cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Anna Bugge Wicksell
Anna Kristine Margrete Bugge Wicksell (født 17. november 1862 i Egersund, død 19. februar 1928 i Stockholm), kjent i Norge som Anna Bugge, var en norsk-svensk kvinnesaksforkjemper, politiker, jurist og diplomat.
Hun forlot Norge etter at hun i 1889 inngikk et «samvittighetsekteskap» med den svenske økonomen Knut Wicksell, utdannet seg til jurist i Sverige og ble medlem av Folkeforbundets permanente mandatkommisjon, og dermed Sveriges første kvinnelige diplomat.
Slekt
Hun tilhørte slekten Bugge, og var datter av telegraf Jens Bugge (1838–1906) og Anne Hermine. Søstera Erika Bugge (1870–1902) ble gift med språkforsker Jørgen Alexander Knudtzon mens Kitty Bugge (1878–1938) ble telegraf og i likhet med søsteren leder i Norsk Kvinnesaksforening.
Kvinnelig artianer
Anna Bugge var blant de første kvinnene som i 1878 begynte på det første middelskolekurset for kvinner ved Nissens Pikeskole, etter en lovendring som skolens bestyrere B.C. Pauss, J.C. Keyser og Einar Lyche hadde fått gjennomslag for året før. En av hennes medelever var Cecilie Thoresen, som etter middelskoleeksamen i 1879 tok kontakt med Hagbart Berner som i 1882 fremmet et lovforslag som gav kvinner rett til å ta examen artium. Høsten 1883 var Anna Bugge en av de seks kvinnene som startet på Michael Halls privatkurs for kvinner som ønsket å gå opp til examen artium. I 1885 tok hun examen artium som femte kvinne i Norge.
Diskusjonsforeningen «Skuld»
Kvinnene på Michael Halls artiumskurs i Kristiania stiftet 2. november 1883 diskusjonsforeningen Skuld som et forum for debatt om temaer av politisk og samfunnsmessig betydning. Anna Bugge var en av stifterne, og skrev en artikkel om foreningen i Kvindelige studenters jubilæumsskrift 1882–1907. I 1884 ble diskusjonsforeningen videreført som Norsk Kvindesagsforening.
Norsk Kvinnesaksforening
Anna Bugge var formann i Norsk Kvinnesaksforening fra januar 1888 til juni 1889, etter sedelighetsdebatten som avstedkom Ragna Nielsens avgang fra formannsvervet. Bugge var 25 år da hun ble valgt og tidenes yngste NKF-leder.
Bugge var som kvinnesaksforkjemper særlig opptatt av konkrete reformer, som var nødvendige for kvinners likestilling med menn. Hun var mer opptatt av kvinneundertrykkelsens sosiale og økonomiske årsaker enn av åndelige diskusjoner om sedelighet. I artikler i kvinnesaksforeningens tidsskrift Nylænde fremhevet hun kvinners økonomiske uavhengighet som en nødvendig forutsetning for kvinners likestilling med menn. I tråd med dette var hun også opptatt av utdannelse og organisering av kvinner. Hun var en av lærerinnene i den «frie undervisning for kvinner», som noen kvinnesakskvinner hadde tatt initiativ til. Hun holdt foredrag om kvinners faglige utdannelse og var opptatt av at kvinner skulle få lov til å komme i lære hos håndverkere. I Nylænde tok hun til orde for en pensjonskasse for husassistenter.
Ekteskap
I 1889 giftet Anna Bugge seg med svenske Knut Wicksell, som senere ble professor, og hun forlot kvinnebevegelsesarbeidet i Norge.
Juridisk embetseksamen
Hun ble jur.kand. ved Lunds universitet i 1911.
Politisk karriere
Hun deltok også i annet politisk arbeide enn kvinnesaksarbeide. Som resultat av det ble hun medlem av Folkeforbundets permanente mandatkommisjon i 1921, og ble dermed den første kvinne i Folkeforbundet. Hun var der diplomat for Sverige.
Æresbevisninger (posthumt)
I 2013 fikk hun en gate i Egersund oppkalt etter seg: Anna Bugges vei.
I Sverige, hvor hun er kjent som Anna Wicksell, planlegges det en minnemynt med hennes motiv.
Jostein Soland
Jostein Soland (født 17. september 1944) er en norsk forretningsmann og styreleder i Stavanger-regionen. Soland var administrerende direktør for Næringsforeningen i Stavanger-regionen fra 1994 til 2011. Han er fortsatt tilknyttet foreningen som seniorrådgiver. I 2002 ble han utnevnt som æreskonsul til Ungarn.
Péribonka (elv)
Péribonka er ei elv i Saguenay-Lac-Saint-Jean-regionen i Quebec, Canada. Den er 547 km lang, og har et nedbørsområde på 26 936 km².
Elva munner ut i Lac Saint-Jean i Pointe-Taillon nasjonalpark, som en av de største tilløpene til sjøen. Byen Péribonka ligger ved elvemunningen på nordsiden av sjøen.
Romanen Maria Chapdelaine fra 1913, av den franske forfatteren Louis Hémon foregår langs denne elva.
Det er 4 vannkraftverk i elva, det eldste bygget i 1952 og det nyeste fullført i 2008. Det største er Chute-des-Passes-demningen fra 1959, med en årsproduksjon på 854 MW.
Péribonka er en tilløpselv til Saguenay som i sin tur flyter ut i St. Lawrence.
UTC−01.00
Nordlige halvkule - Som standard tid (vinter)
Časové pásmo Huso horario
Åsmund Forfang
Åsmund Forfang (født 22. mai 1952 i Orkdal) er en norsk forfatter og oversetter.
Forfang debuterte i 1972 med en samling science fiction-noveller, Bilen med det store hjertet. Senere har han utgitt romaner, novellesamlinger, sakprosa og ungdomsbøker.
Fylkesvei 498 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 498 i de følgende fylkene:
Zbigniew Kiwert
Zbigniew Kiwert (født juni 1939 i Vilnius) er en litauisk tidligere skiløper og rallykjører.
Kiwert er av polsk-litauisk slekt og vokste opp i bydelen Antakalnis i Vilnius. I 1954 ble han litauisk juniormester i skihopping og 4 x 5 km langrennsstafett. Sin første medalje som senior tok han i 1958, da han fikk bronse i hopp. Mens han avtjente tre års verneplikt satte han i 1960 litauisk lengderekord med 86 meter i Gorkij. Mellom 1962 og 1970 tok han til sammen 4 gull og 5 sølv i litauiske mesterskap i spesielt hopp og kombinert. Han er også den som har hoppet lengst på ski i Litauen, med 56 meter i Ignalina.
