cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ben Verweij
Bernard «Ben» Willem Jan Verweij (født 31. august 1895 i Medan på Sumatra, død 14. juli 1951 i Amsterdam) var en nederlandsk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen og 1924 i Paris.
Verweij var med på det nederlandske fotballaget som kom på tredjeplass i den olympiske fotballturneringen under OL 1920 i Antwerpen. Det var fjorten lag som deltok i fotballturneringen som ble avviklet i perioden 28. august til 5. september 1920. Belgia og Tsjekkoslovakia møttes i finalen på olympiastadion i Antwerpen. Belgia ledet kampen med 2-0 i slutten av første omgang da spillerne fra Tsjekkoslovakia forlot banen i protest mot dommeren. Tsjekkoslovakia ble diskvalifisert og Belgia ble olympiske mestere i fotball.
Nederland som hadde tapt semifinalen til Belgia med 0-3 fikk da en mulighet å spille om sølvmedaljene. De fikk møte Spania i en sølvfinale, Spania som hadde tapt kvartfinalen til Belgia fikk etter at Tsjekkoslovakia ble diskvalifisert og Frankrike, som tapte semifinalen mot Nederland, hadde reist hjem en mulighet til å spille om sølvplassen. Spania vant over Sverige med 2-1 og over Italia med 2-0 og var dermed kvalifisert til å møte Nederland i en kamp om sølvmedaljene.
Nederland tapte sølvfinalen til Spania med 1-3 som ble spilt på olympiastadion i Antwerpen 5. september 1920.
Tim
Tim er et mannsnavn. Det kan være en kortform av Timothy som har opprinnelse i greske Timótheos og er dannet av timán, «ære», og theos, «gud». Tim kan også være en kortform av Dietmar som har opprinnelse i gammelhøytyske thiot, «folk», og mari, «berømt».
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Eksterne lenker
Timoteus Timothy (name) Timoteo (nome) Timót Tymoteusz Тимофей Тимотије
Anders Johan Lexell
Anders Johan Lexell (født 24. desember 1740 i Åbo, død 11. desember 1784 i Petersburg) var en finsk vitenskapsmann og astronom.
Anders Johan Lexell var sønn av gullsmedsmesteren og riksdagsmannen Jonas Lexel og hans første kone, Magdalena Catharina Björkegren, datter av assessoren Anders Björkegren og Margareta Catharina Wittfooth. Slekten Lexell har sitt nav fra Lexe gård utenfor Gävle og flyttet til Åbo med Anders Johan Lexells far.
Lexell ble dosent i matematikk ved universitetet i Åbo i 1763. Lexell henvendte seg til vitenskapsakademiet i Petersburg i 1769 med en forespørsel om å få delta i de vitenskapelige arbeidene med observasjonen av Venuspassasjen. Resultatet kunngjorde han i et notat i 1772, og ifølge hans beregninger skulle solens parallakse være 8,68".
Lexell fortsatte sitt astronomiske arbeid i Petersburg hvor han hovedsakelig konsentrerte seg om studier av kometbanene, og publiserte en avhandling om dette.
Araguacema
Araguacema er en kommune i delstaten Tocantins i nordregionen av Brasil.
Fylkesvei 1196
Fylkesvei 1196 går mellom Ise og Børtevann i Sarpsborg kommune. Veiens lengde er 6,9 km.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 602.
Krigsturisme
Krigsturisme er enten turisme i områder hvor det er krig, eller turisme på steder hvor det har vært krig og turistenes hensikt med besøket er å se krigsminnesmerker.
Noen turister oppsøker en pågående krig. Krigsjournalister har ofte blitt anklaget for å være krigsturister. Den amerikanske journalisten og forfatteren Susan Sontag har gått kraftig ut mot et slikt syn. Folk som befinner seg i en krigssone av yrkesmessige grunner skiller seg fra den rene krigsturisten ved at krigsturisten oppsøker krigssonen i fritiden og uten annet enn opplevelsen som mål. Krigsturisme er således en form for ekstremsport der krigshandlingene og den menneskelig lidelse i krigssoner ses på som en turistattraksjon.
En av de mest populære destinasjonene for denne typen krigsturisme var Sarajevo på nittitallet, mye på grunn av nærheten til store krigsturistproduserende land, som Tyskland, Nederland, Storbritannia, Frankrike og de skandinaviske landene.
Etter den amerikanske invasjonen har Irak blitt den mest populære destinasjonen for krigsturister. I Irak-krigen har en ny form for krigsturisme oppstått: såkalt «embedded tourism» (avledning av begrepet embedded journalist), dvs en turist som reiser sammen med militære styrker eller andre krigsdeltakere og således får bedre tilgang til krigsturistattraksjonene. En vanlig måte å bli embedded på er å påberope seg journaliststatus. Den norske forfatteren Erik Bakken Olafsen har behandlet temaet i den delvis selvbiografiske romanen "Turisten" (Gyldendal Norsk Forlag, 2007).
Eksempler på historiske steder som kan trekke turister er slagfelt, graver og andre minnesmerker som konsentrasjonsleiren Auschwitz, gravfeltene i Normandie fra første verdenskrig og Vietcongs underjordiske ganger fra Vietnamkrigen.
Saphinaz Amal Naguib
Saphinaz-Amal Naguib (født 1947) er egyptolog og professor ved Institutt for kulturstudier og orientalske språk, Universitetet i Oslo.
Øystein Ravner
Han var utdannet kjemiingeniør fra NTH fra 1916. Han var ingeniør i Det Norske Aktieselskab for Elektrokemisk Industri og Norsk Hydro før han ble avdelingssjef i ulike gruveselskaper, sist i Titan Co. i Paris fra 1927. Ravner kom tilbake til Norge i 1935, da han ble direktør i det statlige organet Norges økonomiske selvhjelpsråd og styreformann i Den norske industribank. Han var medlem og konsulent for flere statlige utvalg om vareforsyning. Han ble salgsdirektør i Norsk Hydro i 1938.
Saphinaz Amal Naguib
Hun har en mastergrad fra Universitetet i Kairo 1974, ble dr.philos. ved Universitetet i Bergen i 1989 og har siden 1996 vært professor ved Universitetet i Oslo, tidligere var hun førsteamanuensis samme sted. Hennes fagfelt er egyptisk mytologi, koptisk hagiografi og islamske kulturendringer.
Øystein Ravner
Ravner ble teknisk konsulent ved Herøya Elektrokjemiske Fabrikker (HEFA) i 1948 og ved Den norske Creditbank i 1950.
Saphinaz Amal Naguib
Hun har blant annet utgitt Den egyptiske dødeboken, og tekster om livets vei (2001), ''Mosques in Norway. The Creation and Iconography of Sacred Space (2001) og The Intangible Heritage of the Mediterranean. Tradition, Adaptation and Innovation'' (2002), og artiklene «Survivals of Pharaonic Religious Practices in Contemporary Coptic Christianity» (2008) og «The aesthetics of otherness in museums of cultural history» (2004).
Øystein Ravner
Ravner var kommandør av Vasaordenen og ridder av Dannebrogordenen.
Haines Borough
Haines Borough er et fylke i den amerikanske delstaten Alaska. Det ligger i den sørøstlige delen av staten og grenser mot Juneau City and Borough i sør og mot Skagway-Hoonah-Angoon i vest. Det har også grense mot Canada i øst.
Haines Boroughs totale areal er 7 060 km² hvorav 990 km² er vann. I 2000 hadde fylket 2 392 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Haines.
Skollerud
Skollerud (gnr. 278) er et gårdsbruk i Ytre Ådal i tidligere Norderhov herredskommune, nå Ringerike kommune i Buskerud. Gården er for lengst delt. I matrikkelen fra 1647 hadde gården ei skyld på 45 lispund med korn. I Ådal var det bare Semmen som hadde større skyld på den tiden, med side 68 lispund. Skollerud skal imidlertid ha vært den aller største en gang i tiden, men dette mangler dokumentasjon i dag. Gården er nevnt første gang i 1528 i skriftlige kilder (NRJ. IV 147), da under navnet Skolrydh.
Skollerudgrenda
Skollerud er også ei grend på vestsiden av Ådalselva, rett vest for Hallingby i Ådal. Grenda ligger langs den gamle ferdaveien som går fra Heradsbygda og Veien via Kilemoen og videre oppover langs vestsiden av Ådalselva, opp til Elsrud i Vestre Ådal.
Fra 1868 var Skollerud et av anløpsstedene for DS «Bægna», som trafikkerte Ådalselva og Sperillen fram til 1929, da en motorbåt tok over. Dette fortsatte fram til 1933, da båttrafikken ble nedlagt for godt. På elva ble imidlertid trafikken nedlagt i 1926, da Sperillbanen ble åpnet.
Skollerudristningene
Det er gjort funn av ristninger på gården som stammer fra tiden etter reformasjonen. Lite er imidlertid kjent om funnet, som har status som et arkeologisk minne med uavklart vernestatus. Funnet er registrert i Kulturminnesøk med lokalitets-ID 33254.
Rob Ramsay
Robert James Ramsay (født 2. september 1986 i Toronto, Ontario) er en canadisk skuespiller. Han er mest kjent for rollen som Percy Budnick i TV-serien Aaron Stone.
Personlig liv
Rob ble født og oppvokst i Toronto, Ontario, Canada. Hans første skuespill var i filmen It's a Boy Girl Thing, og i Tv-serien Aaron Stone, der han spiller Percy Budnick, en ny skolebølle.
Finskebukta
Finskebukta er et geografisk havområde i Østersjøen. Den avgrenses fra selve Østersjøen ved ei linje mellom Hangö i Finland og norvestspissen av Estland, og strekker seg østover inn til St. Petersburg i Russland, der elva Neva renner ut. Andre større byer rundt Finskebukta er hovedstedene Helsingfors og Tallinn.
Okseøyefisk
Okseøyefisk (Boops boops) er en fiskeart.
Strømsodd
Strømsodd (gnr. 144) en et gammelt gårdsbruk og er ei lita grend i Ringerike kommune i Viken, tidligere Buskerud. Stedet ligger nord for Sognevannet i Strømsoddbygda, og følger fylkesvei 2884 nordover fra tettstedet Sokna i Soknedalen. Grenda ligger langs Nordliveien på østsiden av Strømsoddelva og øst for fylkesveien gjennom bygda, og det er avkjøring dit fra Langebru. Vest for elva ligger Strømsoddbygda kapell.
Okseøyefisk
Okseøyefisk er utbredt i det østlige Atlanterhavet fra Norge til Angola inkludert farvannene rundt Kanariøyene, Kapp Verde, São Tomé og Príncipe. Den finnes også i Middelhavet og Svartehavet. Nord for De britiske øyer er den svært sjelden.
Arten fiskes med line, trål og ringnot. Hellas og Spania er landene med størst fangst. I 2012 ble det totalt fisket 40 832 tonn okseøyefisk.
Strømsodd
Skrivemåten på dette plassen har vært omstridt, men den offisielle skrivemåten er nå vedtatt til Strømsodd. Dette er samme navn som beboerne i bygda selv benytter, mens Kartverket tidligere ville skrive det som Strømsått.
Atsuko Tanaka (skihopper)
Atsuko Tanaka (født 25. januar 1992 i Calgary) er en japansk-canadisk skihopper. Hun har representert Altius Nordic Ski Club i Canada og Hokusho College i Japan.
Hun var med i junior-VM i 2006, 2008, 2009, 2010, 2011 og 2012, og tok sølvmedalje i Kranj i 2006. I prøveomgangen i junior-VM i Štrbské Pleso i 2009 falt hun og skadet et leddbånd, noe som førte til at hun gikk glipp av både det rennet og det første VM for senior, og ikke kunne konkurrere på nesten et år. Under OL i Vancouver i 2010, der kvinnene ennå ikke fikk delta i skihopping, var hun prøvehopper.
Atsuko Tanaka konkurrerte for Canada til og med 2009/10-sesongen. Da hun skulle begynne på videregående skole, valgte hun å flytte til Japan og konkurrere for det japanske landslaget, fordi støtteapparatet for skihopperne var bedre der. Hun begynte å konkurrere internasjonalt for Japan vinteren 2011, men slet med å etablere seg på det japanske landslaget. Hennes beste plasseringer for Japan var 7. plass i kontinentalcupen i Zaō 9. mars 2011 og 8. plass i verdenscupen samme sted 4. mars 2012. I verdenscupens første sesong 2011/12 ble hun nummer 34 sammenlagt.
Etter at hun fullførte videregående skole, flyttet hun sommeren 2012 tilbake til Canada, og vil igjen representere Canada internasjonalt. Et vedtak i FIS i juni 2012 gir henne mulighet til å bytte landslag uten å måtte sone karantene.
Havikskogen
Havikskogen er et skogsområde i Brekkebygda, nordvest for Sokna i Soknedalen i Ringerike kommune. Området ligger sør for Bergensbanen, Breivannet og Langvannet, og rett nord for Bergsjø. Grenda Havik ligger sentralt i området. Nord for Havikskogen ligger grenda Rallerud.
Området tilhører for det meste familier som holder områdene i familien gjennom arv. I jaktsesongen leier lokale jegere skog fra eierne for å jakte. Området er stille og rolig, avskjermet fra omverden med lite trafikk av både bil og mennesker. Fine fotografimuligheter av både natur og dyr, og fantastiske turmuligheter hele året. Til tider merkes det også opp skiløyper hvis hytteeierne ønsker det.
Flekkpagell
Flekkpagell (Pagellus bogaraveo) er en fiskeart som tilhører havkarussene.
Den har en høy kropp med en stor, mørk flekk over gjellelokket. Den kan bli opptil 70 cm lang, men vanlig lengde er opptil 30 cm. Arten svømmer i stim over ulike bunntyper. Ungfiskene svømmer på 15–120 m dyp nær kysten, mens de eldre fiskene finnes ned til 700 m dyp ute ved kontinentalskråningen. Den eter pigghuder, krepsdyr og muslinger.
I middelhavsområdet er det et betydelig fiske etter flekkpagell. Den er også en populær sportsfisk.
Aase Foss Abrahamsen
Aase Karin Foss Abrahamsen (født 27. august 1930 i Drammen, død 7. mai 2023 ) var en norsk forfatter. Hun ble født i Drammen, og vokste opp i Kristiansand.
Hun er utdannet cand.philol. med hovedfag i historie ved Universitetet i Oslo i 1956. Abrahamsen debuterte i 1971 med ungdomsboken Håkon slalomkjører. Hun er forfatter av 25 barne- og ungdomsbøker og har også skrevet flere bøker for voksne.
Abraham van Beyeren
Abraham Hendrickz van Beyeren eller Abraham Hendriksz van Beijeren (født ca. 1620 i Den Haag, død 1690 i Overschie eller Rotterdam) var en hollandsk barokkmaler fra den nederlandske gullalderen.
Han ble lite påaktet mens han levde, men er i dag regnet som en god representant for sin tids kunst. Han spesielt kjent for sine stilleben, der tekstur og lysreflekser er merkbare, spesielt i motiver med fisk.
Han var en omreisende maler som har bodd flere steder i Nederland: Han var født i den Haag, men har også bodd i Delft, Amsterdam, Alkmaar og Gouda. I 1678 slo han seg ned i Rotterdam, hvor han døde i 1690.
Tidfesting
Siden han bare signerte bildene med initialene AVB uten årstall, har en i ettertid store problemer med rekkefølgen i listen over kjente verk.
Stil
Han laget flere malerier med marine motiver omkring 1640, men ble etter hvert mere opptatt av det som kom ut av sjøen og av reflekser i sølvtøy, dekketøy og satte dette om til stillebener.
Hutong
Hutong (kinesisk: 胡同, pinyin: hútòng) er smale gater eller grender, først og fremst assosiert med Beijing og andre nordkinesiske byer.
Belfort
Belfort er en by og kommune i Frankrike. Den er hovedstad i departementet Territoire de Belfort i regionen Bourgogne-Franche-Comté. Befolkningen var i 1999 på 50,417.
Under Den fransk-prøyssiske krig var byen beleiret mellom 3. november 1870 og helt fram til 18. februar 1871, og i dagene 15. til 17. januar 1871 sto det et større slag utenfor byen, ved elven Lisaine, kalt slaget ved Lisaine, da de tyske soldatene slo tilbake den franske unnsetningsstyrken.
Hutong
Etter opprettelsen av Folkerepublikken Kina i 1949 er mange av Beijings gamle hutonger forsvunnet, og er blitt erstattet av brede boulevarder og høyhus. Mange forlot sine gamle boliger i hutongene med glede, selv om deres familier hadde bodd der i mange generasjoner. De fikk nå leiligheter med moderne utrustning som innlagt vann og elektrisitet. Distriktet Xicheng er et eksempel: Nesten 200 hutonger av de tidligere 820 forsvant.
Belfort
Siden denne delen av Alsace var fransktalende, i motsetning til resten av regionen, ble den ikke annektert av Preussen etter krigen, men forble fransk innen Territoire de Belfort.
Svart humor
Svart humor, også kalt morbid humor og annet, er en spesiell grotesk, pessimistisk eller svartsynt form for humor og satire der emnet er alvorlig og gjerne kan gjøre folk opprørte, slik som død, krig, narkotika og lignende. Provokasjoner og lek med tabuer er ofte en viktig del av den svarte humoren, som kan betraktes som en måte å vekke dem som ser og hører, og dermed et virkemiddel for å endre holdningene i samfunnet. Svart humor er ofte preget av ironi, men også det tragikomiske.
Hutong
I 1980-årene hadde Beijing fortsatt 3.679 hutonger. Det tallet er frem til 2008 sunket med over 40 prosent.
Svart humor
Galgenhumor
Galgenhumor er en type svart humor som direkte angår den som vitser. Det ble opprinnelig brukt om «den dømtes følelser i eller under galgen» og betegner i videre forstand humor i en vanskelig situasjon. Galgenhumor er oftest besk, grov og grotesk.
Hutong
Men mange av Beijings gamle hutonger finnes fortsatt, og flere av dem er blitt vernet. De tiltrekker seg turister som befarer dem med pedicabs.
Ytterligere et stort antall hutonger i Beijing er imidlertid blitt revet som en del av forberedelsene til Sommer-OL 2008. Beslutningen ble kritisert av UNESCO, FNs organisasjon for undervisning, vitenskap og kultur. Flere lokale grupper har også protestert mot rivingen av Beijings historiske bebyggelse.
Svart humor
Eksempler på svart humor
Å spøke med det alvorlige har lange historiske røtter, og i moderne populærkultur har svart humor nærmest blitt en egen undersjanger innenfor humoristiske kulturuttrykkm ikke minst i form av «svarte komedier». Det er derfor en mengde eksempler på bøker, tegneserier og filmer som er preget av slik humor. Også enkelte humorister og komikere er særlig kjent for satirisk og ironisk, grov og provoserende vitsing med alvor og tabuer i større eller mindre grad.
Peters første brev
Peters første brev eller Første Petersbrev er ett av de katolske brev og er det tjueførste brev i den kanoniske rekkefølgen i Det nye testamente. Ifølge den kristne tradisjon er det apostelen Peter, opprinnelig Simon Bar-Jona, som har skrevet brevet.
Innhold og sjanger
Brevet inndeles vanligvis med følgende struktur:
Når det gjelder spørsmålet om sjanger, er det tydelig at både preskriptet og postskriptet legger opp til en epistolær forståelse av skriftet. Enkelte vil forså skriftet som en homiletisk utleggelse (for eksempel over en dåpshomilie, 1,4-4,11 [merk bruddet i 4,11||12 og det liturgiske preget]). En annen ting er tiltalen som er i mange tilfeller i 2. person flertall, og situasjonen som tyder på at brevskriveren må ha «sett leserne for seg».
Forfatter
Forfatterspørsmålet er vanskelig. Forskeren Raymond Brown mener at av alle de katolske brev er det Første Petersbrev som har størst sannsynlighet for ha forfatteren som tradisjonen tilskriver. Selv konkluderer han at det ikke er apostelen (Simon) Peter som har skrevet brevet. Han gir hele seks argumenter mot Peter som forfatter: a. Gresken er god (Peter var fisker). b. Avhengigheten til de paulinske skriftene (Peter og Paulus var ikke på godfot, jf. Apg. 15). c. Referanser til en «ildprøve» (4,12) og erfaringen av lidelse. d. Kirkeorganiseringen gjenspeiler en mye senere periode (jf. Pastoralbrevene, Apostlenes gjerninger). Forskeren L. Goppelt ser her en kirke i overgangsfasen mellom carisma og «frühkatolizismus» (tidligkatolisisme), og argumenterer i sin bibelkommentar for en dato mellom 80-85 e.Kr. e. Den symbolske benevnelsen Peter i stedet for Simon (Peter) blir brukt. f. Konteksten peker også henimot en sendatering.
Når det gjelder språket så er det som nevnt god gresk. Samtidig bruker forfatteren LXX ganske intensivt, og semittismene mangler. På enkelte steder er det mulig å spore hymniske stykker, som åpenbart er bearbeidet inn i brevets argumentasjon av forfatteren. Av betydning er det 2,21-24 og muligens også 3,18-22.
Konklusjon: En rekke forskere hevder at brevet har et pseudepigrafisk forfatterskap, ikke av en oppdiktet karakter, men av en representant i Roma (en disippelskole?) som så på seg selv som etterfølger av Simon Peter.
Datering
Det er mulig å dele dateringen inn i to fløyer, en tidlig og en sen. Den tidlige dateringen støtter seg på at skriftet kjent hos tidlige 2-årh. vitner (Andre Petersbrev, Polykarp, Papias og muligens Første Klementsbrev) og mener at brevet kan ha vært forfattet så tidlig som 57-58 e.Kr., men mest sannsynlig tidlig på 60-tallet e.Kr. Ifølge R. Brown er det da to alternativer, enten 60-63 eller 70-90. En del interne ting, samt forfatterspørsmålet, peker mot den siste dateringen. Et flertall av forskere i dag går for den sene dateringen.
Adressater
Adressatleddet i preskriptet angir adressatene til å være «de utvalgte som lever i fremmed land, spredt omkring i Pontos, Galatia, Kappadokia, Asia og Bitynia» (1 Pet. 1,1). Provinsene i opplistingen er nok ikke ment i sin fulle utstrekning (ville ha vært hele det vestlige Lilleasia), men er nok distrikter i et mindre område innenfor provinsene (det nordlige Lilleasia). Raymond Brown mener at disse områdene ble misjonert fra Jerusalem og var innenfor Peters og Jakobs misjonsadministrasjon. Han bygger det på Peters pinsetale (Ac. 2,9ff) og lar det forklare noe av årsaken til at rettledningen kommer fra Roma og ikke Jerusalem. En annen årsak er en eventuell datering etter Jerusalems fall, etter at de kristne har flyktet til Pella (jf. Eusebius kirkehistorie). Da er det naturlig at menigheten i Roma, som har også sitt opphav fra Jerusalem/Peter som autoritet, tar dette ansvaret (Brown viser til Rom. 3,1 og Første Klementsbrev). De utvalgte synes å være hedninger med god kjennskap til Det gamle testamente (jf. exodus-motivene i brevet).
Å leve som kristen i samfunnet
Adressen til de kristne som bor i diasporaen viser at Første Petersbrev er opptatt av det horisontale bildet ved den kristne tilværelse, mens Paulus gjerne kaller frem et mer vertikalt bilde av de kristne (de kalte, hellige etc.). Første Petersbrevs benevnelse henter frem den sosiale dimensjon ved trossamfunnet ved hjelp av et kjent bilde fra tilhørerne. Det er en selvforståelse mer på linje med det jødisk-hellenistiske enn det gresk-hellenistiske (stoiske etc.). Det er ett folk som er spredt omkring i verden – de er Guds nye folk (1 Pet 2,9).
Måten de første kristne ble fremmede for sine medborgere forstås gjennom et teologisk motiv som ligger under første del: Det eskatologiske exodussamfunnet (1Pet 1,3-2,10). Denne måten å se seg selv på minner om Qumran-samfunnets måte å tenke (1QH 3,19-21). På mange måter er det store likheter mellom Første Petersbrev, begge taler om den nye begynnelsen som en nyskapelse og måten nyskapelsen skjer på: for Qumran omvendelse og for Første Petersbrev dåp. Enkelte forskere ser her en tradisjonshistorisk linje fra en tidlig essenerinnflytelse til Første Petersbrevs måte å nytolke Exodusmotivet.
Lidelsens teologi
Første Petersbrev forstår lidelsen som den opplever som dom. Bakgrunnen for denne forståelsen ligger i den jødiske historie (Makkabeeropprøret, Daniel etc). I 1 Pet. 4,17 er dette uttalt: «For nå er tiden kommet da dommen skal begynne, og den skal begynne med Guds eget folk». Dommen begynner med Guds tempel, hans eget folk. Det kristne er enda i syndens grep, og de må mest av alle oppleve dommen: «Når Kristus altså har lidd under sitt jordeliv, så skal dere væpne dere med denne tanken: Den som har lidd her i livet, er ferdig med synden. Derfor skal han ikke lenger følge menneskelige lyster, men leve resten av sitt liv etter Guds vilje» (4,1f).
Første Petersbrev forstår også lidelse paradoksialt som nåde. I det at de kristne deltar i den korsfestede og oppstandne Herre, så er det å lide for god oppførsel også nåde. Det sies faktisk veldig radikalt (sml. Hustavlen i 1 Pet): «Å finne seg i uforskyldte lidelser fordi en er bundet til Gud i sin samvittighet, det er godt i Guds øyne» (2,19). Det er etterfølgelsens kall (2,21); det er disippelskapets kall (ikke kristus-mystikken eller Imitatio Christi). Den nevnte L. Goppelt sier: «En hver som er kalt inn på Jesu vei ved troens lydighet blir en som følger ham i disippelskap». Lidelsen forstått som nåde er dermed knyttet sammen med brevets kristologi.
Kristologi
Det er en nær sammenheng mellom Kristusformlene og formaningene. Det er tydelig i 2,21-25 hvor Jesus settes opp som eksempel for de kristne. Kristologien fungerer som grunnlaget for utfordringen om å opprettholde en god oppførsel (formaningen), selv om man lider. Kristi lidelse var en lidelse for de kristne, og det var en lidelse som det er meningen de kristne skal følge.
I kristusformlene møter vi også en rekke klassiske kristologiske temaer. Den første av formlene sier noe om at Kristi død var den eskatologiske løsepenge som etablerte Exodus (den eskatologiske eksistens). Den andre viser til Jesu lidelser som en prototype for de kristnes lidelser. Den tredje viser at Jesu vei til døden var en velsignelsens vei.
Ulf Berg
Ulf Berg (født 11. mars 1927 i Oslo, død 12. februar 2008 i Asker) var en norsk generalløytnant.
Ulf Berg var sønn av Ole Berg, sjef for 6. brigade under kampene i Nord-Norge i 1940, senere generalløytnant og forsvarssjef. På grunn av farens arbeide med etablering av Milorg måtte familien i 1943 flykte til Sverige.
Under oppholdet i Sverige begynte Ulf Berg sin offisersutdannelse i de norske polititroppene. Etter krigen fortsatte han i Befalsskolen for Infanteriet. Han tjenestegjorde i Tysklandsbrigaden, og gikk deretter Hærens stabsskole og Canadian Army Staff College.
Berg ble i 1971 sjef for Infanteriets skyte- og vinterskole, deretter sjef for Brigade 12 og sjef for Distriktskommando Østlandet og øverstkommanderende i Nord-Norge.
Helge Lien
Lien har arbeidet fast med gruppene Helge Lien Trio, Tri O'Trang (med Torben Snekkestad på sax og Lars Andreas Haug på tuba), duoene "LiveLien" med vokalist Live Maria Roggen, "Memnon" med vokalist Ruth Wilhelmine Meyer, og HERO med saxofonist Rolf-Erik Nystrøm, i sangerinnen Silje Nergaard sitt band, med Jørn Simen Øverli i Prøysenvisene som forsvant, m.fl. Han har også arbeidet med musikere som Arild Andersen, Jon Eberson, Thomas Agergaard, Morten Halle, m.fl.
Helge Lien er fra høsten 2013 ansatt som førsteamanuensis i 50% stilling ved Norges musikkhøgskole.
Helge Lien Trio
Helge Lien Trio (med trommeslager Knut Aalefjær og bassist Frode Berg). har eksistert siden 1999. Trioen har gitt ut syv plater, og ble i 2002 som første nordiske ensemble lansert på det japanske plateselskapet DIW. De har siden 2001 turnert jevnlig over hele Europa, og har spilt på de flere av de største norske jazzfestivalene, bl.a Maijazz, Nattjazz og Moldejazz. De har også spilt konserter i land som Japan, Korea og Canada. Trioen har mottatt ensemblestøtte fra Norsk kulturråd årlig siden 2004. Albumet To The Little Radio (DIW 2006) var en av dette årets bestselgende norske jazzplater. For albumet Hello Troll vant trioen Spellemannprisen 2008 i klassen jazz. De ble også nominert til Spellemannprisen 2002 for platen Spiral Circle (DIW 2002), til Spellemannprisen 2011 for Natsukashii (Ozella Music 2011) og til Spellemannprisen 2017 for Guzuguzu.
Per Oddvar Johansen tok høsten 2013 over som ny trommeslager i Helge Lien Trio.
Med Frode Berg og Knut Aalefjær/Per Oddvar Johansen
LiveLien
med Live Maria Roggen (vok)
Sjamsi-Adad V
Sjamsi-Adad V (akkadisk: Šamši-Adad) var konge av Assyria fra 824 til 811 f.Kr. Han var navngitt etter guden Adad, også kjent som Hadad.
Familie
Sjamsi-Adad V var sønn og etterfølger av kong Salmanassar III, ektefelle av dronning Sammuramat (tidvis identifisert som den mytiske Semiramis), og selv far til Adad-Nirari III som etterfulgte ham som konge. Han var også bestefar til Salmanassar IV.
Etter Sjamsi-Adads død fungerte hans hustru og dronning Sammuramat som regent en tid da sønnen Adad-Nirari III ennå var meget ung.
Styre
De første årene av Sjamsi-Adads styre besto av en alvorlig strid om arverekkefølgen etter den aldrende Salmanassar. Opprøret var ledet av Sjamsi-Adads bror, Assur-danin-pal, og hadde brutt ut allerede i 826 f.Kr. Den opprørske broren, i henhold til Sjamsi-Adads egne inskripsjoner, greide å få 27 betydningsfulle byer på sin side, blant dem Nineve. Opprøret varte fram til 820 f.Kr., og svekket det assyriske rike og dets hersker. Denne svekkelsen ga fortsatte å gjenklang i kongedømmet fram til reformasjonene til Tiglat-Pileser III ble innført.
Senere i sitt styre drev Sjamsi-Adad V mot sørlige Mesopotamia og gikk inn i en fredsavtale med den babylonske kong Marduk-zakir-shumi I.
I 814 f.Kr. vant han et slag ved Dur-Papsukkal mot den babylonske kong Marduk-balassu-iqbi og noen få arameiske stammer som hadde bosatt seg i Babylonia.
New South China Mall
New South China Mall  i Dongguan, Kina er det største kjøpesenteret i verden basert på brutto utleieareal og rangert som nummer to i totalt areal bak Dubai Mall. Men kjøpesenteret er i hovedsak tomt. I motsetning til andre døde kjøpesentre, som har vært karakterisert med fraflytning av leietagere, så har New South China Mall vært 99 % ledig siden det ble åpnet i 2005 da veldig få forhandlere har signert kontrakt.
Oversikt
Dongguan med en befolkning på over 10 millioner, er lokalisert syd i Kina i Guangdong-provinsen, øst for provinsens største by, Guangzhou. Kjøpesenteret ble bygget på land som tidligere ble brukt til jordbruksformål, i Wanjiang-distriktet av byen. Prosjektet ble ledet av Hu Guirong (Alex Hu ), som ble milliardær i hurtignuddel-industrien.
Kjøpesenteret har nok areal til 2350 forretninger på ca. 659 612 m² utleibart areal og 892 000 m² totalt areal.
Kjøpesenteret har syv soner modellert som internasjonale byer, nasjoner og regioner, inkludert Amsterdam, Paris, Roma, Venezia, Egypt, Karibien og California. Emner inkluderer en 25 m replikering av triumfbuen, en replikering av Venezias «St Mark's Campanile», en 2,1 km lang kanal med gondoler, og en kombinert 553 meter lang innen- og utendørs berg-og-dal-bane.
Siden åpningen i 2005, har kjøpesenteret lidd under at leietagere nesten helt har uteblitt. Mye av utleiearealet har forblitt tomt, med over 99 % av butikkarealet ubenyttet. Det eneste benyttede arealet i kjøpesenteret ligger nær utgangen hvor flere vestlige hurtigmatkjeder er lokalisert sammen med et omgjort parkeringshus, som nå er blitt en go-kart-bane. Et planlagt Shangri-La-hotell har ikke blitt bygget.
Det er mange feil ved kjøpesenterets lokalisering. Kjøpesenteret er lokalisert i en drabantby på utsiden av Dongguan, hvor senteret i praksis kun er tilgjengelig med bil eller buss, noe som gjør det utilgjengelig for store deler av befolkningen. Dongguan har ikke noen flyplass, ei heller går det noen motorvei i nærheten av senteret.
Kjøpesenteret het originalt «South China Mall», men det fikk nytt navn «New South China Mall, Living City» i september 2007.
Kjøpesenteret var formelt eid av Dongguan Sanyuan Yinghui Investment & Development (东莞市三元盈晖投资发展有限公司), Hu Guirongs selskap, men en kontrollerende andel har blitt solgt til the Founders Group, en del av Beijing University.
Den oscarnominerte dokumentarfilmskaperen Sam Green laget en kortfilm om South China Mall som ble kalt «Utopia Part 3: the World's Largest Shopping Mall.» Filmen hadde premiere på Sundance Film Festival i 2009 og ble kringkastet i USA i PBSs dokumentarserie POV.
Klaksvíkstriden
Klaksvíkstriden (færøysk: Klaksvíksstríðið ) var et folkeopprør i 1955 i Klaksvík på Færøyene mot de danske myndighetene. Den utløsende årsaken var at overlegen ved byens sykehus, den tidligere nazisten Olaf Halvorsen, ble avskjediget mot lokale ønsker. Dette var kort tid etter den opprivende folkeavstemningen om Færøyenes uavhengighet fra Danmark og innføringen av det indre selvstyret. Avskjedigelsen ble oppfattet som en utidig innblanding i Færøyenes indre anliggender. Konflikten fikk også sosiale og religiøse overtoner. Kjølbro-familien i Klaksvík, som var Færøyenes største arbeidsgiver, ble mistenkeliggjort. For å dempe uroen ble 100–200 danske politifolk sendt til byen, men før de nådde frem, sperret lokalbefolkningen innseilingen til havnen med tønner og en gammel båt, som skal ha vært lastet med sprengstoff. Før det kom til konfrontasjon, ble det inngått et politisk forlik.
Olaf Halvorsens fortid
Olaf M.K. Halvorsen ble født i Danmark i 1913. Han mistet sin far da han var to år, og sin mor da han var fem. Etter dette vokste han opp hos sine besteforeldre i Nykøbing Falster. Bestefaren døde da Olaf var 14 år gammel. Olaf var skoleflink og fikk studere medisin ved Københavns Universitet. I 1938 meldte han seg inn i Danmarks Nationalsocialistiske Arbejderparti (DNSAP) under ledelse av Frits Clausen, som også var lege. Da Halvorsen fullførte medisinstudiene i 1939, sørget Clausen for at Halvorsen fikk vikariere for seg i Bovrup i Sønderjylland i noen måneder. Det tyske angrepet på Danmark i 1940 førte til tillitsbrudd og uvennskap mellom Clausen og Halvorsen, og Halvorsen meldte seg ut av DNSAP.
I 1948 ble han anklaget av hovedstyret i Den Almindelige Danske Lægeforening for å ha meldt seg til tjeneste som lege for SS på østfronten. Halvorsen benektet dette, og legeforeningens voldgiftsdomstol dømte ham kun til «en alvorlig misbilligelse» i 1949. Det var ingen krav om ekskludering, bot eller andre disiplinære foranstaltninger, men Halvorsen ble pålagt å betale saksomkostningene på 601,50 danske kroner. Halvorsen nektet å etterkomme dette kravet, og hadde heller ikke møtt under voldgiftsdomstolens forhandlinger, og han ble følgelig ekskludert av legeforeningen i 1950.
Fordi han var ekskludert, kunne han ikke få ansettelse ved noen sykehus i Danmark. Han fikk også avslag på de stillingene han søkte på Grønland. På Færøyene fikk han ansettelse ved Dronning Alexandrines hospital, hvor han også underviste sykepleiestudentene, deretter i Klaksvík, hvor han ble konstituert som sykehus- og kommunelege den 1. juli 1951. Olaf Halvorsen kom til Klaksvík med sin kone Andrea og deres to unge sønner.
Allerede ved konstitueringen gjorde både sykehusstyret og landslegen på Færøyene, Hans Debes Joensen, det klart at Halvorsen måtte ordne opp overfor legeforeningen for å bli vurdert ved den endelige ansettelsen. Legeforeningens representantskap vedtok et amnesti for leger som hadde blitt ekskludert for «unasjonal» opptreden. Imidlertid nektet Halvorsen fortsatt å gjøre opp sitt mellomværende med legeforeningen. Han sa også at dersom kravet ble frafalt, ville han ta det som et bevis på at han hadde blitt behandlet urettmessig. Kravet ble stående uoppgjort.
Ryktene om Halvorsens fortid spredte seg raskt, men lokalbefolkningen ser ikke ut til å ha brydd seg særlig om det. Den stillfarende Halvorsen fikk et godt forhold til lokalbefolkningen, selv om han ble oppfattet som strengt disiplinert, underfundig og noe merkelig i sin fremtoning.
Halvorsen blir avskjediget
I mellomtiden hadde legetjenesten på Færøyene blitt omorganisert. I desember 1952 ansatte sykehusstyret den færøyske legen Eivind Rubek Nielsen som ny sykehuslege med virkning fra 1. april 1953. Motivene bak ansettelsen ble trukket i tvil. Nielsens kone og Ewald Kjølbros kone var søstre. Kjølbros rederi-, industri- og handelsvirksomhet var øyrikets største arbeidsgiver. På dette tidspunktet streiket de mange fiskerne i Klaksvík, etter at Føroya Fiskimannafelag hadde brutt forhandlingene med rederne.
Fólkaflokkurin og Javnaðarflokkurins representanter i sykehusstyret støttet Olaf Halvorsen. De uteble fra styremøtet der Nielsen ble ansatt.
De første par ukene i 1953 samlet Halvorsens støttespillere inn 2 335 underskrifter. De hevdet at dette tallet svarte til 95 prosent av legedistriktets befolkning over 15 år. I virkeligheten var det nærmere 70 prosent. Underskriftene ble sendt til sykehusstyret sammen med en anmodning om å ansette Halvorsen. Underskriftskampanjen ble opphavet til kallenavnet «nittifemmere» om Halvorsens støttespillere i Klaksvík og «femmere» om de andre.
Eivind Rubek Nielsen ble utsatt for flere ubehageligheter og ble hindret i å gå i land i Klaksvík. Mange «femmere» rømte byen og gikk i dekning. Også landslege Debes og riksombudsmann Cai A. Vagn-Hansen ble hindret i å gå i land da de kom for å forhandle med Halvorsen. I stedet fortsatte Halvorsen, som heretter fikk lønn fra en uformell sykekasse som hans støttespillere hadde organisert.
Politi blir sendt til byen
For å få gjennomført sine vedtak reiste riksombudsmann Niels Elkær-Hansen og andre representanter for myndighetene til Klaksvík den 21. april 1955. Delegasjonen ble møtt av et hundretall sinte fastboende, som hindret delegasjonen i å gjennomføre formalitetene som skulle løse Halvorsen fra sin stilling. Delegasjonen ble i stedet jaget gjennom byen og ombord på ruteskipet «Tjaldur», som deretter fikk fortøyningene kappet av og måtte søke havn i Fuglafjørður.
De lokale autoritetene så seg deretter tvunget til å be om assistanse fra Danmark, og 22. april seilte M/S «Parkeston» ut fra havnen i Esbjerg. Ombord var den færøyske regjeringssjefen (lagmannen) Kristian Djurhuus, seks journalister, ca. 50 kasser våpen og ammunisjon, en utrykningsvogn og 120 politibetjenter med seks politihunder.
I Klaksvík reagerte opprørerne med å opprette et væpnet vaktvern. Angivelig ble det utplassert flere sprengladninger og maskingevær på fjellknauser. Innseilingen til havnen ble blokkert med en gammel tråler, som skal ha vært fylt med sprengstoff.
Forsøk på forlik
Den danske regjeringen bestemte seg for å sende daværende finansminister Viggo Kampmann til Færøyene for å megle i striden. Mens Kampmann var på vei, uttalte Halvorsen at han kunne reise «på to minutters varsel», hvis det kom en ny lege til byen. De kom til et forlik der Halvorsen skulle reise midlertidig til Danmark, og to danske leger ble konstituert ved Klaksvík sykehus. Da de to danske legenes funksjonstid på seks måneder nærmet seg slutten, innkalte riksombudsmannen sykehusstyret til et møte i Klaksvík den 23. september. Da delegasjonen var på vei til sykehuset klokken halv åtte, ble den møtt av ca. 150 personer som nærmest overfalt dem med slag og spark og forlangte at Kampmanns løfte skulle holdes. Dette fikk Danmarks regjering til å reagere, og Søværnets fregatt «Rolf Krake» ble beordret til Klaksvík. I mellomtiden hadde Kampmann fløyet til Færøyene og kunne der konstatere forlikets totale forlis.
Slutten
1. oktober nådde «Rolf Krake» byen. Et hundretalls unge mennesker forsøkte å trenge seg innenfor sperringene, men med hunder og batonger klarte politiet å opprettholde ro og orden. Lokalbefolkningen gjennomførte flere aksjoner, som å kutte strømmen, mens politiet oppholdt seg i byen, men det kom aldri til direkte konfrontasjoner.
Klaksvíkstriden førte til at en rekke innbyggere i området ble trukket for retten. Rettsforhandlingene begynte den 24. oktober. Den 15. november ble dommene avsagt: Det var 31 anklagede, som alle unntatt én ble dømt. 18 av dommene ble anket, og herav ble 14 dommer stadfestet og 4 omgjort. Havnefogd Fischer Heinesen ble dømt som opprørernes leder, og fikk 18 måneders fengsel. Han skulle sone sin straff på Tinganes. Folket i Klaksvík syntes imidlertid dette var for galt og ville sende en flåte av fiskebåter til hovedstaden for å befri Heinesen. Det ble dårlig vær underveis, og bare 200 mennesker ankom Tórshavn. De holdt et møte på kaien og ble enige om at de heller ville gå i demonstrasjonstog til riksombudsmannen og Færøyenes regjering. Dommen ble anket og senere nedsatt til 12 måneder.
Den 7. november ble et tomt hus, som skulle ha vært brukt av politiet, sprengt i luften. 20. november ble regjeringssjef Kristian Djurhuus' bolig på Tvøroyri beskutt med maskinpistol, dog uten at det førte til personskader. 22. november gikk en bombe av utenfor politistasjonen i Klaksvík, men ingen kom alvorlig til skade. Dessuten ble en hjemmelaget bombe funnet i kjelleren hjemme hos minister Hákun Djurhuus i Klaksvík. En feilkobling gjorde at den ikke gikk av. Ingen av disse hendelsene ble oppklart.
Klaksvíkstriden opphørte den 9. mai 1956, etter at sykehusstyret ansatte Knud Seedorf til sykehuslege som et forlik.
Liste over fjell i Chile
Dette er ei '''liste over fjell i Chile.
Sande skole
Sande skole kan referere til:
Termografi
Termografering brukes ofte som et verktøy i undersøkelse av bygninger for å avdekke kuldebroer, i elektriske anlegg for å oppdage varmgang eller på andre områder der temperaturforskjeller kan gi en indikasjon på problemer.
Utbredelse
Termografi har også blitt lansert som et diagnoseverktøy i pasientbehandling, men metoden har foreløpig ikke vist seg pålitelig nok sammenlignet med etablert diagnostikk.
Utdannelse
For å bli termografør stilles det egentlig ingen krav til verken utdannelse eller kompetanse for øvrig. Men flere og flere krever at de som utfører termografering er sertifisert enten via Nemko, DNV eller andre liknende aktører. Kursene for å bli termografør er veldig omfattende, og det kreves som regel at man er fagmann på det feltet man skal termografere for å bestå en slik prøve.
Termografiforum er en forening som jobber for at det skal bli økte krav til termograførenes kvalitet, og at fagets renommé skal ivaretas.
Robson Green
Robson Green (født 18. desember 1964 i Hexham) er en engelsk skuespiller og TV-produsent.
Han begynte sin skuerspillerkarriere i TV-seriene Casualty i 1989 og Soldier Soldier og har medvirket i Touching Evil, Grafters og Reckless. I 1996 startet han produksjonsfirmaet Coastal Productions som blant annet produserer Wire in The Blood, basert på bøkene om Tony Hill og Carol Jordan av Val McDermid. Green spiller selv hovedrollen som Tony Hill. Til nå har det blitt laget seks serier av Wire in the Blood. I de tre første spiller Hermione Norris Carol Jorden, men i den fjerde serien blir hun ble erstattet av DI Alex Fielding, spilt av Simone Lahbib. Serien har gått som påskekrim på TV 2 og som selvstendig krimserie på samme kanal.
Green er også en habil musiker. Simon Cowell overtalte Green og en medskuespiller (Jerome Flynn) i Soldier Soldier til å spille inn en versjon av Unchained Melody sammen med «(There'll Be Bluebirds Over) The White Cliffs of Dover». Singelen lå på førsteplass i syv uker på den engelske listene i 1995 og solgte mer enn 1,9 millioner kopier. Duoen vant The Music Week Awards i 1996 for beste singel og beste album.
Hilde Sofie Pettersen
Hilde Sofie Pettersen (født 25. april 1984) var redaktør for tidsskriftet Fett 2012-15 Hun bor i Bergen, er utdannet i medievitenskap og russisk språk fra Universitetet i Bergen. Hun kommer opprinnelig fra Gildeskål kommune.
Per Espen Stoknes
I 2016 ble han innstilt som 2. kandidat for Miljøpartiet De Grønne i Oslo til stortingsvalget 2017. Han var vararepresentant nr. 1 for MDG i Oslo i stortingsperioden 2017–2021, og møtte fast for Une Bastholm under hennes permisjon 2017–2018.
Siden 2003 har han drevet konsulentfirmæt Stoknes Futures AS. I 2007 etablerte han også foretaket Foresight Norge AS, som driver fremtidstekning for de største organisasjonene og bedriftene i Norge. I 2008 etablerte han miljøselskapet Gasplas AS, som var i drift frem til 2014.
Araguatins
Araguatins er en kommune i delstaten Tocantins i nordregionen av Brasil.
Eva Sköld
Eva Arna Ottesdotter Sköld (født 18. juli 1928 ved Stockholm, død 27. juli 1999 i Malmö) var en svensk regissør som ofte virket i Norge.
Hun var født i Engelbrekts församling, Stockholm, og studerte ved Operans balettskola 1936-1939, Royal Academy of Dramatic Art 1947-1948 og The Old Vic 1948-1950. Hun var regiassistent ved Intima teatern 1950-53, ved Malmö stadsteater 1954-55, Riksteatern 1955-57, atter ved Intima teatern og Kammarteatern 1957-1958, samt ved Riksteatern 1958-1963. Derpå returnerte hun til Malmö Stadsteater fra 1963 der hun ble sjef 1980-83.
Hennes mange oppdrag i Norge var først 1967-69 som gjest og rådgiver ved Trøndelag Teater der hun debuterte med Hedda Gabler, som med en iskald Rut Tellefsen i hovedrollen ble en salgssuksess. Anerkjennelse fikk hun for hennes regi av Witold Gombrowicz sin Yvonne (1968). Ved Nationaltheatret regisserte hun Peder W. Cappelens Loke (1972) og Kark (1974), Molières Tartuffe (1975), Witold Gombrowicz' Yvonne (1974), Federico García Lorcas Blodbryllup (1977) og Georg Büchners Dantons død (1978), August Strindbergs Påske (1987) og George Taboris Mein Kampf (1989). Andre oppdrag var ved Rogaland Teater, Den Nationale Scene, samt Molières Lærde damer 1984 og Det grenselause landet 1987 ved Det norske teatret. Hun ga også regien til Brødrene Løvehjerte ved Teatret Vårt i 1994.
Hun var også involvert i film. Hun var datter av kunstneren Otte Sköld (1894–1958).
Northrop N-3PB
I tjeneste
De første seks ble fløyet til Jericho Beach ved Vancouver, der den norske flyskolen hadde etablert en base. Havnen i Toronto, der Little Norway var basert, var igjenfrosset, og trening kunne ikke gjennomføres der. I mars 1941 ble de neste 18 flyene sendt i kasser til New York, der de ble lastet om bord i MS «Fjordheim». «Fjordheim» seilte så videre til Halifax, der mer utstyr ble lastet ombord. «Fjordheim» forlot Halifax med kurs for Island i mai 1941.
330 (Norwegian) Squadron og Northropene opererte fra tre baser på Island. A-flight nær Reykjavík i vest, B-flight i Akureyri i nord, og C-flight fra Budareyri på østkysten. Etter en tid ble det bestemt at skvadronen skulle gå over til Short Sunderland og flytte til Skottland. A- og B-flight ble avviklet i desember 1942, mens C-flight fikk tilført fly fra A-og B-flight og fortsatte virksomheten. Dette fordi RAF ønsket fortsatt vakthold på østkysten. I mars 1943 ble også C-flight lagt ned, og Northropene ble fløyet til Reykjavik for hugging.
Tap av fly
Allerede ved utgangen av mars 1941, etter halvannen måned i bruk, hadde man tapt to fly i Vancouver, med tap av fire flygere. I juni, etter at Northropene hadde flyttet fra Vancouver til Toronto og Little Norway, kolliderte et tredje fly med en ferge. Her omkom ytterligere to flygere. I mars 1942 ble de tre gjenværende Northropene i Canada skipet til Island, og fordelt på de tre flightene der. På Island havarerte ni av Northropene i operasjoner eller uhell. Ni personer omkom eller ble aldri funnet.
Da også C-flight avviklet på Island og flyttet etter de andre mannskapene til Oban i Skottland, hadde Northrop-flyene på Island fløyet 1 041 operative tokt. 246 antiubåtpatruljer, 379 konvoieskorter, 250 rekognoseringer og 18 ambulanseflygninger var blant toktene. De hadde oppdaget 15 ubåter, hvorav 9 ble angrepet og 7 skadet. 8 tyske fly ble angrepet, ett trolig nedskutt.
Serienummer 320 («U»)
Det var på en siste tur med serienummer 320 fra Budareyri til opphuggeren i Reykjavik at flyger W.W. Bulukin og telegrafist Leif Rustad kom inn i dårlig vær ved Hekla, og måtte lande i elva Thjórsá. I landingen ble den ene flottøren slått løs fra flykroppen, og flyet havarerte. Begge ombord klarte seg, men flyet ble etterlatt ettersom det likevel skulle hugges opp. Vraket var synlig i mange år etterpå, men etterhvert sank det dypere og dypere i en sandbanke i elva. I forbindelse med søk etter et savnet britisk fly, kom islendingen Ragnar Ragnarsson over spor etter Northropen. Det ble satt i verk en redningsaksjon som i 1979 førte til at flyet ble hevet, og sendt til Northrop-fabrikken for restaurering. Det er dette flyet som i dag står utstilt på Forsvarets flysamling på Gardermoen.
To fly av typen overlevde krigen og ble fløyet til Norge i 1945. 306 (GS-K) ble skrapet på Sola i 1949, og 322 (GS-F) ble skrapet på Kjevik i 1956.
I 2002 oppdaget et islandsk kystvaktskip et vrak som er positivt identifisert som en N-3PB ved kysten utenfor Reykjavik.
Duncan av Skottland
Duncan av Skottland kan vise til: