cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Reisediaré
«Hevnen» eller «forbannelsen» oppstår ofte på grunn av uvant mat som ikke er behandlet slik magen er vant med hjemmefra. Lokalbefolkningen forstår ofte ikke problemet, siden de ofte er immune ved at fordøyelsesbakteriene deres har en balanse tilpasset forholdene gjennom lang tid. Enkelte amerikanske leger mener at mange av disse problemene skyldes overdreven hygiene i hjemlandet, snarere enn urenslighet på restaurantene.
I sjeldne tilfeller består smitten av mikrober som gir langvarige lidelser, som listeria eller giardia. Vanligvis går problemene over etter et par – tre dager.
Tidligere ble midler som Entero-Vioform brukt for å knekke bakteriene, fulgt opp med tabletter med godartede fordøyelsesbakterier. Dette er forlatt, da Entero-Vioform belaster kroppens organer for sterkt.
Folkelige remedier er blåbær, ekte lakris (Bitteren Fernet Branca inneholder en høy prosent lakris, regnes som velegnet og fås i porsjonsflasker) og å drikke mye rent vann eller mineralvann som ikke irriterer slimhinnene i magen.
Liste over kirker i Aarhus
Liste over kirker i Aarhus lister kirkebygg i Aarhus i Danmark.
Dypt i havet
«Dybt i havet» er de første ordene i en romance Havfruen og Klintekongen av Johan Ludvig Heiberg. Den finnes i tredje akt i Heibergs teaterstykke Elverhøj fra 1828. Den ble tatt inn i Ole Vigs Sange og Rim for det norske Folk som kom ut i 1854, og derfra ble den tatt inn i skolesangbøkene til langt ut på 1900-tallet. Melodien som blir brukt i sangbøkene er en svensk folkemelodi.
Teksten
1.Dybt i Havet, som med stærke Bølger Skummer mod Stevens hvide Fjeld, Der en Havfru sig paa Bunden dølger I det blå kjølig-friske Væld. Men naar Maanen blank paa spejlklar Flade staar, Hæver hun sig op og sagte Harpen slaar. Tys, tys, tys, hvilken liflig Klang! Fjærnt over Bølgen lyder Havfrusang.
2.Klintekongen fra sin hvide Trone Stirrer ud, mindes svundne Lyst: «Du som henrev mig ved Harpens Tone, O, min Brud, kom til dette Bryst!» Men hun rødmer højt igjennem Bølgen klar; Harpens Toner dø, hun stammer frem til Svar: «Tys, tys, tys, jeg er ej din Brud! Bølgen er kold, den slukker Elskov ud».
Cappelens musikkleksikon
Cappelens musikkleksikon er et seksbinds leksikon på ca. 3500 trespaltede sider, som ble utgitt i perioden 1978–1980. Det bygger delvis på et samarbeid med Sohlmans musiklexikon, som kom ut i Stockholm tre år tidligere. En god del av artikkelstammen ble oversatt fra den svenske originalen av en gruppe med 9 oversettere. I tillegg til de internasjonale artiklene inneholder leksikonet flere hundre nyskrevne artikler om norsk musikkliv.
Redaktør var Kari Michelsen, i redaksjonsrådet satt Hampus Huldt-Nystrøm, Robert Levin og Gunnar Rugstad.
Hjalmar Andersson
Hjalmar J. Andersson (født 13. juli 1889, død 2. november 1971) var en svensk friidrettsutøver som hovedsakelig konkurrerte i terrengløp. Han deltok i Sommer-OL i 1912 som ble holdt i Stockholm der han vant sølv i terrengløp. I terrengløp for lag vant han gull sammen med John Eke og Josef Ternström.
Sundefossen
Sundefossen er en foss i Austrepollen i Kvinnherad kommune i Hordaland. Høyden er oppgitt til 557 meter, men tallet er usikkert. Vannføringen i fossen inngår i utbyggingen av Mauranger kraftverk.
Helfo
Helfo (opprinnelig Helseøkonomiforvaltningen) er Helsedirektoratets ytre etat, og forvalter årlig om lag 42 milliarder kroner. Dette omfatter oppgjør fra folketrygden til helseaktører for pasientbehandling og utførte helsetjenester, og individuell refusjon av innbyggernes utgifter til blant annet legemidler og helsetjenester i inn- og utland.
Historikk
Helseøkonomiforvaltningen ble i 2004 etablert som Trygdeetatens oppgjørsorganisasjon, underlagt Rikstrygdeverket. I 2006 ble NAV etablert, og enheten skiftet navn til NAV Helsetjenesteforvaltning. Forvaltningsansvaret for helserefusjon ble flyttet fra NAV til Helsedirektoratet[1] i 2009, og enheten endret navn til Helfo.
Tjenester
Helfo forvalter helserettigheter for innbyggere gjennom refusjon over folketrygden (kapittel 5), som omfatter stønad til dekning av utgifter til helsetjenester. ​Formålet med stønaden er å gi hel eller delvis kompensasjon til medlemmer av folketrygden for nødvendige utgifter til helsetjenester.​
Dette omfatter
Organisasjon og kontorstruktur
Helfo ledes av direktør Jan Mathisen, og dekker fire hovedområder
Helfo har kontorer i Tønsberg, Fredrikstad, Sola, Ørsta, Mo i Rana og Kirkenes.
A Couple of Days in Larsville
A Couple of Days in Larsville er et musikkalbum med Elisabeth Andreassen, utgitt den 13. september 2004. Albumet ble produsert av Lars Lien og utgitt av plateselskapet Norwave. Albumet lå 4 uker på VG-lista og endte med 29.-plass som beste plassering.
Curaçaos herrelandslag i rugby union
Curaçaos herrelandslag i rugby union representerer Curaçao i rugby union og er kontrollert av Curaçao Rugby Federation. Curaçao er medlem av Rugby Americas North, men ikke International Rugby Board, og har deltatt i RAN-mesterskapet tre ganger.
Nåværende tropp
Curaçaos tropp til NACRA-mesterskapet 2015:'''
Split Decisions
Gene Hackman, Jennifer Beals, Craig Sheffer og Jeff Fahey spiller hovedrollene.
Handling
På østsiden av New York City forsøker en boksetrener, Danny McGuinn, å forberede en av sønnene hans, Eddie, til å få en mulighet til å bokse i de olympiske leker. Samtidig som Dannys andre sønn, Ray, har fått problemer med skyggefulle menn som driver med forskjellige kriminelle opplegg.
Etter at Ray blir myrdet, oppdager Eddie at en annen bokser, Pedroza, var involvert i brorens dødsfall. Så Eddie utfordrer Pedroza til en boksekamp i håp om å få hevn over broren.
