cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Critérium du Dauphiné 2015
Critérium du Dauphiné 2015 var den 67. utgaven av sykkelrittet Critérium du Dauphiné og foregikk fra 7. til 14. juni 2015. Briten Chris Froome fra Team Sky vant rittet foran amerikanske Tejay van Garderen fra BMC Racing Team.
Den eneste nordmannen på start var Edvald Boasson Hagen fra MTN-Qhubeka, som tok 3.-plass på 1. etappe og 4.-plass på 2. og 4. etappe.
Brakteat
En brakteat (av latin bracteatus (nummus) «(mynt) overtrukket med bladgull»; avledet av bractea «tynt blikk») var en etterligning av bysantiske mynter fra 300- og 400-tallet, og brukt som hengesmykker i jernalderen.
Brakteater har vært myntform også i Norge, og må ikke forveksles med gullbrakteater fra oldtiden.
Myntformen
Brakteaten har pregning på bare ene siden, men er samtidig så tynn at preget vises negativt på baksiden. I Tyskland tok brakteat-pregningen til på 1140/50-tallet, og en kunngjøring fra 1368 omtaler «einen holen Pfennig bracteati», dvs. en hulpenning. Utformingen av tyske brakteater nådde i Hohenstaufer-tiden et svært høyt nivå, ikke minst fordi disse myntene var såpass store at de ga plass for bedre utførelse enn de små. Som hovedmynt forsvant de likevel raskt pga handelens behov for større mynt. Det ble for tidkrevende å telle eller veie opp mange små brakteater når det skulle betales for et større vareparti. Men som vekslepenger holdt brakteatene seg i århundrer i Norden. Brakteatene som ble slått i Erik av Pommerns regjeringstid ble kalt «hulpenninger» eller «blafferter», og den siste brakteaten som ble preget i Danmark, er Christian 4.s skilling fra 1629. Brakteaten var dominerende myntform i Norge fra tidlig 1100-tallet til slutten av 1300-tallet, selv om noen ble preget så sent som under erkebiskop Erik Valkendorf på 1500-tallet. På 1200-tallet var penningen preget på begge sider, mens 1/4 penninger var brakteater.
Metoden for myntpregningen antas å ha sin opprinnelse i Tyskland, og bli tatt i bruk i Norge fra rundt 1110. Myntene var ofte uregelmessige i formen, og sølvet (metallet) så tynt at pregningen kan sees på motsatt side. Vekten kunne være så lav som 0,06 gram, den letteste mynttypen vi vet om. I Norge ble det preget myntbrakteater i perioden ca. 1110–1522. Allerede kong Sverre (1177–1202) preget store mengder brakteater. Den første som preget brakteater i Norge var Olav Magnusson, og den siste erkebiskop Erik Valkendorf.
Smykke fra forhistorisk tid
Gullbrakteat er den arkeologiske betegnelsen på en liten, sirkulær, tynn gull- eller sølvplate med innstemplet bilde eller geometrisk relieff på den ene siden, og forsynt med et hull eller en hempe for å kunne bæres rundt halsen i en snor, et kjede eller liknende. Det er funnet over 900 slike brakteater fra tiden omkring 500-550 e.Kr., hvorav ca. 2/3 stammer fra Norden.
På noen få fra 400- og 500-tallet finnes det hele ord. En slik brakteat tidfestet til 450-500, funnet i 1817 på Tjurkö i Blekinge, nå i Statens historiska museum, har innskriften: Wurte runoz an walhakurne Heldaz Kunimundiu, tolket som «Held gjorde runer på brakteaten for Kunimunde». Det er enighet om at ordet walhakurne («det velske kornet») viser til gullsmykket, brakteaten, for det første leddet knyttes til «Valland» og «velsk», betegnelser for keltiske områder og folk. («Velsk korn» var en kjenning for gull, blant annet i Atlekvida, etter historien om Loke i Reginsmål. )
I Vadstena (Sverige), ble en gullbrakteat funnet i 1774. Den er trolig fra slutten av 500-tallet, og hadde hele den eldre runerekken stemplet langs kanten av smykket, fra høyre mot venstre: ᚠᚢᚦᚨᚱᚲᚷᚹ ᛬ ᚺᚾᛁᛃᛇᛒᛘᛋ ᛬ ᛏᛒᛖᛗᛚᛜᛟᛞ. Brakteaten ble under uklare omstendigheter stjålet fra Statens historiska museum i november 1938. Mariedammbrakteaten fra folkevandringstiden ble i 1906 innkjøpt av riksantikvaren Hans Hildebrand og plassert i Statens historiska museum i Stockholm samme år. Den var fremstilt med samme stempel som Vadstenabrakteaten, slik at inskripsjonen kunne rekonstrueres.
Studiet av brakteater ble grunnlagt av den danske arkeologen Christian Jürgensen Thomsen. I en artikkel fra 1855 hevdet han at brakteatene tjente som amuletter med forbilde i de romerske keisermedaljongene. I tidens løp er det gjort forskjellige forsøk på å fortolke motivene ut fra nordisk og germansk mytologi. Et særlig hyppig motiv med en rytter med en forholdsvis liten kropp, slik at rytterens hode hviler direkte på hesten, tolkes av mange som en framstilling av guden Odin.
Jesper Lundgaard
Jesper Lundgaard (født 12. juni 1954 i Hillerød) er en dansk musiker (kontrabass), kjent fra utallige samarbeid og over 400 innspillinger med skandinaviske og verdens-ledende jazzmusikere.
Bakgrunn
Lundgaard er sammen med bassisten Mads Vinding, neste generasjons bassister etter legenden Niels-Henning Ørsted Pedersen, som suksessfullt har klart å adoptere Pedersens nyskapende tekniske oppdagelser på kontrabassen. Han er utdannet i musikkvitenskap ved Aarhus Universitet (1976).
Utmerkelser
Mottaker av Ben Websters pris, JASA-prisen og Django d'Or i Danmark.
Roj
Roj (originaltittel: Рой) er en sovjetisk film fra 1990 regissert av Vladimir Khotinenko.
Junior-VM i håndball for menn 1989
Junior-VM i håndball for menn 1989 ble arrangert i Spania i 1989.
Andrus Ansips første regjering
Andrus Ansips første regjering ble innsatt 13. april 2005 etter at den var godkjent av Riigikogu med støtte fra 53 av 101 representanter. Regjeringen ble satt sammen etter pragmatiske beregninger. Regjeringen hadde ministere fra det frimarkedsliberale Eesti Reformierakond, det populistiske Eesti Keskerakond og fra landbrukspartiet Eestimaa Rahvaliit.
Eesti Reformierakond og Eestimaa Rahvaliit deltok også i den forrige regjeringen ledet av Juhan Parts, fra det konservative partiet Res Publica. Parts leverte inn sin avskjed 24. mars 2005 etter at hans innenriksminister Ken-Marti Vaher, også han medlem av partiet Res Publica, ble avsatt av Riigikogu.
Befalsskolen for infanteriet i Sør-Norge
Befalsskolen for Infanteriet i Sør-Norge (BSIS) var en befalsskole lokalisert først på Gimlemoen (1947-1963) og deretter på Heistadmoen (1963-1994). BSIS kan føre sine røtter tilbake til den første underoffisersskolen ved Norske Jegerkorps i 1791 og divisjonenes befalsskoler i perioden 1930 til 1940. I 1945 ble den grunnleggende befalsutdanning i infanteriet etter 5 års krig gjenopptatt ved etableringen av Befalsskolen for infanteriet (BSI). Skolen hadde i sitt første år fra 1945-1946 en avdeling i Norge og en i Sverige. Etter opprettelsen av Befalsskolen for infanteriet i Nord Norge i 1951 ble skolen omtalt som Befalsskolen for infanteriet i Sør Norge. BSIS bestod som skole frem til 1994. Den var infanteriets største befalsskole og utdannet totalt ca 12.700 sersjanter. Det er neppe noen militær skole som kan oppvise et tilsvarende antall.
BSIS på Heistadmoen var organisert med en skolestab, KpA som var vinterkullet, KpB som var sommerkullet og KpC som var et USK-kull (utskrevet sersjant kurs) som fikk sin utdanning innen bombekastere. Vinterkullet hadde tradisjonelt gevær- og panservernlinje. Sommerkullet som var størst hadde flest linjer med gevær-, pioner-, bombekaster- og sambandslinje. BSIS var underlagt Telemark regiment (FDI3/IR3) som hadde sitt hovedkvarter på Heistadmoen.
Leiren og nærområdet hadde alle fasiliteter som skulle til for å drive utdanning og trening, herunder hinderløype, utendørs svømmebasseng, idrettsbane, fotballbane, øvingsfelt med et stort antall skytebaner til alle formål, Hengsvann skytefelt, Grønvad repleir, kantine, kino, matsal og gode kaserner med fire manns rom. Bak befalsmessa var det en gammel tunnel som førte ut til en foss. Dagene på BSIS gikk med til utdanning innen pedagogikk og militære fag, fysisk trening, konkurranser som infanterimerket, feltidrettsmerket, skimerket for å nevne noen. Enkeltmanns ferdigheter og mange feltøvelser der elevene fikk trening som leder med egen veileder. Elevene ble gitt ansvar for egne undervisninger som ble vurdert, evaluert og gitt karakter, det samme gjaldt for øvelse som leder i felt. For vinterkullet var det obligatorisk å gå Nijmegenmarsjen.
BSIS utdannet hele tiden befal som var resultat- og løsningsorientert med en klar forståelse av lederskapets viktigste mål:
Oberstdorf
Oberstdorf er en landsby i Oberallgäu i Bayern i Tyskland, beliggende i de bayerske Alpene nær grensen til Østerrike.
Oberstdorf er kjent som kursted og vintersportssted, og er et populært utgangspunkt for fjellklatrere. Med 17 000 gjestesenger og 2,5 millioner overnattinger i året, er Oberstdorf en av Tysklands turistmagneter.
I Oberstdorf ligger to internasjonalt kjente hoppbakker. Dette er storbakken Schattenbergbakken som brukes under hoppuka, og skiflygingsbakken Heini Klopfer-bakken som er verdens tredje største hoppbakke. I tillegg har Oberstdorf ca. 85 km skiløyper, 20 skiheiser og 44 km med alpinbakker.
Oberstdorf arrangerte VM på ski, nordiske grener i tidsrommet 16.-27. februar 2005, hvor Norge ble beste nasjon.
Historie
Oberstdorf nevnes tidligst i år 1141, og fikk i 1495 markedsrettigheter av keiser Maximilian I. I 1619 ble byens rådhus bygget. Under tredveårskrigen led byen under svenske soldaters herjing, som flere ganger plyndret området (1632, 1634 og siste gang 1647). Rundt 700 mennesker døde av pest i 1634/35.
I 1742 ble nedleggelsen av den siste bjørnen berettet å ha funnet sted i Oytal. I 1787 bygget man i Oberstdorf sitt første skolehus. Mellom 5. og 6. mai 1865 ødela en brann 146 hus, og rådhuset måtte bygges opp på nytt. Byen var allerede etablert som kursted for overklassen i Europa, og i 1885 besøkte 2 353 kurgjester byen. Jernbaneforbindelsen Sonthofen-Oberstdorf ble fullført 1888, og turistnæringen ble en av byens viktigste.
De første skihopp fant sted i Schattenberg-bakken i 1926, og Nebelhorn-banen transporterer siden 1930 besøkere opp til alpene. I 1937 ble byen heilklimatischer Kurort, og i 1967 sogar Kneippkurort.
I 1950 ble Söllereckbanen bygget, og samme år fant den første skiflyvningsuken sted.
1972 ble kommunen Tiefenbach og områdene Schöllang, Reichenbach og Rubi i den tidligere kommunen Schöllang innlemmet i Oberstdorf. Samme år fant det første skiflyvnings-verdensmesterskapet sted i Oberstdorf.
I 1992 ble byens sentrum bilfri sone.
Kontinentalcupen i skihopping for kvinner 2005/06
Kontinentalcupen i skihopping for kvinner 2005/06 ble arrangert i perioden 7. august 2005 – 8. mars 2006. Kontinentalcupen ble organisert av FIS (Det internasjonale skiforbundet). Den besto av 9 sommerrenn (én lagkonkurranse) og 11 vinterrenn (én lagkonkurranse).
Rhopalomelus
Rhopalomelus er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) Licininae i familiegruppen løpebiller.
Utseende
Middelsstore, slanke, blankt svarte løpebiller uten metallisk glans. Hodet er forholdsvis stort, fasettøyne og kjever ikke spesielt store. Pronotum er rundet, minst så langt som bredt. Dekkvingene har fine lengdefurer.
Levevis
I alle fall én av artene synes å være knyttet til termitter.
Buskerud fylkes kulturpris
Buskerud fylkes kulturpris var en pris som ble delt ut av Buskerud fylkeskommune. Prisen ble første gang utdelt i 1977, og siste gang i 2019. Den ble nedlagt som følge av at Buskerud fylke opphørte å eksistere den 31. desember 2019, i forbindelse med regionreformen i Norge. Per 2019 var prisen på 50 000 kroner.
Vilkår for tildelinger
Buskerud fylke delte ut kulturprisen «som en markering av fremragende kulturarbeid, som har betydning for hele fylket, eller som gjør Buskerud kjent på en positiv måte nasjonalt eller internasjonalt.» I statuttene stod det også at «(k)ulturprisen skal gå uavkortet til en person eller til en bestemt gruppe.»
1RM
1RM er sportsterminologi og forkortelse for «en repetisjon maksimum», eller det meste en person klarer å løfte eller flytte en gang i en bestemt øvelse. Dette kalles også for maksimal styrke. 1RM-trening er betegnelse på en treningsmetode, som også kalles for maksimal styrketrening.
Treningsmetode
1RM-trening krever et bra treningsgrunnlag. Det vil si at utøveren har god teknikk (at kroppen er kjent med bevegelsene i løftet), at muskler, sener, ledd og leddbånd er vant til belastningen.
1RM-trening vil ikke stimulere til stor muskelvekst, selv om dette er individuelt.
Elizabeth Gaskell
Elizabeth Cleghorn Gaskell, fødenavn Stevenson, i England ofte referert til som Mrs Gaskell, (født 29. september 1810, død 12. november 1865) var en britisk forfatter av romaner og noveller i viktoriansk tid. Hennes romaner ga et detaljert portrett av livene til mange samfunnslag, også de meget fattige, og som sådan er hennes fortellinger også av interesse for sosialhistorikere foruten litteraturforskere. Hennes første roman tok parti for arbeiderklassen. I en annen tendensroman angrep hun dobbeltmoralen angående «falne» kvinner. Hun reiste også mye utenlands og beskrev fremmede levevis og skikker, og hennes siste roman skrev hun delvis i Paris, men døde før den var fullført.
Hennes best kjente romaner er Cranford (1853), North and South (1855), og Wives and Daughters (Hustruer og døtre, 1864-1866).
Tidlig liv
Gaskell ble født som Elizabeth Stevenson i 1810 i 93 Cheyne Walk i Chelsea som den gang var i utkanten av London. Hun var det åttende og siste barnet, men bare hun og broren John overlevde barndommen. Hennes far, William Stevenson, var en skotsk unitarisk prest ved Failsworth i Lancashire, men oppga sin posisjon av samvittighetsgrunner, flyttet sin familie til London i 1806 med den hensikt å reise til India etter at han hadde blitt privatsekretæren til jarlen av Lauderdale som hadde blitt generalguvernør av India. Denne stillingen ble ikke noe av og Stevenson skaffet seg isteden stillingen som keeper (bibliotekar) av Treasury Records (rikets viktigste dokumentarkiv). Stevensons hustru, Elizabeth Holland, kom fra en familie i Midlands som var vel knyttet til unitariske familier som Wedgwood, Turner, og Darwin, og da hun døde tre måneder etter å ha født Gaskell, etterlot hun en fortumlet ektemann som ikke så annet alternativ for unge Elizabeth enn å sende henne av sted for å bo hos sin tante på morsiden, Hannah Lumb, i Knutsford i Cheshire.
Mens hun vokste opp var hennes framtid svært usikker da hun hadde ingen personlig formue og intet sikkert hjem, selv om hun var fast gjest hos sin tante. Hennes far giftet seg på nytt i 1814 med Catherine Thomson, og paret fikk en sønn, William (født 1815) og en datter, Catherine (født 1816). Selv om Gaskell kom til tider til å ikke se sine far og hans nye familie på flere år, besøkte hennes eldre bror John henne ofte i Knutsford. Johns framtid var bestemt å gå til den britiske marinen som hans besteforeldre og onkler før ham, men han hadde ingen inntreden og måtte isteden gå inn i handelsflåten for Det britiske ostindiske kompani. John ble meldt savnet i 1827 på en sjøreise til India.
Det meste av Elizabeths barndom ble tilbrakt i Cheshire hos hennes tante Hannah Lumb i Knutsford, en by hun senere udødeliggjorde som Cranford. De bodde i et stort, rødt murhus, Heathwaite, ved Heathside som i dag er oppkalt etter henne, Gaskell Avenue.
Livet i Plymouth Grove
Ekteparet bosatte seg i industribyen Manchester. Omgivelsene, industrien og arbeiderne, kom til å gi inspirasjon til hennes romaner. De fikk flere barn, en dødfødt datter i 1833, fulgt av Marianne (1834), Margaret Emily (1837), kjent som Meta, Florence Elizabeth (1842), en høyt elsket sønn William (1844–1845) som ble kun ett år, og hvis tragiske død ble en katalysator for hennes forfatterskap på hennes ektemanns anbefaling og oppmuntring, og til sist Julia Bradford (1846). Hennes datter Florence ble gift med en advokat og politiker, Charles Crompton, i 1862.
I 1850 leide ekteparet en nyklassistisk villa i 84 Plymouth Grove i Manchester, etter utgivelsen av Gaskells første roman. Elizabeth Gaskell bodde ii dette huset, sammen med sin familie, til sin død 15 år senere. Alle Gaskells bøker, med et unntak, ble skrevet ved Plymouth Grove mens hennes ektemann holdt velferdsmøter og underviste fattige i sitt arbeidsrom. Gjennom ektefellens arbeid fikk hun godt kjennskap til fabrikkarbeidernes kår, noe som opprørte henne. De sosiale sirklene som ekteparet ferdedes i inkluderte en del litterære berømtheter, religiøse dissenter, og sosiale reformasjonsaktivister, blant annet forfatterekteparet William og Mary Howitt. Charles Dickens og John Ruskin besøkte Plymouth Grove. Gaskell-familien pleide også omgang med de amerikanske forfatterne Harriet Beecher Stowe og Charles Eliot Norton, og dirigenten Charles Hallé bodde rett i nærheten og underviste den ene av de fire døtrene i pianospill. En nær venn, Charlotte Brontë, er kjent for å ha bodd der tre ganger, og ved en anledning å ha gjemt seg bak gardinene i stuen da hun var altfor sjenert til å møte Gaskells gjester.
Gaskell døde i Holybourne i Hampshire i 1865, 55 år gammel. Huset i Plymouth Grove forble i familien Gaskells eie fram til 1913. Det ble kjøpt av University of Manchester i 1969, og i 2004 ervervet stiftelsen Manchester Historical Buildings Trust huset. Bygningen ble pusset opp i 2011, og er i dag (2016) åpent for publikum.
Den 25. september 2010 ble et minnesmerke for Gaskell avduket ved Poets' Corner («Poetenes hjørne») i Westminster Abbey. Minnesmerket består av et panel i Hubbards minnevindu, over graven til Geoffrey Chaucer. Panelet var en gave fra Elizabeth Gaskells tippoldebarn Rosemary Dabbs.
Mary Barton (1848)
Handlingen utspiller seg i Manchester på 1830- og 1840-tallet, og beskriver vanskelighetene i de lavere samfunnslagene i begynnelsen av Viktoriatiden. Første halvdel av romanen fokuserer hovedsakelig på ulikhetene mellom rike og fattige. Andre halvdel handler om et mord. Forfatteren legger vekt på å skildre enkeltskjebner, ikke skrive propaganda, men tidvis bryter den sosiale harmen gjennom. Hennes løsning på de sosiale problemene var at det måtte komme til en «forståelse» mellom arbeidsgivere og arbeidstakere.
North and South (1855)
En senere roman, North and South (Nord og sør) fra 1855, har tematiske likhetstrekk med debutromanen. I North and South skildrer Gaskell kontrasten mellom det yndige livet i sørlige England og det harde industrilivet i nordlige England.
Cranford (1853)
Den fiktive byen Cranford har store likhetstrekk med forfatterens egen hjemby Knutsford i Cheshire. Den humoristiske romanen har ingen bærende handling og består av en rekke episoder i livene til Mary Smith og hennes to venninner, hvor det viktigste som skjer er at Peter, den lenge fortapte bror, vender tilbake, noe som i seg selv en mindre del av fortellingen. Denne romanen og de senere romanene My Lady Ludlow og Mr. Harrison's Confessions var utgangspunktet for tv-serien Cranford fra 2007.
Wives and Daughters (1864-1866)
Wives and Daughters ble først utgitt som føljetong i Cornhill Magazine fra august 1864 og fram til januar 1866. Elizabeth Gaskell døde brått i 1865 og fikk derfor ikke fullført føljetongen; den siste delen ble skrevet av Frederick Greenwood. Den sentrale figuren i Wives and Daughters er Molly Gibson, den eneste datteren til en lege og enkemann. Handlingen foregår i en landsens engelsk by på 1830-tallet.
Popularitet
Gaskell ble populær for sitt forfatterskap, særlig hennes spøkelsesfortellinger som ble støttet av Charles Dickens ved at han utga dem i sitt magasin Household Words. Disse er av en annen litterær dragning hennes romaner med en klar gotisk åre.
Kontroversialitet
Hun var også kontroversiell. Hennes første roman ble utgitt anonymt, men hun ble raskt avslørt. I romanen Ruth (1853) angrep hun dobbeltmoral angående «falne» kvinner, og forsøkte å heve det uekte barnets rettigheter og gjenopprette den falne kvinnens stilling i samfunnet. Hun var forberedt på at boken skulle vekke protester, men den storm av uvilje og hån som hun ble utsatt for var langt heftigere enn hva hun hadde forestilt seg. Hun ble sterkt deprimert og mistet selvtilliten. Hun forsøkte aldri igjen å skrive en tendensroman som satte samfunnet under debatt. I sin biografi over Charlotte Brontë (1857) fikk hun trusler om ærekrenkelser fra de personer hun omtalte eller angrep i boken. Den første biografien om de tre søstrene var ellers en hjertekjær fortelling, og bidro stort til søstrene Brontës berømmelse.
Unitarisme
Unitarismen fremmet forståelse og toleranse overfor alle religioner, og selv om Gaskell forsøkte å holde sine egen overbevisning skjult, var disse hjertesakene vesentlige for henne og hennes forfatterskap, som i North and South hvor «Margaret the Churchwoman, her father the Dissenter, Higgins the Infidel, knelt down together. It did them no harm» («Margaret kirkekvinnen, hennes far dissenteren, Higgins den vantro, knelte sammen. Det tok ingen av dem skade av.»)
Bruk av dialekt
Gaskell lot sine romanfigurer fra de lavere samfunnsklassene benytte lokale dialektord. Gaskells ektemann samlet på ord fra Lancashire-dialekten, og i et brev fra 1854 til Walter Savage Landor forsvarer Elizabeth Gaskell sin bruk av dialektord fordi hun derved kunne gi uttrykk for ellers ubeskrivelige konsepter:
Provinsene på Cuba
Cuba er delt inn i 15 normale og én særskilt provins.
Bakgrunn
I den spanske kolonitida og under den den cubanske uavhengighetskrigen var landet inndelt i 6 provinser (fra vest mot øst):
Etter regionalinndelingen i 1976 ble landet delt inn i 14 normale og én særskilt provins (Municipio especial). Fra det tidspunktet utgjorde dagens Artemisa og Mayabeque den nye provinsen La Habana, men den 1. januar 2011 ble denne delt opp på nytt, og det er nå kun byen Havanna som gjenstår med dette navnet på spansk.
Armin Meiwes
Armin Meiwes (født 1. desember 1961) er en tysk kannibal som ble verdenskjent under kallenavnene «Rotenburg-kannibalen» og «Metzgermeister» (Slaktermester) da han i mars 2001 møtte en mann han hadde kommet i kontakt med over Internett for å drepe og spise ham.
Drapet
Da de to møttes i mars 2001 valgte Meiwes å filme hele seansen som ikke har blitt vist offentlig. Ifølge de som har sett filmen skal det hele ha startet med at Meiwes amputerte Brandes' penis. Meiwes stekte den før de to delte måltidet. Meiwes matet hele tiden Brandes med store mengder alkohol og smertestillende, mens han lå i badekaret og ventet på å dø av blodtap. Ti timer senere var Brandes fortsatt i live, men bevisstløs. Han tok med seg Brandes inn i et rom han hadde gjort klart for anledningen. Her drepte han Brandes med knivstikk før han hengte ham opp på kjøttkroker og slaktet ham. Meiwes la så kjøttet i fryseren for å spise resten senere.
Fengsling og dom
I desember 2002 ble Meiwes arrestert etter at han på nytt la ut en annonse. Politiet oppsøkte huset hans hvor det fant menneskekjøtt i fryseren og en to-timers videofilm som viste drapet. Mengden menneskekjøtt som ble funnet tydet på at Meiwes kunne ha spist så mye som 20 kg. Armin Meiwes ble dømt til åtte og et halvt år for drapet på Bernd Jürgen Armando Brandes, og saken fikk stor medieoppmerksomhet over hele verden. Mange protesterte mot straffen, ettersom Brandes selv ønsket å bli drept og fordi kannibalisme ikke var forbudt ved lov.
Meiwes fortalte i retten at han siden han var gutt hadde fantasert om å spise skolekamerater. En rettspsykiater konkluderte i 2003 med at Meiwes ikke var syk, men hadde en personlighetsforstyrrelse. Da saken på nytt ble tatt opp i retten hevdet Meiwes' psykolog at han fremdeles hadde fantasier og ønsket å slakte og spise unge mennesker. 9. mai 2006 ble Meiwes dømt til livsvarig fengsel av en domstol i Frankfurt am Main. Han ble i januar 2004 først dømt (av en lavere domstol i Kassel) til åtte års fengsel fordi offeret hadde samtykket til drapet. Forsvarsadvokatene argumenterte med at det var et barmhjertighetsdrap fordi offeret samtykket. Høyesterett beordret saken gjenopptatt fordi dommen var mild. Aktoratet vurderte etter den første dommen å få ham kjent utilregnelig slik at han kunne fengsles på ubestemt tid. Domstolen i Kassel konkluderte med at han til tross for det alvorlige personlighetsavviket var strafferettslig ansvarlig for sine handlinger. Dommen la til grunn at Meiwes handlet organisert, gjennomtenkt og planmessig før og etter forbrytelsen blant annet ved at han la avgjørende vekt på at offeret måtte samtykke til drapet. Psykiateren professor Georg Stolpmann vitnet om at Meiwes manglet empati.
I 2007 ble det meldt at Meiwes hadde blitt vegetarianer. I 2020 fikk han permisjon fra fengselet på dagtid.
Frank McCourt
Francis «Frank» McCourt (født 19. august 1930, død 19. juli 2009) var en irsk-amerikansk lærer og forfatter. Han ble født i New York og vokste opp i Limerick, Irland. Han mottok Pulitzerprisen i 1997 og National Book Critics Circle-prisen i 1996 for sin erindringsbok Engelen på det sjuende trinn (originaltittel Angela's Ashes).
Malaysias riksvåpen
Malaysias riksvåpen (malayisk: Jata Negara) har gjennomgått flere revisjoner. Nåværende utforming har vært i bruk siden 1988. Våpenet består av et skjold med mange felt, der hvert felt representerer en av delstatene. Hver gang en delstat har endret sitt våpen har det føderale våpenet blitt endret tilsvarende. Over skjoldet består hjelmtegnet av en gull 14-takket stjerne og en gull liggende månesigd. To malaysiatigere er skjoldholdere. Under skjoldet et gull banner med innskriften «Enhet er styrke» to ganger i malayisk (Bersekutu Bertambah Mutu) skrevet med latinske bokstaver og i jawi.
Hjelmtegnet halvmåne og føderal stjerne
Gullfargen, halvmånen og stjernen symboliserer sammen landets monarki. Halvmånen representerer også landets statsreligion islam. Stjernens spisser representerer hver av de tretten fødererte statene og Malaysias forbundsterritorier. Opprinnelig var det fjorten delstater inkludert Singapore. Stjernen ble ikke endret da Singapore gikk ut av føderasjonen, men betydningen ble endret til at den fjortende spissen skulle representere de føderale områdene.
Skjoldet
Skjoldet er inndelt i syv felt, der hver av Malaysias tretten forbundsstater er representert sammen med de viktigste elementene av deres våpenskjold:
Historisk utvikling
De fødererte malaystater var en union av fire sultanater opprettet under britisk beskyttelse i 1895. De fikk flagg og riksvåpen etter europeisk tradisjon. Våpenet hadde fire ensfargede felt i rødt, sølv, gull og svart, hadde malaytigere som skjoldholdere og et banner med motto skrevet i jawi: «Dipelihara Allah» (Under Guds beskyttelse). Øverst en krone.
Føderasjonen ble videreført som britisk koloni under navnet Den malayiske unionen i 1946. Unionen ble til Malaya-føderasjonen og fikk et revidert våpenskjold to år senere. Kronen ble byttet ut med islams halvmåne og en stjerne med elleve spisser, en spiss for hver av statene i unionen. Skjoldet fikk et rødt felt øverst med fem kris for sultanatene, og seks felter under for de øvrige seks statene.
Jason Bateman
Jason Kent Bateman (født 14. januar 1969 i Rye i New York) er en amerikansk skuespiller, filmregissør og filmprodusent.
Malaysias riksvåpen
Historisk utvikling
Før 1963 hadde Malakkas våpen festningen A Famosa som sentralmotiv. Ved frigjøringen ble det byttet ut med et amlatre. I de følgende årene ble flere statssymboler endret bort fra kolonisymboler og symboler som kunne forbindes med andre religioner enn islam. Penang hadde tidligere fyrsten av Wales' fjær og krone. Fjærene ble først byttet ut med en betelpalme. Deretter ble kronen byttet ut med Penang-brua (som sto ferdig i 1985). Sarawak hadde flagg og riksvåpen med kors og krone. Det ble byttet ut med neshornfuglen. Sabah var opprinnelig representert ved et flagg holdt oppe av to armer.
Jason Bateman
Karriere
I ettertid har han opptrådt i Kanonball: en film med baller som en ESPN-kommentator, og Starsky & Hutch som Vince Vaughns figurs forretningspartner.
Bateman fikk en Golden Globe i 2005 for «beste opptreden av en mannlig skuespiller i en komiserie» for sitt arbeid i Arrested Development. Han var også gjesteprogramleder på NBCs Saturday Night Live 12. februar 2005.
Bateman har også spilt i den kritikerroste komedien Juno (2007) og senere i Up in the Air (2009), begge regissert av Jason Reitman. I 2013 var han å se i komedien Identity Thief (2013) sammen med Melissa McCarthy.
Som 18-åring regisserte Bateman tre episoder av TV-serien The Hogan Family og ble da Directors Guild of Americas yngste medlem. I 2013 debuterte han som filmregissør med Bad Words, der han også hadde hovedrollen. Han regisserte og spilte en av hovedrollene i The Family Fang i 2015.
Privat
Bateman giftet seg med Amanda Anka, datter av sanger Paul Anka, i 2001. Sammen har de to barn.
Anahit Mkhitarjan
Anahit Mkhitarjan (armensk:, russisk: ; født 6. mars 1969) er en armensk operasanger (soprano). Hun har vunnet førsteplass i tre internasjonale sangkonkurranser: Francesc Viñas' internasjonale sangkonkurranse (Spania, 1990), Vincenzo Bellinis internasjonale konkurranse (Italia, 1991) og Julián Gayarres internasjonale sangkonkurranse (Spania, 1996). Hun arbeider ved Operaen i Jerevan.
Autechaux
Autechaux er en kommune i departementet Doubs i Bourgogne-Franche-Comté-regionen øst i Frankrike. Kommunen ligger i kantonen Baume-les-Dames som tilhører arrondissementet Besançon.
Tunga
Tunga kan referere til:
Trondhjem Mikrobryggeri
Trondhjem Mikrobryggeri ligger i Prinsensgate 39, sentralt i Trondheim by og er en pub som selger øl og brennevin de har brygget selv.
Trondhjem Mikrobryggeri åpnet 4. desember 1998, og var den andre bryggeripuben som startet sin virksomhet i Norge. Bryggeriet har også kjøkken og egen matmeny.
Bryggerne mener at ølelskere har drukket seg lei på at de store industribryggeriene med sine strenge profittkrav er tvunget til å kutte tilbake på kvaliteten og mengden av de ingredienser som gir ølet sin gode smak — humle og malt. Trondhjem Mikrobryggeri får malten fra de samme bøndene som leverer malt til Skottlands kjente maltwhisky-destillerier. Humlen kjøper de fra de mest anerkjente humlegårdene i Tsjekkia, Tyskland, England og USA. Alt øl som serveres hos Trondhjem Mikrobryggeri er brygget på stedet. Er du heldig kan du se bryggeren i aksjon rundt bryggekjelene bakerst i lokalet.
Siden Januar 2017 har de også produsert brennevin, de lager små batcher, som enten serveres etter en kort periodes lagring, eller en lengre tids modning på eikefat. De lager vodka, akevitt, gin og whisky.
Interpol
Interpol (fullt navn: International Criminal Police Organization – Interpol) er en internasjonal organisasjon etablert i 1923 for å bidra til internasjonalt kriminalpolitisamarbeid.
Med 194 medlemsstater er Interpol verdens største internasjonale organisasjon etter De forente nasjoner. Interpol har sitt hovedkvarter i Lyon i Frankrike.
For å holde organisasjonen politisk nøytral, er Interpol gjennom sin konstitusjon forhindret fra å engasjere seg i kriminalitet som ikke dekker flere land, og kriminalitet som gjelder politiske, militære, religiøse eller rasemessige forhold.
Organisasjonens arbeid er hovedsakelig rettet mot sikkerhet og terrorisme, organisert kriminalitet, narkotikaproduksjon og -handel, våpensmugling, menneskehandel, hvitvasking, overgrepsmateriale, økonomisk kriminalitet, høyteknologisk kriminalitet og korrupsjon.
Stevie-D (rapper)
Solo rapping
Stevie-D har skrevet og utgitt 2 solosanger som solorapper, bla hans hit Stop This Pain og Secret Lovers. Han har ikke utgitt mer sanger, men skriver fremdeles aktivt. Stevie-D hadde hans første konsert i Stavanger Forum 1. april hvor det møtte opp 1700 folk. Her framførte han hiten Stop This Pain og dette var en konsert i regi av Russkilde 2009, en kulturfestivalen for Stavangerrussen 2009.
Taksi-bljuz
Taksi-bljuz (originaltittel: Такси-блюз) er en sovjetisk film fra 1990, regissert av Pavel Lungin.
Handling
Shlykov, en hardtarbeidende drosje-sjåfør, og Lyosha, en saksofonist, utvikler et bisart kjærlighet-hat-forhold.
Men til tross for deres fordommer, innser de at Shlykov og Lyosha ikke er så forskjellige som de først trodde...
Prosjektskolen
Prosjektskolen benytter seg av utøvende kunstnere som gjestelærere og foredragsholdere. Skolen holder til i Borggata 7 i Bydel Gamle Oslo, i de forhenværende lokalene til Pellerin margarinfabrikk. Skolen samarbeider med kunstnersenteret Can Serrat i Catalonia, hvor det årlig arrangeres treukers skoleturer.
Andrus Ansips andre regjering
Andrus Ansips andre regjering ble godkjent av Riigikogu den 5. april 2007 og er en koalisjonsregjering bestående av Reformierakond (Reformpartiet), Isamaa ja Res Publica Liit (Kristendemokratene) og Sotsiaaldemokraatlik Erakond (Sosialdemokratene). Regjeringen varte til 6. april 2011.
Øyvind Pharo
Øyvind Tore Pharo (født 24. oktober 1949) er en norsk forlagsredaktør tilknyttet Aschehoug, musikkjournalist og aktiv bakmann i bluesmiljøet, ikke minst Notodden Blues Festival.
Sammen med Tom Skjeklesæter var han en av de toneangivende skribentene i musikkmagasinet Beat med R&B, soul og blues som spesialitet. Pharo har skrevet om musikk siden 1978 og er fortsatt tilknyttet medier som bluesbladet BluesNews, nettstedet ABC Nyheter og Dag og Tid.
I 2009 ble Pharo tildelt NBFs Bluespris på Notodden.
Pharo har en magistergrad i amerikansk litteratur.
I Aschehoug forlag er Pharo redaktør for forfattere som bl.a. Jo Nesbø, Tom Egeland og Toril Brekke, samt yngre forfattere som Sigmund Jensen og Rune Salvesen.
Tagzig Olmo Lung Ring
Tagzig Olmo Lung Ring er et ikke-dualistisk, åndelig eksistensplan innenfor Bøn. Det er ansett for å være en tidløs perfekt dimensjon hvor fred og glede er selve eksistensens byggesteiner. Landets (eller dimensjonens) navn rTa-gzig er antatt å være beslektet med ordet Tadsjik; mens Ol-mo-lung-ring er antatt å være en variant av navnet på byen Olmaliq, som idag befinner seg i Usbekistan, og som tidligere også omfattet deler av Tadsjikistan.
Christin Grilstad Prøis
Christin Grilstad Prøis (født 14. oktober 1965) er en norsk musiker, skuespiller og forfatter. Hun er bosatt i Svelvik kommune.
Som forfatter er hun mest kjent for serieromanene Cornelia, Livets lenker og Annabella begge utgitt på Cappelen Damm forlag. Hun har i tillegg skrevet en rekke barnebøker, hørespill og teaterstykker.
Christin Grilstad Prøis er kjent for sine musikalske forestillinger om Heksagon. Det er spilt mer enn 2000 forestillinger landet rundt de siste 20 årene.
I årene 2011 til 2019, samt 2021 og 2022 skrev hun manus og musikk til sommermusikalen Den Gode Hensigt, med blant andre Anne Marie Ottersen og Lasse Lindtner på rollelisten. I en årrekke skrev hun tekst og musikk til sommerteateret Piratbukta som ble spilt i juli måned på Norsjø Ferieland i Telemark. Hun har også skrevet Kampen om Wøyengutta som ble satt på på Wøyen Gård i Bærum i 2019, samt hatt manus og produksjon på flere vandreteater i hjembyen Svelvik, blant annet Lille Svelvik og den store krigen 2022. Høsten 23 har hun manus og musikk på det nyskrevne Svelvikspelet 1887.
Hun er en aktiv innleser av lydbøker for Storytel, og har vært med i Den store reisen på NRK, SOFA, Endelig ferie og serien Forbindelser på kanalen FEM der hun filmet sin hverdag med amatørkamera.
Utgivelser
Utgivelser Musikkspill-lopper (dramatikk/musikk) i samarbeid med Hilde Midtstue:
Utgivelser barnebøker Damm forlag:
Utgivelser lydbøker Musico:
Utgivelser Cappelen Damm:
Igor Erhartić
Igor Erhartić (født 29. januar 1984) er en serbisk svømmer.
Han representerte Serbia og Montenegro under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i forsøksheatet på 200 meter fri.
Mytoman
Mytomani (myt + mani) innebærer at en person mer eller mindre lyver tvangsmessig, det vil si uten at det finnes en tydelig årsak til løgnen. Rollefiguren Peer Gynt sees på som en mytoman.
En mytoman kalles i dagligtale for lystløgner.
Soknasundet
Soknasundet skiller øyene Bru og Sokn i Rennesøy kommune i Rogaland. Sundet går nordvest – sørøst, og er ganske trangt i sørenden. Her er det nå bygd veiforbindelse mellom øyene. I nordenden vider sundet seg ut.
På østsiden, på nordspissen av Sokn, sto en gang et av de store steinkorsene som finnes langs skipsleia på Vestlandet. På hver side av sundet ligger store gravrøyser fra bronsealderen.
I 1033 sto slaget i Soknasund mellom tronkreveren Trygve Olavsson, som påsto han var sønn av Olav Trygvason, og Svein Knutsson, sønn av Knut den mektige. Svein vant slaget, og Trygve Olavsson ble drept. Sveins seier i dette slaget påstås ifølge Heimskringla å være årsaken til at Kalv Arneson og Einar Tambarskjelve reiste til Gardarike for å hente hjem Olav den helliges sønn Magnus. Dette igjen førte til at Knut den mektige måtte oppgi kravet på Norge en gang for alle, og det skulle gå flere hundre år før danskene igjen kunne gjøre seg gjeldende i Norge. Slik sett kan slaget i Soknasundet gjerne sies å være et av vendepunktene i norgeshistorien.
Junior-VM i håndball for menn 1991
Junior-VM i håndball for menn 1991 ble arrangert i Hellas i 1991.
Jan Sveinung Meyer
Jan Meyer (født 1946) er en norsk skoleleder. Han var sentral i utviklingen av Høgskolen i Harstad, nå Universitetet i Tromsø, campus Harstad.
Han var høgskolens leder fra 1984 til 1986 og første rektor fra 1990. I 1994 ble han tilsatt som studiesjef og senere 1. lektor. Han var sentral i arbeidet med å få bygd høgskolebygget i Harstad. Meyer utviklet et samarbeid med internasjonale universiteter i Russland og USA. Han var også med på å utvikle det nordiske fagmiljøet i sosialpedagogikk. Jan Meyer satt seks år i departementets faglige råd i utviklingen av de 3-årige helse- og sosialfaglige utdanningene i Norge.
Meyer har forsket innenfor samfunnsfag. Temaer har vært døvblindhet, multifunksjonshemming og utviklingshemming og samfunn. I tillegg har han skrevet artikkel om tidlig kommunikasjon.
Meyer har utarbeidet en rekke fagplaner innenfor ulike grunnutdanninger og en masterutdanning innenfor temaet funksjonshemming og samfunn.
Barbora Špotáková
Barbora Špotáková (født 30. juni 1981 i Jablonec nad Nisou) er en tsjekkisk spydkaster. Špotáková begynte karrieren sin som syvkjemper og ble nr. 4 i junior-VM i 2000 i Santiago de Chile i en konkurranse som forøvrig ble vunnet av svenske Carolina Klüft. Špotáková gikk på begynnelsen av 2000-tallet over til spydkast. Hun mislykkes i å ta seg til finalen både i OL 2004 og i VM 2005. Derimot ble hun nummer to i EM 2006 i Göteborg. Hun deltok også i VM 2007 i Osaka der hun vant gullet. Špotákovás personlige rekord, som også er verdensrekord, er 72,28. I OL i Beijing 2008 vant hun gull.
Arrested Development
Arrested Development er en amerikansk situasjonskomedie om en dysfunksjonell familie som gikk på Fox fra 2003 til 2006. I 2013 gjenoppstod den på Netflix.
Serien har vunnet seks Emmy-priser og én Golden Globe, men klarte på tross av svært god kritikk aldri å få mange seere. Etter den tredje sesongen ble serien avsluttet. Det hadde da blitt laget 53 episoder: 22 i den første sesongen, 18 i den andre og 13 i den tredje. Netflix produserte 15 episoder i den fjerde sesongen.
Sesong 1
George Bluth Senior, patriark over den velstående Bluth-familien, er grunnlegger og tidligere administrerende direktør for den veldig suksessrike Bluth Company som blant annet markedsfører og bygger mini-herskapshus. Sønnen hans Michael fungerer som president for selskapet. Men etter å ha blitt forbigått i en forfremmelse, bestemmer Michael seg for å forlate både bedriften og familien. Men kort tid senere blir George Sr. imidlertid arrestert av Securities and Exchange Commission, anklaget for å ha svindlet investorer og brukt av bedriftens penger for å betale for hans personlige utgifter.
Georges kone Lucille blir deretter innsatt som ny administrerende direktør, og umiddelbart utnevner hennes yngste sønn Buster som bedriftens nye president. Men Buster viser seg snart som fullstendig ubrukelig i jobben. Rasende over å bli forbigått igjen, og Michael forsøker å finne en annen jobb hos en konkurrerende bedrift - og planlegger å forlate resten av familien for godt. Men familien innser at de virkelig trenger hjelp fra Michael, og de ber ham komme tilbake og drive hele familie-selskapet videre.
Michael forelsker seg i sin forsømte eldre bror Gobs forsømte kjæreste Marta. Men Marta innser at verken Michael eller Gob deler de samme familie-verdiene som henne, og hun forlater dem begge. Til tross for Buster, velger Lucille å adoptere en koreansk sønn som hun gir navnet «Annyong» etter at hun tar feil av det koreanske ordet for «hei» som det egentlige navnet hans. Gob gifter seg med en kvinne han nettopp har møtt. Men det er ikke mulig å annullere ekteskapet, fordi han nekter å innrømme at han aldri fullbyrde ekteskapet.
Kitty, George Seniors tidligere assistent og elskerinne, forsøker å utpresse bedriften for penger. Hun havner deretter i en eksplosjon om bord på Bluth-familiens yacht. George Sr. klarer å stikke av fra fengsel, etter at han lot som han hadde et mindre hjerteinfarkt. Det blir også avslørt at George Sr. tidligere skal ha bygd flere mini-palass til Saddam Hussein i Irak.
Sesong 2
På grunn av farens siste rømning fra fengsel (et falskt hjerteinfarkt), bestemmer Michael seg for å endelig forlate familien og flytte til Phoenix, Arizona sammen med sønnen George Michael. Men han oppdager snart at han ikke kan forlate delstaten, fordi hele Bluth Company er under etterforskning. Lucille utnevner Gob til president for Bluth Company. Men Gob viser seg etter hvert å være fullstendig inhabil til dette ansvaret, går stillingens virkelige plikter tilbake til Michael.
Men George Senior er egentlig ikke forsvunnet. Etter å ha forfalsket sitt eget dødsfall i Mexico ved å betale korrupt politi, vender George Sr. tilbake til familiens hjem, hvor George Michael oppdager at han gjemmer seg på loftet. For å beskytte sønnen mot juridiske implikasjoner, forsøker Michael å gjemme George Sr. orkestrerer en avledningsmanøver, og forteller resten av familien at George Sr. skal ha stukket av enda en gang. Gjennom resten av sesongen sniker Michael proviant til George Sr. samtidig som George Sr. holder øye med hele Bluth-familien gjennom ventilasjonssystemene.
Sesong 3
Michael leter igjen etter faren sin George Sr. og får faren sin plassert i husarrest. George Sr. at alle de kriminelle anklagene mot ham var løgn, og at han ble narret av en gruppe briter. Michael forsøker å undersøke dette, og i prosessen møter han en ny kjærlighetsinteresse, Rita Leeds (spilt av Charlize Theron) og Michael blir ledet til å tro at Rita er en spion, innenfor den britiske gruppen som skal ha svindlet George Sr. Imidlertid ønsker Michael snart å gifte seg med henne, og de reiser sin vei sammen. Til slutt avsløres det at Rita egentlig var en mentalt utviklingshemmet kvinne. Til tross for dette presser familien Michael til å gå videre med ekteskapet, fordi Rita er velstående og de ønsker seg pengene hennes. Michael lar seg ikke overtale av familien, og avslutter forholdet.
I mellomtiden søker Tobias og Lindsay juridisk hjelp fra Bob Loblaw, angående deres vanskelige ekteskap. På grunn av de økende problemene rundt bedriften, og resten av familien, forfalsker Buster at han har havnet i koma. Gob reiser til Irak, men der blir han arrestert kort tid senere for utilsiktet å ha oppfordret til et anti-amerikansk opprør. Buster og Michael reiser derfor til Irak, for å redde Gop. Der avdekker de også bevis på at mini-palassene George Sr. skal ha bygget i Irak egentlig ble bestilt og betalt for av CIA for å drive avlytting. Etter denne oppdagelsen frafaller den amerikanske regjeringen alle anklager mot George Sr. I alt oppstyret dette glemmer hele familien, unntatt George Michael, at Maeby har bursdag og skal fylle 16 år.
Alice
Alice har flere betydninger, blant annet:
Arrested Development
Sesong 3
For å feire alt som har skjedd, arrangerer Bluth-familien en stor fest om bord på RMS Queen Mary. Men under forberedelsene til festen avsløres det at Lindsay ble adoptert, noe som betyr at George Michael og Maeby egentlig ikke er biologiske slektninger. På festen dukker Bluths andre adoptiv-barn, Annyong, opp igjen. Han avslører at han er der for å hevne Bluth-familiens tyveri fra bestefaren hans, og hans egen påfølgende deportasjon - en begivenhet orkestrert mange år tidligere av Lucille Bluth. Annyong har oppdaget bevis som impliserer Lucille i Bluth Companys regnskap-skandaler.
Eksterne lenker
Fansider
Bombingen av Libya i 1986
Bakgrunn
Gaddafis Libya hadde vært en av Ronald Reagans hovedprioriteter siden han ble valgt i 1981. Gaddafi hadde inntatt en anti-israelsk stilling og støttet enkelte palestinske og syriske grupper som ble oppfattet fra amerikansk hold som ekstreme. Mange fryktet at Libya forsøkte å bli en atommakt, og landets okkupasjon av det uranrike Tsjad økte frykten for dette. Gaddafis allianse med Sovjetunionen og hans ambisjoner om å opprette en føderasjon av arabiske og muslimske land i Nord-Afrika var også alarmerende for USA. Det kan også ha hjulpet på USAs besluttsomhet at Gaddafi angivelig skal ha fått hjelp av tidligere CIA-operativer til å sette opp terrorleirer.
Etter et angrep på flyplassene i Roma og Wien i 1985, hvor 19 ble drept og rundt 140 ble skadet, indikerte Gaddafi at han ville fortsette å støtte de tyske kommunistgruppene Rote Armee Fraktion og De røde brigader, samt den irske militsen IRA, så lenge europeiske regjeringer fortsatte å støtte opposisjonelle grupper i Libya. Libyas utenriksminister beskrev massakrene som «heroiske akter».
Det hadde kommet til flere trefninger mellom Libya og USA over Libyas territorielle krav i Sidrabukta. I 1981 hadde det vært en større trefning, og tidligere i 1986 hadde en amerikansk styrke i bukta kommet i harde kamper med libyske fly.
Den 5. april bombet libyske agenter diskoteket «La Belle» i Vest-Berlin, hvor tre mennesker ble drept og ytterligere 229 ble skadet. Vest-Tyskland og USA avslørte snart hvem som stod bak, og ytterligere informasjon ble senere offentliggjort da Stasi-arkivene ble etterforsket etter Tysklands gjenforening. Agentene som stod bak bombingen, ble identifisert og ettersøkt av Tyskland i løpet av 90-tallet.
Angrepet
Etter flere dager med diplomatiske samtaler med europeiske og arabiske partnere, bestemte president Ronald Reagan seg for å angripe Libya den 14. april. Angrepet begynte klokken 02:00 på morgenen den 15. april, hvor USAs fastslåtte mål var å sende et signal til Libya samt å redusere landets mulighet til å støtte og trene terrorister. Reagan advarte også om at operasjonen kunne gjentas dersom det ble funnet nødvendig.