Etter at han la opp som skiløper var han fra 1974 bilmekaniker for litauiske rallykjørere. Kiwert har vært mekaniker for rundt 20 vinnere av sovjetiske mesterskap i rally, blant annet Stasys Brundza. En periode var han også mekaniker for Sovjetunionens nasjonale rallylag. Kiwert var også rallykjører selv, og tok to ganger bronsemedalje i det sovjetiske mesterskapet.
I 2003 startet han firmaet Kivert-sport i byen Lentvaris, der han bygger om motorer til rallybiler.
Rågsved tunnelbanestasjon
Rågsved tunnelbanestasjon er en stasjon på Stockholms tunnelbane i bydelen Rågsved i Söderort i Stockholm kommune.
Stasjonen trafikkeres av T-bane 1 (grønn linje) mellom stasjonene Hagsätra og Högdalen. Stasjonen var endestasjon på linje 19 fram til 1960. Den ble åpnet 14. november 1959.
Libythea
Libythea er en slekt av sommerfugler i underfamilien nebbflikvinger som i dag vanligvis blir regnet til den store familien flikvinger (Nymphalidae). De kan særlig kjennes på at labialpalpene er meget lange og peker fremover som et nebb. I likhet med hos andre flikvinger har hannene reduserte frambein, hunnenes frambein er derimot velutviklede. Denne karakteren gjorde at de tidligere ble regnet som en egen familie, men nyere undersøkelser tyder på at det er mest rimelig å plassere den som den mest primitive undergruppen i flikvinge-familien. Det er kjent tretten nålevende arter, i tillegg er det beskrevet to fossile arter i denne gruppen. De finnes i alle verdensdeler unntatt Antarktis. Noen arter er meget vidt utbredte, andre er bare kjent fra enkelte øyer.
Utseende
Middelsstore sommerfugler (vingespenn 40 – 70 mm), vingene brune med hvite eller gule flekker, noen ganger med blå eller fiolett metallglans. Denne gruppen har et ganske enhetlig utseende. Kroppen er slank, hodet forholdsvis stort. Labialpalpene er meget lange (minst halvparten så lange som antennene), rette, framstrakte og tilspissede slik at de minner om et nebb. Sugesnabelen er velutviklet. Antennene er snaut halvparten så lange dom forvingene og markert klubbeformede. Forvingene har en markert innskjæring bak spissen, som derfor stikker litt krokformet fram. Bakvingen, noen ganger også forvingen, har en bølgete ytterkant. Forvingenes underside er farget omtrent som oversiden, bakvingenes underside ensfarget grå eller brun. Hannene har reduserte frambein, mens disse er velutviklede hos hunnene.
Levevis
Det ser ut til at alle artene har larver som lever på slekten nesletre (Celtis, hampfamilien), selv om biologien ikke er kjent for noen av de sjeldne artene. Noen arter, som europeisk nebbflikvinge (Libythea celtis) og Libythea laius, har meget store utbredelser, mens andre bare finnes på enkelte øyer, for eksempel Libythea collenettei på Marquesasøyene. Øy-artene er ofte ganske sjeldne og truede, og én, Libythea cinyras fra Mauritius, er bare kjent fra et enkelt eksemplar, typeeksemplaret (det arten ble beskrevet fra). I alle fall den afrikanske arten Libythea labdaca kan foreta store vandringer der millioner av sommerfugler flyr ganske lange strkninger. De fleste artene er knyttet til skog, men enkelte kan også finnes i ørkenområder.
Theatre Royal Drury Lane
Theatre Royal Drury Lane er et av Londons eldste og mest kjente teatre. Det ligger i Drury Lane i Covent Garden. I dagligtale går det ofte under navnet «Drury Lane». Teatret eies i dag av Andrew Lloyd Webbers selskap Really Useful Group.
Teaterets historie går tilbake til 1660, da Thomas Killigrew, en tidligere pasje hos Charles II fikk kongelig lisens for å framføre drama. Det første teateret brant i 1672, men ble gjenoppbygd i større skala av arkitekten Christopher Wren. Det var her «God Save the King» ble sunget offentlig for første gang 28. september 1745. Den store engelske skuespilleren og teatermannen David Garrick eide og drev teateret fra 1747, og gjennom tretti år nedla han et stort arbeid med å forbedre kvaliteten på oppsetningene og de tekniske installasjonene.
Etterfølgeren Richard Brinsley Sheridan var ikke like dyktig da han i 1795 satte opp stykket Vortigern, som svindleren William Ireland hadde overbevist ham om var et glemt stykke av Shakespeare. Sheridan bestemte at premieren skulle gå som normalt til tross for at det like før var blitt offentliggjort overveldende bevis for at stykket var et bedrag. Premieren ble en veritabel fiasko.
Dagens teaterbygning er fra 1812 og tegna av Benjamin Wyatt, med Grand Theatre i Bordeaux som forbilde. I 1922 ble det foretatt en større innvendig ombygning, slik at salen i dag kan romme mellom 2200 og 2300 mennesker.
Etter andre verdenskrig har teateret særlig vært kjent for sine musikaloppsetninger. En rekke av Rodgers og Hammersteins musikaler har hatt London-premiere på Drury Lane; bl.a. Oklahoma! i 1946, South Pacific i 1951 og The King and I i 1953. Lerner og Loewes My Fair Lady gikk i fire år fra 1958. Andre store oppsetninger i seinere tid er 42nd Street (1984–89) og Miss Saigon (1989–99). Teateret forbereder for øyeblikket (2007) en musikalversjon av Ringenes herre.
Christian De Lorenzi
Christian De Lorenzi (født 18. februar 1981 i Sondalo) er en italiensk tidligere skiskytter.
De Lorenzi debuterte i verdenscupen i 2002, da han gikk på det italienske stafettlaget i Osrblie (9.-plass).
Under OL 2006 i Torino deltok han i alle fem konkurransene, og kom for første gang blant de 10 beste i et individuelt renn (7.-plass på 20 km). Under VM 2007 i Antholz var han med på det italienske laget som tok en fjerdeplass på stafetten.
Riksmålsforbundets litteraturpris
Avslått tildeling
I 2011 ble Tomas Espedal tilbudt prisen, men han takket nei fordi han ikke kunne identifisere seg med Riksmålsforbundets ideer om språk og rettskrivning eller med de andre forfatterne som har fått prisen, spesielt Jens Bjørneboe.