Norge – Israels beste venn
Norge – Israels beste venn: norsk Midtøsten-politikk 1949-56 er ei bok fra 1996 skrevet av forsker og historiker Hilde Henriksen Waage.
Waage drøfter norsk Midtøsten-politikk i 1940- og 1950-årene og viser hvordan standpunktene til konflikten mellom jøder og arabere ble dannet og hva det var som påvirket utformingen av politikken. Waage drøfter hvordan den norske regjering og Arbeiderpartiet måtte forholde seg til engasjerte og pågående Israel-aktivister, som også var innblandet i hemmelige britiske krigsplaner forut for Suez-krisen i 1956.
Hygrophila difformis
Hygrophila difformis er en art av tofrøbladete planter. Den lever i ferskvanni Bangladesh Bhutan, India og Nepal. Den blir rundt 20-50 cm høy og 15-25 cm bred. Hygrophila difformis er en hurtigvoksende plante og lett å dyrke i tropiske akvarier. Den trives best med mye lys og næringsrikt vann.
Simone Ferraz
Simone Ferraz (født 12. mars 1990) er en brasiliansk friidrettsutøver som konkurrerer i mellomdistanseløp og hinderløp.
I 2021 representerte hun Brasil på øvelsen 3000 meter hinder under Sommer-OL 2020 arrangert i Tokyo der hun løp forsøksheat, men kvalifiserte seg ikke til finalen.
Getúlio Vargas
Navnet eller begrepet Getúlio Vargas har flere betydninger:
Desperado (film)
Desperado er en amerikansk actionthriller fra 1995, skrevet og regissert av Robert Rodriguez. Filmens hovedrolle, Antonio Banderas, spiller den tidligere mariachimusikeren som søker hevn over narkotikakongen som drepte hans kjæreste.
Desperado er oppfølgeren til Rodriguezs uavhengige filmdebut El Mariachi (1992), og andre filmen i hans såkalte «Mexico-trilogi». Den siste i denne rekken var Once Upon a Time in Mexico (2003). Desperado kan både bli sett som en oppfølger og som en nyinnspilling av El Mariachi. Carlos Gallardo som spilte El Mariachi i den første filmen med samme navn, men har en helt annen rolle i denne.
Sammendrag
Ved Tarasco-baren i Mexico forteller en amerikaner ved navn Buscemi en historie om hvordan han var vitne til en massakre i en annen bar begått av en meksikaner med en gitar-kasse full av våpen. De andre som sitter i baren er uinteresserte i denne historien frem til Buscemi nevner navnet "Bucho". I mellomtiden har El Mariachi en drøm om hans tidligere møte med Moco, Buchos håndlanger, som drepte kjæresten hans. I en bar havner El Mariachi i en massiv skuddveksling mot flere av Buchos håndlangere. Han dreper alle som befinner seg i baren. Men Tavo, som satt på et bakrom og drev med ulovlig virksomhet, overlever og følger etter ham. Carolina, kvinnen som El Mariachi beskyttet mot kulene, tar ham med til en bokhandel hun eier. Bucho ankommer baren for å undersøke blodbadet. Paranoid beordrer Bucho sine menn til å jakte på mannen som er "kledd i svart"
I bokhandelen tar Carolina hånd om El Mariachis skader. Hun oppdager også alle pistolene i gitarkassen hans, og innser hvem han egentlig er. El Mariachi ber henne om å hjelp til å finne Bucho. Opprørt over massakren ved baren, forsøker Buscemi å overbevise El Mariachi om å gi opp sin søken etter blod. Utenfor kirken står en mann som dreper Buscemi og skader El Mariachi. Buchos menn ankommer stedet, men de tar feil mann (som også har kledd seg i svart) for El Mariachi og de dreper ham. De tar med kroppen tilbake til Bucho, som innser at de har tatt livet av feil person.
El Mariachi oppdager at bokhandelen til Carolina egentlig var betalt for av Bucho, for å bruke den som en front for hans narkotika-handel. Plutselig besøker Bucho henne, og El Mariachi må gjemme seg raskt. Men neste morgen ankommer Buchos håndlangere, angriper dem, og de setter bokhandelen i brann. Bucho samler mennene sine og ber dem drepe alle de ser i byen som de ikke kjenner. El Mariachi og Carolina planlegger deretter å konfrontere Bucho direkte.
Overgangsvindu
Overgangsvindu er de periodene av året hvor det er tillatt for en fotballklubb å hente inn nye spillere fra andre klubber. Klubber kan inngå avtaler om overganger for spillere utenfor disse periodene, men spillere kan ikke bli spilleberettiget for en ny klubb utenfor overgangsvinduet.
Systemet hadde blitt brukt i mange ligaer før det i 2002 ble gjort obligatorisk av FIFA. FIFA har bestemt at det skal være to overgangsvinduer, et lengre mellom sesongene (maks. 12 uker) og et etter halvspilt sesong (maks. 4 uker). Det er opp til fotballforbundet for hver liga å sette datoene for overgangsvinduene.
Hvis den siste dagen av overgangsvinduet havner på en helgedag kan overgangsfristen bli forlenget til den påfølgende mandagen av forhandlingshensyn.
TrueOS
TrueOS, tidligere kalt PC-BSD eller PCBSD, er et Unix-liknende operativsystem som er basert på FreeBSD. Det benytter et grafisk installasjonsprogram og skrivebordsmiljøene KDE 4, Lumina, LXDE, MATE og Xfce. Operativsystemet har offisielle Nvidia og Intel-drivere tilgjengelige gjennom Kwin, og gjennom Wine kan det kjøre programvare for Microsoft Windows. TrueOS kan også kjøre Linux-programmer, i tillegg til FreeBSD Ports og har sitt eget pakkesystem .txz som gjør det mulig å installere binærkoden til programvare gjennom en enkel nedlastingslenke, noe som er unikt for BSD-operativsystemer.
TrueOS støtter OpenZFS, og installasjonsprogrammet tilbyr diskkryptering med geli slik at systemet krever et passord før oppstart.
Første versjon ble lansert 29. april 2006. Siste versjon er 10.3 som ble lansert 4. april 2016.
