cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Folketeatret (bygning)
Teaterlokalene
Først i 1952 kunne teaterselskapet Folketeatret starte sin virksomhet. På grunn av stadig dårligere økonomi, ble det etter noen år klart at selskapet ikke maktet å fortsette driften. Folketeatret fusjonerte med Det Nye Teater i 1959, og slik oppstod Oslo Nye Teater. Bygningen var tilholdssted for Den Norske Opera fra 1959 inntil Operahuset i Oslo sto ferdig i 2008. Oslo Nye Teater fortsatte likevel teaterdriften i Folketeaterbygningen opp gjennom 1960-årene med en utstrakt barneteatervirksomhet, også etter at Den Norske Opera var etablert i lokalene.
I mars 2009 åpnet Folketeateret som et privat teater, med musikalen Mamma Mia! på plakaten. Salen har nå (2018) 1400 sitteplasser.
I desember 2009 ble bygningen fredet.
Teaterselskapet Folketeatret
Det opprinnelige teaterselskapet Folketeatret var i drift 1952–1959. Ideen om å etablere et godt teater for arbeiderklassen i Oslo ble utformet i 1918 av et privat andelsselskap, og med økonomisk støtte både fra privat og offentlig hold ble Folketeaterselskapet konstituert 1921.
Den første planen var å reise en folketeaterbygning på Ankertorget, men dette ble forhindret da Gassverket trengte tomten. Deretter kjøpte Folketeaterselskapet en tomt på Hammersborg, men byggeplanene her måtte vike for Hovedbrannstasjonen. Til slutt endte selskapet med en tomt på Basarhallenes, Basserallene på folkemunne, grunn mellom Storgata og det nåværende Youngstorget.
En arkitektkonkurranse ble utlyst i 1926 og vunnet av Christian Morgenstierne og Arne Eide. Byggearbeidene ble utført av entreprenørfirmaet F. Selmer. I 1929 ble Folketeaterforeningen dannet. Hensikten med foreningen var å skape et publikum for det kommende teateret, og foreningens medlemmer fikk abonnementsbilletter til reduserte priser ved de andre teatrene i byen.
Da man skulle gå i gang med byggingen av Folketeatret hadde imidlertid de dårlige tidene begynt å gjøre seg gjeldende, og det kom til politisk strid om prosjektet. For Arbeiderpartiet ble det en prestisjesak å få reist et folketeater, og etter flere års drakamp kom byggearbeidene i gang i 1932.
Kinodrift
Bygningen sto ferdig i 1935. Salen hadde 1 200 sitteplasser, men på grunn av dårlig økonomi ble lokalene benyttet som kino (Verdensteatret) frem til teaterselskapet Folketeatret kunne åpne dørene til sin første premiere i 1952.
Operadrift
Fra 1959 til 2008 holdt Den Norske Opera og Ballett til i Folketeaterbygningen.
Kulturminne
Folketeaterbygningen ble fredet av Riksantikvaren i 2009. Fredningen omfatter selve bygningen med fasader, inkludert Teaterpassasjen med butikker.
Henk Badings
Henk Badings (født 17. januar 1907 i Bandung i Nederlandsk India, død 26. juni 1987 i Maarheeze i Noord-Brabant) var en nederlandsk komponist.
Henk Badings var elev av komponisten Willem Pijper og inspirert av komponister som Max Reger og Paul Hindemith. Han var direktør ved konservatoriet i Haag 1941–45 og professor ved Hochschule für Musik i Stuttgart i perioden 1962–72.
Henk Badings eksperimenterte med bruk av ikke-diatonisk skala og polytonalitet. Han skrev 14 symfonier, to operaer, balletter, en rekke korverk, kammermusikk, klaverstykker og sanger. Badings beskjeftiget seg også med elektronisk musikk og hans Ciacona Seria ble for øvrig benyttet som pliktnummer i forbindelse med europamesterskapet for brassband i 1983.
Ekerhovd oppveksttun
Ekerhovd oppveksttun var en offentlig barneskole i Fjell kommune i Hordaland, beliggende på Ekerhovd sørøst i kommunen. Skolen var blant kommunens mindre og tok imot elever fra 1. til 7. trinn. Den ble nedlagt sommeren 2014. I 2022 ble skolen revet, utenom gymsal.
Skolens hovedmålform var Nynorsk og 100% av elevene hadde denne målformen (2011).
Eksokomet
En eksokomet, også kjent som en eksosolar komet eller ekstrasolar komet, er en komet som eksisterer utenfor vårt solsystem, inkludert interstellare kometer og kometer som går i bane rundt andre stjerner enn solen. Det første systemet av eksokometer ble oppdaget var rundt Beta Pictoris, en svært ung type AV-stjerne, i 1987. Per 7. januar 2013 har det blitt oppdaget og identifisert 10 slike systemer av eksokometer.
Calyptogonia
Calyptogonia er en slekt av løpebiller.
Utseende
Middelsstore (ca. 11-13 millimeter), avlange, blankt svarte løpebiller.
Utbredelse
Slekten er utbredt på Tasmania.
Lise Madsen, Moses og de andre
Lise Madsen, Moses og de andre er et musikkalbum med Ole Paus og Ketil Bjørnstad, utgitt i 1975. Dette er duoens første plate.
Samisk litteratur
Samisk litteratur har ingen lang skriftlig tradisjon, men en muntlig fortellertradisjon som stammer fra langt tilbake i tid. Den tradisjonelle samiske folkediktninga uttrykkes gjennom sagn, eventyr, folkemusikk, ordtak og gåter. Samisk litteratur utgis på samisk, mens mange andre urfolk utgir sin litteratur på majoritetens språk i det respektive landet.
En særskilt samisk lyrisk sjanger er joiken. Mange joiker henter motiver fra sagn og eventyr, og joiketekster kan i sin tur bli opphav til fortellinger. Opprinnelig hadde joiken en funksjon som en del av religiøse ritualer. Dessuten er personjoiker blitt brukt til å knytte enkeltmennesker tettere til fellesskapet, ved at en joiket en person og dermed tildelte vedkommende ære. Andre personjoiker kan være kjærlighetserklæringer. Tekstene kan også uttrykke kjærlighet til vidda eller til reinen. Det er også laget joiker til bryllup, begravelser o.a. høytidelige anledninger. Noen joiker kan karakteriseres som rene skjemteviser. Det finnes joiker med et skjult politisk budskap, idet de retter seg mot inntrengerne i Sápmi.
Den første samiske diktninga som ble nedtegna var to joiker, i verket Lapponia fra 1673. Som et ledd i den allmenne begeistringa for folkekulturen på 1800-tallet ble det satt i gang en viss innsamling av joiker.
Den første store forfatteren av samisk litteratur var Paulus Utsi. Allerede i mellomkrigstida begynte han å skrive dikt med en samepolitisk tendens, men de ble ikke utgitt før på 1970-tallet. Utsi gir uttrykk for et pessimistisk syn på framtida for den samiske nasjonen.
Den som i nyere tid har nådd lengst ut av de samiske forfatterne er Nils-Aslak Valkeapää, fra finsk side av Sápmi. Han er en multikunstner som kombinerer dikt med musikk, billedkunst og fotografi.
I takt med den kulturelle oppvåkninga på 1970-tallet kom en del institusjoner for samisk litteratur i stand. I 1973 ble det oppretta en komité for fremme av samisk litteratur, og mot slutten av tiåret ble den første forfatterorganisasjonen stifta. I 1984 ble det for første gang anledning til å nominere samiske bøker til Nordisk råds litteraturpris, og i 1991 fikk Nils-Aslak Valkeapää som den første samiske forfatter prisen.
K. Thurairetnasingam
Kathirgamathamby Thurairetnasingam (tamilsk: கதிர்காமத்தம்பி துரைரத்தினசிங்கம்; født 4. januar 1941 i Britisk Ceylon, død 17. mai 2021 i Kantalai i Eastern Province i Sri Lanka) var en srilankisk tamil som var embedsmann og politiker. Thhurairetnasingam var en Divisional Director for utdannelse.
Biografi
Thurairetnasingam var en av kandidatene for Tamil National Alliances (TNA) i valgdistriktet Trincomalee ved parlamentsvalgene i Sri Lanka i 2001, men ble ikke innvalgt. Men i juni 2002 ble han likevel med i parlamentet idet han erstattet M. Sivasithamparam som døde 5. juni 2002. I 2004 ble han gjenvalgt. Thurairetnasingam stilte ikke til gjenvalg i 2010.
Samisk litteratur
På den andre sida kan en hos samiske forfattere bosatt utafor Sápmi og som skriver på norsk merke en sterk interesse for det samiske. Det gjelder f.eks. Ailo Gaup, Annok Sarri Nordrå og Aagot Vinterbo-Hohr.
Utgivere av samisk litteratur innenfor ulike sjangre, er blant annet det største samiske forlaget Davvi Girji i Karasjok. Andre samiske forlag er Iđut, DAT, Čálliid Lagadus og ABC Company E-skuvla.
K. Thurairetnasingam
Biografi
Thurairetnasingam var en av TNAs kandidater for Trincomalee District ved parlamentsvalgene i 2015, men ble ikke innvalgt. Men han kom inn som utjevningsrepresentant for TNA.
Død
Thurairetnasingam døde av covid-19 den 17. mai 2021, på Kantale Hospital i Kantalai, i en alder av 80 år.
Karavan smerti
Karavan smerti (originaltittel: Караван смерти) er en sovjetisk film fra 1991, regissert av Ivan Solovov.
Leonardo Nascimento de Araújo
de Araújo, som har spilt på Brasils herrelandslag, har vært både spiller og manager for AC Milan, samt manager for byrivalen Inter. de Araújo har også vært fotballdirektør i den franske klubben Paris Saint-Germain FC. Han spilte på vinnerlaget fra VM i 1994, samt på finalistlaget fra VM i 1998.
Vertol Aircraft Corporation
Vertol Aircraft Corporation var en amerikansk bedrift som designet og produserte helikoptre lokalisert i Philadelphia og nærliggende Morton i Pennsylvania i perioden sent på 1940-tallet og gjennom 1950-tallet.
Firmaet ble opprinnelig etablert som Piasecki Helicopter Corporation i 1946, men skiftet navn tile Vertol Aircraft Corporation i mars 1956. Vertol ble kjøpt opp av Boeing 31. mars 1960 og opererte en stund som en underavdeling under navnet Boeing Vertol Company før firmaet ble absorbert av Boeing.
Blant de mest kjente produktene er H-21 Workhorse, CH-46 Sea Knight og CH-47 Chinook.
Broquerie-demningen
Broquerie-demningen er en demning med vannkraftverk i det sentrale Frankrike, anlagt i elva Maronne, en sideelv til Dordogne. Eier er Electricite de France (EDF). Installert kapasitet i det tilknyttede Hautefage vannkraftverk litt lengre nede i dalen er 25 MW.
Demningen er en 61,5 meter høy buedam i betong, som skaper et 1,15 km² stort reservoar på inntil 27 millioner m³ volum, der hvor den lille elva Gourdaloup munner ut i Maronne.
Liste over ordførere i Vanylven
Liste over ordførere i Vanylven kommune i Møre og Romsdal.
Foldnes skule
Foldnes skule er en offentlig grunnskole i Øygarden kommune i Vestland, beliggende midt på Litlesotra. Skolen er kommunens største barneskole, og tar imot elever fra 1. til 7. trinn. Skolen ble grunnlagt i august 1976.
Skolens hovedmålform er siden 1987 bokmål og alle elevene har denne målformen (2015).
The Wicker Man (2006)
The Wicker Man er en amerikansk skrekkfilm fra 2006. Filmen er en nyinnspilling av den britiske The Wicker Man fra 1973, og manusforfatter og regissør er Neil LaBute, mens Nicolas Cage og Ellen Burstyn har hovedrollene. Filmen regnes for å være en «feministisk» versjon av den opprinnelige filmen.
Filmen ble en publikumsmessig fiasko og ble svært dårlig mottatt av anmelderne.
Handling
Alle kvinnene på øyen er fiendtlige, og de få mennene som bebor den, er alle stille og har tydeligvis fått tungene sine fjernet. Malus spør ut alle innbyggerne på øyen om det forsvunne barnet, men får bare vite at hun ble brent til døde i en ulykke. Willow forteller Malus at Rowan er hans egen datter, og at hun er sikker på at Rowan blir hold fanget et sted. Malus frykter at datteren hans er ofret, eller skal ofres.
Malus blir lurt inn i høstningsfestivalen da han får et glimt av Rowan bundet til en stake. Han redder henne og stikker av, men hun leder ham tilbake til gruppen av kvinner. Kvinnene fanger ham, knekker føttene hans og plasserer ham i et bur. Rowan holder en flammende fakkel inntil en statue av en «Wicker Man», og Malus går opp i flammer mens Willow ser samtykkende på. Piken var aldri i fare, og øybeboernes egentlig plan var å ofre Malus. Det viser seg at hele hans forhold til Willow var en del av en komplisert plan for å lure ham til øya. Øybeboerne behøvde en fremmed som var knyttet til en av dem med blodsbånd. Selv om Malus kjemper imot, blir han til slutt brent levende på en «Wicker Man».
Avvik fra den opprinnelige filmen
Mens den opprinnelige filmen hadde handling fra Skottland, har gjenskapelsen handling i USA, på en liten øy utenfor kysten av Washington (selv om innspillingen fant sted i Canada). I stedet for en skotsk politimann, spiller Cage en amerikansk politioffiser som arbeider i California Highway Patrol. I tillegg er ikke Cages rollefigur jomfru, slik som i den opprinnelige filmen, siden man mente at en voksen jomfru i USA ble for usannsynlig. Isteden er Cages rollefigur allergisk mot bier, og han må takle et angrep fra dem. Ellen Burstyn tar også over Christopher Lees rolle som sjefsskurken. Manusforfatter og regissør LaBute skrev om rollen til Burstyn som leder for øysamfunnet for å gi filmen en «feministisk sleng».
Kritikk
Gjenskapelsen har mottatt en rekke negative omtaler. En omtale kalte filmen et sammensurium av ingenting som ikke ga noen mening første gang du så den, og mindre mening jo mer du tenkte over det.
Fanny Cornforth
Fanny Cornforth (født 3. januar 1835, død 24. februar 1909) var en modell og hushjelp for den pre-rafaelittiske billedkunstneren Dante Gabriel Rossetti. Hun var født i den lille byen Steyning i Sussex i 1835.
Forholdet til Cornforth var derimot åpent. Hun kom fra de lavere klassene i det engelske samfunnet. Hennes brede dialekt og antatt manglende utdannelse kunne ofte sjokkere Rossettis venner og familie. Hun ble aldri akseptert av mange av dem og til tider la de press på Rossetti for at han skulle kvitte seg med henne.
I løpet av deres forhold la Cornforth på seg og ble tyngre. Mye av dette ble overdrevet av historikerne, men det var en felles spøk dem i mellom. Hans kjærlige kallenavn på henne var «min kjære elefant». Han tegnet tegninger av elefanter for henne som han sendte henne når de var fra hverandre.
I Rossetti malerier framtrer Fanny Cornforth som en fysisk sunn blondine i kontrast til hans mer eteriske behandling av Jane Morris og Elizabeth Siddal.
Betania Church of God
Betania Church of God er en kristen frikirkelig menighet tilsluttet Pinsebevegelsen i Norge. Den ligger på Hareid i Møre og Romsdal. Menigheten ble etablert i 2007 og har ti medlemmer.
Forstander (pastor) er Patrick Peterson. Han kom til Norge i 2003, som flyktning fra Liberia, hvor han hadde prestetjeneste i en pinsemenighet. Han er teologisk utdannet i Elfenbenskysten.
Menigheten er den første Church of God menigheten i Norge. Church of God er en av pinseretningene i pinsebevegelsen. Det er nært samarbeid med pinsemenighetene Filadelfia Ulsteinvik og Sion Gurskøy.
TT
TT, Tt eller tt har flere betydninger:
Finn Olav Myhre
Finn Olav Myhre (født 6. januar 1937) er en norsk skoleleder og predikant. Han var formann i Kirkerådet fra 1986 til 1990.
Myhre er utdannet lærer fra Oslo offentlige lærerskole i 1961, og tok senere videreutdannelse i pedagogikk og kristendomskunnskap. Han arbeidet deretter som lærer, rektor og senere skolesjef i Nesseby, Bjørkelangen og Råde. Han har også vært aktiv i Det norske lutherske Indremisjonsselskap og i bispedømmeråd og kirkeråd, og var blant annet formann i Borg bispedømmeråd.
Myhre overtok som leder av Kirkerådet i 1986 etter Ludvig Johan Bakkevig. Som Kirkerådsleder arbeidet Myhre blant annet for å beholde statskirkeordningen, på tross av at sterke røster som biskop Andreas Aarflot ønsket et skille mellom kirke og stat. Han var også opptatt av den kirkelige personalpolitikk, og var aktiv i arbeidet med å få overført ansettelsesmyndigheten for prester, kateketer og diakoner til bispedømmerådene. Myhre ble etterfulgt av Oddbjørn Evenshaug i 1990.
Etter formannsperioden i Kirkerådet har Myhre vært rådmann i Råde, styreformann i Diakonova (tidligere Menighetssøsterhjemmet) og direktør ved Menighetsfakultetet.
Isøks
Isøks har gjennom de siste 200 årene utviklet seg fra å være en del av tidligere tiders turutstyr i høyfjellet til bli teknisk avanserte og svært lette. De første øksene var laget av et treskaft med et hode av jern på toppen. Tradisjonelt var lengden ofte 2⁄3 av klatreren (for eksempel 120 cm for en 180 cm person).
Wolfgang Perner
Wolfgang Perner (født 17. september 1967 i Ramsau am Dachstein, død 1. oktober 2019 ) var en østerriksk skiskytter.
Isøks
Dagens økser blir som regel laget av aluminium, noen til og med av karbonkompositt. Lengden har krympet til mellom 50–80 cm og bruksområdene har blitt betraktelig utvidet.
Wolfgang Perner
Han var medlem av det østerrikske skiskytterlandslaget fra 1992 til 2006.
Han greide ikke å kvalifisere seg til OL i 1992 i Albertville, men like etter vinterlekene fikk han sitt internasjonale gjennombrudd, først med en tredjeplass i Holmenkollen, deretter med sin første verdenscupseier i Novosibirsk.
Isøks
Vanlige isøkser kan deles i to hovedkategorier:
Wolfgang Perner
Perner deltok i fire OL, og oppnådde sin eneste medalje på sprinten under OL i 2002 i Salt Lake City, der han fikk bronse etter Ole Einar Bjørndalen og Sven Fischer. Dette var Østerrikes første OL-medalje i skiskyting.
Isøks
Stropp
Før var det vanlig å være festet til klatreøksene med en slynge fra klatreselen til hver øks. Dette for å avlaste armene når man skulle sette inn isskruer eller var sliten. Dette ble populært kalt «pysestroppen». De siste årene har man gått bort fra stroppen og bruker stort sett remmer som er festet rundt håndleddet og går til et feste i toppen av øksen. Det er også idag vanlig blant de beste å klatre «leashless», hvilket vil si å ikke ha stropper festet til hverken selen eller håndleddet. Denne type klatring anbefales ikke.
Wolfgang Perner
Under OL i 2006 i Torino kom han, nesten 39 år gammel, på femteplass på sprintdistansen.
Få dager senere, etter at italiensk politi foretok en uanmeldt dopingrazzia i huset der den østerrikske skiskyttertroppen oppholdt seg, stakk Perner og kollegaen Wolfgang Rottmann plutselig av fra leiren. Begge ble deretter utestengt fra den østerrikske OL-troppen.
I mars 2006 kunngjorde Perner at han la opp som aktiv idrettsutøver.
Isle of Portland
Isle of Portland («Portlandsøya») er en tidevannsøy i Den engelske kanal ca 8 km sør for feriebyen Weymouth og er det sørligste punktet i grevskapet Dorset i England. Øya består av kalkstein og er 6 km lang og 2,4 km på det bredeste. Den er knyttet til fastlandet via Chesil Beach og en bro. Veien A354 går over stranden og deretter over Fleet Lagoon ved en bro til fastlandet. Portland og Weymouth danner sammen distriktet Weymouth and Portland. Portland har en befolkning på 12 400 innbyggere per 2011.
Portland er en sentral del av Jurassic Coast (Jurakysten), som er listet av UNESCO som en del av verdensarven i Dorset og den østlige kysten av Devon, viktig for dens geologi og landformasjoner. Portlandstein, kjent for dens anvendelse i britisk og utenlandsk arkitektur, er benyttet for konstruksjonen av blant annet St. Pauls katedral i London og FN-bygningen i New York City, blir fortsatt utvunnet.
Portland havn, som ligger mellom Portland og Weymouth, er en av de største menneskeskapte havner i verden. Havnen ble framstilt ved å bygge moloer av stein i tiden mellom 1848 og 1905. Fra dens begynnelse var den en base for den britiske marinen, og spilte en framtredende rolle under både den første som den andre verdenskrig. Skip fra den britiske marinen, og fra NATO-land drev øvelser i dens farvann fram til 1995. Havnen er i dag en sivil havn og et populært rekreasjonsområde. I juli og august 2012 avholdt halvøyen øvelsene under Seiling under Sommer-OL 2012.
Karen Chanloung
Karen Chanloung (født 7. januar 1996) er en italiensk-thailandsk langrennsløper, som siden 2016 har representert Thailand. Hun representerer Thailand under Vinter-OL 2018.
Bakgrunn
Søskenparet Karen og Mark Chanloung er født i Italia, og begge konkurrerer i langrenn internasjonalt for Thailand. De har statsborgerskap i begge land. Deres far Boonchan er manager, og også moren jobber for teamet deres, som fysioterapeut. Karen begynte med langrenn da hun var ni år gammel. Hun konkurrerte for Italia fram til 2016.
Sesongen 2016/17
Hun deltok også i U23-VM på ski 2017 i USA, og kom der på 37.-plass på sprinten. Han kom på 36.-plass på 10 km fristil og 35.-plass på 15 km skiatlon. I VM på rulleski 2017 i Sollefteå kom hun på 15.-plass på sprinten, og 15.-plass på 18 km fristil.
Sesongen 2017/18
Den 24. november 2017 debuterte hun i verdenscupen i langrenn, med en 92.-plass på sprinten i Ruka i Finland. I januar 2018 deltok hun i U23-VM på ski 2018, og kom der på 46.-plass på sprinten og 50.-plass på 10 km klassisk.
Chanloung representerer Thailand under Vinter-OL 2018.
Sió
Med byggingen av jernbanen ble en vannstandskontroll av Balatonsjøen nødvendig. Den tidligere svært varierende vannstanden ville ha satt skinnegangene og dermed togtrafikken i fare. Strømretningen til Sió ble derfor reversert, slik at en drenering av Balatonsjøen til Donau ble mulig. Avløpet fra sjøen kan reguleres med Sió-slusen i Siófok.
Sportsklatring under Sommer-OL 2020 – Kvalifisering
Kvalifiseringen til klatrekonkurransene under Sommer-OL 2020 begynte i august 2019 og varte frem til 20. desember 2020.
40 klatrere kvalifiserte seg i to forskjellige øvelser.
Gose
Gose er ei elv i Niedersachsen i Tyskland. Den er ei venstre sideelv til Abzucht, og er 7,1 kilometer lang med et nedbørfelt på 10 km². Den har utspring nord for Auerhahn i Harz-fjellene, på østhellingen av Bocksberg (726 moh). Elva renner derfra mot nordøst gjennom en trang og bratt dal, til den munner ut i Abzucht i vestkanten av byen Goslar, som har navn etter elva. Vannet ble i tidligere tider utnyttet til å lage det tradisjonelle ølet Gose.
Region
En region (av latin regio, himmelretning, strøk) brukes oftest om et større geografisk områder, ofte bestemt av ulik fysisk geografi eller menneskeskapte forskjeller (samfunnsgeografi). Geografiske regioner kan være omtrentlig definert eller tydelig definert som administrative enheter.
Innen et land kan en region betegne et distrikt, et større avgrenset område, som er større enn lokalsamfunnet (kommunen eller byen) og mindre enn nasjonen. En slik region vil som regel være flere kommuner, men kan også være en landsdel. Mange land bruker begrepet region på en administrativ underinndeling av landet – større enn kommunen, mindre enn nasjonen – som alternativ til for eksempel provins, fylke eller amt.
Regionbegrepet kan brukes om administrative enheter, men det brukes også om geografiske områder som fungerer sammen økonomisk og sosialt, uten at det nødvendigvis er administrative bånd som knytter dem sammen. Slike regioner kalles ofte funksjonelle eller økonomiske regioner. Funksjonelle regioner kan falle sammen med de administrative regionene, og det er ofte et politisk ønske om at de skal gjøre det. Men funksjonelle regioner kan like ofte deles av kommunegrenser og landegrenser.
Et felles arbeidsmarked brukes ofte som kriterium for inndeling i funksjonelle regioner. Byenes pendlingsomland definerer byregioner, et annet begrep som ofte brukes i denne sammenheng. Stor-Osloregionen er en typisk funksjonell region av denne type.
De funksjonelle regioner er dynamiske av natur; det betyr at de stadig er i endring. Utviklingen av kommunikasjoner har endret og utvidet de funksjonelle regionene geografisk, noe som igjen har ført til behov for å justere de administrative regionene i takt med dette. Sammenslåing av administrative regioner på ulike nivåer er resultatet av dette. Kommunesammenslåinger og den pågående debatt om nye regioner i Norge må sees i et slikt aspekt. I global sammenheng er EU en administrativ region som har oppstått nettopp fordi de enkelte nasjoner på 1900-tallet ble for små til å kunne fungere som økonomiske regioner.
EU-regioner
I en EU-sammenheng blir de enkelte nasjoner administrative regioner. Mens de funksjonelle regionene ofte krysser landegrensene. Et eksempel er Øresund-regionen.
EU har en standard for regional inndeling som heter NUTS (Nomenclature des Unites Territoriales Statistiques).
Regioner i Norge
I Norge valgte man for nærmere hundre år siden fylke som begrep på denne type administrative region på nivå mellom stat og kommune, den gang som erstatning for det tidligere amt, et begrep vi arvet fra unionen med Danmark. Når Norge nå i 2017 vurderer å avskaffe fylkene og erstatte dem med et mindre antall regioner, sannsynligvis 10, velges begrepet fra den allmeneuropeiske språklige kulturarv.
I den pågående politiske diskusjonen legges det vekt på at regionenes størrelse må være i forhold til hvilke ansvarsområde regionfunksjonen skal ha. Det diskuteres antall mellom 5 og opp mot å beholde fylkesgrensene som de er i dag, eventuelt justere antall fylker noe ned. Andre ønsker ikke å ha regioner i det hele tatt; de ønsker kun to administrative nivåer, kommuner og stat, og kommunenes størrelse kan da økes.
Samfunnsgeografene deler landet i arbeidsmarkedsregioner som også kan kalles byregioner eller funksjonelle regioner. Noen av disse funksjonelle regionene overlapper hverandre geografisk. Stor-Osloregionen f.eks. har arbeidstakere som bor såpass langt unna som Hamar (125km), Kongsvinger (93km), Tønsberg (102km) og Fredrikstad (93km). Avstand sentrum-sentrum i parentes.
Nordisk juniormesterskap i mangekamp 2015
Nordisk juniormesterskap i mangekamp 2015 ble arrangert på Tårnby Stadion i København i Danmark 13. - 14. juni 2015.
Region
Regioner i Norge
Kommunaldepartementet har også delt inn landet i 159 bo- og arbeidsmarkedsregioner. Disse benyttes i økonomiske analyser der det er behov for funksjonelle regioner på et nivå mellom kommuner og fylker.
Nordisk juniormesterskap i mangekamp 2015
Det ble konkurrert i sjukamp for kvinner og tikamp for herrer.
U23
Malin Skogstrøm greide 13,83 på 100 meter hekk, 1,64 i høyde, 11,46 i kulestøt, 25,60 på 200 meter, 5,95 i lengdehopp, 39,48 i spydkast og 2:23,90 på 800 meter. Anne Engen Andersen lå på 2.-plass etter seks øvelser, men kom på 7.-plass på 800 meter med 2:33,22 (653 poeng), og endte på 4.-plass.
Region
Regioner i Norge
De administrative og de funksjonelle regionene faller ikke overens. Os kommune tilhører den administrative regionen Innlandet fylke, men hører funksjonelt til Røros-regionen i Trøndelag.
Gordian III
Gordian III, eller egentlig Gordianus (latin: Marcus Antonius Gordianus Pius Augustus; født 20. januar 225, død 11. februar 244), var romersk keiser fra 238 og til 244. I en alder av tretten år ble han den yngste lovlige romerske keiser i hele Romerrikets eksistens som forent rike. Gordian var sønn av Antonia Gordiana og en ukjent romersk senator som døde før 238. Antonia Gordiana var datter av keiser Gordian I og yngre søster av keiser Gordian II (som var medkeiser med sin far). Svært lite er kjent om Gordian IIIs tidlige liv før han ble utropt til keiser. Gordian tok navnet til sin bestefar på morssiden i 238.
Tidlige år
I 235 etter at keiser Alexander Severus ble myrdet i Moguntiacum (dagens tyske by Mainz), hovedstad i den romerske provinsen Germania Inferior, ble general Maximinus Thrax utropt til keiser av sine soldater. I følgende år var det en voksende opposisjon mot Maximinus i det romerske senatet og blant flertallet av folket i Roma. I 238 brøt det ut et opprør i provinsen Africa i nordlige Afrika. Under opprøret ble Gordians bestefar og onkel, henholdsvis Gordian I og Gordian II, utropt til keisere. Dette opprøret ble slått ned innenfor en måned av Cappellianus, guvernør av naboprovinsen og en lojal tilhenger av Maximinus Thrax. Gordians onkel ble drept i slaget mellom styrkene Cappellianus og en sammenrasket hær fra provinsen Africa. Da den aldrende Gordian I fikk høre om sin sønns død, tok han sitt eget liv. Til tross for nederlaget ble minnet om de to avholdt og husket som fredselskende og litterære menn, ofre for Maximinus' undertrykkelse.
Region
Regioner i Norge
Bispedømmene er kirkelige administrative regioner, på nivå mellom kirkesogn og stat.
Gordian III
Tidlige år
I mellomtiden var Maximinus, som hadde oppholdt seg i Pannonia for personlig å beskytte grensen langs Donau, på vei mot Roma. Det romerske senatet, som hadde gitt sin støtte til Gordian I og Gordian II, fryktet Maximinus' hevn, og valgte to av sine egne til medkeisere: Pupienus og Balbinus. Disse to senatorene var ikke populære og befolkningen i Roma var fortsatt opprørt over hva som hadde skjedd med Gordian I i Kartago. For å mildne befolkningen besluttet senatet å ta med seg tenåringen Gordian III, omdøpte ham Marcus Antonius Gordianus som sin bestefar, og opphøyde ham til posisjonen som cæsar og keiserlig arving.
Pupienus og Balbinus beseiret Maximinus, hovedsakelig grunnet at flere av keiserens legioner byttet side, særskilt Legio II Parthica grep direkte inn i Romerrikets skjebne og myrdet Maximinus. Men deres felles styre var dømt fra begynnelsen, og førte til folkelige opptøyer, misnøye i militæret og en storbrann som herjet Roma i juni 238. Den 29. juli tok pretorianergarden avgjørelsen, drepte Pupienus og Balbinus og utropte Gordian III som enehersker. Pupienus og Balbinus ble underlagt damnatio memoriæ.
Keiser alene
Det var pretorianergarden som utropte Gordian til keiser, men valget var også godt likt av senatet. En gutt på tronen ga dem muligheten til å styre på guttekeiserens vegne. Styret ble bestemt av aristokratiske familier som kontrollerte Romas affærer på senatets vegne. Det synes også som om hans mor og hennes husholdning med evnukker fikk stor innflytelse over den keiserlige administrasjon.
I 240 gjorde Sabinianus opprør i provinsen Africa. Han utropte seg selv til keiser, men da han ble beseiret av den romerske guvernøren i Mauretania, overga hans tilhengere ham til de keiserlige autoriteter. I slutten av 240 eller tidlig i 241 ble Timesitheus utpekt til pretoriansk prefekt. Han var østlig opphav, hadde en lang karriere i keiserlig tjeneste som prokurator i provinsene fra Arabia til Gallia, og fra Asia til Germania. Han viste sin dyktighet og ble rask en sentral myndighet i regjeringen. Han sikret videre sin innflytelse ved gifte sin datter Furia Sabinia Tranquillina med den unge keiseren sommeren 241. Som leder av pretorianergarden og svigerfar til keiseren ble Timesitheus rask den faktiske hersekren av Romerriket.