Degernes
Degernes er den søndre delen av, og et tettsted i, Rakkestad kommune i Viken. Tettstedet Degernes har innbyggere per 1. januar, og ligger ved riksvei 22 mot Halden, omtrent åtte kilometer sørøst for kommunesenteret Rakkestad. Degernes var egen kommune fra 1917 til 1964, da den ble slått sammen med Rakkestad kommune.
I Degernes sentrum finnes blant annet Kirkeng barneskole, Kirkeng barnehage, bibliotekfilial, idrettshall, Degernes kirke, dagligvareforretning, byggvareforretning og bensinstasjon.
Næringslivet består i stor grad av landbruk, med hele spekteret av produksjoner fra korndyrking til alle slags dyrehold. På 1950-tallet var det en del gruvedrift i kommunen, og det er mange steder åpne gruver fra den perioden. Degernes har mange fine fiskevann, flott natur med skog og utmark som er godt egnet til turgåing og sykkelturer.
Degernes har postnummer 1892, og innbyggerne kalles degernesinger, eller denesinger som de selv sier.
Etymologi
Navnet Degernes er satt sammen av adjektivet diger (dvs. stor) og substantivet nes.
Pippa Middleton
Philippa Charlotte «Pippa» Middleton (født 6. september 1983 i Reading) er en britisk sosietetskvinne. Hun er yngre søster av Catherine, prinsesse av Wales, og hun er svigerinnen til prins William.
Hun var søsterens forlover i forbindelse med bryllupet mellom prins William og Kate Middleton i 2011.
Den 4. mars 2012 fullførte hun Vasaloppet på tiden 7:13.36.
LET
Let, LeT eller LET har flere betydninger:
Jean M. Auel
Jean Marie Auel (pikenavn Untinen, født 18. februar 1936 i Chicago, Illinois, USA) er en amerikansk forfatter, kjent for sine bøker om steinalder- og Cro-Magnon-jenta Ayla som vokser opp blant neandertalere. Bokserien kalles for Jordens barn (Earth's children), men blir ofte omtalt etter den første boken, Hulebjørnens klan. Serien er rekke historiske romaner med handling fra forhistoriske Europa. Bøkene har solgt 34 millioner eksemplarer verden over i mange oversettelser, også på norsk med mer enn 400 000 eksemplarer. Den første boken i serien ble film i 1986, Hulebjørnens klan, med Daryl Hannah som Ayla, men i motsetning til boken var filmen ingen stor suksess.
Biografi
Forfatteren Jean Marie Auel (etternavnet uttales som det engelske ordet for ugle, «owl» ) ble født i Chicago, Illinois i 1936 som det andre av fem barn til Neil Solomon Untinen, som var maler, og Martha Wirtanen. Begge foreldrene var av finsk opprinnelse. Auel er gift med Ray Bernard Auel, og har fem barn med ham og de bor i Portland, Oregon.
Auel har vært et medlem av Mensa siden 1964. Hun gikk på Portland State University og University of Portland. Mens hun studerte arbeidet hun som kontorassistent (1965–1966), som designer av kretskort (1966–1973), som teknisk skribent (1973–1974), og som kredittleder i elektronikkfirmaet Tektronix (1974–1976). Hun fikk sin MBA i 1976 og har siden mottatt æresdiplom fra University of Maine og Mount Vernon College for Women.
I 1977 begynte Auel et omfattende søk i biblioteker om istid for sin første bok. Hun deltok på et såkalt overlevelseskurs for å lære å bygge en ishule og primitive metoder for å gjøre opp ild, garve lær, og slå biter av stein til et steinredskap av en ekspert i urfolkenes kunnskaper, Jim Riggs. Auel har siden beskrevet Riggs som «den type person som du kan plassere naken i den enden av villmarken og han ville komme ut av den andre enden, mett, kledd og beskyttet».
Da Hulebjørnens klan kom ut fikk den etter hvert tallrike populærlitterære priser, blant annet fra de amerikanske bokhandlere for beste debut.
Kritikk
Jean Auels bøker har fått ros for deres antropologiske pålitelighet og etnobiologiske ekthet, men arkeologiske undersøkelser har antydet at en del av de forhistoriske detaljene i bokserien er unøyaktige, anakronistisk og fiktive, og at spesifikasjonene av de forhistoriske milepælene noen ganger er vilkårlige og selvmotsigende, og at de egentlig skjedde over et tidsspenn på flere tusen år. Eksempelvis har forskjellene mellom neandertalere og Cro-Magnon-menneskene blitt overdrevet og undervurdert. I realiteten har nyere forskning vist at neandertalere var i stand til et vokalt språk og derfor ikke avheng av tegnspråk som portrettert i boken, men dette ble ikke bekreftet før i 1983, noen år etter at den første boken kom ut.
En mer litterær kritikk har pekt på problemene ved at romanens historiske steinaldersamfunn blir portrettert med moderne øyne. Bøkene projiserer vår tids problemer og temaer inn i en tid vi vet alt for lite om. Forfatteren har skapt «en kultur som er meget lik det amerikanske samfunnet som Auel så rundt seg med en sunn tilsetning av høyviktoriansk kultur blandet inn. (...) Hun benytter denne kulturen som en maske for å kritisere hvordan amerikanere på slutten av 1970-tallet så på religion, sex og familie.». Som sådan er steinalderpiken Ayla en moderne feminist med et frilynt seksualliv som neppe har eksistert i den historiske virkeligheten, heller ikke de naturlige og hemmelige prevensjonsmidlene hun tar for å kunne være seksuell aktiv uten å bli belastet med barn. Boken er en lettlest og underholdende skildring om en ung og oppfinnsom kvinne, og bokens fiktive miljø introduserer en del elementer og problemstillinger fra steinalderen, men den er ikke en presis fortelling om livet i forhistorisk tid. Det bør merkes at den samme kritikken blir rettet mot de fleste historiske romaner.
Bibliografi
Bøker på norsk og originalutgivelse og dato i parentes
Else Hagens vei (Arendal)
Else Hagens vei (1–7, 6) er en kommunal vei på Eydehavn i Arendal kommune, Aust-Agder.
Veien går fra krysset Skoleveien / Breivikveien til Claes Gills vei. Sideveier er Heggedalveien, Elly Eydes vei, og Nitridveien. Veien er asfaltert og er 850 meter lang. Fartsgrensen er 50 km/t.
Veien fikk sitt navn i 1983 etter kunstneren Else Hagen.
Trekkspill
Trekkspill, også kalt trekkharmonika, er et gammelt instrument med røtter fra både Italia og Russland. Instrumentet finnes i et utall varianter, med knapper, tangenter, melodibass og standardbass. Mest kjent er det gjennom gammeldans, men det brukes også i en rekke forskjellige musikksjangre. I kristne sammenhenger er trekkspillet mest kjent fra Frelsesarmeen og andre lavkirkelige/frikirkelige sammenhenger.
