cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Albany County (Wyoming)
Albany Countys totale areal er 11,160 km² hvorav 93 km² er vann. I 2000 hadde fylket 32,014 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Laramie som også er fylkets største by. Fylket ble grunnlagt i 1868.
Jan-Michael Vincent
Jan-Michael Vincent (født 15. juli 1944 i Denver i Colorado, død 10. februar 2019 ) var en amerikansk skuespiller best kjent for sin rollefigur helikopterpiloten Stringfellow Hawke i den amerikanske TV-serien Airwolf på 1980-tallet. I 1981 spilte han hovedrollen mot skuespillerkollega Kim Basinger i filmen Hard Land.
Vincent debuterte som skuespiller i 1967 i filmen The Bandits, og hans karriere skjøt fart da han signerte en kontrakt med filmstudioet Universal Studios.
Luislândia
Luislândia er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Franz Wilhelm Schiertz
Franz Wilhelm Schiertz (født 4. august 1813 i Leipzig, død 6. oktober 1887 i Balestrand) var en tysk-norsk maler og arkitekt.
Livet
Han var sønn av Johann Friedrich Elias Schiertz.
I 1836 ble han sendt til Norge for å lage arkitekturtegninger av stavkirkene i Borgund, Heddal og Urnes, som ble utgitt i Dahls verk om norske trebygninger i 1837.
I 1841 ble stavkirken på Vang i Valdres solgt. Etter at Dahl forgjeves forsøkte å holde den i landet, fikk han den preussiske kongen Friedrich Wilhelm IV å kjøpe kirken. Schiertz fikk oppdraget med å overvåke og dokumentere rivingen, transporten og gjenoppbygningen ved Krummhübel i Niederschlesien (i dag Karparcz i Polen).
I 1842 var han i Stavanger og tegnet Stavanger domkirke. I 1844 var han med Dahl på en norgesreise. I maiopprøret i Dresden fra 3. til 9. mai 1849 støttet han oppviglerne, og var nødt til å forlate Dresden. I 1851 dro han til Bergen. Schiertz utførte oppmålingstegninger Håkonshallen på oppdrag av J.C. Dahl. Den 10. mai 1856 giftet han seg i Selje med Karen Sophie Reusch Koren (født 26. august 1832 i Bergen; død 23. mars 1933), datteren til Paul Schonevig Stub Koren og Henriette Christiana Rulfs.
Han var tegner for Den norske Nordhavsekspedisjon 1876–78. Han var tegnelærer til Fridtjof Nansen og Ludvig Munthe. Han var også lærer for den unge Anders Askevold.
Graven hans er på Tjugum kirkegård ved Balestrand.
Maleri
Bildene hans viste lenge idealiserte, betydningstunge landskaper som ved Dahl og Peder Balke, og han fulgte ikke en realistisk presentasjonsmåte som f. eks. Hans Gude. Derfor ble verket hans etter hvert glemt.
Kinas riksvei 302
Kinas riksvei 302 (G302) løper fra Hunchun i provinsen Jilin til Ulanhot i Indre Mongolia. Den er 1.028 kilometer lang.
Ron Eldard
Ronald Jason «Ron» Eldard (født 20. februar 1965 på Long Island i New York) er en amerikansk skuespiller som er den nest yngste av syv barn. Han har 4 søstre og 2 brødre. Eldard gjorde sin filmdebut i 1989 med komedien True Love som ble skrevet og regissert av Nancy Savoca. Denne filmen vant Grandy Jury Prize ved Sundance Film Festival.
Eldard har opptrådt på Broadway-teateret i flere kritikerroste oppsetninger av teaterstykker som f. eks. On the Waterfront, Biloxi Blues, Bash: Latterday Spilles og En handelsreisendes død. Han har også vært med i den kjente og kritikerroste filmen Black Hawk Down fra 2001.
Susannah York
Susannah York (1939–2011) var en engelsk skuespiller på film, teater og fjernsyn. Hennes filmkarriere begynte i 1960 da hun dukket opp i filmen Tunes of Glory sammen med Alec Guinness og John Mills.
York ble nominert til en Oscar for beste birolle i filmen They Shoot Horses, Don't They? fra 1969. I 1972 vant hun prisen for beste kvinnelige hovedrolle på filmfestivalen i Cannes. Hun spilte Supermans mor Lara på den dødsdømte planeten Krypton i filmen Superman fra 1978 og hun spilte i filmens oppfølgere Superman II og i Superman IV. Hun døde 15. januar 2011, 72 år gammel.
Giovanni Evangelisti
Giovanni Evangelisti (født 11. september 1961 i Rimini) er en italiensk tidligere friidrettsutøver som konkurrerte i lengdehopp.
Karrierens høydepunkt kom under OL 1984 i Los Angeles med bronsemedalje, etter et hopp på 8,24. Samme resultat ble det i tre innendørs-VM (1985, 1989 og 1991). Bronsemedalje ble det også i EM 1986 i Stuttgart.
Dean Paul Martin
Dean Paul Martin (født 17. november 1951, død 21. mars 1987) var en amerikansk entertainer, sanger, skuespiller, og pilot for det amerikanske militæret. Han var også en vellykket tennisspiller og han deltok i mange konkurranser for juniorutøvere på Wimbledon.
Martin spilte hovedrollen i TV-serien Misfits of Science som ble sendt på TV ved årsskiftet 1985 og 1986. En av seriens medstjerner var den kjente skuespilleren Courteney Cox. Martin var også en ivrig pilot som fikk sin piloten-lisens da han var 16 år gammel. Han ble offiser i California Air National Guard i 1981. Han døde i 1987 da hans F-4 Phantom jagerfly som tilhørte Nasjonalgarden styrtet i San Bernardino-fjellene i California under en snøstorm. Krasjet drepte både ham og hans partner Ramon Ortiz som var med ham på flyet.
Martin ble etter sin død gravlagt i Los Angeles National Cemetery som tilhører US Department of Veterans Affairs og ligger i Los Angeles i California. Dean Paul Martin giftet seg med skuespillerinnen Olivia Hussey i 1971. De fikk ett barn sammen som heter Alexander som i likhet med foreldrene ble skuespiller som voksen. Martin og Hussey ble skilt i 1978. Han giftet seg deretter med Dorothy Hamill i 1982 og de tok ut skilsmisse i 1984.
Xie Bingying
Xie Bingying (født 5. september 1906 i fylket Lengshuijiang i Loudi i Hunan i Kina, død 5. januar 2000) var en kinesisk soldat og forfatterinne.
