cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Santarém (Pará)
Santarém er en by og kommune i delstaten Pará i nordregionen av Brasil. Byen ligger der elva Tapajós renner ut i Amazonas, og er et populært besøksmål for turister. Byen nås for det meste ved å bruke båt. Santarém var opprinnelig bostedet til den indianske urbefolkningsgruppen Tapajós.
Johan Randulf Bull
Johan Randulf Bull (født 29. april 1749 i Stod, Nord-Trøndelag, død 28. februar 1829 i Larvik) var Norges første høyesterettsjustitiarius. Han ble utnevnt i 1814, men startet virket først i 1815 samtidig som Høyesterett startet sin virksomhet. Johan Randulf Bull var av trønderslekten Bull og sønn av kaptein Jørgen Andreas Bull og Dorothea Catharina Wandal Randulf (forøvrig oldeforeldre til fiolinisten Ole Bull). Han var storebror til magistratspresident Johan Lausen Bull (1751–1817) og giftet seg den 19. april 1782 med Mette Johanne Colbjørnsen.
Bull vokste opp på Byafossen, på en av Reingårdene ved Reinsvatnet, og ble uteksaminert fra katedralskolen i Trondheim i 1770. Alt i skoletiden gjorde Johan Randulf Bull mye av seg og holdt tale på latin ved en skolefest. Han var en flittig student, men var også med i «Det Skjønnes muntre Dyrkere», en forening der norske og danske ungdommer satte opp og spilte komedier. Det var disse som først satte opp Kierlighed uden Strømper, og ved uroppførelsen i 1772 hadde Bull den ruvende rollen som Mads.
Johan Herman Wessels utsagn «det skal kule til en trønder» var myntet på Bull. De var begge medlemmer av Det Norske Selskab i København. Det skal ha vært under en bekkasinjakt i Danmark at Bull fikk et vådeskudd i hatten fra sin jyske jaktkamerat. Bull virket heller uberørt, og Wessel erklærte:
At Bull hadde en sterk skalle, fulgte ham videre i livet. Under et ball på Bogstad gård skal en lysekrone ha falt ned og streifet hodet hans - da snudde han seg mot sønnen og spurte: «Slo jeg meg, Jacob?» Han vegret seg åpenlyst mot de svenske statholdernes forsøk på å hindre feiring av 17. mai, og var seg sin verdighet så bevisst at han lot seg bringe til retten i bærestol. Det dreide seg bare om et par kvartaler, men han syntes ikke en justitiarius skulle ankomme til fots, liksom han var nøye med å få håret sitt fint krøllet av frisøren om morgenen før han dro i retten.
Waagan Transport
Waagan Transport AS var et norsk transportselskap som ble opprettet av Per Waagan i 1969.
Selskapet startet med en lastebil som ble kjørt av selskapets grunnlegger, via overgangen til aksjeselskap i 1976, utvidet selskapet kjøretøyparken og opprettet flere terminaler. I 1986 begynte satsingen på termotransport.
Waagan Transport hadde i 2010 to terminaler, Waagan Logistikksenter på Blindheim i Ålesund, og Waagan Terminal i Årødalen i Molde. I årenes løp har det vært fler, blant annet i Sula og Ørsta. Selskapet satte i 2001 opp en distribusjonsavdeling i Trondheim for COOP Norge. I 1989 overtok Waagan Transport flere konkurrerende, norske bedrifter og i 1994 etablerte de seg i Skagen i Danmark da det overtok et dansk selskap. I september 2008 ble selskapet selv overtatt da moderselskapet Waagan Transport Group ble solgt til DSV Road AS. Waagan Transport Group var da et av landets største transportselskaper i privat eie. De hadde over 80 biler i drift og 110 ansatte.
Mufasa
Mufasa er en figur fra Disneys tegnefilm «Løvenes konge» fra 1994.
Mufasa var eldste sønn av kong Ahadi og dronning Uru. Han etterfulgte sin far, som konge over Løveklippen og landet rundt den.
Mufasa ble drept av sin yngre bror, Scar, mens han reddet sønnen, Simba, fra å bli trampet i hjel av en flokk ville gnuer.
List of The Lion King characters
Minsk Arena
Komplekset består av tre ulike haller:
Anlegget var finalearena for ishockey-VM 2014 og Junior Eurovision Song Contest i 2010 og 2018. Skøytehallen var vertsarena for EM på skøyter 2016.
Datsja
Datsja (av russisk дача) er et russisk ord for en sommerbolig eller et landsted i forstedene til russiske og tidligere sovjetiske byer. Ordet betyr egentlig '(det som er) gitt eller tildelt', men kan forklares som «et hus på landet». Det kan være alt fra små hageskur til flotte to-etasjes jakthytter. Byboere i Russland og de andre østeuropeiske statene som måtte ha en datsja med litt eiendom, kan bruke den som attåtnæring og dyrke frukt og grønnsaker og ale opp kylling og gris. I sommerhalvåret besøkes datsjaen i helgene for å nyte frisk luft og for å hente hjem innhøstningen som så blir syltet og hermetisert. Den største forskjellen fra vanlig norsk hytteliv er nettopp matauk-aspektet. Fordi det var restriksjoner på størrelsen og formen på datsjaer i sovjettida ble enkelte trekk ved bygningene, som et loft eller en overbygd veranda, ofte overdimensjonert. I perioden fra 1963 til 1985 var begrensningene særlig store, og en kunne bare bygge én-etasjes sommerhus uten permanent oppvarming og gulvareal mindre enn 25 m² som datsjaer. Eldre datsjaer fikk likevel stå urørt. Siden 1990 er slike restriksjoner fjernet. Det er anslått at omkring en firedel av alle familier i storbyene har datsjaer.
Datasjer kan brukes av eieren eller leies ut til byboere om sommeren.
Ringeriksgata
Ringeriksgata er ei bred, slett og rett tverrgate på Schjong, på Sørsiden i Hønefoss. Gata løper fra Tyristrandgata i vest til Aabenraagata i øst. I begge ender av gata renner Storelva, som gjør en meander som danner Sjongstangen. Fra Ringeriksgata er det avkjøring mot nord til Schjongs gate, Dronningens gate, Roald Amundsens gate, Jevnakergata og Holegata, i tillegg til Tyristrandgata i vestenden og Aabenraagata i østenden.
Søndre Høland
Søndre Høland er en tidligere selvstendig kommune i Akershus fylke, fra 1837 del av Høland formannskapsdistrikt. Da var også Setskog del av Høland. Setskog ble skilt ut som egen kommune 1. januar 1905.
1. juli 1924 ble Høland delt i Søndre og Nordre Høland. Søndre Høland hadde ved opprettelsen 2 106 innbyggere.
1. januar 1966 ble Søndre og Nordre Høland, Aurskog og Setskog kommuner slått sammen til Aurskog-Høland kommune. Søndre Høland hadde ved sammenslåingen 2 173 innbyggere.
Kulob
Kulob (tadsjikisk: Кӯлоб, russisk: Куляб, persisk: ‏کولاب‎ og engelsk: Kulob) er en by i Tadsjikistan. Den ligger i provinsen Khatlon i vestre del av landet, om lag tre mil nord og vest for grensen mot Afghanistan. Byen ligger ved elven Jaksu, som senere munner ut i elven Amu Darja. Innbyggertallet er cirka 82.000. Byen sier seg å være fra ca 700 år før Kristus. Det finnes et universitet i byen.
Bynavnet før ca 1750 var Khatlān.
Historie
Byen nevnes i en kilde i 737 e.Kr., av historikeren Muhammad ibn Jarir al-Tabari. Byen var et betydelig kulturelt, vitenskapelig og åndelig sentrum i Sentral-Asia og viktig handelsby på den såkalte Silkeveien. Den var del av Bukhara-khanatet (1500–1785) og Bukhara-emiratet (1785–1920).
Byens mest kjente landemerke og attraksjon er mausoleet til den muslimske dikter og lærde Mir Sayyid Ali Hamadani.
Adolf Henselt
Ifølge samtidige beretninger var Henselts teknikk på et svimlende høyt nivå og foredraget usedvanlig sjelfullt. Robert Schumann og Franz Liszt var begeistret for komposisjonene hans.
Petersburg
Petersburg kan vise til:
Heidelberg (andre betydninger)
Heidelberg, en by i Sørvest-Tyskland.
Demagogi
Demagogi er et virkemiddel for å forføre andre med sine taleevner ved en spesiell fremgangsmåte. Teknikken innebærer å benytte et gunstig tidspunkt til å appellere til folks instinkter og fordommer, vanligvis gjennom å benytte kraftfull retorikk og propaganda, også ved hjelp av overdrivelser, hets, løgn eller grove forenklinger. En vanlig taktikk er også å presentere egne holdninger som godartede, og løsninger man presenterer som eneste realistiske valgmulighet.
H.L. Mencken, en amerikansk kritiker, definerte en demagog som «en som taler doktriner han vet er usanne til folk han vet er idioter.»
Etymologi
Bokstavelig «folke(for)førerende» etter gresk demos, «folk», og agogos, «førende».
Delt (heraldikk)
Delt er i beskrivelser (blasoneringer) av våpenskjold en betegnelse på en vannrett inndeling av et skjold i felter. Også betegnelsen tverrdelt er blitt brukt om delt skjold.
Motsetningen til betegnelsen delt, er ordet kløvd som betegner en loddrett deling. Når en deling ikke er vannrett, men på skrå, heter det skrådelt. Både vannrett og loddrett deling regnes vanligvis med blant de heraldiske heroldsfigurene. I kløvde skjold kan også skjoldet sies å være delt i to deler, og der de to delene møtes kan også i kløvde skjold bli betegnet som "delingen", for eksempel kommunevåpenet til Våler i Østfold, der liljen i 1. felt er blasonert som "fast på delingen", i kgl.res. 20. juni 1986.
Våpen med delt skjold finnes allerede fra middelalderen og i alle land med europeisk heraldikk. Vi kan se delt skjold i både offentlige og private våpen.
I et delt skjold blir den øverste delen betegnet som 1. felt, og den nederste delen som 2. felt. Innholdet i 1. felt kan ofte være eldre eller viktigere enn i 2. felt. For eksempel når delte skjold er dannet av to eksisterende våpen. Da kan det være et opprinnelig våpen i 1. felt og et senere tillegg i 2. felt. Men mange delte skjold er dannet med begge feltene samtidig, for med en gang å kunne få med flere figurer og farger (tinkturer) i våpenet.
I nyere norske kommunevåpen blir det unngått å ha flere felter og flere forskjellige figurer. Skjoldet kan imidlertid ha delingen som egen figur, gjerne dannet av et snitt, som for Andøy, Haram og Lebesby. Når delingen gjøres med en bjelke, som for Alstahaug, så brukes bare ordet bjelke om figuren og ikke betegnelsen delt.
Skjold kan være delt slik at øverste eller nederste felt bli mindre enn halvdelen av skjoldet. Dette har vært betegnet som "ulikt delt", men kan også være de heraldiske figurene skjoldhode og skjoldfot.
Når et skjold er delt i fire omtrent like deler, blir det betegnet som firedelt eller kvadrert.
I skjold med flere felter kan disse feltene igjen bli delt, kløvd og så videre. Dette er tilfelle i flere av de kompliserte unionsvåpnene som ble brukt av europeiske fyrster. I de fleste land blir det i dag unngått å danne slike sterkt sammensatte våpenskjold.
Litteratur
Andre land
Smith & Wesson Model 10
Den gikk først under navnet Smith & Wesson .38 Hand Ejector model, men byttet så til Smith & Wesson Military & Police, og de som ble produsert i siste del av andre verdenskrig fikk navnet Smith & Wesson Victory (fikk en V stemplet under skjeftet). Revolveren er kamret for ammunisjon i kaliber .38 Special og har en kapasitet på 6 patroner. Over en halv million eksemplarer produsert under andre verdenskrig ble kamret for ammunisjon i .38 S&W for bruk av det britiske militære. I 1957 byttet de navn på revolveren igjen, denne gang til Smith & Wesson Model 10.
Modellnavn
Kronologisk rekkefølge:
Venezia
Venezia ble opprinnelig grunnlagt som en serie på 118 øyer atskilt av kanaler med 400 broer som forbinder dem.
Navn
Byens navn kommer fra de latinske navnene Venetia og Venetiae, som sannsynligvis er hentet fra Venetia et Histria – det romerske navnet på Regio X i Romerrikets Italia – men og brukt om regionens kystområder som forble del av Østromerriket, og ikke underlagt gotisk, langobardisk eller frankisk kontroll. Navnet «Venezia» kommer av det romerske navnet på folket kjent som veneti – et folk som var kjent som eneti (Ἐνετοί) for grekerne. Ordets betydning er usikker, selv om det finnes andre indoeuropeiske stammer med like navn, som de keltiske veneti, de baltiske veneti og de slaviske venderne. Språkvitere har foreslått at navnet er basert på en indoeuropeisk rot  *wen («kjærlighet»), og dermed vil *wenetoi bety  «elsket», «kjærlig», «elskelig» eller «vennlig». En kobling til det latinske ordet venetus («sjøblå») er også mulig.