Et akkordeon er et trekkspill med polyfone muligheter med to identiske manualer for venstre og høyre hånd; med melodibass i stedet for standbass. Blant norske akkordeonister finnes Geir Draugsvoll, Jostein Stalheim, Frode Haltli, Erik Bergene, Øivind Farmen, Glenn Sørskår, Kai Andre Hansen, Stian Aase og Synnøve Jordalen.
Instrumenttyper
En klassisk variant av trekkspillet er accordeon. Med dette instrumentet kan man spille alt fra Bach til moderne underholdningsmusikk.
Trekkspillmusikk i Norge
I Norge avholdes det hvert år NM i trekkspill, hvor det konkurreres i en rekke klasser (solist, duett, gammeldans, kammermusikk, orkestermusikk, underholdningsmusikk med mer). For å kunne delta i NM, må utøverne kvalifisere seg gjennom distriktsmesterskap. I 2006 ble verdensmesterskapet i trekkspillmusikk avholdt i Asker.
Gammeldans
I Norge er trekkspillet mest kjent fra gammeldans.
Coatzacoalcos
Coatzacoalcos er en havneby i den meksikanske delstaten Veracruz. Byen ligger i den sørlige delen av delstaten, ved utløpet til Coatzacoalcoselva. Coatzacoalcos er administrasjonssenter i kommunen med samme navn.
Trekkspill
Populærmusikk
Trekkspillet har alltid hatt en rolle i populærmusikken. I Norge har artister som Alfred Janson, Prudence, DDE og Odd Nordstoga benyttet trekkspill innen populærmusikken.
Coatzacoalcos
Byen hadde i 2005 et innbyggertall på 234 174, noe som gjør den til den tredje største i delstaten, etter Veracruz og Xalapa. Kommunen har et areal på 471,16 km² og hadde 280 263 innbyggere i 2005.
Trekkspill
Orkestermusikk
Pjotr Tsjaikovskij benyttet trekkspill i sin Orkestersuite nr. 2 i C-dur, op. 53 (1883), Umberto Giordano inkluderte trekkspillet i sin opera Fedora (1898). Men den første komponisten som skrev spesielt for trekkspill regnes å være Paul Hindemith i 1921 med Kammermusik nr. 1.
Coatzacoalcos
Skuespilleren Salma Hayek ble født i Coatzacoalcos.
Trekkspill
Jazz
Trekkspillet har også mange dyktige artister innen Jazz, den mest kjente i Norge er vel Frode Haltli.
Tango
Bandoneon er blitt et viktig instrument i Argentinsk tango, men også i Finland og Frankrike er trekkspillet hovedinstrumentet innen tango.
Fransk musette
Musettetrekkspill er karakteristisk for fransk folkelig trekkspillmusikk, men har også forgrenet seg inn i Irsk folkemusikk. Fenomenet henger også igjen i tidligere fransk-kontrollerte områder i USA (Louisiana) og Canada (l'Acadie).
Tejano
I tejano musikken i Texas og Mexico er trekkspillet det viktigste instrumentet.
Stiftelsen Selma Lagerlöfs litteraturpris
Prisen er tenkt som belønning for fremstående forfattere i Selma Lagerlöfs ånd, og prissummen er på 100 000 svenske kroner.
Fylkesvei 1028
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 231.
Catemaco
Catemaco er en by og en kommune i den meksikanske delstaten Veracruz. Den ligger i de vulkanske fjellene i Sierra de los Tuxtlas. I 2000 hadde byen en befolkning på 23 631 mennesker, mens hele kommunen hadde 45 383 innbyggere. Kommunens areal er på ca. 170 km².
Flere filmer kjente har blitt spilt inn i Coatemaco, blant annet Mel Gibsons Apocalypto og Sean Connerys Medicine Man.
Truls Waagø
Truls Waagø (født 6. januar 1964) er en norsk bassist og komponist.
Waagø har vært fast ansatt i Trondheim Symfoniorkester (TSO) siden 1987. Han har også komponert verk for og vært arrangør både for TSO og for andre oppdragsgivere. Waagø begynte sin musikalske karrière i bandet Slagerfabrikken på 1970-tallet. Han er sjef i GLOBOLYD STUDIO AS. I tillegg til å spille i symfoniorkester, spiller Waagø også i flere andre konstellasjoner; 2ohm, Helter Skelter, Motorpsykkel, Querini Sinfonietta, Trondheim Sinfonietta, Trondheimsolistene, Revolver. Utover på 2000-tallet har han konsentrert seg om elektropopgruppa 2ohm.
Komposisjoner (utvalg)
Waagø har de siste år levert flere komposisjoner, blant annet
Musiker
Musiker:
Fast ansettelse som kontrabassist i Trondheim Symfoniorkester 1987.Arbeidet (2004/05) i Forsvarets Musikk Trøndelag (FMKT ), er tilbake i TSO siden juli 05
Vikariat i Trondheimsolistene høsten 09
Vikarierer i bassundervisning ved Trondheim Musikk og Kulturskole + Privatundervisning, instruktør ved Toppenkurset.
Spiller aktivt i : TSO, 2ohm, Motorpsykkel, Helter Skelter, Querini Sinfonietta, Trondheim Sinfonietta, Revolver.
Arbeidet også som musiker ved Bla. Trondheimsolistene, Tre Små Kinesere, Trøndelag Teater, MIN- ensemblet, Olavsfestdagene, Trondheim Sinfonietta, Bodø Sinfonietta, Tango Concertino, Valeria Street Tango, Voces del sur, Knutsen og Ludvigsen, Adamseplene, Helter Skelter, Travellin ́ Strawberrys, Postgirobygget, Feskhandler Torske m.fl. Ved siden av studioarbeid og det frivillige musikkliv...
- Deltatt på fonogrammer med; TSO, Tre små Kinesere, Racer ( Dum Dum boys ), Postgirobygget, Motorpsykkel, Nidarosdomens Pikekor, Bajan, Nidarosdomens Guttekor, Are & A- laget, Forsvarets distriktsmusikk, Helter Skelter, Ulf Risnes & Øyvind Holm, Tango Concertino, Wonderwheel, Annbjørg Lien, Henning Sommerro, Adamseplene.
I Løvens Tegn
I Løvens Tegn er et musikkalbum av PK & DanseFolket, utgitt i 2010.