Hun deltok i Nordekspedisjonen (1926–1927), og la da grunnlaget for sin karriere som forfatterinne med sine krigsdagbøkler. Hun ble arrestert i Japan for motstandsarbeid i 1935. I 1948 flyttet hun til Taiwan for å unnslippe de kommunistiske styrker som var i ferd med å seire i den kinesiske borgerkrig. I 1974 emigrerte hun til USA.
Angrepet på Göteborg
Angrepet på Göteborg 14. mai 1717 var Tordenskjolds dristige forsøk på å stoppe den svenske kaperfarten. Med hele eskadren, minus fregattene, skulle han trenge forbi forsvarsverkene og utradere Göteborgseskadren og de svenske kapere. Hvis göteborgeskadren og Lars Gathes kaprere kunne bli nedkjempet i egen hjemhavn, ville maktbalansen i Nordsjøen endres til fordel for Danmark-Norge. Tap av verdifull tid under forberedelsene blant annet pga. kapteinløytnant Christian Vosbeins ulydighet, forsinket angrepet, som kom ut for sterkere motstand enn ventet.
Nettkjukemøll
Nettkjukemøll (Montescardia tessulatella) er en liten sommerfugl som hører til familien ekte møll (Tineidae). Denne arten lever i skog, der larvene utvikler seg inne i kjuker.
Utseende
En middelsstor (vingespenn 23-27 millimeter), brunspraglete møll. Antennene er trådformede og litt over halvparten så lange som forvingene. Hodet er kledt med korte, gulbrune, hårlignende skjell. Forkroppen er brun med lysere sider og to runde, lyse flekker nær forkanten. Forvingene er forholdsvis brede og avrundede, spraglete i gulbrunt og svart med tallrike, små, hvite flekker. Ved forkanten er det en ganske stor, brunsvart flekk litt utenfor midten. Bakvingen er grå, temmelig bred med korte hårfrynser som er vekselvis lys- og mørkgrå.
Levevis
I motsetning til de fleste andre artene av ekte møll som er knyttet til sopp er denne ganske vanlig. Den lever i skog og larvene utvikler seg i kjuker, særlig i rekkekjuke (Antrodia serialis) og rosenkjuke (Fomitopsis rosea) som vokser på nedfalne trestammer. Arten er vanligst i granskog. De voksne sommerfuglene flyr i mai-juli, mest i skumringen.
Utbredelse
Arten er utbredt over store deler av den palearktiske sone. I Norge er den funnet over hele landet bortsett fra Finnmark.
Presidentvalget i Zimbabwe 2008
Presidentvalget i Zimbabwe 2008 ble holdt den 29. mars, samtidig med parlamentsvalg og lokalvalg. De tre hovedkandidatene for presidentembetet var Robert Mugabe fra Zimbabwe African National Union – Patriotic Front (ZANU -PF), Morgan Tsvangirai fra Movement for Democratic Change (MDC) og den selvstendige kandidaten Simba Makoni.
Bakgrunn
Mugabe har styrt Zimbabwe siden 1980, de første årene som statsminister, og fra 1987 som president. Han har gått fra å være en av Afrikas mest respekterte frigjøringshelter, til å bli en av Afrikas mest beryktede og kontroversielle ledere. Tsvangirai grunnla Movement for Democratic Change (MDC) i 1999, og har ledet dette partiet siden. Tsvangirai var opprinnelig leder for den nasjonale fagbevegelsen ZCTU. Den tredje kandidaten Makoni var tidligere finansminister for Zanu PF og en av Mugabes sterkeste løytnanter. Han trakk mye støtte innen Mugabes parti ZANU-PF. Valget ble til å begynne med spådd å bli en sikker sier for Mugabe, etter at opposisjonen i flere år hadde blitt utmanøvrert ved hjelp av manipulasjon og valgfusk, og etterhvert stadig mer brutale metoder. Metodene bestod av blant annet manipulasjon av medier, valgmannslister, forbud for opposisjonen å drive kampanjer, trusler overfor opposisjons-sympatisører, etc.
Samtidig var økonomien i Zimbabwe gått fa å være en av Afrikas aller sterkeste, til å være nær kollaps, med verdens høyeste inflasjonsrate på over 8000 % i november 2007 og over 100 000 % før valget i mars 2008. Videre hadde landet en arbeidsledighet på godt over 80 %. Zimbabwe var også utsatt for stadige hungerkatastrofer, særlig på landsbygda etter landreformene rundt år 2000.
Første valgomgang
Selv om oppmarsjen til valget neppe tilfredsstilte internasjonale standarder for "frie og rettferdige valg" med like muligheter til å drive valgkamp, ble valget mye fredeligere og åpnere enn de aller fleste hadde forventet. En grunn til dette kan ha vært massivt press fra SADC (Southern African Development Community) og Den afrikanske unionen. SADC og særlig Sør-Afrika la sterke føringer for hvordan valget skulle avholdes, at medier skulle være åpne for opposisjonen, at alle skulle få drive kampanjer fritt, at det skulle være internasjonale observatører fra SADC tilstede i hele landet, og mulighet for et stort antall nasjonale valgobservatører, samt offentliggjøring av godkjent valgresultat utenfor hvert valglokale umiddelbart etter at opptellingen var ferdig. Den andre grunnen kan ha vært at Mugabe var så sikker på å vinne at han tillot alle disse forordningene, samtidig som han, etter egne standarder holdt en ganske laber kampanje. Den tredje grunnen, som er noe mer usikker, kan ha vært at Makoni, tidligere en av Mugabes mest betrodde tillitsvalgte, hadde mye både åpen og skjult støtte innenfra ZANU-PF. Mugabe syntes usikker på hvordan han skulle gripe an denne opposisjonen, noe som ble viktig særlig i forhold til eventuell rigging av stemmer, og hvilken vei denne riggingen eventuelt ville gå.
Likevel kom det inn stadig økende anklager om brudd på valglovene, og den uavhengige valgkommisjonen ZECs (Zimbabwe Electoral Commission) reelle uavhengighet ble stadig mer tvilsom. Det ble for eksempel oppdaget av internasjonale observatører at et boligområde nord for hovedstaden Harare som hadde over 8000 registrerte og navngitte stemmegivere i manntallene i virkeligheten besto av et par skur med under ti beboere. 5,9 millioner registrerte velgere kunne stemme på valgdagen. Dette var første gang lokale valg og valg til senatet ble avholdt samtidig med presidentvalget.
Resultat
Det oppstod problemer med en gang valget var over. Til å begynne med hadde SADCs observatørkorps stort sett positive tilbakemeldinger å komme med, men to sørafrikanske delegater mente at valget ikke hadde vært rettferdig. Problemet vokste imidlertid ettersom valgkommisjonen ZEC ikke offentliggjorde resultatene. Etter 24 timer og ingen offentliggjorte resultater begynte opposisjonen, som var engstelig for valgfusk, å protestere. Valgkommisjonen påpekte imidlertid at valget ble så vanskelig da det var fire parallelle valg, og ikke bare et presidentvalg. Den 2. april erklærte MDCs generalsekretær Tendai Biti at MDC hadde vunnet presidentvalget med 50,3 % mot 43,3 % for Mugabe. Resultatene, hevdet han bygget på en sammenlegging av alle de lokale valgresultatene, som de forskjellige valgstasjonene hadde offentliggjort allerede første dagen etter valget. Det oppsto mange forskjellige spekulasjoner, og det ble, på sørafrikansk initiativ satt i gang forhandlinger mellom de to store partiene. Den første uken etter valget ble de offisielle resultatene fra parlamentsvalget lagt fram, der MDC for første gang hadde fått et flertall av representantene.
Høland
Høland er en tidligere selvstendig kommune i Akershus fylke opprettet som Høland formannskapsdistrikt i 1837.
Presidentvalget i Zimbabwe 2008
Resultat
Den 3. april kom det uttalelser fra ZANU-PF at ingen av presidentkandidatene hadde vunnet valget med over 50 %. Derfor var de klare til en annen runde i valget. Samtidig ble MDCs hovedkvarter i Harare utsatt for ransaking og flere av MDCs tilhengere arrestert. Den 4. april kom endelige uttalelser fra ZANU-PF at de ønsket en ny valgomgang. Samme dag sendte MDC en klage til høyesterett, og de ba om øyeblikkelig publisering av valgresultatet. MDC hevdet samtidig at de hadde vunnet 50,3 % av stemmene i presidentvalget slik at en andre runde ikke var nødvendig. En uavhengig nasjonal valgobservatørgruppe (Zimbabwe Election Support Network) mente Tsvangirai/MDC hadde fått 49,3 % av stemmene, basert på deres innsamling av valgresultatene som ble oppslått utenfor de enkelte valglokaler.
Høland
Høland ble delt 1. januar 1905 da Setskog ble skilt ut som egen kommune. Høland hadde 4 928 innbyggere etter delingen.
Presidentvalget i Zimbabwe 2008
Resultat
I uken som fulgte tilbakeholdt ZEC fortsatt resultatet, etter hvert begynte de å skylde på at resultatet nå var en sak for høyesterett og at de derfor ikke kunne offentliggjøre noe. Parallelt økte volden og frykten for at resultatet skulle bli manipulert. Den 2. mai ble de offisielle valgresultatene offentliggjort, med 47,9 % til Tsvangirai, 43,2 % til Mugabe, 8,3 % til Makoni og 0,6 % til Langton Towungana.
Høland
1. juli 1924 ble kommunen delt i to, og det var slutt på Høland som selvstendig kommune da Søndre og Nordre Høland ble etablert. Søndre Høland hadde 2 106 innbyggere, Nordre Høland 3 188.
Presidentvalget i Zimbabwe 2008
Ny valgrunde
Etter at det offisielle valgresultatet fastslo at ingen av kandidatene hadde oppnådd rent flertall (over 50 % av stemmene) ved valget, ble det utstedt nyvalg. I valget, som ble lagt til 27. juni, skulle de to kandidatene med flest stemmer delta: Morgan Tsvangirai og Robert Mugabe. Etter tallrike rapporter om trakassering, trusler og voldelige handlinger fra Mugabes støttespillere mot alle former for valgkamp fra opposisjonen, valgte Tsvangirai den 22. juni å trekke seg fra valget med blant annet følgende uttalelse: «''- Vi i MDC kan ikke oppfordre folk til å stemme 27. juni når det kan koste dem livet.''» På tross av en rekke internasjonale oppfordringer til Mugabe om å utsette valget til forholdene lå til rette for frie og rettferdige valg, bestemte Mugabe og myndighetene at valget skulle avholdes som planlagt, med Mugabe som eneste kandidat. Ifølge det offisielle resultatet fikk Mugabe 85 % av stemmene, og valgdeltakelsen var 42,4 %. Det kom mange rapporter om bruk av trusler for å få folk til å stemme. Valget har blitt sterkt kritisert av politiske ledere både fra Afrika og fra vesten, samt av FN.
Høland
I dag inngår disse tidligere kommunene i Aurskog-Høland kommune.
Luminárias
Luminárias er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Marouane Chamakh
Marouane Chamakh (arabisk مروان الشماخ, født 10. januar 1984 i Tonneins, Frankrike) er en marokkansk tidligere fotballspiller.
Selv om han ble født og vokste opp i Frankrike valgte Chamakh å spille for det på grunn av sine marokkanske foreldre.
John Biller
John Arthur Biller (født 14. november 1877, død 26. mars 1934) var en amerikansk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1904 i St. Louis og 1908 i London.
Biller vant en olympisk bronsemedalje i friidrett under OL 1904 i St. Louis. Han kom på tredjeplass i lengde uten tilløp bak sine landsmenn Ray Ewry og Charles King. I høyde uten tilløp ble han nummer fire og i diskos kom han på femteplass.
Fire år senere, under OL 1908 i London, kom han på delt andreplass i høyde uten tilløp sammen med Konstantinos Tsiklitiras fra Hellas, bak Ray Ewry fra USA. I lengde uten tilløp ble han nummer fire.
Dovre (tettsted)
Dovre er en bygd og administrasjonssenteret i Dovre kommune i Innlandet, og ligger omtrent 13 kilometer sør for tettstedet Dombås. Dovre ble regnet av Statistisk sentralbyrå som et tettsted inntil 2012, da beregningsmetodikken ble endret.
Navnet var på gammelnorsk «Dofrar» med ukjent betydning. Navnet er trolig svært gammelt og antas opprinnelig å ha vært navnet på en storgård.
Ostesmørbrød
thumb|Et ostesmørbrød thumb|Et åpent toastjern med ostesmørbrød i seg. Ostesmørbrødet til høyre har begynt å få en bølget overflate. Et ostesmørbrød er et matobjekt eller et måltid bestående av en brødskive tildekket av ost, gjerne med innslag av kjøttvarer, krydder eller ulike grønnsaker. Det hele blir til slutt varmet opp, hovedsakelig for at osten skal smelte. Osten kan skjæres i skiver og plasseres på toppen. Hvordan man varmer opp eller steker ostesmørbrød, er valgfritt.
United States Army Air Corps
U.S. Army Air Corps var den amerikanske hærens flyvåpen fra 1926 til 1941. Det ble avløst i 1941 av United States Army Air Forces. Forskjellen mellom USAAC og USAAF var i hovedsak navnet, man endret dette før krigen man var sikker på skulle komme, og som i ettertid har fått navnet andre verdenskrig.
Størrelse
U.S. Army Air Cops vokste jevnt og trutt frem til 1938. Etter dette og frem til navnebyttet i 1941 ble veksten eksplosiv.
美國陸軍航空隊
Maria I av England
Maria I (født 18. februar 1516 i Greenwich, død 17. november 1558 i London) var dronning av England og dronning av Irland fra 6. juli 1553 (de jure) eller 19. juli 1553 (de facto) til sin død. Hun var den første dronningen til å styre England alene. Maria var den fjerde og nest siste monarken fra Tudordynastiet. Hun huskes for sitt forsøk på å gjeninnføre Den katolske kirke i England. Hun fikk henrettet nesten tre hundre protestanter, og som en følge av dette er hun kjent som Bloody Mary (Maria den blodige). Den religiøse politikken hennes ble reversert av hennes etterfølger, halvsøsteren Elizabeth I, som fortsatte med brutal ensretting, men med motsatt fortegn.
Maria I må ikke forveksles med sin kusine Maria I av Skottland, også kjent som Maria Stuart, som var adskillig yngre enn henne.
Oppvekst
Maria var den andre datteren og det femte barnet i ekteskapet mellom Henrik VIII og hans første hustru, Katarina av Aragón. Hun var det eneste barnet som overlevde, men kongen ønsket seg egentlig en sønn som kunne ta over tronen. Da dronningen ikke hadde vært gravid på to år begynte han å tenke på skilsmisse i 1520. Ekteskapet lot seg ikke oppløse og for å kvitte seg med problemet brøt Henrik ut av pavekirken og fikk Katarina vekk fra hoffet i 1531. Noen år tidligere hadde konges elskerinne Elizabeth Blount født han en sønn ved navn Henry Fitzroy. Senere skulle kongen gifte seg med Anne Boleyn, og i 1533 fikk de sammen datteren Elizabeth. Blant hennes eldre søsken var en dødfødt søster, to brødre, som begge døde tidlig, og en dødfødt bror. Hun ble født i Placentiapalasset i Greenwich, London mandag 18. februar 1516. Hun ble døpt den påfølgende onsdagen, med kardinal Thomas Wolsey som gudfar. Prinsesse Maria var en veslevoksen men sykelig unge, med dårlig syn, bihulebetennelse og kronisk hodepine. Noen forfattere har antatt at hennes dårlige helse skyldtes medfødt syfilis, arvet fra hennes mor som i så fall antageligvis ble smittet av Marias far. Om Henrik hadde syfilis eller ikke er omdiskutert, siden påstanden dukket opp lenge etter hans død. På sine eldre dager var imidlertid kongen sterkt plaget av væskende, illeluktende leggsår, og dette kan være et symptom på syfilis.
Henrik ga prinsesse Maria et eget hoff ved Ludlow Castle samt mange av de privilegier som normalt var forbeholdt prinsen av Wales. Dette har ofte ført til feilaktige påstander om at hun ble gjort til prinsesse av Wales. Henrik var likevel dypt skuffet over at hans kone ikke hadde født ham en frisk sønn; Katarinas sjette og siste fødsel var en dødfødt datter.
Prinsesse Maria fikk en god utdannelse av sin guvernante, Margaret Pole, grevinnen av Salisbury. Hun lærte latin, spansk, fransk og italiensk, i tillegg til at hun fikk undervisning i morsmålet engelsk. Hun studerte blant annet også gresk, vitenskap, og musikk. I juli 1520, bare fire og et halvt år gammel, underholdt hun gjester med å spille cembalo. En stor del av æren for hennes tidlige utdannelse må uten tvil tildeles hennes mor, som ikke bare konsulterte den spanske lærde Juan Luís Vives, men også selv underviste prinsesse Maria i latin.
Ekteskapsplaner
Da prinsesse Maria var bare to år gammel, inngikk hennes far en avtale om at hun skulle giftes bort til Le Dauphin Francis, sønn av Frans I av Frankrike. Etter tre år ble denne kontrakten brutt. I 1522 ble hun i stedet forlovet med sin fetter, den tysk-romerske keiser Karl V. Etter få år ble også denne forlovelsen brutt. I 1526 ble prinsessen sendt til Wales for å lede Rådet for Wales. Det ble foreslått at prinsessen skulle bli giftet bort til Frans I, faren til hennes første forlovede; kongen av Frankrike var ivrig etter å danne en allianse med England. Det ble inngått en ekteskapsavtale om at Maria skulle gifte seg enten med kong Frans eller med hans andre sønn, Henrik, greve av Orléans. Kardinal Wolsey, Henrik VIIIs hovedrådgiver, klarte imidlertid å trygge en allianse uten at giftemålet fant sted.
Tronfølgerspørsmålet
At ekteskapet mellom Henrik og Katarina ble annullert innebar at Maria ble ansett som født utenfor ekteskap. Maria hadde tidligere hatt et nært og kjærlig forhold til sin far, men nå mistet hun prinsesseverdigheten, og ble kun titulert Lady. Hennes plass i arverekkefølgen ble overført til den nyfødte halvsøsteren prinsesse Elizabeth (datter av dronning Anne). Lady Maria ble utestengt fra det kongelige hoff. Tjenerne hennes ble avskjediget, og hun ble tvunget til å tjene som hoffdame for spedbarnet Elizabeth. Som hoffdame var hun underlagt dronning Annes tante, Anne Shelton. Lady Mary ble ikke tillatt å besøke sin mor, og fikk heller ikke delta i morens begravelse i 1536. Behandlingen av henne ble sett på som urettferdig; hele Europa anså Maria som den eneste sanne arvingen etter Henrik VIII.
Da kongen fikk Anne Boleyn halshogd i 1536 trodde Maria at problemene hennes var over. Også prinsesse Elizabeth ble da degradert til Lady og fjernet fra arverekkefølgen. Henrik giftet seg deretter med Jane Seymour, som døde kort tid etter å ha født Henriks eneste sønn, prins Edvard, hertug av Cornwall. Lady Marias utgifter for nesten hele denne perioden har blitt offentliggjort; de viser at i disse årene var Hatfield, Beaulieupalasset (også kalt Newhall) i Essex, Richmond og Hunsdon Marias viktigste bosteder.
