cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zygmunt Krasiński
Bakgrunn
Zygmunt Krasiński var sønn av general Wincenty Krasiński og hens hustru Maria Radziwiłłówna. Hans gudfar var Napoléon Bonaparte. Han var av høy aristokratisk bakgrunn og vokte opp i motsetningsforhold til sin far, som var general i russisk tjeneste og lojalt tilpasset seg til det russiske styre. Krasińskis nevrotiske trekk, er blitt ansett å stamme fra morssiden. Hans mor var av den adelige ætten Radziwiłł.
Forfatterskap
Allerede i 20-årsalderen viste Krasiński en forbløffende modenhet. Noen skarpt oppatstigende utviklingslinje kan derimot ikke spores i hans produksjon. Krasińskis første verk av betydning var noen romaner i Walter Scotts stil. Det var det allegoriske dramaet Den uguddommelige komedie (Nie-boska komedia, 1835). Det skildrer kampen mellom to tankestrømmer: idealismen hos adel, geistlige og bondemenn, og realismen hos demokratiet, konflikten mellom den enkelte og massen, omstyrtningsmaktenes strid med tradisjonen. Et kristent ideal vinner den åndelige seier.
Krasińskis følgende verk Iridion (1836) var også et utpreget idédrama. Grekeres kamp mot romere i senantikk tid gir en refleks av polakkers og russeres konfliktstilling i samtiden. Andre diktverk av Krasiński er helt tilegnet Polens ulykker, den stadige inspirasjonskilde til alt hans forfatterskap. Det filosofiske diktet Morgengry (1843) oppebæres av tanken på Polens messiasrolle i verdenshistorien, patriotiske motiver blander seg her med erotiske. Dypt etisk og intellektuelt alvor taler ut av Krasińskis store lyriske meditasjoner Fremtidens salmer (1845) og Den gode viljes salme (1848), likesom fra hans siste diktbok Ufullbyrdede dikt (1851).
Det siste decennium av sitt liv skrev Krasiński lite, nedbrutt som han var av psykisk sykdom. Krasiński var en poet av stort format men hans forfattergestalter er ofte mer bærere av idéinnhold enn gestalter.
Mellach kullkraftverk
Anlegget ble bygget ut i årene 1980–1986. Brenselkilden er steinkull.
De totale CO2-utslippene i 2008 var 1 221 750 tonn, mens kvoten var 0,734 mill. tonn.
Pithiviers
Pithiviers er en kommune i departementet Loiret i regionen Centre-Val de Loire nord i det sentrale Frankrike.
Tidlig under andre verdenskrig anla franskmennene en fangeleir her med tanke på eventuelle tyske krigsfanger. Etter det franske nederlag i 1940 omgjorde Vichy-regimet leiren til en transittleir. Fra denne leiren og fra en annen leir i Beaune-la-Rolande ble ca. 18 000 franske jøder deportert til Auschwitz. Fra oktober 1943 ble leiren til en konsentrasjonsleir for politiske fanger.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Pithiviers
Use Once and Destroy
Use Once and Destroy er debutalbumet til heavy metal-bandet Superjoint Ritual. Det ble spilt inn i vokalisten Phil Anselmos låve i Louisiana, som ble gjort om til et platestudio. Gitar og bass ble spilt inn av Phil Anselmo og Jimmy Bower fra Eyehategod, mens Joe Fazzio spilte inn trommene. Under konserter og turnéer, spilte Hank Williams III bass. Anselmo ville ikke spille gitar under konserter fordi han ville fokusere på å synge. Use Once and Destroy er en litt annen tilnærming til musikken det man hører i Pantera, et annet av Phil Anselmos band.
Musikkvideoer
«Fuck Your Enemy» hadde en musikkvideo som ble regissert av Jim Wan Bebber. Med tanke på at sangen var så kort ble den spilt masse på Uranium gjennom 2003. Videoen, som er i svart-hvit, begynner ved at man går inn en dør hvor det står «Hippies use side door». Deretter ser man bandet spille i et lite rom hvor veggene er helt tildekt med musikkplakater og logoer. Korte klipp hvor bandet spiller luftgitar og trommer før de går tilbake til å spille ekte instrumenter dukker ofte opp. Sangens tittel ble sensurert til «F*** Your Enemy».
Listeplasseringer
Album – Billboard (Nord-Amerika)
Heddal
Heddal er en bygd i Notodden kommune i Telemark. Heddal var egen kommune fram til kommunesammenslåingen i 1964.
Idrett
Heddal Idrettslag driver organisert idrett innen fotball og skiidrett.
Riedersbach kraftverk
Anlegget ble bygget ut i årene 1969–1986. Brenselkilden er steinkull og fyringsolje.
Flommen i Sør-Frankrike 2010
Flommen i Sør-Frankrike var en flom som spesielt rammet Var-departementet i Frankrike den 15. og 16. juni 2010. Store nedbørsmengder i Sør- Frankrike førte til alvorlige flommer i avdelingen av Var på kvelden av 15. juni 2010. I tillegg til generell flom var det også springflo. Meteorologer sier flommen er den verste i regionen siden 1827 med mer enn 400 mm nedbør på mindre enn 24 timer. Minst 25 mennesker omkom. De verst rammede kommunene var Les Arcs, Figanières, Roquebrune-sur-Argens, Trans-en-Provence og subprefecture av Draguignan.
Bolesław Prus
Bolesław Prus (egentlig Aleksander Głowacki; født 20. august 1847 i Hrubieszów, død 19. mai 1912 i Warszawa) var en polsk forfatter og publisist av den positivistiske æra, særlig kjent for sine romaner Lalka og Faraon.
Som 15-åring kjempet han som soldat i januaroppstanden 1863, hvor han ble sterkt skadet og sendt til fengsel i Lublin av de tsaristisk-russiske autoritene. I en alder av 25 begynte han sin 40 års lange karriere som journalist i Warszawa, og begynte samtidig å skrive noveller.
Mellom 1886 og 1895 skrev Prus ferdig sine fire store romaner, blant annet de populære Lalka og Faraon. Faraon – Prus’ eneste historiske roman – reflekterer den polske nasjons erfaringer fra det forrige århundre, og gir samtidig et unikt bilde av oldtidens Egypt mot slutten av det 20. egyptiske dynasti og Det nye rike.
Panama under Sommer-OL 1964
Panama under Sommer-OL 1964. Ti sportsutøvere fra Panama deltok under Sommer-OL 1964 i Tokyo, de vant ikke noen medaljer.
Nicholas Stern
Nicholas Herbert Stern, baron Stern av Brentford, (født 22. april 1946 i Hammersmith i London) er en britisk økonom og akademiker. Han etterfulgte Joseph E. Stiglitz som sjeføkonom for Verdensbanken. For tiden er han IG Patel Professor of Economics and Government. Han er også ansvarlig for Grantham Institute for Climate Change and the Environment ved London School of Economics.
Stern ble utnevnt til Knight Bachelor i 2004, videre ble han adlet som baron Stern av Brentford Life peer i desember 2007 og dermed medlem av overhuset. I 2017 ble han utnevnt til medlem av Order of the Companions of Honour.
Pint
Pint er en måleenhet for volum og derfor et hulmål. Den er mest i bruk i Storbritannia og USA. Dessuten opererer amerikanerne med to forskjellige pint.
Siden Storbritannia har gått over til SI-systemet er pint bare i bruk ved salg av øl eller melk, og i forbindelse med blod.
Det finnes også andre mindre brukte definisjoner på en pint:
Hero Academy
Hero Academy er et norsk band som spiller indie/alternativ/rock. Bandet består av Andreas Groth, Emil Austbø, Ole Iversen, Robin Fagerland og Christian Haugland.
Jaa9 & OnklP
Jaa9 & OnklP er en norsk hiphop-gruppe med rapperne Jaa9 og OnklP. De to møttes på 2000-tallet i Lillehammer. Engdal Silseth var da medlem i gruppen Ridderne av Det Norske Hus, og Tøien i gruppen Verbal SNCz. De to gruppene (og tre enkeltstående), som henholdsvis ikke hadde så mye til overs for hverandre, slo seg sammen og dannet rapkollektivet Dirty Oppland. Kollektivet sendte en demo til gruppa Tungtvann, som i tilbakemeldingen spesifikt spurte etter Jaa9 og OnklP, som de syntes utmerket seg. Høsten 2002 gjestet Jaa9 og OnklP «Stikk av Scena» på Tungtvanns «Påfyll EP».
Rapperne debuterte som duo først i 2003 da de gav ut albumet «Bondegrammatikk - the Mixtape». Duoen valgte å signere hos plateselskapet C+C records. Kontrakten var av det merkeligste i sitt slag og inneholdt punkter om porno, gulvvask og danseband. I 2004 slo de igjennom med hitten «Kjendisparty», som solgte til gull. «Kjendisparty» var singelen til albumet Sjåre Brymæ, som kom like etterpå. Med på plata var blant andre Jørg-1 fra Tungtvann, Sveriges Organism 12 og danseband-kongen Rune Rudberg. OnklP og Jaa9 vant Alarmprisen 2005 i klassen hiphop for albumet.
Deretter lagde de i 2008 albumet «Bondedramatikk – En Gateplate» med hitten «Fredag» som singel. Albumet inneholder også sanger som «Grisegutt», «Hopp Opp» og «Dama Di Er Stygg». I 2008 ble de også signert til Sony, pga. konflikter med det andre plateselskapet. Årene 2007/2008 skulle også vise seg å være vanskelige på grunn av en personlig konkurs på Tøiens side. Dette var heldigvis kortvarig og comebacket kom i 2009 da de gav ut sangen «Glir Forbi», som også var singlen på den kommende skiva «Sellout!». «Glir Forbi» fikk terningkast seks av VGs Thomas Talseth.
Guimaras
Guimaras er en øy og en provins på Filippinene i regionen Western Visayas i landsdelen og øygruppen Visayas. Provinshovedsetet ligger i Jordan. Nord for Guimaras er provinsen Iloilo på øya Panay, i øst er provinsen Negros Occidental på øya Negros.
Jaa9 & OnklP
I 2015 ga rapperne ut singelen Alt på stell som falt i smak hos musikkanmelderne. Selve plata, «Føkk Ferie», fikk derimot blandet kritikk, men hadde hitter som «(Alt På Stell)» «Følgeru Med», «Misfits (feat. Shitrich») og «Føkk Ferie».
Guimaras
Politisk inndeling
Siquijor har 5 "municipalities" (landkommuner) per 30. september 2019.
Jaa9 & OnklP
I april 2016 ga de ut singelen, «Jeg Er» (feat. Cezinando), til plata som kom høsten 2016.
Johnny Engdal Silseth og Pål Tøien er under navnene Jaa9 og OnklP blant de mest kjente artistene i Norge innen sjangerne hiphop og rap.
Everything Is Beautiful
«Everything Is Beautiful» er en amerikansk sang med melodi og tekst av Ray Stevens. Den ble spilt inn på single av ham i 1970.
Den har funnes på mange av hans albumer, innfattet ett som er oppkalt etter denne sangen. Sangen har blitt en popstandard og er vanlig i religiøse opptredener.
Barna, som synger refrenget, åpner sangen med to linjer fra hymnen «Jesus Loves the Little Children». De var fra One Hill Elementary School i Nashville, Tennessee. Gruppen innbefattet Stevens to døtre. Den minste av dem gikk i barnehage. Sangeren arrangerte og tok opp den improviserte sessionen på lydbånd selv for inkludering i sangen. Sangen var et stort avvik for Stevens, fordi «Everything Is Beautiful» er en mer alvorlig og åndelig låt, ulik noen av hans tidligere innspillinger («Guitarzan» og «Ahab the Arab») og senere innspillinger («The Streak»), som var mer i stilen til komedie/novelty-sanger
Norsk versjon
Arne Riis har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Allting er vidunderlig». Bjørn Nordvang (eks-Vanguards) har spilt inn sangen. Den ble utgitt på singlen Continental CPN 1022 i 1970.
Priser
Sangen var ansvarlig for to priser under Grammy-utdelingen i 1971: Grammy Award for Best Male Pop Vocal Performance til Ray Stevens og Grammy Award for Best Sacred Performance (Musical) til Jake Hess.
Anderson
Anderson Luís De Abreu Oliveira, bedre kjent som Anderson (født 13. april 1988) er en brasiliansk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er hovedtrener for den tyrkiske klubben Adana Demirspor U16-lag.
Han har tidligere spilt for Grêmio, Porto, Manchester United FC og ACF Fiorentina (lån).
Grêmio
Anderson begynte karrieren i Grêmio som juniorspiller, og i 2004 debuterte han for førstelaget. På fem kamper scoret han ett mål før han ble solgt til FC Porto.
Porto
Neste stopp på veien var FC Porto hvor han debuterte i den portugisiske ligaen 5. mars 2006, og var dermed med på å vinne seriemesterskapet. Sesongen etter gjorde brasilianeren sin første kamp i UEFA Champions League i Portos første kamp i gruppespillet mot CSKA Moskva. Sesongen 2006/07 endte med et nytt seriemesterskap.
Manchester United
Den 30. mai 2007 ble det bekreftet på Manchester Uniteds hjemmesider at klubben hadde kommet til enighet med Porto om å kjøpe Anderson for cirka £17 millioner britiske pund. 1. september 2007 var hans første kamp mot Sunderland på Old Trafford.
I juni 2007 fikk han innvilget arbeidstillatelse for å spille i England, og overgangen ble fullført 2. juli 2007 da det ble kjent at Anderson hadde skrevet under på en femårskontrakt med Manchester United. Anderson fikk ingen god start på sin United-karriere. Mange sa, inkludert Sir Alex Ferguson, at han lå ett år bak skjema. Etter noen kamper i ligacupen og noen reservelagskamper fikk han noen kamper som innbytter for førstelaget og gjorde sine saker bra. Han ble etter hvert en av de mest brukte spillerne i 2007/2008-sesongen. Han har blitt kåret til banens beste spiller i flere av de viktige kampene.
Anderson kom inn på overtid i ekstraomgangene i Champions League-finalen 2008 og scoret et av straffemålene som sørget for Champions League-seier til United. Anderson scoret sitt første mål i Audi Cup mot Boca Juniors på et frispark, men denne kampen var ikke offisiell. Han første offisielle mål kom mot Tottenham Hotspurs FC i ligaen.
Arvid Arisholm
Arvid Johannes Arisholm (født 18. september 1888 i Fredrikstad, død 2. februar 1963) var en norsk tannlege og fotballspiller. Han representerte Oslo-klubben Mercantile, og var en av spillerne i s første landskamp i 1908, hvor Norge tapte 11–3 mot. Han ble kretsmester for Mercantile i Kristiania i 1908 og 1909.
Anderson
ACF Fiorentina
Den 17. januar 2014 ble det klart at Anderson dro på utlån til Serie A-klubben ACF Fiorentina, med opsjon på et fremtidig kjøp.
Arvid Arisholm
Arisholm tok examen artium i 1907 ved Oslo katedralskole og ble samme år gymnasmester i fotball for skolen. I 1910 avla han tannlegeeksamen. Han hadde flere tillitsverv i Den norske tannlegeforening.
Anderson
Internacional
Den 3. februar 2015 forlot Anderson Manchester United på en fri overgang til den brasilianske klubben Internacional hvor han skrev under på en fireårskontrakt.
Karol Mets
Karol Mets (født 16. mai 1993) er en estisk fotballspiller som spiller for den tyske klubben. Han spiller også for det estiske landslaget.
Anderson
Landslagskarriere
I april 2005, spilte Anderson for Brasil i det søramerikanske U-17-mesterskapet, og i oktober samme år vant han Adidas Golden Ball som er prisen for turneringens beste spiller under FIFA U-17 World Cup.
Karol Mets
FC Flora
Mets representerte det estiske laget FC Flora 115 ganger i den estiske toppserien Meistriliiga. Spilleren vant ligaen med klubben i 2011, samt den estiske cupen i 2011 og 2013. Mets representerte klubben i Europa ved flere anledninger, blant annet mot sveitsiske FC Basel i kvalifisering til Mesterligaen 2012/2013. Karol Mets var sommeren 2013 på prøvespill hos danske FC København, uten at det resulterte i kontrakt.
Viking
Mets signerte en tre-års kontrakt med klubben 5. desember 2014. Overgangsummen ble spekulert i å ligge på rundt 1,5 millioner kroner. Spilleren ble oppdaget ved en tilfeldighet som 16-åring av vikings sjefsspeider Gary Goodchild, da han var i Estland for å speide på Flora Tallinns Henri Anier, som klubben senere hentet. Mets fikk sin debut i Tippeligaens 1. runde, 6. april 2015. Kampen ble spilt borte på Isachsen Stadion mot Mjøndalen Idrettsforening, og endte 1 - 0 til MIF. Mets ble hentet til klubben som midtstopper, men har hovedsakelig frekventert på midtbanen hos de mørkeblå i sin første sesong hos klubben. Trener Kjell Jonevret har beskrevet spilleren som dyktig til å tette rom og balansere midtbanen, og i tillegg bidrar med en god pasningsfot. Mets spilte totalt 28 kamper i sin debutsesong hos klubben, spilleren gikk glipp av to kamper etter suspensjon etter for mange gule kort. Foran 2016-sesongen ble Mets flyttet ned til forsvaret hvor spilleren dannet midtstopperduo med amerikanske Anthony J. Soares. Da Soares byttet klubb midtveis i sesongen, ble hovedsakelig Joackim Jørgensen og Michael Haukås benyttet som makker i midtforsvaret. Mets spilte totalt 29 kamper, alle fra start, i løpet av sesongen. Mets mottok i den 28. runden et direkte rødt kort i en kamp mot AaFK hjemme på Viking Stadion, da han felte Mustafa Abdellaoue innenfor 16-meteren. Situasjonen ble sett på som kontroversiell, da dommer Kai Erik Steen først ga gult kort, for deretter å ombestemme seg, og så gi direkte rødt. Mets mistet dermed den påfølgende kampen borte mot Bodø Glimt.
Anderson
Karriere som spiller (alle turneringer)
Per 23. april 2013
Karol Mets
NAC Breda
Den 31. juli 2017 ble det bekreftet at Mets var klar for en overgang til den nederlandske klubben Nac Breda. Mets fikk sin debut for klubben i en kamp borte mot Vitesse på GelreDome 12. august 2017, da han ble byttet inn for Arno Verschueren etter 46 minutter.
Landslagskarriere
Mets fikk sin landslagsdebut i en vennskapskamp borte mot Liechtenstein 19. november 2013. Karol Mets spilte samtlige 90 minutter i 10 påfølgende kamper under kvalifiseringen til EM 2016 gruppe E. Estland endte på en 4.-plass i gruppen, mens England tok gruppeseieren med 10 strake seiere.
Kings Bay
Kings Bay AS er et norsk aksjeselskap heleid av staten gjennom Klima- og miljødepartementet. Selskapet ble opprettet 14. desember 1916 som Kings Bay Kull Compani for å drive gruvedrift i Kongsfjorden på Svalbard. I dag driver selskapet Ny-Ålesund.
Kings Bay AS eier grunnen og det meste av bebyggelsen i Ny-Ålesund på Svalbard. Sel­skapet har ansvaret for infrastrukturen på stedet, inklusiv ivaretakelse av miljø og kulturminner. Driften av infrastrukturen omfatter blant annet beredskap, sjøvertstjenester, flytransport, verkstedstjenester, innkvartering, bespisning, samt vann- og elektrisitetsforsyning. Selskapet er ansvarlig for arealplanleggingen i Ny-Ålesund.
Selskapet har bortleid deler av sine anlegg og bygninger til en rekke norske og utenlandske forskningsinstitusjoner, som driver en omfattende virksomhet på stedet. Rundt 20 land har hvert år forskningsprosjekter i området rundt Ny-Ålesund. Det er lagt vekt på at selskapet fremstår som en nøytral tilrettelegger av infrastrukturtjenestene for de forskjellige forskningsmiljøene på stedet, slik at både norske og utenlandske interesser ivaretas.
Selskapet yter også i en viss utstrekning tje­nester til reiseliv, særlig ved daganløp av større turistskip og andre fartøyer i sommersesongen.
Marlborough (andre betydninger)
Marlborough er en by i Wiltshire i England.
Marlborough kan også vise til:
Steder
Australia
Canada
New Zealand
USA
Den engelske borgerkrigen
Den engelske borgerkrigen er et samlebegrep for en serie væpnede konflikter som fant sted i England mellom 1642 og 1651. Partene i konflikten var parlamentarianerne og rojalistene. De mest sentrale konfliktene var de tre mellom 1642 og 1645, 1648 til 1649 og 1649 til 1651. Den første store trefningen var slaget ved Edgehill den 23. oktober 1642, og den siste var slaget ved Worcester den 3. september 1651, som ble vunnet av parlamentarianerne.
Konfliktene var forbundet med en annen serie konflikter fra 1639 til 1651 i England, Skottland og Irland, som på det tidspunkt var styrt av samme monark, men ellers hadde helt forskjellige politiske strukturer.
Krigene førte til rettssaken mot og henrettelsen av Karl I av England. Hans sønn, Karl II av England, ble tvunget i eksil. Monarkiet ble erstattet av Det engelske samveldet 1649–1653, og deretter Protektoratet, Oliver Cromwells diktatur, 1653–1659. Den engelske kirke mistet sitt religiøse monopol, og det ble opprettet et nytt, protestantisk aristokrati i Irland. Konstitusjonelt førte krigene til innføringen av prinsippet om at den britiske monarken ikke kan styre uten parlamentets og folkets samtykke.
Borgerkrigen skiller seg fra tidligere indre konflikter i England ved at den ikke dreide seg utelukkende om hvem som skulle styre landet, men i like stor grad om hvordan landet skulle styres. Noen historikere omtaler den derfor som den engelske revolusjon, mens rojalister, spesielt i det 17. århundre, omtalte den som det store opprøret.
Kongens ambisjoner
Ved Karl Is tiltredelse var forholdet mellom England og Skottland nokså fredelig. Karls far, Jakob I av England (som også var Jakob VI av Skottland) hadde drømt om å forene De britiske øyer under én monark, og Karl delte denne ambisjonen. Han delte også sin fars tanker om kongenes guddommelige rett til å styre, og krevde absolutt lojalitet av sine undersåtter. Til gjengjeld skulle han gi dem et rettferdig styre. Dette kravet om lojalitet førte til at selv det å stille spørsmål ved en ordre i beste fall ble sett på som en fornærmelse og i verste fall som høyforræderi. Gjennom en serie hendelser, som hver for seg var små og ubetydelige, førte dette til et alvorlig brudd mellom kongen og parlamentet.
Parlamentets konstitusjonelle rolle
Før krigen var ikke parlamentet en permanent institusjon. Det fungerte som en midlertidig, rådgivende forsamling, som ble innkalt av kongen når han trengte å kreve inn ekstraskatt. Kongen kunne så fritt oppløse det når han ikke lenger trengte det. Noe av grunnen til at han trengte parlamentet var at det representerte den samfunnsklassen som var ansvarlig for innsamling av skatter, nemlig landeierne. Skulle de nekte å kreve inn skatt hadde han ingen maktmidler til å tvinge dem, og de måtte derfor ta del i avgjørelsen. Parlamentsmedlemmene kunne på sin side legge frem forslag (bills) for kongen. De hadde ingen autoritet til å tvinge ham til å vedta disse forslagene, utover at de kunne nekte å skrive ut skatter.
Begynnende bekymring
En av de første hendelsene som skapte bekymring var Karls ekteskap med Henrietta Maria av Frankrike, inngått kort tid etter hans tiltredelse i 1625. Hun var katolikk, og dette opprørte puritanerne i parlamentet, som utgjorde en svært sterk minoritet bestående av omkring en tredjedel av parlamentsmedlemmene. Spørsmålet var ikke bare om kongen ville konvertere til katolisismen, men også om det kunne føre til trusler mot riket. Siden ekskommunikasjonen av Henrik VIII hadde mange forbundet katolisisme med invasjonstrusler og en hard linje i andre lands politikk overfor England.
Karl bestemte seg også for å ta del i kriger som raste på kontinentet, noe han så på nærmest som et korstog. Hans favoritt, George Villiers, 1. hertug av Buckingham, ble utnevnt til kommandant for de engelske styrkene. Parlamentet var skeptiske til ham, og besluttet at støtten til Karl måtte gis under forutsetningen av at Buckingham kunne kalles tilbake dersom han ikke gjorde en god nok jobb. Parlamentet av 1625 gav Karl retten til å ta inn tollavgifter for ett år av gangen, og ikke for hele hans regjeringstid slik man hadde gjort med tidligere konger. Etter et katastrofalt raid mot Frankrike ble Buckingham tilbakekalt i 1626. Karl ble rasende og oppløste parlamentet.
Petition of Right
Karl måtte innkalle et nytt parlament for å kunne kreve inn mer penger, og dette gjorde han i 1628. Blant de som ble valgt var Oliver Cromwell. Det nye parlamentet la frem Petition of Right samme år. Dette var et opprop som blant annet henviste til Magna Carta, og krevde at borgere skulle være fri fra:
Kongen aksepterte dette, fordi han måtte ha parlamentets støtte for å finansiere krigføring. Samtidig ønsket han å unngå å innkalle parlamentet igjen, og lette derfor etter andre måter å kreve inn penger på. En av de mest kontroversielle metodene var gjeninnføring og økning av skipspenger. Dette var en skatt som i middelalderen hadde blitt pålagt havnebyene, men Karl innførte den også i innlandet. Ettersom det var en skatt som gikk direkte til Royal Navy kunne kongen og hans støttespillere hevde at den var nødvendig for rikets forsvar, og derfor innenfor det kongen kunne gjøre uten parlamentets godkjennelse.
Men fordi den ikke var godkjent av parlamentet, nektet flere fremstående personer å betale. Blant de som ble dømt for ikke å betale skatten var sir John Eliot, William Prynne og John Hampden. Karl brukte Court of the Star Chamber i denne saken, noe som også hisset opp mange, ettersom dette tradisjonelt hadde vært borgernes siste ankeinstans i saker hvor de sto mot kongen, mens den nå var første og eneste rettsinstans som ble brukt mot dem.
Elleveårstyranniet
Karl klarte seg uten et parlament i de neste ti årene. Denne perioden ble kalt, avhengig av politisk ståsted, enten «Elleveårstyranniet» eller «Karls personlige regjeringstid». Det hele falt sammen på grunn av bispekrigene, en serie kostbare og for Englands del katastrofale kriger mot skottene i 1639 og 1640.
Religion var også et problematisk tema. Karl bekjente seg til den såkalte høyanglikanismen, en sakramental versjon av Den anglikanske kirke. Hans fremste politiske rådgiver, erkebiskop William Laud, delte denne troen. Da Karl i 1633 utnevnte Laud til erkebiskop av Canterbury startet en serie reformer i kirken, i den hensikt å gjøre seremoniene til en viktigere del av gudstjenestelivet. Den første endringen var at trebord ble byttet ut med stenaltere. Puritanerne oppfattet dette som et forsøk på å gjeninnføre katolisismen, og da de klaget fikk Laud dem arrestert. I 1637 fikk John Bastwick, Henry Burton og William Prynne ørene kuttet av for å ha skrevet pamfletter hvor de angrep Lauds syn. Dette var en straff som sjelden ble brukt mot gentlemen, og det vakte sinne hos mange.
Karl ønsket også å ha én enhetlig kirke i alle de tre delene av riket, og han påtvang derfor våren 1638 den engelske Book of Common Prayer på skottene. Skotske presbyterianere reagerte voldsomt på dette. Det brøt ut opptøyer i Edinburgh, hvor Jenny Geddes ledet National Covenant. Opprørere nøyde seg ikke med å motsette seg bønneboken, men forsøkte også å fjerne bispeembetet fra Den skotske kirke. Karl brukte et år på å samle en hær, og i 1639 ble den sendt nordover for å slå ned opprøret. Etter en trefning som falt svært uheldig ut for engelskmennene, måtte han søke en våpenhvile, og i fredsavtalen i Berwick ble han ydmyket både ved at han måtte love å ikke blande seg inn i religiøse spørsmål i Skottland og ved at han måtte betale de skotske kostnadene for krigen.
Lokale problemer
Sommeren 1642 hadde disse nasjonale problemene påvirket folks mening, slik at to sider begynte å utkrystallisere seg. Dermed ble også lokale problemer hvor kongen på en eller annen måte var involvert, sett i en større sammenheng. Det kunne være ting som dreneringsprosjekter i The Fens, hvor folk hadde kontrakter med kongen og mistet sitt levebrød fordi han forandret forutsetningene. Mange følte at kongen ikke hadde noen følelse for folks behov, og store deler av det østlige England sluttet seg til parlamentarianerne på grunn av denne saken. Dette førte i sin tur til at sentrale personer i den kommende borgerkrigen, som jarlen av Manchester og Oliver Cromwell begynte å organisere seg. Samtidig ser man at en av de ledende personene i dreneringsprosjektet, jarlen av Lindsey kjempet på kongens side inntil han falt i slaget ved Edgehill.
«Det korte parlamentet»
Karl trengte å slå ned opprøret i nord, men hadde ikke nok penger. I 1640 måtte han derfor gjeninnkalle parlamentet, som benyttet anledningen til å ta opp andre saker. Parlamentsmedlemmene var også imot bruk av militære styrker for å slå ned opprøret. Karl tok dette som en majestetsfornærmelse og oppløste parlamentet. Det ble derfor kjent under tilnavnet «Det korte parlamentet» («The Short Parliament»). Uten parlamentets støtte angrep han igjen Skottland og led fullstendig nederlag. Ikke bare mistet han kontrollen over Skottland, men skottene tok også kontroll over Northumberland og grevskapet Durham.
En av kongens fremst rådgivere, Thomas Wentworth, var i 1632 blitt utnevnt til Lord Deputy of Ireland. Der hadde han samlet inn mye penger fra jordeiende katolikker, mot å gi dem en viss religiøs toleranse. I 1639 ble han kalt tilbake til England, og i 1640 ble han utnevnt til 2. jarl av Stratford. Karl forsøkte å bruke hans talenter i Skottland, men denne gangen lyktes han ikke og engelskmennene ble jaget på flukt på slagmarken også i det andre sammenstøtet i 1640.
«Det lange parlamentet»
Kongen var desperat og måtte igjen kalle inn parlamentet i november 1640. Denne gangen ble det sittende lenge og er derfor kjent som «Det lange parlamentet» («The Long Parliament»). Ingen av de sakene Det korte parlamentet hadde tatt opp hadde blitt gjort noe med, og derfor ble de igjen tatt opp med kongen. Under John Pym og John Hampdens ledelse vedtok parlamentet en lov som krevde at det skulle reformeres hvert tredje år (det vil si gjennom nyvalg) og som fratok kongen retten til å oppløse forsamlingen. Det ble også vedtatt lover som forbød kongen å kreve inn skatter på egen hånd, og en lov som ga parlamentsmedlemmene kontroll over kongens ministre.
I mellomtiden hadde jarlen av Stratford funnet en løsning på problemet i Skottland. Han samlet en hær i Irland, som han ville bruke mot skottene. Parlamentet ble rasende ved tanken på at det protestantiske England skulle bruke en katolsk hær mot skottene. I begynnelsen av 1641 ble Stratford arrestert og plassert i Tower of London, anklaget for forræderi. John Pym hevdet at når Stratford hadde sagt at han var klar for å kjempe mot «kongedømmet» viste ikke dette til Skottland, men til England. Det er ingen grunn til at dette skulle være tilfelle, og man hadde da heller ikke bevis som holdt til å felle ham. Underhuset forsøkte derfor med en Bill of Attainder. Dette er en kjennelse hvor monarken erklærer at en person er skyldig i en forbrytelse, uten noen rettssak. Men en slik kjennelse krever monarkens signatur, og Karl var fortsatt rasende over behandlingen av Buckingham. Han nektet derfor å skrive under. Stratford, som så at det brygget opp til krig, skrev selv til kongen og ba ham revurdere dette; han var med andre ord villig til å ofre seg for å unngå krig. Kjennelsen ble utstedt, og han ble henrettet 12. mai 1641.
4. januar 1642 forsøkte kongen å arrestere fem parlamentsmedlemmer, John Hampden, John Pym, Arthur Haslrig, Denzil Holles og William Strode, for å sikte dem for forræderi. Men de var blitt advart og hadde gått i dekning. Da soldater kom inn i parlamentet for å hente dem spurte de Speaker hvor de var, og han svarte at han «verken har øyne å se med eller ører å høre med utover det dette hus ber meg om». Han sa med andre ord at han tjente parlamentet, og ikke kongen. Mens de fem rømte gjennom London bevæpnet parlamentets støttespillere seg for å beskytte dem.
Første borgerkrig
Det lange parlamentet, som hadde satt seg opp mot kongens autoritet, samlet en hær ledet av Robert Deveraux, 3. jarl av Essex. Det var to ting de ville oppnå med dette: Å slå tilbake en invasjon fra Skottland og å slå tilbake forsøk fra kongen og hans støttespillere på å gjenopprette monarkens autoritet. Karl I hadde i mellomtiden forlatt London og samlet en hær gjennom det gamle systemet Commission of Array. I april 1642 reiste han det kongelige banneret i Nottingham, og borgerkrigen var et faktum.
Ved begynnelsen av konflikten var store deler av landet nøytralt. Royal Navy og de fleste byer tenderte mot å støtte parlamentet, mens kongen hadde mer støtte på landsbygden. Man antar at det til sammen bare var omkring 15 000 soldater kampklare da krigen brøt ut. Men den spredte seg raskt og berørte etter hvert alle samfunnslag i alle deler av De britiske øyer. Mange områder forsøkte å være nøytrale, men klarte ikke å stå imot presset.
Kongen og hans støttespillere stod for tradisjoner i forhold til stat og kirke, mens parlamentet stod for radikale reformer i religionen og økonomien og en stor reform av den nasjonale maktfordelingen. Parlamentet var dog ikke en enhetlig gruppe; på et tidspunkt under den første borgerkrigen var det flere parlamentsmedlemmer og lorder i kongens provisoriske parlament i Oxford enn det var i parlamentet i Westminster.
Parlamentet hadde større ressurser enn kongen, ettersom det hadde kontroll over alle større byer, inkludert de store arsenalene i Hull og London. Kongen håpet av noen raske seire ville veie opp for de materielle fordelene parlamentet hadde. Dermed ble målet for den første større beleiringen Hull. Beleiringen begynte i juli 1642 og endte med en avgjørende seier for parlamentet.
I september 1642 ankom kongen Wellington, en liten men viktig markedsby i Shropshire. Der talte han til sine tropper på Orleton Hall. Kongen erklærte at han sto for protestantisk religion, Englands lover og parlamentets frihet. Dette ble kjent som Wellingtonerklæringen, som var så viktig at en forkortet versjon av budskapet ble preget på 10-shillings sølvmynter (RELIG:PROT:LEG:ANG:LIBER:PAR) og sølvhalvkroner (REL.PRO.LEG.ANG.LIB.PAR). Forkortelsene stod for Religio Protestantium, Leges Angliae, Libertas Parliamenti, en latinsk oversettelse av erklæringen.
I september 1643 stod slaget ved Newbury med uavklart resultat. Den 11. oktober seiret parlamentarianerne i slaget ved Winceby, og de fikk dermed kontroll over Lincoln. Etter politisk manøvrering på begge sider forhandlet Karl I frem en våpenhvile i Irland og fikk dermed frigjort sine styrker der, mens parlamentet sikret skotsk støtte mot å gi visse innrømmelser til Skottland.
Parlamentarianerne seiret, med skotsk hjelp, igjen i slaget ved Marston Moor i 1644 og tok dermed York. Cromwells handlinger under slaget var avgjørende, og han ble lagt merke til som en potensiell politisk, såvel som militær leder. Noe senere samme år ble slaget ved Lostwithiel i Cornwall et kraftig tilbakeslag for parlamentet.
I 1645 reorganiserte parlamentet sine hovedstyrker i New Model Army. Thomas Fairfax ble øverstkommanderende og Cromwell hans nestkommanderende og generalløytnant i kavaleriet. 14. juni stod slaget ved Naseby og 10. juli slaget ved Langport. Disse slagene viste seg i ettertid å være helt avgjørende seire for parlamentet, ettersom Karl Is styrker praktisk talt ble knust.
Kongen forsøkte å konsolidere Midlands som en maktbase. Han begynte å opprette en akse mellom Oxford og Newark on Trent, som var sterkt befestet og stod fast på kongens side. Han tok Leicester, som ligger mellom de to byene, men hadde så ikke ressurser nok til å komme lenger. I mai 1646 søkte han tilflukt hos en skotsk hær i Southwell i Nottinghamshire. Han ble deres fange, og dette markerte slutten på den første engelske borgerkrig.
Karl I tatt til fange
Karl I ble frikjøpt av parlamentet og ble holdt fengslet i Holdenby House mens parlamentet la videre planer. Ettersom krigen var over begynte demobiliseringen av parlamentshæren, men soldatene motsatte seg dette fordi de ikke hadde fått utbetalt lønn. Etter en tid ble kongen kidnappet av hæren for å bli brukt som brekkstang i forhandlinger med parlamentet. Han var tre måneder i Hampton Court Palace, før han flyktet til Wight hvor han igjen ble tatt til fange og plassert i Carisbrooke Castle. Hærens bekymring økte, og i august 1647 marsjerte den til London og diskuterte fremgangsmåter i Putneydebattene.
Andre borgerkrig
Karl I benyttet seg av at oppmerksomheten ble ledet vekk fra ham og mens han fortsatt var parlamentets fange forhandlet han frem en ny avtale med skottene. Den 28. desember 1647 lovet han dem en kirkereform. Det at han klarte å få denne avtalen istand ledet til en ny borgerkrig.
En serie rojalistiske opprør fulgte, og deretter en skotsk invasjon i juli 1648. Alle ble slått ned av parlamentarianerne, som uten å ville det hadde fått en stående hær med stor slagkraft. At Karl I hadde sveket parlamentet ved å forhandle bak dets rygg førte til en debatt om hvorvidt han skulle få komme til makten igjen i det hele tatt. De som støttet monarkiet forsøkte å forhandle med kongen. I Wales skiftet parlamentstropper som ikke hadde fått betalt side, men Cromwell slo raskt ned dette opprøret. Allerede i slaget ved Preston i 1648 ble den siste rojalistiske motstanden knust.
Karl Is rettssak og henrettelse
Parlamentshæren var rasende fordi parlamentet fortsatt vurderte å gjeninnsette Karl I, og utførte det som ble kjent som «Pride's utrenskning», etter kommandanten Thomas Pride. 45 parlamentsmedlemmer ble arrestert, og 146 ble utestengt fra parlamentet. Bare 75 fikk slippe inn i forsamlingen og da med hærens godkjenning. Dette er kjent som «Rest-parlamentet» (Rump Parliament), og satt fra 8. desember 1648 til 20. april 1653. De fikk ordre fra hæren om å opprette en høyesterett hvor det skulle føres sak i det engelske folks navn mot Karl I for høyforræderi.
Utfallet av saken var bestemt på forhånd. 59 kommissærer (dommere) fant ham skyldig i høyforræderi og beskrev ham i dommen som en «tyrann, forræder, morder og samfunnsfiende». Han ble halshugget på et skafott foran Banqueting House i Palace of Whitehall den 30. januar 1649.
Etter restaurasjonen ble de dommerne, som da ble kalt kongemorderne («Regicides»), som fortsatt var i live og ikke i eksil, dømt til døden eller livsvarig fengsel.
Tredje borgerkrig
Tredje borgerkrig kom som et resultat av henrettelsen av Karl I. Den var den mest omfattende fasen i borgerkrigene.
I Irland
Cromwells felttog gir fortsatt gjenklang i den irske folkesjelen. En hendelse som spesielt holdes sterkt i minne er massakren i Drogheda, hvor nesten 3500 mennesker ble drept etter at byen ble tatt. Dette tallet inkluderer omkring 2700 rojalistiske soldater og rundt 800 sivile, fanger og prester. Selv om langt flere døde i kamper ellers i landet, har massakren blitt et bilde på det som fra irsk side ble oppfattet som Cromwells grusomhet.
Parlamentshærens erobring av Irland gikk gradvis fremover helt til 1653, da den siste rojalistiske og konfødererte hæren kapitulerte. Det er anslått at opptil 30 % av øyas befolkning enten døde eller dro i eksil som følge av krigen, enten på grunn av kamphandlinger eller på grunn av ødelagte avlinger og hjem. Nesten all jord som var eid av katolikker ble konfiskert og delt ut til parlamentssoldater og til briter som hadde bosatt seg der før krigen.
I Skottland
Henrettelsen av Karl I endret dynamikken i den skotske borgerkrigen. Karl II av England oppfordret James Graham, jarl av Montrose til å samle en hær i høylandet. Men Scottish Covenanters støttet ikke henrettelsen av Karl I, og fryktet for presbyterianismen og den skotske uavhengigheten under det nye Samveldet. De tilbød derfor Karl II den skotske kronen, som det minste av to onder. Karl overgav derfor Montrose til sine fiender. På grunn av klanfeidene i høylandet kunne ikke Montrose trekke seg ut av striden, og 27. april 1650 led han nederlag i slaget ved Carbisdale i Ross-shire. Montrose ble tatt til fange kort tid etter slaget, og ført til Edinburgh hvor han 20. mai ble dømt til døden av Det skotske parlamentet. Han ble hengt neste dag. Karl II steg i land i Garmouth i Morayshire den 23. juni 1650 og signerte umiddelbart Scottish Covenant fra 1638 og Solemn League fra 1643.
De kombinerte styrkene i Skottland var den største trusselen mot den engelske republikken, så Cromwell valgte å overlate resten av erobringen av Irland til sine underordnede. 22. juli 1650 ankom han Skottland og beleiret Edinburgh. I slutten av august var hæren hans blitt sterkt svekket av sykdom og mangel på forsyninger, og han måtte trekke seg tilbake mot England. En skotsk hær under David Leslie forsøkte å stoppe dem, men ble beseiret i slaget ved Dunbar 3. september. Cromwells hær klarte da å ta Edinburgh, og innen utgangen av året hadde hans styrker tatt store deler av det sørlige Skottland.
I juli 1651 krysset Cromwells hær Firth of Forth inn i Fife og slo skottene i slaget ved Inverkeithing. New Model Army marsjerte så mot Perth, noe som gav Karl II mulighet til å gå inn i England. Cromwell fulgte etter ham og overlot til George Monck å fullføre felttoget i Skottland. Monck tok Stirling 14. august og Dundee 1. september. I 1652 ble resten av den rojalistiske styrken oppløst under Tender of Union. Avtalen gav skottene 30 seter i et forent parlament i London, og Monck ble militær guvernør i Skottland.
I England
Parlamentarianernes seier ved Dunbar hindret ikke Karl II i å marsjere langt inn i England. Han gikk vestover, fordi det var i den delen av landet rojalistene hadde sterkest støtte, men han fikk allikevel med seg langt færre soldater enn han hadde håpet på. I slaget ved Worcester 3. september 1651 seiret Cromwell, og Karl II måtte gå i eksil i Frankrike. Dette markerer slutten på borgerkrigene.
Politisk kontroll
Under krigene etablerte parlamentet flere komiteer som styrte krigsinnsatsen. Den første var Committee of Safety, som ble opprettet i juli 1642 og bestod av femten parlamentsmedlemmer.