Sekreta utskottet
Sekreta utskottet er det eldste av den svenske riksdagens utskott (tilsvarer stortingskomité i Norge) og til en viss grad forløper for hele ordningen med riksdagsutskott. Det ble opprettet først som en erstatning for den sideformen av riksdagen, utskottsmøte, der Sveriges regjering kunne forhandle med stendene om utenrikssaker. Det første sekreta utskottet ble opprettet i 1627. Regjeringen fremla for det sine utenrikspolitiske planer. Det sekreta utskottet måtte avgi en erklæring om å holde hemmelig (svensk: sekret), det som ble meddelt fra regjeringen, derav navnet.
Det opprinnelige sekreta utskottet ble nedlagt på 1800-tallet, men dets virke er ført videre i dagens totalt 15 ulike utskott i den svenske riksdagen.
Adelen tar for seg
Det sekreta utskottet ble etterhvert en sammenslutning av de tre høyere stendene, adelens samt preste- og borgerstandens representanter. Ved formynderregjeringer ble det sekreta utskottet vanligvis utpekt av stendene. Derimot tilsatte en myndig konge som regel selv sekreta utskottet. Det var særlig gjeldende under Karl XIs regjering, og samme praksis ble fulgt i 1697 og 1710. I 1713 ba rådet om forslag fra stendene. Bøndene fikk aldri plass i sekreta utskottet, men de ble iblant på 1600-tallet tilkalt, særskilt når man behandlet finansielle spørsmål, som ved ekstraordinære bevillninger. Noen bestemmelse om det sekreta utskottets sammensetning eller noen fast praksis for dette fantes ikke på 1600-tallet. Ved slutten av århundret var adelens representanter ofte dobbelt så mange som hver av de øvrige stendene. Innen adelen dominerte det sivile og militære byråkratiet.
Oppgavene vokser
Det sekreta utskottets virksomhet ble ikke bare innskrenket til å være et rådgivende organ i utenriksspørsmål, selv om det stort sett ble en av dets hovedoppgaver. Ekstraordinære saker ble ofte behandlet av sekreta utskottet, som Maria Eleonora av Brandenburgs stilling i 1639 og 1641, om dronning Kristinas oppdragelse i 1635, hennes tiltrede til regjeringen i 1643 og hennes forhold i 1664 og 1668, samt om Adolf Johan av Pfalz-Zweibrücken stilling i 1664.
Italias Grand Prix 2009
Italias Grand Prix 2009 var et Formel 1-løp som ble arrangert på Autodromo Nazionale Monza den 13. september 2009 i Monza, Italia. Det var det 13. løpet av 17 i Formel 1-sesongen 2009. Det ble vunnet av Brawns Rubens Barrichello, med Jenson Button fra samme team på andre, og Ferraris Kimi Räikkönen på tredje. Dette var den fjerde dobbeltseieren i 2009 for Brawn GP.
Sekreta utskottet
Øker sin makt
Under Karl XIs formynderregjering fikk det sekreta utskottet en i høy grad selvstendig stilling. Det inngrep direkte i politikken, gav sine råd til regjeringen selv om det ikke ble spurt og la i 1672 frem et fullstendig utenrikspolitisk program. I samme tidsrom begynte sekreta utskottet å behandle også innenrikspolitiske saker. I disse ble det ett forberedende organ for plena.
Herved ble det, særskilt under eneveldet, sentrum for hele arbeidet i riksdagen. De finansielle sakene, de ekstraordinære bevilgningene, statsgjelden og dens nedbetaling ble gjenstand for inngående overlegninger innen det sekreta utskottet. Til det sekreta utskottet ble gjennom de sekreta proposisjonene med deres bilag fremlagt svært viktige fremstillinger av regjeringen, og dennes talsmann (svensk: förtroendemän) la frem ulike saker overfor sekreta utskottet. Erik Dahlbergh la for eksempel frem sine befestningsplaner der. For å kunne behandle denne standig økende arbeidssbyrde begynte det sekreta utskottet å etablere mindre avdelinger (såkalte deputasjoner).
Shipwrecked in Oslo
Shipwrecked in Oslo (utgitt 2006) er den første musikkvideoen til det norske black metal bandet Arcturus, og inneholder opptak av bandets konsert på Rockefeller i Oslo 24. september 2005.
Sekreta utskottet
Det sekreta utskottet lovfestes
Det sekreta utskottets stilling ved utskottsmøtet i 1710 og riksdagen i 1713 var ganske sterk; det forsøkte å ta ledelsen over både skatte- og utenrikspolitikken. I frihetstidens grunnlover fikk det sine første lovfestede rammer. I regjeringsformen av 1719 og 1720 ble det bestemt at stendene selv skulle velge det sekreta utskottet. I riksdagsordningen av 1723, § 14 ble det bestemt at det skulle bestå av dobbelt så mange medlemmer av adelen som av preste- og borgerstanden. Antallet ble i praksis fastsatt fra og med 1719 til 50 adelsmenn samt 25 medlemmer av hver av de andre to stendene. På grunn av at talman og lantmarskalken (adelens talman) ikke ble regnet med i dette antallet og at adelen, preste- og borgerstanden hadde sine sekretærer, bestod det sekreta utskottet, inklusive dets sekretærer, ofte av 106 medlemmer.
Nils Kvernmo
Nils Kvernmo (født 22. juli 1954) er en norsk helseleder. Fra september 2009 til 1. januar 2018 var han administrerende direktør ved St. Olavs hospital HF i Trondheim.
Sekreta utskottet
Bøndene slippes nesten inn
Heller ikke i frihetstiden fikk bøndene plass i det sekreta utskottet, ettersom det ble ansett at de ikke burde få kunnskap om politikkens «hemmeligheter». Først i 1742 lyktes bondestanden å få plass i det sekreta utskottet. En viss fordeling av sivile og militære representanter kan spores blant adelens medlemmer. Blant prestestandens representanter inntok biskopene en sentral posisjon; ellers var det en fordeling på de ulike stift (kirkelige områder), tilsvarende innen borgerstanden på de ulike byene, samt en viss sirkulasjon mellom disse kan påvises.
Nils Kvernmo
Kvernmo er utdannet sykepleier og har siden 1979 innehatt flere lederstillinger i helsevesenet. Han kom til stillingen som administrerende direktør ved St. Olavs hospital fra stillingen som rådmann i Orkdal kommune. Han var styreleder ved St. Olavs hospital fra 2006 til mai 2009, da han trakk seg for å søke stillingen som administrerende direktør etter Gunnar Bovim. Kvernmo vokste opp på Geitastrand og er Geir Kvernmos eldre bror.