Allers Flyveklubb
Allers Flyveklubb var en fast spalte, (hel side) som Allers Familie-Journal opererte på 1935-36 tallet for å tiltrekke seg nye lesere. De hevdes at denne siden alene skaffet bladet om lag 40 000 abonnenter, enten som medlemmer av eller som Club-Chef i Allers Flyveklub. (For å bl Club-chef måtte en samle fem nye medlemmer)
Foruten å arrangere rundflyvning over Østlandet i sommerhalvåret, medlemspris. Kr. 2,50 for en fem minutters tur, ble det arrangeret flystevner, solgt byggesett med strikkmotor og arrangert konkurranser. Det nystartede Widerøes flyveselskap inngikk avtale med Allers om rundflyvninger på Østlandet med Allers. I tillegg til salg av rundturer, ble det solgt byggesett av balsa og arrangert konkurranser.
Eksterne lenker
Alf Gunnestad (med uniformslue, nr. 3 fra venstre) flyr rundflyvning for Allers fra Fagernes.]
Hilde Henriksen Waage
Bakgrunn og virke
Waage er utdannet lærer ved Halden lærerhøgskole i 1981. Etter det studerte hun historie ved Universitetet i Trondheim. Etter å ha fullført cand.mag. flyttet hun til Oslo for videre studier ved Universitetet i Oslo. Hun ble cand.philol. i 1987, med hovedoppgaven ''Hva nå med jødene? Norges forhold til Palestina-spørsmålet 1945–1949.'' Hovedoppgaven berørte et sensitivt tema, spesielt for norsk UD, noe som førte til at representanter for den norske statsmakten truet med søksmål for ærekrenkelser. Det endte med at hennes hovedfagsoppgave, som den eneste i Norge, ble hemmeligstemplet i 20 år. I 1996 ble hun dr.philos. med avhandlingen Norge - Israels beste venn (som ble utgitt i bokform allerede samme år).
Forskning
I 2004 la Waage fram en forskningsrapport om Norges rolle i fredsprosessen i Midtøsten fra 1993-1996. I den hevder hun de norske forhandlerne lot seg bruke som redskap av Israel i forhandlingene som førte frem til Oslo-avtalen, og at tidligere utenriksminister Johan Jørgen Holst var den ivrigste i israels tjeneste under forhandlingene. Hun hevder også at de norske forhandlerne var med på å rehabilitere Yasir Arafat og PLO, på bekostning av andre palestinske ledere som var langt dyktigere forhandlere. Waage har presisert at Norge ikke opptrådte på denne måten fordi de var Israel-vennlig, men fordi «det var den eneste muligheten for Norge til å være en troverdig forhandler».
Hun har skrevet flere bøker om Midtøsten-konflikten.
Waage har på bakgrunn av sitt virke som Midtøsten-forsker mottatt en del kritikk og enkelte trusler fra Israel-vennlig hold. Spesielt mottok hun mange trusler i perioden da den andre intifada pågikk; da var hun svært synlig i offentligheten fordi hun ofte ble invitert til debatter og nyhetssendinger på TV og radio. Senere har den israelvennlige organisasjonen MIFF rettet en del kritikk mot henne.
Utmerkelser
I 2013 ble hun tildelt Sverre Steen-prisen for fremragende historieformidling for gjennom «grundig kildegransking kastet nytt lys over norsk Midtøsten-politikk og Norges rolle i internasjonale forhandlinger, ikke minst gjennom boka Norge - Israels beste venn».
Slovakia under Paralympiske vinterleker 2018
Slovakia deltok under Paralympiske vinterleker 2018 fra 9. til og med 18. mars i Pyeongchang i Sør-Korea.
Stephan Andersen
Stephan Maigaard Andersen (født 26. november 1981) er en dansk tidligere fotballspiller.
Andersen hadde spilt en enkelt kamp for da han ble tatt ut til troppen som skulle representere Danmark i EM i 2004.
Biografi
Andersen startet sin karriere hos Hvidovre IFs ungdumslag, men flyttet senere til Brøndbys ungdomsrekker. Da han ikke ble sett på som et emne til keeperplassen i Brøndby over tid, forlot han Brøndby for å flytte tilbake til Hvidovre vinteren 1999. Andersen fikk sin seniordebut for Hvidovre IF i den nest øverste danske liga, 1. division, og ble annaerkjent som et stort talent. Han ble kalt opp til Danmarks U21-landslag i juni 2001.
I mars 2002 valgte Hvidovre-eieren og den profesjonelle keepreren Peter Schmeichel å avbryte sitt engasjement i klubben. Hvidovre forsøkte aktivt å kvitte seg med Andersen, som var en av bare to profesjonelle spillere på laget. I starten ble han etterspurt av flere klubber i engelsk fotball, blant annet Schmeichels klubb Aston Villa FC og Sunderland AFC, den danske landslagsmålvakten Thomas Sørensens klubb. Sunderland valgte å kjøpe Thomas Myhre i stedet, og ingen andre utenlandske tilbud viste seg. Andersen flyttet deretter Akademisk Boldklub (AB) i den danske superliga i august 2002. Mens han var i AB nådde han opp på 21 kamper for U21-landslaget, og blev den første keeperen til å vinne en talentpris, Årets danske U-21-talent. Etter gode prestasjoner for AB fikk Andersen sin landslagsdebut mot i mars 2004. Han ble valgt som andrekeeper for det danske landslaget i EURO 2004, hvor Thomas Sørensen ble foretrukket som den startende keeper i hver kamp.
Han flytte utenlands for å spille for den engelske klubben Charlton Athletic for en transfersum på 8 millioner i juni 2004. I sin første sesong med Londonklubben hadde han kun to opptredener for førstelaget, men da førstevalget Dean Kiely ble skadet, startet Andersen 2005-06-sesonen på laget. Senere gjorde en dårlig midt-sesong, hos hele Charlton, at Andersen ble satt ut av førstelaget til fordel for først Kiely, og deretter av Thomas Myhre, som etablerte seg som førstevalg da Charltons spill begynte å bli bedre. Andersen spilte riktignok de to siste kampene i sesongen, da Myhre var skadet.
I overgangsvinduet i sommeren 2006 så det ut til at Andersen var klar til å skifte til Leeds United på en leieavtale over èn sesong, men da Charlton insisterte på å ha en klausul, som betydde at de kunne hente Andersen tilbake når som helst, ble det ikke noe av avtalen. I første halvdel av sesongen 2006-07 måtte Andersen være vitne til, at den innleide keeperen Scott Carson ble førstevalget i Charlton, og i november 2006 signerte Andersen en kontrakt med danske Brøndby IF, som han ville slutte seg til i januar 2007. Etter høstsesongen 2008 mottok han målvaktenes egen pris, Det Gyldne Bur for sine gode prestasjoner.
Katekisasjon
Katekisasjon betyr å undervise i religion ved å bruke spørsmål og svar.
