cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Al Jazeera English
Kanalen sender nyheter, kommentarer, dokumentarer, debatter, økonomistoff og sport. Ansvaret for sendingene roterer mellom kringkastingssentre i Doha, Kuala Lumpur, London og Washington, og «følger dermed solen» ifølge kanalen. I tillegg til de fire kringkastingssentrene har kanalen et bredt utbygget korrespondentnett med 21 internasjonale kontorer som bidrar i nyhetsproduksjonen. Den har også tilgang til ressursene til den arabiskspråklige kanalens 42 kontorer. Kanalen legger vekt på å dekke begivenheter fra der de skjer.
Al Jazeera English regnet opprinnelig med å nå ut til cirka 40 millioner hjem, men når nå omkring 80 millioner.
En rekke kjente journalister og ankermenn fra både BBC World, CNN og andre engelskspråklige kanaler gikk over til Al Jazeera English ved oppstarten. Staben er internasjonalt sammensatt, og består i stor grad av vestlige journalister.
Kanalens motto er «setting the news agenda». Den britiske journalisten Nigel Parsons er kanalens administrerende direktør.
Al Jazeera English retter seg, i motsetning til den arabiske søsterkanalen, særlig mot et vestlig publikum. De to kanalene opererer uavhengig av hverandre. Kanalen skulle opprinnelig hete Al Jazeera International, men dette ble endret til Al Jazeera English rett før kanalen startet sendingene. I sendingene blir kanalen vanligvis bare kalt Al Jazeera.
Al Jazeera English har raskt oppnådd betydelig anerkjennelse for sin grundige og objektive journalistikk; f.eks. slo den danske konservative utenriksministeren Per Stig Møller fast at Al Jazeera English var hans foretrukne nyhetskanal.
Programmer (utvalg)
Al Jazeera English sender også andre, mindre faste programmer.
Nyhetsankere
Faste programledere for nyhetssendingene:
Eksterne lenker
Al Jazeera
Harrow Road
Harrow Road er en veg i den vestlige delen av London. Harrow Road er en gammel bygdeveg som forbandt byen med landsbyer og distrikter vestover, og den har stedvis et svingete løp. Den går fra Marylebone i Westminster til Harlesden i Brent. Gjennom Paddington går vegen under og langs motorvegen A40.
Mye av forstadsutviklinga i området skjedde med utgangspunkt i landsbyer som var grodd opp langs Harrow Road. Mot slutten av 1800-tallet var områdene langs vegen fullt utbygd, og Harrow Road betjente de nye boligområdene med sine butikker, puber og vertshus.
I dag er strøkene i umiddelbar nærhet av Harrow Road relativt fattigslige. Befolkninga har et multietnisk preg; særlig er det mange innvandrere av karibisk og afrikansk herkomst.
Gustaf Aulén
Gustaf Emanuel Hildebrand Aulén (født 15. mai 1879 i Ljungby församling i Kalmar län i Sverige, død 16. desember 1977) var luthersk teolog, professor i Uppsala og så i Lund, og så biskop i Strängnäs stift 1933–1952.
Teolog
Aulén avla fil.kand.-eksamen i 1899, teol.lic. i 1906, teol.dr. i 1915 og ble i 1907 dosent i teologisk encyklopedi, 1910 i dogmatikk, alt ved Uppsala universitet, og fra 1913 professor i systematisk teologi ved Lunds universitet.
Biskop
Han ble biskop av Strängnäs Stift i 1933.
Gustaf Aulén gav ut flere teologiske verk, bl.a. Den allmänneliga kristna tron, Dramat och symbolerna og Kristen Gudstro i förändringens värld. Den førstnevne ble utgitt i seks opplag mellom årene 1923-1965, og hver gang så kraftig revidert at det nesten er helt nye bøker. Aulén regnes som en av Lundteologene sammen med Anders Nygren og Ragnar Bring.
Aulén var også komponist og blant annet ordfører i den salmebokkomité som lå bak den svenske koralbok av 1939.
Kong Haakon utnevnte i 1946 Aulén til storkors av St. Olavs Orden «for særlig fremragende fortjenester av Norges sak under krigen.»
Marge Simpson
Marjorie «Marge» B. Simpson tidligere Bouvier (stemme av Julie Kavner) er en fiktiv figur i den animerte TV-serien Simpsons. Navnet hennes stammer fra moren til Matt Groening, skaperen av Simpsons, som heter Margaret «Marge» Groening. Marge er en snill og tålmodig kone for sin mann, Homer Simpson. Hun er lett gjenkjennelig på sitt lange, blå hår som står rett opp. Marge er stolt over å ikke ha møtt noen med lengre hår utenfor Graceland. Homer sa en gang at hennes hår er farget blått og egentlig er «grått som et muldyr». I en episode ser vi at Marge gjemmer en stor glasskrukke med penger i håret.
Gustaf Aulén
Biskop
Han ble gitt æresdoktorat ved universitetene i Erlangen, Saint Andrews, Oslo og Glasgow samt ved Augustana College.
Marge Simpson
Marge bruker mesteparten av tiden sin med husarbeid. Enten oppdrar hun datteren Maggie, hjelper Lisa eller disiplinerer Bart, og Homer.
Alder
Hennes bursdag kan være 18. mars (fra premieredatoen på episoden «Life on the Fast Lane» der hun hadde bursdag) eller 20. april (Homer sa en gang at Marge deler bursdag med Hitler). I en nyere episode tyder det på at Marge har bursdag i mai, fordi hun sa at smaragd kunne vært hennes fødselstein om hun hadde vært født tre måneder tidligere, da smaragd er fødselsteinen til mai måned. Hun kan være født mellom 1968 og 1972. I episoden «Kiss Kiss, Bang Bangalore» sier Marge at hennes bursdag er i mai.
Familie
Marges familie er ganske nylig immigranter. De kom til Springfield i stedet for Stenchburg fordi de så opp til Jebediah Springfield, grunnleggeren av byen. Hun har to søstre, Selma og Patty (begge spilt av Julie Kavner). Faren hennes er en flyvert (som er en av årsakene til Marges flyskrekk i episoden "Fear of Flying"), mens moren sjelden er sett i serien. Ingen av medlemmene i familien (unntatt Marge) har imidlertid akseptert hennes ekteskap med Homer.