Sekreta utskottet
Bøndene slippes nesten inn
Utestengelsen av bøndene fra sekreta utskottet førte i 1723 til etableringen av en egen institusjon. Det var ett utvidet sekret utskott, «stora sekreta deputationen», bestående av det sekreta utskottet og 25 representanter for bondestanden eller av sekreta utskottet sammen med sekreta deputationen, der bondestanden var representert, eller på annet sett vekslende sammensetning. Ved de viktige avgjørelsene i 1740 vedrørende krigen mot Russland ble det opprettet en sekretissime beredning og i 1746 for diplomatiske saker en «beredning», bestående av respektive fire og åtte medlemmer av det sekreta utskottet.
Italias Grand Prix 2009
Kvalifisering
Biler som bruker KERS er merket med *
Løpet
Biler som brukte KERS er merket med *
Noter til tabellen:
Sekreta utskottet
En riksdag i riksdagen
Det sekreta utskottet var organisatorisk tilsvarende riksdagen med sitt eget kanseli og sine egne urskillnings- och expeditionsdeputationer. Riksdagsordningen av 1723 § 18 gav de første bestemmelsene om sekreta utskottets oppgaver. Som dets «egenteliga syssla» ble der oppgitt at det skulle behandle og avgjøre utenrikspolitiske spørsmål, lage statsbudsjett (eldre svensk betegnelse var riksstat) og behandle militære saker (egentlig krigs- och amiralitetskollegiernas rapporter om forsvaret). Dessuten skulle det fungere som bankoutskott. Videre fikk stendene oversende saker av alle slag til sekreta utskottet. I det hele skulle det saksbehandle alle saker som burde holdes hemmelig. Det sekreta utskottet avgjorde selv hvilke saker som var egnet for dets behandling, og kunne dermed ved å utelukke stendene ta hånd om en rekke saker. De instruksjoner som ble gitt til utskottet inneholdt bestemmelser, som i stort sett avsto fra å binde utskottet og dra grensene mellom det og riksdagens plenums maktområde klarere. Utskottets avgjørende innflytelse på utenrikspolitikken var allerede i 1726 fullstendig fastlagt. Som underlag for regjeringen oversendte sekreta utskottet «sekreta bihang»”.
Likestilt med rådet
Mellom sekreta utskottet og rådet fant det ved flere riksdager sted viktige forhandlinger. Allerede i 1719 ble rådet kalt til sekreta utskottet. Denne form for rådføring ble beholdt i 1726 og 1734 ved forandring av utenrikspolitikken. I år 1738 fikk utskottet til og med rettighet til dette i sin instruksjon. Det var en sterk forbindelse mellom regjeringen og utskottet i frihetstidens første periode, når Arvid Horn fungerte både som kanselipresident og som lantmarskalk. Men også senere kunne enkelte medlemmer av rådet bli kalt til sekreta utskottet eller dets underavdelinger. Til og med innen forvaltningen grep utskottet inn gjennom sine foreskrifter til regjeringen og embetsverket og gjennom sine anbefalinger ved besettelse av embeter.
Institusjon med stor makt
Det sekreta utskottet fikk stor innflytelse, ikke bare når det dreide seg om statens inntekter, men frem til 1742 også for bevilgningene. Utskottets kontrolloppgave bestod siden 1726 i granskning av rådsprotokollen i utenriksspørsmål og kunne gjennom påpekninger kreve at rådet forklarte seg. Ut fra denne granskningsrett fremkom den rett sekreta utskottet tok seg ved å «licentiera» riksråd. Gjennom praksis tilegnet det seg rett til statsrevisjon. Den første mer omfattende statsrevisjonen fant sted ved riksdagen i 1738, etter forsøk i 1723 og 1726. I 1742 års instruksjon fikk sekreta utskottet rett til dette.
Utskottets makt minsker
I 1734 ble det bestemt, uten at det ble fulgt, at såvel økning som minsking i staten skulle overlates til stendene i riksdagen. Et forbud mot inngripen i tjenestetilsetninger ble innført i 1734. Det sekreta utskottet ble ved flere tilfelle nektet å inngripe i rettsdannelsen. I 1742 ble sekreta utskottets praksis med å utdele gratiale (svensk gratifikasjon) stoppet. I 1751 ble sekreta utskotten fratatt saksbehandling av stendenes redegjørelse om statfinansene. Hemmeligholdet begynte å løftes i årene 1760–1762, da utskottet fikk avgi beretning om kronens gjeld til banken. En fullstendig forandring i dets stilling betegnet partiskiftet i 1765, da mössorna (svensk historisk parti) tok makten. Fra å være en delegasjon som bestemte med stendenes rett ble det delvis kun forberedende. Utenrikspolitiske spørsmål skulle, om det kunne skje uten rikets skade, meddeles stendene. Alle økonomiske saker om statsforvaltningen, statsgjelden, lån i banken og så videre skulle avgjøres i siste instans av stendene.
Gustav IIIs utskott
I den gustavianske tiden (1772–1809) ble det ved riksdagene i henhold til regjeringsformen av 1772, § 7 tilsatt et utskott, hvor kongen kunne drøfte hemmelige saker. Ved riksdagene i 1778 og 1786 ble det utnevnt et statsutskott, som samtidig var hemmelig utskott, valgt av de tre høyere stendene. Ved riksdagene i 1789, 1792 og 1800 hadde også bøndene plass i utskottet. Det fungerte da også som statsutskott. Det hemliga utskottet ble fra 1789 den egentlige kjernen i riksdagsarbeidet. Det ble i 1789, 1792 og 1800 fordelt på avdelinger, som i 1800 fikk navn av utskott. Vedrørende stendenes rett til å binde utskottet gjennom instruksjoner eller bestemmelser om hvilke saker som burde være hemmelige, forekom i 1789 og 1800 konflikter mellom regjeringen og stendene.
Libytheana
Libytheana er en slekt av sommerfugler i undergruppen nebbflikvinger som i dag vanligvis blir regnet til den store familien flikvinger (Nymphalidae). De kan særlig kjennes på at labialpalpene er meget lange og peker fremover som et nebb. I likhet med hos andre flikvinger har hannene reduserte frambein, hunnenes frambein er derimot velutviklede. Denne karakteren gjorde at de tidligere ble regnet som en egen familie, men nyere undersøkelser tyder på at det er mest rimelig å plassere den som den mest primitive undergruppen i flikvinge-familien. Det er kjent fire arter. De finnes i Amerika.
Utseende
Middelsstore sommerfugler (vingespenn 40 – 70 mm), vingene brune med hvite eller gule flekker, noen ganger med blå eller fiolett metallglans. Denne gruppen har et ganske enhetlig utseende. Kroppen er slank, hodet forholdsvis stort. Labialpalpene er meget lange (minst halvparten så lange som antennene), rette, framstrakte og tilspissede slik at de minner om et nebb. Sugesnabelen er velutviklet. Antennene er snaut halvparten så lange dom forvingene og markert klubbeformede. Forvingene har en markert innskjæring bak spissen, som derfor stikker litt krokformet fram. Bakvingen, noen ganger også forvingen, har en bølgete ytterkant. Forvingenes underside er farget omtrent som oversiden, bakvingenes underside ensfarget grå eller brun. Hannene har reduserte frambein, mens disse er velutviklede hos hunnene.
Levevis
Det ser ut til at alle artene har larver som lever på slekten nesletre (Celtis, hampfamilien), selv om biologien ikke er kjent for noen av de sjeldne artene. Noen arter, som amerikansk nebbflikvinge (Libytheana carinenta), har meget store utbredelser, mens andre bare finnes på enkelte øyer, for eksempel Libytheana fulvescens på Dominica. Øy-artene er ofte ganske sjeldne og truede. I alle fall Libytheana carinenta kan foreta store vandringer der millioner av sommerfugler flyr ganske lange strkninger. De fleste artene er knyttet til skog, men enkelte kan også finnes i ørkenområder.
Aller beste
Aller beste er en samleplate av Steinar Engelbrektson Band, utgitt 31. mai 2010.
Elgtjern
Elgtjern kan vise til flere tjern i Norge, blant annet:
Stop motion
Stop-motion (også kalt dukkeanimasjon, punktfotografering og enkeltbildeautomatikk) er en animasjonsfilmteknikk hvor man flytter og fotograferer gjenstander bilde for bilde for å skape en illusjon av bevegelse og liv når bildene etterpå vises som sammenhengende film. Teknikken brukes til å lage rene animasjonsfilmer med f.eks dukker, men var også vanlig som spesialeffekter i realfilmer inntil dataanimasjonens gjennombrudd med Jurassic Park i 1993.
Denne filmtypen har oftest blitt omtalt som dukkefilm i Norge.
Teknikk
Stop-motion lages ved at det taes et bilde av et stillestående objekt, objektet flyttes, det tas et nytt bilde, objektet flyttes igjen og det tas enda et bilde og så videre. Når bildene vises etter hverandre som levende film skapes illusjonen av bevegelse. Normalt er kinofilm 24 bilder i sekundet, men vanligvis flyttes figurene bare annenhvert slik at det er kun tolv posisjoner per sekund. For kamerabevegelser er det vanlig å bevege kameraet hvert bilde for å unngå hakking, men fortsatt flytte figurene bare annenhvert.
I animasjonsfilmer der en bruker stop-motion-teknikken er figurene ofte laget av modelleire (claymation), som for eksempel i filmene om Wallace og Gromit. Bildet kan også være bygd opp som tegninger der de elementene som skal røre på seg i filmen, består av løse, flyttbare, flate papirbiter (cutout-animasjon), som for eksempel i den danske tegnefilmen Cirkeline. Man kan også lage stop-motion med levende mennesker som flytter seg bitte litt mellom hvert bilde (piksilasjon), særlig for å oppnå en komisk effekt.
Eksempler
Teknikken benyttes både i tradisjonelle dokke- og tegnefilmer for barn der alt er laget med dukker, modeller eller tegninger, men også for å skape spesialeffekter i realfilmer, for eksempel fantasifulle og overnaturlige vesener i skrekk- og eventyrfilmer. I noen filmer klippes stop-motion-effektene sammen med opptakene av levende skuespillere, eksempelvis kjempegorillaen og blondinen i King Kong fra 1933 og avslutningen i Sam Raimis The Evil Dead fra 1981.
Stop-motion-teknikken er brukt i en mengde animasjonsfilmer, ikke minst i kortfilmer for barn. Kunsten å lage dokkefilm har stått særlig sterkt i områder i Øst-Europa der det har vært en sterk dokketeater-tradisjon, mens den humoristiske tegnefilmen i form av såkalt celle-animasjon har vært preget av amerikansk tegneseriekultur. I Norge står Ivo Caprinos helaftens dokkefilmsuksess Flåklypa Grand Prix fra 1975 i en særstilling. Utenlandske stop-motion-filmer som Tim Burton og Henry Selicks Et førjulsmareritt (1993), Henry Selicks James and the Giant Peach (1996) og Tim Burton og Mike Johnsons Corpse Bride (2005) har utviklet stop-motion til et høyt teknisk og kunstnerisk nivå.
Stop-motion-teknikken er i dag i stor grad overtatt av dataskapte animasjoner, såkalte CGI (computer genereated images), som gir større muligheter for spesialeffekter, jevne bevegelser og virkelighetstro figurer, men som samtidig også kan synes for teknisk perfekt, glatt og livløs til animasjonsfilmer.
Underkategorier
Ved bruk av stop-motion-teknikken er det enkelte materialer som er såpass vanlige at filmene ofte kategoriseres under egne navn.
Harpers Ferry
Harpers Ferry er en historisk småby i Jefferson County i delstaten West Virginia, USA. Harpers Ferry ligger på odden der elvene Potomac og Shenandoah renner sammen på grensen mot Virginia og Maryland. Byen ligger 149 meter over havet, og er omgitt av fjellene Blue Ridge Mountains på alle kanter. Turistveien Appalachian Trail går gjennom byen og har et informasjonskontor her.
Harpers Ferry har 307 innbyggere (2000), og er eget juridisk distrikt (Magisterial District) og postdistrikt. Fylkeshovedstaden (County seat) er derimot byen Charles Town litt lenger sørvest langs Shenandoah.
Harpers Ferry var et tidlig senter for moderne amerikansk våpenproduksjon, og var åsted for både John Browns slaveopprør i 1859 og senere slaget ved Harpers Ferry under borgerkrigen. Harpers Ferry er et formelt slagsted og vernet historisk sted (National Historic Park).
Historie
I 1761 startet Harper ferjetrafikk og handelsvirksomhet på odden, for nybyggerne som var på gjennomreise for å bosette Shenandoah-dalen og områdene innover i Appalachene. I 1763 vedtok Virginias delstatsforsamling å etablere byen «Shenandoah Falls at Mr. Harper's Ferry». To år senere oppførte Harper et større hjem for seg selv, og «Harper House» er idag det eldste huset i sentrumsstrøket Lower Town.
