cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kornél Pajor
Arkitekt
Pajor hadde sitt eget arkitektkontor i Djursholm. Han tegnet blant annet Domus-bygget i Djursholm som ble oppført i 1968. Domus-bygget byttet senere navn til Gallionen.
Gamborgs gate (Tønsberg)
Gamborgs gate (1-11, 2-14) er en 190 meter lang gate på Nøtterøy i Tønsberg kommune.
Gaten er oppkalt etter legen Carl Julius Gamborg (f. 1835).
HTC Voyager
HTC Voyager er en Windows Mobile-basert mobiltelefon (smartphone) som ble produsert av HTC. Den ble lansert i november 2003.
Den er også solgt som Dopod 535, i-mate Smartphone 2, Krome iQ200, O2 Xphone, Orange E200, Qtek 8080 og SAP 2.
Elin Kristiansen
Elin Synnøve Kristiansen (født 9. juli 1968 i Elverum) er en norsk tidligere skiskytter som representerte Vestre Trysil Idrettsforening. Hun var med på Norges lag som ble verdensmester i lagkonkurransen i VM i skiskyting 1995 i Antholz.
Kristiansen deltok i vinter-OL for Norge i 1992 i Albertville og i 1994 på Lillehammer med 9.-plass på 15 km i 1992 som beste individuelle resultat.
Glomdalsbruden (film)
Glomdalsbruden er en norsk film fra 1926, og var den eneste norske filmen som dansken Carl Theodor Dreyer regisserte. Filmen er basert på historiene «Glomdalsbruden» og «Eline Vangen» av Jacob B. Bull. Den hadde sin premiere på Carl Johan Teatret den 1. januar 1926 og på Palads i Danmark den 15. april 1926. Filmen er tatt opp i et lagerhus ved Akershus festning, mens utendørsscenene er spilt inn i Øvre Rendal og Bærum. Den er gitt ut på DVD og Blu-ray av Det Danske Filminstitut.
Lundsfoss Kraftstasjon
Lundsfoss Kraftstasjon ligger, i Aurskog-Høland kommune, i elven Mjerma, som går ut ifra innsjøen Mjermen, i østre delen av Haldenvassdraget.
Kraftverket ble bygget etter initiativ fra brukseier Wiggo E. Østby på Nordre Soprim. Verket var driftsklart i 1919 med 1 maskin med installert effekt på 200 kW. Etter en brann i 1959 ble stasjon gjenoppbygd og satt i drift igjen i 1963, nå med 2 aggregater.
Anlegget består av en inntaksdam som er ca 75 meter lang og ca 5 meter høy, et turbinrør med diameter på 2,0 meter og 60 meter langt, inn til to francisturbiner. En turbin på ca 300 hk (225 kW) og en turbin på ca 800 hk (580 kW). Samlet slukeevne er 6,5 m³/sek. Fallhøyden er 17,5 meter.
De 2 generatorene har til sammen en installert effekt på 800 kW. Årsproduksjonen ligger på 3-4,7 GWh.
Kraftstasjonen ble automatisert i 2003 med full fjernstyring / overvåking. Inntaksdammen ble renovert i 1988 og nytt turbinrør av GUP (glassfiber) ble installert i 2006. Lundsfoss Kraftstasjon A/S er et privat, familieeid selskap.
Vadfosstunnelen
Vadfosstunnelen er en veitunnel på fylkesvei 38 i Kragerø kommune i Telemark. Tunnelen er 680 meter lang.
En jernbanetunnel med samme navn på den nedlagte Kragerøbanen ligger sør for dagens veitunnel. Denne er 827 meter lang.
La Scala
Teatro alla Scala (også kjent som La Scala) er et av de ledende og mest berømte operahus i verden. Det ligger i Milano i Italia. Teatro alla Scala ble grunnlagt under den høye beskyttelse av keiserinne Maria Theresia av Østerrike som erstatning for Teatro Regio Ducale som brant ned 26. februar 1776 og som tidligere hadde fungert som opera i Milano.
Den neoklassisistiske bygningen ble tegnet av Giuseppe Piermarini. Teateret åpnet 3. august 1778 med Antonio Salieris opera L'Europa riconosciuta, med libretto til Mattia Verazi.
Nenya
I Ringenes herre av J.R.R. Tolkien er Nenya en av de tre alveringene (de to andre er Narya og Vilya), den har en hard hvit sten av adamant. Resten av ringen er laget av Mithril. Nenya er vannets ring og ble båret av Galadriel.
La Scala
Teateret gjennomgikk flere ombygginger og utvidelser fra 1813. Scenen ble gjort større og det ble bygd en ny inngang fra Piazza della Scala.
Szczecin
Szczecin ( (tysk og norsk: Stettin, kasjubisk: Sztetëno, latin: Stettinum) er den syvende største byen i Polen, og er hovedstaden i det vestpommerske voivodskap. Szczecin ligger på begge sider av elven Oder, og på en rekke store øyer mellom den vestlige og østlige gren av elven, sør for Szczecin-lagunen og Pommernbukten. Den er en av de eldste og største byer i Polen. Avstanden i en rett linje mellom byene Szczecin - Oslo er 764 km og til Warszawa 448 km.
La Scala
En gjennomgripende modernisering foregikk fra 1921 og utover. Et scenetårn ble bygd i 1924. Det scenetekniske anlegget ble også moderisert i 1937 av Lorenzo Secco. Man bygde da sceneheiser.
2002 – 2004 ble den bakre delen av La Scala gjenoppbygd. Man bygde en scene på 1600m2 og utvidet både høyde og dybde. Videre ble de historiske bygningsdelene restaurert og modernisert. Akustikken ble videre forbedret, gjennom spesialbygde gulv i sal og scene. I denne perioden holdt kompaniet til i Teatro degli Arcimboldi i utkanten av Milano.
Szczecin
Om byen
Byen er delt inn i fire hovedbydeler (øst, vest, nord og sør), som igjen er delt i flere mindre bydeler. Gamlebyen (Stare Miasto) er det historiske senteret av byen. Denne ble nesten totalt ødelagt under andre verdenskrig, for siden å bli restaurert. Kjente bygninger og monumenter er Waly Chrobrego (tysk: Hakenterrasse), Jakobskatedralen, Brama Portowa og det pommerske hertugslottet. Det finnes flere store parkområder i byen, blant annet Jasne Blonia/Park Kasprowicza.
Byen har flere universiteter og høyskoler. Det pommerske medisinske universitetet ble startet i 1948 og har i dag medisin- og tannlegestudier både på polsk og engelsk. Med flere hundre norske studenter er universitetet ett av de mest populære blant norske medisinstudenter i utlandet.
Infrastruktur
Den nærmeste flyplassen er Szczecin-Goleniów «Solidarność» lufthavn i Goleniów. Siden buss- og togforbindelsene mellom Szczecin og Berlin er svært gode, blir gjerne også Berlins lufthavner brukt av reisende. Toget fra Berlin til Szczecin tar mellom 1,5 og 2 timer.
Francesco Roberti
Francesco Roberti (født 7. juli 1889 i Pergola nær Pesaro i Italia, død 16. juli 1977 i Roma) var en italiensk kardinal, og var tilknyttet Den romerske kurie. Han var prefekt for Den apostoliske signatura 1959–1969.
Han ble kreert til kardinal av pave Johannes XXIII i 1958, med Santa Maria in Cosmedin som tittelkirke. Han var da prest, men ble bispeviet i 1962; da fikk han Santi XII Apostoli som tittelkirke.
Han deltok ved konklavet 1963 som valgte pave Paul VI, og var også med på Annet Vatikankonsil.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Greensborough (Victoria)
Stedet er oppkalt etter Edward Bernard Green som var postmester i området. Tidligere het stedet Keelbundoora, som er aboriginsk for «rund sump».
Greensborough grenser i nord Bundoora og Plenty, i øst til Diamond Creek og St Helena, i sør til Briar Hill og Yallambie og i vest til Watsonia North og Watsonia.
Szczecin
Infrastruktur
Det går daglige ferger fra Swinoujscie (90 km fra Szczecin) til Ystad i Sverige. Turen tar ca. 6-7 timer.
Taolinkou-demningen
Taolinkou-demningen er en demning med vannkraftverk 100 km øst for Beijing, i prefekturet Tangshan i Hebei-provinsen i det nordlige Folkerepublikken Kina, anlagt i elva Qinglong He. Effekten er ca 350 MW.
Szczecin
Historie
Byen var i begynnelsen hovedsenteret for en liten vestslavisk stamme som bodde mellom hovedgrenene til elvene Oder og Randów. Det er ikke sikkert om stammen var pommersk eller polabisk. Det er sannsynlig at Mieszko I, som i årene 967-972 erobret Pommern, også tok kontroll over Szczecin og Wolin. Szczecin var hovedstaden i Hertugdømmet Pommern. I andre halvdel av det 12. århundre slo en gruppe tyske handelsmenn seg ned i byen, som i 1268 fikk Magdenburgrettigheter. På den tiden var byens største etniske gruppe tyskere, mens dens slaviske befolkningen minket.
Taolinkou-demningen
Demningen er en betong gravitasjonsdam av typen RCC. Dammen er 75 meter høy og 501 meter lang. Den brukes også til vannforsyning, flomkontroll og irrigasjon.
I alt 23.000 bønder måtte flytte da demningen ble anlagt, og dette la grunnlaget for Tangshan-protesten mot manglende kompensasjoner.
Szczecin
Historie
Byen ble medlem av Hansaen i 1278, og ble fra 1309 til 1630-tallet styrt av det slaviske Gryf-dynastiet. Utover på 1630-tallet var byen med omkringliggende områder blitt fullstendig germanisert. Etter at Gryf-dynastiet døde ut, kom byen under Sverige som hovedstad i Svensk Pommern fra 1648 til 1720, og ble deretter en del av Preussen i 1720, og utviklet seg til å bli Det tyske keiserrikes tredje største havneby.
Under andre verdenskrig ble byen sterkt skadet av de alliertes bombing og kamper mellom tyske og sovjetiske tropper. Innbyggerne flyktet fra byen før den ble inntatt av Den røde armé i 1945. Det var usikkert om byen skulle være en del av Tyskland eller bli innlemmet i Polen, men den ble til slutt polsk i 1946. En stor del av den tyske befolkningen som kom tilbake til byen etter krigen ble deportert tidlig på 1950-tallet. I deres sted kom polakker som hadde blitt forvist fra de tidligere polske områdene annektert av Sovjetunionen.
Prestekjole
Soutane
En soutane er en svart prestekjole som brukes fortrinnsvis av katolske eller anglikanske geistlige. Den er en noe løstsittende drakt i helfigur i ankellengde. Andre betegnelser på samme plagg er talar (på latin vestis talaris) eller, på engelsk, cassock.
Szczecin
Religion
Med reformasjonen ble Szczecins (Stettins) innbyggere i all hovedsak protestanter. Polakkene som kom etter 1946 er stort sett katolikker. Det finnes også et antall ukrainere, som er ortodokse.
Prestekjole
Soutane
Innen den katolske kirke var denne drakten den dominerende hverdagskledning for prester, men senere er den trengt sterkt tilbake av den vanlige prestedress (svart dress, sammen med svart presteskjorte).
CMOS
Komplementær metalloksidhalvleder (Komplementær MOS eller CMOS) er en hovedklasse av integrerte kretser (IC). Disse IC'ene inkluderer mikroprosessor, mikrokontroller, statisk minne, og andre digitale logiske kretser, som for eksempel bildebrikker i digitalkameraer. CMOS kretser brukes også i analog elektronikk.
Szczecin
Navnet
Tidligere var byen på norsk, svensk, dansk og andre germanske språk kjent under det tyske navnet Stettin. Det brukes også vanligvis på svensk og dansk, da Sverige og Danmark har hatt stor kontakt med byen.
CMOS
CMOS topologi
Det som gjør CMOS komplementær er at designet inneholder to enheter som er komplementære for hverandre: NMOS og PMOS. PMOS brukes stort sett i opptrekksnetverket, og NMOS i tilsvarende nedtrekksnettverket. Siden disse nettverkene er komplementære vil ingen være «på» samtidig og en får derfor minimalt med statisk strøm mellom forsyningene. Ren NMOS design, altså før CMOS design, var opptrekksnetverket erstattet med passive komponenter. Da opptrekket og nedtrekket ikke er komplementært vil det gå en statisk strøm når NMOS'en er «på». Dette begrenset antallet transistorer det var mulig å realisere på én chip før det statiske effektforbruket ble for stort. Blant annet Intels 4004 (1972) og 8080 (1974) prosessorer var NMOS-logikk. For å kunne ha flere transistorer på én chip måtte man bli kvitt problemet med statisk strøm.
Szczecin
Navnet
De første nedtegnelsene av byens navn var på latin: Stetin 1133, Stetyn 1188, Priznoborus vir nobilis in Stetin, Symon nobilis Stettinensis 1234, in vico Stetin 1240, Barnim Dei gratia dux Pomeranorum... civitati nostri Stetin 1243, Stityn 1251, Sigillum Burgoncium de Stitin. Det latinske ordet uttaltes omtrent som Szczecin gjør i dag.
Utover på 1500-tallet ble det benyttet to forskjellige polske stavemåter for bynavnet. Szczecin og Sztetyn (sistnevnte er det tyske Stettin direkte oversatt til polsk).
Vennskapsbyer
Berlin-Kreuzberg, Bremerhaven, Dalian, Esbjerg, Hull, Lübeck, Malmö, Murmansk, St. Louis
Gamlebyen i Warszawa
Gamlebyen i Warszawa (polsk Stare Miasto, i dagligtale også kjent som Starówka) er det eldste historiske distriktet i den polske hovedstaden, og en av byens viktigste turistattraksjoner. Den har en malerisk beliggenhet ved elven Wisła og er kjent for sin tettbebygde kulturminnearkitektur, hovedsakelig fra det 17. og 18. århundre, med bevart middelalderbyplan og omringet av bymurer.
Gamlebyen ble skrevet inn på UNESCOs liste over verdens kulturarv i 1980, som et eksempel på en nesten fullstendig gjenoppbygning av et historisk kulturminneområde, etter ødeleggelsene under andre verdenskrig.
De viktigste severdighetene i Gamlebyen er Slottsplassen med Kongeslottet, Sigismundsøylen og Kobbertakspalasset, Gamlebytorget med mursteinshus, Bymurene med Portfestningen, St. Johannes døperens katedral, Jesuittkirken og St. Martin kirke.
Historie
Gamlebyen i Warszawa ble opprettet i det 13. århundre, og ble omringet med bymurer før 1339. Byen utviklet seg opprinnelig rundt slottet til de masoviske hertugene, som ble senere til Kongeslottet. Gamlebytorget ble anlagt mot slutten av det 13. århundre eller begynnelsen av det 14. århundre, sammen med hovedgaten som forbandt slottet med Nybyen i nord.
Et rådhus ble bygd før 1429 på Gamlebytorget, men ble revet ned i 1817. I 1701 ble plassen ombygd av Tylman van Gameren. Siden det 19. århundre har de fire sidene av markedsplassen vært oppkalt etter de fremtredende polakkene Ignacy Zakrzewski (sørsiden), Hugo Kołłątaj (vestsiden), Jan Dekert (nordsiden) og Francziszek Barss (østsiden).
Under den tyske invasjonen av Polen i 1939 ble en stor del av Gamlebyen ødelagt av Luftwaffe, som siktet mot byens sivile bosetninger og historiske luftminner som ledd i terrorbombingen. Under okkupasjonen ble deler av Gamlebyen gjenoppbygd, men det som var igjen ble systematisk sprengt i luften av tyskerne etter Warszawaoppstanden i 1944. En statue til minne om oppstanden står i dag ved Gamlebyens middelaldermurer.
Etter krigen bestemte man seg for å gjenoppbygge Gamlebyen til dens 1700-tallsform, med bevart byplan fra det 12. og 13. århundre. Rekonstruksjonen ble utført i årene 1952–1955, ved bruk av så mange av de opprinnelige arkitektoniske fragmentene som mulig. Gjenoppbygningsprosjektet ble skapt av en gruppe arkitekter i samarbeid med historikere og kunsthistorikere, på grunnlag av bevarte historiske malerier av Warszawa, blant annet Bernardo Bellottos vedutamaleri fra det 18. århundre.
Gamlebyen i Warszawa utgjør i dag det eneste eksempelet i verden på en planlagt og fullført rekonstruksjon av kulturminnearkitektur i så stor skala.
Studentorchesteret Biørneblæs
Studentorchesteret Biørneblæs er et studentorkester som holder til på Universitetet i Oslo i fysikkbyggets kjeller. Orkesteret har holdt på siden 1971, og har øvelser (kalt "prøvelser") hver torsdag kveld, men tar også spilleoppdrag med sine lett gjenkjennelige grønne, gule og svarte uniformer. Biørneblæs er realistforeningens orkester, og dukker opp på fester som blant annet høstpølse og psildefrokost.
17. mai 2011 spilte Biørneblæs sammen med gardens veterankorps i barnetoget, i anledning UiOs 200-årsjubileum og deltagelse i toget.
Diskografi
Generelt
Eliksirer i Harry Potter-bøkene
Eliksirer i Harry Potter-bøkene er en liste over (fiktive) eliksirer i Harry Potter-bøkene.
De levende dødes drikk
En sovedrikk som er så kraftig at den heter den levde døds drikk. Den er veldig vanskelig og brygge og Harry brygger denne i bok 6. Dette er første gangen han får hjelp av halvblodsprinsen til å brygge en eleksir.
Felixir
Felixir blir første gang introdusert i Harry Potter og Halvblodsprinsen, og er en eliksir som gir den som drikker den flaks over en gitt periode. Navnet, som mange andre ting i Harry Potter-bøkene, er av latinsk opprinnelse, der «Felix» kan oversettes til «lykke».
Et kapittel i Halvblodsprinsen har tittelen «Felixir», og dette var et av tre kapittelnavn som ble avslørt før bokens lansering (kapittelnavnet som ble avslørt var det engelske «Felix Felicis», og man visste ikke da hva Torstein Bugge Høverstad ville velge som norsk oversettelse).
Eliksiren
Det blir nevnt i bøkene av eliksiren er ekstremt vanskelig å brygge, og trenger seks måneders forberedelse samt tid til å stues ordentlig. I tillegg er det alt for lett å feile, som kan resultere i en eliksir med farlige konsekvenser.
Tarald Myrum
Han gikk ut av Hornnes gymnas i 1973 og studerte deretter på Norges landbrukshøgskole. Før han overtok slektsgården i Valle, var han leder av Setesdal Forsøksring. Han har også engasjert seg sterkt i Valle IL og vært leder der i en årrekke. Som ordfører var han en sterk pådriver for å få bygget idrettshall i Valle. Selv er han aktiv skiløper og har gått både Birkebeinerrennet, Vasaloppet og Sesilåmi, som han også har vært i administrativ ledelse for.
Eliksirer i Harry Potter-bøkene
Eliksiren
Eliksiren har en farge likt smeltet gull, og når den blir satt til å koke flyr dråper av eliksiren opp, men ikke en eneste dråpe kommer til spille.
Det å ha for mye av en slik eliksir er som å ha «for mye av det gode», og den som drikker det opplever, som professor Snilehorn beskriver det, «svimmelhet, likegyldighet og en farlig overdreven selvtillit».
Felixir er også forbudt ved alle konkurranser og eksamner som for eksempel valg, idrett osv.
Halvblodsprinsen
I Harry Potter og Halvblodsprinsen har professor Snilehorn forberedt en kjele med Felixir til den første eliksirtimen til Harry Potters klasse, og lover bort en liten flaske som er god for 12 timer med flaks til den som er flinkes til å brygge eliksiren de får i oppgave den timen. Harry vinner konkurransen ved hjelp fra tekstboken han har lånt, en bok som tidligere har tilhørt Halvblodsprinsen.
Harry later som om han tømmer litt Felixir i Ronny Wiltersens kopp før en rumpeldunkkamp, noe som fører til at Ronny spiller veldig sikkert, siden han tror han har flaks (et bra eksempel på placeboeffekten, mye likt den «magiske fjæren» i Dumbo). Harry bruker kvarte flasken med Felixir for å overtale professor Snilehorn til å gi ham et minne han tidligere har klusset med, og uten å mene det ødelegger han samtidig forholdet mellom Gulla Wiltersen (som han er hemmelig forelsket i) og Tommy Ding, og også hans beste venn Ronny Wiltersens forhold til Lavendel Bruun (et forhold Ronny var temmelig lei av).
Før Harry drar med Albus Humlesnurr for å finne en av Voldemorts malacruxer, gir han resten av Felixiren til Gulla, Ronny og Hermine for å gi dem flaks når de skal stå opp mot Draco Malfang. Dette viser seg å være flaks i seg selv, siden de støter på flere dødsetere, men aldri blir truffet skikkelig av en trylleformel. Senere tilskriver de Felixir som grunn til at de overlevde slaget ved Galtvort.
Polyksir
Polyksir er en eliksir som blir brukt til å forandre en persons utseende til å bli likt en annens. Virkningen varer i én time. Eliksiren er veldig krevende å lage. Blant annet er ingrediensene boomslangeskinn, pulverisert bihjørningshorn og en bit fra personen de vil forvandle seg til. Hårstrå er det mest brukte, siden det er mest appetittlig.
Eliksiren kan ikke brukes til å forvandle seg til en dyr, da et forsøk på slik forandring kan føre til en ukontrollert, delvis forvandling til dyret. Navnet er tatt fra ordet polymorf (som indikerer formendring) og eliksir.
Eliksiren blir så langt brukt ved fire anledninger i bokserien:
Verifiserum
Verifiserum er en eliksir som har egenskaper lik et sannhetsserum. Tre dråper verifiserum kan tvinge den som drikker det til å fortelle sine innerste hemmeligheter. Det finnes flere måter å motstå virknigene på, blant annet gjennom psykoblokk, noe som gjør det ubrukelig som et middel for å fremskaffe bevis eller tilståelser i rettssaker og lignende.
Det norske navnet kommer av ordene verifisere og serum. Det originale navnet er «veritaserum», der veritas er latinsk for sannhet.
I bokserien er verifiserum brukt av blant andre Venke Dolorosa Uffert (som bruker det for å få Harry til å fortelle henne hvor Sirius Svaart hold hus, men Harry nekter å drikke teen hun har blandet ut verifiserumet i) og av Albus Humlesnurr (som bruker det for å avhøre Bart Kroek jr., som på det tidspunktet var forkledt som Galøye Bister).
Elskovsdrikk
Elskovsdrikk er en kjærlighets-eliksir som forelsker seg i den som gir den. Hvordan den personen som får den i seg forelsker seg i akkurat den personen som gav den, er ukjent. Den gløder rosa, og utskiller en egen duft for hva hver person tiltrekkes av. I tillegg er den forbudt på Galtvort.
7. SS-frivillige-bergdivisjon «Prinz Eugen»
7. SS-frivillige-bergdivisjon «Prinz Eugen», (tysk: 7. SS-Freiwilligen-Gebirgs-Division «Prinz Eugen») oppkalt etter Eugene av Savoia, var en Waffen-SS enheter under andre verdenskrig, bestående hovedsakelig av Folketyskere fra Kroatia, Serbia, Ungarn og Romania. Den første tiden gikk enheten under navnet SS-Freiwilligen-Division Prinz Eugen.
Divisjonen opererte i Anti-partisankrigføring i Jugoslavia under andre verdenskrig. Restene av divisjonen kapitulerte til jugoslaviske styrker i Celje i Slovenia da krigen sluttet.
Rasmus Hjort
Rasmus Hjort (født ca. 1525, død 17. april 1604) var en norsk prest og humanist. Både Rasmus Hjorts fødested og herkomst er ukjent, og det vites derfor ikke om han var født norsk eller dansk. Han var gift med Gidse Frantsdatter Berg, datteren til biskop Frants Berg, og var faren til Christoffer Hjort.
I sin ungdom drev han med humanistiske studier, og var da venn med Sjællands biskop, Poul Madsen. I 1550-årene ble Hjort ansatt på Oslo katedralskole, hvor han senere var rektor. Fra 1562 var han dekan i Tønsberg prosti, som hans svigerfar, biskop Frants Berg i Oslo hadde avstått til ham. Til dette len var den forpliktelse knyttet, at besitteren skulle opprettholde skolen i Tønsberg og forsørge de fattige i hospitalet. Hjort var biskop Jens Nilssøns lærer, og ble hans svoger. Det eneste skriftet som er bevart etter Hjort, er et trøstebrev som han skrev til Jens Nilssøn ved hans første kones død.
Han er også kjent for sin rolle som far. Tre av sønnene hans ble beskyldt for katolisisme og tiltalt på Herredagen i Gjerpen i 1613. To av dem ble landsforvist for jesuittisk vranglære, den tredje frikjent. Hans sønnedatter Bente Jacobsdatter Hiorth (Hjort) ble gift med Samuel Povelsen Thrane (ca. 1617-1677), sogneprest til Nes på Romerike.
Mariano Natalio Carrera
Mariano Natalio Carrera (født 22. juli 1980 i San Isidro, Buenos Aires) er en argentinsk bokser som deltok i OL i 2000 i Sydney.
Carrera ble profesjonell bokser i 2001, og tok WBA-tittelen i mellomvekt i 2006 ved å beseire Javier Castillejo. Kort tid etter seieren testet han positivt på clenbuterol, ble fradømt tittelen, og suspendert.
Sølvkroken
Bedriften ble startet i Skien i 1930 av Bjarne Zachariassen, men flyttet i 1954 til nye lokaler på Stoa i Arendal. I dag har bedriften ca. 60 ansatte. I 2009 var nye lokaler på Krøgenes, øst for Arendal, ferdig bygget.
Produkter
Selv om Sølvkroken Spesial nr. 40 er det første produktet fra bedriften, er kanskje Svenskpilken det mest kjente.
Rulett
Rulett er et sjansespill. En croupier snurrer et ruletthjul som har 37 eller 38 nummererte lommer der en kule kan lande. Lommene er nummerert fra 1 til 36 og veksler mellom rød og sort, der nummer 1 er rød. I tillegg er det en grønn lomme med nummer 0. På de fleste ruletthjul i USA, men ikke i Europa, er det enda en grønn lomme, med nummer 00.
Hvis en spiller satser på et enkeltnummer og vinner, er utbetalingen 35 til 1. Innsatsen betales også tilbake, slik at den totalt er ganget med 36. (I et lotteri ville man sagt at premien er 36 ganger prisen på loddet, fordi prisen på loddet ikke betales tilbake i et lotteri.)
En spiller kan satse på numre, kombinasjoner, rekker, farver og oddetall/partall.
Rulett som spill etter internasjonale spilleregler er ikke tillatt i Norge.
Rulettbord-layout
Filten som dekker området hvor man satser kalles layouten. Layouten er enten en såkalt singel 0 eller dobbel 0. Den europeiske stilen er singel 0, og den amerikanske stilen er vanligvis dobbel 0. I den amerikanske layouten er bordet slik at ruletthjulet står i den ene enden av bordet, mens den franske layouten er slik at hjulet er i senter av bordet med et satseområde på hver side.
Oddstabell (amerikansk rulett)
(Det man satser kommer i tillegg til nevnte utbetaling.) Odds på europeiske spillebord er litt mere fordelaktige for spilleren, siden huset har bare ett 0-felt (kun huset vinner) å ta inn alle innsatsene på.
0 og 00 er verken partall eller oddetall i dette spillet. Dette er det som gjør at huset får den nødvendige fordelen.
Strategier
Det finnes en rekke strategier som hevder det kan slå huset. Selv om enkelte strategier i teorien vil kunne fungere, betinger det gjerne at man har ubegrenset kapital og at huset ikke har begrensninger for innsats.
Martingale-systemet
Martingale er en type veddestrategi som oppsto på 1800-tallet i Frankrike. Det er oppkalt etter Henry Martingale, en engelsk kasinoeier. Den enkleste formen av denne strategien er skapt for krone-eller-mynt. Strategien går ut på at spilleren skal doble innsatsen for hvert tap, slik at når en til slutt vinner, vinner man alt man har satset, pluss den opprinnelige innsatsen. Martingale-strategien er senere mest forbundet med rulett, hvor sannsynligheten for rødt eller svart er nær 50 %.
Fordi en spiller med ubegrensede midler til slutt vil få mynt eller krone (alt etter hva spilleren satser på), ble Martingale sett på som en sikker veddestrategi blant dens tilhengere. Den eksponenttelle veksten av innsatsen vil imidlertid til slutt gjøre uheldige spillere som bruker Martingale konkurs.
Kasinoene beskytter seg også mot systemet i form av et øvre tak på hvor mye en kan spille for.
D'alembert systemet
D'alembert-systemet er også kalt for pyramidesystemet. Det er basert på en matematisk teori som ble utviklet av en fransk matematiker med samme navn. Akkurat som martingale, er systemet favorisert av spillere som vil prøve å holde risiko og tap på et minimum. Veddestrategien er enkel: Etter hvert tap dobler man den forrige innsatsen, og etter hver gevist trekker man fra en enhet fra det neste spillet. Starter man for eksempel med én enhet, vil et tap øke neste innsats til to. Er dette etterfulgt av en seier, er neste innsats én igjen.
Fibonacci-systemet
Fibonacci har samme teori som Martingale, men er noe mer komplekst. I stedet for å doble innsatsen ved hvert tap, skal man gange grunninnsatsen som følgende i en tapsfrekvens: 1, 1, 2, 3, 5, 8, 13, 21, 34, 55, 89, 144, 233, 377, 610, 987. Risikoen er lavere med Fibonacci-systemet enn med Martingale-systemet. Får man gevinst på tallet 21 etter åtte runder vil man ha satset åtte enheter, mens man ved bruk av Martingale ville vært oppe i 256 enheter.
Oscar’s Grind-systemet
Oscar’s Grind har også sitt prinsipp basert på Martingale, men inneholder et nytt element ved gevinst. Som med Martingale, skal man doble sin innsats ved hvert tap, men man skal også doble innsatsen etter (én) gevinst. Deretter, uavhengig av om man går i gevinst eller tap, skal man begynne på nytt med grunninnsatsen.
Plankeadel
Plankeadel er en spøkefull betegnelse på en norsk overklasse som tjente seg rik på foredling og eksport av planker og trelast, særlig på 1700-tallet. Dette handelspatrisiatet eller trelastpatrisiatet var det mektigste norske storborgerskapet før skipsrederne og industriherrene kom på 1900-tallet. Plankeadelen hadde i likhet med den europeiske adelen høy sosial status i samfunnet.
Édson Bindilatti
Edson Bindilatti (født 13. mars 1979) er en brasiliansk bobkjører. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han ble nummer 29 i firer-bob.
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble han nummer 29 i toer-bob.
Live
Live er en variant av jentenavnet Liv. Navnet kommer fra det norrøne ordet «hlif», som betyr «vern» eller «beskyttelse», men også «liv». Navnedag for Live og Liv er 2. oktober.
Utbredelse
Ifølge Statistisk sentralbyrå var det i 2006 1367 kvinner som har Live som første fornavn og 1000 kvinner som har Live som eneste fornavn. Live er svært lite brukt utenfor Norge.
Eksterne lenker
Namnet Liv
Revmatologi
Revmatologi er i Norge en egen medisinsk spesialitet som tar for seg revmatiske sykdommer (revmatisme) både hos menn og kvinner i ledd, muskler, bindevev, senehinner og nerver. Sykdommene er ledsaget av smerter og av organiske endringer i vekslende omfang. Faget omfatter også barn med revmatisk sykdom (barnerevmatologi), med eget nasjonalt kompetansesenter (NAKBUR).
Leger med spesialisering innenfor faget revmatologi organiseres i Norsk revmatologisk forening. Foruten leger med spesialisering i revmatologi behandles pasienter med revmatiske sykdommer også av revmakirurger, dvs. ortopediske kirurger med særlig interesser for de utfordringene som ligger i å bremse sykdom og hindre funksjonshemminger ved kirurgiske inngrep.
Lidelsene av revmatisme er meget utbredt både i Norge og resten av verden.
Fire hovedgrupper revmatisk sykdom
Revmatisme kan etter Verdens helseorgansisasjon (WHO) deles inn i fire hovedgrupper
Lotteri
Lotteri, også kalt lotto, er et sjansespill der deltakerne kan få en gevinst etter loddtrekning. Lotteri er totalforbudt i mange land, mens det i andre land er tillatt, og til og med driftes av staten selv. Et eksempel på sistnevnte er Norge, som har monopolisert lottovirksomhet gjennom det statlige aksjeselskapet Norsk Tipping.
Vinnersjansene i et lotteri bestemmes av flere faktorer: antall mulige numre, antall vinnernumre som trekkes, hvorvidt rekkefølgen er relevant, og hvorvidt trukkede numre returneres til «sekken». Lotteriarrangøren har på forhånd beregnet sannsynligheten for de forskjellige vinnerkombinasjoner slik at det er høy sannsynlighet for fortjeneste for selskapet. I en del lotterier – som Lotto – sørger arrangøren for at det aldri deles ut så mye penger at man går med underskudd. Det gjøres for eksempel ved at førstepremiepotten deles på antallet førstepremievinnere.
Norge
I Norge reguleres lotterier gjennom lotteriloven, pengespilloven og lov om veddemål. Lovene forvaltes av Lotteri- og stiftelsestilsynet.
I Norge går overskuddet til Norsk Tipping til veldedige og allmennyttige formål.
Basar
Navnet basar stammer fra persisk og betyr samlingsplass eller salgsplass. Ordet er internasjonalt i bruk som benevnelse på torg, markedsplasser eller en sammenbygget rekke av småbutikker.
I norsk lovgiving anses basar som den enkleste formen for lotteri, og basarer skal ikke meldes inn til Lotteritilsynet. Foreninger og lag kan arrangere basarer så lenge arrangementet gjennomføres i løpet av én dag og samlet gevistverdi ikke overstiger 40,000 kroner. En enkeltpremie kan heller ikke ha en verdi på over 8000 kroner. Et basarlodd kan maksimalt koste 5 kroner, og det er ikke tillatt selge lodd før treningsdagen. Gevinstene må også trekkes samles og når spillerne er til stede.
Såkalt lynlotteri – som for eksempel kakelotteri – regnes under disse forutsetningene som basar.
Aviser og blader i Harry Potter-bøkene
Dette er en samling av fiktive aviser og blader i Harry Potter-bøkene
Aftenprofeten
Aftenprofeten er en fiktiv avis som finnes i romanserien Harry Potter, som er skrevet av J.K. Rowling. Den er den mest leste avisen i det magiske samfunnet i England. Dessverre er den journalistiske integriteten i avisen noe manglende, siden avisen er kjent for å være mer interessert i høye salgstall enn saklig nøyaktighet (det engelske navnet på avisen, The Daily Prophet, kan være et ordspill på en del kjente engelske aviser), og den blir sterkt sensurert av magidepartementet.
Warner Bros.' offisielle nettside har en nyhetsside som er oppkalt etter Aftenprofeten.
Aftenprofeten er respektabel (om enn noe obskur) i de første tre bøkene i serien, men i Harry Potter og Ildbegeret har avisen ansatt Rita Slita, en motbydelig journalist som skriver flere høykvalitetsartikler, som er både spennende og gjennomsyret av feil og oppspinn. Artikler Rita publiserer gjennom Aftenprofeten inkluderer en om at Gygrid er en halv-jøtul, og at Harry Potter er «forstyrret og farlig».
Etter at magidepartementet tok standpunkt i å bestemt benekte at Fyrst Voldemort har returnert, innledet Aftenprofeten en svertekampanje mot Albus Humlesnurr og Harry, som på sin side var sterke i synet på at Voldemort faktisk hadde returnert. Selv om Hermine utpresset Rita til å slutte i jobben sin som journalist for Aftenprofeten, hadde arbeidet hun allerede hadde utført gjort nok til å danne en grunnleggende skepsis for alt Harry og Humlesnurr sa. Avisen fremstilte Harry som en oppmerksomhetssøkende rakker, og snek inn nedsettende kommentarer om ham i flere artikler. Humlesnurr ble fremstilt som en gammel mann som var i ferd med å miste forstanden, og det at han mistet flere av utmerkelsene sine ble blåst kraftig opp. Avisen glemte beleilig nok å nevnet grunnen til at han mistet de fleste utmerkelsene, nemlig Kornelius Bloeufs paranoide tanker om at Humlesnurr la planer om å ta over jobben hans som magiminister.
Etter at Bloeuf ble tvunget til å innrømme at Fyrst Voldemort faktisk hadde returnert, forandret Aftenprofeten standpunkt over natten, og kalte nå Harry «ensom i oppfatningen om sannheten». Avisen kjøpte til og med Harrys intervju fra Kleggen, som Harry ironisk nok hadde gjort med en noe ufrivillig Rita Slita.
Kleggen kan bli sett på som en slags forpurrelse av Aftenprofeten. Aftenprofeten har en kommersiell natur og trykker historier for pengene. Kleggen trykker historier for ideologien om at det er rett å dele viktige nyheter med leserne, heller enn å tjene penger. Hverken avisen eller tiddsskriftet Kleggen er spesielt nøyaktige; Aftenprofetens historier er vridd på for at de skal virke mer spennende, og redaktøren i Kleggen er så frisinnet at mange av artiklene er absurde.
Redaktøren i Aftenprofeten er Barrabas Kjenning, en tidligere elev på Galtvort høyere skole for hekseri og trolldom, og medlem av Horatsion E.F. Snilehorns klubb ved skolen. Det er usikkert hvor lenge han har vært redaktør i avisen.
Gunnar Grump, den gale gomp på galeien
Gunnar Grump, den gale gomp på galeien er et tegneseriehefte som blir nevnt i Harry Potter-bøkene. Den handler om en gomp som opplever mange rare eventyr. Veldig lite er kjent om dette bladet, men det blir nevnt at det er Ronny Wiltersens favorittegneserie.
Heks og Hør
Heks og Hør er et fiktivt tidsskrift i Harry Potter-bøkene, som har en målgruppe på spesielt jenter og kvinner.
Slaget ved Errastfer
Slaget ved Errastfer (også kalt slaget ved Erastfer, slaget ved Errestfer og slaget ved Erastvere) fant sted nær Erastfer øst i Svensk Livland (dagens Erastvere i Estland) mellom en russisk styrke på 12 000 mann ledet av general Boris Sjeremetev og en svensk styrke på 2 200 kommandert av Wolmar Anton von Schlippenbach. Svenskene ble slått og 700 mann ble drept mens 350 mann og fire kanoner ble tatt av fienden. Det russiske tapet var totalt 3 000. Det var den første viktige seieren til Russland i den store nordiske krigen. Den svenske kommandanten Schlippenbach klarte å rømme fra slagmarkene.
Aviser og blader i Harry Potter-bøkene
Heks og Hør
Heks og Hør inneholder oppskrifter som fru Wiltersen lager mat etter. Rita Slita har skrevet artikkelen Harry Potters hemmelige kjærlighetssorg for tidsskriften, som fru Wiltersen leste, noe som resulterte i at Hermine fikk en plutselig kald holdning fra fru Wiltersens side. I forskjell fra Aftenprofeten trykker dette tidsskriftet sine bilder i farger. Heks og Hør har en konkurranse for det mest sjarmerende smil, som Gyldeprinz Gulmedal påstår å ha vunnet fem ganger på rad. Han skrøyt veldig av disse utmerkelsene.
Engelsk navn: witch weekly Norsk navn: Heks og hør
Kleggen
Kleggen er et fiktivt tidsskrift i Harry Potter-bøkene. Tidsskriftet blir først nevnt i Harry Potter og Føniksordenen.
Bladets redaktør er en noe uvanlig trollmann som heter Lunekjær. Lunekjær er imot Magidepartementets propaganda, og den kommersialiserte karakteren av Aftenprofeten. Han er fokusert på prinsipp heller enn profitt. Han er imidlertid så frisinnet at en del av artiklene i Kleggen er fullstendig usanne, og også veldig dumme, slik som at Sirius Svaart er en syngende sensasjon, eller at noen flyr til månen på en sopelime, og tok med seg en kartong med «månefrosker» tilbake som bevis. Det har gått så langt at nesten ingen tror på det som står i Kleggen, bortsett fra Lunekjærs egen datter, Lulla. De som skriver artikler for Kleggen får ikke betalt, de gjør det for den æren det er å få en artikkel publisert.
Magidepartementet
Lunekjær er mot Bloeufadministrasjonen, og sier han tror på at de kan gjøre hva som helst. Dette vises i Kleggen, som hengir seg til konspirasjonsteorier, blant annet om at Bloeuf har gnomer innbakt i paier, hærer av ilddemoner som kalles «Heliopater» og at han bruker Mysterieavdelingen til å utvikle forferdelige gifter. Ingen kjent figur i bøkene tror på disse påstandene, unntatt Lulla. Harry sa (eller tenkte) at selv om han syntes Bloeuf hadde sine feil, syntes han det var vanskelig å tro på at han beordret at gnomer skulle bli bakt inn i paier.
Fabeldyr
Kleggen har flere ganger nevnt fabeldyr, slik som Krøllhornede snørkjuker (som sies å skulle finnes i Sverige og ikke kan å fly), Ildånder, Jatrende primaer og Nurkler (som skal infisere misteltein). Ingen av disse finnes ifølge Hermine Grang, og de er ikke listet opp i Fabeldyr og hvor de er å finne, så det er avklart at Magidepartementet heller ikke anerkjenner at de finnes.
Therese Neumann
Therese Neumann (født 8. april 1898, død 18. september 1962) var en tysk katolsk mystiker og stigmatiker.
Aviser og blader i Harry Potter-bøkene
Kveldsprofeten
Kveldsprofeten er også en avis i Harry Potter-serien. Det er ikke sikkert at den har sammenheng med Aftenprofeten, men navnet (både på norsk, og det engelske navnet The Evening Prophet) tilsier at den muligens er kveldsutgaven av Aftenprofeten (The Daily Prophet). Det at Harry og Ronny fløy en Ford Anglia i sitt andre år ved skolen ble en av hovedoppslagene i denne avisen.
Therese Neumann
Sykehistorie
Som fjortenåring begynte Neumann som tjenestepike hos en storbonde hun var i slekt med. 10. mars 1918 brøt det ut en voldsom brann på låven. Neumann deltok i slukningsarbeidet og skadet ryggen kraftig. Hun ble delvis lammet, og endte gradvis som pleiepasient - både blind, lammet og plaget med epileptiske anfall. Men 29. april 1923, samme dagen som Neumanns navnesøster Therese av Lisieux ble saligkåret, fikk Neumann brått synet tilbake, og to år senere, 17. mai 1925, samme dag som Therese av Lisieux ble helligkåret, forsvant også lammelsene og krampene. På helgenens dødsdag i september samme år gjenvant Neumann helsen. Therese Neumann hevdet at hun gjennom flere år ikke hadde tatt til seg annen føde enn oblater, at hun reiste gjennom tiden tilbake til korsfestelsen, og hadde mottatt regelmessige visitter av jomfru Maria, som kom med dystre forutsigelser om Tysklands fremtid. Etter et år som sengeliggende begynte visjonene om korsfestelsen, der hun hevdet å være et samtidig vitne til Jesu lidelse; han skulle ha talt direkte til henne mens han hang på korset, blødende fra hender og føtter, med et spyd stukket i siden. Langfredag i 1926 sivet blod plutselig fra Thereses egne håndflater og fotsåler og fra hennes ene side som et ekko av Jesu sår, med ett unntak: Therese blødde også fra øynene. En av dem som var sterkt fascinert av Therese, og både skrev om henne og holdt foredrag om henne, var den norske teologen Kristian Schjelderup, som senere ble biskop i Hamar. De møttes første gang fredag formiddag 18. november 1927 da Schjelderup ankom Konnersreuth, der Neumann lå til sengs i prestegården. Her var han vitne til et av hennes ukentlige ekstaselignende anfall. Schjelderup ville gjerne treffe henne igjen, men den katolske kirke stilte seg reservert til fenomenet hun representerte, og besøk hos henne måtte godkjennes av biskopens ordinariat i Regensburg. Sommeren 1930 gikk det i orden, takket være anbefaling fra Olav Offerdahl, leder for det apostoliske vikariat for Norge og Svalbard. Schjelderup traff Neumann i hennes hverdag, og spurte henne om hun mente at også protestanter kan bli salige, noe hun straks svarte «ja, naturligvis» til. Hun var svært glad i naturen, hadde et akvarium og småfugler på rommet sitt, og fortalte at hun svært gjerne ville besøke Norge for å se fjordene og midnattssolen. Schjelderup sa at mange i Norge gjerne ville skrive til henne. Hun svarte at hun fikk så mye post at hun ikke kunne love å svare alle, men at hun ville ta det de skrev om, med i sine bønner. «Jeg vil be for Norge,» sa hun til avskjed.
Antonio María Barbieri
Antonio María Barbieri O.F.M.Cap. (født 12. oktober 1892 i Montevideo i Uruguay, død 6. juni 1979 i Montevideo) var en av Den katolske kirkes  kardinaler, og var erkebiskop av Montevideo 1940–1976.
Han ble kreert til kardinal av pave Johannes XXIII i 1958, med San Crisogono som tittelkirke. Han var da prest, men ble bispeviet i 1962.
Han deltok ved konklavet 1963 som valgte pave Paul VI, og var også med på Annet Vatikankonsil.
Therese Neumann
Valfartsmål
Hennes skriftefar Joseph Naber var overbevist om at dette var et mirakel. Fromme katolikker begynte å valfarte til Thereses seng da stigmataene snart viste seg hver fredag. Hennes samtaler med Jesus ble også mer intense; noen hevdet at hun prøvde å advare Jesus om hans forestående endelikt. Gjennom Therese gav Jesus på sin side advarsler om Tysklands skjebne, noe som førte til at også journalister tok veien til Konnersreuth, deriblant agnostikeren Fritz Gerlich, som lot seg omvende og døpe katolsk i 1931 etter møtet med bondepiken. Gerlich hadde vært til stede ved Hitlers ølkjellerkupp i 1923. Han så Hitler bryte løftet sitt om ikke å gripe til ulovlige metoder, og i stedet arrestere Gustav Ritter von Kahr. Uansett om Therese Neumann viste seg å være en svindler, lyktes hun med å samle en flokk av Hitler-motstandere rundt seg. Gerlich stilte henne spørsmål når hun falt i ekstase, og svarene hennes styrket ham i troen på at det nyttet å yte motstand mot de totalitære bevegelsene, nazismen og kommunismen. I kretsen rundt Neumann ble han også kjent med prins Erich von Waldburg-Zeil som i de følgende år ytet betydelig økonomisk støtte til Gerlichs anti-totalitære skrifter. Også Edith Stein kjente Neumann, og omtalte henne i brev med kjælenavnet «Resl». Etter at Gerlich var drept i Dachau under Reichsmordwoche (= «riksmord-uken») i 1934, fortsatte gruppen med sin hemmelige motstand frem til 1944. I etterkrigstiden var også soldater fra den amerikanske okkupasjonsstyrken i Tyskland med i kulten rundt Neumann.
I 1935 gikk det rykter om at nazistene hadde arrestert henne for hennes uttalelser mot Hitler. Schjelderup dro tilbake til biskopen i Regensburg, vel vitende at Neumanns far ikke slapp inn besøkende uten at de medbrakte biskopens skriftlige tillatelse. I ordinariatet fikk Schjelderup vite at Neumann selv hadde bedt om færrest mulig besøk, men medbrakt anbefaling fra den katolske biskop i Oslo utvirket at Schjelderup fikk tillatelse likevel. I 1935 ønsket kirken fremdeles en kontrollundersøkelse av Neumann av en livssynsnøytral institusjon, men da Neumanns far i 1927 ga tillatelse til en to ukers undersøkelse som også ble foretatt, betinget han seg at det skulle forbli med denne ene. I 1935 hadde kirken derfor bøyd seg for foreldrenes ønske om å få beholde datteren i hjemmet, og at kirken først ville kunne ta stilling til fenomenet etter Neumanns død. Schjelderup fant Konnersreuth uendret, bortsett fra at torget, der Neumann-familien bodde, var omdøpt til Adolf Hitlers plass. Pastor Naber forklarte at Neumann fremdeles gjennomlevde Jesu død hver fredag, bortsett fra i tiden mellom jul og faste, og mellom påske og pinse. Da virket hun angivelig mer plaget selv.
Neumanns språkmektighet forble uforklarlig. Vanligvis hørte hun apostelen Peter snakke en galileisk dialekt, men i pinsen snakket han tysk, og i Roma latin. Professor Franz Xaver Wutz dro til Konnersreuth og ba Neumann gjengi hva hun hørte under ekstasene. Hun gjenga noen setninger, og professor Wutz ble forbløffet over at det var på feilfritt arameisk. Vestarameisk var talespråk i Palestina på Jesu tid. Professor Wutz og Schjelderup diskuterte dette, og Wutz hadde fått konstatert de typiske forskjellene mellom galileisk og judeisk dialekt. Han hadde prøvd å narre Neumann ved å si setninger på feilaktig arameisk, men hver gang rettet hun ham. Han hadde også bedt henne gjengi skjellsordene som haglet over Jesus ved korsfestelsen. Hun nevnte de kjente ordene, men tilføyde flere drastiske arameiske uttrykk som Bibelen har utelatt. Schjelderup fremsatte som mulig forklaring at Therese Neumann oppfattet ordene fra Wutz telepatisk. Flere linguister undersøkte denne siden av fenomenet.
I 1949 utga imidlertid den katolske skribenten Hilda Graef The Case of Therese Neumann, der hun avslørte den vesle bondejenta som en beregnende svindlerske. Den katolske kirke forholdt seg tidlig skeptisk til Therese og hadde sendt leger til Konnersreuth for å undersøke det påståtte mirakelet. Deres rapporter konkluderte med at hun selv fremkalte sine stigmata ved å ha små beholdere med blod gjemt i sengklærne, og gni seg inn med blodet når hennes foreldre skysset ut gjestene når hun fikk sine «hosteanfall», eller skulle tømme seg i et bekken. Når gjestene kom inn igjen, var hun blodig i ansiktet, og kastet dramatisk dynen til side for å vise frem sårene sine.
Journalisten Walter Schaber, en av de siste overlevende fra Weimar-republikkens presse, mente at Neumanns gjennomslagskraft skyldtes tidsånden. Tyskerne lette etter en Heiland (= helbreder, healer), og mange mente å ha funnet ham i Hitler, noe som gjenspeiles i hilsenen «Heil Hitler» - som ikke bare kan oversettes «Vær hilset, Hitler», men også «Helbred (oss), Hitler». Dette var en tid da Tyskland var rikt på små «healere» - medier som Jan Erik Hanussen, profeter som Ludwig Christian Haeusser (der Heiland von Bönnigheim) og Therese Neumann - og etter alle disse kom den store «helbreder», Hitler selv.
Grace Slick
Grace Slick (født Grace Barnett Wing 30. oktober 1939) er en amerikansk rockesanger, musiker og låtskriver, og tidligere modell, kjent i rockhistorien for hennes rolle i San Franciscos blomstrende psykedeliske rock på midten av 1960-tallet. Hennes karriere innen musikk strekker seg over fire tiår, og omfatter grupper som Great Society, Jefferson Airplane, Jefferson Starship, og Starship, foruten også egen sporadisk solokarriere. Slick har sunget på en rekke ikoniske sanger, blant andre «Somebody to Love», «White Rabbit», «We Built This City» og «Nothing's Gonna Stop Us Now».