Det ble etterhvert åpenbart at det hadde vært Marias far, Henrik VIII, og ikke Anne Boleyn alene, som hadde forfulgt Maria. Den eneste måten hun kunne gjenvinne hans gunst var om hun aksepterte ydmykende angrep på sin katolske tro og sin kongelige posisjon. Lady Maria forsøkte å forsone seg med sin far ved å akseptere ham som overhode for Den engelske kirke under Jesus. På den måten forkastet hun pavens autoritet, og anerkjente at ekteskapet mellom Henrik og Katarina var ugyldig. Dermed aksepterte hun også proklamasjonen om at hun selv var født utenfor ekteskap. Hun ble gudmor til sin halvbror Edvard, og var ble betrodd posisjonen som «hovedsørger» ved dronning Jane Seymours begravelse. Kong Henrik lot henne igjen få sitt eget hoff, og Lady Maria ble tillatt å bo i de kongelige palassene. Henriks sjette og siste hustru, Katarina Parr, klarte å samle den kongelig familie og tildels forsone kongen med sine to døtre. Det forbedret Lady Marias posisjon.
Det ble gjort flere mislykkede forsøk på å gifte henne bort til europeiske prinser. I 1544 gjeninnsatte Parlamentet Lady Maria og Lady Elizabeth i arvefølgen, (etter deres halvbror, prins Edvard, greven av Cornwall). Begge forble ifølge loven illegitime.
I 1547 døde kong Henrik, og ble etterfulgt av Edvard VI. Edvard var Englands første protestantiske monark; hans Act of Uniformity innførte protestantiske skikker i kirken, blant annet bruken av Thomas Cranmers nye Bønnebok. Maria hadde holdt trofast på sin katolske overbevisning og utfordret den nye ordningen ved å holde katolsk messe i sitt eget kapell. Hun ba sin slektning og tidligere forlovede keiser Karl V om å utøve diplomatisk press for å sikre henne retten til å praktisere sine troshandlinger slik hun selv ønsket. Karl truet med krig mot England om Lady Marias religiøse frihet ble krenket og hun ble igjen tillatt å be privat. Religiøse uoverensstemmelser skulle derimot fortsette å være et problem mellom kong Edvard og Maria. Da Maria var i trettiårene var hun til stede ved en sammenkomst i jula 1550 sammen med Elizabeth og Edvard. Den tretten år gamle Edvard refset henne da i hele hoffets påhør for å ignorere hans lover om gudsdyrkelse, og konfrontasjonen endte med at både Edvard og Mary brøt ut i gråt.
Maktovertagelsen
Edvard VI døde 6. juli 1553, bare 15 år gammel. Maria bodde da i Framlingham slott i Suffolk. Han hadde ønsket å forhindre at kronen skulle overlates til Lady Maria, fordi han fryktet at hun ville gjeninnføre katolisismen i England og reversere de reformene han selv og Henry VIII hadde iverksatt. Rådgiverne hans fortalte ham at han ikke kunne gjøre forskjell på de to halvsøstrene, men måtte sette også Lady Elizabeth utenfor dersom han ville ekskludere Lady Maria. Begge halvsøstrene ble derfor ekskludert fra arverekkefølgen i hans testamente. Under veiledning av John Dudley, 1. hertug av Northumberland ga Edvard VI i sitt testamente derfor kronen til lady Jane Grey. Hun var datter av Frances Brandon (også kjent som Frances Grey, grevinne av Suffolk) og etterkommer etter Henrik VIIIs yngre søster Maria Tudor, grevinne av Suffolk. Dessuten var hun hertugen av Northumberlands svigerdatter. Denne disposisjonen var ulovlig ettersom den var i strid med parlamentsvedtaket av 1544 som hadde gjeninnsatt Maria og Elizabeth som arvinger.
Ved Edvards død ble Lady Jane Grey erklært dronning i London. Maria var på denne tiden i Framlingham i Suffolk, men etter ni dager brøt det ut et folkeopprør til fordel for Maria. Stemningen blant borgerne i London snudde, all støtte til Jane Grey forsvant, og den 3. august 1553 red Maria til London uten å bli utfordret. Halvsøsteren Elizabeth var med i følget, som talte over 800 høy- og lavadelige menn. Maria ble erklært som dronning, og Dudley og Grey endte opp i Tower of London.
Ettersom loven av 1544 anerkjente Maria som Edvards arving, og ettersom Edvards testamente aldri ble eksekvert, blir Marias regjeringstid de jure regnet fra 6. juli 1553, kong Edvards dødsdag. De facto blir imidlertid hennes regjeringstid regnet fra 19. juli 1553, som er datoen da Jane Grey ble avsatt. En av Marias første handlinger som regent var å få løslatt de katolske fangene Thomas Howard, 3. hertug av Norfolk og Stephen Gardiner fra Tower of London.
Maria løslot også Jane Grey med den begrunnelse at Jane hadde blitt tvunget av sin svigerfar til å ta kronen. Janes far, Henry Grey, 1. hertug av Suffolk, ble også sluppet fri. Hertugen av Northumberland var den eneste konspiratøren som ble henrettet for høyforræderi. Maria befant seg nå i en vanskelig situasjon ettersom nesten hele Det kongelige råd hadde vært innblandet i planen om å plassere Jane Grey på tronen. Den eneste hun kunne stole på var Stephen Gardiner, som hun utnevnte til biskop av Winchester og rikskansler. Det var også Gardiner som forestod Marias kroning den 1. oktober 1553, ettersom Maria ikke ønsket å bli kronet av noen av de høyere geistlige fordi de var alle protestanter.
Regjeringstiden
Den første loven som Maria fikk innført validerte Henrik VIIIs ekteskap med Katarina av Aragón, og legitimerte henne som dronning.
