cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tromsøbrua
Tromsøbrua ble i 2002 foreslått vernet i Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner. Riksantikvaren fredet Tromsøbrua 17. april 2008.
Brua består av plasstøpt dekke i betong, med slanke pilarer i betong. «Fritt-fram-delen» ble støpt med 3 meters seksjoner om gangen, på hver side, til endene møttes. Brua har 58 spenn. Den ble bygget fra 1958 og åpnet i 1960 av statsminister Einar Gerhardsen. Den er nå en del av fylkesvei 862. Total anleggskostnad var 14 580 000 kroner. Det ble innkrevd bompenger på brua i ti år. Tromsøysundtunnelen på E8 ble åpnet i 1994 og ga bedre kapasitet over (under) Tromsøysundet.
Tromsømannen Erling Kjeldsen (1896–1964), populært kalt Bru-Kjeldsen, regnes som Tromsøbruas far. Han presenterte ideen allerede i 1927 under et arrangement i regi av Tromsø Maskinistforening, der han var nestformann. I 1951 stiftet han Tromsø og omegn bruforening, og tre år etter ble A/S Tromsøbrua opprettet. En analyse anslo kostnaden til rundt sju millioner kroner. 20. mai 1955 godkjente Tromsø bystyre planene. Et minnesmerke over Kjeldsen ble 26. november 1978 avduket like ved bruhodet på Tromsøya. Det er senere flyttet noe. Monumentet er relieff i helfigur utformet av Ulf Dreyer.
Tromsøbrua var blant de mest utsatte for selvmord og selvmordsforsøk i hele landet før det i 2005 ble montert et «selvmordsgjerde» for å forhindre dette. Svenske Vägverket har studert denne løsningen, og vurderer å sette opp lignende i Sverige.
Brua kostet 13,3 millioner kroner å bygge, noe som tilsvarer ca 150 millioner 2012-kroner om en justerer for prisstigning.
Hypocrisy (band)
Hypocrisy er et death metal-band fra Sverige. Det ble dannet av Peter Tägtgren i Stockholm i 1990.
Historie
Etter tre år i Fort Lauderdale i Florida returnerte Peter Tägtgren i 1990 til Sverige for å danne sitt eget band, Hypocrisy. Bandets tidligste utgivelser ble karakterisert som godt utført death metal, men ikke spesielt innovativt. Den kritikken avtok ettersom bandet modnet og utviklet en mere distinkt lyd og en introspektiv tekstmessig tilnærming. Senere utgivelser har en mere atmosfærisk lyd, og mens tekstene i bandets tidligste perioder var anti-kristne og satanistiske, fokuserer de på temaer som det paranormale og utenomjordisk liv. Deres siste album, Virus, inneholder dog tekster som er mere typisk death metal, og omhandler vold, galskap, krig, narkotika og følelsesmessig kamp.
Tägtgrens erfaring som produsent kan også ha vært medvirkende til bandets endring i musikalsk retning, ettersom han er nært involvert med mange andre band mens han produserer deres album.
Malje
Malje betegner en ring eller bøyle som brukes som til feste for en motstående krok eller hekte eller for snøring av drakt eller skotøy. Betegnelsen brukes også om en ring som forsterker kantene i et hull.
Snøring av klær er i alle fall brukt i tidlig middelalder, og flere maljetyper som er brukt på norske og folkedrakter har middelalderske forbilder slik som en malje med en støpt M for Maria. Slike har også vært mye brukt på samiske kofter og krager. Til snøringen kunne det brukes en snørelenke som gjerne var laget av sølv.
Ordet brukes også i verbalform, å malje, dvs å utstyre et objekt med maljer.
Maljer lages blant annet i metall og plast og i en lang rekke forskjellige dimensjoner, farger og overflatebehandlinger avhengig av tiltenkt bruksområde og objekt. Klær, sko, seil, presenninger, gardiner, møbler, papp og papir.
Tilhørende verktøy kan være alt fra en enkel stanse, stansekniv, maljetang til manuelle og helautomatiske maljemaskiner.
Morvik Idrettslag
Morvik Idrettslag (stiftet i 1981) er et idrettslag fra Morvik i bydel Åsane i Bergen i Norge. Hjemmebanen til Morvik er Åstveit Idrettspark.
Trenergruppen i Morvik IL består av Stian Brudvik Borgenhaug og Robin André Schurmeyer, og Morvik IL spiller i 6. div avd 01 i 2013.
Historikk
Klubben fikk hjul å rulle på igjen i 2011, etter flere år utenfor ligasystemet. Under første seriekamp i 2011 mot Skansemyren BK, satte Morvik ny tilskuerrekord med 223 tilskuere på tribunen. Kampen endte med 3-0 seier til Morvik.
De tre vise menn
De tre vise menn, også kalt hellige tre konger, er den kristne tradisjonens vanligste tolkning av Bibelens fortellinger om de østerlandske stjernetyderne som Betlehemsstjernen angivelig førte til Betlehem og Jesu fødested.
Morvik Idrettslag
Morvik-sangen
Klubben har egen sang.
De tre vise menn
De omtales i Matteusevangeliets kapittel 2, vers 1-12: ''«Da Jesus var født i Betlehem i Judea, på den tid Herodes var konge, kom noen vismenn fra østen til Jerusalem og spurte: Hvor er jødenes konge som nå er født? Vi så hans stjerne da den gikk opp ved morgengry, og er kommet for å hylle ham.»'' Til tross for at bibelhistorien ikke nevner antallet, har troende antatt at de var tre, ettersom de overrakte tre gaver til Jesusbarnet: gull, røkelse og myrra.
Tidlig oppstod en rik legendedannelse, og vismennene fikk navnene Kaspar, Melchior (Melkior) og Balthasar (Baltasar). Deres besøk hos Jesusbarnet feires i den vestlige verden på trettende dag jul eller Helligtrekongersdag, 6. januar (epifania).
Bibelhistorier og myter
På sin vei for å finne Jesusbarnet, kom de besøkende først til kong Herodes, men fant først barnet i Betlehem. Matteusevangeliet forteller videre om de vise menn at de gikk inn i huset der han befant seg (Matteus 2:11), fikk se barnet og falt på kne. Så åpnet de sine skrin og bar frem gull, røkelse og myrra, gaver som har blitt tolket ut fra Jesus' senere liv: gull fordi han var konge, røkelse viste til hans prestegjerning, og myrra til lidelse og død.
Ifølge gammel østlig tradisjon er det tolv vise menn, og tidlige kirkefedre hevdet at det var 12, 14, 15 eller bare 3. Fra 200-tallet ble vismennene ansett som tre konger, for slik å oppfylle spådommene i Salme 72:«Konger fra Tarsis og fjerne kyster skal sende skatt til ham. Kongene i Saba og Seba skal komme med gaver. Alle konger skal kaste seg ned for ham, alle folkeslag skal tjene ham.» Fra 500-tallet fikk vismennene, eller «de hellige tre konger» navn: Kaspar, konge av India, Melchior, konge av Persia og Balthasar, konge av Arabia eller Etiopia. Disse navnene kom trolig til på 600 tallet og det varierte hvem som hadde hvilket navn.
Relikvier som påstås å stamme fra de tre vise menn, blir forvart i Kölnerdomen i Köln.
Fremstillinger i kunsten
På en veggmosaikk i S. Apollinare Novo i Ravenna i Italia fra sent på 500-tallet er de tre vise menn fremstilt foran en rekke kvinnelige helgener på vei for å gi Jesusbarnet gaver. Mennene er kledd i østlige drakter med fint mønster, edelstener og hermelinpels. På hodet bærer de frygiske luer, et hodeplagg som frygerne i Lilleasia bar i oldtida, og som ble overtatt av grekerne og derfra brakt videre i Europa. Frygiske luer var kjegleformede toppluer av mykt tekstil, med øreklaffer og foroverbøyd topp. I europeisk kunst blir de gjerne båret av folk fra orienten. Disse luene ble under den franske revolusjon pyntet med trefarget kokarde og gikk da under navn av «jakobinerlue», «frihetslue» eller «den røde lue». Bildet i Ravenna ble restaurert på 1800-tallet. Luene er ikke like tydelige på en av de eldste fremstillingene av vismennene fra Priscillakatakomben i Roma fra 100- eller 200-tallet, men på senere sarkofagdekor er de vanlige, for eksempel på «treenighets-sarkofagen» i Lateran-museet i Vatikanet fra ca. 315. I engelske tekster er de vise menn etter gresk omtalt som magi. En norsk oversettelse kan være magiker eller trollmann som har studert astrologi og tillegges okkulte evner. Denne tittelen ble gitt til prester innenfor zoroastrismen. De hadde flere virkefelter som å lege syke og forklare fysiske fenomener. De var kjent for å praktisere astrologi og forutsi fremtiden. Astronomer hevder at de frygiske luene som vismennene bærer i flere billedfremstillinger, ble brukt av astrologer. Vismennene er fremstilt med de samme luene i mosaikkene på korbuen i Santa Maria Maggiore i Roma. På den ene siden vises besøket hos Herodes, og på den andre siden bærer de frem sine gaver til Jesusbarnet. Men ofte er de fremstilt som konger. En av grunnene kan være Den gyldne legende, som forteller om konger som kom til Jerusalem og navngir dem Kaspar, Melkior og Baltasar. Derfor ble de etter 1200-tallet som oftest fremstilt som konger, som i Santa Maria in Trastevere i Roma.
Kaspar, Melkior og Baltasar fremstilles i sen-middelalderen (etter omkring 1400), blant annet i tysk kirkekunst, som representanter for hver sin verdensdel: Asia, Europa og Afrika. Baltasar fremstilles der til dels med mørk hudfarge som representant for Afrika. Blant annet i Albrecht Dürers bilde malt i Nürnberg i 1504. Bakgrunnen for at Baltasar ble svart på denne tiden var trolig europeisk kolonialisering av Afrikas kyster. Andrea Mantegna og Hieronymus Bosch malte Baltasar som svart, mens Sandro Botticelli malte de tre kongene som hvite menn fra Medici-familien. Mantegna fremstilte den svarte Baltasar som ulike de to andre på flere måter blant annet som mindre konsentrert om jesusbarnet og som stereotyp afrikansk.
I Norge synges det «fra Saba kom de konger tre» i julesangen Et barn er født i Betlehem, og «stjernen ledet vise menn» i Deilig er den himmel blå.
Jack Nielsen
Jack Nielsen er navnet til flere personer:
Nilabborer
Nilabborer er en familie av abborfisker.
Familien har beholdt mange opprinnelige trekk, og ligner nok mye på stamfaren til alle abborfisker. De første fossilene er kjent fra øvre kritt. I Afrika dukker slekten Lates opp allerede i oligocen, og fra miocen er det funnet fossiler som ligner svært på den nålevende arten nilabbor.
Nilabborene ble tidligere regnet som underfamilien Latinae i familien Centropomidae, men nå er det bare robaloene som tilhører den familien.
Bahai
Bahai er en monoteistisk religion etablert av Bahá'u'lláh i Persia i det 19. århundre, som fremhever den åndelige enheten av hele menneskeheten. Det er mellom fem og syv millioner bahaier i verden i mer enn 200 land og territorier.
Ordet «bahai» brukes både for troen og for en troende av Bahá'u'lláh. Noen ganger brukes begrepet bahai-troen. Navnet kommer fra det arabiske ordet «bahá», som betyr «herlighet» eller «glans». Begrepet bahaisme har tidligere blitt brukt, men anses ikke lenger som korrekt.
Tro
Tre sentrale prinsipper etablerer basisen for lære og doktrine i bahai: Guds enhet, religionenes enhet, og menneskehetens enhet. Fra disse postulatene stammer troen på at Gud periodevis åpenbarer sin vilje gjennom guddommelige budbringere, hvis hensikt er å transformere karakteren til menneskeheten og utvikle, blant de som lystrer, moral og åndelige kvaliteter. Religion sees derfor på som ordnet, i enhet og progressive fra alder til alder.
Gud
Bahai-skriftene beskriver en enkel, personlig, utilnærmelig, allvitende, allestedsnærværende, uforgjengelig og allmektig Gud som har skapt all ting i universet. Gud og universets eksistens sees på som evigvarende, uten start eller ende. Til tross for hans direkte utilnærmelighet, er Gud bevist av skapelsen, med en vilje og mening som er uttrykt gjennom budbringere som kalles Manifestasjoner av Gud.
Læren stadfester at Gud er for stor for mennesker fullt ut å fatte, eller skape en full og nøyaktig bilde av, av seg selv. Menneskelig forståelse av Gud er derfor oppnådd gjennom åpenbaringer gjennom Hans Manifestasjoner. I bahai-troen refereres ofte Gud til gjennom titler og egenskaper, for eksempel den All-Mektige eller den All-Elskende, og det er en vesentlig fokus på monoteisme; doktriner som treenigheten samsvarer ikke med bahai-synet på Gud som unik og uten sidestykke. Bahai-læren stadfester at egenskapene som anvendes om Gud brukes til å oversette Guddommelighet til menneskelige begrep og hjelper individer å konsentrere sine egne egenskaper i å tilbe Gud for å utvikle deres potensial på deres åndelige sti. Ifølge bahai-læren er hensikten til menneskene å lære å kjenne og elske Gud gjennom metoder som bønn, refleksjon og tjeneste til menneskeheten.
Religion
På grunn av prinsippet om progressiv religiøs åpenbaring, aksepterer bahai-troen validiteten av de fleste av verdens religioner hvis grunnleggere og sentrale skikkelser sees på som Manifestasjoner av Gud. Religiøs historie oppfattes som en serie med dispensasjoner, hvor hver manifestasjon bringer en noe bredere og mer avansert åpenbaring, som passer til den tid og sted hvor den uttrykkes. Enkelte religiøse forordninger, som for eksempel retning av bønn eller kostholdsrestriksjoner, kan oppheves av påfølgende manifestasjoner slik at det kan etableres forordninger som er mer passende til de forhold som råder i den gitte tidsalder og sted. De generelle prinsipper, slik som nestekjærlighet, sees derimot på som universelle og konstante. I bahai vil denne prosessen med progressive åpenbaringer aldri slutte; derimot sees den som syklisk. Bahaier forventer ikke en ny manifestasjon å komme før etter minst tusen år etter Bahá'u'lláhs åpenbaring.
Læren omtales noen ganger som synkratiske kombinasjoner av tidligere religioners tro. Bahaier mener derimot at deres religion er en distinkt tradisjon med sine egne skrifter, lære, lover og historie. Mens religionen originalt ble sett på som en muslimsk sekt, betrakter i dag de fleste religiøse spesialister det som en uavhengig religion, med dens religiøse bakgrunn i sjiaislam som en analogi til den jødiske konteksten hvori kristendommen ble etablert. Muslimske institusjoner og presteskap, både sunni og sjia, betrakter bahaier å være frafallne fra islam, som har resultert i forfølgelse av bahaier. Bahaier beskriver selv sin tro som en uavhengig verdensreligion, forskjellig fra andre tradisjoner ved dens relative alder og egnetheten i Bahá'u'lláhs lære for den moderne kontekst. Bahá'u'lláh anses å ha oppfylt de messianske forventningene i tidligere trosretninger.
Mennesket
Troens skrifter stadfester at mennesker har en «rasjonell sjel» og at dette gir rasen en unik kapasitet til å gjenkjenne Guds stilling og menneskehetens forhold til dens skaper. Hvert menneske er sett på som å ha en ansvar å gjenkjenne Gud gjennom hans budbringere, og å rette seg etter deres lære. Skriftene stadfester at gjennom anerkjennelse og lydighet, tjeneste til menneskeheten og regelmessig bønn og åndelig utøvelse, kommer sjelen nærmere Gud, det åndelige idealet i troen. Når et menneske dør, vandrer sjelen videre til den neste verden, hvor dens åndelige utvikling i den fysiske verden blir basis for dom og åndelig fremgang i den åndelige verden. Himmelen og helvete sees på som åndelige stader av nærhet og avstand fra Gud som beskriver forhold i denne verden og den neste, og ikke fysiske steder av belønning og straff oppnådd etter døden.
Bahai-skriftene understreker den essensielle likestilling av mennesker og avskaffelse av fordommer. Menneskeheten sees på som én, men ytterst variert; dens mangfold i rase og kultur aksepteres og verdsettes. Doktriner om rasisme, nasjonalisme, kaster, sosial klasse og kjønns-basert hierarki sees på som kunstige hindringer til enhet.
Sosiale prinsipper
De følgende sosiale prinsipper er ofte fortegnet som en rask oppsummering av bahai-læren. De er avledet fra gjengivelser av taler holdt av `Abdu'l-Bahá under hans reise i Europa og Nord-Amerika i 1912. Denne listen er ikke autoritativ og en mangfold av ulike slike lister eksisterer.
Med spesielt henblikk på etterstrebelsen av verdensfred, foreskrev Bahá'u'lláh en verdensomfattende kollektiv sikkerhetsordning som nødvendig for å etablere varig fred.
Mystisk lære
Selv om bahai-læren sterkt fokuserer på sosiale og etiske spørsmål, eksisterer det et antall grunnleggende skrifter som har blitt beskrevet som mystiske. De syv daler betraktes som Bahá'u'lláhs «største mytiske komposisjon». Den ble skreven til en sufi, i stilen til `Attar, en muslimsk poet, og beskriver stadene på sjelens reise mot Gud. Den ble først oversatt til engelsk i 1906, og ble en av de tidligst tilgjengelige bøker av Bahá'u'lláh i Vesten. I den samme perioden skrev han også De skjulte ord, som består av 153 korte passasjer hvori Bahá'u'lláh sier han har tatt den grunnleggende essensen av enkelte åndelige sannheter og skrevet den i kort form.
Pakten
Bahai-læren snakker både om den «Større Pakt», som er både universell og endeløs, og den «Mindre Pakt», som er unik for hver religiøs dispensasjon. Den Mindre Pakt sees på som en avtale mellom Guds budbringer og hans følgere og inkluderer sosiale praksis og forlengelsen av autoritet i religionen. I denne tid ser bahaier på Bahá'u'lláhs åpenbaring som en bindende, mindre pakt for hans etterfølgere; i bahá'i-skriftene sees det å være fast i pakten som en dyd som skal etterstrebes. Den Større Pakten sees på som en mer varig avtale mellom Gud og menneskeheten, hvor Manifestasjoner av Gud forventes å komme til menneskeheten omtrent hvert tusende år, i tider av uro og usikkerhet.
Kanonisk tekst
Den kanoniske teksten er skriftene av Báb, Bahá'u'lláh, `Abdu'l-Bahá, Shoghi Effendi og Det universelle rettferdighetens hus, og de verifiserte foredragene av `Abdu'l-Bahá. Skriftene av Báb og Bahá'u'lláh regnes som guddommelige åpenbaringer, mens skriftene og foredragene av `Abdu'l-Bahá og skriftene av Shoghi Effendi som autoritative tolkninger, og skriftene av Det universelle rettferdighetens hus som autoritativ lovgivning og klargjøring. En grad og guddommelige veiledning er antatt for alle disse tekstene. Noen av Bahá'u'lláhs viktigste skrifter inkluderer Kitáb-i-Aqdas, bokstavelig Den aller helligste bok, som er en lovbok, og Kitáb-i-Íqán, bokstavelig Visshetens Bok, som har blitt grunnlaget for mye av bahai-troen, De syv daler og De fire daler, som er mystiske avhandlinger.
Historie
Historien om troen følger en sekvens av ledere, som begynner med Bábs erklæring den 23. mai 1844 i Shiraz i dagens Iran, og til sist hviler på en administrativ orden etablert av religionens sentrale skikkelser. Tradisjonen var for det meste isolert innenfor Perserriket og Det ottomanske riket til etter Bahá'u'lláhs død i 1892, da det var troende i tretten land i Asia og Afrika. Under lederskap av hans sønn, `Abdu'l-Bahá, fikk religionen fotfeste i Europa og Amerika, og ble konsolidert i Iran, der den fortsatt er utsatt for intens forfølgelse. Etter `Abdu'l-Bahás død i 1921, gikk bahai-samfunnet inn i en ny fase, der lederskapet utviklet seg fra ett enkelt menneske til både valgte organer og utpekte individer.
Báb
Siyyid `Alí-Muhammad fra Shiraz i Iran, erklærte 23. mai 1844 at han var «Báb» (الباب «porten») og Mahdi, sjia-islams tolvte imam. Hans tilhengere ble deretter kjent som bábier. Etterhvert som Bábs lære spredte seg, følte det muslimske presteskapet seg truet, og tilhengerne hans ble utsatt for økt forfølgelse og tortur. Konfliktene utviklet seg flere steder til militære beleiringer av sjahens hær. Báb ble selv fengslet og til slutt henrettet i Tabriz i 1850.
Bahá'u'lláh
Mírzá Husayn `Alí Núrí var en av Bábs tidligste etterfølgere, som senere tok tittelen Bahá'u'lláh («Guds Herlighet»). Han ble arrestert og fengslet for sin tro i 1852. Han har berettet at mens han ble holdt i fangehullet Síyáh-Chál i Teheran, mottok han de første tegn på at han var den som Báb hadde forutsett.
Kort tid senere ble han utvist fra Teheran til Bagdad, da i Det ottomanske rike; senere videre til Konstantinopel (dagens Istanbul); og så videre til Adrianopel (dagens Edirne). I 1863, når han ble landsforvist fra Bagdad til Konstantinopel, erklærte Bahá'u'lláh sitt krav om en guddommelige oppdrag til sin familie og følgesvenner. Det utviklet seg spenning mellom ham og Subh-i-Azal, den utpekte lederen av bábiene, som ikke anerkjente Bahá'u'lláhs krav. Gjennom resten av livet fikk Bahá'u'lláh troskapen fra de fleste bábiene, som ble kjent som bahaier. Fra 1866 erklærte han sitt oppdrag som Guds budbringer i brev som han skrev til verdens religiøse og verdslige ledere, inkludert pave Pius IX, Napoleon III og Dronning Victoria.
I 1868 ble Bahá'u'lláh landsforvist av Sultan Abdülâziz til det Ottomanske fangekolonien `Akká, i dagens Israel. Mot slutten av sitt liv ble de strenge og grove forholdene avspent, og han fikk lov til å leve i et hjem nær `Akká, dog fortsatt offisielt som en fange av byen. Han døde der i 1892. Bahaier regner hans gravmæle i Bahjí som Qiblih, hvor de vender seg i bønn hver dag.
`Abdu'l-Bahá
`Abbás Effendi var Bahá'u'lláhs eldste sønn, kjent under tittelen `Abdu'l-Bahá (Bahás Tjener). Hans far skrev et testamente som utpekte `Abdu'l-Bahá som bahai-samfunnets leder, og utpekte ham også som «paktens midtpunkt», «troens hode» og den eneste autoritative tolker of Bahá'u'lláhs skrifter. `Abdu'l-Bahá hadde delt sin fars lange eksil og fangenskap, som fortsatte til `Abdu'l-Bahás løslatelse etter den unge tyrkiske revolusjonen i 1908. Etter løslatelsen levde han et liv av reise, taler, undervisning og opprettholdelse av korrespondanse med samfunn av troende og individer, for derigjennom å utdype troens prinsipper.
Administrasjon
Bahá'u'lláhs Kitáb-i-Aqdas og `Abdu'l-Bahás testamente er grunnleggende dokumenter for bahais administrative orden. Bahá'u'lláh etablerte et valgt Universelle Rettferdighetens Hus, og `Abdu'l-Bahá establerte den utpekte, arvelige beskytteren og klarla forholdet mellom de to institusjonene. `Abdu'l-Bahá utpekte i sitt testamente sitt eldste barnebarn, Shoghi Effendi, som troens første beskytter.
Gjennom hele sitt liv oversatte Shoghi Effende texter, utviklet globale planer for bahai-samfunnets utbredelse, utviklet Bahais verdenssenter, gjennomførte bindvis med korrespondanse med samfunn og individer omkring i verden, og bygde den administrative strukturen for religion, som forberedte samfunnet for valget av Universelle Rettferdighetens Hus. Han døde i 1957 under forhold som ikke tillot en etterfølge å bli utpekt.
Internasjonale planer
In 1937 lanserte Shoghi Effendi en syvårsplan for bahaiene i Nord-Amerika, fulgt av en til i 1946. I 1953 lanserte han den første internasjonale planen, tiårskorstoget. Den inkluderte ekstremt ambisiøse mål for ekspansjon av bahai-samfunnet og institusjonene, oversettelse av tekster til mange nye språk, og å sende pionerer til land uten troende. Han uttalte i brevs form under tiårskorstoget at den ville bli fulgt at andre planer under ledelse av Det universelle rettferdighetens hus, som ble valgt i 1963 i kulminasjonen av korstoget. De lanserte så i 1964 en ni-årsplan, fulgt av ulike planer med varierende lengder og mål, som veiledet det internasjonale bahai-samfunnet.
Hvert år på den 21. april sender Det universelle rettferdighetens hus et Ridván-budskap til verdens bahá'i-samfunn, som generelt gir en oppdatering på prosessen i forhold til den gjeldende planen, og gir ytterligere veiledning for året som skal komme. Bahaiene rund om i verden er i dag bedt om å fokusere på bygge kapasitet gjennom barneklasser, ungdomsgrupper, andaktsmøter og systematiske studier av religionen i studiesirkler. Ytterligere fokus ligger på deltakelse i de ledende samfunnsdrøftelsene og sosial handling. Perioden fra 2001 til 2021 vil se fire femårsplaner, som vil kulminere i hundreårsmarkeringen av `Abdu'l-Bahás bortgang.
Bahá’í-troen i Norge
Norges første bahá’í, Johanna Schubarth (1877–1952), flyttet tilbake til Norge i 1927 etter at hun emigrerte til USA i 1917. Hun arbeidet som sykepleier og ble kjent med bahá’´l-troen i 1919, gjennom en pasient da hun arbeidet på et sykehus i Urbana, Illinois. I Norge oversatte hun flere bahá’í-bøker til norsk og hun var Norges eneste bahá’í i lang tid. Først i 1947 fikk hun selskap av flere bahá’íer i Oslo, der hun bodde. I 1948 ble det Lokale Åndelige Rådet for Bahá’íer i Oslo etablert, der hun ble valgt til formann.
Demografi
Ifølge bahai-publiserte dokumenter var det 4.74 millioner bahaier i 1986, med en årlig vekst på 4.4 %. Bahai kilder siden 1991 estimerer normalt antall bahaier i verden til mer enn 5 millioner. World Christian Encyclopedia estimerte 7.1 million bahaier i 218 land i 2000.
Fra dens opprinnelse i Perserriket og Det ottomanske riket, hadde troen ved det tidlige 20. århundre en rekke konvertitter i Sør- og Sørøst-Asia, Europa og Nord-Amerika. På 1950- og 60-tallet ble det gjennomført en rekke reisende undervisiningsprogrammer som bragte religionen til nærmest all verdens land og terriorier. Innen 1990-tallet ble det igangsatt programmer for stor-skala systematisk konsolidasjon, og i det tidlige 21. århundre økte antall nye troende. Bahai er den største religiøste minoriteten i Iran.
Religionen er ifølge The Britannica Book of the Year den nest-mest utbredte av verdens uavhengige religioner i forhold til antall land; den er representert i 247 land og territorier, representert i 2100 etniske-, rase- og stammegrupperinger, har tekster oversatt til over 800 språk og hadde i 2002 syv millioner troende. I tillegg har bahaiene en egen organisasjon i de fleste av verdens land. Iføgte FP Magazine var det verdens nest-raskest voksende religion i prosent (1.7 %) i 2007.
Lover
Lovene i bahai-troen stammer hovedsakelig fra Kitáb-i-Aqdas, skrevet av Bahá'u'lláh. Følgende er eksempler på grunnleggende lover og religiøse skikker:
Mens noen av lovene i Kitáb-i-Aqdas er anvendelig for denne tiden og kan til en grad være håndhevet av de administrative institusjonene, har Bahá'u'lláh foreskrevet en progressiv anvendelsen av andre lover basert på eksistensen av et samfunn som er hovedsakelig bahai. Lovene er, når de ikke er i direkte konflikt med de sivile lovene i hjemlandet, bindene for alle bahaier, og overholdelse av personlige lover, som bønn og faste, er utelukkende ansvaret til den enkelte.
Ekteskap
Formålet med ekteskap innen bahai-troen er primært å fremme åndelig harmoni, samhørighet og enhet mellom en mann og en kvinne, og danne et stabilt og kjærlig miljø for oppforstring av barn. Bahai-skriftene om ekteskap kaller den et «festning for velvære og salighet» og gjør ekteskap og familien til menneskesamfunnets fundament. Bahá'u'lláh priser ekteskapet høyt, advarer imot skilsmisse og homoseksualitet, og krever kyskhet untenfor ekteskapet; han lærer at ektefeller burde streve mot å forbedre hverandres åndelige liv. Ekteskap mellom personer av forskjellig rase prises høyt i skriftene.
Bahaier som ønsker å gifte seg bes om å tilegne seg inngående forståelse av den andres karakter før de bestemmer seg for ekteskapsinngåelse. Foreldre bør ikke velge partnere for sine barn, men etter at to individer har bestemt seg for ekteskapsinngåelse, må de motta tillatelse fra alle levende biologiske foreldre, selv om én ikke skulle være bahai. Ekteskapsseremonien er enkel: det eneste obligatoriske delen av bryllupet er å lese et løfte forordnet av Bahá'u'lláh som både bruden og brudgommen leser i nærvær av to vitner. Ekteskapsløften er «Sannelig, vi vil alle holde fast ved Guds vilje.»
Arbeid
Klostervesen er forbudt, og bahai forsøker å basere sitt åndelig liv i ordinær dagligliv. Utførelse av nyttig arbeid, for eksempel, er ikke bare krevd, men regnes som en form for tilbedelse. Bahá'u'lláh forbød tigging og askese. Viktigheten av selv-utøvelse og tjeneste til menneskeheten i ens eget åndelige liv er videre fremhevet i Bahá'u'lláhs skrifter, hvor han stadfester at arbeid gjort i en ånd av tjeneste til menneskeheten nyter en rang lik bønn og tilbedelse i Guds øyne.
Tilbedelsessteder
De fleste bahai-møter skjer i private hjem, lokale bahai-sentre og leide lokaler. Det er på verdensbasis syv tilbedelseshus med en åttende under bygging i Chile. Skriftene viser til en institusjon som kalles Ma sh riqu'l-A dh kár («demringsplassen for Guds pris»), som vil være sentre for et kompleks med institusjoner som vil inkludere sykehus, utdanningsinstitusjoner og så videre. Den første Ma sh riqu'l-A dh kár, i Aşgabat i Turkmenistan, har vært den mest komplette tilbedelsens hus.
Kalender
Bahai-kalenderen er basert på kalenderen etablert av Báb. Året er delt inn i 19 måneder, hver på 19 dager. I tillegg er fire (ved skuddår fem) dager lagt inn slik at bahai-året varer like lenge som solåret. Ukene har en varighet på syv dager. Månedene i bahai-kalenderen har fått navn etter Guds egenskaper, eksempelvis Bahá (Herlighet), ‘Ilm (Kunnskap) og Jamál (Skjønnhet). Ukene har en varighet på syv dager, og har, slik som månedene, fått navn etter Guds egenskaper.
Bahai-samfunn samles på begynnelsen av hver måned på en 19-dagsfest for tilbedelse, rådslagning og sosialisering. Bahai nyttår, som markerer avslutningen av fastemåneden, sammenfaller med persisk nyttår (Naw Rúz) på vårjevndøgn, 21. mars. Bahai-troen har 11 helligdager, hvorav ni er dager da bahaier skal ta fri fra arbeid eller skole. Disse dagene er viktige årsdager i religionens historie.
Symboler
Symboler i religionen avledes av det arabiske ordet Bahá’ (بهاء «herlighet»), med den numberiske verdien ni, som er årsaken til det vanlige symbolet med den nitaggete stjernen. Ringsteinsymbolet og en kalligrafi av Det Største Navn brukes også ofte. Det førstnevte er to femtaggete stjerner nøstet med en stilisert Bahá’ hvis form er ment å minne om de tre enheter, mens den andre er en kalligrafisk gjengivelse av frasen Yá Bahá'u'l-Abhá (يا بهاء الأبهى «O Herlige av Det Herligste!») Den femtaggete stjernen symboliserer bahai-troen. Innen troen er stjernen kjent som Haykal («Tempel») og den ble initiert og etablert av Báb. Både han og Bahá'u'lláh skreve flere verk i form av et pentagram.
Sosioøkonomisk utvikling
Siden unnfangelsen har troen deltatt i sosioøkonomisk utvikling, først gjennom økt frihet for kvinner, ubredelsen av kvinnelig utdanning som en prioritet, som ble gjennomført gjennom etableringen av skoler, kooperativer og klinikker.
Religionen trådte inn i en ny fase av aktiviteter når et brev fra Det universelle rettferdighetens hus datert 20. oktober 1983 anmodet bahaier om å finne måter, i tråd med troens læresetninger, hvorigjennom de kunne delta i den sosiale og økonomisk utvikling av samfunnet der de bodde. I 1979 var det 129 offisielt anerkjente sosioøkonomiske prosjekter; i 1987 hadde tallet økt til 1482.
Bahá'u'lláh skrev om behoved for en verdensregjering i denne tidsalderen av mennesketens kollektive liv. På grunn av dette ettertrykk, har det internasjonale bahai-samfunnet valgt å støtte tiltak som forbedrer internasjonale relasjoner gjennom orgaisasjoner som Folkeforbundet og De forente nasjoner, med noen reservasjoner om den nåværende struktur og FNs konstitusjon. Bahai International Community er et byrå under kontroll av Det universelle rettferdighetens hus i Haifa, og har rådgivende status i flere FN-organisasjoner.
Forfølgelse
Bahaier fortsetter å bli forfulgt i muslimske land, ettersom muslimske ledere ikke anerkjenner bahai som en uavhengig religion, men i stedet som frafall fra islam. Det mest omfattende forfølgelsen har skjedd i Iran, hvor over 200 bahaier har blitt henrettet mellom 1978 og 1998, og i Egypt. Rettighetene til bahaier har blitt begrenset i større eller mindre grad i flere andre land, inkludert Afghanistan, Indonesia, Irak, Marokko og flere afrikanske land sør for Sahara.
Marginaliseringen av de iranske bahaiene har røtter i historiske forsøk av sjia-presteskapet å forfølge en religiøs minoritet. Da bahaiene begynte å få en stor tilhengerskare, håpet presteskapet å stoppe bevegelsen ved å si at dens etterfølgere var fiender av Gud. Disse direktivene førte til mobbangrep og offentlige henrettelser. Ved ett tilfelle i Yazd i 1903 ble mer enn hundre bahaier drept. Bahai-skoler ble stengt på 1930- og 40-tallet, bahai-ekteskap ble ikke anerkjent og skrifter ble sensurert.
Under Mohammad Reza Pahlavis styre, på grunn av økende nasjonalisme og økonomiske vanskeligheter i Iran, ga sjahen kontrollen over visse religiøse anliggender til landets presteskap. Dette resulterte i en forfølgelseskampanje mot bahaiene. En godkjent og koordinert anti-bahai-kampansje, men henbikk å skape offentlig lidenskap mot Bahaiene started i 1955 med spredning av anti-bahai-propaganda på nasjonal radio og i offentlige aviser. På slutten av 1970-tallet mistet sjahens regime legimited basert på kritikk om at han var pro-vestlig, og revolusjonær propaganda påsto at noen av hans rådgivere var Bahaier. Bahaier ble fremstilt som en økonomisk trussel, støttespillere for Israel og vesten, og sosial motvilje mot Bahaiene økte.
Siden den iranske revolusjon i 1979 har iranske bahaier regelmessig hatt sine hjem ransaket og blitt bannlyst fra å studere på universiteter eller inneha offentlige jobber, og hundrevis har blitt fenglet for sin religiøse tro. Bahai-gravsteder har blitt skjendet, eiendommer inndratt og enkelte ganger ødelagt, inkludert huset til Mírzá Buzurg, Bahá'u'lláhs far. Bábs Hus i Shiraz, en av tre steder hvortil bahaier har pilegrimsreier, har blitt ødelagt to ganger.
Bernhard Lewis har uttrykt at muslimske lekfolk og islamske myndigheter har hatt problemer med å akkomandere post-islamske moneteistiske religioner, siden troende av slike religioner ikke kan avskrives som enten hedninger, slik som polyteister og animalister, eller som utdaterte forløpere som kristne eller jøder. Eksistensen av slike religioner utfordrer også den islamske doktrinen om finaliteten av Muhammeds åpenbaring.
Nightingale Island
Nightingale Island er en øy i Sør-Atlanterhavet. Øya ligger like sør for Tristan da Cunha og Inaccessible Island (16 km). Nightingale Islands areal er mindre enn 2,5 km². Øya har ingen permanent bosetning. Øya er et britisk oversjøisk territorium.
Historie
Nightingale ble oppdaget samtidig med Tristan da Cunha og Inaccessible Island i 1506 av Tristão da Cunha.
På 1600- og 1700-tallet vurderte både nederlandske og franske myndigheter og British East India Company å annektere øya (sammen med Tristan da Cunha og Inaccessible Island), men lot det være på grunn av manglende ankringsplass.
I 1656 kom båten «Nachtglas», som også var innom Inaccessible, til Nightingale. Nightingale het opprinnelig Gebroken Eyland (Den ødelagte øy), men ble senere omdøpt og oppkalt etter Gabriel Nightingale som utforsket øya i 1760.
Det sies at skjulte piratskatter er gjemt på Nightingale. Kaptein John Thomas som var på vei til en ekspedisjon til Sør-Atlanteren skal ha gjemt en formue av spanske dubloner og spanske dollar i grotter på øya som en sikkerhet. Men noen slik skatt har senere aldri blitt funnet, om den noen gang har eksistert.
I 1811 gjorde den amerikanske piraten Jonathan Lambert krav på Tristan og naboøyene. Han døde imidlertid kort tid etter at han fremsatte kravet.
I 1961 ble Tristan da Cunha rammet av et jordskjelv, og øyas innbyggere flyktet til Nightingale. I 1963 dro alle tilbake.
Geologi
Nightingale har to topper i nord. Den ene er 335 m høy, og den andre er 293 m høy; resten av øya består av klipper. Klippene er langt lavere på Nightingale enn på Inaccessible Island, som har klipper som er nærmere 300 m høye.
Til Nightingale hører også to mindre holmer til, Stoltenhoff og Middle.
Turisme
Inaccessible Island og Gough Island er begge naturreservater, så turisme er ikke tillatt på øyene. Nightingale er ikke et naturreservat, og her dermed ikke slike restriksjoner. Mange turister som besøker Tristan da Cunha, drar også til Nightingale for å se på dyrelivet. Kravet er at de bruker en guide fra Tristan.
Levemir
Levermir (insulin detemir) er et basalt insulin-analog som ble lansert i 2004 av Novo Nordisk. Insulinet baserer seg på rDNA.
Insulinet har en mye lengre og flatere virkekurve enn tidligere typer langtidsvirkende insulin (NPH-insulin). Levemir dekkes på blå resept.
Eksterne lenker
Insulin analog
Jurij Skobov
Jurij Georgijevitsj Skobov (russisk Юрий Георгиевич Скобов; født 13. mars 1949) er en tidligere sovjetrussisk langrennsløper som konkurrerte tidlig på 1970-tallet. Under OL 1972 i Sapporo var han med på å vinne gull på 4 x 10 km stafett for Sovjetunionen. Han ble nummer 5 på 15 km under de samme vinterlekene.
Skobov vant 10 km under junior-EM både i 1968 og 1969, begge ganger i sterk konkurranse med Oddvar Brå. Han har også en sølvmedalje fra stafetten under VM 1974 i Falun.
Provinsen Ingavi
Ingavi er en provins i departementet La Paz i Bolivia. Hovedstaden er Viacha.
Wace
Wace (født ca. 1115, død ca. 1183) var en anglo-normannisk dikter som ble født på Jersey, men vokste opp og fikk sin utdannelse i Caen på fastlandet i Normandie. Han avsluttet livet muligens som kannik ved Bayeux, men han forsvant fra lokale opptegnelsene etter 1174 og en del historikere har spekulert på om han døde i England.
Populær dikter
Hans omfattende diktning besto blant annet av:
Hans viktigste verker var blitt glemt i England inntil en kopi ble fraktet dit på slutten av 1700-tallet av en flyktning fra den franske revolusjon. Han har aldri blitt fullstendig oversatt, og hans litterære betydning i ettertiden har vært liten, men har til gjengjeld hatt stor betydning for historikere og slektsforskere. Wace er den eneste skribent i sin samtid som navnga mer enn hundre av Vilhelm Erobrerens soldater. Likevel blir hans historiske betydning fortsatt diskutert.
Roman de Brut, skrevet en gang rundt 1155, var basert på Historia Regum Britanniae av Geoffrey av Monmouth. Det kan ikke bli sett på som historieskriving i moderne forstand, selv om Wace ofte skiller mellom hva han vet og hva han ikke vet, eller ikke har klart å finne ut av. Wace gjenforteller opprinnelsen av Britannia med Brutus av Troja til slutten av den legendariske britiske historien som ble skapt av Geoffrey av Monmouth.
Populariteten av dette verket er blitt forklart kong Arthur-legenden ble spredt til et langt større publikum skrevet på et ikke-latinsk og folklig språk. Wace utbroderte også den arthurianske teksten ved å være den første som nevnte «Det runde bordet» og den første som navnga kong Arthurs sverd for «Excalibur», men han legger kun til mindre detaljer til Geoffrey av Monmouths tekst. Roman de Brut ble senere grunnlaget for Layamons Brut, et middelengelsk dikt med bokstavrim, og Piers Langtofts Krønike.
Øyenvitne
Hans senere arbeid, Roman de Rou, ble i henhold til Layamon bestilt av kong Henrik II av England. En større del av Roman de Rou er viet til Vilhelm Erobreren og den normanniske erobringen av England. Waces referanse er den muntlige tradisjonen innenfor hans egen familie, noe som gir hentydninger om at hans opptegnelser om forberedelsene til invasjonen og slaget ved Hastings ikke bare bygger på dokumentariske bevis, men også på øyevitnemål fra nære slektninger. Roman de Rou nevner også Halleys komet.
Skriver-prisen
Skriver-prisen er en dansk pris oppkalt etter forfatteren Esther Skriver, som var den første, som mottok prisen. Dette skjedde i november 1995. Prisen deles ut av det danske undervisningsdepartementet. Den kalles også Undervisningsministeriets læse-let-pris og er på DK 10 000.
Wace
Øyenvitne
Den relativt mindre populariteten til Roman de Rou kan reflektere den manglende interessen til historien om hertugene av Normandie som fulgte da det kontinentale Normandie ble lagt inn under det franske kongedømmet i 1204.
Skriver-prisen
Skriver-prisen har til formål å hedre en særlig bemerkelsesverdig innsats for dansk litteratur, som tilgodeser leservennlighet ut fra språklig, innholdsmessig og grafisk tilgjengelighet, så verket både har litterære og pedagogiske kvaliteter. Det gjelder litteratur, som er skrevet for lesesvake barn, unge eller voksne.
Wace
Jersey-dikter
Wace beskrivelser av militære og strategisk steder på kysten av Normandie ble benyttet på de tidlige stadiene av planleggingen av Erobringen av Normandie (Operasjon Overlord) i 1944. Det er en minnestein i granitt for Wace som er bygget inn statsbygningen på Jerseys Royal Square. Minnesteinen har et kjent sitat fra Waces rundt 17 000 linjers Roman de Rou som uttrykker dikterens stolthet for hans fødested:
På moderne fransk:
På engelsk:
På norsk
Det er et enkelt utsagn uten kompromisser fra en skribent som ikke har grunn til å skjule sine kulturelle røtter.
Navnet Wace
Selv om fornavnet Robert har blitt tilskrevet Wace er det en tradisjon som hviler på manglende bevis. Det er stort sett enighet i dag om at Wace hadde kun ett navn. Som en clerc lisant, en geistlig posisjon uten bestemte plikter foruten skriving, komponering, og å lese høyt, det vil si å fungere som lærer, var han stolt av sin tittel som maistre, mester. Han ble således stundom referert til som «Maistre Wace». Navnet Wace eller Guace kommer muligens fra germanske Wazo, en elder form av det moderne franske Gace eller Gasse. Som navn har Wace blitt funnet i opptegnelser på Jersey helt fra til slutten av 1700-tallet.
VM i curling for kvinner 1983
Curling-VM for kvinner 1983 ble arrangert 3. april – 9. april 1983 i Moose Jaw Arena i Moose Jaw i Saskatchewan i Canada.
Cannon
Cannon er en amerikansk kriminalserie som gikk på CBS fra 1971 til 1976. Serien handlet om den litt overvektige privatdetektiven Frank Cannon og de kriminalsakene han etterforsket. Cannon hadde bakgrunn som politimann, men startet siden som privatdetektiv. Hans metoder for å løse sakene var noe ukonvensjonelle. Hovedrollen som Frank Cannon ble spilt av William Conrad. Serien var produsert av Quinn Martin.
En TV-film hetende The Return of Frank Cannon ble sendt i 1980.
Cannon ble en internasjonalt kjent serie og gikk på TV i en rekke land. Den ble sendt på NRK Detektimen fra 4. mai 1973 til mai 1975. Den ble sendt på TVNorge på 1990- og 2000-tallet.
Popularitet (Nielsen ratings)
(USA)
Gjesteroller
Kjente skuespillere som har hatt gjesteopptredener i serien:
(utvalg)
Daihatsu Rocky
Daihatsu Rocky var en terrengbil fra den japanske bilprodusenten Daihatsu, produsert fra 1984 til 2002. Rocky ble solgt under navnet Daihatsu Rugger i USA og Daihatsu Fourtrak i Storbritannia.
Første generasjon (1984–1993)
Første generasjon var i salg fra 1984 til 1993, og erstattet Daihatsu Taft. Modellen var tilgjengelig med kort akselavstand og avtagbart tak, eller med lang akselavstand og metalltak. Den lange varianten, kalt Rocky Wagon, kunne frakte inntil åtte personer. Tre ulike motorer var tilgjengelig; en 2,0 liters bensinmotor med overliggende kamaksel, enkel forgasser og 88 hestekrefter, samt to ulike dieselmotorer, begge på 2,8 liter, enten med eller uten turbolader. Uten turbo leverte motoren 73 hestekrefter, mens det med turbo montert kunne hentes ut 88 hestekrefter. Firehjulstrekk var standard på alle modeller, og en mer luksuriøs variant av modellen ble solgt i Japan under navnet Toyota Blizzard.
Andre generasjon (1993-2002)
Andre generasjon ble introdusert i 1993, og var tilgjengelig for eksport det påfølgende året. Bladfjærene fra den tidligere modellen var erstattet med uavhengig hjuloppheng på alle hjul, og mens bensinmotoren var økt til 2,2 liter og 91 hestekrefter forble dieselmotorene med sylindervolumet på 2,8 liter. Turbovarianten fikk ladeluftkjøler montert, og leverte dermed en effekt på 102 hestekrefter.
Báb
Báb (født 20. oktober 1819 som Siyyid Ali-Muhammed i Shiraz, Iran, død 9. juli 1850 i Tabriz) var en iransk martyrprofet, som grunnla babismen og ble en forløper for bahai.
Báb vokste opp i en sjiamuslimsk kultur, og hans lære kan sees som en kommentar til denne. Han sto frem den 23. mai 1844 og fortalte om sine åpenbaringer. Han mente at han kom med en «rikere åpenbaring» enn Muhammads, og at han varslet at en «endelig åpenbaring skulle komme, ved Guds universelle budbringer». Bahaiene oppfatter dette som et forvarsel om Baha’u’lláh. Navnet Báb er arabisk for port eller dør, og han oppfattet seg som en port som den rette budbæreren skulle tre fram gjennom.
Báb ble oppfattet som en kjetter og dissident, og ble forfulgt og fengslet. Tusenvis av hans tilhengene ble massakrert av myndightene og han ble selv henrettet ved skyting.
Hans skrifter er samlet under tittelen Bayán. Den finnes en persisk bayán og en arabisk bayán. Budskapet i tekstene er at han, i kraft av åpenbaringene sine, opphever visse islamske lover og erstatter dem med nye, og at han «fremhever betydningen av høy moralsk standard, hjertets renhet […] og et klasseløst samfunn, med like rettigheter» Bábs lære er også preget av en fascinasjon for tallet 19, som er videreført i bahaikalenderen.
Provinsen Inquisivi
Inquisivi er en provins i departementet La Paz i Bolivia. Hovedstaden er Inquisivi.
Filmhøyskolen i Łódź
Leon Schiller statlige høyskole for film, fjernsyn og teater i Łódź (polsk Państwowa Wyższa Szkoła Filmowa, Telewizyjna i Teatralna im. Leona Schillera w Łodzi, forkortet PWSFTviT) er en av verdens betydeligste filmhøyskoler for regissører, kameramenn og skuespillere.
Høyskolen ble grunnlagt 8. mars 1948, og har fostret mange verdenskjente kameramenn og regissører, blant annet Roman Polański, Krzysztof Kieślowski, Jerzy Skolimowski, Andrzej Wajda, Krzysztof Zanussi, Barbara Sass, Juliusz Machulski og Andrzej Munk. Høyskolen er i dag en av de mest berømte institusjoner for høyere utdanning i Łódź, og består av fire fakulteter.
Historie
Leon Schiller statlige høyskole for film, fjernsyn og teater ble opprettet i 1958 ved sammenslåingen av to høyskoler i Łódź – Den statlige filmhøyskole (opprettet 1948) og Den statlige høyskole for skuespill (opprettet i 1949 som erstatning for Den statlige høyskole for teater i Warszawa med sete i Łódź, forandret til Leon Schiller statlige høyskole for teater i 1954).
Høyskolene ble opprettet i Łódź hovedsakelig som følge av at det var umulig å gjenopprette filmindustrien i tilintetgjorte Warszawa i de første etterkrigsårene.
Den første rektor ved skuespillerskolen (som på den tiden bar navnet «Den statlige høyskole for teater i Warszawa med sete i Łódź») var den berømte polske skuespilleren Leon Schiller. I 1949 ble skolen flyttet til Warszawa, og i dens plass oppstod Den statlige høyskole for teater, hvis rektor i årene 1950-1952 var Kazimierz Dejmek. Skuespillerskolens unike struktur og organisering ble senere kopiert til analoge skoler i Warszawa, Kraków og Wrocław.
I 1954 begynte Roman Polański å studere ved skuespillerskolen. Etter sammenslåingen av de to skolene i 1958 begynte kanskje den fremste periode i skolens historie. Skolen ble et slags «laboratorium for moderne kunst», hvor musikk, litteratur og maleri utviklet seg ved siden av film og teater. Suksessene fra denne perioden var utvilsomt resultatet av stemningen og det pionerske læreprogrammet skapt av skolens rektor Jerzy Toeplitz.
Storhetstiden ble brutt i 1968, da Jerzy Toeplitz som følge av politiske omveltninger mistet rektorstillingen, samtidig som de fremste av skolens forelesere forlot institusjonen. Etter 1970 gjenvant skolen imidlertid sin tidligere karakter, takket være sin nye rektor Wojciech Has, som gjenopprettet det gamle programmet til Jerzy Toeplitz og gjeninnsatte de fleste av skolens forhenværende forelesere. På 1970-tallet utdannet skolen mange skuespillere, regissører og filmfotografer som fortsatt er aktive på lerretet, i fjernsynet og teateret – både i Polen og i utlandet.
Lange flate ballær II
Lange flate ballær II er en norsk filmkomedie fra 2008 regissert av Harald Zwart. Filmen er en oppfølger av Lange flate ballær fra 2006 og ble etterfulgt av Lange flate ballær III i 2022. I tillegg til de seks hovedrolleinnehaverne fra den første filmen medvirker også Don Johnson i rollen som amerikansk admiral.