Flere religiøse lærere har gitt ut katekismer, som er troslæren presentert med slike spørsmål og svar. Noen av de mest kjente er Martin Luthers lille katekisme fra 1528 og Den katolske kirkes katekisme av pave Johannes Paul II fra 1995, lett revidert i 1997.
Katekismeforklaringer er bøker som har til hensikt å forklare katekismeteksten i spørsmål/svar-metoden.
Eksterne lenker
Katekismeforklaringer i Norge
Xoanotrephus
Xoanotrephus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Utseende
En middelsstor, avlang, matt gråbrun trebukk. Antennene er omtrent så lange som kroppen, nokså kraftige og litt sagtakkede. Pronotum er litt smalere enn dekkvingene, tønneformet, med en midtfure. Dekkvingene er nokså jevnbrede og har et par lyse tverrbånd i V-form. Beina er korte og nokså kraftige.
Levevis
Larvene lever i ved.
Frigjøringsmedaljen (Kuwait)
Frigjøringsmedaljen (arabisk: وسام التحرير, Wisam al-Tahrir) er en kuwaitisk medalje, som er tildelt for deltagelse i frigjøringen av Kuwait under Gulfkrigen 1990–1991.
Det finnes tilsvarende medaljer innstiftet i Bahrain, Egypt og Saudi-Arabia, som alle på engelsk går under navnet Kuwait Liberation Medal, men dette er forskjellige utmerkelser.
Utforming
Medaljen for frigjøring av Kuwait er inndelt i fem klasser, der tildeling fant sted etter mottagerens rang.
Frigjøringsmedaljen 1. klasse er i forgylt metall. Aversen har en stor femtagget stjerne i rød emalje, satt på en krans i metall, som igjen er satt på en stjerne med tjue stråler. Midtmedaljongen har Kuwaits riksvåpen, med flaggdetaljer i farget emalje, satt mot en hvit bakgrunn omgitt av en meanderbord. Medaljen er opphengt i et dobbelt bånd, med motiv av Kuwaits flagg, en svart trapes øverst, og loddrette striper i rødt, hvitt og grønt.
Frigjøringsmedaljen 2. klasse er i forgylt metall. Aversen har Kuwaits riksvåpen satt i en stjerne som igjen er satt på en krans. Riksvåpen, stjerne og krans er i metall, mens den delen av Kuwaits riksvåpen som har mønster av landets flagg er utført i farget emalje. Medaljebåndet er utført som en versjon av Kuwaits flagg, med en svart trapes øverst, og loddrette striper i rødt, hvitt og grønt. Båndet er utstyrt med en metallknapp med motiv av riksvåpenet.
Frigjøringsmedaljen 3. klasse er rund og i forgylt metall. Aversen har Kuwaits riksvåpen, med flaggdetaljen i farget emalje, på en blomsteraktig figur med fem blader som igjen er satt i en ring. Medaljebåndet er av samme utforming som for 2. klasse, men har ikke metallknappen.
Frigjøringsmedaljen 4. klasse er rund og i sølvfarget metall. På aversen har den Kuwaits riksvåpen satt på en femtagget stjerne med svakt utbuede armer. Der delen av riksvåpenet som har motiv av Kuwaits flagg er utført i emalje med de respektive fargene. Stjernen er satt på en rund medaljong med stråler. Medaljen er opphengt i båndet ved hjelp av en spenne. Medaljebåndet er av samme utforming som for 3. klasse
Frigjøringsmedaljen 5. klasse er utført i bronse med detaljer i emalje. Medaljen er rund med en diameter på 40 mm. Aversen viser Kuwaits riksvåpen, der den delen av riksvåpenet som har motiv av Kuwaits flagg er utført i emalje med de respektive fargene. Innskriften «1991 FRIGJØRINGSMEDALJE» skrevet på arabisk er plassert i en bue over riksvåpenet. Reversen har et kart av Kuwait satt mot en bakgrunn av stråler. Medaljen er opphengt i samme type bånd som for 3. og 4. klasse.
Frigjøringsmedaljen og Norge
Frigjøringsmedaljen ble også tildelt nordmenn og er godkjent til bruk på norsk militær uniform. I norsk militær sammenheng behandles Frigjøringsmedaljen som tilhørende «Gruppe 5: Andre utenlandske dekorasjoner».
Blant norske mottagerne er generalmajor Kristin Lund, som er tildelt medaljens 3. klasse.
Ukraina under VM i svømmesport 2013
Ukraina deltok under VM i svømming 2013 i Barcelona i Spania mellom 19. juli og 4. august 2013.
Stuping
Ukraina kvalifiserte for tolv kvoteplasser for følgende stupeøvelser:
Høydestuping
Ukraina deltok med en kvalifisert utøver i høydestuping.
Maratonsvømming
Ukraina var kvalifisert med tre kvoteplasser for de følgende øvelser under maratonsvømmingen.
40px Svømming
Ukrainske svømmere kvalifiserte seg for de etterfølgende øvelsene (med maksimum to svømmere i hver øvelse som har klart A-kravet, og en som har klart B-kravet):
Synkronsvømming
Ukraina hadde tolv kvalifiserte synkronsvømmere.
Furry (subkultur)
Furry (fra engelsk furry, «pelskledde») betegner en subkultur (på engelsk kalt furry fandom) eller et fellesskap som identifiserer seg med fiksjonelle, antropomorfe dyr med menneskelige personligheter og egenskaper. Noen eksempler på antropomorfe egenskaper er menneskelig intelligens og ansiktsuttrykk, evne til å snakke, gå på to bein og å bruke klær. Furry kan også referere til samfunnet av kunstnere, forfattere, rollespillere og tilhengere av antropomorfe dyr som samles på internett og på konferanser. .
Betegnelsen er derimot relativt utilspisset, selv i furry subkulturen, der enkelte stiller krav til eierskap av fursuit, andre til en fursona, mens flesteparten enes om at selve entusiasmen for antropomorfe egenskaper er den eneste avgjørende faktoren. Ofte begrenses subkulturen eksklusivt til pelskledde dyr, der skjelldekte skapninger som drager og en rekke amfibier ofte kommer under paraplybegrepet «scaleys».
Noen regner også skikkelser som veksler mellom menneske og dyr, såkalte «shapeshifters» (engelsk, «hamskiftere»), som en del av sjangeren. Noen tilhengere regner også superhelter med dyrekrefter som interessante, da grunnideen er en blanding av dyre- og menneskeegenskaper. Også figurer som Josie and the Pussycats er av interesse for subkulturen, enda de bare har kostymer med dyreører og haler.