Maria var nå blitt 37 år gammel, og hun besluttet å finne en ektemann og skaffe seg en arving for å forhindre sin protestantiske halvsøster Elizabeth fra å etterfølge henne på tronen. Både Reginald Pole og Edward Courtenay, 1. jarl av Devon var aktuelle kandidater. Men hennes onkel Keiser Karl V foreslo at hun kunne gifte seg med hans eneste sønn, den spanske prins Filip. Den spanske tronarvingen hadde en sønn fra et tidligere ekteskap og var arving til et enormt rike som omfattet store deler av både det europeiske kontinentet den såkalte Nye Verden. Som ledd i ekteskapsforhandlingene ble maleren Tizians portrett av Filip sendt til Maria i september 1553. Utsikten til et ekteskap mellom Maria og Filip var ekstremt upopulær i England. Rikskansler Gardiner og Underhuset ba henne å vurdere å gifte seg med en engelskmann, på grunn av en overhengende frykt for at England skulle bli redusert til et spansk lydrike. Protestantene på sin side fryktet at ekteskapet ville bety gjeninnføring av katolisismen. Da dronningen holdt fast ved at hun ville gifte seg med Filip reiste folket seg i opprør. Hertugen av Suffolk erklærte igjen at hans datter, Jane Grey, var den rettmessige dronningen. Thomas Wyatt den yngre samlet en hær fra Kent og red mot London for å avsette Maria og sette Elizabeth på tronen. Da Wyatt og hans menn nådde Londons porter, ble opprørshæren slått ned og Wyatt ble tatt til fange. Etter at opprøret hadde blitt slått ned, ble både hertugen av Suffolk og lady Jane Grey dømt for forræderi og henrettet. Siden opprørets mål hadde vært å sette Elizabeth på den engelske tronen, ble Elizabeth satt i fengsel i Tower of London. Etter to måneder ble hun likevel flyttet til husarrest i Woodstock Palace.
Maria og Filip II av Spania giftet seg den 25. juli 1554 i Winchesterkatedralen, bare to dager etter at paret hadde hatt sitt første møte. Filip kunne ikke engelsk, så de samtalte på en blanding av spansk, fransk og latin. Ifølge ekteskapsavtalen skulle Filip få tittelen konge av England, alle offisielle dokumenter (inkludert Parlamentets lover) skulle bli utstedt i begges navn, og så lenge Maria levde skulle parlamentet sammenkalles i begge monarkenes navn. Dersom Filips far ble part i en krig skulle England ikke være forpliktet til å gå inn i krigen på hans side, og Filip hadde ikke myndighet til å utnevne utenlandske borgere til embetsmenn i England uten sin gemalinnes samtykke. Selv om han på papiret nå var konge av England, hadde Filip i virkeligheten ingen makt over landet. For å gi sønnen en rang som kunne måle seg med Marias, gjorde Karl V den vordende brudgommen til konge av Napoli og overførte også til ham pretensjonen til tittelen konge av Jerusalem. Dermed ble Maria dronning av Napoli og i navnet også dronning av Jerusalem da hun giftet seg med Filip.
Selv om Filip de facto ikke hadde noen selvstendig myndighet i England, er han den eneste mannen som har fått den engelske kronen ved å gifte seg med den regjerende dronningen; den senere Vilhelm III ble hersker i fellesskap med sin kone, Maria II, etter en parlamentarisk lov, ikke i kraft av ekteskapsinngåelsen. Mynter skulle også bli preget med portrettet av både Maria og Filip.
Hensikten med ekteskapet var å sørge for en arving. I november 1554 mente Maria at hun var gravid, ettersom hun mistet menstruasjonen, gikk opp i vekt og led av morgenkvalme. Nesten alle hoffets medlemmer, derunder hofflegene, mente også at hun ventet barn. I Parlamentet ble det vedtatt en lov som gjorde Filip til regent dersom Maria skulle dø i barsel. Det skulle vise seg at dette var den første av to falske og innbilte graviditer. I slutten av april 1555, ble Elizabeth løslatt fra husarresten for å bevitne fødselen av den nye tronarvingen, som var bebudet å være nært forestående. Den venetianske ambassadøren Giovanni Michieli spekulerte på om Filip planla å gifte seg med Elizabeth i tilfelle Maria døde i barselseng. I et brev til sin svoger Maximilian av Østerrike uttrykte Filip imidlertid tvil om hvorvidt Maria faktisk var gravid. I løpet av mai og juni begynte det å ryktes at graviditeten var et falsum, fordi nedkomsten lot vente på seg. Marias betrodde hoffdame Susan Clarencieux delte sin skepsis med den franske ambassadøren Antoine de Noailles. I juli antok Marias kropp sin gamle fasong, og det ble tydelig for alle at graviditeten var et falsum. I medisinsk forstand var det trolig snakk om et innbilt svangerskap som følge av Marias ubendige ønske om å bære frem et barn. Marias selv konkluderte med at det falske svangerskapet var en straff fra Gud straff fordi hun hadde "tolerert kjettere" (det vil si protestanter) i riket. Hun falt ned i en dyp depresjon da Filip i august dro til Flandern for å lede sin tysk-romerske hær i krigen mot Frankrike. Ambassadør Michieli, som hadde gjort seg morsom på dronningens bekostning da det viste seg å ikke være noen tronarving på vei, fattet medynk med Maria. Det eksisterer et dokument der Michieli skriver at dronningen elsket sin gemal dypt og inderlig, og var utrøstelig da han reiste. Elizabeth ble værende ved hoffet frem til oktober, og det lot til at Maria hadde tatt henne til nåde igjen. Siden Maria og Filip fortsatt var barnløse var Filip bekymret for at den skotske dronningen Mary Stuart var en av de nærmeste i arverekkefølgen til det engelske monarkiet etter Elizabeth; Mary Stuart var på dette tidspunket forlovet med den franske tronarvingen. Filip overtalte derfor Maria til å gå inn for et ekteskap mellom Elizabeth og Emmanuel Philibert, hertug av Savoy, slik at England ble sikret som katolsk rike og habsburgernes interesser i England ble befestet. Men Elizabeth selv avviste kategorisk en slik allianse, og det var usannsynlig at Parlamentet ville gi sitt tilsagn til et slikt ekteskap.
Maria ble forelsket i Filip, men han fant dog ikke henne, som var elleve år eldre enn ham selv, fysisk attrakiv. Etter bare fjorten måneder fant han en unnskyldning til å dra tilbake til Spania.
Lauren Vélez
Lauren Vélez (født 2. november 1964 i Brooklyn i New York City) er en amerikansk skuespillerinne. Hun hadde spilt i flere TV-serier før hun gjorde sin første filmdebut i 1995 som Lisette Linares i filmen I Like, It Like That sammen med Rita Moreno og Jon Seda. For denne filmen ble hun nominert til Independent Spirit Award og The Desi Award for beste hovedrolleinnehaver. Filmen ble nominert til fire Independent Spirit Awards og vant NYFCCA-prisen dette året. Hun har også spilt i filmen City Hall med Al Pacino som motspiller.
Dionysios Solomos
Dionysios Solomos (Διονύσιος Σολωμός; født 8. april 1798, død 9. februar 1857) var en gresk lyriker fra Zakynthos. Han er best kjent for å ha skrevet diktet «Hymne til friheten» (Ύμνος εις την Ελευθερίαν, Imnos is tin Eleftherian) i 1823. Diktet er i dag den greske nasjonalsangen. Hele diktet har 158 vers, noe som gjør dette til verdens lengste nasjonalsang, men normalt regnes bare de første versene som selve nasjonalsangen.
Liv og virke
Han ble født i en velstående familie og i 1808 reiste han til Italia hvor han studerte juss. Etter ti år returnerte han til Zakynthos med en solid bakgrunn innen litteratur og er anerkjent som lyriker i litteraturkretser.
På slutten av 1828 forlot han Zakynthos og bosatte seg i Kérkyra for å kunne hengi seg til lyrikken. Da han returnerte fra Italia bragte han med seg lyrikk med religiøst innhold. Siden skrev han noen sonetter og lyriske dikt. Hans første lange dikt var «Hymne til friheten».
Solomos døde av apopleksi. Hans levninger ble flyttet til Zakhynthos i 1865.
Det er verdt å nevne at Solomos ble berømt som dikter allerede i ungdommen og har forblitt populær siden.
Timothy Dalton
Timothy Leonard Dalton Leggett (født 21. mars 1946 i Colwyn Bay i Wales) er en britisk skuespiller og den fjerde offisielle skuespilleren som hatt rollen som James Bond og den sjette som har spilt den britiske agenten i historien (Barry Nelson og David Niven har også spilt James Bond i uoffisielle filmer). Det er også rollen som James Bond, i filmene I skuddlinjen, org. tittel "The Living Daylights" (1987) og Med rett til å drepe, org. tittel "License to Kill" (1989), han er mest kjent for, men Dalton har også hatt en karriere i teateret. Allerede i 1969 var han påtenkt rollen som James Bond i James Bond i hemmelig tjeneste, org. tittel "On Her Majestys Secret Service", men Dalton syntes selv at han var for ung, og takket nei. Først atten år senere, i 1987, takket han ja til rollen som agent 007.
Liv og virke
Dalton ble født i Wales, men flyttet i tidlig barndom med sin familie til Belper, Derbyshire i England der han vokste opp. I 1964 begynte han på teaterskolen Royal Academy of Dramatic Art og var på turne med National Youth Theatre. Han fullførte ikke sine studier ved teaterskolen, men sluttet i 1966 for å delta i ensemblet til Birmingham Repertory Theatre.
Dalton kom seg videre til fjernsyn, arbeidet hovedsakelig for BBC, og i 1968 hadde han sin debut på film som den franske konge Filip II av Frankrike i filmen Løven om vinteren. Det ble den første av flere historiske dramaer, som inkludert en nyinnspilling Wuthering Heights (1970) hvor han framstilte «Heathcliff». Etter ytterligere en del filmer tok Dalton en pause i 1971 for å kunne konsentrere seg om teateret, og spilte ved Royal Shakespeare Company og andre skuespillertrupper. I 1975 hadde Dalton og Vivien Merchant hovedrollene i en nyoppsetning av Noël Cowards The Vortex.
Med to kjente unntak, filmene Mary, Queen of Scots (1971) og Permission to Kill (1975), ble han værende i teateret fram til 1978. Dette året spilte han i den musikalske komedien Sextette hvor han framstilte ektemannen til den 85 år gamle Mae West, noe som ble begynnelsen på hans amerikanske karriere. I USA arbeidet han hovedsakelig i fjernsyn, men også i en rekke filmer. I løpet av denne tiden spilte han «prins Barin» i science-fiction-dramaet Flash Gordon (1980) og som «Mr. Rochester» i BBCs TV-serie Jane Eyre (1983). Dalton hadde hovedrollen som med Jonathan Pryce i den gotiske thrilleren The Doctor and the Devils (1985).
Robert Spencer
Robert Bruce Spencer (født 1962) er en amerikansk blogger og forfatter av en rekke bøker som anses som høyreradikal islamfiendtlige eller islamofobe og konspirasjonsteoretiske. Han er kjent for å ha grunnlagt organisasjonene Jihad Watch og Stop Islamization of America, den siste sammen med Pamela Geller i 2010. Han har sitert Bat Yeor hyppig og rosende. Spencer mener at muslimer i smug har infiltrert og forandret mainstream politikk i USA. Den stille islamiseringen kalles blant annet stealth jihad («snikjihad», et begrep Spencer skapte ), eksempel på slik snikislamisering er krav fremmet av islamske interesseorganisasjoner eller av islamske politikere som medvirker i de demokratiske institusjoner. Sindre Bangstad fremholder at Spencers begrep stealth jihad er påfallende likt Siv Jensens beskrivelse av snikislamisering i Norge.
Maria I av England
Regjeringstiden
Også Marias forgjengere Henrik VIII og Edvard VI hadde latt folk bli brent for sin tro, og protestantiske biskoper som Cranmer, Latimer og Ridley hadde også bidratt til brenningen. Men de forfølgelsene av protestanter som fant sted under Marias regime er likevel uten sidestykke. Det hersker ingen tvil om at hun selv hadde hovedansvaret. Noen av de som ble drept, som Cranmer, Latimer og Ridley, var mektige og innflytelsesrike personer, men flertallet kom fra de lavere samfunnslag. Hun fikk tilnavnet Maria den blodige.
Prins Filip arvet den spanske tronen etter at hans far abdiserte. Fra mars til juli 1557 var han tilbake i England for å overtale Maria til å slutte seg til krigen mot Frankrike. Samtidig var England splittet, og opprørske protestanter oppviglet til hat mot spanjolene. Også paven tok Frankrikes parti, og de engelske styrkene gjorde det dårlig. Den engelske innblanding i de italienske kriger gjorde at kongedømmet mistet sin siste kontinentale besettelse, Calais. Maria sa senere at når hun var død ville ordene «Filip» og «Calais» bli funnet risset inn i hjertet hennes.
Maria satte også igang valutareformer for å motvirke den dramatiske devalueringen av valutaen som i Thomas Greshams embetstid hadde preget de siste årene av Henrik VIIIs og Edward VIs regjering. Reformene hennes var stort sett mislykket, og hun førte kongedømmet mot randen av en økonomisk katastrofe. Marias dype religiøse overbevisning inspirerte henne dessuten til å innføre sosiale reformer; også disse var stort sett mislykket.
Under hennes regjering ble to nye kolonier etablert i Irland. Engelske bosettere ble plassert i det sentrale Irland for å forhindre angrep på The Pale, området rundt Dublin. To grevskap ble etablert og oppkalt etter henne og hennes ektemann; Queens County og Kings County. Hovedbyen i Queens County ble kalt Maryborough; hovedbyen i Kings County ble kalt Philipstown.
Død
Marias dårlige helse hadde framkalt hennes andre innbilte svangerskap, og etter en slik vrangforestilling i 1558 skrev hun i sitt testamente at hennes ektemann skulle være regent til barnet nådde myndighet. Maria fødte dog aldri noe barn, og døde av influensa eller kreft i St. James's Palace den 17. november 1558, førtito år gammel. Kanskje skjulte det innbilte svangerskapet hennes egentlige dødsårsak. Det er mulig at en svulst i en eggstokk var grunnen til at hun ikke fikk barn, og at denne svulsten også var dødsårsaken.
Hun ble etterfulgt av sin halvsøster Elizabeth I. Maria skrev i sitt testamente at hun ville gravlegges ved siden av sin mor. Likevel ligger Maria og Elizabeth nå gravlagt side ved side i Westminster Abbey. Inskripsjonen på latin over graven deres lyder Regno consortes et urna, hic obdormimus Elizabetha et Maria sorores, in spe resurrectionis. Dette kan oversettes til: «Partnere både på tronen og i graven, her hviler vi to søstre, Elizabeth og Maria, i håp om oppstandelse». Det var kong Jakob I som sørget for denne innskriften da han etterfulgte Elizabeth på tronen. Selv om den ble skrevet etter Elizabeths styre, har denne innskriften en typisk katolsk formulering, ettersom den unngår frelsesvissheten som er vanlig i protestantisk teologi.
Carbon County (Wyoming)
Carbon County er et fylke i den amerikanske delstaten Wyoming. Det ligger sør i staten og det grenser til Sweetwater County i vest, Fremont County i nordvest, Natrona County i nord, Converse County i nordøst og mot Albany County i øst. Det har også grense mot delstaten Colorado i sør.
Carbon Countys totale areal er 20 627 km² hvorav 176 km² er vann. I 2000 hadde fylket 15 639 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Rawlins som også er fylkets største by. Fylket ble grunnlagt i 1868.
Robert Spencer
Muslimer betraktes som en helt ensartet masse. Spencer har tilbakevist argumenter om fattigdom, levekår og marginalisering har betydning for radikalisering blant muslimer og hevder at islam er den avgjørende faktoren. Spencer mener islam er ene viktige drivkraften bak vold og radikalisering, og han anser islam som politisk ideologi og ikke som en religion med mange uttrykksformer.
I 2007 medvirket han som hovedtaler under en antiislamsk konferanse i Brussel. Andre innledere var Gerard Batten fra UKIP, Bat Yeor, Kent Ekeroth fra Sverigedemokratene, Lars Hedegaard fra det danske Trykkefrihetsselskapet og italienske Adriana Bolchini Gaigher.
Breivik-saken
Spencer ble flittig sitert av Anders Behring Breivik i hans manifest. Breivik nevnte Spencer 162 ganger, mer enn noen andre kontrajihadister nevnt i manifestet. Spencer har selv tatt klar avstand fra terroristen. Bruce Bawer introduserte "Fjordman" for Robert Spencer under en konferanse i Haag, Nederland, 2006. Spencer antas, ved siden av Fjordman, å være den viktigste ideologiske innflytelsen på Breivik.
Luz (Minas Gerais)
Luz er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Stavanger-dialekt
Stavanger-dialekt er talemålet som brukes i Stavanger.
Substantiv
På stavangersk har substantiva enten hankjønn, hunkjønn, eller intetkjønn. Grammatisk kjønn er hovedsakelig fordelt som i nynorsk skriftspråk. Mens ord som har et biologisk kjønn også har dette kjønnet i grammatisk forstand, brukes ofte hankjønn (felleskjønn) for ting som ikke har noe biologisk kjønn: skål er egentlig hunkjønn, men kan like gjerne ha felleskjønn, det samme med ord som flaske, skjei, avhandling, bro/bru.
Substantiv i hankjønn, kan enten ta endelsen -ar, -ane i flertall, eller -år, -ene, som er hunkjønnsendelsene.
Verb
Alle verb har a-ending i infinitiv, som for eksempel i «å skriva», bortsett fra i nå-verb som «å gå» og «å nå».
Svake verb
E-verb:
Å spela – spel e – spel te – har spel t
Å prøva – prøv e – prøv de/-te – har prøv d-/t
Nå-verb:
Å nå – nå r – nå dde – har nå dd
Personlige pronomen
Subjektsformer:
Ental: Eg, du, han, hu, det
Flertal: Me, dåkkår, di
Objektsformer:
Ental: Meg, deg, (h)an, henna/na, det
Flertal: Oss, dåkkår, di
Eiendomspronomen
Hankjønn: Min, din, (h)ans, hennas/nas/hus
Hunkjønn: Mi, di, (h)ans, hennas/nas/hus
Intetkjønn: Mitt, ditt, (h)ans, hennas/nas/(h)us
Flertall:
Vår/Vårs/Vårt/Våre/Våres/Våras, dåkkårs, dis
Spørreord
Bokmål – stavanger-dialekt
Hva – ka
Hvor – kor
Hvem – kem/kenn/kim
Hvorfor – koffår/kaffår/keffår
Hvordan – koss/kossen
Når - når/ka ti
Sosiolekt
Det har tradisjonelt eksistert to bymål i Stavanger, såkalt «gadespråg» og «pent stavangersk». På pent stavangersk blir språket lagt om i retning av dansk språk. Denne sosiolekten har historisk sett vært knyttet til bydelen Eiganes (eller Egenes), men dette er ikke lenger like tydelig. Eksempler på pent stavangersk er «ikke» i stedet for «ikkje», «je» i stedet for «eg», «frem» i stedet for «fram», «sne» i stedet for «snø», «gottene» i stedet for «guttane» og felleskjønn i stedet for hunnkjønn/hannkjønn: «hytten» i stedet for «hyttå».
Stavanger-dialekt og dialekt på Jæren
Stavanger-dialekten har et naturlig slektskap med dialektene i området rundt, men skiller seg likevel fra dialekten på Jæren på flere måter. En stor forskjell er at jærsk uttales «breiere». Mens man i Stavanger ser at æ ofte blir til e (for eksempel blir Jæren til Jeren), har jærsk ofte den motsatte trenden at e blir æ: eg blir æg.
Stavanger-dialekt i skreven form
Flere forfattere fra Stavanger har valgt å skrive på Stavanger-dialekt. Av de mest kjente er: