cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jens Gran Gleditsch
Jens Gran Gleditsch (født 6. desember 1860 i Voss, død 27. oktober 1931 i Oslo) var en norsk teolog og biskop i Nidaros (1923–1928). Utnevnelsen av Gleditsch til biskop var omstridt, grunnet hans liberalteologiske standpunkter.
Prest
Gleditsch ble cand.theol. ved det teologiske fakultet ved Universitetet i Oslo i 1883. Etter noen år som lærer i Trondheim begynte han sin prestetjeneste som kapellan på Lista i 1887. Han tjenestegjorde siden bl.a. ved Sjømannskirken i Antwerpen (1891) og som sokneprest i Arendal (1912). Han hadde også forskjellige prestestillinger i Oslo, senest som domprost fram til 1923.
Biskop
Det vakte sterke motforestillinger blant det konservative lekfolk da Gleditsch i 1923 ble utnevnt til biskop i Nidaros. Regjeringen Otto B. Halvorsen begrunnet utnevnelsen med at også den liberale retning burde være representert i bispekollegiet. Gleditsch ble 2. september 1923 vigslet til embetet av biskopen i Agder, Bernt Støylen, fordi Oslo biskop Johan P. Lunde – bispemøtets formann – av teologiske grunner ikke ønsket å gi sin domprost bispevigselen. Bispevigslingen foregikk på Gleditschs ønske i Nidarosdomen, og var den andre bispevigslingen der siden reformasjonen i 1537.
Det var ro rundt Gleditschs tjeneste som biskop. Selv om han var markert liberal i sin teologi, ble hans forkynnelse og hans virke som biskop ikke kilde til konflikter. Han var sentral i arbeidet med å forberede kirkejubileet i 1930, der man mintes kong Olav Haraldssons martyrdød på Stiklestad 29. juli 1030. Dette arbeidet var nært forbundet med Gleditsch' folkekirkelige bakgrunn fra barndom og oppvekst, særlig via folkehøyskolelæreren og presten Christopher Bruuns bok Folkelige Grundtanker fra 1878. Selv skrev Gleditsch allerede i 1915 den «Olsoksalme» som i 1920/1924 kom med i Landstads reviderte salmebok som «Da Olav konge bøide hodet til dåpens bad i kristent land».
Eivind Berggrav skrev i 1932 et minneord over Jens Gran Gleditsch for Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab, og sier der om Gleditsch som teolog: «Man har hos oss aldri hatt en teologisk videnskapsmann med så stort navn, så stor faktisk innflytelse — og med så liten eller iallfall en så fortettet produksjon.»
Gleditsch måtte gå av som biskop etter bare fem år på grunn av helseproblemer.
Familie
Jens Gran Gleditsch var sønn av sokneprest Lars August Gleditsch og Johanne Margrethe Gran. . Han var grandonkel til sportsjournalist Knut Th. Gleditsch og fredsforsker Nils Petter Gleditsch, samt onkel til kjemiker Ellen Gleditsch og sivilingeniør Kristian Gleditsch.
Shota Arveladze
Shota Arveladze (født 22. februar 1973 i Tbilisi) er en georgisk fotballtrener of tidligere fotballspiller.
Han spilt blant annet for AZ Alkmaar i Nederland, etter å ha blitt hentet tilbake til Nederland på gratis overgang fra Rangers i 2004/2005-sesongen.
Før han gikk til Rangers spilte han i Dinamo Tbilisi, Trabzonspor og i Ajax Amsterdam. Han har vært toppscorer i samtlige klubber i minst en sesong.
Arveladze dro til Rangers fra Ajax Amsterdam for £2 millioner i 2001. Han var fast på det georgiske landslaget, og var landets toppscorer. Også hans tvillingbror Archil spilte for landslaget.
Carrefour (Haiti)
Carrefour (haitisk kreol: Kafou) er en fattig forstad til Haitis hovedstad Port-au-Prince. Kommunen Carrefour hadde i 2012 en beregnet folkemengde på 487,980.
Bruno Venturini
Bruno Venturini (født 26. september 1911, død 7. mars 1991) var en italiensk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Alfredo Foni
Alfredo Foni (1911–1985) var en italiensk fotballspiller og fotballtrener som blant annet deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Foni ble olympisk mester i fotball under OL 1936 i Berlin. han var med på det italienske laget som vant fotballturneringen foran Østerrike og Norge. Italia vant kvartfinalen over Japan med 8-0 og i semifinalen beseiret de Norge med 2-1. I finalen, som ble spilt 15. august 1936 med 85 000 tilskuere, møtte de Østerrike. Italia vant finalen 2-1.
Bruno Venturini
Venturini ble olympisk mester i fotball under OL 1936 i Berlin. Han var med på det italienske laget som vant fotballturneringen foran Østerrike og Norge. Italia vant kvartfinalen over Japan med 8-0 og i semifinalen beseiret de Norge med 2-1. I finalen, som ble spilt 15. august 1936 med 85 000 tilskuere, møtte de Østerrike. Italia vant finalen med 2-1.
Alfredo Foni
To år senere, under VM 1938 i Frankrike ble han verdensmester i fotball. Italia beseiret Ungarn 4-2 i finalen på Stade Colombes i Paris.
Foni er en av fire italienske fotballspillere som har vunnet både OL- og VM-gull i fotball, de andre er Ugo Locatelli, Pietro Rava og Sergio Bertoni.
Wanyuan
Wanyuan (kinesisk: 万源市; pinyin: Wànyuán Shì) er et byfylke i byprefekturet Dazhou i provinsen Sichuan. Det har et areal på 4 065 kvadratkilometer og teller 560 000 innbyggere (2004).
Samferdsel
Kinas riksvei 210 løper gjennom området. Riksveien begynner i Baotou i Indre Mongolia, fører gjennom Yan'an, Xi'an, Chongqing og Guiyang og ender opp i Nanning i Guangxi.
Eierrådighet
I teorien har den som har eierrådighet rett til å handle fullstendig etter forgodtbefinnende såfremt ikke spesifikke lovbestemmelse forbyr handlingen, i praksis setter andre individers utøvelse av grunnleggende rettigheter og friheter snevre grenser for eierrådigheten. Særlig gjelder dette når eiendomsrett til naturressurser kommer i konflikt med lokalbefolkningens næringsfrihet.
Joseph Serge Miot
Joseph Serge Miot (født 23. november 1946 i Jérémie i Haiti, død 12. januar 2010 i Port-au-Prince) var katolsk erkebiskop av Port-au-Prince. Han omkom i sin bispegård under Jordskjelvet i Haiti i januar 2010.