Jami Gertz
Gertz hadde sin filmdebut i 1981 i filmen Endless Love, sammen med Tom Cruise. I dag bor hun i Los Angeles sammen med mannen Antony Ressler, og deres tre barn Oliver, Nicholas og Theo.
Furry (subkultur)
Historie
Ifølge subkulturhistorikeren Fred Patten oppstod furry-konseptet på en science-fiction-konferanse i 1980 da ei tegning av en figur fra Albedo Anthropomorphics, laga av Steve Gallacci, leda til diskusjoner om antropomorfe figurer i science-fiction-romaner. Dette førte til at det blei starta diskusjonsgrupper som traff hverandre på science-fiction- og tegneserie-messer. Patten definerte denne subkulturen som «den organiserte anerkjennelsen og formidlinga av kunst og prosa om ‘furryer’, eller fiktive antropomorfe pattedyrfigurer.»
Begrepet «furry fandom» blei brukt i fan-blad allerede i 1983, og i løpet av midten av 1990-åra hadde det blitt standardnavnet på sjangeren. Tilhengere av furry regner opphavet som mye tidligere, og viser ofte til fiktive verk som Kimba the White Lion fra 1965, romanen Flukten til Watership fra 1972 av Richard Adams (og filmen basert på boka fra 1978) og Disney-filmen Robin Hood som døme på dette. For å skille mellom disse figurene og alvorlig skildra dyrefigurer som Lassie eller Old Yeller, blir tegneseriedyr ofte vist til som «funny animals». Dette begrepet har blitt brukt sia 1910-åra.
I løpet av 1980-åra begynte furry-tilhengere å gi ut fanblader, noe som skapte ei sosial gruppe som etter hvert begynte å planlegge og avholde sosiale stevner. I 1987 var interessen stor nok til at den første furry-konferansen kunne bli avholdt. I løpet av det neste tiåret blei internett alment tilgjengelig og den mest populære måten for furry-tilhengere å sosialisere på. Diskusjonsgruppa alt.fan.furry blei oppretta i november i 1990, og virtuelle miljøer som MUCK-er blei også populære samleplasser på nettet der tilhengere kunne treffe hverandre og kommunisere.
Tidligere har subkulturen vært nokså mannsdominert, men med tida har antallet kvinner økt (da særlig blant kunstnere), og det er nå ei rimelig jamn kjønnsfordeling i furry-kunstgallerier.
Aktiviteter
Det er etterspørsel etter mer stoff enn det som er tilgjengelig fra mainstream-utgivere, og denne etterspørselen blir møtt av andre tilhengere som lager et bredt spekter av stoff på både amatør- og profesjonelt nivå. De fleste furryer trur at visuell kunst, konferanser, litteratur og nettsamfunn er viktig for subkulturen.
Kunst og litteratur
Furry-kunstnere, -forfattere og -utgivere produserer store mengder tegninger, malerier, fortellinger, tegneseriebøker, fan-blader, handdokker og småpressebøker, samt skulpturer, tekstilkunst, skjønnlitteratur, musikk og fotografi. Mesteparten av den tilhengerskapte kunsten blir publisert gjennom ikke-profesjonell media, som personlige nettsider,  men noe blir gitt ut i antologier, av Amateur press association eller i tilhengerblad. En kan også finne furry-kunst på nettsider som er viet fullstendig til slik kunst,  mens en andre steder kan finne dette under begrepet «anthro».
Det finnes mange tegneserier på nettet med antropomorfe dyr, laga av eller for furry-tilhengere. En slik tegneserie, T.H.E. Fox, blei først publisert på CompuServe i 1986, flere år tidligere enn World Wide Web, mens en annen, Kevin and Kell av Bill Holbrook, har fått både en Web Cartoonist's Choice Award og en Ursa Major Award.
Handverk
Furry-tilhengere kan også drive med marionetter, spille inn videoer og utføre direkteoppvisninger som Rapid T. Rabbit and Friends og Funday PawPet Show eller lage tilbehør som ører og haler.
Rollespell
Antropomorfe dyrefigurer laga av furry-tilhengere, kjent som fursonaer, blir ofte nytta i rollespell i MUD-er , på nettfora eller på e-postlister. Ei heil rekke arter har blitt brukt som grunnlag for fursonaer, men ifølge ei undersøking gjort i 2007, identifiserte 60 prosent seg med kjøttetere. Det lengstlevende furry-rollespillmiljøet på internett heter FurryMUCK, men dette har blitt forbigått av Tapestries MUCK som det største tekstrollespillet. Et anna populært sosialt spill blant furryer kalles Furcadia, skapt av Dragon's Eye Productions. Det er også flere områder og miljøer basert på furryer i den virtuelle verdenen Second Life. Et nettspillsamfunn kalt Skotos tilbyr for øyeblikket et rollespill kalt Iron Claw Online, og Right Brain Games arbeider for tida med en MMORPG kalt Antilia. Videre har Sparkplay Media utgitt spillet Earth Eternal, som inneholder antropomorfe dyr som spillbare raser. Også spella EverQuest II, Vanguard og World of Warcraft omfatter antropomorfe dyr som spellbare figurer.
Konferanser
Tilstrekkelig interesse og medlemskap har ført til etablering av flere furry-konferanser i Nord-Amerika og Europa. Verdas største furry-konferanse er Anthrocon, som årlig blir arrangert i Pittsburgh i juli. Det er anslått at den bidrar med omtrent tre millioner amerikanske dollar til byens økonomi hvert år. En annen konferanse, Further Confusion, blir holdt i januar i San Jose hvert år, og ligger tett opptil Anthrocon når det gjelder målestokk og deltakertall. I 2006 blei det avholdt 19 konferanser rundt om i verda, der deltakertallet til sammen var på over 9,900 deltakere og det blei tjent inn over 50,000 amerikanske dollar til veldedighet. Den første kjente furry-konferansen var ConFurence, men denne blir ikke avholdt lenger, og har i ettertid blitt erstatta av Califur, en annen furry-konferanse. Begge blei holdt i Sør-California. Ei undersøking fra University of California, Davis tydde på at om lag 40 prosent av alle furryer har gått på minst én furry-konferanse.
Nettsteder og nettsamfunn
På nettet finnes det en rekke furry-nettsteder og -samfunn. Disse, med IRC-nettverka FurNet og Anthrochat, utgjør en viktig del av subkulturen. Nyhetsgrupper, populært fra midten av 1990-tallet til rundt 2005, har i stor grad blitt erstatta av emnespesifikke fora, adresselister og LiveJournal-samfunn. Fra midten av 2000-tallet har også furry overrepresenterte nettsteder som FurAffinity.net og Weasyl.com blitt et atrium for deling av visuell, litterær og akustisk kunst, samt et medium for å opprette kontakter. I nyere tid har nettstedene blitt møtt med rivalisme fra store sosiale medier som Twitter og YouTube, hovedsakelig grunnet konkurransedyktige servere og et nettstedsdesign som er mer mobilvennlig, samt tilgjengelighet som app. Ofte får Twitter-kontoene økt oppmerksomhet grunnet et videre publikum, som paradoksalt også strekker seg utenfor furrysubkulturen.
Furry som livsstil
Begrepa furry-livsstil og furry-livsstiler dukka opp første gang i juli i 1996 på nyhetsgruppa alt.fan.furry under en pågående intern strid i nettsamfunnet. Denne nyhetsgruppa blei oppretta for å imøtekomme behovet for diskusjon utover kunst og litteratur, og for å løse konflikter om hva som burde og ikke burde regnes som en del av subkulturen. Medlemma innførte raskt begrepet furry-livsstilere, og vurderte subkulturen og livsstilen som separate sosiale enheter. De definerte og vedtok ei alternativ betydning av ordet «furry» spesielt for denne gruppa: «en person med ei viktig følelsesmessig/åndelig tilknytning til et dyr eller dyr generelt, virkelige, oppdikta eller symbolsk».
I 2007 undersøkte Gerbasi hva det ville si å være en furry. I denne sammenhengen blei det lagt fram en topologi for å kategorisere forskjellige typer furryer. Den største gruppa, 38 prosent av dem som blei kartlagt, er beskrevet som interessert i furry-miljøet hovedsakelig som en «måte å sosialisere med andre med felles interesser for antropomorf kunst og kostymer på». Men det blei også identifisert furryer som så på seg sjøl som «anna enn menneskelige», og/eller som ønsker å bli mer som artene de identifiserer seg med. Dette skillet kan bli sett i lys av funna fra den større undersøkinga Furry Survey, som sier at det store flertallet av furryer ser på seg sjøl som mest menneske, mens 6 % ikke ser på seg sjøl som menneske i det heile tatt.
Seksuelle aspekter
Ulike tilnærminger til seksualitet har vært ei kjelde til strid og konflikt i furry-kulturen. Døme på seksuelle aspekt innafor furry-miljøet inkluderer erotisk kunst og nettsex med furry-tema. Begrepet «Yiff» blir ofte brukt for å indikere seksuell aktivitet eller materiale innen kulturen. Dette gjelder innafor seksuell aktivitet og samspill i kulturen både på nettet (som nett-sex) og utafor. Mange medlemmer av furry-samfunnet meiner at denne ekstreme seksuelle komponenten stiller resten av dem i et dårlig lys, og benytter gjerne det nedsettende begrepet «furvert» for å beskrive slike folk.
Flertallet av furryer melder om ei ikke-fordømmende holdning til forskjellige aspekter av seksualitet, og har høg toleranse for variasjon i seksuell orientering og aktivitet. 19-25 prosent av medlemma er homoseksuelle, 37-48 prosent biseksuelle, og 3-8 prosent har andre former for seksuelle relasjoner. To prosent har en interesse for zoofili, og mindre enn én prosent for plushofili. De første talla blei henta inn av David J. Rust i 1998, men videre forskning er gjort for å oppdatere disse funna. Rundt halvparten av alle furryer er i et forhold, og 76 prosent av disse forholdene er til andre furryer.
Furry-figurer blir av og til forbundet med parafilier, med nettsamfunn dedikert til kunst og historier med makrofili, vorarefili, infantilisme («babyfurs») og maiesiofili, blant andre. Noen tilhengere hevder at ulike parafilier som normalt anses som ulovlige i jurisdiksjoner, som pedofili eller ekstrem pornografi, er lovlige når det ikke er mennesker som er avbildet. Dette er imidlertid omdiskutert. Softpaw Magazine, en erotisk «cub»-tilhengerpublikasjon, har blitt svartelista av furry-konferansene Eurofurence og Further Confusion av frykt for juridiske saker.
Allmenn oppfatning og mediedekning
Tidlige skildringer av subkulturen i artikler som Loaded, Vanity Fair og den syndikerte sexspalten «Savage Love» fokuserte hovedsakelig på den seksuelle delen av visse furryer. Oppdikta framstillinger av furry-kulturen har dukka opp på TV-oppvisninger som ER, CSI: Crime Scene Investigation, The Drew Carey Show, Sex2K på MTV, og Entourage. De fleste furryer sier at disse medienes framstillinger er misoppfatninger,  mens den nyere dekningen fokuserer på å avkrefte myter og stereotyper som har blitt assosiert med furry-kulturen. En reporter til stede på Anthrocon 2006 bemerka at «til tross for deres ville bilder fra Vanity Fair, MTV og CSI, handler ikke furry-konferanser om bisarr sex mellom skrullinger kledd i revedrakter», og at deltakerne på møtet «ikke har mer sex enn resten av oss», og at samlinga handla om at «folk snakka om og tegna dyr og tegnefilmfigurer i skissebøker». I oktober i 2007 gikk en reporter for Hartford Advocate i dekning og kom seg inn på FurFright 2007 på grunn av medierestriksjoner. Hun fikk vite at restriksjonene var der for å hindre feilinformasjon, og rapporterte om at den skandaløse oppførselen hun hadde forventa ikke var tydelig.
Ifølge Furry survey oppfatter om lag halvparten av furryer den allmenne reaksjonen på subkulturen som negativ. Mindre enn en femtedel uttalte at allmennheta er mer negative til dem enn til furryer generelt.
Den norske studentavisa Universitas publiserte i 2018 ei sak om furry-kultur blant norske studenter. Flere av de spurte fortalte at de hadde opplevd å bli møtt med fordommer eller å bli hengt ut, især på bakgrunn av det de mener er allmenne misoppfatninger, dels skapt av framstillingene av subkulturen i TV-serier, men at slike reaksjoner utgjorde et mindretall.
Nordervikens fogderi
Nordvikens fogderi (Norder Vigens Fogedi) var et fogderi i det norske landskapet Båhuslen og omfattet de nordligste delene av lenet, beliggende nord for Søndervikens fogderi. Fogderiet var opprettet senest i 1608 ved delingen av Vikens fogderi i Nordviken og Søndervikens fogderier, som sammen utgjorde det kirkelige området Ranrike prosti (senere Vigen prosti).
Det ble etter avståelsen av Båhuslen til Sverige ved freden i Roskilde i 1658 gitt navn Nordervikens fögderi, senere Norrvikens fögderi, fra 1967 Strömstads fögderi.
