cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
United States Information Agency
Historie og formål
I 1953 ble USIA dannet for å samle all utenlandsk informasjonsaktivitet i ett byrå. USIAs sjef skulle rapportere direkte til presidenten og det nasjonale sikkerhetsrådet. Byråets formål var «to support U.S. national interest by conveying an understanding of what the United States stands for as a nation and as a people, and presenting a true picture of the society, institutions and culture in which the nation’s policies evolve», og «to persuade foreign peoples that it lies in their own interest to take actions which are also consistent with the national obectives of the United States.»
Utenfor USA opererte USIA under USIS-navnet, dette blant annet fordi termen Information Agency hadde uønskede konnotasjoner på flere språk, blant annet til etterretning. I nesten alle land hvor det eksisterte amerikanske ambassader, ble det opprettet USIS-poster. Mot slutten av 1950-tallet eksisterte det over 200 poster fordelt på 91 land. USISs primære propagandatemaer verden over var å avvise kommunismen og å fremme kapitalismen og demokratiet. USIS hadde ansvar for det offentlige amerikanske diplomatiet overfor det landet de befant seg i, og drev aktiv informasjonsvirksomhet.
I 1999 ble USIAs virksomhet intergrert i Department of State.
United States Information Service i Norge
I Norge hadde USIS to kontor, ett på ambassaden i Oslo og ett i Tromsø. Kontoret i Tromsø ble opprettet i 1957 og lagt ned i 1994. Hovedmålet for det amerikanske propagandaarbeidet i Norge var å støtte det USA-ledede NATO-samarbeidet gjennom å synliggjøre og styrke den fellesskapsfølelsen som fantes mellom Norge og USA.
Liste over kinesiske monarker
Zhou-dynastiet 周
Cirka 10461–256 f.Kr., blir tradisjonelt inndelt i:
Merseyside-derby
Merseyside-derby er betegnelsen på en kamp mellom Liverpool FC og Everton de to mest vellykkede klubbene fra Liverpool i Merseyside i England. Begge klubbene spiller i Premier League, øverste divisjon i England.
Bank of North Dakota
Bank of North Dakota (BND) er en av de eneste to statlig eide banker i USA ved siden av Puerto Rico Government Development Bank. Banken har til forskjell fra alle andre banker i USA fått trekk som en sentralbank. Banken betjener primært delstatsregjering, myndigheter og organisasjoner knyttet til det offentlige. Men den holder også på med studielån og lån til bedrifter og kommuner. Bankens historie går tilbake til 1919.
Merseyside-derby
Historie og resultater
Sammenlagt har Liverpool vunnet flere derby enn Everton. I alt er det per i dag (23. juli 2020) spilt 236 oppgjør, hvorav 202 i ligasammenheng. Totalt står resultatene slik; 96 Liverpool-seire, 65 Everton-seire og 75 uavgjort.
Spillere som har byttet side
Det er ikke mange spillere som har spilt for begge klubbene i løpet av sin karriere på grunn av rivaliseringen.
Spillere har vært supporterte av den klubben de ikke spiller på
Det har vært flere spillere som har spilt for en klubb og vært supportere av den andre:
Evertonians som har spilt/spiller for Liverpool
Liverpudlians som har spilt/spiller for Everton
Porta Latina
Porta Latina er en enkeltbuet port i den aurelianske bymur rundt det gamle Roma. Den markerte det romerske endepunkt på Via Latina, og er også navngivende for kirken San Giovanni a Porta Latina. Det meste av den nåværende strukturen er fra keiser Honorius' tid; det gjelder også buens kilesteiner (selv om det ofte skrives feilaktig et den er fra en restaurering på 500-tallet utført av Belisarius, på grunn av et kors og en sirkel på den indre nøkkelsteinen, og Chi Rho mellom Α og Ω utført på den ytre nøkkelsteinen).
Porten beholdt sitt navn gjennom middelalderen.
Portens enkeltbue er bygd av irregulære travertinblokker, med fem vinduer i rekke og rad over og mot utsiden, og en sjette i murstein på søndre side, satt på steinkreneleringer. Buen er flankert av to halvrunde tårn av sement kledt med murstein (nesten helt gjenoppbygd, antagelig på 500-tallet), og som ikke rager over toppen av sentralpartiet. Det nordre tårnet hviler på rester av steinarbeider som kan ha kommet fra en grav. Det var også innebygd et fallgitter for rask avstengning ved overraskelsesangrep.
Åsvær fyr
Åsvær fyr ligger i Dønna kommune i Nordland. Fyret ligger på holmen Andersbakken nordøst i øygruppa Åsværet. Fyret ble opprettet i 1876 og har et 18,5 meter høyt støpejernstårn som står på en 4,5 m høy sokkel av kraftig hugget stein. Fyret har en konisk form og er malt rødt. Boligen er bygget i en etasje på en 4,5m høy grunnmur i huggen stein som er sammenbygd med sokkelen på fyret.
Den første fyrbygningen ble skadet av orkan både i 1880 og 1883. En storm i 1889 knuste uthus og naust ved fyret. Et uvær nyttårsnatta 1917 gjorde så store skader på fyrbygningen at den ble kondemnert, og et nytt fyrtårn ble bygd 100 meter lenger bort på holmen. Ruinen av den gamle fyrbygningen står fremdeles.
Landingsforholdene er brukbare i rimelig vær.
Fyret ble automatisert og avfolket i 1980.
Åsvær fyr er vedtaksfredet av Miljøverndepartementet og av type områdefredning. Fredningen omfatter fyret som er et støpejernstårn, samt bolig og maskinhus/ uthus, naust, samt vei og to landinger. Også ruinen etter det tidligere fyret omfattes av fredningen. ligger på en høyde ca 100m nord vest for støpejernstårnet. Denne fyrbygningen ble kondemnert etter uvær i 1917 før støpejernstårnet ble satt opp.
White Diary
White Diary er et musikkalbum med Silver, utgitt i 2004. Dette er bandets debutalbum. Albumet lå 5 uker på VG-lista og endte med 16.-plass som beste plassering.
Eurovision Song Contest 2005
Eurovision Song Contest 2005 var den 50. utgaven av Eurovision Song Contest, EBUs årlige sangkonkurranse for organisasjonens medlemmer. Konkurransen ble arrangert i Sportspalasset i Kyiv i Ukraina etter at Ruslana Lyzjytsjko og «Wild Dances» vant i 2004. Den ukrainske vertskringkasteren NTU håpet at konkurransen skulle være med på å øke turismen til landet, samtidig som regjeringen ønsket at konkurransen kunne være med på å markere Ukrainas interesse for å bli medlem i EU. Temaet for konkurransen var «oppvåkning», noe som skulle representere landets egen oppvåkning, og at det ønsket å presentere seg for Europa.
Til sammen deltok 39 land, noe som var ny rekord. Av disse deltok 25 land i semifinalen torsdag 19. mai, der de ti beste kvalifiserte seg til finalen lørdag 21. mai. I finalen deltok 24 land, og vinneren ble for første gang Hellas, representert ved svenskfødte Elena Paparizou og sangen «My Number One». Norges bidrag, Wig Wam og «In My Dreams», måtte gjennom semifinalen ettersom Norge endte på sisteplass i finalen året i forveien. Wig Wam kom imidlertid videre og endte til slutt på niendeplass i finalen med 125 poeng. Dermed ble Norge direktekvalifisert for finalen i 2006.
Sendingen
Programmet varte nesten tre og en halv time, noe som kom av at hele 39 land skulle avgi poeng, og hvert eneste poeng ble lest opp. Blant annet kritiserte den anerkjente britiske kommentatoren Terry Wogan denne lange avstemningsprosedyren, og EBU endret stemmegivningen fra og med 2006 slik at den gikk mye raskere for seg. I stedet for å lese opp hvert eneste poeng, gikk man over til å bare lese opp de tre øverste poengsummene fra hvert land, mens alle de andre bare kom opp på resultattavlen automatisk.
Bulgaria og Moldova debuterte i Eurovision Song Contest dette året, mens Ungarn deltok igjen etter å ha vært borte siden 1998. Moldova tok seg til finalen og ble nummer seks, mens Bulgaria ikke kvalifiserte seg fra semifinalen. Libanon skulle egentlig debutert, men trakk seg like etter at fristen hadde løpt ut.
Deltakere
Som i 2004 ble det arrangert en semifinale tidligere samme uke som finalen. Semifinalen ble holdt torsdag 19. mai, og finalen gikk av stabelen lørdag 21. mai.
Semifinale
I semifinalen deltok 25 land: De ti dårligst plasserte landene fra finalen i 2004 og de tolv landene som ikke kvalifiserte seg fra semifinalen i 2004. I tillegg deltok debutantlandene Bulgaria og Moldova samt Ungarn som kom tilbake etter syv års fravær.
Finale
I finalen deltok 24 land: «de fire store» (Frankrike, Storbritannia, Spania og Tyskland), de ti beste landene fra semifinalen og de ti beste landene fra finalen i 2004.
12 poeng i semifinalen
Under er en oversikt over 12-poengere avgitt i semifinalen:
Finalen
Poenggivende land er ordnet i samme rekkefølge som landene stemte i under finalen.
12 poeng i finalen
Under er en oversikt over 12-poengere avgitt i finalen:
Poengopplesere
Hvert land hadde en talsperson som annonserte sitt lands poeng på engelsk eller fransk over satellitt. Landene stemte etter startrekkefølgen, først semifinalistene som ikke nådde finalen, og deretter de 24 finalistene.
Kommentatorer og sendinger
De fleste landene som overførte finalen, hadde kommentatorer som formidlet informasjon og hendelser direkte til seerne. Oversikt over kommentatorer og sendinger under Eurovision Song Contest 2005:
Andre utmerkelser
I tillegg til det offisielle vinnertrofeet, ble det delt ut flere priser og utmerkelser i forbindelse med konkurransen. Blant dem var den offisielle Marcel Bezençon Awards og den fan-baserte Barbara Dex Award.
Marcel Bezençon Awards
Marcel Bezençon Awards ble først delt ut under Eurovision Song Contest 2002 og er en utmerkelse til de beste sangene i finalen. Prisen ble innstiftet av Christer Björkman og Richard Herrey. Utmerkelsen er oppkalt etter konkurransens skaper, Marcel Bezençon, og deles ut i tre kategorier: presseprisen, artistprisen og låtkskriverprisen. Prisene ble offentliggjort like før finalen.
Barbara Dex Award
Barbara Dex Award var en uoffisiell og humoristisk fan-pris som ble delt ut årlig frem til 2021 av det belgiske nettstedet songfestival.be. Utmerkelsen ble tildelt den verst kledde artisten, ut fra stemmene til fans og besøkende på siden. Prisen var oppkalt etter den belgiske artisten Barbara Dex, som i et egensydd plagg kom på sisteplass i 1993. Under er vinneren som ble stemt frem av fansen i 2005:
Todalen (Svalbard)
Todalen er en rundt ti kilometer lang sidedal til Adventdalen på Spitsbergen, Svalbard. Den starter ved Gangskaret og munner ut i Adventdalen mellom Bayfjellnosa og Bolternosa, rundt syv kilometer øst for Longyearbyen. Todalen er en u-dal, med bratte sider og flat bunn. Gjennom dalen renner Todalselva.
Navnet betyr «Dal nr. 2», ettersom den er den andre dalen regnet fra Longyearbyen.
Dalen er svært viktig for ferdselen i Nordenskiöld Land, ikke minst for gruvearbeiderne i Svea. I Todalen kan man kjøre scooter over til Colesdalen og Barentsburg, eller over til Reindalen og Sveagruva. Alle disse rutene nås via Gangskaret innerst i Todalen. Innerst i dalen har Telenor en basestasjon som gir mobildekning ved overfarten til Sveagruva.
Indrier
Indrier er en familie av halvaper som er hjemmehørende på Madagaskar.
Familien omfatter blant annet indri (Indri indri), ullmaki (Avahi laniger), verreauxsifaka (Propithecus verreauxi) og diademsifaka (Propithecus diadema).
Down by law
Down by law er en amerikansk film fra 1986 regissert av Jim Jarmusch basert på Jarmusch' eget manus. Musikerne Tom Waits og John Lurie spilte to av hovedrollene, mens den tredje hovedrollen ble spilt av italienske Roberto Benigni.
Filmen fikk en Amandapris for årets beste utenlandske film på Filmfestivalen i Haugesund i 1987.
Saleh Emara
Saleh Emara (født 1. juni 1982) er en egyptisk bryter som konkurrerer i fri stil i 96-kilosklassen. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han ble utslått i andre runde.
Eunapios
Liv
Det lille en vet om livet til Eunapios er avledet fra hans Vitae sophistarum. Fra tidlig alder fikk han undervisning av Chrysanthios av Sardes, senere ble han elev av den kristne sofisten Prohairesios i Athen, men studerte også hos konkurrentene Diophantos og Sopolis.
Etter fem år i Athen var det meningen at Eunapios skulle til Egypt, men foreldrene beordret ham tilbake til Lydia i 367, og sannsynligvis underviste han i Sardis resten av livet. Ifølge sine egne utsagn tok han seg av sin gamle lærer Chrysanthios inntil han døde i 390.
Eunapios tilhørte hele livet et miljø av filosofer og retorikere som var tilhengere av den gamle religionen, i klar opposisjon til kristendommen som da var blitt framherskende i Romerriket. Han levde til etter 414, og opplevde i sin tid gresk filosofis forfall, forbudet mot gudeofringer og den offisielle avskaffelsen av den gamle greske religionen i 391, Alariks invasjon av Hellas og ødeleggelsen av Eleusis. Forutanelser og bekymringer om disse hendelsene farger Vitae sophistarum.
Verk
Hovedverket til Eunapios er en historiekrønike i 14 bøker. Bortsett fra relativt omfangsrike fragmenter, som er bevart blant annet i «Suidas'» Suda, regnes verket som tapt. Den opprinnelige tittelen var sannsynligvis historiká hypomnḗmata («Historiske opptegnelser») eller historía hē metá Déxippon («Historie etter Dexippos»). Eunapios regnet historieverket som en fortsettelse av Dexippos' Chronika, og tar opp tråden der Dexippos avslutter med Claudius Gothicus' død i år 270. Det fantes flere ulike versjoner av verket, ett av dem fører historien fram til så seint som etter 414.
Historieverket er ordnet som en kronologisk oversikt, dvs. en krønike. Første bok dekker de første ni årtiene (270–360), andre bok skildrer keiser Julians ungdom og de øvrige tolv bøkene tar for seg resten av perioden, med omfattende dekning av Julians korte regjeringstid (360–363).
Et biografisk verk om 24 greske nyplatonikere og sofister er fullstendig bevart. Tittelen blir vanligvis forkortet og latinisert til Vitae sophistarum, «Livene til filosofer og sofister». Eunapios' biografier er av stor verdi som kulturhistorisk kilde ved at de formidler et detaljert inntrykk av tankeverdenen i den kretsen keiser Julian støttet seg på i sitt kortvarige forsøk på å gjenopplive romernes gamle religion. Eunapios eksemplifiserer i de enkelte portrettene sitt ideal om moral og filosofisk livsførsel, åpenbart som en motvekt til det hellighetsidealet de kristnes hagiografier presenterte.
Av greske nyplatonikere som portretteres i biografien er Porfyrios, Jamblikos, Aidesios, Sopatros fra Apameia, Eustathios fra Kappadokia, Sosipatra (Eustathios' hustru), Maximos fra Efesos og Priskos fra Epirus. Videre er det biografier om sofister og retorikere som Prohairesios, Libanios og Himerios, såvel som fire iatrosofister (=leger), deriblant Oreibasios fra Pergamon, keiser Julians livlege. Alle de omhandlede tilhørte den greske kulturkretsen. Enkelte av dem var Eunapios' samtidige som han hadde førstehånds kjennskap til. I innledningen skriver han at han baserer seg på muntlige overleveringer, men selv om de kan være av tvilsom pålitelighet, er de av stor betydning siden det finnes få skriftlige kilder. Videre støtter han seg på eldre biografisk litteratur, blant andre nevner han Porfyrios og Filostratos.
Etnofaulisme
Etnofaulisme er ringeaktende eller nedsettende betegnelser for folkegrupper. Ordet er et nyord dannet etter det engelske ethnophaulism som ble laget i 1944 av Abraham Aron Roback. Ordet er sammensatt av to greske ord, ethnos («folk») og phaulos, «ringe, verdiløs, slett». Betegnelsen er ikke blitt særlig benyttet, skjønt det er i noen grad kjent i tysk og nederlandsk.
Det russiske sosialdemokratiske arbeiderparti
Det russiske sosialdemokratiske arbeiderparti (RSDAP, russisk: Российская социал-демократическая рабочая партия Rossijskaja sotsial-demokratitsjeskaja rabotsjaja partija, RSDRP) var et russisk politisk parti.
Partiet ble dannet i Minsk i dagens Hviterussland i 1898. Navnet på partiet signaliserte at det var et parti for alle folkeslag i det russiske imperiet, ved at de brukte den territorielle benevnelsen rossijskaja og ikke den etniske benevnelsen russkaja. Blant de fremste medlemmene var Julius Martov, Lev Trotskij og Vladimir Lenin. Partiet var fra begynnelsen illegalt.
De russiske sosialdemokratene ble snart delt i to hovedretninger, bolsjeviker og mensjeviker, som etter hvert fungerte mer og mer som to selvstendige og ulike parti. Mensjevikene stod for en linje lik den arbeiderbevegelsen i Vest- og Sentral-Europa representerte, mens bolsjevikene under Lenins ledelse utviklet den moderne kommunismen. Bolsjevikene droppet da også navnet RSDRP(b) i 1918, etter revolusjonen året før, og begynte heller å kalle partiet kommunistisk. Mensjevismen ble forbudt i Sovjet-Russland fra 1920.
Etter at kommunistlederen Mikhail Gorbatsjov opphevet det sovjetiske kommunistpartiets maktmonopol på slutten av 1980-tallet ble det opprettet flere sosialdemokratiske partier i Russland og andre tidligere sovjetrepublikker. Ett av de russiske sosialdemokratiske partiene har den samme Gorbatsjov som framstående medlem, men ingen av dem har blitt store parti i det post-kommunistiske Russland.
Otto III av Kärnten
Otto III (født ca. 1265, død 25. mai 1310) av huset Görz var hertug av Kärnten og greve av Tirol.
Han var sønn av hertug Meinhard av Kärnten og Elisabet av Bayern. I sitt ekteskap med Eufemia av Schlesien-Liegnitz fikk han fire døtre:
Baeckeoffe
Baeckeoffe eller Baeckoffe (elsassisk for bakerovn) er en gryterett fra Alsace, Frankrike, tilberedt i ovn.
Ingrediensene består tradisjonelt av tre sorter kjøtt: storfe, lam og svin. Kjøttet blir sammen med forskjellige grønnsaker marinert i hvitvin over natten. Deretter blir den bakt i ovn i to til tre timer sammen med poteter, løk, krydder og etter valg, brennevin. Etter tradisjonen bakes retten i en oval leirterrin.
Harald Herresthal
Harald Herresthal (født 15. januar 1944 i Neuwied) er professor ved Norges musikkhøgskole i Oslo, konsertorganist, komponist og faglitterær forfatter.
Herresthal har i sine skriftlige arbeider spesielt vært opptatt av europeisk musikkhistorie. Han fullførte i jubileumsåret 2010 sitt firebindsverk om Ole Bull.
Ørjan Næss
Ørjan Næss (født 12. mars 1981 i Trondheim) er en norsk tidligere ishockey-spiller som var aktiv på profesjonelt nivå fra 2000 til 2008 for TIK og periodevis for RBK og Astor.
Næss var mest kjent for å ha spilt i TIK, og er den spilleren som har forøvrig flest utvisninger med 160 minutter i UPC-ligaen 2006/07. 2008 valgte Næss RBK for spill i 1. divisjon, og spilte fram til han la opp i 2010. Næss gjorde comeback i GET-ligaen 2013/14, og spilte der en sesong før han la opp på toppnivå. Han spilte i Astor i sesong 2017-18 på 2. divisjonsnivå.
The Apostasy
Albumet ble sluppet ut 2. juli 2007 i Europa gjennom plateselskapet Regain Records, og 17. juli samme år i USA.
Bog mikrokraftverk
Bog mikrokraftverk er et vannkraftverk ved Bogsfjorden i Suldal kommune i Rogaland.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på ca 100 meter fra Bogstjørna.
Installert effekt er 90 kW fra en peltonturbin. Årsproduksjon er 0,39 GWh.
Peter Gumpel
Peter Gumpel (født 15. november 1923 i Tyskland, død 22. oktober 2022 i Roma) var en tysk jesuittprest og anerkjent kirkehistoriker. Han viet meget av sitt liv til forskning på pave Pius XIIs liv, og er relator i den tidligere pavens saligkåringssak.
Under det nasjonalsosialistiske styret ble bestefaren og flere andre familiemedlemmer drept av nazistene på grunn av familiens antinazistiske innstilling, og Peter Gumpel måtte selv flykte to ganger, først til Frankrike og så til Nederland, hvor han under krigen gikk under jorden og hjalp jøder å flykte. Som tenåring fikk han vite at nazistene hadde arrestert moren og ville henrette henne, men en gammel venn av bestefaren klarte å forhindre dette. Gumpels opplevelser under krigen førte til at han i 1944 gikk inn i Jesuittordenen. Han studerte i England, og tok doktorgraden i kirkehistorie. Deretter begynte han å undervise ved det pavelige universitetet Gregoriana, og ble i 1972 knyttet til Kongregasjonen for helligkåringer.
Egon Schiele
Egon Schiele (født 12. juni 1890 i Tulln i Østerrike, død 31. oktober 1918 i Wien) var en østerriksk maler, som i ettertid blir regnet blant de store figurative malerne på det tidlige 1900-tallet. Blant verkene finnes en stor andel intense selvportretter. Hans figurer er vanligvis vridde og skjeve, noe som gjør ham til en representant for ekspresjonismen. Hans intense og korte liv og malestil gjorde ham også til et ikon blant tidens bohemer.
Bakgrunn
Schiele ble født i Tulln an der Donau, en liten by omtrent 40 km nordvest for Wien, hvor faren var stasjonsmester. Byen spilte en viktig rolle i datidens Østerrike-Ungarn som trafikknutepunkt til og fra Böhmen. Jernbanen ble ansett som framtidens kommunikasjonsmiddel, særlig for varetransporten, og var et symbol på industrialiseringen. Schieles oppvekst var preget av farens tiltagende galskap og tidlige død; han døde av syfilis da Schiele var 15 år. Dette kan ha medvirket til det alvorlige og litt dystre preget i Schieles strek og fargebruk i årene fra ca. 1909 til 1915. Faren Adolf mistet stillingen ved jernbanen allerede i 1902 på grunn av «mentale forstyrrelser». Familien hadde da bodd i Krems siden 1901, og flyttet i 1904 til Klosterneuburg, halvveis mellom Wien og Tulln. Her gikk Schiele på en skole drevet av Stift Klosterneuburg, hvor hans tegnelærer Ludwig Strauch støttet og oppmuntret hans kunstneriske talent. Fra Klosterneuburg foreligger det en rekke skisser av byens arkitektur, samt oversiktsbilder over byen malt som akvareller. Måten Schiele håndterte denne teknikken på viste hans talent.
Moren Marie Soukoup kom fra Krumau i Böhmen, dengang en del av Østerrike-Ungarn, og tilhørte en velstående jernbanefamilie. Schieles fadder og onkel, Leopold Czihaczek, en relativt velstående jernbaneingeniør, ble etter farens død Schieles formynder. Czihaczek var også en kunstelsker, men ble noe skuffet over guttens manglende interesse for videre skolegang. Imidlertid viste han etter hvert forståelse for Schieles ønske om å forfølge sitt kunstnertalent, som ble tydelig i svært ung alder. Allerede i sjuårsalderen kunne han sitte hele dagen og gjøre nøyaktige, presise nedtegnelser av tog og lokomotiver på den travle jernbanestasjonen hvor de bodde. Allerede i denne alderen viste Schiele blant annet en sikker forståelse av hvordan skyggelegging skapte romfølelse. Czihaczek understøttet derfor Schiele under hele hans kunstutdanning og i den første tiden mens han etablerte seg som kunstner.
Utdanning
Schiele begynte i 1906 på kunsthåndverkskole i Wien, men allerede samme år besto han opptaksprøven til kunstakademiet i Wien, Akademie der bildenden Künste Wien og begynte der, 16 år gammel. Han studerte tegning og maling, men reagerte på skolens svært konservative pedagogiske tenkning som ikke hadde forandret seg de siste 200 år. Det ble lagt vekt på teknisk perfeksjon og dyktighet, og ble gitt lite rom for individualitet og originalitet. I den klassiske kunstteorien ble det lagt vekt på studier av anatomisk tegning og aktstudier. (Skolens dokumenter viser for øvrig at Adolf Hitler ble avvist fra opptak i 1907. Dette har ført til en misforståelse om at Hitler og Schiele kjente hverandre.)
Da han vel var begynt på akademiet fikk Schiele kontakt med Gustav Klimt, som var en veletablert kunstner på dette tidspunktet og den ledende representanten for art noveau i Wien. Klimt fungerte som mentor og mesen for flere lovende unge kunstnere. Han var interessert i Schiele som et nytt talent, byttet tegninger med ham, skaffet ham modeller og introduserte ham for potensielle kunder. Schiele ble også med i Wiener Werkstätte, som var et kunst- og brukskunst-arbeidsfellesskap knyttet til kunstnergruppen Wiener Sezession, som ble dannet for å vise verker som impresjonistene ikke fikk stille ut hos de etablerte visningsstedene. Gjennom Wiener Werkstätte hadde Schiele på denne tiden noen inntekter gjennom design av postkort og herreklær. Særlig postkortene er sterkt influert av Klimt og viser hvilken innflytelse Klimt hadde på Schiele i denne perioden.
Det later ikke til at tiden ved kunstakademiet bidro nevneverdig til Schieles utvikling, og han sluttet der allerede i 1909, midt i den perioden hvor elevene kopierte antikkens skulpturer og klassiske kunstverk. Siden han sluttet før de fikk undervisning i tradisjonelle teknikker, fortsatte han studiene på egen hånd, og eksperimenterte med forskjellige teknikker. Schiele malte på denne tiden i klare, lyse farger og arbeidet som impresjonistene ute i naturen. Han eksperimenterte videre med deres teknikker, noe han ikke ville ha fått anledning til ved akademiet.
Debut og tidlig utvikling
Klimt inviterte Schiele til å stille ut fire malerier på kunstutstillingen i Wien (Wiener Kunstschau) i 1909. Der kom han i godt selskap, da det også var bilder av blant andre Edvard Munch, Jan Toorop, Henri Matisse, Pierre Bonnard, Oskar Kokoschka, Paul Gauguin og Vincent van Gogh.
Frigjøringen fra akademidisiplinen besto for Schieles vedkommende i at de menneskelige formene ble vridd, og mange av verkene utforsket det erotiske. Det lå ikke i tidsånden at slikt var akseptabelt, noe den samtidige Wien-legen Sigmund Freud utforsket på sin måte. Schiele var sterkt fascinert av den nakne kroppen og menneskets seksualitet.
I 1909 var han ferdig på akademiet og dannet raskt sin egen Neukunstgruppe (nykunstgruppe) sammen med andre studenter som syntes den klassiske disiplinen på akademiet var for stram.
Onkelen, som fortsatt hadde støttet Schiele økonomisk, var ikke særlig begeistret for hans kunstneriske utvikling, og trakk i 1910 tilbake ytterligere økonomisk støtte. For Schiele innebar dette at han utelukkende måtte leve av sin egen kunst.
Schieles strek og fargebruk
På samme tid frigjorde Schiele seg også fra Klimts kunstneriske innflytelse, selv om de bevarte vennskapet. Klimt skal flere ganger ha gitt uttrykk for at den 28 år yngre vennen og kollegaen var en langt dyktigere billedkunstner enn ham selv. Schiele utviklet i denne perioden en tydeligere individuell stil, med en kantete strek. I tillegg distanserte han seg fra art nouveau-stilens forfinede erotiske beskrivelser ved å ta for seg erotikk som en mer impulsstyrt menneskelig handling.
Schiele hadde en tynn og presis strek, som i hans tegninger av menneskekroppen gav den en hard, skarp linje, hvor også de runde, myke delene ble kantete, noe som ga et avmagret inntrykk. Kroppene er hovedsakelig tegnet i omriss, bortsett fra ansiktene som har en portrettmessig individualitet. De kroppsdelene som er forbundet med seksualitet er tydeligere tegnet. Han kunne fargelegge deler av tegningene, men fargeleggingen overlappet ikke streken. Han lot ofte være å fullføre streken, og utelot områder som betrakteren må fylle selv.
I selvportrettet Sittende mannsakt fra 1910 er kroppen forlenget og er uten føtter. Den avmagrede kroppen gjør at muskulaturen trer unaturlig tydelig fram. Den uttørkede kroppen får imidlertid en indre glød ved at øyne, brystvorter, navle og kjønnsorgan er fargelagt rødt.
For Schiele er det streken som angir omrisset, ikke fargebruken. Særlig i årene 1910–1915 har han dystre, mørke farger; særlig brunt, sort og grønt, med enkelte små områder med lysere farger. Men utover i årene under første verdenskrig ble fargebruken lysere, og han fortsatte eksperimentering med forskjellige virkninger av fargebruken.
Schieles motiver
Schiele har et ganske bredt motivvalg, både naturlandskap, bylandskap, trær og blomster, og ikke minst mennesker.
Hans landskapsbilder kan deles inn i to faser: I perioden etter at han sluttet ved kunstakademiet i 1909, og under hans eksperimentering under påvirkning fra impresjonismen, malte han en rekke landskapsbilder hvor han i likhet med impresjonistene prøver å fange det skiftende lyset og fargene i landskapet. I de senere landskapsbilder, særlig fra 1916 hvor han behandler landskapet tredimensjonalt, er det stemninger og forfall og død som videreformidles, både gjennom fargebruk og strek. Dette er relatert til mennesker og individets forgjengelighet. Han viste ikke uberørt natur, men natur preget av mennesker. Årstidene er som oftest høst og vinter, og han viser nakne grener og visnende blomster, og indikerer slik død og forfall.
Død og forfall preger også Død by-serien, med bymotiver fra Krumau og Neulengbach (se nedenfor).
Schiele hadde også en rekke religiøs-symbolske og allegoriske figurative bilder, særlig i årene 1911–1915. I denne perioden anså han også selv dette for å være hans hovedmotiv, og han la mye energi ned i beskrivelsene av disse motivene, som gjerne var historiske. Selv om motivvalgene er mer tradisjonelle, som Oppstandelse, Eremitter i bønn, Gravid kvinne og døden, er uttrykksmidlene nye og særpregede. De to eremittene har for øvrig Schieles og Klimts ansikter.
Hans bilder av mennesker inkluderer både portretter, herunder en rekke selvportretter, barneportretter, akt - også som selvportrett, og erotikk.
Skildringer av særlig unge jenter er et mye brukt motiv hos ham. Jentene er tidlig i puberteten og som oftest avbildet nakne, eller bare delvis påkledd. I noen bilder synes jentene også å være seksuelt aktive, på en tegning er det en ung jente som masturberer. Det som kan skille disse bildene fra vanlig pornografi er fremstillingen av personen og mennesket i modellen, de magre, usunne kroppene, de forvirrede øyene som stirrer rett på betrakteren og de voksnes seksualiserte verden, samt usikkerheten på egen identitet som bildene formidler.
Erotikk er et sentralt motiv hos Schiele, hvor han beveger seg langt utenfor det vanlige formatet for akttegninger. Schiele ønsket å bryte seksuelle tabuer og beskriver seksuell aktivitet svært direkte. I en tid hvor masturbasjon ble ansett som skadelig, og derfor ble bekjempet, er hans avbilding av dette svært provoserende, ikke minst selvportrettene med slik aktivitet.
Schiele kan ha hatt økonomiske interesser av å lage denne typen direkte erotisk kunst, da det var et visst marked for dette i habsburgernes Wien, hvor offentlig visning av erotisk kunst var forbudt; og disse bildene ville ha blitt oppfattet som obskøne og støtende mot den offentlige moral. Schiele gikk langt utover hva hans samtid aksepterte som erotiske skildringer. Hans utvikling som erotisk kunstner løp forøvrig parallelt i tid med utvikling av teorier om forbuden seksualitet hos et bysbarn, nemlig Sigmund Freud som anga samtidens syn på erotikk som hovedårsak til mange av de nevrosene og mentale lidelsene han etterhvert behandlet.
Neukunstgruppe
Som en konkurrent til Klimts Kunstschau var Schiele aktiv sammen med andre likesinnede kunstnere i å organisere utstillinger. Neukunstgruppe arrangerte med Schiele i spissen en utstilling i Salon Pisko i Wien som ble en stor publikumssuksess, og dette gjorde det lettere for kunstnerne å få solgt kunsten. Men utstillingen var sterkt kontroversiell. I 1912 arrangerte kunsthandleren Hans Golz utstilling i München med Schiele, noe som ble gjentatt i 1915, men Schiele stilte så strenge krav at det var lite fortjeneste for utstillere i å vise ham.
Den mest aktuelle måten å overleve økonomisk som kunstner i Wien på denne tiden, var å male portretter av rike kunder. Schiele arbeidet hardt for å få slike oppdrag og tiltrekke seg oppmerksomhet fra de aktuelle kundekretsene. Både portrettene av kollegene Hans Massmann og Anton Peschka, som senere giftet seg med Schieles søster Gertude, er uttrykksfulle og nok ment å være «reklame» overfor nye kunder, da de synes tilpasset den tids kunstsmak, men han klarte som regel bare å få oppdrag fra en liten krets beundrere.
Bildene av Massmann og Peschka var like i komposisjonen: en ganske tom, abstrakt bakgrunn, lenestolen som den portretterte sitter i er dekorativ, men vinkelen og selve portrettet er utformet noe forskjellig. Hodene er gjengitt ganske presist, men også hendene til de portretterte får en fremtredende plass. I denne perioden fullførte han 11 portretter. Disse har fortsatt et art nouveau-preg, men Schiele ga dem et eget uttrykk gjennom hendene og kroppsstillingene. Den tomme bakgrunnen, den særegne kroppsstillingen og hendenes framtredende rolle kommer også tydelig fram i portrettet av vennen Arthur Rössler.
The Decemberists
The Decemberists er et amerikansk indiefolk-band fra Portland, Oregon.
Egon Schiele
Krumau og Neulengbach
Lite er kjent om Schieles forhold til kvinner på denne tiden, bortsett fra at han hadde et nært og godt forhold til sine søstre. Både Melanie (1886–1974), men særlig Gertrude (kalt «Gerti») (1894–1981) satt mye modell for ham helt siden de var ganske unge. Det sier noe om et åpent forhold i familien når Gerti kunne sitte aktmodell for broren gjennom hele puberteten og helt fram til han døde.
The Decemberists
Beskrivelse
Musikalsk spenner bandet fra pop via instrumentale ballader til rock. Låtskriver Colin Meloy, som også er forfatter, unngår de vanlige introspektive rock-temaene til fordel for narrative tekster som ofte omhandler historiske hendelser.
Bandnavnet er tatt fra den engelskspråklige betegnelsen på deltakerne i det russiske dekabristopprøret i 1825.
«Down by the Water» fra albumet The King Is Dead (2011) var under Grammy Awards 2012 nominert i kategoriene Best Rock Song og Best Rock Performance.
Peter Buck bidro på The King Is Dead med mandolin på «Don't Carry It All» og tolvstrengs gitar på de R.E.M.-inspirerte sporene «Down by the Water» og «Calamity Song».
Egon Schiele
Krumau og Neulengbach
Han tegnet derfor en rekke bybilder fra Krumau, og dette var en svært produktiv periode for ham. Han tegnet fragmenter av hus og kvartaler. Det å lage fullstendige gjengivelser var for ham meningsløst. Bildene framstår derfor som folketomme byer, og bildene ble en del av Død by-serien. Her virker det som om alt livet er kvalt av de sammenpressede husene og de trange gatene. Tittelen Død by var inspirert av den franske poeten Arthur Rimbaud og Schiele ble også inspirert til å skrive dikt selv.
Men lokalbefolkningens misbilligelse av det ugifte paret, og ikke minst det at Schiele engasjerte noen av byens tenåringsjenter som modeller, førte til at han og Valerie måtte flytte. De dro da til Neulengbach, ca. 35 km vest for Wien, hvor Schiele også fant inspirerende omgivelser og ikke minst billigere opphold. Men akkurat som i Wien og i Krumau, ble studioet et oppholdssted for byens ungdom, og da kanskje ikke de som ble ansett for å være de mest veloppdragne.
Også her så byens befolkning med stor skepsis på det ugifte paret, og i april 1912 ble Schiele arrestert for seksuell fornærmelse mot en mindreårig. Han hadde tidligere blitt advart av venner mot å la barn og ungdom få gå inn og ut av studioet, og frarådd å gjøre noe uten foreldrenes godkjennelse, men dette hadde han ikke tatt hensyn til. Bakgrunn for anklagen var en erotisk tegning som hang i studioet og var synlig for alle, inklusive barn. Det var på denne tiden ikke lov å vise erotiske motiver offentlig.
Hadde Schiele blitt dømt for seksuell misbruk av mindreårige, hadde han risikert 5–20 års fengsel, men han slapp unna med en advarsel og tre dagers fengsel som ble ansett sonet gjennom de 21 dagene han satt i varetekt. I varetekten laget han 13 akvareller med motiver fra fengselet, som illustrerte den frykt han hadde i seg da han satt inne.
Dette kommer blant annet fram i Schieles avbildning av sitt eget soverom, tilsvarende van Goghs motiv. Her er klare forskjeller, som den enklere, men mer elegante møbleringen, en annen fargebruk, perspektivvirkning og framstilling av flater, hvor gulvet er ensfarget og hjørnene bare antydet. Samlet gjør dette at Schieles bilde gir inntrykk av et mer innestengt og isolert rom.
Ekteskap
Da han kom tilbake til Wien høsten 1912, fikk han et loftsstudio i forstaden Hietzing, i Hietzinger Hauptstrasse 101. Schiele hadde i 1913 et meget godt år. Han hadde flere turer til Krumau, og hadde utstillinger i Wien, Budapest, München, Hagen, Hamburg, Breslau, Stuttgart, Dresden og Berlin. Han deltok på en internasjonal utstilling, og gjennom denne ble bildene hans vist i Roma, Köln, München og Paris. Men utbruddet av første verdenskrig i august 1914 satte en stopper for en videre lansering av ham internasjonalt.
Rett over gaten for studioet bodde søstrene Edith og Adéle Harms med familie. Dette var en solid middelklassefamilie, og Schiele ble kjent med dem samme år. Året etter bestemte han seg til å droppe Wally og gifte seg med den mer sosialt akseptable Edith. I februar hadde han skrevet til Arthur Rössler at «Jeg har tenkt å gifte meg, men fordelaktig – ikke med Wally».
Ediths familie protesterte innledningsvis mot dette, men 17. juni 1915 giftet hun og Schiele seg, på samme bryllupsdag som Schieles foreldre. Bryllupet ble framskyndet, da Schiele ble erklært stridsdyktig i slutten av mai og innkalt som soldat til krigen allerede tre dager etter.
Første verdenskrig
Første verdenskrig kom til å prege både Schieles liv og arbeid. Han ble stasjonert i en avsidesliggende forlegning ved Mühling, mellom Győr og Bratislava, og fikk aksept av sine overordnede for sitt kunstneriske talent. Han ble aldri sendt ut i aktiv kamp, men laget en rekke bilder fra hverdagslivet de ulike stedene han tjenestegjorde. Særlig var han fascinert av russiske krigsfanger som han fikk anledning til å tegne.
Hans kunstsyn hadde her endret seg, den tidligere intensiteten ble borte, men han gjenga krigsfangene med sympati og mer naturalistisk og respektfullt.
Tidlig i 1917 ble han på egen forespørsel overført til Wien, til tjeneste ved det keiserlige forsyningsdepot. Schiele fikk her i større grad anledning til å ta opp sin kunstneriske virksomhet og arrangerte utstillinger. I april 1918 ble han overført til forsvarsmuseet i Wien, og fikk her enda større tjenstlige friheter. Han deltok på den 49. Wiener Sezession i byen i 1918, og hadde her hele femti arbeider utstilt. Disse ble alle vist i hovedhallen. Utstillingen var en stor suksess, og prisene på Schieles arbeider steg og han fikk en rekke portrettoppdrag.
Høsten 1918 raste spanskesyken, og like før krigen sluttet ble Edith, som var gravid i sjette måned, syk. Hun døde 28. oktober. Tre dager senere døde Schiele av samme sykdom, bare 28 år gammel. I de tre dagene som gikk mellom deres død, tegnet han noen skisser av Edith, og dette ble hans siste arbeider.
Arven etter Schiele
En kort stund etter Klimts død i februar 1918, var Schiele den mest betydningsfulle kunstneren i Østerrike. Hans utstilling i Wien i 1918 var en stor suksess, hvor en rekke av de utstilte bildene ble solgt. Men i ettertid kan det synes som om han var for ung da han døde til å prege tiden etter ham i sterk grad. Likevel var det stor interesse for bildene hans både i Østerrike og Tyskland, i hvert fall fram til den nasjonalsosialistiske maktovertakelsen i 1933 i Tyskland og Anschluss av Østerrike i 1938. I henhold til det nasjonalsosialistiske kunstsynet ble Schieles kunst stemplet som «degenerert», i likhet med hele kunstretningen ekspresjonisme.
Men hans kunst ble ivaretatt, og den første utstillingen i USA kom allerede i 1945 i Galerie St. Etienne i New York. Den vakte imidlertid liten oppmerksomhet og befant seg litt på siden av det tiden da var opptatt av, nemlig abstrakt kunst.
I 1954 ble en større samling som også inkluderte hans arkiver åpnet i Albertina i Wien. I tillegg er det Schiele-museer i både Tulln og Krumau. Museet i hjembyen Tulln er i byens tidligere fengsel, som et apropos til Schieles eget fengselsopphold i Neulengbach. Museet i Krumau står tilsvarende i relieff til hvor uønsket han var i byen i sine levedager.
Særlig framveksten av pop art, som kom som en reaksjon mot 1940- og 1950-tallets abstrakte ekspresjonisme, skapte en fornyet interesse for Schiele og andre verker fra hans samtid. Det var først på dette tidspunkt at forholdene lå til rette for en bredere anerkjennelse av hans arbeider. Dette skjedde imidlertid ikke før den engelskspråklige verden fattet interesse for ham. Tidlig på 1960-tallet vakte tre utstillinger i USA og en i London stor oppmerksomhet, og det ble en meget stor etterspørsel etter hans arbeider når de ble lagt ut for salg. Denne interessen har holdt seg. Den store mengden av arbeider er imidlertid i varierende forfatning etter så langvarig lagring under forhold som i mange tilfeller ikke har vært de beste.
I 1990 åpnet Egon-Schiele-Museum i hans fødeby Tulln.
Wesling 16
Wesling 16 er en 16 fots plastbåt med utenbordsmotor og kalesje. Båten er utstyrt med hardtop, og en mye brukt betegnelse på båten er derfor «Wesling 16 HT». Senere modeller har også betegnelsen «Wesling 490». Båten er konstruert av Jan Herman Linge, som også er kjent for OL-seilbåtene Soling og Yngling, samt Fjordling 17. I likhet med Fjordling 17 har skroget en vanntunnel i kjølen som fylles med vann når båten har en hastighet på under ca. 7 knop. Denne konstruksjonen gjør båten svært stabil når den ligger stille. Båten ble produsert i Grimstad hos Westermoen AS mellom 1971 og 1991 av Sverre Westermoen og Arne Westermoen. Originalfargen på skroget varierer mellom gul for båter produsert mellom 1971 og 1982, blå (1983-1986) og hvit (1986-1991).
Trond Villa
Trond Villa (født 8. desember 1954) er en norsk musiker, felespiller, fiolinist, bratsjist og gitarist. Han er mest kjent som fiolinist i det norske folkrockbandet Folque fra 1973 til 1977. Han har i tiden etter spilt i Kong Lavring, Folk & Rackare, Balkansemblet og Moose Loose og spilt på plater med Lillebjørn Nilsen, Øystein Sunde og Ni Liv. Han er idag kulturskolelærer og freelancer.
Right To Play
Right To Play er en internasjonal organisasjon som ble etablert 29. november 2000 etter initiativ fra nordmannen Johan Olav Koss, for å styrke sårbare barns rett til lek. Organisasjonen skal bruke lek som verktøy for å beskytte, utdanne og styrke barn i utviklingsland.
Om formålet
Organisasjonen ble etablert 29. november 2000 i forlengelsen av Olympic Aid. Organisasjonen har hatt prosjekter i Afrika, Asia og Midtøsten. Hovedkontoret ligger i Canada, og har lokale kontorer i Canada, England, Nederland, Norge, Sveits, Sverige, Tyskland og USA.
Organisasjonen oppgir å ha «forpliktet seg til artikkel 31 i FNs barnekonvensjon, med særlig fokus på barns rett til lek».
Økonomisk støtte fra Norge
Right To Play inngikk en fireårig samarbeidsavtale med det norske direktoratet Norad for perioden 2016–2019, der Norad støttet prosjekter i Jordan, Libanon, Palestina, Etiopia, Mosambik og Tanzania. I tillegg til avtalen med Norad samarbeidet Right To Play i samme periode med en rekke bedriftspartnere, idrettsarrangement, skoler, idrettslag og toppidrettsutøvere.
Kontroverser om pengebruk og samarbeidsavtaler
I 2021 meldte TV 2 at norske myndigheter hadde bedt Right To Play om å forklare hvorfor organisasjonen hadde inngått økonomiske avtaler med gruveselskaper som var blitt beskyldt for grove brudd på menneskerettighetene.
Sommeren 2022 publiserte TV 2 nye innslag og artikler om organisasjonens pengebruk.
Long Kesh
Long Kesh kan vise til:
Pseudocryptobium
Pseudocryptobium er en slekt av biller som hører til familien kortvinger (Staphylinidae). De kan kjennes på lang og smal, mer eller mindre sylindrisk kroppsform og nokså kort bein. Disse billene lever på bakken der den smale kroppsformen hjelper dem å ta seg lett fram mellom løvstrø og røtter.
Utseende
Middelsstore, slanke biller, mer eller mindre sylindrisk kroppsform og mørk farge, dekkvinger og bakkroppsspiss kan være brunrøde. Hodet er ganske stort, gjerne mer eller mindre firkantet, og skilt fra brystskjoldet (pronotum) ved en tydelig, smal "hals". Fasettøynene er vanligvis ganske små og antennene tynne. Brystskjoldet (pronotum) er gjerne lengre enn bredt, noen ganger smalere enn hodet. Dekkvingene er omtrent så lange som brystskjoldet, omtrent parallellsidige. Bakkroppen er lang og mer eller mindre sylindrisk.
Levevis
Smalkortvingene er bakkelevende rovdyr som særlig finnes på litt fuktige steder.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sør-Amerika (Colombia, Brasil, Argentina).
Santiago
Santiago (spansk for St. Jakob) kan vise til:
Retoromanske språk
Retoromanske språk (i vid forstand) er en språkgruppe som omfatter de 4 romanske språkene friulisk, ladinsk, retoromansk (i egentlig forstand) og et fjerde utdødd språk, tergestinsk, som ble talt fram til rundt år 1900 i Trieste og Istria. Totalt fins om lag 400 000 brukere av retoromanske språk i et ikke-sammenhengende område fra Graubünden (Sveits) i vest via Trentino-Syd-Tirol til Friuli-Venezia Giulia (Italia) i øst. Så godt som alle morsmålsbrukere av retoromanske språk er to- eller trespråklige med italiensk eller tysk som annetspråk.
Det er ikke enighet blant språkforskere om at disse tre språkene virkelig er nærmest beslektet med hverandre. Mye tyder på at det en gang fantes et dialektkontinuum mellom dagens Sankt Gallen i nordvest og Istria i sydøst, at det altså fantes et sammenhengende romansk språkområde med store dialektforskjeller, men uten språkbarrierer. På grunn av fortrengningen gjennom tysk og påvirkningen fra italiensk har dialektene/språkene delvis bare blitt bevart i utpregede fjellstrøk (retoromansk i Graubünden i Sveits og ladinsk i Dolomittene i Nord-Italia).
Flertallet av lingvistene tror derimot at retoromansk, ladinsk og friulisk stammer direkte fra latin uten nevneverdig påvirkning fra italiensk. Navnet retoromansk kommer av at man tidligere antok at språkene inneholdt rester av det retiske språket  et sannsynligvis ikke-indoeuropeisk språk som ble talt av befolkningen i provinsen Raetia i Romertiden. Det er imidlertid forholdsvis få spor etter det retiske substratspråket, og i friulisk mangler de helt. Derimot er det påvist spor etter et keltisk substratspråk.
Nord i Trentino (Val di Non og Val di Sole) snakkes det dialekter som av noen språkforskere anses som en overgang mellom retoromansken som snakkes i Graubünden og ladinsken som tales i Dolomittene. Selv hvis dette stemmer, har påvirkningen gjennom italiensk vært så sterk at dialekten i dag vanligvis regnes som avart av italiensk. Lengst nord i Veneto (Cadore) tales det dialekter som kan tolkes som en overgang mellom ladinsk og friulisk.
Trincomalee (andre betydninger)
Begrepet eller navnet Trincomalee har flere betydninger:
Kjøtt (album)
Kjøtt er en 12" med Kjøtt, utgitt i 1980. Dette var bandets andre plateutgivelse, utgitt på deres eget plateselskap, Flesh Records. Utgivelsen regnes som en klassiker i norsk rocks historie.
Bear Island
Bear Island har flere betydninger:
World Against World
World Against World er et musikkalbum med Silver, utgitt i 2006. Albumet lå 2 uker på VG-lista og endte med 16.-plass som beste plassering.