cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Parker i Oslo
1865–1916: Byparker i storbyen
Christiania vokste raskere enn de fleste større byer i Europa på 1800-tallet, fra ca. 18 000 innenfor dagens bygrense i 1815 til ca. 50 000 i 1855, og så en femdobling til ca. 250 000 i 1900. Veksten var 65 % økning fra 1888 til 1900. Utbyggingen skjedde i stor grad ved at entreprenører bygget enkeltstående leiegårder og byvillaer, mens kommunen regulerte gatenettet og sto for vann, kloakk osv. I denne murbyen, stort sett innenfor dagens ring 2, kom en rekke nye parker, de aller fleste av noen størrelse på østkanten. Kommunens ledelse argumenterte for at fellesskapet måtte sikre grønne lunger først på østkanten med sine overbefolkede, usunne leiegårdsområder.
Byveksten og trikken bidro at mange ikke lenger bodde nær arbeidsstedet. Sammen med fast arbeidstid skapte dette mer fritid som skulle fylles med noe positivt. Enkelte parker ble intenst brukt fra de ble åpnet, Kampen park er antakelig det beste eksemplet. Christiania beplantningsvesen, opprettet i 1875 som en del av Ingeniørvesenet og riktignok kun med innleiet gartnerkyndige folk frem til de to første gartnerne ble ansatt i 1893, betød ny kraft for anlegg og stell av parker. Resultatet var at byen fikk mange parker av brukbar størrelse, og at fordelingen allerede i denne perioden bidro til å jevne ut levekårsforskjellene mellom øst og vest.
I sentrum ble Paléhaven ferdig som kommunal park i 1897. Børshagen ble rustet opp ved utvidelsen av Børsen i 1911. Kommunen overtok ansvaret for Studenterlunden og Eidsvolls plass i hhv. 1888 og 1889. Grev Wedels plass i Kvadraturen ble anlagt som en 14 mål stor park i 1869, etter initiativ fra Christiania Byes Vel, bygget på et område som hadde vært båndlagt til militære formål.
Fra 1869 til 1880 ble det anlagt mindre parker sentralt i byen:
Sagene kirkepark sto ferdig i 1893.
En liten park nord i dagens Minneparken (også kalt Ruinparken) i Gamlebyen sto ferdig i 1872, som det første parkanlegg som markerte middelalderbyen.
Midt på 1860-tallet tegnet Georg Andreas Bull en helhetlig plan for Grünerløkka. Én eier (Thomas Heftye) og en dyktig arkitekt for et så stort område viste seg å være en lykkelig løsning: tre romslige parker ble tegnet inn i den ellers svært tette bebyggelsen. Parker i hele kvartaler var inspirert av det nye Paris, som ble anlagt fra cirka 1860. Birkelunden og Olaf Ryes plass, opparbeidet som parker hhv. 1882 og 1890, skulle bli to svært populære og brukte parker, og i vår tid vurdert som vakre byrom. Schous plass nederst på løkka ble ferdig parklagt 1916. Sammen med parkleggingen langs Akerselva fra 1915, med en forløper i parken rundt Jacob kirke 1882, ga dette Grünerløkka tidlig bra tilgjengelighet til grønne lunger.
Kampen park kom fra 1888 på høyden der vannreservoar og trykkbasseng var ferdig i 1886. Utsikten, det spennende terrenget, grotte med vann som barn kunne leke ved var med å gjøre denne klassiske 1800-tallsparken svært mye brukt fra starten. Vålerenga park, med kirke midt i og vidt utsyn over Lodalen, ble skapt i årene 1903–1916.
Bjølsenparken ble til i 1900 på en del av hagen som hørte til Søndre Bjølsen gård, kjent for lindealléen langs parkens høyderygg. Et stort område vest for parken ble kolonihage i 1912. Grønland park på området rundt Botsfengslet, noen ganger kalt Botsparken, ble åpnet i 1913.
Stensparken ligger på høyden som tidligere het Natmandshaugen (tidligere søppelplass). Knausen Korpehaugen (i dag Blåsen) ligger som et stykke urørt natur med vid utsikt i den nordlige enden av det som ble Stensparken. Denne høyden overtok St. Hansfeiringen fra St. Hanshaugen. Parken ble anlagt i landskapsstil fra 1890-årene og ble ferdig under annen verdenskrig. Fagerborg kirke fra 1903 står i sydenden.
Uranienborgparken sto ferdig i 1904 på høyden der Uranienborg kirke fra 1886 lå. Høyden og en ganske stor skog var utgangspunktet for det som ble 17 mål park med fin beliggenhet, redusert ved en lekeplass i 1922 og en barnehage i 1954. I sydenden av høyden ble Riddervolds plass opparbeidet som park i 1885.
Bortsett fra Stensparken og Uranienborgparken fikk ikke vestkanten noen større parker i denne perioden. Her var det ikke noen samlet regulering som på Grünerløkka. De enkelte små utbyggerne tok rimeligvis ikke initiativ til å legge ut sine tomter til park på egen bekostning. De tette områdene fra Majorstuen mot sentrum ble ganske parkløse, det samme gjaldt områder på Frogner.
Rett utenfor den tette byen på vestkanten åpnet i 1904 første byggesten i Frognerparken som offentlig park, den tidligere barokkhaven (Gamlehagen) mellom Frogner Hovedgård og Kirkeveien. Til Jubileumsutstillingen i 1914 ble det bygget gangveier vest for gården og bro over dammene.
Blant gater med beplantning ble Bygdøy allé, anlagt på 1890-tallet, raskt kjent med sine kastanjer. Trærne ble etter hvert for store til å stå så nær gårdene, og bygartneren ville hatt dem i en midtrabatt, slik det er gjort i Gyldenløves gate (gjennom Frogner og Briskeby). Her ble gaten anlagt med ridesti og bredden gjorde den til en vakker aveny. Til Jubileumsutstillingen i 1914 ble Kirkeveien langs Frognerparken utvidet og fikk trær i midtrabatten.
Enkelte av gårdene anla i perioden hager som senere skulle bli offentlige parker, slik som Skøyenparken (Søndre Skøyen hovedgård, bydel Ullern), en stor park i landskapsstil anlagt på 1860-tallet. Anton Tschudi, som la ut sin eiendom Øvre Høybråten gård til boliger, holdt av et areal som han i 1912 ga til lokalsamfunnet, i dag Høybråtenparken.
Deler av Ekebergskråningen ble kjøpt av kommunen i 1889, for å sikre området for friluftslivet og unngå at utbyggere fikk ødelegge det allerede berømte landskapselementet.
Parkkonserter i kommunal regi begynte i 1907, et tiltak som skulle bli umåtelig populært til langt uti etterkrigstiden og som fremdeles så vidt er i live. Parkbibliotek, i regi av Deichmanske biblioteks reformator Haakon Nyhuus, startet opp i tre parker i 1901: I Dronningparken og Kampen park ble ordningen nedlagt samme år, mens St. Hanshaugen hadde parkbibliotek så sent som 1907.
Krigen mot Valdemar Birgersson
Krigen mot Valdemar Birgersson (Også kalt avsettelseskrigen mot Valdemar Birgersson eller den første brødrestriden i svensk historie) i 1275 var en svensk borgerkrig mellom kong Valdemar Birgersson og hertug Magnus Birgersson om tronen i kongeriket Sverige. Det var dessuten den første folkungastrid om den svenske kronen mellom slektninger av Folkungaslekten.
Parker i Oslo
Innledning
Årene 1916 og 1917 ble viktige for parkene og den grønne byen: Mulighetene for å gjennomføre parkpolitikken ble styrket av kommunens nye, aktive rolle fra 1911 som utbygger av boliganlegg, i mange tilfeller med samlete plangrep for ganske store områder, under ledelse av reguleringssjef Harald Hals. I 1916 fikk også Aker sin første herredsgartner, Karl Flod, som ble i stillingen til 1948, og deretter parksjef i Oslo til 1964.
De skarpe klassekonfliktene internasjonalt under første verdenskrig slo inn i Norge. Kort etter krigen ble åttetimersdagen vedtatt. I Oslo var en stor andel av befolkningen arbeidstakere, og disse fikk merkbart mer fritid. Venstresiden i politikken presset på for at kommunen skulle legge til rette for en aktiv fritid.
Krigen mot Valdemar Birgersson
Forspillet
Han valgt å utrope sin eldre sønn Valdemar Birgersson som konge etter et kongevalg i 1250 og beholdt makten fram til sin død i 1266 som Sveriges jarl. Ved sin død etterlatte han seg flere barn, deriblant Magnus Birgersson og Erik Birgersson som vist seg å være alt annet enn ydmyke ovenfor deres fars vilje.
Parker i Oslo
Innledning
I årene frem til annen verdenskrig ble det gjennomført mange tiltak over bred front, for første gang som del av en samlet kommunal politikk for parker og friområder. Parkpolitikken var en del av en ny kommunal velferdspolitikk som ble et utstillingsvindu for Oslo og internasjonalt kjent.
Grøntområdene i boligområdene ble de første årene prioritert foran sentrumsparkene. Parkvesenet mente at ved å anlegge robuste, pene anlegg og fjerne gjerder rundt parkene ville folk sette pris på tilliten og hærverket på benker, bed og busker ville bli redusert. Det virket. Men det var stadig kommunale vakter i parkene og fjerningen av gjerder ble gjort over en lang periode.
Mot slutten av 30-årene ble budsjettene trangere, de mange nye parkene og små grøntområdene som hadde blitt Parkvesenets ansvar strakk ressursene. Man følte seg tvunget til å legge om til flere større, lettstelte plener og færre blomsterbed, en rasjonalisering av driften som fortsatte etter annen verdenskrig.
Krigen mot Valdemar Birgersson
Forspillet
Magnus Birgersson som dessuten fikk det gåtefulle tilnavnet «Ladulås» i ettertiden var den meste misfornøyde av de to yngre sønner, for selv om han var blitt hertug av Svealand etter sin far besittet han liten makt i forhold til sin eldre bror.
Parker i Oslo
Gatebeplantning, forhager, lekeplasser, grønne boligområder m.m.
Parkvesenet fikk tilsyn og stell av grøntanlegg ved nye kommunale boligprosjekter på Ila, Torshov, Lindern, Åsen, Rosenhoff, Vøyenvollen m.fl., og ved kommunale skoler, gamle- og pleiehjem.
Mange gater fikk anlagt eller oppgradert forhager, smale grønne overgangssoner mellom den offentlige gaten og bygården. Jacob Aalls gate på Fagerborg og Majorstuen kan i dag sees som et godt eksempel på gater som over lengre strekninger fikk sine forhager oppgradert som del av program Oslo Byes Vel og Parkvesenet sto for fra 1924. I 1930 kom krav til forhager inn i bygningsloven, noe som skapte atskillig oppmerksomhet også utenlands.
I alt 33 lekeplasser med kommunalt ansatte parktanter ble bygget ut fram til 1940. Mange av disse hadde skøyteis om vinteren. Krav om idrettsanlegg kom mye sterkere enn før, til og med St. Hanshaugen ble foreslått planert til idrettsbaner.
Konserter og teater i parkene i kommunal regi fortsatte.
Nye parker – og Akerselva som park
Birkelunden var den første parken det nye parkvesenet tok for seg. Nyanlegget sto ferdig i 1917, og folk var forbauset over hva et profesjonelt anlegg gjorde av forskjell: gangveiene holdt seg tørre i regnvær og støvfrie under tørke, planter og trær ble godt stelt og holdt seg fine, gjerdene ble tatt ned, belysning ble montert, trær ble tatt ned for å gjøre Paulus' plass med kirken og Birkelunden til en helhet. Vandalisme var det siden mindre av enn det man var vant til fra tidligere og fra andre parker. Birkelunden ble en storstue for østkanten i mellomkrigstiden, svært mye brukt til politiske møter, demonstrasjoner, konserter og annet.
Torshovparken var den første parken Parkvesenet anla etter en samlet plan for et strøk (Torshovbyen som ble bygget av kommunen 1917–1924). Parken ligger på en høyde som gir utsikt mot byen og fjorden fra toppunktet, der musikkpaviljongen er plassert. Planen var ferdig i 1924 og parken åpnet i 1931. Torshovparken plasserer seg på overgangen fra den formelle parkstil (i Norge 1914 – cirka 1930), med sine akser, symmetri og paviljong midt i parken, og funksjonalismen, med myk terrengbehandling og store, sammenhengende gressflater.
Alexander Kiellands plass sto ferdig 1927 som en park i formell stil. Parken skulle bli et skoleeksempel på mangelen på langsiktig vedlikehold: Allerede på slutten av 1930-tallet var den nedslitt og lite brukt. En opprustning tidlig på 1980-tallet varte ikke mange år. Da parken ble rustet opp og fikk fonteneanlegg og vannspeil i terrasser i 2001, var den et flott anlegg. Få år senere var speilene uten vann, og uten de fargerike blomsterbedene som skulle speile seg i vannet. I 2010 ble det igjen vann i hele anlegget.
Fucanglong
Fucanglong (forenklet kinesisk: 伏藏龙; tradisjonell kinesisk: 伏藏龍, pinyin: Fúcánglóng, Wade-Giles: Fu-ts'ang-Lung) er en drage i kinesisk mytologi. Denne underjordens drage vokter over store skatter – både edelsteiner og gull – og ved dette ligner den de europeiske drageforestillingene mere enn andre kinesiske drageforestillinger.
Parker i Oslo
Nye parker – og Akerselva som park
På østkanten ble det i tillegg anlagt en rekke andre parker:
Evald Ryghs plass på Ila illustrerer parkpolitikken for bydelene: anlagt som del av et kommunalt boligprosjekt (Ilakomplekset) i 1930, fire mål stor, og kombinerer tradisjonell park med dominerende ballbane og lekeplass.
Krigen mot Valdemar Birgersson
Forspillet
En skandale oppstått da det var kjent at kongen hadde et seksuelt forhold med sin svigerinne, hans kones søster. Svenskekongen måtte som straff for dette begir seg til Roma for å få tilgivelse for den moralske forbrytelsen som etter Kirkens mening var blodskam. Hertug Magnus benyttet dette for å avsverge seg sin tro og lydighet ovenfor svenskekongen.
Parker i Oslo
Nye parker – og Akerselva som park
På vestkanten kom ellers disse nye parkene i mellomkrigstiden:
Fra 1915 har kommunen opparbeidet Akerselvas bredder som turområde og park, først med Theodor Kittelsens plass og områdene rundt Nybrua og Ankerbrua, som var ferdig rundt 1920. Området fra Nybrua til Østre Elvebakke sto ferdig i 1937. En strekning ved Brekkedammen øverst i elveløpet ble parklagt i 1930-årene.
Ekeberg ble anlagt som naturpark i løpet av mellomkrigstiden, og sto ferdig i 1948 som et stort område for lek og idrett.
Krigen mot Valdemar Birgersson
Krigen
I 1274 hadde hertug Magnus og Erik Birgersson dratt til Danmark der de møtte den danske kongen Erik Klipping som valgte å støtte det svenske opprørspartiet som hadde dannet seg som reaksjon på kongens livsførsel. Etter forhandlingene mellom brødrene og danskekongen ble man enig om en avtale om militær assistanse mot en sum på 6 000 mark sølv som gjengjeldelse for rekruttering av 700 mann fra nordlige Tyskland og Danmark under ledelse av grev Jakob av Halland og marsk Stig sammen med hundre mann fra kongens følge.
Parker i Oslo
Frognerparken med Vigelandsanlegget
Frognerparken består av jordveien til den gamle Akergården Frogner Hovedgård. Herregårdsbygningene ligger i parkens sørlige del.
Under første verdenskrig ble Frogner, i regi av det nye Parkvesenet fra 1916, brukt til dyrking av mat, særlig var potetavlingene store. I første del av mellomkrigstiden ble mye av Frognerparken opparbeidet. Fonteneanlegget var første del av Vigelandsanlegget, påbegynt etter vedtak i 1924. Frem til begynnelsen av 1950-årene foregikk arbeidet på den 850 meter lange, storslåtte skulpturparken med barokt preg. Gjennom 1920- og 30-årene var det sterke konflikter om utforming av Frognerparken og skulpturanlegget, blant annet om hovedaksen skulle gå øst-vest eller nord-syd. Monolitten ble reist som en granittblokk i 1928 og tre steinhuggere arbeidet til 1942, da skulpturen på 200 tonn og 17 meters høyde ble avduket.
Krigen mot Valdemar Birgersson
Krigen
I 1275 marsjerte den danske hæren på åtte hundre menn som formodentlig besto av pansrede rytteravdelinger og leiestyrker til fots, opp gjennom Västergötland anført av hertug Magnus sammen med marsk Stig Andersen Hvide og grev Jakob av Halland.
Parker i Oslo
1940–1945: Matauk og krigsanlegg i parkene
Den 16. april 1940 tok Parkvesenet initiativ til å bruke alle arealer kommunen eiet, som var ledige og egnet, til å dyrke poteter og kålrot. Snart var det organisert matdyrking på dugnad i mange av byens parker, idrettsplasser, skolegårder, hager ved kommunale boliger og institusjonshager. Allerede i 1940 var til sammen 35 dyrkingsfelt tatt i bruk. Det som fantes av arealer for private parseller ble delt ut. I løpet av krigen ble vaktholdet med grøden skjerpet, med døgnvakt noen steder.
Mange parker ble brukt av den tyske okkupasjonsmakten til brakker, oppstillingsplass for utstyr og verksteder, og dette gjorde stor skade. Da annen verdenskrig var slutt lå det store oppgaver med å sette parkene i stand. På Sophus Bugges plass sto skyteskår i betong inntil 1953, og mellom bekken og Madserud allé i Frognerparken sto en SS-leir til langt uti 1950-årene. I tillegg var det en stor jobb å snu parkene tilbake fra matdyrking til park.
Krigen mot Valdemar Birgersson
Krigen
Svenskekongen reagert straks med å by ut et oppbud av væpnede bønder som ble samlet til en hær som rykket ned i Tiveden mellom sjøene Vänern og Vättern. Bondeoppbudet var forlagt til en egen leir ved feil og dette var utnyttet av hertug Magnus som stormet og ødela leiren under slaget ved Hova 14. juni 1275.
Parker i Oslo
1940–1945: Matauk og krigsanlegg i parkene
Under krigen pågikk et jevnt arbeid med Akerselvas bredder mellom Schultzehaugen og Beyerbrua.
1945–1970: Grønne drabantbyer og store, åpne byparker
Den første etterkrigstiden var preget av mer hærverk i parkene i parkene enn 1920- og 30-årene, og Parkvesenet hevdet at noe av parkkulturen var gått tapt. Men kommunen hadde ressurser til gjenoppbygging og det ble drevet et stabilt vedlikehold. Vakthold og parktanteordning fortsatte og ble utvidet da Oslo og Aker kommuner ble slått sammen i 1948. Fra uti 1950-årene og i 1960-årene inneholder de årlige budsjettene store, runde summer til nye grøntanlegg i drabantbyer og til turveier.
Myndighetene la vekt på at grøntanlegg skulle komme samtidig med ny bebyggelse. Drabantbyene fikk et sterkt grønt preg med luftige, store plener og bevaring av skogholt og furumoer, mange steder tett inntil blokkene. De nære trærne var populære blant alle barna som befolket drabantbyene i den første generasjonen, Parkvesenet meldte i 1953 om stor slitasje på disse naturparkene rundt nye boliger.
Krigen mot Valdemar Birgersson
Krigen
I Norge satt den norske kongen, Magnus Lagabøte som lyttet på svenskekongens ønsker om hjelp og dermed besluttet seg om å gripe inn i den svenske brødrestriden. Om Valdemar Birgersson hadde med seg norsk militærhjelp er ikke kjent, men han hadde etterlatt seg sin sønn Erik hos Erling Alvsson i Sarpsborg (kjent som Borg den gang) og dratt tilbake inn i Värmland. Der ble han tatt til fange av hertugens tilhengerne under uklare omstendigheter.
Parker i Oslo
1945–1970: Grønne drabantbyer og store, åpne byparker
Vinteren 1960 fantes 60 kommunale skøytebaner i byen, mange av dem på lekeplassene i parkene.
Rådhushagen (1947) var etterkrigstidens første nye park i den tette byen. Den er utformet i streng, symmetrisk stil og ligger som et representativt anlegg langs rådhusets vestvegg, som bindeledd mellom Rådhusplassen og Pipervika, som på denne tiden ble et attraktivt kontorstrøk.
Iladalen park er byens fineste og best bevarte park i funksjonalistisk stil, med vekt på lys, luft, kontakt mellom leilighet og natur, bruk av nordiske treslag, enkelhet og saklighet i utforming. Parken ble ferdig i 1948 som midtpunkt i et helhetlig planlagt boliganlegg i Iladalen, uten trafikkbarrierer mellom bolig og park, slik det senere ble gjort også i drabantbyene. Trappene øverst i parken har sikt mot fjorden og var tenkt som en akse mot Vøyenvolden, men denne er brutt av ring 2, og dessuten gjengrodd og forfallen. I parken ligger Iladalen kirke.
Krigen mot Valdemar Birgersson
Krigen
Med kongen i fangenskap var det en smal sak for hertugen som hadde ord på seg som en dyktig ridder med gode evne i lederskap og styresett å utrope seg til konge på Mora äng sør for Uppsala. Valdemar Birgersson måtte avsverget fra seg kongetittelen i bytte mot tittelen som hertug over Götaland. Erik Birgersson døde en naturlig død kort etter han var blitt hertug.
Parker i Oslo
1945–1970: Grønne drabantbyer og store, åpne byparker
Torshovdalen på hele 136 mål ble bygget ut fra 1939 til ut i 1950-årene, og ble en stor, grønn korridor mellom Sinsen og Torshov, med lekeplass med basseng i nedre del, og mye brukt til arrangementer, aking og annet.
Krigen mot Valdemar Birgersson
Magnus Lagabøtes hærtog
Men den norske kongen hadde ikke gitt opp støtten til Valdemar Birgersson som flyktet på nytt til Konghelle der de overvintret til det neste året. Magnus Lagabøte som dessuten var en from konge, ønsket å sette et kraftig press på den nye svenskekongen og deretter seilte den 25. juni 1276 med en mektig flåte på 140 skip, nesten hele det militære oppbudet i det norske kongeriket til Konghelle.
Parker i Oslo
1945–1970: Grønne drabantbyer og store, åpne byparker
Dronningparken åpnet igjen for publikum fra morgen til kveld i sommerhalvåret fra 1958, etter kong Olavs ønske. Den hadde vært stengt siden begynnelsen av annen verdenskrig.
Krigen mot Valdemar Birgersson
Magnus Lagabøtes hærtog
Om kong Magnus Lagabøte hadde bestemt seg for det, skulle den norske krigsflåten ha styrt oppover Göta älv på et rent hærtog inn i Götaland og videre mot det svenske innlandet. Danmark dessuten gav deres faktiske støtte til denne ekspedisjonen med to biskoper fra Jylland, men dette sluttet med et fredsmøte på riksgrensen. Magnus Ladulås hadde klokt nok svart med å anmode om et fredsmøte for et forlik med den tidlige svenskekongen.
Parker i Oslo
1945–1970: Grønne drabantbyer og store, åpne byparker
Marienlystparken ble opparbeidet gjennom 1950-årene i to deler. Den østlige delen i skråningen ved Nedre Blindern gård (Leker’n) ble mye brukt til skihopp og annen lek også før parkleggingen. Flaten mellom Kirkeveien og NRK var et jorde, ferdigstilt som park etter at det var bygget underjordisk garasjeanlegg i 1961.
Krigen mot Valdemar Birgersson
Magnus Lagabøtes hærtog
Forhandlingene sluttet etter få dager med at den norske kongen ombestemt seg, han ville ikke lenge gir støtte til Valdemar Birgersson og nektet å starte en krig med den nye kongen av Sverige. I 2. juli 1276 snudde den store krigsflåten om nedover elven uten at det hadde oppstått strid. Det var Magnus Lagabøtes eneste hærtog i hans tid som konge.
Parker i Oslo
1945–1970: Grønne drabantbyer og store, åpne byparker
Hydroparken ved Norsk Hydros nybygg ved Drammensveien og Bygdøy allé sto ferdig i 1960, bygget av bedriften og fortsatt driftet av gårdeier. Parken med sine langstrakte murer med steinkunst, fonteneanlegg og trær samspiller vellykket med den dominerende, 14 etasjer høye bygningen, og er det beste eksemplet byen har på parkstilen fra denne perioden. Hydroparken ligger på tidligere Mogens Thorsens stiftelses grunn, der det lå en lang bygning mot Bygdøy allé i en lite brukt, privat hage.
Tøyenparken ble til gjennom 1950- og 60-årene da staten overdro sine eiendommer til kommunen på betingelse av at det meste ble lagt ut som park. Parken ligger i skråningen ned fra høydedraget som går fra Ola Narr og sydover og er den store parken for det tettbygde Tøyen. I parken ligger løkkebygningen Bellevue, og Tøyenbadet fra 1975. Caltexløkka syd i parken ble rustet opp som ballbane 1999–2004.
Krigen mot Valdemar Birgersson
Magnus Lagabøtes hærtog
Fredsmøtet ved Konghelle i juni-juli 1276 avsluttet brødrestriden, for Valdemar Birgersson i offentlighetens lys grepet ikke til våpen igjen mot kong Magnus Ladulås.
Parker i Oslo
1945–1970: Grønne drabantbyer og store, åpne byparker
Sofienbergparken på 70 mål ble skapt på en nedlagt kirkegård, etter fredningstiden på 40 år. Parken vest for kirken ble åpnet i 1962, øst for parken i 1972. Den ble et viktig tilskudd i et svært tettbygget område mellom Birkelunden og Botanisk hage.
Krigen mot Valdemar Birgersson
Etterspillet
Men Valdemar var anklaget i ettertiden for å ha utløst en dansk-svenske krig, den såkalte 6000-marks krigen og å ha gitt fordekt støtte til opprørerne under tredje folkungaopprøret.
Parker i Oslo
1945–1970: Grønne drabantbyer og store, åpne byparker
Grünerhagen, den gamle hage i skråningen på Nedre Foss, fikk i 1950 en enkel parkmessig opparbeidelse.
Krigen mot Valdemar Birgersson
Etterspillet
Den nye kongen benyttet mistanken mot hertugen av Götaland i 1279 for en konfiskasjon av hans landområder, om Valdemar hadde blitt forvist eller hadde flyktet av egne vilje til Danmark er man ikke enig om i ettertiden. Han ble senere arrestert av Magnus Ladulås, trolig ved året 1288. Han ble holdt i fengsel i Nyköpingshus festning, Nyköping fram til sin død i 1302.
Parker i Oslo
1945–1970: Grønne drabantbyer og store, åpne byparker
Kristparken på Hammersborg ble åpnet i 1964 etter at Krist kirkegård fra 1654 ble nedlagt i 1924. Parken ligger i østskråningen ned fra Akerryggen og ble parken for Hausmannskvartalene med tette kvartaler og dårlig bostandard, og Hammersborg der den gamle trebebyggelsen ble erstattet av institusjoner og kontorer fra 1930-årene til 60-årene.
Myraløkka på Sagene, populært lekeområde langt tilbake, ble opparbeidet som park i 1960-årene.
Østensjøvannet, som lå i et jordbrukslandskap frem til 1950-årene, ble etablert som naturpark da drabantbyene kom rundt vannet. Folks tilgang til vannet gjennom gangstier ble begrenset slik at det fortsatt er et rikt fugleliv der hele året, og i dager det fortsatt opp til 140 arter som hekker og raster rundt vannet, det er sett 440 plantearter og 1835 insektarter. Østensjøvannet naturreservat ble opprettet i 1992 og dekker vannspeilet og våtmarka omkring.
Kommunen arrangerte konserter og teater med stor deltakelse i perioden, opp til 20 000 i Torshovdalen. Stockholm, København og Oslo hadde fra 1952 til 1966 en utvekslingsavtale for parkteaterforesillinger, blant annet gjestet Oslo Stockholm med forestillingen «Cabaret Karl Johan» i 1952. Radioprogrammet «Hovedstadssommer på St. Hanshaugen» med Rolf Kirkvaag kringkastet denne delen av Oslos parkkultur til hele landet. I 1947 ble det produsert en parkfilm for «å vekke interesse, forståelse og øket parkkultur». Filmen ble sammen med andre filmer fra 1947–1966 gitt ut på nytt i 2006.
Turveiene kommer fra 1940-årene
Parkene og parkmessige turveier skal danne parkårer gjennom byen, het det i Harald Hals' bok Fra Christiania til Stor-Oslo fra 1929. Parkene og de grønne korridorene ble satt inn i byplansammenheng, og planlagt ved utbygging av de store områdene utenfor murbyen som kommunen hadde kjøpt rundt århundreskiftet. Parkårene, inspirert av storbyer i USA, skulle binde parkene sammen og slik øke verdien av hver enkelt park, dessuten skulle de binde byen til marka. De planlagte parkårene var
Turveinettet ble en del av kommunens planverk gjennom en turveiplan i 1949 som ble vedtatt som egen sak i bystyret i 1953, dessuten gjennom Generalplan for Oslo 1950. På denne tiden var det planlagte nettet ca. 140 kilometer, i 2013 er det nærmere 300 km.
Nye turveier ble stadig bygget, fra 1953 etter en egen turveiplan. Oslos turveisystem ble lagt merke til utenlands, og bymyndighetene i Paris brukte «le turvei» om sine egne grønne forbindelseslinjer, etter inspirasjon fra Oslo.
1970–1989: Oslo utmerker seg ikke lenger ved kommunal rikdom - miljøproblemer, gatetun
Byfornyelsen, som startet på Grünerløkka cirka 1980 og omfattet mye av indre øst, ble en impuls til å gjøre de tette kvartalene med leiegårder luftigere og grønnere. Miljøproblemene som bilbruken skapte og interessen for naturverdier trakk i samme retning. Ett av tiltakene var å rive bakgårdene og gjerdene som delte gårdsrommene, og så opparbeide gårdsrommene som hage. Et annet tiltak var gatetun: stort sett bilfrie, hellelagte gater med trær i kasser. Det første gatetunet ble åpnet i Lassons gate på Ruseløkka i 1975, og i 1986 var det bygget 16 gatetun. Hagene i gårdsrom ble en suksess og utviklet videre, mens få gatetun ble de populære oppholdsrommene de var tenkt å bli.
Kontraskjæret ved kanten av Akerryggen inntil festningen ble lagt ut til park i 1970 da restaurant Skansen og en bensinstasjon ble revet. Den gir et fint utsyn over Pipervika og er en grønn inngang til byens storstue, Rådhusplassen.
Hallénhaven med gamle løkkebygninger på Dælenenga ble sikret som offentlig park i 1975.
Grev Wedels plass hadde lenge vært parkeringsplass da den ble gjenskapt som park i 1984. På Oslo Byes Vels initiativ ble Militærhospitalet, som var demontert fra sin opprinnelige tomt der Regjeringsbygget i dag ligger, satt opp i parken. Sydøst for festningsmuren ved Akershus festning ble Munkedammen gjenskapt i 1965.
Urtehagen på Grønland ble ferdig i 1984, en liten park der man har gjort maksimalt ut av en åpning i tett bebyggelse. Litt øst for denne, i det bratte terrenget opp mot Enerhaugen, ble Gartnerløkka anlagt i 1985.
Noen parker ble rehabilitert: Birkelunden i 1984–86, Ankerhagen på Ruseløkka i 1984.
Nye drabantbyer kom i 1970- og 80-årene på Stovner, Romsås, langs Furusetbanen og i bydel Søndre Nordstrand. Fortsatt tok kommunen ansvar for å anlegge store, åpne grøntanlegg, men i få tilfeller noe som kan kalles tradisjonelle byparker.
Vannet i Akerselva ble stadig mindre forurenset, og i begynnelsen av 1980-tallet kom laks og ørret tilbake til elva. Prosjektet Akerselva miljøpark kom i 1986 og omfattet 2660 mål, og det kom fart i byggingen av sammenhengende turvei langs elva. Kommunedelplan for Akerselva fra 1990 la et varig grunnlag for vern av elvebreddene.
Det første turveikartet, som dekket Groruddalen, ble delt ut til husstandene i 1988.
Kunnskap om parkene og bruken av dem
Kunnskap om bruk av parkene finnes fra en undersøkelse Friluftsetaten gjorde i 2004. De siste 12 månedene hadde 76 % av de spurte brukt byens parker, i bydelene i indre by varierte andelen fra 91 til 100%. Unge voksne var flittigere brukere enn andre aldersgrupper, og bruken var størst om sommeren (60 % ukentlige brukere, av disse 17% daglig). Utenom denne undersøkelsen finnes bare spredte tellinger av bruk av enkeltparker.
Jørn Karlsrud
Jørn Gunnar Karlsrud (født 10. desember 1965) er en tidligere norsk fotballspiller. Han spilte for Kongsvinger fra 1992 til 2001. Hans beste prestasjon med Kongsvinger er eliteseriesølvet fra 1992. Han spilte totalt 241 kamper for klubben og scoret 32 mål.
«Padang»
Barken «Padang» er den siste bark oppført i tre som er bygget av en viss størrelse i Norge. Den ble bygget ved Gatha Verft i Arendal i 1914 for leveranse til Terje Anderssøn Mørland, også ofte omtalt som T.A. Mørland i den samme byen. Den var på 686 tonn brutto, og var forhudet med metall. Boltningen var også delvis metall på treskroget.
Jørn Karlsrud
Jørn Karlsruds gode prestasjoner for Kongsvinger i 1992 og 1993 ble i august 1993 belønnet med innkalling til landslagets vennskapskamp 11. august 1993 mot. Han satt på benken fra kampstart og ble aldri byttet inn.
«Padang»
I 1916 ble den kjøpt av Harris Hansen, Sandefjord. På reise fra Ålborg, Danmark til Rio de Janeiro med sement lastet i tønner grunnstøttet «Padang» den 24. november 1916. Besetningen med E.O. Skjulestad som skipsfører hadde forsøkt å anløpe havnestedet Brest i Bretagne etter det var oppdaget lekkasje, men gikk på grunn. Besetningen var nødt til å forlate skipet.
Parker i Oslo
Kunnskap om parkene og bruken av dem
Status for parkdekning måles og andre målestokker følges opp gjennom statusrapporter til bystyret. I 2007 er det 94,3 % av byens befolkningen som har et grønt område innen 300 meter fra boligen. I utkastet til grøntplan 2009 finnes en mer avansert dekningsanalyse.
I 2004 var bare 6 % av de spurte i en brukerundersøkelse misfornøyd med «Parker og uteområder helhetlig sett». Andelen som oppga misnøye på enkeltområdene vedlikehold, muligheter for å sitte og forskjønning (beplantning, fontener, kunst) var høyere. Dette tyder på at parkene har en høy stjerne i folks bevissthet. I en kåring av 100 grunner til å elske Oslo i 2014 kom byens parker på fjerdeplass.
Jørn Karlsrud
I 1993 takket han nei til et tilbud fra.
Mohammed Al-Breik
Mohammed bin Ibrahim bin Mohammed Al-Breik (født 15. september 1992) er en saudiarabisk fotballspiller som Al-Hilal SFC.
Jørn Karlsrud
I 1998 fikk han sesongen spolert på grunn av skader.
Parker i Oslo
Kunnskap om parkene og bruken av dem
I en doktoravhandling i 2010 som bygger på undersøkelser blant annet av Oslofolks holdninger var resultatet at folk aller helst ha trær og gress i parkene. Dernest kom blomster, fontener/vann og busker. Dette gjaldt både store og små parker. I en undersøkelse av brukernes synspunkter på parkene i Oslo og fire andre nordiske byer i 2012 kom det frem at toaletter var det tema folk anser som viktig og der tilfredsheten er lavest, med renhold på annen plass. Renhold ble ansett som viktigst uavhengig av tilfredshet, dernest busker, blomster og trær. Tilfredsheten med skilting er lav.
Jørn Karlsrud
I 2004 var Karlsrud ansatt av Kongsvinger som en del av trenerapparatet. I noen kampene til rekruttlaget hadde han blitt benyttet som innbytter, og grunnet store skadeproblemer i stallen var han inkludert i A-lagstroppen til sesongens siste seriekamp mot og de påfølgende kvalifiseringskampene mot.
Parker i Oslo
Økt parkbruk – diskusjon om truslene mot grønne lunger
På 2000-tallet er det frisk debatt om hvor stort tapet av byens grønne områder er, særlig ved økt boligbygging. Forskere som har gjort satellittmålinger av alle grønne arealer uansett regulering på den ene siden, og kommunen med oversikt over areal regulert til friområder på den annen, gir hvert sitt bilde. Utbyggere av større områder må legge inn parker i planene og betale for opparbeiding, som betyr at kjøpere av nye leiligheter betaler anlegg av parkene, slik det skjer på Ensjø. Utbyggere av enkeltbygg og mindre boligkomplekser fortetter byen uten at det enkelte boligprosjekt betaler for offentlige goder som parker (slik det også skjedde under byveksten på slutten av 1800-tallet). Men åpne områder og tomter, noen med vegetasjon, tettes igjen med nye bolig- og næringsbygg, og mange kvartaler lukkes med porter og gjerder. Dette skjer på bekostning særlig av de halvstore barna som trenger en variasjon av offentlig tilgjengelige steder å være. Slik kan det bli mindre spennende å vokse opp i indre by, og mulighetene til fysisk aktivitet blir dårligere. Det er ikke politisk mulig å nedlegge parker, og forslag om å ta parkareal til andre formål kommer stort sett fra bydeler på jakt etter plass til nye barnehager (noen barnehager blir også bygget i parker, tross stor lokal motstand).
DS «Bastø» (1885)
DS «Bastø» var en båt bygget ved Akers mekaniske verksted som byggenummer 106, for Moss Horten D/S (R.M.Peterson) i 1885.
Mohammed Al-Breik
Landslaget
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2022 i Qatar.
Parker i Oslo
Universell tilgjengelighet, matproduksjon, økologi, musikkliv og søppel
Folks interesse for alt som har med parker og trær i byen å gjøre er sterk på 2000-tallet, og trender i samfunnet synes i utforming av parker og bruken av dem. Kommunen har vedtatt byøkologisk program og vedtatt å plante minst ett nytt tre for hvert som felles. Felling av trær som har nådd sin naturlige alder møter kraftige protester. Men i Oslo har den økende graveaktiviteten, veisalting, ulovlig felling ført til at et stort antall store trær faller ned hvert år.
Internasjonalt har det vært en trend et par tiår å ta i bruk alle byens muligheter for matproduksjon. Herligheten i Bjørvika, et treårs prosjekt på 5000 kvadratmeter, lyste ut 50 parseller og fikk 3790 søkere i 2012. De etablerte parsellhagene har opp til ti års ventetid. I mai 2014 åpner bigård i Stensparken.
Tilrettelegging for orienterings-, syns- og bevegelseshemmede tas hensyn til ved utforming av parker. I 2007 startet et arbeid med å sikre stille områder i byen (av dem mange parker og elveløp), der kommunen skal ta et ekstra ansvar blant annet for å hindre nye støykilder i nærheten. Fysisk aktivitet som tidligere var knyttet til faste anlegg og organisering i foreninger, har flyttet seg til åpne, lett tigjengelige anlegg og organiserer aktivitetene selv. Kommunen har tilrettelagt for en del av denne nye bruken av grøntområdene, mens annen aktivitet ikke trenger kommunal bistand, som å gå på slak line mellom trær i en park.
De voldsomme søppelmengdene som følger av hurtigmaten og den økte parkbruken førte i 2006 til ekstrainnsats i rydding av parkene etter press gjennom offentlig debatt, og senere har parksøppel stått på den offentlige dagsordenen. På en varm sommerdag i 2015 ligger det over 3000 engangsgriller igjen i de parkene som Bymiljøetaten drifter. I 2014 hentet etaten 413 tonn publikumsavfall fra de samme parkene. Men ødeleggelsestrangen ser ut til å være mindre enn i den første etterkrigstiden og på 1800-tallet.
Store konserter og festivaler er viktige innslag i bruken av parkene på 2000-tallet. Norsk Hydros hundreårsjubileum i Frognerparken i 2005 er et høydepunkt, gratiskonserten ble toppet av a-ha med cirka 120 000 til stede. Andre store arrangementer er den årlige Musikkfest Oslo (i flere parker) og Øyafestivalen i Middelalderparken (fra 2014 i Tøyenparken). I parkene Bymiljøetaten forvalter ble det gitt tillatelse til mange hundre arrangementer i 2006.
Elver, bekker og Fjordbyen
Alna utvikles som miljøpark: Hølaløkka vannpark på Grorud åpnet i 2004, den 200 mål store Alnaparken på Alnabru i 2006, og nye strekninger turvei er åpnet. En egen strategisk grønnstrukturplan for Groruddalen ble laget i 2004.
Etter tyve års jevnt arbeid etter Prosjektet Akerselva miljøpark, ble nest siste kryssing av gate langs Akerselva mellom Maridalsvannet og Vaterland borte i 2007 (Treschows gate på Bjølsen). Turveien er dermed «bilfri» med unntak av Møllerveien ved Grünerbrua. Med midler fra handlingsprogrammet indre øst er det gjort ekstra innsats for å skape aktivitet i området rundt Nybrua og Ankerbrua, for å skyve vekk narkotikahandel og annen kriminalitet.
Gjenåpning av andre bekker og elver er satt på dagsordenen, og det er laget ganske ambisiøse planer. Kommunen arbeider med å utvide kyststien slik at enhver kan bevege seg langs en størst mulig del av strandlinjen i Oslo kommune. I en rapport fra 2005 anbefales at neste områder for utvidelse er Bestumkilen, Malmøya og ved Ulvøya.
Arbeidet med sammenhengende kyststi langs Oslos sjøkant begynte i denne perioden, blant annet med parsellen langs Vækerø. Regjeringen satte i 2005 i gang et program for å skaffe mer offentlig tilgjengelig strandlinje, og Bygdøy sjøbad ble gjenåpnet som offentlig badestrand våren 2008.
Kommunen har satt på dagsordenen å åpne elver og bekker som ligger i rør, blant annet Frognervassdraget, Hovinbekken, Alna, Ljanselva, Ilabekken, Gaustadbekkdalen. Fjordbyplanene innebærer at Akerselva mellom Vaterland og fjorden blir åpnet, og Akerselva vil dermed være åpen i hele sin lengde. Kommunen arbeider med en kommunedelplan for Alna Miljøpark etter mønster fra Akerselva, med sikte på å gjenåpne og oppgradere miljøet langs Alna fra Alnsjøen til fjorden innen 2020.
Nye parker og turveier
I sentrum er det åpnet to nye parker i denne perioden:
På vestkanten har disse parkene kommet til:
Handlingsprogrammet Oslo indre øst 1997–2007 betød mye for etablering av nye parker og opprustning av eksisterende, og programmet er fulgt opp gjennom Groruddalssatsingen. I indre øst har det kommet flere nye parker i perioden:
Som del av Groruddalsatsingen har staten delfinansiert fire store bydelsparker, en i hver av de fire bydelene i dalen: Satsingen har også medvirket til mindre parker: Furuset aktivitetspark med tilrettelegging for mange slags idrett og lek, åpnet i 2008 vest for Furuset senter; Furuset kulturpark ved Furuset kirke, åpnet i 2009; Tveitaparken, anlagt på nytt i 2011; Rommensletta skulpturpark, åpnet i 2013 blant annet med skulpturer i kommunens eie som kommer fra magasiner til friluft; Lindebergparken, åpnet i 2017.
Ekebergparken, en skulptur- og kulturminnepark på 255 dekar, gitt av eiendomsinvestoren og kunstsamleren Christian Ringnes, inneholdt 30 skulpturer og andre kunstverk utplassert da parken åpnet i september 2013. Den fikk stort besøk fra starten.
Ensjø bygges ut med anslagsvis 5500 nye boliger i årene fra 2007. I planen inngår Tiedemannsparken, en ny 21,4 mål stor allsidig som åpnet i 2013. Den er en aktivitetspark med tilrettelegging for ballspill, vann i form av vannspeil og åpen bekk, både større flater og små intime deler. Parken ligger i turveien mellom Tøyenparken / Kampen park og Valle Hovin. Utbyggerne betaler anlegget, som var beregnet til 45 mill. kr. Stålverksparken åpnet i 2016. I tillegg kommer flere mindre parker på Ensjø: Vestre parkdrag, Petersborgparken, Teglverksparken, biblioteksparken, Grønvoll park og Petersborgaksen vest. På Hasle rett nord for Ensjø kom Teglverksdammen i 2015, en 40 dekar stor park der gjenåpning av Hovinbekken er et sentralt tema.
Kværnerbyen bygges tett opp mot Svartdalsparken og Svartdalen naturpark. Det sentrale byrommet midt i byen inneholder Lodalsparken, åpnet i 2009, med vannspeil ved at Alna er frilagt. I Gamlebyen, øst for Gamlebyen gravlund, mellom Inges gate, Konows gate og Dyvekes vei, startet i april 2010 planleggingen av ny park på et område tidligere regulert til boliger. Ved hovedbygningen på Nedre Foss gård på nedre Grünerløkka åpnet Nedre Foss park i 2017. Samme år åpnet Park Vest langs Akerselva i Nydalen.
Turveinettet var i 2005 257 kilometer, av disse var 201 kilometer opparbeidet. I årene 2001–2004 ble det bygget 5,6 kilometer turvei. Grønn rute, turveien fra Skøyen til Grefsen i en trasé som tidligere var båndlagt for jernbane, er nesten fullført.
Revisjon av grøntplanen fra 1993 – en langvarig prosess
Gjeldende grøntplan for Oslo (kommunedelplan etter plan- og bygningsloven) er fra 1993. Plan- og bygningsetaten og daværende Frluftsetaten gjorde i årene fra 2006 registreringer av alle parker og grøntområder i byggesonen. Utkast til revidert grøntplan for Oslo ble lagt frem i juni 2009. og planutkastet ligger fortsatt til behandling i Byrådet i september 2014. Utkastet bygger på ny analyse av parkdekning, og foreslår å sikre reguleringsmessig mange grønne områder, noe som vil forebygge konflikter med utbyggingsinteresser.
I utkast til kommunedelplan for torg og møteplasser (2009) gjøres en gjennomgang av alle offentlige parker og andre plasser.
Forvaltning, fredning og vern
Bydelene overtok i 2004 forvaltningen av de aller fleste parkene. Bymiljøetaten forvalter parkene i sentrum, Frognerparken, St. Hanshaugen, Torshovdalen og Tøyen kulturpark, foruten en rekke mindre anlegg. Vann- og avløpsetaten overtok fra 2014 driften av 66 fontener, drikkefontener og vannanlegg, mange av dem i parker.
Riksantikvaren har fredet mye av det arealet som hører til Kongsgården på Bygdøy.
I tillegg er Geitmyra skolehager og noen hager innført på listen: Abbedikollen, Arctanderbyen, Ekebergkleiva, Jordal, Madserud, Nedre Vettakollen med flere.
Litteratur
Se litteratur og kilder også i artiklene om hver enkelt park.
Bøker
Tidsskrifter
Kommunale dokumenter
Ynglesildre
Ynglesildre eller mor med tusen barn (Saxifraga stolonifera) er en flerårig urt i sildrefamilien.
Den blir 8–45 cm høy og har mange trådformete utløpere. Bladene er runde med lyse nerver, og blomstene sitter på en opprett stengel. Ynglesildre tilhører sect. Irregulares og har tosidig symmetriske (zygomorfe) blomster i motsetning til de regelmessige blomstene hos de vanlige europeiske artene i sildreslekta. Det er to store og tre små kronblad; de er hvite, og de små kronbladene har røde eller gule flekker. Planten vokser i skog, kratt, enger og skyggefulle bergsprekker i en høyde på 400–4500 moh. Den er utbredt i Kina, Japan og Korea.
Ynglesildre dyrkes innendørs som en ampelplante. I land med varmere klima enn Norge brukes den også som bunndekker i hager.
Glansvinger
Glansvinger (Lycaenidae) er dagaktive, fargerike sommerfugler. Glansvingene utgjør 40 prosent av alle kjente arter av dagsommerfugler og er med det den største delgruppen. De består av omtrent 6 570 arter i verden, i Norge finnes 24 arter.
Flere av artene lever som larver i symbiose med maur, noe som er et særtrekk hos glansvinger.
Utseende
Med bakgrunn i farge og fasong på vingene kan de norske artene deles i gruppene blåvinger, gullvinger og stjertvinger.
Ytre bygning
Kroppen har et ytre skjelett (hudplater) som holder de bløte indre organer på plass. Det ytre hudskjelettet er bygd opp for det meste av kitin.
Vingenes over- og underside er normalt forskjellige. Oversiden har gjerne klare og skarpe farger. Hos hannene er fargene klarest, hunner har mindre framtredende farger. Særlig gjelder dette hos blåvingene der hunnene generelt er mer brunfarget, ofte med en blåtone nærmest kroppen. Noen glansvinger har iriserende farge i ulike nyanser av blått, grønt eller fiolett, som endres etter vinkelen lyset brytes i. Undersiden av vingene har ofte en mer grå grunnfarge, med flekker og fargetegninger, noe som er et godt kjennetegn for å skille de ulike artene fra hverandre. Vingene hos hanner har små kjertler som utskiller en lukt (feromoner) som er artsspesifikk. De norske artene av glansvingene har et vingespenn på mellom 18 og 45 mm.
Masako Hozumi
Masako Hozumi (japansk: 穂積 雅子; født 11. september 1986 i Fukushima) er en japansk tidligere skøyteløper fra Hokkaido. Hun deltok på det japanske laget som tok sølv i lagtempo under OL i Vancouver 2010.