Prestegjeld og sogn
Nordvikens fogderi omfattet omkring år 1600 følgende prestegjeld og sogn:
Patrick McGoohan
Patrick Joseph McGoohan (født 19. mars 1928 i Astoria i Queens i New York, død 13. januar 2009 ) var en irsk-amerikansk skuespiller.
McGoohan er kjent som John Drake i Danger Man (1960–1968) og som Number Six i The Prisoner (1967–1968).
McGoohan ble født i USA, men flyttet som sjuåring til Sheffield og var deretter mest virksom i Storbritannia. Han spilte i blant annet filmene High Tide at Noon (1956), Life for Ruth (1962), Ice Station Zebra (1968) og Braveheart (1995, som den brutale kong Edvard I). Det kan også nevnes at han i 1981 spilte rollen som Dr. Paul Ruth i den kanadiske thrilleren Scanners.
Hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 2010 – 500 meter kvinner
500 meter kvinner var en av øvelsene i hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 2010 og ble avholdt på Richmond Olympic Oval 16. februar 2010.
Anstein Gjengedal
Anstein Birger Gjengedal (født 26. november 1944 i Lom) er en norsk jurist og tidligere skøyteløper. Han var i perioden 2000–2012 politimester i Oslo politidistrikt.
Juridisk karriere
Gjengedal er cand.jur. fra 1970. Han var politifullmektig ved Follo politikammer 1971-1972, ved Oslo politikammer 1972–1975 og statsadvokat ved Eidsivating statsadvokatembete 1977–1983 med særlig ansvar for økonomiske straffesaker. Han var førstestatsadvokat samme sted 1983–1989. Fra 1989 arbeidet han i Økokrim som nestleder og var enhetens leder fra 1996 til 2000 da han ble utnevnt til politimester i Oslo. I tiden 2003 til 2017 var han leder for påtalenemnda for dopingssaker i Antidoping Norge. Fra 2012 til pensjonsalderen arbeidet han ved riksadvokatembetet.
Skøytekarriere
Som skøyteløper representerte Gjengedal først Lom Idrettslag frem til og med sesongen 1960/61, og Lillehammer Skøiteklubb i sesongene (1961/62–1963/64) og Oslo Idrettslag fra 1964/65-sesongen. Han tok sølv i Allround-NM for juniorer i 1963 på Otta den gangen foran Roar Grønvold, H&BSK.
Familie
Anstein Gjengedal er ett år yngre bror av Arvid Gjengedal (1943–2021), tidligere skoleleder ved Høgskolen i Telemark og politiker for Høyre.
Busemann
Busemann kan bety:
Jernbane i India
Jernbanen i India styres hovedsakelig av det statlige selskapet Indian Railways, som eies av det indiske jernbanedepartementet. Det er dette selskapet som står for så å si all jernbanedrift i landet. Tog er et utbredt transportmiddel for langdistansetransport i India. Jernbanenettet dekker praktisk talt hele landet, og har en samlet lengde på 63 140 km. Det sies å være det fjerde største, nasjonale jernbanenettverket i verden, ettersom det transporterer over seks milliarder passasjerer og over 350 millioner tonn gods årlig. Jernbanen opererer i Indias 28 delstater og tre unionsterritorier, og har også et begrenset tilbud til Nepal, Bangladesh og Pakistan. Både passasjer- og godstrafikken har hatt en jevn vekst, og ifølge avisrapporter fra januar 2010, fraktet Indian Railways over syv milliarder passasjerer i 2009 (omtrent fem ganger så mange passasjerer som det det kinesiske, statlige jernbaneselskapet, China Railways, fraktet i samme periode).
I 2012 oppgis passasjerantallet på det indiske jernbanenettet til 18 000 000 hver dag.
India produserer lokomotiver flere steder. Landet har sitt eget kodesystem som identifiserer lokomotivenes sporvidde, motortype og driftsform. Signallys er vanlig, men i enkelte, avsidesliggende områder brukes fortsatt gamle, mekaniske signalsystemer i form av semaforer og skiver. Tilbudet til de reisende spenner fra økonomiklasse til førsteklasse med klimastyrte vogner. Togene klassifiseres etter hastighet og driftsområde. Offisielt identifiseres alle tog med en kode som har fire sifre, men en del er også kjent med unike navn. Billettsystemet er i hovedsak datastyrt og det er mulig å kjøpe billetter med plassreservasjon eller uten fast plass.
Historie
Den første planen for et jernbaneanlegg i India ble lagt frem i 1832. Den første banen på det indiske subkontinentet ble bygd nær Chintadripet broen (nå i Chennai) i den daværende Madras-provinsen i 1836 som en forsøksbane. I 1837 ble det bygd en strekning på 5,6 kilometer mellom Red Hillssjøen og steinbruddene ved St. Thomashøyden. I 1844 åpnet viscount Henry Hardinge for at private selskaper utviklet et jernbanenett i India. Det britiske ostindiske kompani (og senere den britiske regjering) oppmuntret nye jernbaneselskaper støttet av private investorer med en plan som tilførte eiendom og garanterte en årlig avkastning på opptil 5 % årlig gjennom de første driftsårene. Selskapene forpliktet seg til å bygge og drive banene i henhold til en 99 års leieavtale som imidlertid gav regjeringen opsjon på å kjøpe anleggene tidligere.
To nye jernbaneselskaper, Great Indian Peninsula Railway (GIPR) og East Indian Railway (EIR) ble startet i 1853-54 for å bygge og drive to forsøkslinjer i områdene rundt henholdsvis Mumbai og Kolkata. Den første linjen i India som ble satt i trafikk var en anleggsbane i Roorkee. Det skjedde 22. desember 1851. Litt over et år senere, 16. april 1853, ble den første forbindelsen med passasjertog åpnet mellom Bori Bunder i Mumbai og Thane. Strekningen var 34 kilometer og togene ble trukket av tre lokomotiver, kalt Sahib, Sindh og Sultan.
I 1854 utarbeidet Lord Dalhousie, som da var generalguvernør i India, en plan for et nett av stambaner som skulle forbinde de viktigste regionene på subkontinentet. Oppmuntret av regjeringens garantier, strømmet investorene til, og en rekke, nye jernbaneselskaper ble etablert. Dette førte til at det indiske jernbanenettet ble utvidet raskt. Snart startet også enkelte av vasallstatene med å bygge egne jernbaner, og nettverket omfattet etterhvert de områdene som ble delstater og territorier i det moderne India, som Assam, Rajasthan og Andhra Pradesh. Banelengden økte fra 1 349 kilometer i 1860 til 25 495 i 1880 - i hovedsak som livlinjer ut i landområdene fra de tre store byene Mumbai, Chennai og Kolkata. De fleste av nyanleggene ble utført av indiske selskaper. I 1895 begynte India å bygge egne lokomotiver og i 1896 ble det sendt ingeniører og lokomotiver som bistand i forbindelse med byggingen av jernbane i Uganda.