Etter at den anglo-skotske alliansen var inngått opprettet parlamentet Committee for Both Kingdoms, som eksisterte mellom 1644 og 1648. Etter at den ble oppløst fortsatte de engelske medlemmene å møtes og ble kjent som Derby House Committee. Denne ble til slutt erstattet av en ny Committee of Safety.
Etterspill
Det er antatt at omkring 10 % av de tre landenes befolkning omkom i løpet av krigene. De fleste var ofre for epidemier, som særlig ble spredd av soldater og som ble forsterket av underernæring. Irland var som nevnt spesielt hardt rammet, med omkring 30 % av befolkningen død eller i eksil.
Borgerkrigene etterlot England, Skottland og Irland blant de få landene i Europa uten en monark. I kjølvannet av seieren ble mange idealene og mange av idealistene plassert på sidelinjen. Den republikanske regjeringen av det engelske samveldet styrte England (og senere også hele Skottland og Irland) fra 1649 til 1653 og fra 1659 til 1660. Mellom de to periodene, grunnet intern strid mellom de ulike fraksjonene i parlamentet, styrte Oliver Cromwell over protektoratet som Lord Protector (i praksis som en militær diktator) fram til hans død i 1658.
Richard Cromwell hadde ikke hærens tillit, og syv måneder etter farens død ble han avsatt. Rumpparlamentet ble gjeninnført, men også dette ble oppløst da det oppførte seg som om ingenting hadde endret seg siden 1653, og hæren aksepterte ikke dette. Etter at det ble oppløst i oktober 1659 var det fare for en fullstendig samfunnsoppløsning, ettersom hæren begynte å splitte seg opp i fraksjoner.
George Monck benyttet kaoset til å marsjere sørover fra Skottland. 4. april 1660 annonserte Karl II i Bredaerklæringen sine krav for å ta imot den engelske kronen. Monck innkalte Konvensjonsparlamentet som ble samlet 25. april. 8. mai erklærte det at Karl II hadde vært rettmessig monark siden henrettelsen av Karl I, og 23. mai kom han hjem fra eksil. 29. mai ble han hyllet som konge i London, og 23. april 1661 ble han kronet i Westminster Abbey. Disse hendelsene er kjent som restaurasjonen.
Monarkiet var blitt gjenopprettet med parlamentets aksept, og det langsiktige resultatet av borgerkrigene kan derfor sies å være at England og Skottland utviklet seg mot å bli parlamentariske demokratier. Dette systemet hadde blant annet den effekt at Det forente kongerike senere unngikk de republikanske bevegelser som ble så sterke på kontinentet etter den franske revolusjon. Fremtidige monarker ble meget forsiktige med å presse parlamentet for mye. I 1688 var det i praksis parlamentet som valgte dynasti i den ærerike revolusjon. Fraksjonene i parlamentet utviklet seg til politiske partier, Tories og Whigs.
William Anderson (ishockeyspiller)
McCarthy vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1924 i Chamonix. Han spilte på det britiske laget som kom på tredjeplass i OL-turneringen bak Canada og USA. Storbritannias resultat i finalerunden, som besto av fire lag, var 0-11 mot USA, 2-19 mot Canada og seier over Sverige med 4-3. OL-turneringen i ishockey 1924 var også det andre verdensmesterskapet i ishockey. Spillerne på Storbritannias OL- og VM-lag 1924 var; William Anderson, Lorne Carr-Harris, Colin Carruthers, Eric Carruthers, Guy Clarkson, Ross Cuthbert, Geoffrey Holmes, Hamilton Jukes, Edward Pitblado og Blaine Sexton.
Jurisdiksjon (den katolske kirke)
I den katolske kirke betegner jurisdiksjon (a) en prelats (f.eks. biskops) lovgivende og forvaltningsmessige myndighet; eller (b) området der prelatens myndighet gjelder.
Jurisdiksjonsområde
En prelat er leder for et bispedømme eller et lignende «område». Disse omtales gjerne generelt som jurisdiksjoner fordi det fins flere slike enheter av høyere eller lavere rang enn vanlige bispedømmer (patriarkat, storerkebispedømme, metropolitanerkebispedømme, erkebispedømme, bispedømme, territorialprelatur, territorialabbedi, militærordinariat, personalprelatur, apostolisk vikariat, eksarkat, ordinariat, apostolisk prefektur, apostolisk administrasjon og misjon sui iuris). De fleste av disse utgjør ikke bare rettslige, men også territorielle enheter, dvs. har en definert geografisk utstrekning. Militærordinariater og personalprelaturer er derimot ikke «områder» i territoriell forstand, men omfatter en definert gruppe av personer.
Jurisdiksjonsmyndighet
Enhver prelat har ledelses-, forvaltnings- og læremyndigheten over sitt jurisdiksjonsområde. Det er for eksempel bare han som kan ordinere prester.
En mer omfattende myndighet ligger hos patriarkene. Det er vanligvis bare disse som kan ordinere eller avsette biskoper, endre omfanget eller grensene av bispedømmer, vedta og tolke kirkelover osv. Mens paven er patriarken for den latinske kirke, har flere orientalske katolske kirker egne patriarker, som har tilsvarende myndighet innenfor sine særkirker.
Askerbanen
Askerbanen er en dobbeltsporet jernbane mellom Lysaker stasjon og Asker stasjon, parallelt med Drammenbanen. Askerbanen og Drammenbanen løper sammen på Sandvika stasjon. Det er ingen destinasjoner på Askerbanen utover Drammenbanen. Det meste av banen går i tunnel. Banen er dimensjonert for 160 km/t toppfart.
Historikk
Banens første del ble åpnet 27. august 2005, mellom Sandvika og Asker, en strekning på 9,7 km. Strekningen videre til Lysaker på ytterligere 6,7 km ble tatt i bruk i 26. august 2011.
De i alt fire sporene på strekningen Asker – Lysaker skal sikre effektiv drift og hindre at det oppstår kø på jernbanenettet her: På strekningen Asker – Sandvika går Askerbanen utenom fem stasjoner på Drammenbanen, mens linjen går utenom tre stasjoner på strekningen Sandvika – Lysaker. Normalt skal derfor det meste av godstrafikken, alle regiontog og de lengste lokaltogrutene benytte den nye banen, mens øvrige lokaltogruter skal bruke den gamle Drammenbanen. Askerbanen er finansiert som en del av Oslopakke 2.