Prest
Joseph Serge Miot studerte filosofi og teologi ved Grand Séminaire Notre-Dame de Turgeau i Port-au-Prince. Han ble presteviet 4. juli 1975 i katedralen i Jérémie biskop Rémy Jérôme Augustin, S.M.M. (koadjutorbiskop i Port-de-Paix), og var til å begynne med sjelesørger i Jérémie.
Fra 1975 til 1982 studerte han filosofi ved det pavelige universitet Urbaniana i Roma, der han tok doktorgraden. Fra 1978 til 1994 var han professor i filosofi ved Grand Séminaire Notre-Dame de Turgeau.
Koadjutor-erkebiskop av Port-au-Prince
Pave Johannes Paul II utnevnte ham i 1997 til koadjutorbiskop og administrator Sede Plena for erkebispedømmet Port-au-Prince, og han ble bispeviet 12. oktober 1997 av titulærerkebiskop Christophe Louis Yves Georges Pierre; medkonsekrerende var erkebiskop François Gayot, S.M.M. av Cap-Haïtien og erkebiskop François-Wolff Ligondé av Port-au-Prince.
Tiden som koadjutor var lengre enn forventet; erkebiskop François-Wolff Ligondé fratrådte ikke ved den sedvanlige 75 års alder, men etter at han var fylt 80 år.
Erkebiskop av Port-au-Prince
I sin embedstid fordømte han regjeringen Gérard Latortues fengsling av presten Gérard Jean-Juste. Senere suspenderte han fader Jean-Juste etter at presten hadde trosset biskopens forbud mot at han stilte opp som politisk kandidat.
Erkebiskop Serge Miot omkom under jordskjelvet i Haiti den 12. januar 2010; han ble om morgenen funnet død i erkebispegårdens ruiner.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Terje G. Simonsen
Terje Gerotti Simonsen (født 23. april 1963 i Kristiansand) er en norsk forfatter og idéhistoriker. Han er oppvokst i Mandal, og utdannet ved Universitetet i Oslo. Hans hovedfagsavhandling fra 1993 var en kulturhistorisk analyse av det antroposofi ske tidsskriftet Janus, som ble utgitt av forfatteren Alf Larsen i perioden 1933–1941.
Simonsen har i hovedsak arbeidet med esoteriske tradisjoner – hermetisme, okkultisme, kabbala og annen mystikk.
I 2018 utga det italienske forlaget Pari Publishing en engelskspråklig utgave av Simonsens bok Våre skjulte evner – telepati, klarsyn og fremsyn. I november 2019 ble boken tildelt Parapsychological Associaton Book Award.
Ine Harrang
Ine Harrang (født i 1960) er en norsk billedkunstner og kunst kritiker, bosatt i Molde i Møre og Romsdal. Hun har tidligere vært engasjert som skuespiller og skrevet teateranmeldelser. Som billedkunstner arbeider hun særlig med glass, ofte kombinert med andre materialer. Hun er medlem i Norske Billedkunstnere (NBK), Bildende Kunstnere Møre og Romsdal (BKMR) og Norske Kunsthåndverkere (NK).
Utdanning
Ine Harrang har utdannelse ved Central School of Speech and Drama London, skuespillerlinjen, fra 1986 til 1989.
Senere fra 1996 til 1999, tok hun et studium innen arkitekturrelatert glass med vekt på glassmaleriet, ved Edinburgh College of Art, noe som ga henne en bachelorgrad (Honors).
I 2006 begynte hun et nytt studium i Visuell Kunst og Glass ved The Academy of Art, Architecture and Design (VSUP) i Praha, under veiledning av Rony Pleisl, Milena Dopitova og professor Vladimir Kopecky. Dette ga henne en mastergrad i 2010.
Teateret
Ine Harrang studerte først til skuespiller i London, mellom 1986 og 1989. Hun arbeidet som freelance skuespiller i årene 1989 til 1993. I årene 2000 og 2001 skrev hun teateranmeldelser i Romsdals Budstikke.
Glasskunstner
Ine Harrang er glasskunstner og arbeider med glass som medium, hvor det konseptuelle får størst plass. Hun blander ofte inn andre materialer i glasset.
Harrang har hatt en rekke separatutstillinger, deltatt på kollektivutstillinger i Norge, Skottland og Tsjekkia. I 2000 var hun festivalkunstner under Bjørnsonfestivalen, med illustrasjoner og scenografi. I 2004, 2005 og 2007 deltok hun i Land Art Symposium, ved den Norsk fjellfestival, Rauma.
Hun har laget et titalls offentlige utsmykninger, særlig i Møre og Romsdal. Blant arbeidene hennes er et glassmaleri i togkapellet på Åndalsnes. I 2003 lagde hun et dåpsfat i glass, til døpefonten i Herøy nye kirke.
Laromsbåt
Laromsbåt er en type robåt. Begrepet er særlig brukt på Sør-Vestlandet og Midt-Vestlandet (se Sør-Vestlandsbåt og Midt-Vestlandsbåt).
Ine Harrang
Glasskunstner
Hun har mottatt flere stipend, blant annet Statens utstillingstipend, arbeidsstipend fra BKH og Møre og Romsdals kunststipend.
Laromsbåt
Laromsbåt betyr egentlig «lasteromsbåt», og området midt i båten hadde da også tettere med band (tverrstivere) enn det som ellers var vanlig(se Band (båt)). Her var heller ikke beter (tverrbjelker), som ellers var vanlig i de fleste banda, og ikke årefester.
Ine Harrang
Andre oppdrag
Ine Harrang har hatt engasjement som lærer ved den kommunale kulturskolen i Aukra og Molde i årene 2003 til 2006. Hun har også hatt driftsansvar ved Molde Kunstforening, hatt styreverv i Kunstnersenteret Møre og Romsdal og i en treårs periode vært leder i Billedkunstnerne i Møre og Romsdal. Hun har fra 2010 skrevet kunstanmeldelser for Romsdals Budstikke.
I perioden fra 1993 til 1996 var hun kontorleder og forfatteransvarlig for den årlige internasjonale litteraturfestivalen, Bjørnsonfestivalen.
Anton Diffring
Anton Diffring (Egentlig navn: Alfred Pollack) (født 20. oktober 1918 i Koblenz, død 20. mai 1989) var en tysk skuespiller, som hadde en filmkarriere i Storbritannia etter 1950.
Han studerte skuespillerkunst i Berlin inntil han utvandret til Canada før krigsutbruddet i 1939. Sin første teateropptreden hadde Diffring i Canada i 1949.
Han var best kjent i den engelsktalende verden for sine portretteringer av tyske offiserer og hovedsakelig liknende skumle roller i filmer som 'Ørneredet' (1968, Where Eagles Dare) og Helter i Telemark (1965, The Heroes of Telemark).
Diffring spilte også hovedrollen i filmen Attentat ved daggry (Operation Daybreak) som SS-offiser Reinhard Heydrich.
Lunhvileveien (Oslo)
Lunhvileveien er en vei på Klemetsrud i bydel Søndre Nordstrand i Oslo. Den går sørover fra der Lofsrudveien går over i Klemetsrudveien. Litt lenger sør har den gangveiforbindelse med Blakkens vei. Etter et godt stykke gjennom skogen går den på bro over Ljabruveien og ender i Slimeveien.
Veien fikk navn i 1985 etter husmannsplassen Lunhvile (under Klemetsrud), som lå ved Ljabruveien. Ingen hus har adresse til veien.
Anton Diffring
Diffring spilte også i ganske mange internasjonale filmer, slik som Brennpunkt Fahrenheit 451, regissert av Francois Truffaut.
Hans siste rolle var igjen som nazifigur, for BBC, i Doctor Who-serien Silver Nemesis (1988), som han gikk med på å spille i, ettersom innspillingen sammenfalt med Wimbledon-turneringen i tennis som han ønsket å se.
Diffring arbeidet helt til sin død da han bukket under for kreft. Han døde i sitt hjem i Chateauneuf-de-Grasse i Sør-Frankrike.
Université d’État d’Haïti
Université d'État d'Haïti (Statsuniversitetet i Haiti) er et universitet i Haiti, med hovedsete i Port-au-Prince.
Universitetets historie kan føres tilbake til 1820, da det medisinske og det juridiske fakultet der ble opprettet. I 1942 ble de da eksisterende fakulteter samlet under navnet 'Université d'Haïti. Etter studentbevegelsene i 1960, tok François Duvaliers regjering kontroll over det meste av styret av virksomheten og gav universitetet det nye navnet Université d'État d'Haïti.
Stiftelsesdokument
Stiftelsesdokument er et dokument som oppretter en juridisk enhet, eksempelvis en forening, et aksjeselskap eller en stiftelse, vanligvis opprettet i forbindelse med et stiftelsesmøte. Utover å måtte inneholde stifters underskrift og stiftelsesdato, bestemmer eventuell lovgivning angående den enkelte enhetstype hva stiftelsesdokumentets innhold skal være for å være gyldig.
Norge
I Norge er opprettelsen av stiftelsedokument lovpålagt og regulert gjennom aksjeloven, stiftelsesloven, og foretaksregisterloven. For registrering i Brønnøysundregistrenes enhetsregister må alle virksomheter, stiftelser og foreninger ha et gyldig stiftelsesdokument.
Åndefjellet
Åndefjellet (kinesisk: 灵山, pinyin: Língshān) er en roman av Gao Xingjian, vinneren av Nobelprisen i litteratur i 2000. Åndefjellet ble utgitt på kinesisk første gang i Taipei i 1990.
Romanen er tildels inspirert av forfatterens reiser på den kinesiske landsbygden, da han trodde på en feilaktig diagnose om at han hadde lungekreft.
Romanen er delvis selvbiografisk, dels en fiksjon om en manns reise for å finne det navngjetne fjellet Lingshan. Den er en kombinasjon av fortellingsfragmenter, reiseskildringer, ikke navngitte skikkelser (som fremstår ved pronomener som «jeg», «du», «hun», osv.), og folkediktning og folkelige legender.
Romanen er oversatt til norsk av Baisha Liu og Harald Bøckman, og utgitt av Aschehoug i 2002.
Anjala
Anjala er en tidligere kommune i landskapet Kymmenedalen i Finland. Kommunen hadde innbyggere i 1973. Anjala var en finskspråklig kommune.
thumb|left|250px|Herregården Anjala Anjala ligger langs østre elvebredd av Kymmene älv.
I 1975 ble kommunene Anjala og Sippola slått sammen til den nye köpingen Anjalankoski. Den 1. januar 2009 ble kommunene Anjalankoski, Elimä, Jaala, Kuusankoski og Valkeala slått sammen med byen Kouvola.
Håkan Malmström
Håkan Malmström (født 16. juli 1977) er en svensk fotballspiller som for øyeblikket spiller for IK Brage. Han regnes som en kreativ, teknisk og målfarlig forsvarsspiller med posisjon i midtforsvaret eller som høyreback, og har spilt seriefotball for flere svenske klubber og Hamarkameratene i Norge før han kom til IK Brage.
Fotballkarrieren
Hos IF Brommapojkarna skåret han totalt 18 mål på 107 kamper. Han var også kaptein i den siste sesongen hvor laget til slutt rykket ned fra Allsvenskan til Superettan. Han var regnet som en av lagets beste spillere da ingen andre på Brommapojkarnas lag hadde flere poeng enn ham på spillerbørsen hos Aftonbladet. Før perioden i Brommapojkarna spilte Malmström for Segeltorps IF, IFK Stockholm, Spårvägens FF og Vasalunds IF.
Hamarkameratene
Malmström kom vederlagsfritt til Hamarklubben fra svenske IF Brommapojkarna den 13. desember 2007, og skrev under på en treårskontrakt etter å ha prøvespilt i to kamper for Ham-Kam. Under prøvespillingen for Ham-Kam overbeviste han landsmannen Markus Ringberg såpass at sistnevnte anbefalte klubben å hente ham.
Clément Rodier
Marie-Clément Rodier (født Vital Rodier, født 25. mai 1839 i Malvieille i kommunen St-Germain-l’Herm i Frankrike, død 20. november 1904 i Misserghin i det som i dag er Algerie) var en fransk katolsk legbror tilhørende karteuserne og senere spiritanerne som var misjonær i Algerie.
Citrusfrukten klementiner er oppkalt etter ham.
Biografi
Om oppdagelsen var helt unik, er ikke sikkert. Men hans vitenskapelige beskrivelse av frukten er definitivt hans, og den første.
Klementinen er omtrent identisk med en mandarinlignende frukt som er blitt dyrket i det sørlige Kina i lengre tid, i provinsene Guangdong og Guangxi. Pomeransen har likesom mandarinen bakgrunn fra samme område.
Det var broder Cléments beskrivelse av hybriden som gjorde den kjent og etterhvert gjorde at den ble dyrket i store deler av de citrusdyrkende områder i verden. Grunnen er, foruten smaken som er nokså lik mandarinens, at den er meget lett å skrelle, og har ytterst få steiner.
Rottesnok
Rottesnoken (vitenskapelig navn Elaphe obsoleta) er en slange som lever i Nord-Amerika. Den blir fra 120 til 180 cm lang. Rottesnoken lever på bakken, men er også en svært god svømmer. Fargen er fra lys brungrå til mellombrun og brun-oransje. Arten er representert i Kristiansand Dyrepark.
Okells Brewery
Okells Brewery er et lokalt ølbryggeri i Douglas på Man som ble grunnlagt av William Okell i 1850, og eier i dag bortimot halvparten pubene på Man.
Historie
I 1972 ble Okells kjøpt av Heron & Brearley, et lokalt leskedrikkselskap, og i 1986 ble det slått sammen med Castletown Brewery og omdøpt til The Isle of Man Breweries. I 1994 flyttet selskapet til et nytt bryggeri utenfor Douglas og gikk da tilbake til navnet Heron & Brearley.
I en tid brygget Okells også pils under lisens for det kanadiske bryggeriet Labatts, en bevisst kommersiell beslutning ettersom Formel 1-kjøreren Nigel Mansell bodde på Man og Labatts var en av hans sponsorer. Da Mansell forlot Man forsvant også dette pilsmerket.
Tilgjengelighet
Okells’ øl er også tilgjengelig utenfor Man. I Storbritannia er det fire puber som selger det:
Ølet er også tilgjengelig gjennom større britiske distributører i Storbritannia. Flaskeøl er også tilgjengelig på Man, og blir enkelte tilfeller også spesialimportert til en del land utenfor Man, blant annet Finland.
Ølsorter
Selskapet brygger fem vanlig real ales:
Fire sesongbetonte ølsorter:
og fem ølsorter som produseres tidvis:
Kari Sørbø
Kari Sørbø (født 26. juli 1955 i Bergen) er en norsk journalist. Hun har arbeidet i NRK radio siden 1979. Hun var tilknyttet NRK Finnmark i Vadsø fra 1979 til 1986, NRK P2 i Trondheim fra 1986 til 1993, og har deretter vært ansatt i NRKs nyhetsavdeling.
Hun har vært programleder og reporter i aktualitetsprogrammet Her og Nå fra 1987 til 2009. Jobber nå som radio - og TV- reporter i NRK-Trøndelag. Fra 2013 til høsten 2016 var hun også programleder i Frokostradio på NRK sin nye digitale radiokanal P1+.
Kari Sørbø er blitt tildelt Kringkastingsprisen og Alv Helleviks målpris. Hun ble kåret til årets programleder 2004 i Prix Radio, der hun også fikk prisen for Årets intervju i 2007 (Berit Reiss Andersen) og 2015 (Petter Northug).
Hun har hatt diverse styreverv i Norsk Journalistlag og ved Nordisk Journalistcenter i Århus.
Sørbø er utdannet ved Høgskulen i Volda (norsk og mediefag), Nordisk Journalistcenter i Århus og Universitetet i Bergen.
FK Torpedo Moskva
Torpedo Moskva (russisk: Торпедо Москва) er en russisk fotballklubb fra Moskva som ble stiftet i 1924 som RDPK.. Sitt nåværende navn fikk klubben i 1936. Torpedo Moskva har spilte i den øverste divisjonen i Sovjetunionen og Russland fra 1938 til 2006. De har også deltatt markant i UEFA-cupen. I 2006 rykket laget ned fra russisk eliteserie, og i mars 2009 mistet det profflisensen sin. I 2011-sesongen skal laget spille i Nasjonal fotballiga (FNL), som er nivå 2 i Russland.
Torpedo Moskva vant Moscow Region of Amateur Football League i 2009 Den 22. desember 2009 passerte Torpedo lisensiering og spilte i den russiske andre divisjon i 2010 (sone Center). De slo FC Gubkin 1-0 hjemme 30. oktober 2010 og ble vinnere av Zone Center of Second Division i 2010-sesongen. Dette betydde Torpedo ble forfremmet til Russian First Division etter tre sesonger med å lage to påfølgende kampanjer. I 2013-14 sesongen Torpedo ferdig tredje i den russiske First Division og kvalifisert for å fremme spille av der de ble kjemper om opprykk til den russiske Premier League. De møtte Krylya Sovetov Samara i play offs. Torpedo vant første etappe med mål fra Alexander Salugin og Oleg Vlasov som betydde tok de en 2-0 ledelse å gå inn i bortekampen. Den andre etappen ferdig 0-0 mening Torpedo vant 2-0 sammenlagt og rykket mens Krylya rykket ned til første divisjon.
Jordskjelvet i Haiyuan 1920
Jordskjelvet i Haiyuan var et kraftig og meget dødbringende jordskjelv som fant sted i Kina den 16. desember 1920. Det hadde en momentmagnitude på 7,8 (eller en styrke på XII – maksimalstyrken på Mercallis skala som den gang var i bruk). Hovedskjelvet var kl 12.05 UTC, det vil si ut på kvelden lokal tid.
Haiyuan er et fylke i den nåværende autonome region Ningxia Hui nord i Kina.
Rundt 200 000 ble drept av skjelvet, hvorav over 73 000 i selve Haiyuan fylke. Et jordras begravde landsbyen Sujiahe i fylket Xiji. Mer enn 30 000 mennesker omkom i prefekturet Guyuan. Nesten alle hus i byene Longde og Huining raste sammen.
Skade av styrke VI til X (Mercalli) fant sted i syv provinser og regioner (etter dagens administrative geografi), og rammet blant annet de større byer Lanzhou, Taiyuan, Xi'an, Xining og Yinchuan. Det ble følt fra Gulehavet til provinsen Qinghai, og fra Indre Mongolia til Sichuan.
Langs en strekning på om lag 200 km åpnet det seg kløfter og sprekker fra Lijunbu via Ganyanchi til Jingtai. Mange jordras og sprekkdannelser fant sted i hele episenter-området i Haijuan. Noen elver ble oppdemmet, andre endret løp.
Seiches fra dette jordskjelvet ble observert i to innsjøer og tre fjorder vest i Norge.
Selv om vestlige kilder gjerne kaller jordskjelvet for Jordskjelvet i Kansu (det vil si Jordskjelvet i Gansu etter gjeldende transskripsjon), var episenteret og høyeste intensitet helt klart innen Ningxia.
Stáloluokta
Stáloluokta er en sameby i Padjelanta nasjonalpark. Den er grunnlag for reindriften i området og utgjør basis for fisket i innsjøen Virihaure.
Padjelantaleden passerer gjennom Stáloluokta og i byen finnes en hytte for overnatting, samt to små butikker som sommerstid selger nødvendig utstyr samt samisk mat som bannock, tørket reinkjøtt og røkt fisk. Flera turoperatører tilbyr regulære helikopterturer til Stáloluokta fra Kvikkjokk eller Ritsem, noe som gjør byen til et utgangspunkt for mange vandrere. Sarek nasjonalpark ligger omtrent en dagsetappe fra Stáloluokta.
Bryne korps
Frelsesarmeen Bryne ble startet 3. oktober 1908. Ensein Louise Samuelsen og prøveløytnant Hanna Gundersen var de første offiserene.
Historie
De første seks årene hadde ikke korpset eget lokale. Men i 1914 fikk divisjonssjef Rasmus Kristoffersen bygget ett lokale med offiserskvarter. Lokalet var i Meierigata og her hadde Frelsesarmeen Bryne sitt tilholdssted frem til 1994 da de flyttet til Vardheivegen.
Under den 2. verdenskrig ble lokalet tatt av den tyske okkupasjonsmakt og brukt som forlegning for tyske offiserer og soldater. Men Frelsesarmeen holdt fortsatt møter. Først i Time sparebank, så hos Hjalmar Thu, så på loftet på "1900 huset" og til slutt i hønsehuset til Jonas Salte på Ree. Det siste ble kalt "Frelsesarken".
Forfatteren Thorvald Tu var med i Bryne korps i sin ungdom, og bevarte en stor kjærlighet til organisasjonen resten av livet.
Frelsesarmeen Bryne i dag
Idag har Frelsesarmeen Bryne korps ca. 120 soldater og ca. 10 tilhørige. Frelsesarmeen Bryne er aktive på mange områder bl.a. så eier Frelsesarmeen Frivillighetssentralen i Time. Høsten 2006 startet Frelsesarmeen Café William som er en kafe for rusmisbrukere, mennesker med psykiske problemer o.l. Her kan hvem som helst komme, få seg en god middag og noen å snakke med.
Frelsesarmeen Brynes korpslokale
Idag ligger Frelsesarmeen i Vardheivegen 4. Dette lokalet ble bygget i 1994. Kjelleretasjen leies ut til Time kommune som driver Brynelunden opne barnehage der. Hovedetasjen består av hovedsal(møtelokale) en salong, spisesal, kjøkken og kontorer. I loftsetasjen er det egne rom for barne og ungdomsarbeidet, disse blir også leid ut til div. kurs.
Korpsledere Bryne korps
(*=gift, kone også offiser, men navnet ukjent
Øst-Timors flagg
Øst-Timors flagg består av en rød duk hvorpå det ut fra stangsiden er plassert en gul trekant og på denne igjen en svart trekant. I den svarte trekanten er det en hvit femtakket stjerne. Den svarte trekanten strekker seg en tredel ut i flaggduken, mens den gule trekanten når ut til midten av flaggduken.
Flagget er beskrevet i seksjon 15 i Øst-Timors grunnlov. Her bestemmes også flaggets symbolikk. Etter grunnloven står gult for sporene etter kolonialismen. Svart står for obskurantisme, noe som må bekjempes. Rødt symboliserer kampen for nasjonal selvstendighet. Hvitt står for fred. Stjernen representerer det ledende lyset ifølge den offisielle forklaringen nedfelt i grunnloven. Flaggets størrelsesforhold er 1:2.
Øst-Timors flagg benyttes i samme utforming som nasjonalflagg, handelsflagg, statsflagg og orlogsflagg både på land og til sjøs.
FA-cupen 1935/36
FA-cupen 1935/36 var den 61. sesongen av den engelske FA-cupen. Arsenal vant cupen etter 1–0 i finalen mot Sheffield United.
Erling Mæland
Erling Mæland har vært sekretær ved verdenshovedkvarteret i London, rektor ved Frelsesarmeens offisersskole i Asker, avdelingssjef for forvaltning og økonomi ved Frelsesarmeens hovedkvarter i Oslo, samt vært leder for Vestre Divisjon i Stavanger
Fra 2005 – 2007 var han sjefssekretær (nestleder) for Frelsesarmeen Norge, Island og Færøyene.
I 2007 ble han leder for Frelsesarmeen Danmark, men ble pensjonert høsten 2010. Han bor nå på Jæren.
Fretex
Fretex består av:
Årlig får ca 1700 mennesker jobb etter å ha deltatt i et jobbprogram i regi av Fretex Jobb. Programmene tilbys i samarbeid med NAV. Fretex finnes i de fleste norske fylker. Fretex har 3500 innsamlingsbokser og innsamling hos Posten og jobber etter prinsippene i avfallshierarkiet. Det er 40 Fretexbutikker, inklusiv en nettbutikk.
Sippola
Sippola er en tidligere kommune i landskapet Kymmenedalen i Finland. Kommunen hadde innbyggere i 1973. Sippola var en finskspråklig kommune.
Sippola og Anjala ligger på hver side av Kymmene älv.
I 1975 ble kommunene Anjala og Sippola slått sammen til den nye köpingen Anjalankoski. Den 1. januar 2009 ble kommunene Anjalankoski, Elimä, Jaala, Kuusankoski og Valkeala slått sammen med byen Kouvola.
Pietro Rava
Pietro Rava (1916–2006) var en italiensk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Rava ble olympisk mester i fotball under OL 1936 i Berlin. han var med på det italienske laget som vant fotballturneringen foran Østerrike og Norge. Italia vant kvartfinalen over Japan med 8-0 og i semifinalen beseiret de Norge med 2-1. I finalen, som ble spilt 15. august 1936 med 85 000 tilskuere, møtte de Østerrike. Italia vant finalen med 2-1.
To år senere, under VM 1938 i Frankrike ble han verdensmester i fotball. Italia beseiret Ungarn med 4-2 i finalen på Stade Colombes i Paris.
Kuraffen
Kuraffen er en figur kjent fra Barne-TV på NRK Super. Kuraffen dukket først opp på TV i Barne-TVs intro sammen med Fantorangen (da het han Orangufanten) og Elgøye. Kuraffen er en blanding av ku og sjiraff. Hodet og føttene er fra kua, og halsen pluss resten av kroppen er fra en sjiraff. Dukken ble skapt i 2007 av dukkemaker Tiina Suhonen i samarbeid med NRK systua.
Sommeren 2009 dukket Kuraffen opp på fjernsynsskjermene på nytt, sammen med programlederen Wilhelm (Wilhelm Støylen) i Barnas Supersommer i helgene. I disse programmene bodde Kuraffen og Wilhelm på en bondegård som ble fremstilt digitalt ved hjelp av greenscreen-teknikk. Programmenes omdreiningspunkt var Wilhelms og Kuraffens felles oppfinnsomhet og glede over å synge og bygge nye ting av skrot. Kuraffen på bondegården ble styrt av Mads Buer, som også ga Kuraffens stemme og spilte Wilhelms og Kuraffens nabo. Kuraffen hadde dermed skiftet kjønn, og var dessuten blitt mindre enn i de første programseriene.
Wilhelm og Kuraffen ble kjempepopulære blant barna og dukket igjen opp på vanlig barne-TV. Jula 2009 var det Wilhelm og Kuraffen som sørget for at barna fikk se en ny episode av Jul i Svingen hver dag gjennom hele høytiden. I disse juleprogrammene hadde de også laget en julekalender av skrot.
Referanser
https://www.nrk.no/retningslinjer/design/4.1.2.1-nrk-super-_2-til-8-ar_-1.6627433 Karakterene bor i forskellige reir Kuraffen i sinn kolle..
Alvin Harrison
Alvin Harrison (født 20. januar 1974) er en amerikansk tidligere friidrettsutøver. Han vant gullmedalje på 4 x 400 meter stafett både under OL 1996 og OL 2000 og sølvmedalje på 400 meter under OL 2000. Han er tvillingbroren til Calvin Harrison. Under OL i 2000 ble Alvin Harrison og Calvin Harrison historiske som de første tvillingene til å konkurrere og vinne gullmedaljer på det samme stafettlaget siden opprettelsen av de moderne olympiske leker. Alvis Harrison er utestengt på livstid etter bruk av dopingmidler.
Carlo Ambrogio Lonati
Carlo Ambrogio Lonati (ca. 1645 – 1710/1715) var en italiensk komponist, fiolinist og sanger.
Biografi
Lonati var fiolinist ved visekongen av Napolis hoff fra 1665 til 1667, hvor han også tok roller i operaer. Deretter arbeidet han ti år som konsertmester og sanger ved Christina av Sveriges hoff i Roma. Her traff han Alessandro Stradella og Lelio Colista. Lonato samarbeidet med Stradella også senere i Genova. I Roma komponerte han tallrike fiolin- og triosonater som ble forbilder for Arcangelo Corelli og Henry Purcell. I likhet med Corelli underviste Lonati den unge Francesco Geminiani. Francesco Maria Veracini betegnet i 1760 Lonati som den mest virtuose fiolinist i sitt århundre.
Verk
Instrumentalverkene er bevart på manuskriptform, blant dem er noen triosonater og 12 Sonate per violino e basso continuo tilegnet keiser Leopold I av Det tysk-romerske rike, blant annet med en 600 takters Ciacona. Seks av disse verkene er notert i skordatur. Via Johann Georg Pisendel kom denne sonatesamlingen til Dresden, der originalene forsvant i 1945. Lonati var lite interessert i å trykke sine verker, og Veracini siterer ham på at grunnen var at han ikke ville de skulle falle i hendene på personer som «knapt nok kunne klokka».
Jernbaneulykken i Getå
Jernbaneulykken i Getå inntraff 1. oktober 1918 i Getå i nåværende Norrköping kommune, og er den verste jernbaneulykken i Sverige noen gang. Minst 42 personer omkom. Det eksakte antallet har ikke blitt fastslått.
Ulykken skjedde da et lokomotiv med sju vogner sporet av og falt ned på en landevei. Glødende kull og gass som strømmet ut antente vognene, hvor mange av passasjerene satt fastklemt.
Bakgrunn
Jernbanestrekningen mellom Åby og Nyköping ble åpnet 1. oktober 1913. Strekningen mellom Åby og Krokek hadde i forbindelse med byggingen vært gjennom geologiske undersøkelser, da det var risiko for ras der jernbanen skulle gå langs en forkastningsskrent langs Bråvikens strand. Våren 1918 hadde vært tørr, vannstanden i Bråviken hadde sunket, og bakken hadde tørket ut, noe som gav opphav til tørrsprekker i grunnen. September ble derimot uvanlig regnfull, så bakken ble gjennombløtt. Grunnen under jernbanevollen besto av leire, som på grunn av regnet hadde fått redusert bæreevne.
Ulykken
Klokken 18.26 hadde tog 2138 passert uten at noen ombord hadde merket noe unormalt. De første tegnene på at noe var i ferd med å skje, var da betjenten ved Getå mellom 18.33 og 18.40 hørte støy i telefonledningene. Omtrent 12.50 passerte en bryggerivogn stedet uten å merke til noe ras. Mellom 18.52 og 18.55 ga leiren under jernbanegrunnen etter og et raste ut. Omtrent 18.55 ble telegrafnettet som gikk langs jernbanen brutt.
Tog 422 hadde gått fra Malmö klokken 07.00. I Mjölby ble lokomotivet byttet ut, fra et F1271 til et F1200. I Norrköping var toget 12 minutter forsinket.
Ved avsporingsstedet var hastigheten anslagsvis 65-70 kilometer i timen. Lokomotivet F1200 sporet av, det falt ned på landeveien og ble liggende på høyre side. De to siste vognene ble igjen på jernbanesporet, spisevognen ble stående i 45 graders vinkel mellom jernbanegrunnen og landeveien, mens de øvrige vognene ble knust. Lokføreren Wahlström slo hodet i ulykken og fikk hjernerystelse, men klarte likevel å ta seg ut av lokomotivet. Konduktøren Strøm var ved ulykkestidspunktet i den siste vognen. Han tok seg ut og møtte lokføreren ved lokomotivet. Han fortalte at fyrbøteren Carlsson lå begravet under kullet. Ström la i vei mot Åby for å underrette om det som hadde skjedd. Underveis møtte han banevokter Andersson, som så ringte til Åby fra en villa i nærheten og ga beskjed om hendelsen. Fra banevokterboligen øst for ulykkesstedet kom jernbanevakten Eriksson. Hans kone hadde senket bommen ved en jernbaneovergang i nærheten og sto og ventet på toget, da hun syntes hun hørte at toget stanset. Eriksson hadde da med rask gange tatt seg mot ulykkesstedet. Da han fikk se telegrafstolpene stå på skrå skjønte han at noe alvorlig hadde skjedd. Etter at han hadde sett at toget hadde sporet av, skyndte han seg til Getå stasjon for å underrette stasjonen i Krokek om ulykken.
I mellomtiden hadde glør fra lokkjelen antent de avsporede vognene nærmest lokomotivet. Belysningen i vognene på den tiden ble drevet av acetylengass, og da den utstrømmende gassen ble antent, brant vognene som fakler. Mange som satt fastklemt i vognene, ble hjulpet ut, men mange brant inne da brannen spredte seg. Brannen ble snart så stor at man kunne se den fra Norrköping, der arbeiderne på Tuppens väfverier samlet seg på fabrikktaket. Av de omtrent 170 personene ombord på toget omkom 42. Dessuten var det fem savnede, der forsvinningen antas å ha en forbindelse med ulykken.
Ved stedet langs den gamle landeveien mellom Åby og Sandviken er det nå reist en minnestein. Den 10. oktober 1918 ble de omkomne som ikke kunne identifiseres begravet på Norra kyrkogården i Norrköping. Over massegraven står det en fem meter høy stein av rød granitt fra Graversfors.
Lokomotivet lå igjen på ulykkesstedet fram til 15. november. Etter reparasjon ble det prøvekjørt 21. mai 1919 og var i tjeneste hos SJ fram til 1937, da lokomotivet ble solgt for 30 876 danske kroner til DSB i Danmark som brukte det i mange år. Det ble blant annet utsatt for flyangrep i nærheten av Korsør 1943. Lokomotivet vendte tilbake til Sverige i 1963, og befinner seg i dag på Sveriges järnvägsmuseum i Gävle.
Togets sammensetning
Toget som var innblandet i Getå-ulykken besto av 11 enheter, lokomotivet inkludert:
De fleste omkomne reiste i vognene 2039 og 1235, siden disse slo hverandre i stykker ved avsporingen.
Bushy’s Brewery
Bushy's Brewery er et lokalt ølbryggeri i Douglas på Man som ble grunnlagt av søskenparet Martin og Nicky Brunnschwieler i 1986.
I oktober 1984 overtok de utstedet Zhivago's Bar i Victoria St i Douglas, og to år senere startet de et minibryggeri i kjelleren og utviklet merket Old Bushy Tail, et rødbrunt øl med en søt maltsmak og som har en ettersmak av humle og karamell. Utstedet ble da omdøpt til Bushy's Brewpub. En profesjonell brygger, Davey Jones, fra London ble ansatt for å sikre kvaliteten, og i 1990 ble et nytt bryggeri åpnet med den britiske skribenten Michael Jackson, kjent for boken The World Guide To Beer (1977) og som «ølguru», til å foreta den offisielle åpningen. I dag er det bryggeren Neil «Curly» Convery som har hovedansvaret, og bryggeriet er knyttet til de årlige motorsykkelløpene på Man, TT Races, som «Ale of Man».
Øltyper
Et sesongbetont merke
Grensehandel
Grensehandel (engelsk: cross-border shopping) betegner handel i grensetraktene mellom to land hvor det ene lands borgere handler ulike varer i nabolandet motivert av prisforskjeller. Grensehandel har vært vanlig i mer enn 100 år,og spesielt siden andre verdenskrig i Norden. Grensehandel omfatter strengt tatt også fenomenet tax-free-handel ved ferger, flyplasser og andre grenseoverganger, men i politisk og økonomisk forstand skiller man likevel oftest mellom normal grensehandel og tax-free-handel fordi vanlig grensehandel skyldes generelt ulikt prisnivå, mens tax-free-handel skyldes særregler i avgrensede butikker og reiseområder. I norsk grensehandel i Sverige og Danmark er brennevin og tobakk overrepresentert, mens i tax-free-handelen er brennevin og kosmetikk overrepresentert i forhold til normalt forbruksmønster.
Tiltak mot grensehandel
Det er ikke et uttalt mål i Norge å bli kvitt all grensehandel, til tross for at grensehandelen både svekker sysselsettingen i varehandelen på norsk side, og medfører miljøbelastninger og utslipp fra unødvendig bilkjøring. Målet synes å være at grensehandelen ikke skal øke for mye.
Det er generelt to hovedgrupper av tiltak for å regulere eller dempe grensehandel - enten endring av særavgifter eller innførselsregulering gjennom kvoter. Norge har brukt begge deler historisk - i 2002 og 2003 ble avgiftene på vin, øl og brnnevin senket for å demme opp mot grensehandel i utlandet, og innførselskvotene er begrenset til en viss mengde for alkohol og kjøtt. For tiden er kvoten inntil 1 liter brennevin og 1,5 liter vin, eller 3 liter vin alene, og 2 liter øl (eller 5 liter øl alene), samt 10 kg kjøtt og 200 sigaretter eller 250 gram andre tobakksvarer, og 200 blad sigarettpapir. Maksimal innførselsverdi er 6 000 kroner ved opphold over 24 timer, og 3 000 kroner ved opphold under 24 timer.
Grensehandelens (og tax-free-handelens) kanskje viktigste funksjon fra myndighetenes side er at den representerer et alternativ eller en «ventil» for de mest prissensitive forbrukerne, og dermed bidrar til å sikre oppslutningen om høye alkoholavgifter. Det oppfattes ofte at kamp mot grensehandel (lave avgifter) må balanseres mot kamp mot alkoholskader (høye avgifter).
I Sverige har man senket ølpriserne på grunn av grensehandel med Danmark og Tyskland, for å beskytte svenske bryggerier. Sverige har (2010) omtrent de samme ølpriser som Danmark, men høyere spritpriser, men Tyskland har mye lavere priser. Finland har senket alkoholprisene for å minske handelslekkasjen til Estland, noe som igjen gjør det mer lønnsomt og attraktivt for nordmenn å foreta grensehandel i Finland.
Grensehandel i EU
EU-landene opphevet all tax-free grensehandel i 1999, men innførte til gjengjeld en meget stor innførselskvote for tradisjonell grensehandel med avgiftsbelagte varer. I EU er tollfri innførselskvote for grensehandels-kjøp fra EU-land juridisk sett ubegrenset, men det finnes en indikativ grense for det svenske tollverkets håndhevning på 10 liter brennevin, 90 liter vin og 110 liter øl. Den nye og større tollkvoten ble innført i Sverige fra 2003, syv år etter at landet ble EU-medlem. Forutsetningen for kvotebestemmelsene i EU er at man får ta en rimelig mengde for privat bruk, men ikke selge videre i hjemlandet.
En spesiell grensevare er snus, som er forbudt å selge i hele EU, bortsett fra i Sverige. En del snusere fra land som Danmark, Finland og Tyskland reiser derfor til Sverige (og også Norge) for å kjøpe snus der. Også Sveits, som ikke er med i EU, tillater salg av snus og mottar grensehandlere fra sine naboland for dette, særlig fra Østerrike.
«Harrytur»
«Harrytur» eller «harryhandel» er en nedsettende betegnelse på det å reise til et naboland, særlig fra Norge til Sverige, for å kjøpe matvarer, alkohol og tobakk til lavest mulig priser.
Begrepet oppstod etter at den daværende norske landbruksministeren Lars Sponheim i et intervju i Dag og Tid i februar 2002 uttalte at det var «harry» å dra på handletur til Svinesund. Fornavnet Harry kan i norsk slang benyttes som adjektiv eller substantiv for å karakterisere en person eller handling som «vulgær», «smakløs» eller «udannet».
Kjøttvarer, alkohol og sigaretter er dyrere i Norge enn i nabolandene og mange nordmenn har tradisjon å dra til grensebutikker i Sverige (spesielt Strömstad, men også for eksempel Charlottenberg og Töcksfors), Finland og Russland.
I grensenære deler av Norge har det utviklet seg en folketradisjon med handleturer til Sverige på skjærtorsdag, en helligdag som er arbeidsfri i Norge, men ikke i Sverige. Til Svinesund og Strömstad er det gjerne råner-miljøer som drar for å feste denne dagen, og i påskeuka passerer det 10 000 til 15 000 biler over Svinesund hver dag.
Dharug (språk)
Dharug, også referert til som Sydney-språket eller Iyora, er et nesten utdødd australsk aboriginsk språk fra Yuin-Kuric-språkgruppen. Det ble talt i regionen Sydney, New South Wales, og er det tradisjonelle språket for folkeslagene darug og eora.
Grensehandel
«Harrytur»
Handelslekkasjen til Sverige har svekket norsk varehandel i grenseområdene på Østlandet. Handelen har også gitt flere nordmenn som bor nær Sverige, arbeid i svenske butikker fordi det bor få folk i områdene på svensk side av grensen. Disse nordmennene har betalt skatt til hjemkommunene i Norge.
Dharug (språk)
Begrepet dharug, som også kan staves dharukk, dharoog, dharrag, og dararrug, etc., kom fra ordet for yam midyini. Dharug er roten eller midyini'en av urspråkene i Sydney. Darug-befolkningen ble sterkt redusert på grunn av virkningene av koloniseringen. Språket har overlevd gjennom skriftlige nedtegnelser og den muntlige tradisjonen til de gjenværende brukerne av språket.
Darug-folket gjenkjenner Sir William Dawes på den første flåten og flaggskipet Sirius for å ha nåde og intelligens av menneskeheten til å registrere og skrive ned det opprinnelige tradisjonelle dalang-språket, ved hjelp fra eldre folk i Sydney Darugule-wayaun. Dawes ble returnert til England i desember 1791, etter uenigheter med guvernør Phillip på, og andre ting, blant annet straffeekspedisjonen som ble lansert som en følge av et angrep på en av regjeringens viktigere menn, angivelig av Pemulwuy.
Navn
De som snakket språket brukte ikke et bestemt navn for sitt språk før invasjonen. Dialekter fra kystnære områder har blitt referert til som iyora (også stavet iora, eora), som ganske enkelt betyr «folk», mens innlandsdialekten har blitt referert til som dharug (også stavet darug, dharuk, dharruk), et begrep av ukjent opprinnelse og mening. Begge navnene blir også brukt for å referere til alle dialekter av språket kollektivt.
Vokaler
Språket kan ha hatt variasjoner av vokallengde, men dette er vanskelig å avgjøre fra den eksisterende data.
Talespråket gjenopplives
I løpet av 1990-tallet og det nye årtusen har noen etterkommere av darug-klaner i Western Sydney gjort en betydelig innsats for å gjenopplive dharug som talespråk. I dag finnes det noen moderne dharug-talere som holder taler på dharug-språket, og yngre medlemmer av samfunnet besøker skoler og gir demonstrasjoner av muntlig dharug.
Dharug-ord som finnes i norsk
Eksempler på dharug-ord som har overlevd i vår dagligtale er:
Vastenjaure
Vastenjaure (lulesamisk: Vásstenjávrre) er den nest største innsjøen i Padjelanta nasjonalpark i svensk Lappland. Vastenjaure ligger 547 meter over havet og innsjøens areal er 89,8 km². På det dypeste er den 134 meter, og Vastenjaure er dermed Sveriges åttende dypeste innsjø. Ved sjøen ligger samelandsbyen Vásstenjávrre. Innløpet skjer fra Virihaure og Låddejåhkå. Innsjøen er ikke regulert, og har sitt utløp til Akkajaure via Vuojatädno, og inngår i Luleälvens nedbørsområde.
Robert Whitehead
Robert Whitehead (født 3. januar 1823, død 14. november 1905) var en engelsk ingeniør, kanskje aller mest kjent for oppfinnelsen av den selvbevegelige og selvstyrende torpedo i 1866.
Luppis - møte med en oppfinner
Giovanni Biagio Luppis var en lokal ingeniør, som Whitehead kontaktet på grunn av Luppis arbeid med å konstruere en selvgående torpedo. Torpedoen ble drevet fremover av komprimert luft, men manglet styresystemer for å få den til å gå i rett bane og rett dybde.
Den første torpedo
Den første fungerende torpedoen Whitehead konstruerte ble kalt Minenschiff: Mineskip. Den ble presentert for den østerrikske marinen 21. desember 1866. Den østerrikske kanonbåten «Gemse» ble modifisert for å føre et torpedorør, og var således det første skipet som førte torpedoer som våpen – om enn kun for testing.
Få år senere, i 1870, klarte Whitehead å konstruere en torpedo som gikk med 7 knops fart og med en rekkevidde på litt over 600 meter.
De viktigste funksjonene Whitehead gav torpedoene sine, var evnen til å holde en rett, stø kurs, og å holde en forhåndsinnstilt dybde. Dybden ble styrt av en hydrostatisk pendel, en slags balansevekt styrt av trykk utenfor torpedoen. Kursen ble holdt rett ved et gyroskop, oppfunnet kun få år før.
Fabrikken Whitehead styrte gikk derimot konkurs, og Whitehead opprettet i stedet Torpedo- Fabrik von Robert Whitehead i 1875. Whiteheadtorpedoene var lenge de eneste på markedet, og hemmelighetene bak dem ble holdt skjult for allmennheten.
Norge bestilte sine første torpedoer, i samarbeid med den svenske marinen, i 1875. Verdens første torpedobåt, altså den første båt konstruert med det mål for øye å føre torpedoer, var den norske torpedobåten «Rap».
«Blücher» ble senket av gamle whiteheadtorpedoer fra Oscarsborg den 9. april 1940. Den gang var de selvsagt håpløst utdatert – men fungerte fremdeles.
Inkubasjonstid
Inkubasjonstid betegner den tid det tar fra man blir smittet av en sykdomsfremkallende organisme til man viser symptomer på sykdommen. Det kan gå ganske hurtig (få minutter) eller meget langsomt (30 år for Creutzfeldt-Jakob). Inkubasjonstiden varierer mye fra person til person, og derfor angir man den helst som middeltallet og den 10. og 90. persentil.
Svartedauden anses i dag for å ha vært en bakteriell sykdom, og man ble raskt klar over at perioden fra smitte til død lå på ca. 37 dager. Den presise inkubasjonstiden var derimot ukjent, så man fikk først bukt med sykdommen da man innførte streng karantene i 40 dager. I nåtiden kan inkubasjonstiden for denne sykdom beregnes slik: Fra smitte til de første tegn på sykdommen gikk det 10-12 dager (den egentlige inkubasjonstiden). Dernest var man smittefarlig i 21 dager, men først i de siste 5 døgn kunne andre se åpenlyse tegn på sykdommen.
Mange mennesker er skjulte smittebærere fordi de er smittet, men ikke viser symptomer på sykdommen.
Eksempler på inkubasjonstiden for forskjellige sykdommer
I mange tilfeller er inkubasjonstiden lengre hos voksne enn hos barn.
Se også
המודל הפסיכוסקסואלי