Angivelige koblinger mellom Venetia og det latinske verbet venire («å komme»), som Marin Sanudos veni etiam («enda har jeg kommet!») – det angivelige utropet eksklamert av de første flyktningene som ankom den venetianske lagune fra fastlandet, eller til og med venia («tilgivelse»), anses som folkeetymologi. Den alternative utdaterte formen er Vinegia (venetiansk: Venèxia; latin: Venetiae; slovensk: Benetke). Navnet på tysk er Venedig, som også er byens navn på dansk og svensk; dette var òg navnet på byen på norsk tidligere, men i dag er det foreldet.
Historie
Byen oppsto trolig over tid som følge av at befolkningen flyktet til de ugjestmilde myr- og øyområdene da Nord-Italia ble plaget av invasjoner fra gotere og senere hunnerne ledet av Attila. Venezia fikk bystatus 25. mars 421. Venezia var under eksarkatet Ravenna da doge-tittelen (fra det latinske «dux», leder for Bysants) først ble brukt på byens overhode. Ifølge offisiell historie og tradisjon var den første dogen i Venezia Paolo Lucio Anafesto, som ble valgt i 697.
Det bysantiske styret i Italia mistet gradvis innflytelse. Venezia lyktes stå imot invasjonsforsøk fra frankernes konge Pipin den yngre, og i en fredsavtale («Pax Nicephori») med sønnen Karl den store i 811 får bystaten i praksis en sterk selvstendig rolle som skiller republikken fra resten av Italia. Doge Agnello Particiaco (811-827) flyttet byens administrasjon fra Malamocco til den tryggere Rialto-øya, der byen ligger i dag.
Klosteret i St. Zacharias, det første doge-palasset med basilikaen St. Markus og byens forsvarsmur (civitatis murus) mellom Olivolo og Rialto satte fart på byutviklingen. I 828 økte byens prestisje etter at liket til helgenen Markus (gresk: Markos) var blitt røvet og lagt i den nye basilikaen.
Gradvis framsto Venezia som både sterk og uavhengig. Gjennom den formelle koplingen til Bysants slapp de mye av den føydale slitasjen som preget fastlandet, og den geografiske beliggenheten skjermet byen for militære invasjoner. Republikken varte i 1000 år, noe som i seg selv vitner om et slitesterkt politisk regime. Bystaten strakk seg på det meste over store landområder i to verdensdeler, og dominerte Middelhavet. Sjøfart og handel mellom øst og vest skapte enorm velstand og gjorde Venezia til den eneste italienske bystaten som ikke ble invadert, plyndret eller ødelagt. Det vil si, ikke før Napoleon invaderte Nord-Italia mistet byen sin uavhengighet og republikken ble oppløst i 1797.
Etter Napoleons fall tilhørte Venezia Østerrike. Et kort opprør i 1848 ble gjennomført av personer som ville gjenopprette republikken. Byen og tilhørende områder ble en del av Italia i 1866 etter at Østerrike hadde tapt den østerriksk-prøyssiske krigen, fordi seierherren Preussen hadde lovet bort byen til Kongeriket Italia.
Venezia var tidlig ute med smittetiltak og begynte allerede i 1347 å iverksatte tiltak mot pest for å hindre smitte fra skip og mannskap som kom fra andre havner. Karantene (40 dager) skulle både hindre at byens befolkning ble smittet, og hindre spredning til andre steder. Skipene ble holdt i karantene i en isolert havn på en av øyene, der mennesker kunne isoleres på lasarett eller innesperret i en bygning om de ble syke.
Flom
For å skape øyene i den venetianske lagunen egnet for beboelse, trengte Venezias tidlige nybyggere å drenere områder av lagunen, slå ned påler, grave kanaler og støtte opp bredden. På toppen av disse pålene plasserte de treplattformer og deretter stein, og det er dette bygningene i Venezia er bygget på.
Fra høsten og til tidlig på våren er byen ofte truet av flomvann som kommer inn fra Adriaterhavet. Landbruket og industrien har ført til at det blir mye mudder i området og at Venezia synker. Studier indikerer at byen nå synke med en relativt lav hastighet på 1–2 mm per år. Ikke bare synker den, men den vipper også mot øst.
13. november 2019 ble Venezia oversvømmet da vannet nådde 1,87 m, det høyeste tidevannet siden 1966 (1,94 m). Mer enn 80 % av byen var dekket av vann, noe som skadet kulturminner, inkludert mer enn 50 kirker, og førte til at turister avlyste besøkene.
I mai 2003 satte Italias statsminister Silvio Berlusconi i gang MOSE-prosjektet (Modulo Sperimentale Elettromeccanico), en serie med 78 hule pontonger festet til havbunnen på tvers av de tre inngangene til lagunen. Når tidevann antas å stige over 110 cm, vil pontongene fylles med luft, slik at de flyter og blokkerer det innkommende vannet fra Adriaterhavet. Det skulle være ferdig innen 2018. 3. oktober 2020 ble MOSE aktivert for første gang. Det svarte til forventningene og forhindret de lavtliggende delene av byen fra å komme under vann.
MOSE-prosjektet skulle ha kostet € 800 millioner, men kommer til å koste minst € 7 milliarder. Flomnivået for aktivering av MOSE er omdiskutert fordi systemet hindrer cruiseskip fra å entre havna og legge til kai når det er aktivt.
Kulturliv
Karnevalet i Venezia har vært arrangert siden 1268. Det varer i tre uker fra den andre uka i februar. Arrangementet tiltrekker seg turister fra hele verden, og er et av verdens mest kjente karnevaler. Her blir de kjente venetianske maskene brukt.
Venezia arrangerer hvert år kulturfestivalen La Biennale di Venezia, som annethvert år alternerer mellom arkitektur (La Biennale di Architettura di Venezia) og kunst (La Biennale d'Arte di Venezia). Hoveddelen av festivalen foregår i Biennalehagene, et enormt parkanlegg i Castello bygget etter ordre fra Napoelon Bonaparte på 1800-tallet. Ellers anholdes arrangementer tilhørende biennalen over hele byen, omfattende teater, musikk, og dans. Byens verdenskjente filmfestival avholdes hvert år som del av Biennalen, på Lido di Venezia, sandbanken like utenfor byen.
Ellers huser byen et svært stort antall kunstmuseer, der Gallerie Dell'Accademia og The Peggy Guggenheim Collection kan sies å være blant de mest kjente.
Glassindustrien
Venezia er kjent for sitt utsmykkede glassarbeid, kjent som venetiansk glass, og er verdenskjent for å være fargerikt, forseggjort og dyktig laget. Mange av de viktige egenskapene til disse gjenstandene ble utviklet på 1200-tallet. Mot slutten av det århundret flyttet den venetianske glassindustrien til Murano, en av naboøyene til Venezia. Glasset som er laget der er kjent som Murano-glass.
