cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Midtstuen stasjon
Midtstuen stasjon er en av Holmenkollbanens stasjoner. Den er den stasjonen som ligger nærmest den gamle Midtstubakken. Om vinteren er stasjonen mye brukt av voksne og barn med akebrett eller kjelker da akebakken Korketrekkeren ender her. Stasjonen ligger 223,3 meter over havet. Stasjonen het opprinnelig Frognerseterveien, men navnet ble endret allerede et par måneder etter åpningen av strekningen den 31. mai 1898.
Stasjonen gikk i 2000 gjennom en total rehabilitering da stasjonen fjernet planovergangene og bygget nye oppganger til stasjonen.
Dette forandrer alt
Dette forandrer alt er et musikkalbum med Gatas Parlament, utgitt i 2011 til blandede kritikker. Nettstedet 730 kalte platen et av deres beste album. Aftenposten kalte det skolerevyrap og mente at rappingen holder en svært lav kvalitet.
Flakstadvåg
Flakstadvåg er ei bygd på nordsiden av Selfjorden i Senja kommune på yttersiden av øya Senja. Navnet er satt sammen av Postverket. Opprinnelig navn var Flakstad, men da det lett ble blandet sammen med Flakstad i Lofoten, satte man på endelsen -våg for å skille de to. Flak kommer fra et gammelnorsk ord som betyr flat. Det er et flatt nes som stikker ut i havet mot de rike fiskefeltene utenfor. Også Selfjorden er kjent for godt fiske. Bak selve bygda er det store myrområder, som delvis er dyrket opp. I disse myrene er det gjort funn som flytter jernvinnenes historie i Nord-Norge 1000 år tilbake i tiden, til omkring 200 etter Kristus.
Dette forandrer alt
I utgangspunktet annonserte Gatas Parlament at de skulle utgi et tredelt album, hvor hver av de tre originale medlemmene hadde laget sin soloplate. "Mann for min hatt" var i utgangspunktet Don Martin sin del av det tredelte albumet. Da Aslak Borgersrud slutta i bandet ble det slått sammen med Elling Borgersrud sin del, og utgitt som "Dette forandrer alt".
Flakstadvåg
I Flakstadvåg fikk man det første anlegget for lakseoppdrett i Troms, og anlegget og slakteriet er største arbeidsplassen i bygda. I bygda ligger dessuten Flakstadvåg kapell og Flakstadvåg camping og sjøfiske.
Transportation Distinguished Service Medal
Transportation Distinguished Service Medal er en militær fortjenstmedalje fra USA innført 7. desember 1992 av president George H.W. Bush. Medaljen ble tildelt personell i USAs kystvakt for usedvanlig fortjenstfull innsats i ansvarsfull stilling tilknyttet USAs Transportdepartementet.
Flakstadvåg
Grunnkretsen
Flakstadvåg(*) er en grunnkretsen i Senja kommune, og omfatter hele nordsiden av Selfjorden, samt Leikvika, Leikneset og øygruppa Svellingan. Alle grunnkretsens rundt 40 innbyggere bor i selve bygda Flakstadvåg. Areal: 48,61 km².
Transportation Distinguished Service Medal
Forholdet til andre utmerkelser
I gruppen av fortjenstmedaljer som følger etter disse utmerkelsene, kommer forsvarets fellesutmerkelse Defense Distinguished Service Medal først og deretter forsvarsgrenenes fortjenstmedaljer, inkludert kystvaktens Coast Guard Distinguished Service Medal, hærens Army Distinguished Service Medal, sjøforsvarets Navy Distinguished Service Medal og luftforsvarets Air Force Distinguished Service Medal. Transportation Distinguished Service Medal tilhører samme gruppe. Medaljen ble i 2003 erstattet av Homeland Security Distinguished Service Medal.
Flakstadvåg
Grunnkretsen
Innbyggertall:
Transportation Distinguished Service Medal
Utforming
Transportation Distinguished Service Medal er i gull og bærer på advers Transportdepartementets segl i farger lagt på korslagte ankre i gull. Motivet er omgitt av en laurbærkrans i grønn emalje. Over medaljen er det plassert et element utformet som luemerket til offiserer i USAs kystvakt. På revers står innskriften «AWARDED TO» over et felt med plass til mottagerens navn og under dette «FOR EXTRAORDINARY MERITORIOUS SERVICE». Rundt dette står innskriften «UNITED STATES DEPARTMENT OF TRANSPORTATION» i en bue. Medaljen er utformet av Nadine Russell ved Institute of Heraldry.
Flakstadvåg
Grunnkretsen
(*) I statistikkbanken bruker SSB den feilaktige/utdaterte navneformen Flakkstadvåg.
Transportation Distinguished Service Medal
Utforming
Medaljebåndet er blått med smale hvite kantstriper i røde striper satt litt inn fra kanten. Gjentatte tildelinger til samme person markeres med stjerner gull på båndet.
Tafjord Kraft
Tafjord Kraft AS er et norsk kraftselskap med hovedkontor i Ålesund kommune i Møre og Romsdal. Selskapet ble stiftet som Tafjord Kraftselskap i Ålesund 12. april 1917, tolv kommuner med Ålesund i spissen deltok. Frem til 1998 var det organisert som et interkommunalt selskap da det ble omgjort til A/S. Konsernet bruker nå varemerket Tafjord for sin virksomhet. Selskapet eies per 2015 av Ålesund (50,1 %), Ørskog og Norddal kommuner samt kraftselskapet BKK.
Selskapet eier og driver 11 kraftverk med en midlere årsproduksjon på omkring 1,27 TWh. Kraftverkene utnytter hovedsakelig Tafjordvassdraget med magasiner og fall fra Tafjordfjella. Også vann fra Muldalen utnyttes slik at Muldalsfossen ved Tafjorden har redusert vannføring. Nedbørsfeltet i Tafjordfjella omfatter et areal på omkring 388 km2, av dette ligger 80 % på mer enn 1000 meter over havet. Mens normal årsnedbør i Tafjord og fjellene lenger øst ligger under 1000 mm er årsnedbøren i nedbørsfeltet for Stadheim kraftverk 1500–2000 mm. Deler av nedbørsfeltet for kraftverkene i Tafjord ligger i Skjåk og Stranda kommuner, vann på andre sida av vannskillet blir overført i tunnel. Kraftstasjonene i Tafjord er nummerert fra 1 og oppover, slik at Tafjord 1 (også kalt K1) er den eldste delen av anlegget (den eldste bygningen er nå museum og ny K1 fra 1989 er oppført like ved). Trykksjaktene i Tafjord er stort sett utført som råsprengte tunneler, og flere av disse satte i sin tid verdensrekord med blant annet en sjakt på 823 høydemeter i forbindelse med Tafjord 5. Samlet er det sprengt over 80 km tunneler i Tafjord-området. Selskapet ga tilskudd til bygging av Tafjordvegen som avløste fergen og ga sammenhengende kjørevei til Ålesund, den nye veien ga også store fordeler for kraftselskapet. I forbindelse med utbyggingene forlenget og forbedret veiene til Rødal og Kaldhussæter.
Selskapet er også medeier i Grytten kraftverk i Romsdalen og i kraftverkene i Øvre Otta.
Kraftverk
Kraftverkene i Tafjord utgjør et nettverk av magasin og stasjonar forbundet med overføringstunneler og trykksjakter slik at vannet blir utnyttet i flere etapper før det ender i fjorden. For eksempel ligger Tafjord 5 (K5) ved Zakariasvatn slik at avløpet fra Tafjord 5 blir samlet opp i Zakariasvatnet og deretter utnyttet i Tafjord 4 nede ved fjorden. Til kraftverkene i Tafjord blir det også overført noe vann fra Ottas sideelver. Utenom kraftverkene i Tafjord eier selskapet noen mindre kraftverk andre steder på indre Sunnmøre. Alle kraftverkene fjernstyres fra driftssentralen i Ålesund. Nedbørsfeltene ligger i Norddal, Stranda, Stordal, Stryn og Skjåk kommuner.
I tillegg produseres det over 80 GWh fjernvarme årlig ved forbrenning av avfall på Grautneset.
Kraftlinjer
For å få strømmen fra Tafjord til forbrukerne ble det bygget en linje til Nørve med 110.000 volt spenning. Overføringslinjer med så høy spenning var knapt utprøvd før. Linjebygging i så vanskelig terreng var heller ikke prøvd andre steder, og enkelte master ble tatt av snøras før strømmen var satt på. I Syltefjellet ved Valldal ble mastene satt opp i vinkel nesten hengende på stupbratte fjellet.
Bakgrunn
På slutten av 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet var det flere initiativ for utbygging av små kraftverk på Sunnmøre. Vansker med å overføre kraft over lange avstander gjorde at industrien måtte legges tett ved kraftverket eller at små kraftverk ble satt opp nær forbrukerne. Et av de eldste vannkraftverkene på Sunnmøre ble satt opp av O.A. Devolds Sønner A/S i Langevåg og utnyttet i fabrikken der (1883). Devold hadde fallretter i Langevågen. Det første kraftverket i Ålesund var et dampdrevet verk som kom i drift i 1896 (ødelagt av bybrannen i 1904). I Ålesund utnyttet man senere fallet fra Brusdalsvatnet til sjøen. I Barstaddalen hadde Ole Erdal alt i 1907 satt i gang sitt eget kraftverk på gården. Dyrkornvassdraget ble bygget ut i 1913 og fabrikken kom i gang i 1915 (Tafjord Kraft overtok rettene i 1998). I Haram kommune ble det i 1915 vurdert å sette opp dampdrevet kraftverk basert på brenning av torv (som det var rikelig av på øyene), men i stedet gikk kommunestyret inn for å knytte seg til kraft fra Tafjord. Tettstedet Brattvåg vokste opp rundt et kraftverk (1912) i det som var øde utmark. I Tafjords nærområde ble det også bygget kraftverk, blant i Valldalselva og i Fausaelva. Med overgang til vekselstrøm ble det mulig å føre strømmen gjennom høyspentledninger over lengre avstander. Utbyggingen i Tafjord tok sikte på å forsyne et stort område med kunder 100 km unna.
Oppstart
En viktig pådriver for kraftverk i Tafjord var fylkesmann Oddmund Vik. Vedtak av Stortingsproposisjon nr 136/1916 ga løyve til salg av Tafjordvassdraget til Ålesund kommune sammen med landkommunene Norddal, Stordal, Ørskog, Skodje, Borgund, Vatne, Vestnes, Tresfjord, Giske, Vigra, Haram og Sandøy. Vassdraget ble kjøpt for 280 000 kr. Kostnadene ble fordelt med en halvpart på Ålesund og resten på landkommunene. Selskapet ble konstituert 12. april 1917 i Ålesund med et representantskap fordelt likt mellom Ålesund og landkommunene.
Forarbeidet til bygging i Tafjord tok til i 1917. Den første tiden var preget av blant annet sambandsutfordringer. Tafjord hadde ikke telefonforbindelse og anleggskontoret var derfor på Sylte i Valldal den første tiden. Dessuten var det rutebåt til Sylte bare to ganger i uken, videre inn Tafjorden var det motorbåt som hørte til folket i Tafjord. Når isen la seg på fjorden var Tafjord nesten avskåret fra omverdenen, så sent som vinteren 1948-49 var det så mye is at Tafjord var uten båtforbindelse i seks uker. Fra kaia i Tafjord til tomten for den første kraftstasjonen ble det lagt et jernbanespor med bensindrevet lokomotiv (trolig den første jernbanen på Sunnmøre), ellers ble det brukt hest fordi lastebiler fortsatt ikke var vanlig. Ved bygging av magasinene i høyfjellet ble transporten til dels besørget av reinsdyr på snøføre. Transport gikk dels fra Skjåk og Otta. Anleggsarbeiderne i høyfjellet bodde i telt inntil de fikk satt opp brakker.
Den første kraftstasjonen, Tafjord 1 (også kalt K1), ble sett i drift i 1923. Den fikk trykkvann gjennom en rørgate fra Onilsavatnet. Etter kort tid ble det satt i gang regulering av Veltdalsvatn, Zakariasvatn, Kolbeinsvatn, Slettdalsvatn og Viksvatn, slik at det totale magasinet var nesten 10 ganger større enn kapasiteten i Onilsavatn alene. Tafjord 1 tok opprinnelig mot alt vannet i Tafjordvassdraget (fra både Rødalen og Kaldhussæter), etter oppføring av Zakariasdammen blir vannet fra Zakariasvatnet ført i tunnel forbi Onilsavatnet og direkte til Tafjord 4 fjordnivå.
Krig og katastrofe
Ved Tafjord-ulykka i 1934 slo flodbølgene 300 meter inn over land i Tafjord. Selskapets anlegg, lokalt strømnett og utstyr ved sjøen ble ødelagt. Kraftverkets inspeksjonsbåt ble slengt langt opp på land. Forøvrig fikk kraftverket små skader og forsyningen kunne opprettholdes. Det ble ingen driftsavbrudd til tross for at to høyspentmaster ble utsatt for flodbølgen. Telefonen i bygda falt, men linja fra kraftstasjonen til Nørve (i Ålesund) fungerte slik at omverdenen ble varslet om katastrofen.
Anleggsbrakken i Veltdalen ble gitt til Ålesund-Sunnmøre Turistforening til bruk som turisthytte. Under krigen holdt en gruppe norske kommandosoldater til på hyttene i Veltdalen.
Store utbygginger
Fra 1923 til 1952 ble behovet for elektrisk strøm i Ålesund og på nordre Sunnmøre dekket fra det første kraftverket i Tafjord (Tafjord 1). På 1950-tallet ble to nye kraftverk bygget for å dekke behovet. På 1920-tallet kjøpte selskapet gården Kaldhussæter (for 103.000 kroner) med sikte på videre utbygging.
I 1957 kjøpte selskapet to eiendommer i Rødalen og sikret seg med det retter til videre utbygging i Tafjord-området. To gårdsbruk i drift og et gårdsbruk som tilhørte Ålesund-Sunnmøre Turistforening ble lagt under van da Zakariasdammen ble tatt i bruk. I 1968 var Tafjord 4 klar til bruk.
Midt på 1980-tallet ble det bygget forbrenningsanlegg på Grautneset i Ålesund. Tafjord Kraft driver anlegget og leverer fjernvarme.
Modernisering og småkraftverk
I 1989 ble den opprinnelige Tafjord 1 tatt ut av drift etter at en ny stasjon ble satt opp like ved, den gamle stasjonen er omgjort til museum (åpnet 1991). Den nye Tafjord 1 får trykkvann gjennom sjakt sprengt ut i fjell. Tafjord 2 ble modernisert i 1991 noe som ga økt virkningsgrad på opp mot 10 %. I 1992 ble småkraftverket i overføringstunnelen mellom Viksvatn og Brusebotn ferdigstilt (Tafjord 6.
Dyrkorn kraftverk ble satt i drift våren 2011, det erstattet et gammelt nedlagt kraftverk. Tafjord Kraft kjøpte fallrettene i Dyrkornvassdraget i 1998. På 2000-tallet ble det også bygget to mindre kraftverk i Stranda kommune - Juvfossen i selve Strandadalen (Stranda energi har et tilsvarende kraftverk i Fursetelva litt nedenfor) og Stadheim på Hellesylt.
Besserud stasjon
Besserud stasjon er en av Holmenkollbanens stasjoner og vekslingspunkt mellom to av Holmenkollstafettens tyngste etapper. Stasjonen ligger 242,2 meter over havet.
Stasjonen var fram til 1916 Holmenkollbanens endestasjon, og het da Holmenkollen stasjon. Da banen ble forlenget skiftet stasjonen navn til Besserud, mens Holmenkollnavnet ble flyttet til stasjonen lenger opp. Samtidig ble stasjonsbygningen (tegnet av Paul Due) flyttet til Lillevann stasjon.
Gutenbergs bibel
Gutenbergs bibel, også kjent som 42-linjers bibelen, Mazarin-bibelen, B42 og Biblia Latina Vulgata, er en bok som ble trykt ferdig av gullsmeden og boktrykkeren Johannes Gutenberg i Mainz i Tyskland i 1455. Bokverket er et praktverk på bortimot 1300 store foliosider fordelt på to bind. Bibeloversettelsen er Vulgata, det vil si den «alminnelige» som var skrevet på latin og den romersk-katolske vestkirken hadde brukt siden 600-tallet. Gutenbergs bibel er en av de aller første bøkene der teksten som skulle trykkes, ble satt med løse typer (bokstavformer). Samlet opplag var opprinnelig trolig rundt 180 bokkopier, hvorav 45 ble trykt på pergament (tynn dyrehud). Trykketiden for opplaget var tre år, samme tid som det inntil da hadde tatt å skrive én bibelkopi for hånd. Bokverket innledet dermed en ny æra da tekster og informasjon gradvis ble kopiert og spredt mye mer effektivt enn før.
I dag skal det være bevart mellom 40 og 50 eksemplarer av Gutenbergs bibel trykt på papir, og over ti av pergamentutgaven. Det Kongelige Bibliotek i Danmark har bind to, altså en halv utgave. Gutenbergs bibel er den mest kjente inkunabel (bok trykt før 1501), og eksemplarene blir regnet for å være noen av de dyreste trykte bøkene i verden.
Den gotiske skriftvarianten som ble brukt i bøkene, kalles tekstur i typografihistorien. Den er kjennetegnet av et tett, gitter- eller teksturpreget skriftbilde og kantete, sammentrykte bokstaver med tunge, loddrette grunnstammer og brukne buer.
Carol Ann Duffy
Carol Ann Duffy (født 23. desember 1955 i Glasgow) er en britisk poet og dramatiker. Hun flyttet til Stafford da hun var seks år gammel. 1. mai 2009 ble hun utnevnt til Storbritannias poet laureate. Hun er den første kvinne, hun er også den første skotske og åpent homofile poet laureate.
Duffy er svært produktiv og blant hennes tekster finnes blant annet Standing Female Nude (1985), Selling Manhattan (1987), Mean Time (1993), og Rapture (2005). Alle de nevnte titlene har fått ulike priser, blant annet Somerset Maugham-prisen og T. S. Eliot-prisen. Hennes dikt omhandler emner som undertrykkelse, kjønn, og vold, men i et tilgjengelig språk som har gjort dem populære i skoler. Jostein Sæbøe har gjendikta og skrevet etterord til Korte dagar, endelause netter som kom ut på Samlaget i 2011.
Duffy er også dramatiker, og har hatt skuespill framført på Liverpool Playhouse og Almeida Theatre i London. Blant hennes skuespill finnes Take My Husband (1982), Cavern of Dreams (1984), Little Women, Big Boys (1986), Loss (1986), og Casanova (2007).
Duffy ble utnevnt til offiser av Order of the British Empire og i 2002 forfremmet til kommandør. I nyttårslisten for 2015 ble hun igjen forfremmet, denne gang til kommandørdame (DBE). Hun ble derved adlet og fikk rett til tiltaleformen lady foran sitt navn.
Joscha Wosz
Joscha Wosz (født 20. juli 2002) er en tysk fotballspiller som spiller for.
Liste over byer i Gabon
Dette er en liste over byer i Gabon.
Det uten sammenligning største byområde i Gabon er Libreville. Området har 638 219 innbyggere (1. januar 2005). Dermed bor omkring halvparten av landets befolkning i hovedstadsregionen.
I tabellen er byer med mer enn 1 000 innbyggere tatt med. Antallet ved folketellingen i 1993 samt et beregnet folketall 1. januar 2005 er oppgitt. Folketallet omfatter byen uten forsteder. Tabellen er sortert etter folketall i 2005.
Eksterne lenker
Gabon
Medeiros Neto
Medeiros Neto er en kommune i delstaten Bahia i nordøstregionen av Brasil.
Radiohead
Radiohead er et britisk rockeband, dannet i 1985 i Oxfordshire England. Bandet består av Thom Yorke (vokal, gitar og piano), Ed O'Brien (gitar), Jonny Greenwood (gitarer og elektronika), hans bror Colin Greenwood (bassgitar) og Phil Selway (trommer). Plateprodusent Nigel Godrich har jobbet med bandet siden starten og har bidratt til å utforme bandets lydbilde. Han blir ofte sett på som bandets sjette medlem.
Radioheads debutalbum Pablo Honey ble internasjonalt kjent, men det var hovedsakelig det svært godt mottatte albumet The Bends som løftet gruppa opp til å bli verdenskjent. Radioheads neste album, OK Computer, fikk enda bedre kritikker, og har senere fått en høy. Albumet lå 46 uker på VG-lista Topp 40 i perioden 1997–2002.
Videre har Radiohead utgitt de eksperimentelle albumene Kid A og Amnesiac, som også ble tatt godt imot av kritikerne. Sammen med Hail to the Thief, In Rainbows og The King of Limbs har Radiohead markert seg som et av de mest innflytelsesrike bandene i Storbritannia de siste 20 årene. Radiohead er kåret til nummer 73 på Rolling Stone Magazines liste over verdens beste band noensinne, og ble i 2009 kåret av MTV som det nest beste bandet fra 2000-tallet.
Begynnelsen og gjennombrudd
Alle de fem medlemmene av Radiohead gikk på Abingdon School like utenfor Oxford. Vokalist og gitarist Thom Yorke og bassist Colin Greenwood, som begge likte Magazine og Joy Division, startet punkbandet TNT, men det varte ikke lenge før det ble oppløst. Videre kom gitaristen Ed O'Brien som bevegde trioen mer mot The Smiths, Elvis Costello og Talking Heads. På det tidspunktet eide de en billig trommemaskin, men fikk etter hvert med seg den ett år eldre Phil Selway på trommer. Det siste medlemmet i gruppa ble Colin Greenwoods lillebror, Jonny Greenwood. Dette var i 1986, og de kalte seg On a Friday, ettersom de hadde øvingstider på fredager. Greenwood spilte i starten kun keyboard, men endte opp med å bli hovedgitarist. Etter å ha tatt eksamen begynte medlemmene å studere ved forskjellige universiteter i England, men de møttes i feriene og spilte sammen. I 1991 sluttet Yorke på universitetet. Bandet begynte å turnere og takket ja til så å si alle spillejobber de ble tilbudt.
Bandet utga en tresporsdemo produsert av Chris Hufford og Bryce Edge. Demoen ble hørt av plateselskapet Parlophone, som likte den og begynte å følge bandet nærmere. I november 1991 møtte 25 representanter fra forskjellige plateselskaper opp på en konsert der On A Friday spilte. Konserten ble møtt med god kritikk, og ikke lenge etter slo bandet til med åtte albumkontrakter for Parlophone. Bandet og rådgiverne mente et skifte av bandnavn var på sin plass, og etter å ha vurdert blant annet Jude, Gravitate og Music, falt navnet på Radiohead, opprinnelig tatt fra Talking Heads-sangen «Radio Head» fra albumet True Stories. Dette var et band som alle i Radiohead var store fan av. I mai 1992 kom Drill EP. Den ble utgitt uten mye omtale, og havnet på 101.-plass på den britiske singellista.
Etter utgivelsen med Drill EP, som fikk skuffende mottagelse, begynte bandet å jobbe sammen med Paul Kolderie og Sean Slade, som tidligere hadde jobbet sammen med de amerikanske bandene The Pixies og Dinosaur-Jr. Da singelen «Creep» kom i 1992, fikk Radiohead stor oppmerksomhet i engelske medier. Mottagelsen til sangen var derimot ikke overveldende, og den britiske radio-stasjonen BBC Radio 1 boikottet sangen, fordi den etter sigende var «for deprimerende». Bandet ga ut sangen på nytt og scoret denne gangen nummer 78 på den engelske UK Singles Chart. Låten solgte kun 6,000 kopier, men fikk anerkjennelse verden rundt gjennom ulike radiokanaler.
The Bends, OK Computer og kommersiell suksess
Radiohead ga videre ut en EP, med tittel My Iron Lung. Dette var en forsmak til deres kommende album. EP-en ble for det meste godt mottatt, men singelen My Iron Lung ble ikke like populær som Creep. EP-en solgte bedre enn hva bandet hadde trodd, noe som hintet om at bandet allerede hadde skapt en solid fangruppe. Bandet begynte videre å jobbe med deres andre album, The Bends. Den nye ingeniøren, Nigel Godrich, kom til å bli en solid medarbeider for Radiohead, og bandet var godt fornøyd resultatet hans. Innspillingen til albumet gikk sent, hovedsakelig fordi bandet hadde vanskeligheter med å takle suksessen til Pablo Honey, og derfor fikk mye press på seg. Gitarist Johnny Greenwood eksperimentere en god del, noe som gjorde at lydinnspillingen tok enda lengre tid. Albumet kom ut i mars 1995 og ble møtt med overveldende bra kritikk. Det gikk rett opp på #4 på UK Albums Chart.
Bandet slo denne gangen bedre gjennom i hjemlandet sitt. Albumet ble derimot ikke like godt mottatt i utlandet, slik som Pablo Honey var blitt, og scoret kun #88 på The American charts. Radiohead var på denne tiden ukjente i Britpop-perioden, som preget tiåret, men fikk nå større mediaopperksomhet. Bandet var selv svært fornøyd med utgivelsen av albumet, og følte de gikk i riktig retning. I ettertid har mange kritikere kåret albumet som det beste fra sitt tiår. Albumet står fortsatt som fanfavoritt, og det er å finne på flere lister over tidenes beste album. The Bends er #110 på musikkmagasinet Rolling Stones liste over de 500 beste albumene noensinne. På lista til Virgins «Top 1000 Albums of All Time» ble albumet plassert på annenplass, rett bak The Beatles' Revolver.
Etter en lang turné med The Bends, ble bandmedlemmene enige om å spille inn et nytt album hovedsakelig alene. Tidligere produsent John Leckie var ikke lenger med under innspillingen. I studiet prøvde bandet å lage noe nytt, og ville at tekstene og lyden skulle fraskille seg tidligere album. Trommeslager Phil Selway uttalte; «The Bends was an introspective album... There was an awful lot of soul searching. To do that again on another album would be excruciatingly boring». Bandets ingeniør og mixer Nigel Godrich fikk en større rolle i innspillingene til albumet, og har siden blitt sett på som en viktig medarbeider for utviklingen til bandet. Han blir idag sett uformelt på som bandets «sjette» medlem.
Maurice Schilles
Maurice Schilles (født 25. februar 1888 i Puteaux, død 22. desember 1950 i Suresnes) var en fransk syklist som deltok i de olympiske leker 1908 i London.
Radiohead
The Bends, OK Computer og kommersiell suksess
Bandet var før utgivelsen av sitt tredje album misfornøyd med resultatet. De hadde generelt ingen tro på at albumet ville gjøre det særlig bra. Bandmedemmene uttalte at albumet ikke er et konseptalbum, men at enkelte sanger inneholder like temaer i tekstene, som sosial fremmedgjøring, depresjon, politikk og mentale utfordringer i den moderne tidsalderen. Gitarist Ed O'Brien valgte sangen «Paranoid Android» som deres første singel. Til tross for at sangen ble lite spilt over radioen, scoret sangen #3 i Storbritannia. Noe som ga Radiohead deres høyeste posisjon på Singles Chart i hjemlandet deres.
OK Computer ble gitt ut 1997, og ble møtt med enormt gode mottagelser. Albumet fikk nærmest toppkarakter i hver eneste anmeldelse, og er en av de største og viktigste britiske album i moderne musikkindustri. Albumet ble sett på som et landemerke av sin tid, og har øvd stor innflytelse på andre band. I England holdt albumet seg på topp 10-listen i flere uker, og i Norge lå albumet 46 uker på VG-lista Topp 40 i perioden 1997–2002. Albumet fikk tre platinaplater i Storbritannia, dobbel i USA og en i Australia. Albumet blir sett på som det mest suksessfulle for Radiohead, og topper mange fans' liste over deres favorittalbum. Albumet vant en Grammy-pris for beste alternative album i 1998, og ble nominert til årets album.
Eksperimentering, Kid A og Amnesiac
Radiohead var svært lite aktive etter touren i perioden fra 1997 til 1998, og spilte kun en konsert i 1998. Yorke har i ettertid uttalt at bandet var nær splittelse under denne perioden, og at han personlig hadde utviklet en alvorlig depresjon. I 1999 begynte Radiohead å spille inn oppfølgeren til OK Computer, denne gangen ga ikke bandet ut noen singler. Deres nye album, Kid A, ble utgitt i oktober år 2000. Igjen ble albumet svært godt mottatt, både i Storbritannia og internasjonalt. Radiohead splittet opp de vanlige rollene med å ha tre gitarister, og brukte heller andre instrumenter, slik som blant annet keyboard. Kid A fokuserte mest på å ha rytmer laget av elektroniske programmer. Noe som kan bli hørt på sangene «Idioteqe» og «The National Anthem».
Kid A inneholder også mindre og lettere tekster enn bandets tidligere album. Thom Yorke har uttalt at albumet er på ingen måte «kunst», men heller noe som skulle reflektere musikken de hørte på rundt den tiden. Som et resultat av albumets variende musikksjangre, har Kid A blitt siden sett på som et av de mest utfordrende albumene i pop historien. Bandmedlemmene, spesielt Thom Yorke, fikk et godt vennskap sammen med Michael Stipe, tidligere R.E.M. vokalist. Yorke har i ettertid uttalt at Stipe gjorde en påvirkning for låtskrivinga til Kid A.
Igjen vant Radiohead en Grammy-pris for beste alternative album for Kid A, og nådde stor kommersiell suksess. Noen fans og kritikkere uttalte at de syntes albumet virket fremmedgjort, og var svært musikalskt annerledes enn tidligere album. Albumet, sammen med det neste, har blitt to store eksempler på Radiohead måte å lage ny musikk på. Albumet Amnesiac, som kom ut i juni 2001, var et enda større og tydeligere eksempel på denne eksperimentelle perioden. Amnesiac ble spilt inn sammen med Kid A, og albumene er derfor nokså like. Amnesiac scoret ikke like høyt som Kid A, men var generelt svært godt mottatt. Begge albumene står på flere lister over de beste fra hele tiåret. Kid A er kåret #428 av magasinbladet Rolling Stone over det beste albumet noensinne, og befinner seg #1 på det beste albumet fra hele tiåret.
Hail to the Thief og In Rainbows
Deres neste album, Hail to the Thief, inneholder et større utvalg av gitar og piano. Bandmedlemmene har uttalt at innspillingen var mye mer avslappende enn tidligere album. Innspillingene av Kid A og Amnesiac inneholdt mye bruk av data, noe som tok ekstra tid. Hail to the Thief kom ut i juni 2003, og var et album Yorke uttalte som en reaksjon ovenfor fremtidens barn. Albumet har blitt sett på som et sterkt politisk album, men dette er noe Yorke selv har avkreftet. Han uttalte at tekstene var påvirket av krigshendelser mellom 2001 og 2002, men at albumet ikke var en form for politisk protestering. Gitarist Johnny Greenwood uttalte i et intervju at tekstene omhandlet «våre rettigheter og ansvar vi alle har individuelt i et samfunn». Mot slutten av innspillingen hadde bandet problemer med å redigere albumet. Plateprodusenten Nigel Godrich fikk derfor større innvirkning på platen, og bandet roste arbeidet han utgjorde. Blant annet måtte bandet velge antall og type sanger de ville inkludere med i albumet, noe som ofte førte til uenigheter. Albumet ble godt mottatt, og har blant annet blitt kåret #89 som det beste albumet i sitt tiår. Albumet ble nominert til Grammy for beste alternativalbum, og produsent Nigel Godrich og Darrell Thorp vant prisen for beste konstruert album.
I 2005 begynte bandet å lage et nytt album, men innspillingene til albumet gikk svært sent. Thom Yorke uttalte; «vi kastet svært mye tid i studioet, hvor vi gjorde ingenting, og det var fryktelig frustrerende». Bandet gjorde derfor en ny tour verden rundt, og da de var ferdige re-intallerte de seg om på nytt i studiet. Innspillingene gikk fortere, og albumet In Rainbows ble utgitt 10. oktober 2007. Albumet ble denne gangen gitt ut på Radioheads egen nettside, hvor kjøperen selv kunne bestemme pris. Dette ble det mye debatt om i Storbritannia, angående ulovlig fildeling. Selve CD-en til albumet ble ikke gitt ut før slutten av året. Bandet ga ut fire singler til  In Rainbows
Bandet slo fast på at In Rainbows inneholder ingen form for politisk agenda, men heller «den universelle sannheten at vi er alle mennesker». Gruppa uttalte at sangskrivingen på albumet var mye mer personlig. Tekstene i albumet ble beskrevet av Yorke som «den skumle, tilfeldige følelsen man får når man sitter i trafikken og tenker " jeg burde gjøre noe annet..." » Radiohead videreførte ideen om å ha flere typer instrumenter, slik som de hadde gjort med Kid A og Amnesiac, noe som resulterte i at In Rainbows inneholder svært mange ulike instrumenter.
Albumet ble svært godt mottatt, og høstet inn enormt gode kritikkere fra hele verden. In Rainbows vant Grammy for beste alternativalbum, og bandet ble for tredje gang nominert i kategorien Album of the Year. Alle singlene til albumet var med i listen på top 100 i UK Singles Chart. Radiohead spilte i 2008 inn en live video version av albumet som ble kalt "In the Basement", hvor det er ingen publikum til stede under fremføringen.
The King of Limbs og A Moon Shaped Pool
Radioheads åttende album The King of Limbs ble gitt ut i februar 2011. Mottagelsen var generelt god, men ikke like entusiastisk som In Rainbows. En rekke kritikere uttalte at de syntes The King of Limbs var skuffende i forhold til bandets tidligere album. Mange kritiserte også albumets lengde - med kun 8 spor, i alt 38 minutter, er dette bandets korteste album. Trommist Phil Selway uttalte at han var stolt av albumet, og at han ikke brydde seg om mottagelsen. Han sa videre at han visste albumet var annerledes enn tidligere utgivelser, og at kritikken derfor var forventet.
Musikalsk har kritikere påpekt at albumet skiller seg fra In Rainbows ved å inneholde mindre gitar. Albumet har i stedet et bredere fokus på låtskrivingen, noe bandet også hadde under Kid A og Amnesiac tiåret før. Med The King of Limbs førte Radiohead stilen tilbake til det mer abstrakte og eksperimentelle taktene; trekk som bandet også tidligere hadde vært innom. I juli 2011 spilte Radiohead inn en ny konsert: "In the Basement: The King of Limbs". Innspillingen var svært lik liveopptaket som ble gjort av In Rainbows (Scotch Mist), der samtlige spor ble spilt og lagt ut som webcast.
Rett etter utgivelsen ga Radiohead ut to nye sanger: "Supercollider" og "The Butcher". Gjennom sommeren 2011 ga bandet ut en rekke remixer til The King of Limbs, laget av diverse artister.
I mai 2016 kom Radioheads 9. album, A Moon Shaped Pool. Albumet fikk generelt god mottakelse i Europa så vel som i USA. Innspillingen ble påbegynt i 2012, i etterkant av The King of Limbs-turneen, i Sør-Frankrike. Nigel Godrich var igjen med som produsent. A Moon Shaped Pool ble Radioheads sjette album til å nå toppen av albumlistene i Storbritannia. Også i Norge klatret albumet til topps.
Noen av sporene er innspillinger av låter som er skrevet flere år tidligere. «True Love Waits» er fra 1995 (eller tidligere), «Burn the Witch» fra 2000 og «Present Tense» fra 2008. Flere spor inneholder stryke- og vokalarrangementer skrevet av Jonny Greenwood.
Musikkstil og innflytelse
Radiohead har helt siden årtusen-skiftet blitt sett på som et enormt viktig band i ny moderne musikk-industri. Yorke som vokalist og fremste låtskriver har vært den største årsaken til bandets skiftende musikk sjangre i sine nyere album. Dette er noe albumene Kid A og Amnesiac viser som et stort eksempel, hvor sjangrene er svært radikale og annerledes fra både eldre og nyere album. Det er mye på grunn av disse konstante evolusjonerende forandringene, som har gjort Radiohead kjente innenfor profesjonell musikk. Bandet er også kjent for å være politisk aktive, spesielt Thom Yorke. Yorke har vært svært kritisk til mainstream-musikk, og dagens musikk industri. Bandet har også ytret sine meninger om ulovlig nedlastning, og praktiserte det med å legge ut In Rainbows på sin egen nettside, hvor kjøperen selv bestemte pris.
Bandets musikkstil er instrumentalt bygd opp på et bredt område innenfor alternativ rock. Vokalist Thom Yorke er gjenkjennelige med sin karakteristiske tenor stemme, med mye bruk av vibrato og falsett. Yorke har evnen til å nå og opprettholde noter som er over et stort vokalt spekter. Derfor er mange av sangene lagd hovedsakelig ut av Yorke sin stemme. Dette kan høres på sangene «Fake Plastic Trees», «Last Flowers» og «Videotape».
Bandet har blitt inspirert av Queen, The Rolling Stones, The Beatles, Elvis Costello, R.E.M., Siouxsie and the Banshees, Pixies, The Smiths og Sonic Youth. Bandet har også blitt inspirert av jazz og krautrock under innspillingen til Kid A og Amnesiac. Thom Yorke har også uttalt at Neil Young har gjort en stor innflytelse, og han har coveret flere av hans sanger. Som et resultat av bandets suksess, har bandet gjort en enorm påvirkning for andre band rundt om i verden. Bandet har solgt over 30 millioner album.
Uglen og pusekatten
Streisand ble nominert til en Golden Globe for rolletolkningen sin i filmen.
Musikkalbumet til filmen inneholder dialog mellom rollefigurene og musikk fra jazzgruppen Blood, Sweat & Tears.
Streisand spilte inn en scene for filmen hvor hun var naken. Hun inngikk imidlertid en avtale med regissøren om å klippe den vekk hvis hun ble misfornøyd, noe hun ble. I november 1979 publiserte pornobladet High Society bilder av Streisand fra denne scenen, og de ble saksøkt av skuespilleren selv.
Handling
Felix Sherman er en bokhandel-eier og håpefull roman-forfatter som bor i New York City. Han rapporterer til utleieren at hans frekke, uutdannede nabo Doris (spilt av Barbra Streisand) jobber som prostituert, blir hun plutselig kastet ut. Hun konfronterer Felix med dette umiddelbart, midt på natten. Felix, som ikke hadde ment at hun faktisk skulle kastes ut av bygget, godtar motvillig å la henne bli i leiligheten hans midlertidig. Men samme natt velger utleieren å kaste ut Felix også. Begge to flytter til leiligheten til Felix sin venn og kollega Barney.
De to veldig forskjellige personlighetene deres fortsetter å kollidere. Felix leser et utdrag fra hans neste roman til henne, som hun ikke liker, og bråket fra krangelen gjør at Barney reiser sin vei. Dagen etter går Felix forbi et teater som viser en voksenfilm med Doris i hovedrollen, og han bestemmer seg for å se den av nysgjerrighet. Doris oppdager snart at Felix faktisk er forlovet, og snart skal gifte seg. Men de fortsetter sitt vennskap, og Doris forteller at hun faktisk liker romanen hans. Han kysser henne, og de har sex. Men plutselig kommer Felix sin forlovede og foreldrene hennes, og oppdager dem sammen i badekaret.
Jessica Rich
Jessica Rich (født 21. mars 1990) er en australsk snøbrettkjører.
Skimtheia
Skimtheia er en ås i Drammen og Lier kommuner i Viken. Den ligger rundt ni kilometer nordvest for Drammen sentrum og har en høyde på 554 meter over havet. Skimtheia er det høyeste punktet i Drammensmarka.
Jessica Rich
Hun representerte Australia under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor hun ble nummer 13 i big air.
MS «Fjordbuen» (2006)
M/S «Fjordbuen» er en norsk skyssbåt.
Miriam Sogn
Miriam Sogn (født 15. mai 1972) er en norsk skuespiller. Hun har vært med i Tyven, tyven og Slangebæreren der hun hadde rollen som Elsa Bakke, og spilte Myrtel i Jul på Månetoppen, der hun spilte mot blant annet Frank Jørstad. Hun har også spilt moren til Svein i filmatiseringen av bøkene til Marit Nicolaysen.
André Auffray
André Auffray (født 2. september 1884, død 3. november 1954) var en fransk syklist som deltok i de olympiske leker 1908 i London.
Auffray ble olympisk mester i sykling under OL 1908 i London. Han vant 2000 meter tandem sammen med Maurice Schilles. På 5000 meter kom han på tredjeplass bak britiske Benjamin Jones og sin landsmann Maurice Schilles.
Gregory Boyington
Gregory «Pappy» Boyington (født 4. desember 1912 i Cour d'Alene i Idaho i USA, død 11. januar 1988 i Fresno i California ) var en amerikansk jagerpilot og flyveress.
Han fløy først kampoppdrag for The American Volunteer Group («The Flying Tigers») for Republikken Kina under den annen sino-japanske krig. Senere kommanderte han den berømte United States Marine Corps-skvadronen VMF-214 («The Black Sheep Squadron») under annen verdenskrig. Boyington ble senere i krigen tatt som krigsfange.
Boyington ble for sin tjeneste i U.S. Marine Corps dekorert med Navy Cross og Medal of Honor.
Boyington var indianer fra siouxstammen.
Norsk Landbrukssamvirke
Norsk Landbrukssamvirke er en interesseorganisasjon for de bondeeide samvirkeforetakene i Norge. Et landbrukssamvirke, eller et landbrukskooperativ, er en strategisk allianse mellom enkeltbønder for å kunne løse en oppgave i fellesskap. Organisasjonen ble stiftet 1. januar 1989.
Norsk Landbrukssamvirke Servicekontor AS er et heleid datterselskap av Norsk Landbrukssamvirke. Et tidligere navn for samvirket var Landbrukssamvirkets Felleskontor.
Bakgrunn
Før samvirkene ble etablert solgte bøndene varer hver for seg fra egen gård. Hver enkelt bonde hadde liten makt til å påvirke verdikjeden. Bøndene hadde lav kjennskap til markedet, ble ofte presset på pris og fikk ikke ta del i verdiskapningen som foregikk lenger ut i verdikjeden. Ved å organisere seg i samvirker ble makten deres styrket. Gjennom samvirkene kunne bøndene samle inn varer, foredle dem og forhandle priser med oppkjøpere og kjøpmenn. Opprettelsen av samvirke ga bøndene økt markedsmakt.
Verdiskapningen som foregår i verdikjeden for mat har stor betydning for næringsgrunnlag og bosetting ute i distriktene. Eierne av samvirkebedriftene bor spredt over hele landet, og bedriftene har anlegg i alle regioner. Overskuddet som skapes gjennom foredlingen og salg bringes tilbake til samvirkebøndene. At disse bedriftene er organisert som samvirker garanterer for et langsiktig nasjonalt eierskap.
Virksomheten
Norsk Landbrukssamvirke har som mål å jobbe for gode og forutsigbare rammebetingelser for norsk landbruksbasert matproduksjon. Organisasjonen driver næringspolitisk arbeid, tilbyr kompetansebygging til tillitsvalgte i medlemsbedriftene og jobber med forskning og innovasjon.
Medlemsbedriftene
Hovedaktiviteten til medlemsbedriftene er knyttet til matproduksjon basert på norske råvarer kjent gjennom merkevarer som TINE, Gilde, Prior og HOFF. Medlemmene har også en betydelig forretningsvirksomhet innen skogbruk, fôr, avl, rådgiving, bank, forsikring og innkjøp. Samlet har medlemsbedriftene en omsetning på rundt NOK 75 milliarder og ca. 16 000 ansatte. Medlemmene deles i kategoriene salgssamvirke, innkjøpssamvirke, avlssamvirke og bank/forsikringssamvirke. Alle bortsett fra Gjensidige er 100 % eid av norske bønder.
Milagres
Milagres kan vise til:
Miguel Calmon
Miguel Calmon er en kommune i delstaten Bahia i nordøstregionen av Brasil.
Bente Erichsen
Bente Erichsen (født 1949) er en norsk filmprodusent, regissør og teatersjef. Hun var direktør ved Nobels Fredssenter fra 2005 til 2016.
Liv og virke
Erichsen startet karrieren som journalist i Vi Menn 1970–1972. Deretter arbeidet hun ved Centralfilm 1972–1977 hvor hun arbeidet med reklamefilm og kortfilm.
Fra 1979 jobbet hun som produsent i Marcusfilm og senere i Magdalenafilm hvor hun produserte 14 spillefilmer på 1980- og 1990-tallet. Hun hadde sin regidebut i 1987 med den kontroversielle spillefilmen Over grensen, som handlet om ekteparet Feldmann som ble drept av to grenseloser under krigen. Året etter regisserte hun Folk og røvere i Kardemomme by.
Erichsen var initiativtaker til filmprisen Amanda (utdelt første gang i 1985) og teaterprisen Heddaprisen (utdelt første gang i 1998).
Hun har også arbeidet for Lillehammer Olympiske Organisasjonskomité (1991–1993), vært teatersjef ved Hedmark Teater 1994–1997 og Riksteatret 1997–2005. Hun hadde stillingen som direktør ved Nobels Fredssenter fra 2005 til 2016.
I 1994 skrev hun boken Kulturkollisjon i 1994, og var samme år medforfatter på boken Fruer på veggen. Begge handler om tiden hun arbeidet i LOOC.
Utmerkelser
I 2017 ble hun utnevnt til Ridder 1. klasse av Den Kongelige Norske St. Olavs Orden for sin innsats for norsk kulturliv.
I 2020 ble hun tildelt Amandakomiteens ærespris under Amandaprisen 2020.
Familie
Erichsen var tidligere gift med regissør Lasse Glomm, ekteskapet ble oppløst i 1988. Hun har også vært gift med Rolv Gjestland.
Som regissør
Erichsen har i tillegg regissert flere kortfilmer og reklamefilmer.
Milagres (Bahia)
Milagres er en kommune i delstaten Bahia i nordøstregionen av Brasil.
Holmenkollen stasjon
Holmenkollen stasjon er en av Holmenkollbanens stasjoner og nærmeste stasjon til Holmenkollen skiarena. Stasjonen ligger 277,7 meter over havet.
Før 1916 var Besserud stasjon banens endepunkt og hadde navnet Holmenkollen. Da banen ble forlenget til Frognerseteren stasjon, ble stasjonnavnet byttet slik at det kom nærmere Holmenkollbakken. I de første årene etter forlengelsen het stasjonen «Holmenkollen Sanatorium». Holmenkollen stasjon ble rehabilitert rundt år 2000, og var, i tillegg til 4 andre, blant de få stasjonene på Holmenkollbanen som er tilrettelagt for tog lengre enn to vogner, med sin plattformlengde på 108 meter.
Ytterligere fornyelse
Stasjonen ble på tross av sine relativt nylige oppgraderinger, oppgradert ytterligere i forbindelse med Ski-VM i 2011. Arkitektfirmaet Reiulf Ramstad AS fikk oppdraget med å tegne nye Holmenkollen stasjon. Den gamle stasjonsbygningen fra 1916 ble flyttet, men ble integrert i det nye stasjonsmiljøet. Byantikvaren var involvert i dette arbeidet.
De nye fasilitetene på stasjonen som åpnet 6. desember 2010 var:
Det kosakkiske hetmanatet
I 1645 sverget hetmantet troskap til Storfyrstedømmet Moskva under rådet i Perejaslav (Perejaslavska Rada), samtidig som de var en del av Det polsk-litauiske samvelde. En regional folkeavstemning gjorde at regionen kom inn under beskyttelse av den russiske staten. Andrusovo-traktaten (Andrusiv) fra 1667 satte grensene mellom de polske og russiske statene, og delte hetmantatet i to. Denne delingen førte til borgerkrig i Ukraina mellom forskjellige kosakker som varte til slutten av 1600-tallet. På 1700-tallet var området til hetmantatet begrenset til Venstrebreddsukraina. I 1764 ble selvstyret til kosakkstaten og hetmanatstillingen avskaffet av Katarina II av Russland.
Hovedstaden var byen Tsjyhyryn. Etter Andrusovo-traktaten ble hovedstaden i 1669 flyttet til Baturyn da Tsjyhyryn ble en del av Polen-Litauen. Etter Baturyn-massakren i 1708, utført av den russiske hæren til Aleksandr Mensjikov, ble området innlemmet i guvernementet Kiev. Dette avsluttet i all hovedsak selvstyret til hetmanatet, og en rekke episoder med undertrykking fulgte, slik som i byen Lebedyn. Senere i 1709 fungerte byen Hlukhiv nominelt som residens for hetmanen.
Hetmanatet bestod hovedsakelig av det som i dag er det sentrale Ukraina og en liten del av dagens Russland. Området omfattet oblastene (provinsene) Tsjernihiv, Poltava og Sumy (utenom den sørøstlige delen), venstrebredden av Kyiv og Tsjerkasy, samt venstredelen av Brjansk oblast i Russland.
The Way We Were (album)
The Way We Were er det 15. studioalbumet til artisten Barbra Streisand.
Musikkalbumet ble først utgitt i januar 1974 med tittelen The Way We Were, men på grunn av copyright-rettighetene til Ray Stark, som produserte filmen Våre beste år (engelsk: The Way We Were), ble albumet gitt ut på nytt med tittelen Barbra Streisand Featuring the Hit Single The Way We Were and All in Love Is Fair. Tittelen The Way We Were ble fjernet fra coveret, og den nye ble lagt til. Tittelen ble forandret tilbake til The Way We Were, og det opprinnelige coverbildet kom tilbake for den nye utgivelsen i 2002.
Musikkalbumet består av seks sanger som ble spilt inn i 1970 for at album som skulle hete The Singer. Dette albumet ble imidlertid skrinlagt. I 1991 ble to andre låter fra dette albumet («The Singer» og «I Can Do It») utgitt på Streisands samlealbum Just for the Record.... De nye sangene som ble spilt inn for dette albumet, var «The Way We Were», «All in Love Is Fair», «Being at War with Each Other» og «Something So Right».
Albumet nådde toppen av USAs albumliste og solgte til dobbelt platina med to millioner solgte eksemplarer. Det solgte til sølv i Storbritannia.
Kateřina Vojáčková
Kateřina Vojáčková (født 24. januar 1997) er en tsjekkisk snøbrettkjører.
Northland Resources
Northland Resources (ose: NAUR) er et kanadisk gruveselskap som driver med leting og produksjon av jernforekomster i Nord-Sverige og Finland.
Kateřina Vojáčková
Hun representerte Tsjekkia under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor hun ble nummer 26 i big air.
Northland Resources
NAUR eier en jernforekomst i Kaunisvaara i Nord-Sverige som beregnes å settes i produksjon i 2012. Finansiering ble sikret i februar 2010. NAUR eier også Hannukainen/Kuervitikko ved Kolari i Nord-Finland. Northland ledes av Anders Hvide. Northland er notert på Toronto Stock Exchange og Oslo Børs.
Jernbane i Spania
Spanias jernbanenett hadde per 31. desember 2008 en lengde på 13 383 km. Det administreres av den statlige jernbaneforvaltningen Administrador de Infraestructuras Ferroviarias, vanligvis forkortet ADIF. I tillegg til dette finnes det mer enn 2 000 km smalsporet jernbane. På 1950-tallet hadde jernbanenettet sitt største omfang med litt over 18 000 km (inkludert smalsporbanene). All persontrafikk på bred (iberisk) sporvidde og normalspor drives av det nasjonale togselskapet RENFE.
Yazīd III
Yazīd ibn al-Walīd ibn ʿAbd al-Malik (arabisk: ; født 701, død 744 AD/126 AH) var den tolvte kalifen av Umajjadekalifatet som hersket i omtrent seks måneder i 744, fra 15. april til 3. oktober. Han var sønnen til al-Walīd I og en prinsesse fra Transoxiana/Sogdia. Yazīd kritiserte den forrige kalifen, hans fetter al-Walīd II, for å være umoralsk, og han marsjerte inn i Damaskus og avsatte ham i et kupp. Da han døde av sykdom, ble han etterfulgt av sin utvalgte etterfølger, broren Ibrāhīm ibn al-Walīd.
Supporter
En supporter (eller fan, fra engelsk fanatic, «fanatisk») er en person som støtter eller er tilhenger av et lag, en gruppe eller en person. Ordet supporter kommer fra det engelske ordet support som betyr «å støtte».