På begynnelsen av 1900-tallet hadde India et mangfold av jernbanetilbud med forskjellig eierskap og ledelse. Banene hadde en salig blanding av bredspor, meterspor og smalspor. I 1900 overtok regjeringen GIPR-nettet, mens selskapet fortsatte å drive det. Under første verdenskrig ble jernbanene bruk til å transportere tropper og matkorn til havnebyen Mumbai og Karachi i Pakistan med Storbritannia, Mesopotamia og Øst-Afrika blant bestemmelsesstedene. Da krigen var slutt, var jernbanene sterkt nedslitt og i dårlig forfatning. I 1923 ble både GIPR og EIR nasjonalisert, og staten overtook såvel eierskap som ledelse.
Andre verdenskrig førte til at jernbanene i India ble utarmet. Rullende materiell ble overført til Midtøsten og fabrikker og verksteder ble brukt til våpenproduksjon. Etter uavhengigheten i 1947 ble 42 forskjellige banesystemer, inkludert 32 linjer eid av tidligere provinser, lagt inn i ett og samme selskap som ble gitt navnet Indian Railways. Den tidligere inndelingen ble erstattet av et sonesystem i 1951 og fra 1952 var hele nettet delt inn i seks soner.
Etterhvert som den indiske økonomien vokste, ble nesten all produksjon relatert til jernbanenes behov utført i India. I 1985 ble damplokomotivene faset ut til fordel for diesel- og elektriske lokomotiver. Billett- og reservasjonssystemet ble gradvis helelektronisk i perioden fra 1987 til 1995.
I 2003 feiret jernbanene i India sitt 150-årsjubileum. De forskjellige sonene markerte jubileet med å kjøre gamle tog, lik dem som startet jernbanetrafikken i sonen. Jernbanedepartementet utarbeidet en jubileumslogo som markerte at de første 150 år med jernbanetog i India var tilbakelagt. Jublieet fikk også sin egen maskott, en vaktelefant med navnet"Bholu".
Lokomotiver
Indian Railways bruker en egen klassifiseringskode for å identifisere sine lokomotiver. Koden består normalt av tre eller fire bokstaver fulgt av et siffer som identifiserer modellen (i kronologisk rekkefølge eller en kode for lokomotivets effekt). Grunnkoden kan følges av andre koder for varianter av en modell.
De tre (eller fire) bokstavene er fra venstre til høyre, sporvidde, drivstofftype og driftsform. Sporvidden kodes med W for bredspor, Y for meterspor og Z for smalspor på 762 mm og N for smalspor på 610 mm. Når andre bokstav er en D, står den for diesel, A betyr vekselstrøm, C likestrøm og CA for både like- og vekselstrøm. G brukes for å betegne lokolotiver som bare skal brukes i godstog, P står for kun passasjertog, M for blandet (mix) bruk (både gods- og passasjertog) og S for skiftelokomotiv. Et tall etter bokstavkoden indikerer effekten i lokomotivets motorer. Et 4-tall indikerer effekt over 4 000 HK, men under 5 000 HK. En bokstav etter tallet, brukes for å gi en mer nøyaktig angivelse. A refererer til ytterligere 100 HK, B 200 HK osv. For eksempel vil kodingen WDM-3D innebære at lokomotivet er et bredsporet dieseldrevet lokomotiv for bruk i såvel gods- som passasjertog og med en motoreffekt på 3 400 HK.
Det vanligste diesellokomotivet kalles WDM-2. Det ble satt i produksjon i 1962. Motoreffekten er på 2 600 HK og det er konstruert av Alco og er produsert hos det indiske selskapet Diesel Locomotive Works i Varanasi. Dette lokomotivet er arbeidshesten på den indiske jernbanen. I dag brukes en nyere motorkonstruksjon som utvikler effekter opp til 4 000 HK.
En lang rekke, forskjellige elektriske lokomotiver er også i bruk. Disse spenner over effektområdet fra 2 800 til 6 350 HK. De er også tilpasset drift på de forskjellige spenningene som er i bruk. De fleste strekningene som er elektrifisert har en spenning på 25 000 V, men i området rundt Mumbai forsynes anleggene tradisjonelt med 1 500 V likestrøm. På jernbanene rundt Mumbai og tilliggende områder er det derfor vanlig å se like-/vekselstrømslokomotiver i WCAM- og WCAG-seriene. Alle andre elektriske lokomotiver er fra WAP-, WAG- og WAM-seriene. Enkelte elektriske motorvogner på vestlige baner har også doble systemer for strømforsyning. Dessuten finnes noen få batteridrevne lokomotiver - primært til bruk i skifting og på stasjonsområder.
De eneste damplokomotivene som fremdeles er i drift i India brukes på to linjer, én som er en del av den kulturelle verdensarven, jernbanen Darjeeling Himalayan Railway og én i området ved Utakaman. Dessuten brukes damplokomotiver i turisttoget som kalles Palace on Wheels som ble satt i drift 26. januar 1982. Det foreligger planer om å rekonvertere forbindelsen mellom Neral og Matheran til dampdrift. Det eldste damplokomotivet i verden som fortsatt går i vanlig rutetrafikk er det såkalte Fairy Queen som trafikkerer strekningen mellom Delhi og Alwar.
Signalsystemer
Jernbanen i India bruker lyssignaler til styring av trafikken, men i enkelte avsidesliggende områder brukes fortsatt mekaniske systemer med semafor og skiver, hvor posisjoner og farger gir signaler. Med unntak av noen sterkt trafikkerte seksjoner rundt de største byområdene og enkelte knutepunkter, har systemet ikke ATC. Imidlertid er signalene på stasjonene nesten overalt koblet sammen med sentrale ruteplaner, slik at sikkerheten ikke er avhengig av den enkelte stasjonsmesters dyktighet. Med den planlagte innføringen av signaloverføring til lokomotivførerens plass og DATC, elimineres risikoelementet forbundet med at førere kan overse signaler.
Lyssignaler er basert på flerfargede lys, og disse er mange steder kontrollert automatisk. Systemet har tre modi: Semafor bruker en mekanisk arm for å signalere om forhold på linjen.