Oppvekst
Da Marge var liten drømte hun om å bli kunstner. Hun var en talentfull maler og en av de beste elevene på skolen. Hun var veldig forelsket i Ringo Starr, noe som resulterte i at hun malte utallige malerier av ham (inkludert ett der de gifter seg). På high school var hun mye med bestevennen, Chloe. De var begge talentfulle journalister. Ifølge Marge selv var hennes største øyeblikk som journalist å ta Moe Szyslak på fersken i å spytte i suppen til elevene. Chloes kjæreste var Barney og Marges var Homer. Chloe og Barney slo opp, hun ble en berømt journalist og en ettertraktet dame, mens Marge ble i Springfield med Homer. Sammen fikk de Bart. Dette gjorde at Marge giftet seg med Homer, og de etablerte seg i Springfield. Hun har aldri angret på avgjørelsen om å bli. Da Marge var ung, hadde hun det lange, blå håret utslått, med midtskill. Hun kjenner seg igjen i Lisa, og oppmuntrer henne til å følge sine drømmer og ambisjoner.
Kjærlighet
Marge var en aktivist på skolen. Etter hennes første (og eneste) protest ble hun straffet med igjensitting på skolen. Det var slik Marge møtte Homer for første gang. Etter hvert ble de to et par. Derimot er ikke Homer den eneste beundreren Marge har hatt gjennom tidene. Både Montgomery Burns, Springfield Isotopes-spiller Flash Baylor, eks-millionær Artie Ziff (som nylig gikk over til å like søsteren, Selma) og kanskje den største beundreren av dem alle; Moe Szyslak. Han har prøvd gjentatte ganger i serien å få Marge, uten hell. Allikevel var det nesten, da de to dro til ferieøya Aruba. Homer fikk imidlertid reddet ekteskapet på et klønete vis.
Etter high school
Etter high school, og før ekteskapet med Homer, jobbet Marge som servitrise i en drive-through-restaurant.
Marge har alltid vært en «snill» dame og følger god moral. Hun er den eneste i Simpson-familien som støtter det å gå til kirken. Allikevel har hun vært utsatt for en rekke ulike lovforbrytelser: Tatt for bekjempelse av råkjøring, tid i fengsel for tyveri, spillegalskap, forkjærlighet for alkoholikere, en minneverdig skijakt (á la Thelma & Louise) og for å ha hatt sex med Homer på en minigolfbane (noe som førte til at Homer og Marge løp nakne rundt i byen).
Marge har hatt mange forskjellige psykiske problemer; stress på grunn av familien og flyskrekk. Flyskrekken fikk hun etter å ha opplevd at faren ikke var flyver som han hadde sagt, men flyvert. Hun har også opplevd at lekeflyet hennes tok fyr. Denne hemmeligheten kom frem da familien skulle ta flyet for å komme på ferie.
Eksterne lenker
ザ・シンプソンズの登場人物
Auguste Comte
Auguste Comte (fullt navn Isidore Marie Auguste François Xavier Comte; født 19. januar 1798, død 5. september 1857) var en fransk filosof og positivistisk tenker. Han regnes som sosiologiens grunnlegger.
Liv og virke
Comte ble født i Montpellier. Etter endt skolegang ble han opptatt som student ved École polytechnique i Paris, et lærested tro mot de franske republikanske idealer. I 1816 ble imidlertid École stengt på grunn av reorganisering og studentene ble bedt om å søke igjen om opptak senere. Comte ble dermed nødt til å forlate École for en tid og han fortsatte studiene ved den medisinske skolen i Montpellier. Da École omsider åpnet igjen, lot Comte være å søke om gjenopptak.
Hjemme i Montpellier kom han imidlertid på kant med sin katolske og kongevennlige familie. Han forlot igjen hjembyen for Paris hvor han tjente penger på strøjobber. Omsider begynte han igjen å studere og jobbe som assistent for Claude Henri de Rouvroy, greve av Saint-Simon som bragte ham inn i den franske intellektuelle sosieteten. Men også dette tok en slutt på grunn av uoverensstemmelser med Greven, og han forlot Saint-Simon. Men nå visste han hva han virkelig ville gjøre i livet, nemlig å jobbe med de filosofiske ideene innen positivismen. Hans plan for dette ble publisert i 1822 under tittelen Plan de traveaux scientifiques nécessaires pour réorganiser la société, men han mislyktes i å få en akademisk stilling på dette grunnlaget og måtte leve på hjelp og gaver fra venner og kjente.
Han giftet seg med Caroline Massin, men de ble skilt i 1842. Comte var kjent som en arrogant, voldelig og utrivelig person. I 1826 ble han innlagt på et mentalsykehus, men skrev seg ut før han var kurert for å fortsette å jobbe med planen sin. I tiden mellom dette og skilsmissen utga han 6 bind av verket Cours de philosophie positive.
Lietuvos futbolo federacija
Lietuvos futbolo federacija (LFF) er særidrettsforbundet for fotball i Litauen med tilholdssted i Vilnius. LFF er landets øverste fotballorgan og er ansvarlig for å avholde nasjonale serie- og cupmesterskap samt landskamper for herrer og kvinner i ulike aldersklasser. Forbundet ble grunnlagt i 1922 og ble medlem av FIFA året etter. Da Sovjetunionen annekterte Litauen i 1940 ble fotballforbundet oppløst, men ble igjen aktivt da landet fikk tilbake sin uavhengighet i mars 1990. LFF ble en del av UEFA i 1992.
Auguste Comte
Liv og virke
Fra 1844 var Comte i et kjærlighetsforhold med Clotilde de Vaux, et forhold som forble platonisk. Etter hennes død i 1846 ble kjærligheten overfor henne kvasi-religiøs, og Comte så etter hvert på seg selv som grunnlegger og profet i en ny religion, religion for humanisme. Han publiserte fire bind av Système de politique positive (1851–1854).
Lietuvos futbolo federacija
LFF arrangerer blant annet A Lyga (landets øverste divisjon), og Lietuvos futbolo federacijos taurė (det nasjonale cupmesterskapet). Nåværende fotballpresident er Julius Kvedaras.
Auguste Comte
Arbeid og Ettermæle
En universell lov som Comte mente å gjenkjenne i alle vitenskaper var den han kalte loven om 3 faser. Det er for denne loven han kanskje er mest kjent i dag, nemlig at samfunnet har gjennomgått 3 faser: teologisk, metafysisk og vitenskapelig. Han stemplet den siste av disse fasene som positiv.
Dette var en av de første teoriene innen sosial evolusjon og sosialdarwinisme: At menneskets sosiale utvikling fra en teologisk fase, der naturen var mytologisk oppfattet, og mennesket søkte forklaringer på naturfenomener i overnaturlige vesener, gjennom den metafysiske fasen der naturen ble oppfattet som et resultat av obskure abstrakte krefter, og mennesket søkte forklaringer på naturen gjennom disse, til den siste positive fasen, der alle abstrakte og obskure krefter forkastes, og naturens fenomener forklares gjennom et konstant og gjensidig sammenhengsforhold. Denne utviklingen så han på som uunngåelig og en konsekvens av utviklingen i menneskets tanker og stadig mer utstrakt bruk av logisk fornuft i forståelsen av verden.
En annen universell lov kalte han den ensyklopediske lov. Ved å kombinere lovene utviklet Comte en systematisk og hierarkisk klassifisering av alle vitenskaper, inkludert fysikk, astronomi, kjemi og biologi, men også physique sociale senere døpt sosiologi.
Ideen om en spesiell vitenskap for det sosiale var populær på 1800-tallet og ikke unik for Comte, men det var måten Comte gikk inn for og beskrev dette på som var spesiell. Han så på sosiologien som den siste og største av alle vitenskaper, en som ville romme alle andre vitenskaper og integrere og relatere disse inn i en altomfattende enhet.
Comte navnga også begrepet altruisme for å referere til det han mente var en moralsk forpliktelse mennesket hadde til å tjene andre og plassere deres interesser foran ens egne.
Begravelse på statens bekostning
Begravelse på statens bekostning er en æresbevisning som i Norge blant annet gis til ledende statsmenn, politikere, soldater og kulturarbeidere som forfattere, skuespillere, komponister og idrettsutøvere. Det er ikke det samme som en statsbegravelse, som i Norge vanligvis er forbeholdt medlemmer av kongehuset.
Historie
Ordningen med begravelse på offentlig bekostning er trolig inspirert av lignende ordninger i andre land. Slike begravelser spesielt i Frankrike omtales flere ganger i norske aviser på 1800-tallet. Det er bare noen få eksempler på norske begravelser på statens bekostning på 1800-tallet. Første gang ordningen omtales i Norge er ved begravelsen av den siste gjenlevende eidsvollsmannen Thomas Konow i 1881. Andre gang er begravelsen av studenten Evald Pauss i 1890, fulgt av begravelsen av statsminister Johan Sverdrup i 1892. Det har ikke tradisjonelt vært et særskilt regelverk for hvordan ordningen skulle brukes, og ordningen har hatt et ad hoc-preg. Det har også variert hvilke organer som har besluttet å tildele æresbevisningen; ved Konows begravelse var det Stortinget som tok beslutningen, mens i nyere tid har det blitt praksis at regjeringen tar beslutningen. Ved begravelsen av Pauss i 1890 ble ordningen omtalt som en ordning normalt forbeholdt personer med en betydelig historisk rolle:
I Norge har ordningen vært omtalt som «begravelse på statens bekostning» eller «begravelse på offentlig bekostning», og forstås som separat fra ordningen med statsbegravelse, som er en begravelse i statlig regi. I Norge gis statsbegravelse bare til medlemmer av kongehuset, mens i andre land kan også statsbegravelse gis til de samme gruppene som i Norge kan få begravelse på statens bekostning, som f.eks. fremtredende politikere og andre særlig fortjente personer. I praksis eksisterer dermed ikke dette skillet mellom «begravelse på statens bekostning» og «statsbegravelse» i andre land. Harald Stanghelle skrev at «de tørre ordene 'begravelse på statens bekostning' gir assosiasjoner til en økonomisk transaksjon. Og ikke til hedring av mennesker som 'har indskrevet sit Navn i sit Folks Historie', slik det en gang ble beskrevet. Derfor bør det hete 'æresbegravelse', som det jo er».
1905–1940
(Listen er muligens ikke komplett)
2. verdenskrig
(Listen er muligens ikke komplett)
Etter 2. verdenskrig
Begravelser på statens bekostning har vært gitt til personer som i lang tid og på fremragende måte har gjort en særlig nasjonal tjeneste som stortingspresidenter, ministre og statsråder eller kulturarbeidere på forskjellige felt. Begravelse på Statens bekostning vedtas av Regjeringen.
Av de 69 som ble gitt denne æren etter andre verdenskrig var syv kvinner og 62 menn. 25 personer var politikere, sju var forfattere, diktere og journalister, seks var forskere, seks var kunstnere og idealister, åtte var musikere og skuespillere og tre idrettsutøvere. I tillegg kommer 14 med andre yrkesbakgrunner.
Totalt har ni kvinner blitt gitt denne æren: Gina Krog, Sigrid Undset, Sonja Ludvigsen, Halldis Moren Vesaas, Wenche Foss, Grete Waitz, Kim Friele, Rosemarie Köhn og Shabana Rehman.
Følgende personer har fått begravelse på statens bekostning etter slutten av andre verdenskrig:
Vietnam under Sommer-OL 1960
Vietnam under Sommer-OL 1960. Tre sportsutøvere fra Vietnam deltok i to sporter under Sommer-OL 1960 i Roma. Vietnam, som deltok for tredje gang i et OL, vant ikke noen medaljer.
Cryptocercidae
Cryptocercidae er en gruppe (familie) av insekter som tilhører ordenen kakerlakker. De er blitt regnet som nære slektninger med termittene, men det er usikkert om dette er korrekt.
The Wishing Tree
The Wishing Tree er et britisk pop/rock-band. Gruppa er et sideprosjekt for Marillions gitarist Steve Rothery, og består i dag av ham selv og sanger Hannah Stobart. The Wishing Tree ble dannet i 1995 og ga ut albumet Carnival of Souls i 1996, men prosjektet lå deretter på is i flere år. Deres andre album, Ostara, ble utgitt i 2009.
På albumet Carnival of Souls medvirket Steve Rothery (gitar og tangentinstrumenter), Hannah Stobart (sang), Pete Trewavas (også fra Marillion) (bass) og Paul Craddick (trommer). John Helmer skrev de fleste av sangtekstene på albumet. Albumet ble utgitt i remastret versjon med bonusspor i 2001.
Cryptocercidae
Utseende
Middelsstore (voksne er 20-30 mm), ovale, avlange, kortbeinte og helt vingeløse kakerlakker. Antennene er ganske korte. På farge er de gjerne mørkrøde.
Liv og utvikling
Som hos andre kakerlakker utvikler eggene seg i en hornaktig eggkapsel (oothek) som hunnen bærer med seg til eggene klekkes. Kakerlakkene har ufullstendig forvandling, og nymfene ser ut som små versjoner av de voksne (særlig hos de artene der de voksne ikke utvikler vinger). Slekten Cryptocercus utmerker seg ved at disse kakerlakkene lever av død ved som de fordøyer ved hjelp av mikroorganismer i mage-tarmkanalen, og at de danner samfunn. En hann og en hunn holder sammen i flere år (monogami er sjeldent mellom insekter) og avler opp et ungekull sammen. Avkommet får i seg mikroorganismene de trenger ved å spise sekreter fra foreldrenes tarm. Slik ligner de sterkt på termitter, og man har trodd at Cryptocercus representerer en gruppe som står nært til termittenes forfedre. Nyere forskning tyder på at dette er tvilsomt, og at likhetstrekkene mellom Cryptocercus og termitter er utviklet parallelt, uavhengig av hverandre.
Systematisk inndeling
Det er usikkert om Cryptocercidae representerer noen naturlig gruppe. Ofte blir den referert til mer uformelt som "Cryptocercus-gruppen". Molekylære studier kan tyde på at slekten Cryptocercus bør plasseres i familien Polyphagidae.
Fylkesvei 545 (Hedmark)
Fylkesvei 545 i Hedmark går mellom Løvbergsmoen og Nordstad i Elverum. Veiens lengde er 13,3 km.
2019 ble veien del av fylkesvei 2142.
The Jeff Beck Group
The Jeff Beck Group var en engelsk rockegruppe som eksisterte i perioden fra 1968 til 1972.
Gruppens to best kjente album, Truth og Beck-Ola, regnes av mange som forløperne til heavy metal.
Flere kjente musikere spilte i The Jeff Beck Group. I tillegg til Jeff Beck selv, tok kjente navn som Rod Stewart, Ron Wood og Nicky Hopkins del i prosjektet.
Grunnkretser i Tjeldsund kommune
Grunnkretser i Tjeldsund kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Tjeldsund kommune, Nordland, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Jakob Cedergren
Jakob Cedergren (født 10. januar 1973 i Sverige) er en dansk skuespiller. I Danmark er han muligens mest kjent for rollen som journalisten Bjarne Madsen i TV-serien Edderkoppen fra 2000.
Cedergren er utdannet fra Statens Teaterskole i 1997 og har medvirket i atskillige danske teaterstykker og filmer.
I 2009 portretterte han den danske prins Carl/kong Haakon VII av Norge i den norske TV-miniserien Harry & Charles. Maria Bonnevie spilte rollen som hans hustru Maud.
Agderrådets universitetskomité
Agderrådets universitetskomité ble etablert i 1994 for å arbeide for et universitet på Sørlandet. Den første tiden, fra 1994 til 2003 var Bjørg Wallevik, ordfører i Kristiansand, leder av komitéen. Da hun ikke ble gjenvalgt i 2004, tok den nye ordføreren i Kristiansand, Jan Oddvar Skisland, over som leder.
Komiteen hadde en forløper i en tidligere komité som ble lagt ned da Agder distriktshøyskole ble etablert i 1969. Ved fusjonen av seks høyskoler på Sørlandet i 1994 til Høgskolen i Agder ble en ny komité etablert. Den formulerte året etter et universitetsmål, noe som regionen allerede hadde tatt sikte på gjennom planen Felles mål for Agder. Både politikere, næringslivsrepresentanter og representanter fra høgskolen har deltatt i arbeidet. Finansieringen har skjedd ved etableringen av Sørlandets Kompetansefond, hvor både Kristiansand og andre kommuner på Sørlandet la eierandeler fra VAE inn i prosjektet. Dette og andre fond har bidratt med store summer til høyskolen. Også næringsliv og fylkeskommuner har bidratt.
En viktig medspiller for komitéen var Jon Lilletun, stortingsrepresentant og statsråd.
Første etappe av arbeidet ble fullført da kronprinsesse Mette Marit foretok den offisielle åpningen av Universitetet i Agder. Men arbeidet fortsetter for å skaffe gode rammebetingelser for det sjuende universitetet i Norge.
Vietnam under Sommer-OL 1964
Vietnam under Sommer-OL 1964. Seksten sportsutøvere fra Vietnam deltok i fem sporter under Sommer-OL 1964 i Tokyo. Vietnam, som deltok for fjerde gang i et OL, vant ikke noen medaljer.
AYA
Ohkawa Naoki, aka AYA (født 17. mars 1980) er gitarist i den japanske visual kei-gruppen Mix Speaker's,Inc. Han er tidligere kjent fra Psycho le Cému, og var med sine 19 år ved bandets oppstart det yngste medlemmet. Før Psycho le Cému startet, og en periode i 2005 hvor PLC var inaktivt, spilte han i ISABELLE.
AYAs rollefigur i Psycho le Cému var som søt pike. Han spilte gitar, bortsett fra på de låtene hvor han og Yura-sama bare danset para-para.
AYA er ikke den som snakker mest i intervjuer, og han har en utpreget mangel på sangstemme; hans eneste forsøk på å synge frontvokal, var i en humoristisk sketsj.
AYA var den første som bestemte seg for å slutte i PLC våren 2006.
Hans første kostyme i Mix Speaker's,Inc. var som "Skeleton [sic] Witch", i tråd med bandets stil (inspirert av spøkelseshus på tivoli eller halloween-feiring).
Spardame
Spardame er et kortspill for 3–5, helst 4 spillere. Det har i stor grad samme reglene som for spillet hjerter som er standard i Windows. Hensikten er også her, å ha lavest mulig poengsum når spillet er slutt. Man kan spille et bestemt antall runder, eller til en bestemt positiv eller negativ poengsum er oppnådd av en spiller.
Spilleregler
Er man 3 spillere legges kløver 2 bort, er man 5 spillere legges kløver 2 og ruter 2 bort. Kortene deles så ut slik at alle har like mange. Hver spiller velger etter å ha sett på kortene, men før spillet starter, tre kort som sendes til sidemannen. (To om man er 5 spillere og fire om man er tre). Man kan aldri gi bort spar dame. Alle andre kort kan gis bort.
Spillet kan starte på to måter:
Poengregler
For hvert hjerterkort man sitter igjen med når runden er over, ilegges man 10 straffepoeng. Hjerteress gir 20 poeng. Den som får spardamen, mottar 100 poeng. Tilsammen går altså hver runde ut i 240 poeng: 100 (spardame) + 12x10 (hjertere) + 1x20 (hjerter ess)
Hvis man klarer å ta inn alle hjerterne og spar dame (ikke nødvendigvis alle stikk), får de andre spillerne 100 plusspoeng.
Man regner deretter ut den totale summen ut ifra pluss og/eller minuspoeng (se varianter), og legger sammen summen for hver runde.
Varianter
Det finnes mange varianter av reglene: 'Man kan bare gi bor spardamen om man også gir bort ruterknekten
Norgesmesterskap
Det blir årlig arrangert NM i spardame i forbindelse med Bergen Spillfestival.
Jan Baker
Jan Baker (født Jan Johnsen 23. desember 1939 i Stange, Hedmark) er en norsk billedkunstner.
Baker har sin kunstneriske utdannelse fra Statens håndverks- og kunstindustriskole i perioden 1955–57 og Statens kunstakademi i perioden 1965–70. Han har også hatt studieopphold i Paris.
Utstillinger
Baker har siden debuten i Kunstnerforbundet i 1968 deltatt på en rekke separat- og gruppeutstillinger i Norge og i utlandet. De viktigste separatutstillingene har vært:
I tillegg har han hatt flere separatutstillinger i utlandet, hovedsakelig i Sverige og Tyskland. Kollektivt debuterte han på Høstutstillingen i 1967, og har siden deltatt på gruppeutstillinger og biennaler over hele verden, blant annet i Firenze, Stockholm, New York, Tokyo, København, Venezia, Ljubljana, Reykjavík, Moskva, Zagreb og Kraków.
Portørbåten
Portørbåten er et sjeldent vrakfunn av en østnorsk båt som er blitt datert til 1500-tallet, funnet i gamle Portør havn, Telemark.
Jan Baker
Utmerkelser
Baker har vunnet internasjonale priser i Frankrike og Tyskland, og har hatt mange betydelige utsmykningsoppdrag over hele landet. Han er representert i Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design, Norsk kulturråd, Bergen Billedgalleri, Den Svenske Stats Konstråd, Kulturministeriet i Bonn samt en rekke andre offentlige og private samlinger.
I 2005 mottok han Kongens fortjenstmedalje i gull for sin kunstneriske innsats. I pressemeldingen het det: «Hans særegne kunstneriske uttrykk har gjort ham til en anerkjent og ofte benyttet billedkunstner i inn- og utland.» Tildelingen ble foretatt av daværende fylkesmann i Oslo og Akershus, Hans J. Røsjorde.
Portørbåten
På halvannen meters dyp i mudderet lå en åttring inne ved stranden fram til 1981. Funnet er enestående fordi åttringen, en robåt med fire par årer, konstruksjonsmessig sett representerte den tidligste østnorske båtbyggertradisjonen som allerede på 1500-tallet skilte seg fra resten av den norske båtbyggertradisjonen. De typisk østnorske båtene er bredere, tungbygde, grove og solide farkoster mer egnet for seiling fremfor roing enn de slanke og smidige vestnorske og nordnorske båtene.
Portørbåten var bygget av eik og var 6,14 meter lang og 1,70 meter bred, dens proporsjoner minner om de moderne østnorske båtene.
En av de mest synlige forskjellene mellom de ulike båtbyggertradisjonene i Norge er den østnorske båtens kjøl- og stavnprofil. På de andre norske trebåtene er det satt inn mellomstykker i overgangen mellom kjøl og stevner kalt lot. Den østnorske båten har stevnene satt rett på kjølen festet med stevnkne og lasker uten noe mellomstykke, en typisk konstruksjonsmessig særegenhet ved moderne snekker. Portørbåten har den samme kjøl- og stavnprofilen som de fleste østnorske trebåtene. Konstruksjonen med syv eikespant, fire tolleganger og oppsagde hudplanker som bare ble spikret rett på stevnene, var så grov at snekkeren ikke hadde høvlet vekk sagsporene på innersiden av hudplankene.
Leketøy
Et leketøy eller en leke er en gjenstand som særlig barn, men også voksne, kan leke og more seg med. Leker er ofte tilpasset alderen og kan være mer eller mindre forseggjorte, hjemmelagde eller masseproduserte. Leketøy er et hjelpemiddel i leken og kan stimulere barnets intellekt, fantasi, motorikk og fysiske utvikling ellers. Leketøy omfatter alt fra biteringer og taktile kosedyr, til tråbiler og avanserte videospill.
Øivind Tidemandsen
Øivind Lønnestad Tidemandsen (født 18. september 1961) er en norsk gründer, forretningsmann og investor.
Leketøy
I Norge er det et krav om at leketøy ikke skal medføre helsefare for barn. Det er hovedkravet i forskrift om sikkerhet i leketøy.
Øivind Tidemandsen
Tidemandsen er blant gründerne bak selskaper som XXL og møbelkjeden Living. Han har spesielt frem til 2016 arbeidet tett med sin bror Tore Tidemandsen.
På 1980-tallet startet Tidemandsen en Elkjøp-butikk. På 1990-tallet hadde han arbeidet seg opp til en sjefsstilling for hele kjeden. Etter at Elkjøp ble solgt ut av landet startet han og broren sportsutstyrskjeden XXL i 2000. I 2016 kjøpte han sin brors andel i XXL-eierselskapet Dolphin for 1,1 milliarder kroner. Tidemandsen er også medeier i interiør-kjeden Home & Cottage.
Øivind Tidemandsen har blitt gjenstand for sterk kritikk for å ha troféjakt som hobby.
Leketøy
Spielwarenmesse International Toy Fair Nürnberg (Den Internasjonale Leketøysmessen i Nürnberg) er verdens største messe for leketøy.
Knud Brahe
Knud Ottesen Brahe (født 24. august 1555 på Aalborghus, død 3. februar 1615) var en dansk adels- og lensmann.
Han var sønn av riksråd Otte Thygesen Brahe og Beate Clausdatter Bille, og dermed en yngre bror til astronomen Tycho Brahe. Som mange andre danske adelsmenn, fikk han sin militære utdannelse i Nederlandenes frihetskrig, hvoretter han var hoffsinde hos Frederik II. På grunn av et kjærlighetsforhold til adelsdamen Sophie Mormand måtte han igjen i noen år søke utenlands, hvor han blant annet lot seg immatrikulere ved Universitetet i Padova (1579). Han ble siden munnskjenk hos kong Frederik, for deretter i 1589 å bli lensmann på Aarhusgaard og i 1602-15 på Bygholm. Han deltok i Kalmarkrigen som rittmester, og gjorde seg bemerket under fektningen ved Varberg 21. september 1611.
Da broren Jørgen Ottesen Brahes sønn Tønne i 1611 falt under Kalmarkrigen, arvet han Tostrup slott i Skåne. I 1592 oppførte han den vakre hovedbygningen på Engelsholm i Jylland, som hans bror Tycho skal ha tegnet. Som medeier hadde han også sin søster Sophie Brahes forlovede, alkymisten Erik Lange (Margrethe bror), hvilket pga. Eriks konstante pengemangel gav ham en del bryderier. Han bevarte dog et godt forhold til sine søsken Tycho og Sophie, også etter at resten av familien hadde slått hånden av dem.
Ekteskap
I 1584 hadde han ektet Margrethe Eriksdatter Lange til Engelsholm som var enke etter Jens Kaas til Gudumlund. Hun var en lærd dame, som især ble bekjent for oversettelse av franske, reformerte gudelige bøker. Ekteskapet forble barnløst.
Knud og Margrethe ligger begravet i krypten under Margrethe Langes kapell i Nørup kirke i nærheten av Vejle. Deres initialer er innsatt som murankre utvendig på kirkens sydmur.
Frank Jenssen
Frank Josef Jenssen (født 11. august 1969 i Levanger) er en norsk embedsmann som har vært statsforvalter i Trøndelag siden 2018. Han har tidligere vært stortingsrepresentant og statssekretær for Høyre.
Liv og virke
Han vokste opp på Kolstad i Trondheim som sønn av telemontør Steinar Jenssen fra Hamarøy og telefonassistent Mary-Ann Østgård fra Stod. Han gikk Adolf Øiens skole og studerte deretter statsvitenskap ved NTNU.
I 2008 ble han fritatt fra sine verv og gikk ut av politikken i noen år. Han var daglig leder og seniorrådgiver i Røe kommunikasjon 2008–2010, så kommunikasjonsdirektør i Arbeidstilsynet 2010–2013.
I 2013 ble han valgt til stortingsrepresentant for Sør-Trøndelag. Jenssen satt i Stortingets kommunal- og forvaltningskomité som Høyres kommunalpolitiske talsmann, og han ble dermed sentral i forhandlingene om kommunereformen. Han satt også i Høyres gruppestyre. Han søkte ikke gjenvalg til Stortinget i 2017, og ble utnevnt til fylkesmann (nå statsforvalter) etter at det var klart at Nord- og Sør-Trøndelag fylkesmannsembeder ville bli slått sammen 1. januar 2018.
Anders Sandøe Ørsted Bull
Anders Sandøe Ørsted Bull (født 13. september 1817 i Bergen, død 15. april 1907) var en norsk embetsmann og statsråd.
1835 ble han student med laud fra Bergen katedralskole, i januar 1840 juridisk kandidat med samme karakter. Han ble ansatt i armédepartementet 1837, ble fullmektig 10. januar 1846, byråsjef 12. juli 1850 og ekspedisjonssekretær 4. august 1854. Han ble utnevnt til generalkrigskommissær for land- og sjøetaten 25. februar 1860. I en årrekke fungerte han som ekstraordinær assessor i Høyesterett, og var flere ganger konstituert som statsråd, samt medlem av forskjellige kongelige kommisjoner angående militære forhold. I årene 1877 og 1878 var han ordfører i Kristiania kommunebestyrelse. I 1884 ble han utnevnt til minister i armédepartementet.
Bull ble 21. januar 1890 av kongen tildelt storkorset av St. Olavs Orden.
Han var sønn av justitiarius i Høyesterett Georg Jacob Bull (1785–1854) og Barbara Albertine Ørsted (1783–1865), en søster av brødrene A. S. og H. C. Ørsted. Han ble gift 8. mai 1848 med Caroline Elisabeth Dahl (f. 1822), datter av maleren J.C. Dahl.
Belgisk toppdivisjon i fotball 1999–2000
Belgisk toppdivisjon i fotball ble opprettet i sesongen 1895-96. Det belgiske fotballforbundet står for organiseringen av ligaen. De er igjen underlagt av UEFA, som setter hovedreglene for hvordan fotball organiseres i Europa.
Ligatabell
K=kamper spilt, V= vunnet, U= uavgjort, T= tap, MF-MM= mål for-mål mot, P = Poeng
Farthest South
Farthest South er et begrep som ble brukt til å betegne den sørligste breddegraden nådd av oppdagere før Sydpolen ble erobret i 1911. Vesentlige skritt på veien mot Sydpolen var oppdagelsen av landområdene sør for Kapp Horn i 1619, kaptein James Cooks kryssing av polarsirkelen i 1773, og de tidligste bekreftede observasjoner av det antarktiske fastlandet i 1820. Fra slutten av det 19. århundre ble den videre jakten på de sørligste breddegradene i realiteten et kappløp for å nå Sydpolen, som kulminerte i Roald Amundsens seier i desember 1911.
I årene før det å nå Sydpolen var et realistisk mål, var det andre motiver som trakk eventyrere sørover. Opprinnelig var drivkraften oppdagelser av nye handelsruter mellom Europa og Østen. Etter at slike ruter var blitt etablert, og de viktigste geografiske trekk på jorden var grovt kartlagt, var det «Terra Australis» som ifølge myten lå skjult i sør som var den store fristelsen. Troen på eksistensen til dette antatte landet ble bevart langt inn i det 18. århundre; oppdagelsesreisende var motvillige til å akseptere sannheten som langsomt kom frem, om et kaldt og tøft miljø i landområdene rundt Sørishavet.
Stavern
Stavern (frem til 1930 Fredriksvern) er en by i Larvik kommune i Vestfold og Telemark fylke.
Farthest South
James Cooks reiser i 1771–74 demonstrerte konkluderende med den fiendtlige naturen i et hvilket som helst skjult landområde. Dette førte til en forskyvning av fokus i første halvdel av det 19. århundre, fra handel og mot utforskning og oppdagelse. Etter den første overvintringen på kontinentet Antarktis i 1899 virket utsiktene til å nå Sydpolen realistiske, og kappløpet mot Sydpolen begynte. Britene var fremragende i dette arbeidet, som var preget av rivaliseringen mellom Robert Falcon Scott og Ernest Shackleton under «den heroiske tidsalder for antarktisutforskning». Shackletons innsats kom til kort; Scott nådde Sydpolen i januar 1912, for å finne ut at han var blitt slått av Amundsen.
Tidlige oppdagelsesreiser
I 1494 signerte de viktigste maritime maktene, Spania og Portugal, en traktat som trakk en linje langs midten av Atlanterhavet, og Portugal ble tildelt alle handelsruter øst for denne linjen. Dette ga Portugal dominans på den eneste kjente ruten til østen – via Kapp det gode håp og Indiahavet, og tvang Spania, og senere også andre land, til å finne en vestlig rute til Stillehavet. Utforskningen av sør-områdene begynte som en del av søket etter en slik rute.
Stavern
Stavern var egen kommune fram til 1. januar 1988 da den sammen med kommunene Hedrum, Tjølling og Brunlanes ble en del av den nye storkommunen Larvik. Stavern var Norges minste by frem til sammenslåingen.
Kommunen hadde et areal på kun 2,3 km² og 2538 innbyggere ved sammenslåingen. Kommunesenteret var Stavern.
Farthest South
Ferdinand Magellan
Til tross for portugisisk fødsel overførte Ferdinand Magellan sin lojalitet til Kong Karl I av Spania, på hvis vegne han forlot Sevilla 10. august 1519 med en skvadron på fem skip for å finne en vestlig rute til Krydderøyene i Øst-India. Suksess var avhenging av at de fant et sund eller en passasje gjennom de søramerikanske landmasene, eller fant sørspissen av et kontinent for å seile under det. Den søramerikanske kysten ble sett den 6. desember 1519, og Magellan forflyttet seg forsiktig sørover langs kysten for å nå den 49. breddegraden den 31. mars 1520. Lite, om noe, var kjent langs kysten sør for dette punktet, så Magellan bestemte seg for å vente ut den sørlige vinteren her, og etablerte bosettingen Puerto San Julián.
I september 1520 fortsatte ferden sørover langs den ukjente kysten, og den 21. oktober nådde de 52° S. Her fant Magellan en dyp bukt som viste seg å være det stredet han søkte, og som senere ble oppkalt etter ham. Tidlig i november 1520, mens skvadronen navigerte seg gjennom sundet, nådde de sitt sørligste punkt ved ca. 54° S. Dette var en Farthest South-rekord for en europeisk navigatør, men på ingen måte det sørligste punktet nådd av mennesker siden punktet lå nord for det befolkede landet Tierra del Fuego, verdens sørligste område bosatt av mennesker.
Stavern
Stavern har i ettertid fått tilbake bystatus da reglene for det ble liberalisert, men er ikke lenger Norges minste by. Tettstedet har innbyggere per 1. januar. I byen finnes to barneskoler, Stavern skole og Jordet skole, samt en ungdomsskole, Brunla ungdomsskole.
Farthest South
Francisco de Hoces
Den første oppdagelsen av en sjøpassasje til Stillehavet sør for Tierra del Fuego er noen ganger tilskrevet Francisco de Hoches fra Loaisa-ekspedisjonen. I januar 1526 ble skipet hans, «San Lesmes», blåst sørover fra Atlanterhavets inngang til Magellanstredet til et punkt hvor mannskapet trodde de så et nes med vann på baksiden, noe som indikerte det sørlige ytterpunktet av kontinentet. Det er spekulasjoner om hvilket nes de så, men det antas at det var Kapp Horn. I deler av den spansktalende verden er det antatt at Hoces gjorde denne oppdagelsen av sundet som senere ble kjent som Drakestredet mer enn 50 år før Francis Drake, den britiske sjørøveren.
Stavern
Historie
Stavern har trolig vært havn og ankerplass siden oldtiden. Navnet er funnet i den norrøne formen «Staferni» i skriftlige kilder fra 1100-tallet. «Staferni» kommer av stafr, det vil si «stav», og erni som har usikker betydning. Fra 1200-tallet ble Stavern beskrevet som et fiskersted med god havn. Senere fikk stedet losstasjon og utviklet handel og stor skipstrafikk. Stedet fikk ytterligere betydning da Ulrik Fredrik Gyldenløve bygde befestningene på Citadelløya på 1600-tallet og flåtestasjonen og galeiverftet for marinen ble flyttet fra Lagmannsholmen i Kristiansand til Stavern omkring 1758.
Både det gamle stedsnavnet og dagens navn er Stavern, men fra 1799 til 1930 hadde hele området samme navn som orlogsstasjonen, nemlig Fredriksvern. Stavern var for øvrig det siste stedet i Norge som fikk status som kjøpstad. Det skjedde i 1943 og ble bekreftet av Kongen i statsråd etter krigen. Stavern mistet sin bystatus etter at storkommunen Larvik ble dannet av de tidligere kommunene Hedrum, Tjølling, Brunlanes, Larvik by og Stavern, men tok denne igjen etter initiativ av Hallstein Bast ved at sognepresten leste opp en erklæring forfattet av Bast på Stavern torg i 1996: «Stavern fungerer som en by, oppfattes som en by og skal fra nå av også betegnes som en by.»
Curiosity
Curiosity er en radioisotopdrevet rover og en del av NASA-oppdraget Mars Science Laboratory (MSL), hvis mål var å levere Curiosity trygt på Mars-overflaten. Curiosity er den fjerde ubemannede roveren NASA har sendt til Mars. Curiosity har langt flere og mer avanserte vitenskapelige instrumenter med seg enn de tidligere roverne, og vil derfor ha mulighet til å gjøre langt mer interessante målinger av geologi og klima på planeten.
Farthest South
Francis Drake
Drake satte kursen mot nordvest, men neste dag ble skipene spredt under en storm. «Marigold» ble senket av en gigantisk bølge, «Elizabeth» klarte å vende tilbake til Magellanstredet, og seilte senere østover tilbake mot England, og pinassen gikk senere tapt i stormen som varte i mer enn uker. «Golden Hinde» drev langt mot sørvest før hun klarte å kjempe seg tilbake mot land. Den 22. oktober ankret skipet opp utenfor en øy som Drake navnga «Elizabeth Island", og her ble tømmer til galeien samlet mens seler og pingviner ble fanget for å skaffe mat.
Ifølge Drakes portugisiske styrmann, Nuño Da Silva, var posisjonen for oppankringen 57° S, men der finnes imidlertid ingen øy ved denne breddegraden. De hittil uoppdagede Diego Ramírez-øyene, ved 56°30' S, er treløse og kan ikke ha vært øyene hvor Drakes mannskap samlet tømmer. Dette indikerer at beregningene under navigasjonen var feil, og at Drake gikk i land ved eller i nærheten av Kapp Horn, muligens på selve Hornøya. Hans siste sørlige breddegrad blir bare spekulasjon, som den ved Kapp horn, på 55°59' S. I sin rapport skrev Drake: «det ytterste kappet eller neset til alle disse øyene ligger i nærheten av 56 grader, uten at der er noen hovedøy å se sørover, men at Atlanterhavet og Sørhavet møtes.» Det åpne havet sør for Kapp Horn ble kjent som Drakesundet, selv om Drake ikke krysset det selv.
Garcia de Nodal-ekspedisjonen
Den første registrerte navigeringen i Drakesundet ble gjort i februar 1619, av brødrene Bartolome og Gonzalo Garcia de Nodal. I løpet av letingen oppdaget Garcia de Nodal-ekspedisjonen en liten øygruppe rundt 60 nautiske mil (100 km) sørvest for Kapp Horn, ved breddegraden 56°30' S. De navnga disse Diego Ramirez-øyene etter ekspedisjonens styrmann. Øyene forble det sørligste kjente landområdet på jorden før kaptein Cooks oppdagelser av Sør-Sandwichøyene i 1775.
Andre oppdagelser
Andre reiser brakte ytterligere oppdagelser i de sørlige hav; i august 1592 søkte den engelske sjøfareren John Davis ly «blant enkelte øyer som aldri før var blitt oppdaget» – antatt å være Falklandsøyene. I 1675 fikk den engelske handelsmannen Antoine de la Roché øye på Sør-Georgia, i 1739 oppdaget franskmannen Jean-Baptiste Bouvet de Lozier den fjerne Bouvetøya, og i 1772 oppdaget hans landsmann Yves-Joseph de Kerguelen de Trémarec Kerguelen. Mens la Roché og Bouvet krysset den antarktiske konvergens for å trenge inn i Antarktis, var det ingen av disse oppdagelsene som krysset den sørligste breddegraden som var registrert av Nodal-brødrene.
Curiosity
Curiosity ble skutt opp fra Cape Canaveral den 26. november 2011 ombord i MSL-romskipet, og landet på sletten Aeolis Palus i Gale-krateret på Mars den 6. august 2012.
Stavern
Historie
Denne formuleringen dannet mønster for andre byerklæringer, bl.a. Honningsvåg som tok bystatus noen måneder etter. I ettertid ble det sådd tvil om statusen var offisielt registrert. Et enstemmig kommunestyre i Larvik kommune ryddet all tvil av veien ved å vedta bystatus for Stavern etter forslag fra Bast 8. desember 2010.
Curiosity
Oversikt
Curiosity er omtrent fem ganger så tung som de tidligere roverne Spirit og Opportunity, og den har med seg over ti ganger så mye vitenskapelige instrumenter målt i masse. Roveren får strøm fra en radioisotopgenerator drevet av 4,8 kg plutonium(IV)oksid. I begynnelsen vil generatoren produsere 125 We. Produksjonen vil avta over tid etter hvert som brennstoffet henfaller, men selv etter 14 år vil den produsere 100 We, og det er sannsynlig at andre komponenter svikter før den tid. Det er planlagt at roveren skal holde i minst ett marsår (687 dager på jorden), og at den i løpet av denne tiden undersøke et område på 5 ganger 20 km.
Farthest South
Captain James Cook
Den andre av James Cooks historiske ferder, 1772–75, var først og fremst et søk for den unnvikende Terra Australis Incognita, som fremdeles var antatt å ligge et sted i uutforskede breddegrader under 40° S. Cook forlot England i september 1772 med skipene HMS «Resolution» og HMS «Adventure». Etter en pause i Cape Town, seilte de to skipene sørover den 22. november, men ble drevet mot øst av kraftige stormer. De klarte å komme seg lengre sørover, og møtte den første pakkisen 10. desember. Dette ble raskt en solid barriere, og Cooks sjømannskap ble testet til det ytterste mens han manøvrerte seg gjennom pakkisen. Til slutt fant han åpent vann, og var i stand til å fortsette sørover; den 17. januar 1773 nådde ekspedisjonen den antarktiske sirkel på 66°20' S, og ble de første skipene til å klare dette. Videre fremdrift ble sperret av is og skipene snudde nordøstover med kurs for New Zealand, som de nådde den 26. mars.
Under de påfølgende månedene utforsket ekspedisjonen det sørlige Stillehavet før Cook førte «Resolution» sørover igjen – «Adventure» hadde trukket seg tilbake til Sør-Afrika etter en uordentlig krangel med New Zealands innfødte innbyggere. Denne gangen var Cook i stand til å trenge langt forbi den antarktiske sirkel, og den 30. januar 1774 nådde han 71°10' S, hans Farthest South-rekord, men tilstanden til isen gjorde videre reise sørover umulig. Denne sørlige rekorden ble stående i 49 år.
I løpet av sine reiser til antarktiske farvann hadde Cook kretset rundt verden på breddegrader som regel over 60° S, og så ikke annet enn dystre ugjestmilde øyer uten et snev av det fruktbare kontinentet som enkelte håpet lå i sør. Cook skrev at hvis noe slikt kontinent skulle eksistere, ville det være «et land dømt av natur», og at «ingen mann vil dra lengre en jeg har gjort, og landet i sør vil aldri bli utforsket». Han konkluderte: «Skal det umulige oppnås og landet bli oppnådd, ville det være helt ubrukelig og til ingen nytte for oppdageren eller hans nasjon».
Leting etter land
Til tross for Cooks spådommer ble det gjennomført en rekke forsøk på å trenge sørover for å oppdage nytt land tidlig på 1800-tallet. I 1819 oppdaget William Smith, kommandør for brigantinen «Williams», Sør-Shetlandsøyene, og i det følgende året fikk Edward Bransfield, på samme skip, øye på Trinityhalvøya på den nordlige ytterkanten av Graham Land. 27. januar 1820, et par dager før Bransfields oppdagelse, hadde den russiske kapteinen Fabian von Bellingshausen vagt skimtet kysten av det som nå er kjent som Dronning Maud Land fra en annen antarktisk sektor. Han er dermed kreditert som den første personen til å se kontinentets fastland. I 1821 ledet John Davis en gruppe som gikk i land på en uutforsket strekke med land utenfor Sør-Shetlandsøyene. «Jeg tror dette sørlige landet er et kontinent», skrev han i skipets loggbok; hvis han hadde rett, var hans gruppe de første som satte sine føtter på det antarktiske kontinentet. Under alle disse eventyrene og oppdagelsesferdene forble Cooks sørlige rekord fortsatt stående.
Curiosity
Oversikt
Temperaturen i området roveren opererer varierer mellom −127 °C og 30 °C. Mange komponenter og instrumenter kan ikke operere i et så bredt temperaturområde, så roveren innehar mange løsninger for å justere temperaturen. Blant annet er den utstyrt med en 60 meter lang lukket væskesløyfe som fordeler varme mellom de ulike komponentene, og denne kan hente restvarme fra radioisotopgeneratoren.
Stavern
Historie
Byens eldste deler har mange fredede bygninger, blant annet Gisken og Herman Wildenveys hjem, Hergisheim.