Asfaltevangeliet
Asfaltevangeliet er en norsk uavhengig lavbudsjettsfilm som ble vist én gang på Frogner kino i 2006. Filmen har et religiøst innhold og er regissert av David Åleskjær, forfatter og sønn av pastor Åge Åleskjær. I filmen medvirker flere kjente norske skuespillere og kjendiser, som blant annet Per Christian Ellefsen, Brit Elisabeth Haagensli, Helene Rask, Bjørn Sundquist og Sverre Anker Ousdal. Tommy Karlsen (kjent fra filmen Døden på Oslo S) spiller hovedrollen som Jesus.
Den ble laget over flere år, etter hvert som økonomien tillot det.
Handling
Asfaltevangeliet viser Jesus Kristus og hvordan regissøren ser for seg Jesus hvis han hadde vandret rundt i dagens Oslo og møtt dagens mennesker ansikt til ansikt – og man har tatt historiene fra Bibelen og satt dem i en levende og moderne setting. Jesus står for et radikalt budskap om mellommenneskelig kjærlighet, tilgivelse, og Guds Rikes herredømme. Bibelens Jesus møter ofte datidens religiøse og politiske elite, som med alle midler forsøker å sette ham fast i diskusjoner, uten å lykkes, noe filmen om «dagens moderne Jesus» også viser. De som velger å følge ham er syndere, de som er nederst på rangstigen: prostituerte, personer med rusproblemer og utslitte mennesker.
Jesus sier at han må dø for menneskehetens synd, og som et klimaks i filmen blir han torturert i en av Oslos hovedgater (Torggata) på vei fra Sentrum Politistasjon til en parkeringsplass. Denne lå i Hausmannsgate der UDI Utlendingsdirektoratet etter filmingen ble bygget. Han blir ikke korsfestet som i Bibelen, men «veggfestet», spikret til en midlertidig vegg med spikerpistol.
Japanhavet
Japanhavet er et randhav vest i Stillehavet som grenser til Japan, Nord-Korea, Russland og Sør-Korea. I Sør-Korea blir havet kalt for Østhavet. Som med Middelhavet er det nesten ikke noe tidevann siden det nesten er helt lukket.
Geografi
Japanhavet grenser til det russiske fastlandet og øya Sakhalin i nord, Koreahalvøya i vest og de japanske øyene Hokkaidō, Honshū og Kyūshū i øst. Japanhavet har forbindelse til Stillehavet gjennom Tsugarustredet, til Østkinahavet gjennom Koreastredet og til Okhotskhavet gjennom La Pérouse-stredet og Tatarstredet.
Japanhavets dypeste punkt er 3742 meter, og gjennomsnittsdybden er 1752 m. Arealet er på 978 000 km².
Japanhavet er delt inn i tre store basseng: Yamotobassenget i sørøst, Japanbassenget i nord og Tsushimabassenget (Ulleungbassenget) i sørvest. Japanbassenget er den dypeste delen av havet, mens Tsushimabassenget er det grunneste.
På østkysten er kontinentalsokkelen bred, mens den på vestsiden, særlig langs kysten av Korea, er smal, om lag 30 km bred i snitt.
Den varme Tsushimastrømmen, en gren av Kuroshiostrømmen, strømmer nordover gjennom Koreasundet langs kysten av Japan, den kalde Limanstrømmen strømmer sørover gjennom Tartarsundet langs kysten av Russland.
Japanhavet var en gang omgitt av land da det eksisterte en landbru i Øst-Asia.
Økonomi
Området i nord og sørøst er de rikeste fiskeområdene. Fiske i havet er økonomisk svært viktig, noe som kommer til syne i striden om Liancourtøyene mellom Sør-Korea og Japan. Havet har òg viktige mineralforekomstar, særlig magnetittsand. En mener òg at det kan være naturgass og petroleum under havbunnen. Med vekst i økonomien til Øst-Asia har Japanhavet blitt en stadig viktigere ferdselsåre.
Navnestrid
Navnet på havområdet er omstridt og betegnelsen «Japanhavet» er relativt ny. Japan mener at navnet var i bruk tidlig på 1800-tallet, mens en i Nord-Korea og Sør-Korea mener at navneendringen ble tvunget fram i kolonitiden. Ved en offisiell bekreftelse i 1929 ble ikke havområder, som de fleste andre navn påtvunget nye japanske navn eller navneformer i perioden, tilbakestilt i etterkant.
Som følge av denne striden benytter enkelte publikasjoner begrepet «Japanhavet (Østhavet)» når de skriver om havstykket.
27. august 2008 kom begge de koreanske statene med separate forslag til den niende konferansen om standardisering av geografiske navn hos Forente nasjoner. Konferansen kom ikke med en løsning på konflikten, men oppfordret alle parter til å komme fram til en akseptabel løsning. Ordstyreren for møtet sa at «individuelle land kan ikke påtvinge spesifikke navn på det internasjonale samfunnet, og en standardisering kan bare finne sted når en har fått konsensus». I praksis betyr dette at FN vil fortsette med å benytte «Japanhavet».
Andrej Belyj
Andrej Belyj (russisk: Андрей Белый; egentlig Boris Nikolajevitsj Bugajev [russisk: Борис Николаевич Бугаев]; født i Moskva, død 8. januar 1934 samme sted)  var en russisk forfatter. Han søkte en tilnærming mot musikken, som for ham var den fremste kunstarten. Han arbeidet gjerne med gjentakende motiv og uttrykk, og interesserte seg meget for klangen i språklyden.
Bakgrunn
Boris Nikolajevitsj Bugajev var sønn av den betydelige matematiker og tidvis universitetsdekanus Nikolaj Vasiljevitsj Bugajev. Fra 1899 til 1903 studerte han ved den naturvitenskapelige avdeling i det fysikalsk-matematiske fakultet ved universitetet i Moskva. Men han avbrøt studiene for helt å vie seg til litteraturen.
Han tok som ong mann inntrykk fra blant annet Vladimir Solovjov, Arthur Schopenhauer, buddhismen og Friedrich Nietzsche. Fra 1903 til hans død i 1921 var han nær venn med dikteren Aleksander Blok.
Forfatter
Belyj var en teoretisk skolert forfatter som gjennom forfatterskapet eksperimenterte med ulike skrivemåter. Han regnes først og fremst som en framtredende representant for symbolismen. Den store romanen Petersburg regnes som hovedverket hans. Her foregriper han en form for modernistisk prosa som noe seinere utfolder seg hos bl.a. James Joyce. Belyj virket også som litteraturkritiker og -teoretiker.
Andrej Belyj var gift i noen få år med Assya Turgenieff, og han tilbragte fire år i Tyskland fra 1912 til 1916. I løpet av denne tiden gikk han til så mange av Rudolf Steiners foredrag han kunne. Belyj var med på flere av Steiner sine foredragsreiser rundt i Europa, blant annet til München, Kristiania (Oslo) og København. Norgesbesøket i 1913 har han beskrevet i sin memoarbok «Verwandeln des Lebens». Etter den russiske revolusjonen var han istand til å komme tilbake til Vesten på et midlertidig visum, men han ble pålagt å vende hjem igjen i 1923.
Han døde i 1934, før Stalins verste utrenskninger.
Hønefoss Bryggeri
Hønefoss Bryggeri A/S (også kjent som Bryggerigården og Søndre torv 2) ble grunnlagt den 29. desember i 1854, under navnet Ringeriges og Hadelands Bryggeri. Fra 1875 ble navnet omgjort til Hønefoss Bryggeri. Bygningene ligger i direkte tilknytning til Søndre torv i sentrum av Hønefoss.
Bryggerigården fra 1933, som vender ut mot torvet, inneholder butikker, kafé, kontorer og leiligheter. I bryggerigården fra 1856 (tidligere også kjent som City), der bryggeriet lå, er det en kafé og flere butikker, samt Hønefoss Taxi.
Historie
I 1933 ble det bygget en ny forretningsgård ved torvet (Søndre torv 2b), like i front av de gamle lokalene. Selve produksjonslokalene lå imidlertid under bakkenivået. I 1963 ble imidlertid produksjonen oppkjøpt av Nora Industrier og nedlagt, mens selskapet fortsatte som et rent eiendomsselskap. De eldste lokalene ble fra 1975 omgjort til et lite butikksenter kalt City (Søndre torv 2a), og bryggerikjelleren ble omgjort til bryggerimuseum og selskapslokaler fra 1986.
Foran de gamle bryggerilokalene fra 1855 står en skulptur av «Kornbindersken», som var Hønefoss Bryggeris varemerke. Skulpturen fra 1933 er utført av Asbjørg Borgfelt.
MS «Ingøy»
MS «Ingøy» var et kombinert laste- og passasjerskip som ble overlevert Finnmark Fylkesrederi og Ruteselskap (FFR), Hammerfest i 1950. Skipet var byggnummer 28 ved Drammen Slip & Verksted. MS «Ingøy» gikk hovedsakelig i lokalruter i Finnmark, men ble vinteren 1955/1956 innleid som avløserskip i hurtigruten. I 1970 ble skipet solgt til Storbritannia, og senere til Caymanøyene. I 1983 ble hun solgt til USA og senket utenfor kysten av Sør-Carolina som kunstig rev.
Historie
MS «Ingøy» ble overlevert i juli 1950, og ble satt inn i lokalruten Brynilen – Alta. I uvær i oktober 1955 mistet skipet roret ved Helnes fyr, og måtte slepes til Honningsvåg av MS «Sørøy». Fra desember 1955 til april 1956 var Ofotens Dampskibsselskabs (ODS) hurtigruteskip MS «Barøy» på verksted for å forlenges og ombygges. Hurtigruterederienes faste avløserskip MS «Salten» ble satt inn i MS «Barøy»s sted, og på tross av sin beskjedne størrelse, ble MS «Ingøy» leid inn som avløserskip mens MS «Barøy» var på verksted. Fra 1957 til 1961 gikk MS «Ingøy» i sommerrute mellom Russenes i Porsanger og Honningsvåg. I november 1970 ble skipet solgt til Gardline Shipping i Suffolk, England og omdøpt MS «Researcher». I 1974 ble skipet solgt til Sidney Search på Caymanøyene. I 1983 kjøpte South Carolina Wildlife & Marine Rescues Department skipet og senket henne utenfor kysten av Sør-Carolina som et kunstig rev.
Skipet
MS «Ingøy» var bygd som et kombinert laste- og passasjerskip (kystruteskip). Skipets tonnasje var 433 bruttoregistertonn og 188 nettoregistertonn. Hovedmaskinen var en NOHAB dieselmotor med oppgitt ytelse 600 hestekrefter (bhk). MS «Ingøy» var sertifisert for 150 passasjerer og 100 tonn last.
Venetiansk
Venetiansk (vèneto på venetiansk og veneto på italiensk), ikke til å forveksle med venetisk, er et romansk språk som snakkes som morsmål av over to millioner mennesker, hovedsakelig i regionen Veneto i nordlige Italia, hvor fem millioner innbyggere bortimot kan forstå det. Det er tidvis snakket og ofte godt forstått utenfor Veneto, som i Trentino, Friuli, Venezia Giulia, Istria, og en del byer i Dalmatia, totalt opp til 6 til 7 millioner mennesker. Språket er kalt for vèneto eller vènet på venetiansk, veneto på italiensk; den varianten som snakkes i Venezia er kalt for henholdsvis venexiàn/venesiàn eller veneziano. Selv om det er referert til som en italiensk dialekt (Ven diałeto, It dialetto), selv av de som snakker det, er det faktisk et adskilt språk, ikke en avart eller avledet av italiensk. Venetiansk adskiller seg både i grammatikk, fonetikk, og ordforråd. Typologisk har venetiansk lite til felles med de gallisk-italiske språkene i nordvestlige Italia, men viser en del slektskap med det nærliggende istriotiske språk som blir snakket i de vestlige delene av Istria i Kroatia.
Venetiansk er ikke beslektet med venetisk, et utdødd indoeuropeisk språk som ble snakket i regionen Veneto en gang på 600-tallet f.Kr.
Historie
Venetiansk nedstammer fra vulgærlatin, påvirket av gallere, og muligens delvis fra et venetisk underlag, og av språkene til germanske stammer som vestgotere, østgotere, og langobarder som invaderte Italia på 400-tallet. Venetiansk, som et kjent skriftlig språk, er dokumentert på 1200-tallet. Det finnes også påvirkninger og parallellismer med gresk og albansk i ord som piròn (gaffel), inpiràr (å dele), carega (stol) fanela (skjorte).
Språket fikk betydelig prestisje i tiden til republikken Venezia da det fikk status som et lingua franca i Middelhavet. Kjente venetiansk-språklige forfattere var dramatikerne Angelo Beolco (1502–1542) og Carlo Goldoni (1707–1793). Både Ruzante og Goldoni, som fulgte den gamle italienske teatertradisjonen commedia dell'arte, benyttet venetiansk i deres komedier som morsmålet til vanlige folk. De er vurdert som blant de fremste italienske dramatikerne gjennom tidene, og Goldonis skuespiller blir fortsatt framført i dag. Andre kjente verker på venetiansk er oversettelsene av Iliaden av Giacomo Casanova (1725–1798) og Francesco Boaretti, og diktene til Biagio Marin (1891–1985). Kjent er også et venetiansk manuskript med tittelen Dialogo de Cecco da Ronchitti da Bruzene in perpuosito de la stella Nova, om en nova og andre astronomiske emner, som er tilskrevet Galileo Galilei (1564–1642).
Men som et litterært språk ble venetiansk overskygget av Dante Alighieris toskansk «dialekt» og franske språk som provençalsk og langues d'oïl (historisk betegnelse på de gallisk-romanske språk og dialekter).
Selv før nedgangen for republikken Venezia, hadde venetiansk gradvis opphørt å bli benyttet for administrative arbeid til fordel for toskansk-avledet italiensk som hadde blitt foreslått og benyttet som et virkemiddel for en felles italiensk kultur sterkt støttet av framstående humanister og poeter i Venezia, fra Pietro Bembo (1470–1547), en avgjørende figur i utviklingen av det italienske språk, til Ugo Foscolo (1778–1827).
For øyeblikket er bortimot alle de som snakker venetiansk det som heter diglossiske, det vil si en stabil språksituasjon hvor høyspråk og lavspråk lever side om side, og de benytter venetiansk i uformelle sammenhenger. Dagens situasjon fremmer spørsmål om språkets betingelser for å overleve som et levende språk. Til tross for skritt for å anerkjenne det, har venetiansk forblitt et språk som stadig vanskeligere lar seg overføre til neste generasjon da yngre generasjoner synes å foretrekke standard italiensk i mange situasjoner. Dette problemet er også blitt ytterligere komplisert av større andel innvandrere som kun snakker eller lærer seg standard italiensk.
Gammelkirkeslavisk
Gammelkirkeslavisk, også kjent som gammelbulgarsk, var det første litterære slaviske språket. Det var basert på dialekten i området omkring den greske byen Thessaloniki. Gammelkirkeslavisk ble standardisert i det 9. århundre av de bysantinske misjonærene Kyrillos og Methodios da disse oversatte Bibelen og andre gammelgreske kirketekster. Gammelkirkeslavisk spilte en stor rolle i slavisk språkhistorie og tjente som grunnlag og forbilde for senere kirkeslaviske tradisjoner.
Skrift
Gammelkirkeslavisk ble først skrevet med det glagolittiske alfabetet, som senere ble erstattet med det kyrilliske alfabetet.
Grammatikk
Substantiver og adjektiver kan bøyes i tre grammatiske kjønn (hankjønn, hunkjønn og intetkjønn), tre tall (entall, flertall og dualis) og syv kasus: nominativ, vokativ, akkusativ, instrumentalis, dativ og lokativ. Verb bøyes syntetisk i presens, aorist og imperfektum, mens perfektum, pluskvamperfektum, futurum og kondisjonalis kan dannes ved hjelp av sammensetninger.
Alex McLeish
Alexander «Alex» McLeish (født 21. januar 1959 i Barrhead i Renfrewshire) er en skotsk tidligere fotballspiller, som sist var manager for Aston Villa FC frem til mai 2012. McLeish spilte midtstopper for Aberdeen FC i storhetstiden på 1980-tallet, der han fikk nærmere 500 ligakamper for klubben og 77 kamper for.
Trenerkarriere
McLeish startet sin managerkarriere i de skotske fotballklubbene Motherwell FC og Hibernian FC, før han ledet Rangers FC til to ligamesterskap og fem cupmesterskap på fem sesonger. Deretter var han i ti måneder landslagssjef for, som så vidt mislyktes med å kvalifisere seg for Fotball-EM i 2008.
Som en anerkjennelse for hans betydelige bidrag til skotsk idrett fikk McLeish i 2008 et æresdoktorat ved University of Aberdeen.
Birmingham
Han sa videre opp denne jobben i november 2007 for å bli manager for Birmingham City, som spilte i det engelske Premier League på den tiden. Selv om Birmingham rykket ned på slutten av den sesongen, ledet McLeish laget tilbake til Premier League i 2009, avsluttet på niendeplass i 2010, og seier i ligacupen i 2011. Etter Birminghams nedrykk til npower Championship i mai 2011 valgte Alex McLeish å si opp jobben som manager. Søndag den 12. juni 2011 ble det meldt at oppsigelsen skal ha skjedd per e-post til Midlands-klubbens styreformann.
Aston Villa
I tiden etter Birmingham ble det spekulasjoner om at han ville ta over den ledige jobben i Aston Villa, og den 17. juni 2011 ble det klart at han ble ny manager for Aston Villa, dette likte Birmingham og Aston Villa fansen dårlig og Villa supporterne protesterte utenfor Villa Park. Den 14. mai 2012 ble det klart at McLeish hadde fått avskjed i Aston Villa, som endte på 16.-plass i Premier League 2011/12, kun to poeng over nedrykksplassen.
Elin Hassel Iversen
Elin Hassel Iversen (født 22. september 1956) er en norsk regissør og dramatiker, bosatt i Trondheim.
Kunstnerisk virke
Elin Hassel Iversen er (per 2017) medlem av kunstnergruppen Andre Akt. Siden hun regisserte forestillingen Mannfolk for teaterlaget i BUL Nidaros i 1985 har hun (per 2017) hatt regiansvar for over 70 teateroppsetninger spilt av både profesjonelle grupper og amatørteaterlag. Hun har også skrevet manus for et titalls forestillinger, og underviser i teatersport, figurteater og skuespillerteknikker.
Tumaini group
Elin Hassel Iversen har blant annet hatt regi på Tumaini groups tre turneer rundt om i Norge.
Teater Fusentast
Hun har samarbeidet med Teater Fusentast om en rekke oppsetninger, fra hun skrev manus til gruppens figurteaterversjon av historien om Tornerose i 1994, til nypremieren på figurteaterforestillingen Den store finalen i 2013.
Panopticum-forestillinger
Elin Hassel Iversen har også skrevet manus til og regissert tre oppsetninger for Teater Fusentasts titteskapsteater, også kalt panopticum.
Ronaldinho
{{Infoboks lagspiller Gaúcho PSG FC Barcelona AC Milan Flamengo Clube Atlético Mineiro}Atlético Mineiro Querétaro Fluminense 2001–2003 2003–2008 2008–2011 2011–2012 2012–2014 2014–2015 2015 55 (17) 145 (70) 76 (20) 33 (15) 47 (17) 25 (8) 9 (0) }} Ronaldo de Assis Moreira, kjent som «Ronaldinho» («lille Ronaldo»), (født 21. mars 1980 i Porto Alegre i Brasil) er en tidligere brasiliansk fotballspiller som har spilt for klubber som FC Barcelona og AC Milan. Han har også hatt en lang landslagskarriere for, der han blant annet har vært med på å vinne VM i fotball 2002. Han er fra februar 2017 ambassadør for sin tidligere klubb FC Barcelona.
Navnebakgrunn
Ronaldinho er i hjemlandet kjent under kallenavnet «Ronaldinho Gaucho». Gaucho er et kallenavn for personer fra den brasilianske delstaten Rio Grande Do Sul, som han kommer fra. Dette fordi en annen brasiliansk superstjerne også ble kalt Ronaldinho i sine yngre dager, nemlig Ronaldo. Ronaldo tok sitt fornavn Ronaldo som kallenavn da han kom til Europa og tillot dermed Ronaldinho å bevare sitt kallenavn som han ifølge sin egen offisielle hjemmeside har hatt siden syvårsalderen. En av fintene Ronaldinho er kjent for kalles Eclásticô, som takket være Roberto Rivelino ble populær på 1970-tallet. Først drar han ballen den ene veien før han drar den den andre veien, hele tiden mens ballen er klistret til foten hans.
Grêmio Foot-Ball Porto Alegrense
Ronaldinhos navn ble kjent da han ble toppscorer i verdensmesterskapet for U-17, og han startet sin profesjonelle karriere i den brasilianske klubben Grêmio Foot-Ball Porto Alegrense i Porto Alegre, der han spilte fra 1998 til 2001.
Paris Saint-Germain
I 2001 signerte Ronaldinho en femårskontrakt med den franske klubben Paris Saint-Germain (PSG). Klubbens manager syntes imidlertid at Ronaldinho var mer opptatt av nattelivet enn av fotball. Han begynte ikke å spille før sesongen 2001/2002 på grunn av en langvarig juridisk dragkamp mellom PSG og Grêmio om overgangssummen.
I 2003 kunngjorde Ronaldinho at han ønsket å forlate PSG etter at de ikke kvalifiserte seg for Mesterligaen/Champions League. Det satte i gang en budrunde blant toppklubbene. Han dro til Barcelona for en overgangssum på 30 millioner euro.
FC Barcelona
19. juli 2003 undertegnet han en kontrakt med FC Barcelona. Ronaldinho ledet Barcelona til andreplass i den spanske toppserien i sesongen 2003/2004.
Sammen med Samuel Eto'o og Lionel Messi utgjorde Ronaldinho et fryktinngytende angrep, som ga klubben ligagull i den spanske ligaen sesongen 2004/2005 og 2005/2006, og Mesterligaseier i 2005/2006.
20. desember 2004 ble Ronaldinho kåret til årets spiller av FIFA, og 19. desember 2005 ble Ronaldinho kåret til Årets spiller av FIFA igjen, for andre år på rad. Ronaldinho fikk kritikk i 2006 og 2007 og innrømmet også selv i slutten av sesongen at han ikke hadde vært i form, tross 21 mål. Ronaldinho fikk kun 13 starter for Barcelona sesongen 2007/2008 på grunn av skader og sviktende form.
AC Milan
Sent på kvelden den 15. juli 2008 ble det kjent at Barcelona og AC Milan hadde blitt enige om en overgang, til en pris på 18,5 millioner euro. Ronaldinho signerte en treårskontrakt og ble presentert som Milan-spiller 17. juli. Ronaldinho scoret sitt første mål for Milan i en 1-0-seier over rivalen Inter i et derby den 28. september 2008. Hans første brassespark kom mot Sampdoria i en 3-0-seier den 19. oktober 2008. Han fullførte den første sesongen med 32 kamper og 10 mål.
Den 16. februar spilte han sin første Mesterligaen-kamp for Milan, mot Manchester United. Han scoret tidlig i kampen og ga Milan ledelsen, men kampen endte til slutt 3-2 til Manchester United, med ett mål fra Paul Scholes og to mål fra Wayne Rooney.
Den 13. april 2010, var Ronaldinho den i Serie A som hadde flest målgivende pasninger, 14 stykker.
Flamengo
Den 11. januar 2011 skrev han under en kontrakt med den brasilianske klubben Flamengo. Kontrakten hans går ut i 2014. I sin første kamp for Flamengo fikk han kapteinsbindet, og scoret sitt første mål for Flamengo i 3-2-seieren mot Boavista den 6. februar 2011. Ronaldinho hadde en god debutsesong for Flamengo, og har fortsatt den gode formen i 2012. Dette har gjort at han har blitt kalt tilbake til det brasilianske fotballandslaget, og var gjennom 2012 fast inventar i troppen. Den 27. juli 2011 scoret Ronaldinho hat-trick for Flamengo i en 5-4-seier mot rivalene Santos etter å ha ligget under 3-0.
Atletico Mineiro
Ronaldinho skrev under for Atletico Mineiro etter at en dommer annullerte kontrakten hans med Flamengo. Ronaldinho saksøkte Flamengo for 20 millioner dollar i manglende lønnsutbetalinger, noe klubben vedkjente. Dette var et resultat av at hovedsponsoren, som og var med på å betale Ronaldinhos lønn på ca. 700 000 dollar i uken, trakk seg. Ronaldinho scoret sitt første mål for Mineiro den 23. juli 2012 mot Nautico på straffespark. I november 2012 fornyet Ronaldinho kontrakten sin med Mineiro til slutten av desember 2013.
Querétaro FC
Ronaldinho signnerte med Querétaro den 6. september 2014 etter at kontrakten hans med Atletico Mineiro ble kansellert i juli 2014. Overgangen var gratis.
Landslagsspill
Han debuterte på Brasils herrelandslag 26. juni 1999 i en kamp mot i Copa América. Han har per oktober 2015, spilt 97 landskamper for Brasil og scoret 33 mål.
I 2002 var Ronaldinho med på å vinne VM for Brasil. Ett av turneringens høydepunkter var Ronaldinhos scoring i kvartfinalen mot, der han lobbet ballen over keeper David Seaman fra 35 meters hold.
Ronaldinho spilte på Brasils lag som tok bronse under OL i Beijing 2008.
Meritter
Personlige meritter
Karrierestatistikk
Barcelona
Minnekort
Minnekort er et bærbart lagringsmedium, på samme måte som minnepinner.
Minnekort brukes til elektronisk utstyr som trenger ekstra minnekapasitet, som for eksempel digitale kameraer, MP3-spillere, PDA og GPS. De kommer i kapasitet fra 16 MB til 137 GB, og varierer mellom de ulike kortene. Fysisk størrelse er fra 11 x 15 x 1 mm (microSD) og opp til 45 x 37 x 0.76 mm (SmartMedia).
Typer
Noen av de mest vanlige minnekortene er:
I tillegg har diverse spillkonsoller egne typer minnekort.
Fylkesvei 3658
Fylkesvei 3658 går mellom Trøe i Lillesand og Åbåll i Birkenes.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 229 (Aust-Agder).
Alameda Central
Alameda Central er en park i sentrum av Mexico by. Den har siden den ble anlagt for over 400 år siden vært en viktig del av bylandskapet. Øst for Alameda Central ligger Palacio de Bellas Artes, og i vest går bulevarden Paseo de la Reforma like forbi den rektangulære parken. I den sørlige enden av parken står det et mektig minnemonument over president Benito Juárez.
Nora Louise Ahlberg
Nora Louise Ahlberg (født 23. desember 1952) er en norsk klinisk psykolog, religionsantropolog og professor i psykologi. Hun forsker på helse blant innvandrere og flyktninger. Hun har tidligere vært professor i psykologi og leder for Psykososialt senter for flyktninger (nå del av NKVTS) og direktør for Nasjonal kompetanseenhet for migrasjons- og minoritetshelse (nå del av Folkehelseinstituttet).
Karriere
Hun er utdannet cand.psychol. og fil.lic. i religionsantropologi, og har også studert psykiatri og sosiologi. Hun har vært ansatt ved Institutt for kulturstudier, Psykologisk institutt og Psykiatrisk institutt ved Universitetet i Oslo. Hun var professor i psykologi og senterleder ved Psykososialt senter for flyktninger ved Instituttgruppe for psykiatri ved Universitetet i Oslo og direktør for Nasjonal kompetanseenhet for migrasjons- og minoritetshelse, som hun etablerte i 2003.
Hun har også vært ansatt ved Universitetet i Tromsø (1995–1996), NTNU (1996–2003), Helsingfors universitet (1991–?) og Høgskolen i Oslo (2003-2004). Hun har vært gjesteforsker ved University of Oxford. Hun har ledet tverrfaglige forskningsparaplyer, deltatt i EU-forskning og vært en aktiv formidler av minoritetsforskning. Ahlberg er medlem i redaksjonsrådet for International Journal of Migration, Health and Social Care og redaktør for Norsk tidsskrift for migrasjonsforskning.
Annet
Ahlberg er født i Helsingfors og er datter av kommerseråden Hugo Wilhelm Ahlberg og Helene Hinnerichsen. I 1978 flyttet hun til Oslo, der hun giftet seg med professor Svein Bjerke. Paret har to barn. Ahlberg har også kunstutdannelse fra Fria Målarskolan (1972–1975) i Helsingfors og har vært aktiv som kunstmaler.
Kipper- und Wipperzeit
Kipper- und Wipperzeit er den tyske betegnelsen på to perioder på 1600-tallet da myndighetene utstedte mynter med lavere metallverdi enn de var angitt med.
Große Kipper- und Wipperzeit var en finanskrise som kulminerte i årene 1620-1623. Bakgrunnen var en rekke prisdrivende faktorer i Det tysk-romerske rikes bystater rundt år 1600: Den tyske sølvproduksjonen avtok, under krigsforberedelsene til trettiårskrigen (1618–1648) steg behovet for finansiering av leiesoldater, samtidig som de tyske fyrstehoffenes luksusbehov økte.
Devalueringen av myntverdien spredte seg fra Tyskland til Østerrike, Ungarn, Bøhmen, Polen og Russland.
Dubbing
Dubbing (dub på engelsk, også kalt versjonering på norsk) er å spille inn en ny versjon av lydsporet til en film eller en TV-serie på et annet språk enn det originale. I Norge er dubbing mest brukt på tegne- og animasjonsfilmer, særlig ettersom de er rettet mot barn. I andre sammenhenger er undertekster blitt mest vanlig. I senere tid har de som legger til slik stemme ofte blitt omtalt som stemmeskuespillere.
Etymologi
Dubbing er avledet fra engelsk dub i betydningen «å legge til eller endre lyden på film», først dokumentert i 1929, og er en forkortelse av double; kalt slik ettersom det involverer å legge til en ekstra innspilling av stemmer og kombinere det med lydsporet.
Andre betydninger av dubbing
Dubbing kan også bety et materiale fluebindere legger inn i kroppen på flua for å få denne mer livaktig eller for å flyte bedre.
Dub er også en moderne musikkstil (som kommer fra reggae fra 1974 der man tar prøver av et lydspor og forvrenger dette for å oppnå en effekt. Denne effekten kan være gjerne en spesielt dyp bassklang eller at vokalistens stemme gjengis én eller to oktaver lavere enn i virkeligheten. Bruk av trommer og bass er også fremtredende i denne musikkstilen.
Fordeler og ulemper
Fordelen med dubbing er at seeren slipper å se ned på teksten, og dermed kan konsentrere seg om hva som skjer i bildet. Dette er kanskje viktigst for mindre barn, som leser sakte eller ikke kan lese i det hele tatt.
Ulempen er at det verbale som originalskuespillerne bidrar med, kan delvis gå tapt i oversettelsen. Forholdet til dette varierer imidlertid sterkt fra land til land. I land som Frankrike og Tyskland er innbyggerne vant til at utenlandske filmer er dubbet, og synes dette er helt naturlig. Her legges det ofte mye arbeid i dubbingen for at den skal bli så nær opp til originalen som mulig.
Dubbing og engelskkunnskaper
I flere europeiske land dubbes alle utenlandske filmer og TV-serier. Lydsporet spilles inn i helt ny versjon. Noen andre enn original-skuespillerne snakker for eksempel tysk, spansk eller italiensk – og forsøker som best de kan å snakke i takt som skuespillernes leppebevegelser. Ulempen er at de gir glipp av filmens egentlige lyd.
Bruk av dubbing er ofte brukt som en forklaringsfaktor på at engelskkunnskapene er lavere i Sentral-Europa, enn i for eksempel de skandinaviske landene der dubbing er mye mindre utbredt. Noen steder som i Nederland, Sverige og Danmark bekrefter over 80 prosent av innbyggerne at de kan føre en samtale på engelsk. I andre land er andelen klart lavere. En intereuropeisk forskningsgruppe har gått systematisk gjennom hvilke land som har dubbing eller teksting. Deretter sammenlignet de dette med hvor gode innbyggerne er i engelsk. Undersøkelsen viser at land med dubbede engelskspråklige filmer og TV-serier, skårer hele 23 prosentpoeng dårligere enn land uten. En EU-undersøkelse gjort i 2006 viste at flere enn 90 prosent i tekste-landene Norge, Sverige, Danmark og Nederland, vil ha tekstede filmer. De vil ikke ha dubbing.
Johann Baptist Cramer
Johann Baptist Cramer (1771–1858) var en tysk pianist og komponist og klaverpedagog. Cramer var en av de mest berømte pianister i sin tid.