På denne tiden var Shenandoahdalen en villmark og fjellene rundt var en attraktiv utpost i den britiske kolonien. Thomas Jefferson besøkte stedet på en gjennomreise i oktober 1783, og skrev:
Det var derimot de økonomiske mulighetene som bestemte Harpers Ferrys videre utvikling. Stedet utgjorde den strategiske "åpningen" for ferdsel fra storbyene langs østkysten og inn gjennom Virginia til Ohio og dalene på andre siden av Appalachene. Utbyggingen av Potomacelven var et stort prosjekt for driftige amerikanere. George Washington var i sine yngre år president for "Patowmack Company" som arbeidet med å bygge ut elveløpene og nedbørsområdet rundt Pottomac, og besøkte stedet første gang i august 1785. Hans dagbøker vitner om at han så potensialet for å starte industri i Harpers Ferry, og enkelte av hans etterkomemre bosatte seg i Harpers Ferry.
Industri og vekst
Grunnlaget for byens videre vekst på 1800–tallet var grunnleggelsen av våpenfabrikken The United States Armory and Arsenal i 1789, nettopp på initiativ fra George Washington. Han brukte sin kjennskap til stedet da han beordret etableringen av våpenfabrikken her. Her arbeidet opptil 400 mennesker, og 1801–1861 ble det produsert mer enn 600 000 geværer ved fabrikken.
Stedet er berømt for det pionerarbeidet som kaptein og våpeningeniør John H. Hall gjorde her med samlebåndsproduksjon av våpen i årene 1820-1840. "Armory" var trolig det første industrianlegg i USA hvor samlebåndsproduksjon av våpen fant sted i USA – en metode franskmennene allerede hadde utviklet før og under Napoleonskrigene. I et brev til forsvarsminister John Calhoun 20. desember 1822, skrev Hall:
Ved "Armory" utviklet Hall maskiner som var helt vesentlige for den videre utvikling av amerikansk våpenindustri. Fremst stod hans maskin for rett-kutting av stål, men også nye dreiebenker, boremaskiner, vinkelkuttere og gjengeverktøy, sluttstykkesreiere og balanseverktøy ble utviklet på "Armory". Med dette utstyret satte Hall i produksjon bakladende geværer - i motsetning til tidens helt enerådende munningsladende - med den patenterte M1819 Hall i fremste rekke.
Halls etterfølger, ingeniører James H Burton, utviklet produksjon av moderne ammunisjon i stillingen som verksmester fra 1849. Hans inspirasjon var fransk ammunisjonsteknologi. På denne tiden, hvor USA hadde gjennomgått en uavhengighetskrig og løsrevet seg fra England, var Frankrike et politisk og industrielt forbilde for den unge amerikanske nasjonen.
Nesten like viktig for utviklingen fra 1830-tallet, var anleggelsen av jernbaneovergangen hvor Winchester and Potomac Railroad, Chesapeake and Ohio Canal (1833) og Baltimore and Ohio Railroad (1834) krysset hverandre akkurat ved Harpers Ferry. Transportknutepunktet skapte et oppsving som varte helt til byen ble totalt ødelagt under borgergrigen i 1861. Under dette oppsvinget tiltrakk byen seg handelsmenn, håndverkere, industriarbeidere til "Armory", ingeniører og farmere, hvor de to sistnevnte gruppene normalt hadde slaver til arbeid i produksjon og husholdning.
John Browns opprør
På slutten av 1850-tallet var Harpers Ferry's "Armory" lagringssted for opptil 100 000 geværer og andre våpen. På denne tiden var kampen mot slaveriet ofte voldelig – rømte slaver og utstøtte hvite eventyrere hadde lite å tape og gikk ofte til fysisk angrep på hvite slaveeiere. Mange studenter fra storbyene i nordøst drømte om å starte og lede slaveopprør i sør. Den mest legendariske av dem var kanskje John Brown.
Den lokale legen, dr John Starry, tok seg ut av byen til hest og varslet nabolandsbyene og befolkningen i Charles Town. I spissen for en milits vendte Starry tilbake til Harpers ferry og ledet motangrepet på Browns menn. Militsen var tallmessig overlegen og Brown og hans menn søkte tilflukt i maskinhuset til US Armory and Arsenal.
På oppdrag fra forsvarsministeren i Washington D.C. ledet den unge oberst Robert E. Lee stormingen av stedet etter to dager, da hans marineavdeling i Washington D.C. var den nærmeste til å ta seg inn til Harpers Ferry. Som nestkommanderende hadde han med James E. B. Stuart, som også i likhet med Lee ble general for Sørstatshæren under den senere borgerkrigen. Brown ble dømt for oppvigleri og hengt i nabobyen Charles Town den 2. desember, ikke minst på grunn av Starrys vitnemål mot ham. Rettssaken mot ham skapte stor debatt i samtiden. Umiddelbart før henrettelsen uttalte Brown:
Det gikk ikke lenge før virkningene av John Browns opprør viste seg. Hendelsen og henrettelsen av Brown fikk enorm medieoppmerksomhet, og ble en av de utløsende faktorene til borgerkrigen.
Borgerkrigen og slaget ved Harpers Ferry
Harpers Ferry var en utpost for Nordstatene i opptakten til borgerkrigen. Virginia var et grenseområde som var splittet i tilhørigheten under borgerkrigen – den nordvestlige delen som Harpers Ferry såvidt tilhører støttet i hovedsak Nordstatene og ble av denne grunn skilt ut som en egen delstat etter borgerkrigen: Vest-Virginia. Som grensepost og som livsviktig produksjonssted for våpen og ammunisjon bygget Føderasjonen opp en solid garnison i byen.
Under borgerkrigen 1861–65 skiftet det strategisk viktige stedet hender mellom Nord og Sør tretten ganger. Langs Shenandoah-dalen gikk General Lees styrker inn mot Maryland i september 1862 i en knipetangsmanøver rettet mot å omringe hovedstaden Washington D.C.
Det stod en rekke slag lengre nord – i Maryland – men en styrke på 14 000 Nordstatssoldater ble igjen og forskanset seg i Harpers Ferry under ledelse av oberst Dixon S. Miles. Våpenfabrikken og dens solide bygninger var til liten nytte for forsvarerne, den var blitt brent ned til grunnen av Sørstatsstyrker i 1861 og lå fortsatt i ruiner. General Lee sendte styrker for å omringe byen og hindre bakholdsangrep mot forsyningslinjene bak fronten. Lee var avhengig av at de fiendtlige styrkene trakk seg ut, fordi Sørstatshæren trengte dalen som forsyningslinje.