunn sjel i et sunt legeme», som lærere i gymnastikk har misbrukt siden, stammer fra ham.
Latinsk litteratur i senantikken
Senlatinsk epoke er fra rundt 200 og frem mot slutten av Romerrikets sammenbrudd rundt år 500-600. Det er en tid preget av omfattende litteratur, men også den tid hvor vulgærlatinen blir seg stadig mer dominerende, kanskje på grunn av kirkens innflytelse og hvor omskrivende konstruksjoner gjør seg gjeldende i språkføringen. Den latinske metrikken bygde på vekslingen mellom lange og korte stavelser, men en del dikt begynte å vise endring i dette forholdet, noe som kan tyde på en endring i latinens akstentforhold og diktningen gikk mot stadig oftere å veksle mellom betonte og ubetonte stavelser
Keiser Konstantin den store (272 – 337), den første kristne keiseren i Romerriket, ga kristne religionsfrihet i 313, og i 395 ble toleransen for kristendom snudd til en intoleranse med forbud mot all annen religionsutøvelse. Mye intellektuell tenking ble samlet rundt kristen teologi og ikke minst kristen polemikk mot kjetteriet. Kirkefaderen Hieronymus la i år 383 fram Det gamle testamentet i en ny latinsk oversettelse og i år 405 en revidert tolkning av Det nye testamentet.
På slutten av 300-tallet fikk den kristne lyrikken to fremstående representanter, Ambrosius og Prudentius. Førstnevnte innførte forsamlingssangen etter inspirasjon fra Midtøsten og skrev hymner på enkelt språk i firefotede jamber og fireversede strofer som ble den vanligste verseformen deretter. Prudentius fra Spania praktiserte juss før han ble asket og dikter, og betraktes som kristenhetens største dikter i antikken. Foruten hymner er hans største betydning sitt allegoriske dikt i heksameter, Psychomachia («Sjelenes kamp»).
Den største kristne prosaforfatteren var nordafrikaneren Augustin av Hippo som hadde en omfattende produksjon, hans to mest kjente skrifter Confessiones (Bekjennelser) hvor han med hensynsløs oppriktighet forteller om sitt liv, og De civitate Dei (Om Gudsstaten) hvor han med retoriske og teologiske virkemidler skildrer motsetningen som skal oppstå på dommens dag, dualismen mellom guds stat (kirken) og den jordiske staten (synden).
Boëthius representerte en filosofi preget av nyplatonismen og han har etterlatt seg en lærd og omfattende forfatterskap, men husket spesielt for De consolatione Philosophiae (Filosofiens trøst som han skrev mens han ventet på å bli henrettet. Verket, hvor forfatteren går i dialog med en allegorisk og personifisert filosofi, formidlet kunnskap om antikkens livsførsel og tanker for middelalderen foruten å inspirere den allegoriske litteratur som få andre.
Middelaldersk og kristen latinsk litteratur
Middelalderens latin (600 til 1400) ble i ettertiden ofte forkastet som «hundelatin» eller «klosterlatin», men faktisk ble mange store latinske verker skrevet gjennom hele middelalderen selv om de ikke lenger er like kjente som oldtidens romerske. Morsmålspråkene i vest, språkene i dagens europeiske nasjoner i sør, utviklet seg hos den ikke-skrivende delen av befolkningen. Tidens latin, ofte kalt for lavlatin, ble utsatt for vulgarisering ved at nye ord fra morsmålene ble opptatt og danner mange nye avledninger, betydninger og regionale forskjeller.
For det meste av middelaldertiden var latin det dominerende skriftspråket i Vest-Europa, og fra 1000-tallet også i Nord-Europa og i Norden. Etter at Romerriket ble delt i en østlig og vestlig del forsvant gresk fra den vestlige etter å ha vært benyttet over hele riket, noe som førte til at kløften mellom øst og vest økte: språklig, kulturelt, politisk og religiøst. Tradisjonen fra den tidlige kristne litteraturen fortsatte inn i middelalderen. Isidor av Sevilla produserte en oversikt over kulturen i sin tid, et mektig verk, Etymologiarum sive origium libri XX, bestående av tyve bøker hvor han dekket emner som grammatikk, retorikk, matematikk, musikk, astronomi, medisin og mer. Verket ble et standard referanseverk senere i middelalderen. Engelskmannen Beda den ærverdige, som også skrev poesi på latin, fullførte et verk om kirkehistorien i England, et uvurderlig skrift, også for dagens historikere. Den mest beundrede prosaforfatteren i sin samtid var den frankiske lærde Einhard som skrev biografien over sin herre Karl den store, Vita Karoli Magni (ca. 817–830) og hvor hans litterære modell var det klassiske verket til den romerske historikeren Suetonius’ De vita Caesarum (De tolv keisernes liv) fra 121.
Det meste av den beste latinske poesien i middelalderen var anonym, spesielt den verdslige lyrikken som er tilskrevet omreisende lærde, goliarder, som feiret gleden ved drikking og fysisk omgang med kvinner, foruten å drive satire over kirkens fromhetspoesi. Et anonymt verk som stundom kalles for de goliardiske vers, eksisterer i en rekke manuskripter, og hvor Carmina Burana fra 1200-tallet er den mest kjente samlingen. I tillegg til historieskrivning var helgenbiografien, hagiografi, en viktig sjanger.
Et betydelig antall latinske, religiøse skuespill, delvis forløperen til det moderne drama, ble utviklet i forbindelsen med kirkens liturgi og besto av ulike former av mirakel-, mysterie- og moralspill. Den tyske nonnen Hrosvit (eller Roswitha av Gandersheim) tilpasset den romerske forfatteren Terents’ dramatiske teknikker til kristne temaer, om enn med underlige resultat, men bortsett fra henne var nær all drama anonym.
Litteraturen i middelalderen, spesielt den latinske, var totalt dominert av kristendommen, først i sør, senere i nord. Fra 1000-tallet ble Norge, Danmark og senere også Sverige underlagt kristendommen. I Danmark skrev skriveren Saxo Grammaticus et stort historieverk på latin, Gesta danorum (Danskenes bedrifter) på slutten av 1100-tallet. Hans etterfølger Sven Aggesen, latin Sveno Aggonis, var den i Danmark som forsøkte å skrive en sammenhengende Danmarks historie, Chronicon Roskildense (Roskilde-krøniken). På samme tidsrom ble det skrevet en krønike om de gamle norske kongene fra Harald Hårfagre og fram til omkring 1130 av munken Theodoricus monachus (egentlig Tjodrik) ved erkebispesetet i Nidaros. En annen norsk krønike fra omtrent samme tid var Historia Norvegiae som er vel så interessant. Men den som virkelig inspirerte skriftkulturen i Norge og spesielt på Island var Olav den hellige. Alt i 1050 ble det skrevet helgenberetning, men i 1170 ble den utvidet til en større legendesamling, visstnok av erkebiskop Øystein selv: Passio et miracula beati Olavi, det vil si Hellige Olavs lidelser og undergjerninger. Verket ble kjent over hele det kristne Europa.
Mot latinens avvikling
Det var sannsynligvis etter oppfinnelsen med trykkemaskinen, som gjorde bøker og pamfletter billige nok for spredning i stort antall, til at morsmålslitteraturen vokste og ble dominerende. Likevel fortsatte mange, stort sett overklassen og akademikere, å skrive på latin. Så sent som på 1600-tallet var det fortsatt et stort publikum for latinsk drama og poesi. Foruten sine verker på engelsk skrev John Milton mange dikt på latin, og Francis Bacon og Baruch de Spinoza skrev hovedsakelig på latin. Latin var diplomatiets språk fram til 1700-tallet da det ble erstattet av fransk, men latin var i bruk som «lingua franca» i mindre europeiske land fram til 1800-tallet.
Selv om antallet fiksjon og poesi, historie og filosofi, skrevet på latin fortsatte å svinne hen fra og med 1700-tallet er latin fortsatt ikke dødt. Selv langt inn på 1800-tallet var en viss form for kjennskap til latin obligatorisk for opptak til flere universiteter, og teser og akademisk avhandlinger for embetseksamen måtte ofte bli skrevet på latin. I Norge var det obligatorisk med latinsk stil fram til 1857, men deretter økte motstanden og i 1896 ble latinen sløyfet helt. Som en vital og nyskapende litteratur tilhørte den europeiske latinen fortiden, og det er engelsk som er det internasjonale språket i dag, en posisjon det fikk fra og med 1900-tallet.
Šalčininkai kommune
Šalčininkai kommune (utt. «sjaltsjininkai», polsk: Soleczniki) er en litauisk kommune som ligger 50 km sør for hovedstaden Vilnius.
Gresk litteratur
Den førklassiske tid
Ved begynnelsen av den greske litteratur står to monumentale verker av Homer; eposene Iliaden og Odysseen. Selv om dateringen for disse verkene varierer i litteraturforskningen er de hovedsakelig plassert en gang rundt år 800 f.Kr. eller tiden etter, men bygget på en lengre muntlig tradisjon før de ble skrevet ned. En annen stor poet i den førklassiske tiden var Hesiod. Hans to bevarte verker er Verker og dager (på gammelgresk Ἔργα καὶ Ἡμέραι) og Theogonien (Θεογονία, Gudenes fødsel).
I antikken mente en del at Homer og Hesiod var samtidige, kanskje også rivaliserende poeter, men moderne forskere tviler på det, også om Homer faktisk var en bestemt person. Uansett har begge blitt betydningsfulle for Hellas: Homer fortalte om en heroisk fortid og Hesiod behandlet de praktiske realiteter i dagliglivet.
Klassisk tid
I den klassiske tiden ble mange av sjangrene i europeisk litteratur mer fremtredende. Lyrisk poesi, oder, hyrdediktning, elegier, epigrammer, dramatiske fremstillinger i henholdsvis komedier og tragedier, historie, retoriske avhandlinger, filosofisk dialektikk, og filosofiske avhandlinger oppsto i denne epoken. Etterhvert som de litterære sjangrene utviklet seg oppsto ulike forventninger, som at en bestemt poetisk sjangre kom til å kreve en gresk dialekt som dorisk gresk eller aiolisk gresk (som på øya Lesbos)
To betydelig poeter var Sapfo og Pindar. Den klassiske tiden så også begynnelsen på dramaet. Av de hundrevis av tragedier som ble skrevet og framført i løpet av den klassiske epoken har kun et lite utvalg av stykker fra tre forfattere blitt bevart for ettertiden: Aiskhylos, Sofokles og Evripides.
Som med tragedien oppsto komedien fra et ritual til ære for fruktbarhetsguddommen Dionysos, men i dette tilfelle var spillene preget av frimodige lidderligheter, skjellsord og fornærmelser. De bevarte skuespillene av Aristofanes er en skattkiste av komisk presentasjon. Menandros (Menander) betraktes som den beste av forfatterne av den nye komedie.
To av de innflytelsesrike historikerne som til da hadde levd blomstret i løpet av Hellas’ klassiske tid: Herodot og Thukydid. En tredje historiker, Xenofon, begynte på sitt verk Hellenika hvor Thukydid avsluttet sitt verk en gang rundt år 411 f.Kr. og førte det videre fram til år 362 f.Kr.
De største prestasjonene i poesi på 300-tallet var i filosofi. Blant de fremste i bølgen av gresk filosofi var det tre navn som hevet som over de øvrige: Sokrates, Platon, og Aristoteles.
Hellenistisk tid
Ved år 338 f.Kr. var mange av de mest betydningsfulle greske bystatene blitt erobret av Filip II av Makedonia, og dennes sønn Aleksander den store utvidet sin fars erobringer i høy grad. Den greske kolonien i Alexandria i nordlige Egypt ble, fra 300-tallet f.Kr., et framstående senter for gresk kultur.
Senere gresk poesi blomstret hovedsakelig på 200-tallet f.Kr. De viktigste poetene var Theokritos, Kallimakhos og Apollonios fra Rhodos. Theokritos som levde fra omtrent 310 til 250 f.Kr. var den første pastorale dikteren, se hyrdediktning. Apollonios var forfatter av Argonautika som i fire bøker skildret den berømte fortellingen om Jasons leting etter det gylne skinn.
En av de mest verdifulle bidragene i løpet av den hellenistiske epoken var før-kristen oversettelsen av Det gamle testamente til gresk. Arbeidet ble gjort i Alexandria og fullført i løpet av 100-tallet f.Kr. Navnet Septuaginta betyr «sytti» som kommer fra tradisjonen om at det var 72 lærde som sto bak prestasjonen.
Romersk tid
Betydningsfulle historikere i perioden etter Alexander den store var Timaios fra Taormina (Sicilia), Polybios, Diodorus Siculus, Dionysios fra Halikarnassos, Appian fra Alexandria, Arrianos og Plutark. Det tidsrom de dekket strakte seg fra slutten av 300-tallet f.Kr. og til 100-tallet e.Kr.
Eratosthenes, som døde en gang rundt 194 f.Kr. skrev om astronomi og geografi, men hans verker er kjent hovedsakelig fra senere sammendrag. Legen Galen (Klaudios Galenos) er i antikk vitenskap den mest betydningsfulle navnet i medisin etter Hippokrates som la grunnlaget for medisin på 400-tallet f.Kr.
Noe av det som ble skrevet av matematikerne Euklid av Alexandria og Arkimedes har blitt bevart. Euklid er kjent for sitt verk Elementer, som inneholder mange definisjoner, postulater og beviser i det som kalles euklidsk geometri.
Patristisk litteratur (kristen litteratur i de første århundrene av kristendommens historie) ble skrevet på hellenistisk gresk i denne epoken, spesielt i Syria og Alexandria. I år 641 ble Alexandria erobret av arabere i løpet av den muslimske erobringen av Egypt. Det store biblioteket gikk tapt en gang i løpet av 600-tallet og mesteparten av bøkene gikk tapt, og derav også mesteparten av den greske litteraturen.
Bysantinsk tid (290-1453)
Om bysantinsk litteratur er uttrykket til det intellektuelle livet til bysantinske eller østromerske grekere i løpet av den tidlige kristne middelalderen var det en mangeartet organisme som kombinerte gresk og kristen sivilisasjon på fellesgrunnlaget til det romerske politiske system, omsatt til det intellektuelle og etnografiske atmosfæren i øst eller det nære orienten. Bysantinsk litteratur tok del i fire kulturelle elementer: gresk, kristent, romersk og det orientale som ble blandet og gikk opp i hverandre.
Bortsett fra personlig brevveksling var litteraturen i denne epoken hovedsakelig skrevet i stilen til attisk gresk. Noe tidlig litteratur i perioden ble skrevet på latin, tilsvarende ble noen av verkene i det latinske riket ble skrevet på fransk.
På egyptisk jord begynte klosterbevegelsen. Etter Alexandria ble ødelagt var det Antiochia ved Orontes som ble det kulturelle sentrum og hvor en skole av kristne kommentatorer blomstret. I Syria var det en spirende gresk, kristen poesi og i Palestina skrev Johannes av Damaskus, den siste av de greske kirkefedre.
Krøniker, atskilt fra historie, steg opp fra denne epoken. Encyklopedier blomstret også.
Moderne gresk litteratur (etter år 1453)
Moderne gresk litteratur viser til litteraturen som er skrevet på vanlig moderne gresk som fremsto fra sen-bysantinsk tid på 1000-tallet. I løpet av denne epoken ble det greske talespråket mer alminnelig også i den skriftlige tradisjonen da folkelig gresk ble brukt mer og mer framfor attisk kunstspråk og reformene kalt Katharevousa («den rene form»).
Konstantinos Petrou Kavafis (1863–1933) var en betydelig poet i tiden etter frigjøringen fra tyrkerne.
Dagens greske litteratur er vanligvis skrevet i det greske alfabetet. Noen få av det mest kjente representanter fra moderne gresk litteratur er blant annet:
Live at The Dynamo
Live at The Dynamo er den andre hjemmevideoen til det amerikanske progressiv metal bandet Fates Warning.
Videoen ble utgitt på VHS og DVD 25. januar 2000 av Metal Blade Records. Videoen er opptak fra konsert 30. mai 1998 på Dynamo Open Air festivalen i Nederland. Videoen er produsert av Joost van Wingerden og Fates Warning
Joaquim Pires
Joaquim Pires er en kommune i delstaten Piauí i nordøstregionen av Brasil.
Herbert Kitchener
Horatio Herbert Kitchener (født 24. juni 1850 i Listowel i Irland, død 5. juni 1916) var en britisk offiser, diplomat og politiker. I 1890-årene ledet han Storbritannias gjenerobring av Sudan. Kitchener deltok også i den andre boerkrigen, men er mest kjent som britisk forsvarsminister under første verdenskrig. Kitchener omkom da krysseren han var ombord i ble senket på vei til Russland.
Bangalore
Bangalore er hovedstad i den indiske delstaten Karnataka. Byen ligger på Mysoreplatået i sørvest i delstaten. Under britisk kolonistyre ble Bangalore etablert som administrasjonssentrum i det sørlige India. Byen ligger 949 meter over havet.
Innbyggertallet medregnet forsteder er på rundt 6 millioner (2006). Uten forsteder er innbyggertallet 5 104 047. Det har lenge vært bosetning i området, men skrevne kilder starter med byggingen av et fort i 1537.
Etymologi
Navnet kommer trolig av bengaval-uru, «vokternes by», og nevnes første gang i 890. En populær anekdote, som sannsynligvis er folkeetymologisk, går ut på at navnet i stedet skal komme av «benda kaal-uru», "byen med de kokte bønnene", ettersom kong Veera Ballala II av Hoysala (som regjerte fra 1173 til 1220) skulle ha blitt servert dette her.
Geografi
Bangalore ligger sydvest i staten of Karnataka. Det er i hjertet av Mysoreplatået (et område i det større prekambrisk Deccanplatået) med en gjennomsnittlig høyde over havet på 920 m. Den geografiske posisjonen er og dekker et området på 741 km².
Landskapet er flat bortsett fra en sentral rygg som går NNØ-SSV. Det høyeste punktet er Doddabettahalli, på 962 meter og ligger på denne åsryggen. Ingen større elver renner gjennom byen, men Arkavathi og South Pennar krysser hverandre ved Nandi Hills, 60 km nord for byen. River Vrishabhavathi, en mindre sideelv til Arkavathi, renner gjennom byen. Elvene Arkavathi og Vrishabhavathi frakter mye av Bangalores kloakk. Et avløpssystem fra 1992 dekker 215 km² av byen og er tilkoblet fem kloakkrenseanlegg i utkanten.