cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Augustus Frederick, hertug av Sussex
Tidlig liv
Prins Augustus Frederick blei født på Buckingham Palace. Han var det niende barnet og den sjette sønn av Georg III og Charlotte av Mecklenburg-Strelitz.
Han blei døpt i Great Council Chamber i St. James's Palace den 25. februar 1773 av Frederick Cornwallis, erkebiskopen av Canterbury. Hans faddere var hertug Ernst II Ludwig av Sachsen-Gotha-Altenburg (jarlen av Hertford var stedfortreder), hertug Georg Augustus av Mecklenburg (onkel på morssida, jarlen av Bristol var stedfortreder) og prinsesse Louise av Danmark (vicomtesse Weymouth var stedfortreder).
Han fikk privatundervisning hjemme før han blei sendt til universitetet i Göttingen i Tyskland, sammen med brødrene Ernst og Adolphus. Prins Augustus, som hadde astma, mottok ikke militær utdannelse som brødrene, da de var i Hannover. Han vurderte i en tid å bli prest i den anglikanske kirken.
Første ekteskap
Under turen hans til Italia møtte han Augusta Murray (1768–1830), andre datter av John Murray, 4. jarl av Dunmore. Paret gifta seg i Roma den 4. april 1793 og igjen ved St. George's, Hannover Square i London den 5. desember samme år. Kongen visste ikke om bryllupet. Kongens Hannover-minister, Ernst zu Münster blei sendt til Italia for å føre ham tilbake til London. Etter å ha kommet tilbake til England gifta de seg på nytt ved St. George's på Hannover Square i London den 5. desember samme år, heller ikke dette giftemålet kjente kongen til.
I august 1793 annullerte retten ekteskapet, da det var i strid med Royal Marrigaes Act 1772; det var ikke godkjent av kongen. Prins Augustus fortsatte å bo sammen med lady Augusta til 1801, da han mottok 12 000 pund fra myndighetene for å la være. Lady Augusta beholdt foreldreretten til parets to barn og fikk 4 000 pund i året fra myndighetene.
Hertugdømme
Kongen gjorde ham til hertug av Sussex, jarl av Inverness og baron Arklow i Det forente kongerikes høyadel og ridder av Hosebåndsordenen den 27. november 1801. Ettersom han døde uten legitime etterkommere, blei tittelen inndratt.
Annet ekteskap
Hertugen av Sussex gifta seg for annen gang den 2. mai 1831 (igjen uten kongens godkjenning og dermed som et brudd på Royal Marriages Act) med Cecilia Letitia Buggin (1793–1873), eldste datter av Arthur Gore, 2. jarl av Arran og Elizabeth Underwood. Hun var enke etter George Buggin. Lady Cecilie tok etternavnet Underwood. Hun blei aldri gitt tittelen hertuginne av Sussex. Likevel blei hun gjort til hertuginne av Inverness, i sin egen rett, i 1840 av dronning Victoria. Paret fikk ingen felles barn.
Audun Garshol
Audun Garshol (født 9. november 1951 i Ulstein) er en norsk tidligere friidrettsutøver som spesialiserte seg på sprintløp. Han representerte Hareid IL, IL i BUL og Hamar IL.
Augustus Frederick, hertug av Sussex
Annet ekteskap
Vilhelm IV utnevnte sin bror til Chief Ranger og Keeper av St. James's og Hyde Parks den 29. januar 1831. Hertugen av Sussex blei gjort til president av det kongelige kunstselskapet i 1816, en stilling han beholdt hele sitt liv. Han hadde også militære ærestitler, som generalkaptein og oberst av et artillerikompani fra 1817. Han var president i Royal Society mellom 1830 og 1838.
Konflikten i Sør-Libanon 1982–2000
Konflikten i Sør-Libanon er navnet på en lavintensitetskonflikt som hadde sin bakgrunn i Israels åtte årige okkupasjon av sørlige Libanon (1982-2000). Området strakk seg fra grensen mellom Israel og Libanon og til Litania-elva. Israel definerte området som en sikkerhetssone, som de mente var nødvendig for å forhindre at militante grupper nådde Israel fra Libanon.
Rostov kjernekraftverk
Rostov kjernekraftverk er et kjernekraftverk som produserer elektrisk kraft i nær byen Volgodonsk i Rostov oblast i det sørvestlige Russland. Det drives av selskapet Nuclaerelectrica og ble bygget og godkjent for å settes i operativ drift i perioden fra 1977 til 2001, med åpning av reaktor nummer to i 2009. Installert maksimal effekt er om lag 1000 MW, mens ytterligere en reaktor med samme ytelse er planlagt.
Konflikten i Sør-Libanon 1982–2000
Hizbollah, Amal-bevegelsen, Libanons kommunistparti, PLO, Syria og en rekke andre motsatte seg okkupasjonen, men konflikten førte aldri til direkte krigsutbrudd.
Etterhvert snudde den israelske opinionen seg vedrørende okkupasjonen, og i 2000 valgte man å returnere området til libanesisk kontroll. Israel var støttet av den kristne militsen SLA.
Bakgrunn
Moshe Dayan støttet tidlig ideen om å okkupere Sør-Libanon og innsette et kristent regime alliert med Israel. Denne ideen var støttet av andre sentrale politikere, som Moshe Sharett.
I perioden Syria kontrollerte Golanhøydene, var det ett grenseavsnitt som aldri ble helt klart definert. Da Israel erobret Golanhøyden under seksdagerskrigen i 1967, ble denne grensedisputten overført til dem. Mot slutten av den libanesiske borgerkrigen besluttet den libanesiske regjeringen å gjøre krav på de såkalte Sheeba-gårdene og krevde at Israel skulle avstå området til Libanon. Militante grupper som Hizbollah hevder på bakgrunn av dette at den israelske tilbaketrekningen fra Libanon i 2000 var ufullstendig.
1978: Israels første invasjon
Etter at Sorte september i Jordan var over, ble PLO drevet til Libanon. Organisasjonens utplassering i Libanon hadde begynt allerede mot slutten av 60-tallet, og i motsetning til Jordan var ikke Libanon sterk nok til å kontrollere PLOs aktiviteter eller forhindre at organisasjonen benyttet landet som et springbrett for angrep mot Israel. PLO etablerte seg dermed i Sør-Libanon, og ble over tid involvert i den libanesiske borgerkrigen. I 1978 igangsatte det israelske forsvaret under ledelse av statsminister Menachem Begin «Operasjon Litani» for å drive PLO bort fra Israels nordlige grenser. Den korte militæroperasjonen resulterte i at PLO trakk sine styrker nord for Litani-elva, og førte til at UNIFIL-styrken for første gang ble utplassert i Sør-Libanon. Ettersom Israel trakk seg ut av de okkuperte områdene, avstod de de fleste av sine posisjoner til sine allierte SLA, som i 4 år utgjorde en buffer mellom PLO og Israel. Forholdet mellom UNIFIL og SLA var tidvis svært anstrengt.
1982: Full israelsk invasjon
Etter at Israel trakk seg ut av Libanon i 1978, begynte PLO i økende grad å gjenetablere seg i området våpenhvileavtalen fra 1978 tilsa skulle utgjøre en buffersone. I 1982 beordret Menachem Begin igangsettelsen av «Operasjon Fred for Galilea», som var en israelsk invasjon av store deler av Libanon. Det uttalte målet for operasjonen, var å okkupere et bufferområde i Sør-Libanon for å holde kamphandlingene i Libanon på avstand fra Israel. Etterhvert ble det klart at et nytt mål var oppstått, nemlig å knuse PLO både militært og politisk. Etter en ukes krigføring stod israelske tropper i Beirut, og etter en omfattende beleiring som varte i to måneder trakk PLO seg ut av Libanon. Opprettelsen av et Israel-vennlig regime i Beirut uteble imidlertid på grunn av Libanons nylig valgte president, Bashir Gemayel, ble drept når en bombe eksploderte i falangistenes hovedkvarter. Det ble gjort flere forsøk på å få til en fredsavtale som skulle få en slutt på den libanesiske borgerkrigen, og den såkalte ''17. mai-avtalen'' fra 1983 la forholdene til rette for Israels tilbaketrekning fra Libanon og opprettelsen av sikkerhetssonen Begin-regjeringen ville ha kontroll over. Dette endte Israels første krig i Libanon, og styrkene trakk seg gradvis ut over tid. Israel unngikk påpasselig å bli innblandet i konfliktene som oppstod i områdene de forlot, og overlot ansvaret til den multinasjonale styrken i Libanon.
I 1985 utgav organisasjonen Hizbollah sitt manifest, hvor Israels utslettelse og videreføring av den iranske revolusjonen var klart definert. Hizbollah gjennomførte gjennom årene enkelte anslag mot israelske baser i Sør-Libanon, noe som utløste en småskala konflikt i området. Militsen klarte imidlertid svært sjelden å nå den israelske grensen. Selv om den libanesiske borgerkrigen endte offisielt med Taif-avtalen i 1989 fortsatte Hizbollah og SLA å kjempe mot hverandre, og SLA utførte flere operasjoner uten at Israel var innblandet. Israel ble dermed indirekte involvert i en intern strid i Libanon, ettersom SLA ble ansett som Israels allierte. SLA, som omtalte Sør-Libanon som «Det frie Libanon» og en de facto uavhengig enhet, hadde en helt annen innstilling angående libanesisk suverenitet enn Israel, som på sin side anså sikkerhetssonen som en midlertidig ordning.
1990-2000: Konflikten etter borgerkrigen
I 1993 igangsatte Israels regjering under Yitzhak Rabin «Operasjon Ansvar» for å svekke Hizbollah. Den begrensede operasjonen, som varte i 6 dager, svekket Hizbollahs infrastruktur og førte til sivile tap på libanesisk side. Israel hadde derimot minimale menneskelige tap med 3 døde, hvor det var én soldat og to sivile. En gjensidig avtale som ble meglet fram av USA forbød angrep på sivile mål for begge sider, men avtalen skulle vise seg å være skjør. Etter en stund returnerte situasjonen til slik det hadde vært før, noe som uunngåelig førte til en ny israelsk operasjon.
I 1996 gikk Israel til angrep på nytt, i det såkalte «Operasjon Vredens druer». I denne operasjonen ble også syriske styrker innblandet, men videre eskalering fant ikke sted. De israelske tapene var igjen minimale med 3 døde soldater og ingen sivile tap, mens det på libanesisk side var nesten 200 døde og hundretusenvis av flyktninger. En ny våpenhvile forbød angrep på sivile mål, men igjen skulle det vise seg at den ikke varte lenge. Likevel utebleflere gjengjeldelsesaksjoner mot den libanesiske bevegelsen fra Israels side, og det ble tatt sikte mot en alternativ løsning.
Augustus Frederick, hertug av Sussex
Død
Hertugen av Sussex døde på Kensington Palace i 1843. I sitt testamentet presiserte han at han ikke ønska en statsbegravelse. Han blei begravd på gravplassen i Kensal den 5. mai 1843. Hertuginnen av Inverness fortsatte å bo på Kensington Palace til sin død i 1873. Hun blei gravlagt ved Augustus Fredericks side.
Konflikten i Sør-Libanon 1982–2000
2000: Israels tilbaketrekning
Israels plan med tilbaketrekningen var å oppnå en fredsavtale med Syria og en slutt på stridighetene med Libanon. Imidlertid mislyktes forhandlingene med Syria, og derfor ble det heller ikke oppnådd noen fredsavtale med Libanon. Hizbollah ble heller ikke avvæpnet, slik som man hadde trodd på forhånd, siden Sheeba-gårdene fremdeles var under israelsk kontroll.
Israels daværende statsminister Ehud Barak har i ettertid hevdet at Hizbollah ville fått internasjonal legitimitet i deres kamp mot en utenlandsk okkupant hvis Israel ikke hadde gjennomført en ensidig tilbaketrekning uten en fredsavtale.
Ettermæle av tilbaketrekningen
Libanon hevder fortsatt at Israel okkuperer deler av Libanon, basert på grensedisputten som eksisterte før okkupasjonen. Dette blir fortsatt brukt som argument for Hizbollah.
Dersom israelerne hadde forventet at tilbaketrekningen ville føre til varig fred, ble de skuffet. Allerede i oktober samme år gjennomførte Hizbollah et angrep på israelske styrker, og tok livet av tre israelske soldater.
Selve casus belli for Libanon-krigen 2006 ble en kidnappingsepisode, hvor to israelske soldater ble tatt til fange av Hizbollah. Israels forsvar gikk til fullt angrep på Hizbollah, og utkjempet en 34-dagers krig. Denne krigen og påfølgende forhandlinger resulterte i at Hizbollah gikk med på å trekke seg ut av Sør-Libanon. Disse ble erstattet av internasjonale og libanesiske styrker. Siden da har det kun vært isolerte trefninger langs grensen.
Nordic Fest, Decorah
Nordic Fest er en årlig weekendfestival i Decorah, Iowa, for å feire de tradisjonelle skikkene og kulturene fra de skandinaviske landene, spesielt Norge. Begivenheten finner alltid sted den siste helgen i juli og tiltrekker seg ofte en folkemasse på mellom 50 000 og 75 000.
Siden oppstarten i 1967 har Nordic Fest vokst frem fra Luther College Womens’s Club årlige feiring av den norske grunnlovsdagen 17. mai. Norsk-amerikanere er spesielt lojale til deres kulturarv, noe som forklarer størrelsen og omfanget av Nordic Fest. Hvert år steller Decorahs 8.700 innbyggere i stand et feiring av deres opprinnelseslands kulturarv som tiltrekker seg folk til de pittoreske fjellene i nordøst Iowa og tjener som en "hjemkomst" for norsk-amerikanere fra mange stater.
Fra starten har hele samfunnet blitt engasjert i Nordic Fest gjennom slike anstrengelser som Decorah Nordic Dancers. Utvalgte dansere starte i tredje klasse og underholder på Nordic Fest og andre festivaler gjennom deres high school utdannelse, noe som representerer 10 års forpliktelse. Nordic Fest kjennetegnes av tradisjonell mat, show, kunst og håndverk, musikalsk underholdning og norrøne fortellinger. Demonstrasjoner inkluderer knivlaging, rosemaling, veving og treskjæring, sammen med andre norske folkekunster. Det finner sted et elveløp og en stor parade med innslag av bunader, en tradisjonell norsk folkedrakt.
Mye av den norske festens aktiviteter skjer på Luther College og Vesterheim Norwegian-American Museum. Norske immigranter i Decorah bestemte seg tidlig for at de ville bevare den gamle kulturen, i 1861 etablerte de Luther College, og i 1877 startet de museet Vesterheim. I dag en landsby av pionerbygninger som holder tradisjonene i live året rundt med workshops og feiringer. Internatet på Luther College innlosjerer mange av de besøkende til Nordic Fest. Vesterheim sørger for utstillinger med skandinavisk kunst i Hauge Gallery på Westby-Torgerson Education Center.
Roger Taylor
Roger Taylor er navnet til flere personer:
Hunnedalen
Hunnedalen er et dalføre i Gjesdal kommune i Rogaland og Sirdal kommune i Agder. Dalføret er en fortsettelse på Øvstebødalen. Fylkesvei 45 går gjennom dalen.
Dalføret går fra fylkesgrensen mellom Rogaland og Vest-Agder ved Øvstabøstølen i vest, til Valevatn i øst.
Nepals kommunistiske parti (maoistisk) – masseorganisasjoner
Denne artikkelen er om masseorganisasjoner til maoistpartiet i Nepal, Nepals kommunistiske parti (maoistisk). For historien, se artikkel om Nepals kommunistiske parti (maoistisk) – historie.
NKP(M) er et kommunistparti i Nepal som fra 1996 til 2006 leda det største og viktigste bondeopprøret i Asia i denne perioden.
Fortroppsparti og masseorganisasjon
Som et politisk partis masseorganisasjoner (eller frontorganisasjoner') regnes ungdomsforbund, kvinneforbund, fagforbund og andre organisasjoner som har som oppgave å rekruttere vesentlig breiere enn partiet sjøl, men samtidig være støtteorganisasjoner for partiet.
Partier over hele verden og fra det hele politiske spekteret har masseorganisasjoner. Men skillet mellom parti og masseorganisasjon blir spesielt tydelig når et parti er organisert som en fortropp eller et eliteparti, som bare godtar spesielt aktive tilhengere som medlemmer. Dette gjelder bl.a. mange kommunistiske partier, der ulike masseorganisasjoner samler store mengder av mindre aktive sympatisører.
NKP(Maobadi) regner arbeidet med sine masseorganisasjoner som en del av enhetsfronten som partiet leder, ut fra Maos formel om at partiets tre viktigste våpen er partiet sjøl, folkehæren og enhetsfronten.
Utviklinga av NKP(M)s masseorganisasjoner
NKP(Maobadi) og dets forgjengerpartier før partistiftelsen i 1994, har utvikla seg gjennom forskjellige faser fra 1970-tallet til i dag.
I den siste perioden med kongelig diktatur på 1980-tallet, var det særlig det konkurrerende partiet NKP(ML) som danna store masseorganisasjoner. Dette blei et forbilde for andre partier som Nepals Kongressparti etter at partier blei legale i 1990.
NKP(M)s forløpere NKP(Masal) og NKP(Mashal) var under illegaliteten på 1980-tallet partier med noen hundre medlemmer og mye virksomhet konsentrert om Kathmandu. Disse partiene hadde relativt små og uvesentlige masseorganisasjoner.
Etterfølgeren NKP(Ekda Kendra) først på 1990-tallet var et mye sterkere parti, som begynte å bygge større legale masseorganisasjoner over større deler av landet.
Da dette partiet ved en splittelse i 1994 ga opphav til NKP(Maobadi) og begynte å forberede væpna opprør, flytta også stadig mer av arbeidet ut fra hovedstaden, i første omgang over i det vestlige Nepal. Dette førte til at nye typer masseorganisasjoner blei viktigere.
Etter at maoistopprøret begynte i februar 1996, blei også stadig mer av arbeidet med å bygge masseorganisasjoner flytta over til de delene av landet der partiet dreiv gerilja.
Samtidig fortsatte NKP(M) å organisere masseorganisasjoner i Katmandu. De var legale helst til høsten 2001, da regjeringas unntakstilstand tvang dem til å gå under jorda eller legge ned arbeidet sitt. Etter dette jobba NKP(M) i de regjeringskontrollerte områdene også i større grad gjennom organisasjoner som ikke så lett kunne identifiseres med partiet.
Fra slutten av 1990-tallet og særlig etter år 2000 organiserte NKP(M) lokale statsorganer i de områdene der opprørerne hadde tatt makta. Høsten 2001 skapte de et sentralorgan som de betrakta som sin alternative regjering i Nepal, Folkerådet.
Deretter organiserte de et system med 9 føderale autonome republikker under Folkerådet, i hovedsak organisert på grunnlag av nasjonalitet. I første omgang skapte NKP(M) en serie masseorganisasjoner for ulike nasjonale minoriteter (noe ingen andre partier i Nepal hadde gjort før) og ga dem oppgava med å administrere sine egne deler av landet. Deretter blei det fra 2004 organisert regjeringer, nasjonalforsamlinger osv i de autonome republikkene.
Statsorganene tok over mange oppgaver som masseorganisasjonene hadde i den tidligste delen av opprøret. Det kan virke som om skillet mellom statlige organisasjoner og masseorganisasjoner ikke var skarpt.
De alternative statsorganene som NKP(M) organiserte, blei av partiet også regna som en del av enhetsfrontarbeidet (i likhet med masseorganisasjonene). Denne delen av NKP(M)s virksomhet er behandla i en egen artikkel om Nepals Forente Revolusjonære Folkeråd.
Montserrado
Montserrado er et av femten fylker (Counties) i Liberia. Fylket ligger sentralt i landet langs kysten. Den største byen i fylket er landets hovedstad Monrovia. Administrasjonssenteret er Bensonville. Det er det mest folkerike fylket i Liberia.
Nepals kommunistiske parti (maoistisk) – masseorganisasjoner
Utviklinga av NKP(M)s masseorganisasjoner
Etter våpenhvilen i slutten av mai 2006 var både NKP(M) og partiets masseorganisasjoner legale igjen i Katmandu og de andre storbyene som regjeringa kontrollerte. Disse organisasjonene fulgte opp med en sterk organisatorisk offensiv, bl.a. fra partiets fagbevegelse og studentforbund. Mange av masseorganisasjonene holdt store kongresser i Katmandu høsten 2006.
De nasjonale organisasjonene
Dette er organisasjoner som er virksomme over hele landet. De fleste blei organiser talt før opprøret starta i 1996. De er:
Frigjøringsfronter for nasjonale minoriteter, regioner og kaster
Etter at opprøret starta i 1996 begynte NKP(M) å organisere ei rekke frigjøringsfronter for nasjonale minoriteter.
Etter samme mønster organiserte de to fronter for undertrykte regioner, og en for undertrykte kaster (urørlige eller dalit).
De som dekka de største og viktigste gruppene blei grunnlagt før 2000. Organisering av flere slike fronter, bl.a. for stadig mindre grupper, fortsatte seinere, også etter at borgerkrigen i praksis slutta sist i april 2006.
Organisasjoner med konkrete oppgaver under borgerkrigen
Ettersom NKP(M) beherska stadig større områder etter 1996, begynte partiet å bygge opp mange slags organisasjoner for å løse konkrete oppgaver, som bondekooperativer, banker, organisasjoner som tok seg av helsestell, osv.
Utenlandsorganisasjoner og solidaritetsorganisasjoner
Alt før 1990 var NKP(M)s foreløperpartier aktive i å organisere nepalske studenter i India. For NKP(M) blei organisering av nepalere i utlandet, særlig i India, ei høyt prioritert oppgave.
Medlemskap i NKP(M)s masseorganisasjoner
Blant de nasjonale frontorganisasjonene blei i siste del av borgerkrigen særlig studentorganisasjonen og kvinneorganisasjonen rekna som sterke.
Etter fredsslutninga og legaliseringa av partiet i april 2005, har særlig  fagbevelgelsen vokst kraftig i styrke og betydning.
Ifølge egne anslag hadde kvinneorganisasjonen alene i 2005 over 2 millioner medlemmer. Studentforbundet oppga på sin kongress høsten 2006 at det hadde 1,2 millioner medlemmer. Hvis disse talla stemmer, har de nasjonale organisasjonene og minoritetsfrontene ved utgangen av 2006 kanskje over 5 millioner medlemmer tilsammen.
Nepals Forente Folkefront
Samyukta Janamorcha Nepal (SJM) – engelsk navn United People's Front Nepal (UPFN) – var fra 1991 til 2000 NKP(M)s viktigste offentlige masseorganisasjon og eksterne talerør. Om denne organisasjonens historie, se hovedartikkel Samyukta Janamorcha Nepal.
SJM som valgparti 1991 til 1994
SJM blei oppretta våren 1991 og fikk den 10. mars valgt Baburam Bhattarai som leder.
Opprinnelig var den ment som en valgfront for NKP(M)s forgjengerparti NKP(Ekda Kendra), som også var åpen for deltakelse fra flere andre partier, og slik fungerte også SJM ved parlamentsvalget i 1991 og kanskje også ved lokalvalga i 1992.
Samtidig var NKP(EK) et underjordisk parti som hadde som hovedoppgave å forberede opprør. SJM blei derfor partiets viktigste legale talerør, og B. Bhattarai partiets viktigste offentlige talsperson.
Etter ei partisprengning i mai 2004, som regnes som den offisielle stiftelsen av NKP(M), sprakk SJM også 22. mai. B. Bhattarais fløy av SJM blei nekta å stille til parlamentsvalget i samme år. SJM erklærte etter det at organisasjonen ikke lengre ville stille til valg.
SJM som opprørets offisielle leder fra 1996
Fra 1994-1995 begynte NKP(M) å forberede væpna opprør. Dermed endra også SJMs rolle seg, ifølge partiets offisielle politikk.
Ifølge maoistisk teori bygger et vellykka opprør på tre organisatoriske våpen:
Kreutz-gruppen
Kreutz-gruppen (engelsk: Kreutz Sungrazers) er kometer av en spesiell gruppe som beveger seg svært nær Solen. De antas å være fragmenter av en større komet som brøt sammen for flere hundre år siden, og har fått sitt navn etter astronomen Heinrich Kreutz som først beviste at de var av samme opprinnelse.
Nepals kommunistiske parti (maoistisk) – masseorganisasjoner
SJM som opprørets offisielle leder fra 1996
NKP(M) regna nå SJM som folkefrontens viktigste og ledende form, som skulle få stadig økt betydning ved å samle støtte til opprøret.
4. februar 1996 sendte B. Bhattarai på vegne av SJM ei liste på 40 krav til statsministeren, i et brev der han sa at hvis de ikke blei innfridd, var opprør ikke til å unngå. 13. februar starta maoistopprøret med en serie angrep over hele landet.
Kreutz-gruppen
Flere objekter i Kreutz-gruppen har blitt godt synlige fra jorden, iblant også på dagtid. Den siste av disse var Ikeya-Seki i 1965, som kan ha vært en av de lyseste kometene de siste årtusenet.
Nepals kommunistiske parti (maoistisk) – masseorganisasjoner
SJM som opprørets offisielle leder fra 1996
Opprørets virkelige organisator og leder var NKP(M). Men partiet opprettholdt fra starten og i en del år framover den fiksjonen at opprøret var leda av SJM, og sendte i flere år framover ut erklæringer gjennom denne fronten.
Kreutz-gruppen
Flere hundre mindre objekter i gruppen, enkelte pare et par meter store, har blitt oppdaget etter at romfartøyet SOHO ble sendt opp i 1995. Ingen har overlevd sin ferd rundt Solen. Amatørastronomer har vært fremgansrike i å oppdage Kreutz-kometer i de data som finnes offentlig tilgjengelig på internett.
Nepals kommunistiske parti (maoistisk) – masseorganisasjoner
SJM som opprørets offisielle leder fra 1996
SJM fortsatte å være en legal organisasjon etter at opprøret hadde starta, og laga demonstrasjoner, hadde møter med legale partier og organisasjoner, osv.
Kreutz-gruppen
Det finnes tegn på at ytterligere en annen klynge med lyse Kreutz-objekter kommer til det indre solsysteet i de kommende tiårene, de tidligste om bare noen år. I løpet av denne perioden finnes det gode sjanser for at man kan oppleve spektakulære kometer som i 1965.
Nepals kommunistiske parti (maoistisk) – masseorganisasjoner
SJM blir vurdert som uegna og nedlagt 2000
Men ettersom opprøret meget raskt vokste fant ledelsen i NKP(M) ut at SJM ikke kunne oppfylle deres ønsker om å bli en stor, brei, samlende masseorganisasjon for enhetsfronten de ønska å skape.
Isteden begynte de på slutten av 1990-tallet å bygge opp  folkekomiteene i områdene der de sto sterkest. Disse lokale administrative organer blei betrakta som grunnenheter i en ny stat.
Lov om Folkeskolen i Kjøbstæderne
Lov om Folkeskolen i Kjøbstæderne fra 1889 var sammen med Lov om Folkeskolen paa Landet med på å avskaffe latinskolen, borgerskolen og allmueskolen, og erstatte dem med folkeskolen. Med denne loven opphevet man konfirmasjonen som skolens prinsipielle avslutning, og elevene skulle få en allmenndannelse. I 1936 vedtas en ny lov, hvor skolen blir 7-årig. I byene undervises det heretter inntil 38 uker i året, og fysisk avstraffelse avskaffes.
Kreutz-gruppen
Eksterne lenker
Cometa radente
Transrapid-Versuchsanlage Emsland
Transrapid-Versuchsanlage Emsland (TVE) er et testområde for maglev-banen Transrapid med en 31,8 kilometer lang bane i landkretsen Emsland i Niedersachsen, Tyskland.
Nepals kommunistiske parti (maoistisk) – masseorganisasjoner
SJM blir vurdert som uegna og nedlagt 2000
I februar 2000 blei SJM erklært som oppløst.
Transrapid-Versuchsanlage Emsland
Banen ligger mellom byene Papenburg i nord og Meppen i sør, nærmere bestemt mellom tettstedene Dörpen og Lathen. Nesten hele strekningen er opphøyd. Det er sløyfer i hver ende for at togsettene skal kunne snu.
Nepals kommunistiske parti (maoistisk) – masseorganisasjoner
SJM blir vurdert som uegna og nedlagt 2000
23. november 2001 blei ei sentral revolusjonsregjering oppretta med Baburam Bhattarai som leder. Det blei betrakta som ledelsen for en ny revolusjonær stat med egen nasjonalforsamling, lokale autonome (sjølstyrte) republikker, kommunestruktur osv. Den tok nå over mange av de oppgavene som det før var meninga at SJM skulle oppfylle. (Se egen hovedartikkel om Nepals Forente Revolusjonære Folkeråd.)
Transrapid-Versuchsanlage Emsland
Testanlegget drives av Industrieanlagen-Betriebsgesellschaft mbH (IABG), som siden 1985 har hatt ansvaret for forsøkene. Eieren er Versuchs- und Planungsgesellschaft für Magnetbahnsysteme mbH (MVP). Fra 2005 har ThyssenKrupp og Siemens jobbet med et videreutviklingsprogram, men da den statlige kontrakten utløp i 2009, mistet testbanen sin funksjon og IABG pådro seg plikt til å rive banen. Samtidig solgte ThyssenKrupp og Siemens kjerneteknologi fra prosjektet for videre utbygging i Kina. Endelig rivningsvedtak ble fattet i 2012, men så sent som i 2015 var banen fortsatt ikke demontert grunnet uenighet om kostnadsfordeling.
Nepals kommunistiske parti (maoistisk) – masseorganisasjoner
Ungdoms- og studentforbund
En av sjefsforhandlerne i 2006, Dev Gurung, er en tidligere leder av studentforbundet. Andre tidligere ledere er Ganga Shresta, Himal Sharma og Krishna Dhoj Khadka. Nåværende leder er Lekhnath Neupane.
Vysotsk
Vysotsk (russisk: Высоцк, svensk: Trångsund, finsk: Uuras) er en by og havn i Leningrad oblast i Russland. Den ligger på det Karelske neset, på østbredden av Viborgbukta, 12 km sørvest for Vyborg og 159 km nordvest for St. Petersburg. Den er hjemsted for en base til den russiske Østersjøflåten. Innbyggertall: 1 673 (folketelling 2002). Den fikk bystatus i 1940, og er fortsatt en av de minste byene i landet. Navnet Vysotsk ble tildelt i 1948. Før den tid benyttet man på russisk transkripsjoner av det svenske eller finske navnet, henholdsvis Тронгзунд og Уурас.
Trine Åldstedt
Trine Åldstedt (født 25. august 1964) er en norsk forfatter, alternativ behandler, foredragsholder og skribent. Åldstedt er utdannet innen IT, media, forretningsinnsikt, astrologi, tarot, healing, TFT, NLP – Nevro Linguistisk Programmering, hypnose og coaching. Hun har yrkeserfaring fra bank, IT-ledelse, salg, journalistikk, prosjektledelse og lederutvikling. Åldstedt er Norges eneste Licensed Master Trainer of NLP, en æresutmerkelse som gis til NLP trenere som gjennom år har vist til utpregede resultater i sitt arbeid, samt er med og bidrar til videre utvikling av NLP som fagfelt. Hun er også en av få NLP trenere i verden som assisterer NLP grunnlegger Dr. Richard Bandler på hans treninger rundt om i verden.
Vysotsk
Historie
Mellom 1918 og 1940 vokste Trångsund (Uuras) som en viktig uthavn for Viborg, Finlands neste største by. Som følge av vinterkrigen i 1940 og freden i Moskva ble den annektert av Sovjetunionen og ble en del av den Karelsk-finske SSR. I 1941 ble Trångsund gjenerobret av finske tropper og igjen forent med Finland i fortsettelseskrigen. I juni 1944 falt byen igjen til Den røde armé og ble avstått til Sovjetunionen av Finland i henhold til våpenhvilen i Moskva og Paristraktatene.
Vysotsk kan ses på som et av radioens fødesteder, ettersom det var der Alexander Stepanovitsj Popov gjennomførte sine banebrytende eksperimenter i 1897 og 1902.
Nepals kommunistiske parti (maoistisk) – masseorganisasjoner
Ungdoms- og studentforbund
ANNISU(R) har i de siste åra vært regna som en av maoistenes sterkeste og mest effektive organisasjoner.
Av sentralkomitemedlemmene som blei valgt på forbundets 15. nasjonale konferanse skal 10 være forsvunnet. Av de som blei valgt på den 16. skal 4 være drept og 3 forsvunnet. Organisasjonen klarte likevel å organisere effektivt, også i perioder da den var forbudt og forfulgt.
Trine Åldstedt
Utgivelser
Hun har gitt ut flere guidete CD-er:
Nepals kommunistiske parti (maoistisk) – masseorganisasjoner
Ungdoms- og studentforbund
I november 2000 leda den en skolestreik som stengte over 30 000 skoler i hele landet.
Våren 2004 gjennomførte den en boikottaksjon mot privatskoler i byene. Etter intervensjon fra bl.a. menneskerettighetsorganisasjoner kom ANNISU(R) i en dialog med regjeringa, som gjorde at aksjonen blei avblåst i mai. 6 juni samme år leda den en skolestreik for mindre skolepenger, frigiving av maoistiske fanger og oppheving av terroriststempelet på maoistpartiet. ANNISU(R) viste at forbundet kunne fungere effektivt i de regjeringskontrollerte områdene, sjøl om det var forbudt.
Under demokratiopprøret Jana Andolan 2006 kom Lekhnath Neupane til Kathmandu få dager etter at demonstrasjonene hadde begynt, og var en sentral operativ leder for NKP(M) i byen. Etter legaliseringa i slutten av april var Nepaune blant maoistenes første offentlige talere i Kathmandu.
ANNISU(R) hadde sin 17. nasjonale konferanse i Kathmandu fra 18. til 21. september, og feira det med ei massemønstring. Organisasjonen oppga sjøl at den hadde 1,2 millioner medlemmer, og stilte som oppgave å rekruttere 1 million til.
Invincible Spirit
Invincible Spirit var en militærøvelse som ble gjennomført i Østhavet mellom 25. juli og 28. juli 2010 i samarbeid mellom Sør-Korea og USA. Øvelsen ble avholdt som et svar på senkningen av den sørkoreanske korvetten Cheonan, som begge landene mener Nord-Korea stod bak.
Shelby Mustang
Shelby Mustang er en supertrimmet versjon av Ford Mustang som ble bygget i perioden 1965-1970 av Carroll Shelbys Shelby American. Etter introduksjonen av 5. generasjon Ford Mustang har Shelby navnet blitt hentet frem igjen for den mest sportslige versjonen av Mustangen.
Johanna Demker
Johanna Demker (født 18. februar 1971 i Uppsala) er en svensk komponist og musikkartist.
Johanna Demker er født og oppvokst i Uppsala, Sverige, men flyttet til Norge etter gymnaset for å studere musikk hvor hun senere ble boende.
Invincible Spirit
Øvelsen involverte 200 jagerfly, deriblant fire stealthbombere, 8 000 soldater og 20 krigsskip, deriblant hangarskipet «George Washington» og det sørkoreanske landingsskipet «Dokdo». Målet med øvelsen var angivelig å avskrekke nordkoreanske angrep mot Sør-Korea.
Opprinnelig skulle øvelsen ha funnet sted i Vesthavet, men ble flyttet til østsiden av Koreahalvøya for å imøtekomme protester mot at øvelsen skulle avholdes fra Kina.
Johanna Demker
Musikkarriere
Johanna Demkers første album, Things We Do fra 2001, inneholdt singelen «True Love», som ble sluppet sommeren 2000. Den ble nominert til en Hit Award i 2001. Året etter ble «True Love» innspilt på fransk med tittelen «J'attends l'amour» av artisten Jenifer. Denne versjonen gikk til 2.-plass på hitlisten i Frankrike og Belgia, og solgte til gulltrofé i begge land. I flere år jobbet hun heltid som låtskriver for ander artister. Først i 2006 kom hennes andre album, Pictures of Me. Det ble fulgt opp av albumene From an Outlined Silhouette i 2009 og Madness i 2011, som begge fokuserte på Americana-sjangeren. I 2015 kom hennes første album på svensk, Allt och ingenting.
Invincible Spirit
Sør-Korea og USA gjennomfører årlig militærøvelser på land og vann, og de blir like ofte kritisert av nordkoreanske myndigheter.
Nepals kommunistiske parti (maoistisk) – masseorganisasjoner
Ungdoms- og studentforbund
Seinere har studentforbundet gjennomført en stor organisatorisk offensiv. Det har bl.a. hatt en kampanje for avstemninger blant studentene om de ønsker privatiserte eller offentlige studietilbud.
Forbundet har også vært innblanda i en del sammenstøt, bl.a. med studentforbundene til Nepals Kongressparti og UML, og med rojalister.
NKP(M)s ungdomsforbund YCL blei reorganisert i august 2006. Organisasjonen bruker også i Nepal T-skjorter, skjerf osv. med den engelske forkortelsen YCL.
Organisasjonen skal opprinnelig ha vært starta av NKP(M)s forgjengerorganisasjon NKP(Ekda Kendra) tidlig på 1990-tallet. Det skal ha vært en kamporganisasjon som blei brukt i sammenstøt med grupper fra Nepals Kongressparti, som på denne tida gikk hardt fram mot radikale kommunistpartier i vestre Nepal.
Det opprinnelige YCL blei erstatta av Ladak u Dal (Kampstyrken), som var navnet på de enhetene som gikk i spissen for maoistopprøret fra 13. januar 1996. Etter at Kampstyrken blei organisert, ser det ut til at YCL blei liggende mer eller mindre død, men organisasjonen skal aldri ha vært formelt nedlagt.
Reorganiseringa av YCL i august 2006 ser ut til å ha vært en del av NKP(M)s reorganisering for fredelig politisk kamp etter at borgerkrigen var over. Nokså plutselig dukker det opp med store møter og aksjoner, det organiserer tusener av ungdommer i partiets T-skjorter som ordensvern på store partimøter, osv.
Nimba
Nimba er et av femten fylker (Counties) i Liberia. Det ligger sentralt nord i landet og grenser til Guinea i nord og nordvest og Elfenbenskysten i øst.
Nepals kommunistiske parti (maoistisk) – masseorganisasjoner
Ungdoms- og studentforbund
Ungommunistforbundet skal ha over 100 000 medlemmer, og rekrutterer angivelig kraftig.
Pressa og politikere fra andre partier har kritisert YCL for å være innblanda i fysiske angrep på tilhengere fra andre partier, for å drive pengeinnsamlinger med aggressive midler, osv. Prachanda og andre partiledere fant det også nødvendig å ta avstand fra noen aktiviteter fra YCL-aktivister.
YCL har også vært brukt til store aksjoner for å bedre bymiljøet i Kathmandu, regulere trafikken, osv. Minister Matrika Prasad Yadavs store aksjon mot smugling av sandaltre fra India våren 2007 bygde på etterretning og direkte aksjoner fra medlemmer av YCL. YCL-medlemmer er også viktige i massemobilisiering til maoistenes store offentlige møter.
De fleste eller alle de 27 som blei drept av folk fra MJF under Gaur-massakren 2007 skal ha vært medlemmer av YCL.
Fagforbund
Før 1960 fantes det konkurrerende fagforbund som støtta Nepals Kongressparti og Nepals Kommunistiske Parti. Etter 1990 organiserte alle kommunistpartier i det minste hver sin egen fagforeningssentral (sitt eget «LO») også de som var så små at de ikke kom inn i parlamentet. NKP(M)s fagforeningssentral blei også til i denne perioden. Seinere har fagforeninger på flere områder kommet til.
Fordi fabrikker og andre store arbeidsplasser i Nepal først og fremst fins i byene, og organisasjoner som støtter maoistene var forbudt der fra 2001 – 2002, virker det som om maoistenes fagforeniger hadde vansker med å bygge seg ut så lenge krigen var i gang på 2000-tallet. (Et unntak var kanskje lærerfagforbundet, se nedafor.)
Etter legaliseringa i mai 2006 ser det derimot ut til at de har gått på offensiven organisatorisk og gått sterkt fram. De skal bl.a. ha organisert mange arbeidere i turistnæringa, og avisene sier at de har tatt medlemmene fra fagforeninger som støtter Nepals Kongressparti og UML.
Leder er Shalik Ram Jamarkattel.
Før legaliseringa besto ANTUF (R) av i hvert fall disse 12 forbundene:
All Nepal Press Workers Union så i 2007 ut til å ha skifta navn til
ANTUF(R) har i det siste halve året gjennomført faglige offensiver, bl.a. for minstelønn, slutta mange nye tariffavtaler og organisert ei rekke nye forbund.
Leder er Gunaraj Lohani.
Det kan virke som om ANTO sto sterkere under illegaliteten enn andre blant maoistenes fagforbund. Universiteter og intellektuelle har i mange tiår stått langt til venstre i Nepal. Et tegn på at ANTO blei regna for å stå sterkt er at Lohani, sammen med studentforbundets leder Nepaune, blei sendt inn i Kathmandu for å lede kampen for NKP(M) tidlig under opprøret i april 2006.
Kvinneforbund
Leder for ANWA(R) på 1990-tallet var Hisila Yami, som er NKP(M)s mest kjente kvinnelige leder.
Hun blei avløst av Reka Sharma, som arbeidet illegalt i Kathmandu etter at den første våpenhvilen i borgerkrigen i Nepal brøyt sammen i november 2001. Nå blei ANWA(R) og de andre masseorganisasjonene som åpent støtta NKP(M) illegale. Sharma og hennes mann Krishna Dhoj Khadka (som leda NKP(M)s arbeid i Kathmandu) blei arrestert i Kathmandu 15. april 2002. De to blei satt fri under våpenhvilen i april 2003, men Sharma og Kadka blei kritisert for å ha samarbeida med fienden mens de var arrestert, og suspendert i august samme år.
Leder fra 2003 er Jaipuri Gharti fra Rolpa. Hun blei gjenvalgt på forbundets kongress i Kathmandu høsten 2006.
Kvinneforbundet er blant maoistenes tidligste og sterkeste masseorganisasjoner. Dets forhistorie går tilbake til en feministisk kvinneorganisasjon der bl.a. Hisila Yami var med, som spilte ei viktig rolle under demokratiopprøret Jana Andolan 1990. Organisasjonen laga protestmøter mot diktaturet, og fortsatte seinere bl.a. med protester mot skjønnhetskonkurranser.
ANWA(R) var stifta før maoistopprøret begynte i februar 1996. Forbundet holdt en legal konferanse i Kathmandu 8. mars 1996.
I de kommende åra vokste organisasjonen meget kraftig. Grunner til det var bl.a.:
ANWA(R) fikk en god del presse for aksjoner mot alkoholindustrien under Reka Sharmas ledelse tidlig på 2000-tallet. Mange kvinneorganisasjoner hadde kritisert staten for å tillate uhemma utbygning og salg av billig alkohol. Blant menn på landsbygda førte det til raskt voksende alkoholisme, dårlig råd for fattige familier der mannen brukte store deler av inntekta på alkohol, vold mot kvinner og barn osv. ANWA(R) gikk til direkte aksjon både mot brennerier og bryggerier, sjenkesteder og menn som drakk. Dette skal også ha ført til en del motsetninger i NKP(M) der noen menn hevda at kvinneforbundets aksjoner var for radikale.
I perioden med våpenhvile høsten 2001 (da forbundet fortsatt var legalt) hadde det møte med regjeringa og fremma ei rekke krav. Regjeringa sa seg da for første gang villig til å gå inn for restriksjoner i alkoholsalget og kom også ANWA(R) i møte på noen andre områder, bl.a. arverett for kvinner.
Etter at krigen blussa opp igjen i 2001 har ANWA(R) stått mindre sentralt i nyhetsbildet. Ledelsen til Jaipuri Gharti skal ha prioritert utbygging på landsbygda, i de områdene der NKP(M) i denne perioden bygde opp sitt eget statsapparat.
Medlemstallet blei av organisasjonen sjøl høsten 2005 oppgitt til å være 2 millioner. Hisila Yami skreiv i en artikkel et par år før at medlemstallet i det vestlige Nepal var 600 000.
Bondeorganisasjon
Organisering av fattigbønder har vært svært viktig i kommunistbevegelsen i Nepal helt fra begynnelsen. Særlig for folk på venstrefløya, som var inspirert av revolusjonen i Kina og ønska en bonderevolusjon etter kinesisk forbilde, var organisering og lokale opprør fra fattigbønder et politisk alternativ til høyrefløyas satsing på valg og arbeid i byene, samarbeid med Nepals Kongressparti og kongen osv.
I det opprinnelige Nepals Kommunistiske Parti på 1950-tallet var både Pushpa Lal Shresta og Mohan Bikram Singh, som blei viktige skapere av den venstrefløya NKP(M) utvikla seg ut av, bondeorganisatorer og ideologer for bondeopprør.
Leder er Shiva Raj Gautam.
Detaljer om bondeforbundets arbeid har ellers ikke vært sentrale i pressa i Nepal eller i utlandet. Det kan komme av at forbundet ikke er aktivt i Kathmandu og andre storbyer, i motsetning til fagbevegelsen, student- og kvinnebevegelsen.
Intellektuelle og kultur
Leder i 2001 var Ramesh Sharma. Han blei avsatt våren 2005, da han tilhørte B. Bhattarais fløy i striden i NKP(M), og Pratap Pant tok over. Det er ikke kjent om Sharma fikk igjen jobben da striden blei løst seinere samme år. I februar 2007 var NNIOs generalsekretær Kulananda Giri.
Tidligere ledere: Poeten Krishna Sen, som døde i militært fangenskap i 2002. Mani Thapa alias Anukul, ekskludert fra NKP(M) i mars 2006 sammen med Rabindra Shrestha, de to danna New Cultural Revolutionary Group (Den Nye Kulturrevolusjonære gruppa).
ANPCAs 3. nasjonale konferanse blei holdt i Kirtipur i Kathmandudalen i september 2006.
Janjati og undertrykte regioner i Nepal
En stor del av befolkninga i Nepal tilhører det som i Vesten blir kalt nasjonale minoriteter. Dette gjelder bl.a. grupper som snakker språk som er beslekta med tibetansk, særlig i åsene og høyfjellet, og store grupper som snakker språk som ligger nær hindi i slettelandet ved den indiske grensa, Tarai.
Noen av de sino-tibetanske gruppene beskriver også seg sjøl som mongoler eller av mongolsk rase, og er ulike den nepalske herskernasjonaliteten av utseende.