cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Patricia Cornwell
Bakgrunn
Det ble en suksess. Cornwell fikk $ 6.000 i forskudd da hun skrev bok nr 2. Fire år senere var forskuddet $ 4,5 millioner, og da hun skiftet forlag i 1995, var forskuddet på $ tolv millioner. Før avtalen utløp, var dette doblet til $ 24 millioner, og dermed var Cornwell verdens best betalte kvinnelige forfatter.
Fra forfatterskapet
Navnet Scarpetta betyr «liten sko» på italiensk og er lånt fra eksmannens hybelvertinne.
Cornwells tredje bok om dr. Scarpetta er All that remains, der en drapsmann har åtte unge liv på samvittigheten uten at politiet har stort å gå etter. Boken er basert på Colonial Parkway-mordene, der en seriemorder ble antatt å stå bak mordene på åtte personer i Virginia i årene 1986-89. I virkeligheten er saken fremdeles uløst, slik det beskrives i true crime-dokumentaren Lovers' Lane Murders fra 2021; men ettersom Cornwells bok fikk mange til å tro at drapsmannen var funnet, skrev far-og-datter-forfatterparet Blaine Pardoe og Victoria Hester boken A special kind of evil, utgitt i 2017. De foretok en rekke intervjuer av involverte personer, og offentliggjør hittil ukjent informasjon fra etterforskningen i håp om at saken en gang virkelig kan bli løst.
Saken var også opphav til en langvarig rettssak mot cyber-stalkeren Leslie Raymond Sachs. Et tiår tidligere hadde Sachs anklaget henne for plagiat av hans roman The Virginia Ghost Murders, utgitt på eget forlag. Cornwell vant saken, og Sachs søkte asyl i Belgia der han påberopte seg å være politisk flyktning. Han satte opp en nettside der han anklaget Cornwell for mord, nynazisme, antisemittisme, konspirasjon og - i et dikt - for å ha drept katten hans. Cornwell gikk rettens vei igjen. Også denne gangen vant hun.
Scarpetta er fortrengt av en ny skikkelse i de siste bøkene, Andy Brazil. I utkastet var han en kvinne som het Andie.
Bibliografi
Bøker om Scarpetta og Marino: Bøkene om Hammer, West og Bazil: At Risk/ Win Garano series Andre Non-fiction Omnibus
Henles sløyfe
Henles sløyfe er den delen av et nefron i nyrene som leder fra proximale tubulus til distale tubulus. Den har en nedadstigende og en oppadstigende gren. Henles hovedfunksjon er å skape en konsentrasjonsgradient i nyrenes marg. Navnet stammer fra dens oppdager F. G. J. Henle.
Jakob I av England
Jakob VI av Skottland og I av England (Charles James) (født 19. juni 1566, død 27. mars 1625) var konge over England, Skottland og Irland og den første monark som hersket i de tre rikene samtidig. Han hersket i Skottland som Jakob VI fra 24. juli 1567 til han døde, og i England og Irland som Jakob I fra 24. mars 1603 til han døde. Jakob I var den første engelske monarken i Stuart-dynastiet, og etterfulgte den siste Tudor-monarken Elisabeth I som døde uten å ha giftet seg og barnløs.
Henles sløyfe
Litteratur
Rein
Jakob I av England
Jakob var en populær og vellykket monark i Skottland, men det samme var ikke tilfellet i England. Han klarte ikke å ta seg av det fiendtlige engelske parlamentet. Underhuset nektet å innføre høye nok skatter, noe som ødela den kongelige økonomien. Hans smak for politisk absolutisme, vanstyre av kongedømmets midler og hans kultivering av upopulære favoritter etablerte grunnlaget for den engelske borgerkrigen, hvor Jakobs sønn og etterfølger, Karl I ble stilt for retten og henrettet. I løpet av Jakobs eget liv derimot, var styresmakten i kongedømmet relativt stabil.
Sammen med Alfred den store, er Jakob regnet som en av de mest intellektuelle og lærde individer som noen gang har sittet på den engelske eller skotske tronen. Under ham fortsatte mye av den kulturelle blomstringen i det elisabethanske England. Vitenskap, litteratur og kunst vokste i rykk og napp gjennom hans styre, med bidrag av personer som Francis Bacon (etterhvert markgreve St Albans) og William Shakespeare. Jakob selv var en talentfull lærd og skrev verk som Daemonologie (1597), The True Law of Free Monarchies (1598), Basilikon Doron (1599) og A Counterblaste to Tobacco (1604).
Tidlig liv
James var den eldste sønnen til dronning Maria I av Skottland og hennes andre ektemann, Henry Stuart (mer kjent som lord Darnley). På grunn av det dårlige forholdet mellom ektefellene, har det vært spekulert i at Jakob ikke var biologisk sønn av Darnley, men heller av Marias sekretær David Rizzio eller James Hepburn, den 4. jarlen av Bothwell, og som ble Marias siste ektemann. Dersom Jakob var legitim, ville han ha vært en direkte etterkommer av Henrik VII, ettersom hans oldemor var Margaret Tudor, søster av Henrik VIII.
Jakobs mor var en usikker hersker, da både hun og hennes mann var katolikker som stod overfor et opprør av protestantiske adelsmenn. Deres ekteskap var i tillegg særdeles vanskelig. Mens Maria var gravid med Jakob, allierte hertugen av Albany seg i hemmelighet med opprørerne og myrdet dronningens sekretær, David Rizzio.
Jakob ble født 19. juni 1566 i Edinburgh Castle og ble automatisk hertug av Rothesay da han var den eldste sønnen av monarken og dermed arving. Han fikk navnet Charles James, der det første navnet var til ære for hans gudfar Karl IX av Frankrike og ble dermed den første fremtidige britiske monarken med mer enn ett fornavn. Jakobs far ble myrdet 19. februar 1567 ved Kirk o' Field, mest sannsynlig som hevn for Rizzios død. Marias ekteskap med James Hepburn, som i vide kretser ble antatt å ha myrdet hertugen av Albany, som ble inngått 15. mai samme år, gjorde henne enda mer upopulær. I juni 1567 arresterte de protestantiske opprørerne Maria og fengslet henne i Loch Leven Castle. Maria ble tvunget til å abdisere tronen 24. juli. Den ble så gitt til Jakob som bare var tretten måneder gammel.
Regenttiden
Jakob ble formelt kronet til konge i Stirling 29. juli 1567. Han ble oppfostret som medlem av den skotske protestantiske kirken og utdannet av menn med presbyterianske sympatier. Under Jakob VIs tidlige styre, ble makten holdt av en rekke medregenter, der den første var James Stewart, 1. jarl av Moray, hans mors illegitime halvbror. Maria flyktet fra fengselet i 1568, noe som førte til en kort periode med voldeligheter. Lord Moray beseiret Marias tropper i slaget ved Langside og tvang Maria til å flykte til England, hvor hun ble fengslet av den engelske dronningen, Elisabeth I.
Lord Moray ble myrdet av en av Marias tilhengere i 1570. Han ble etterfulgt av Jakobs farfar, Matthew Stewart, 4. jarl av Lennox som led en lignende død i 1571. Nestemann var Jakob VIs vokter, John Erskine, 1. jarl av Mar som døde i 1572. Den siste av regentene var James Douglas, 4. jarl av Morton som i løpet av de to foregående regentskapene hadde vært den mektigste skotske adelsmannen, mer mektig enn regentene selv. Historikeren og poeten George Buchanan var ansvarlig for Jakobs utdannelse.
Lord Morton lyktes til slutt med å knuse familiene som fortsatt støttet Maria. Hans fall ble ikke påført av Marias tilhengere, men av kongens nærmeste hoffmenn som var imponert av den unge monarken og utvidet den kongelige makten og dermed oppmuntret ham til å ta kontrollen selv. Hoffmennene anklaget Lord Morton for å ha deltatt i mordet på Jakobs far. Lord Morton ble dermed stilt for retten, dømt og henrettet i 1581. Makten (i hvert fall i teorien) ble så holdt av kongen selv, fremfor av en regent.
Jakob VI hersket uansett ikke selv, men støttet seg i stedet på råd fra sine nærmeste hoffmenn. En av de viktigste adelsmennene på den tiden var Jakob VIs fetter, Esmé Stewart, Seigneur d'Aubigny, som kom fra Frankrike i 1579 og som ble gjort til jarl av Lennox. En annen mektig hoffmann var James Stuart som ble gjort til jarl av Arran som belønning for sitt vitnemål mot Lord Morton. Siden Lord Lennox var katolikk og lord Arran hadde tilnærminger til episkopalismen, fant de presbyterianske skotske lordene styret usmakelig. I raidet av Ruthven (1582) fanget noen presbyterianske adelsmenn, ledet av William Ruthven, 1. jarl av Gowrie, Jakob og holdt ham fanget i nesten ett år på Ruthven Castle, nå kjent som Huntingtower Castle i Perthshire. Lord Arran ble også holdt igjen, og Lord Lennox ble utvist til Frankrike. Kongen og Lord Arran flyktet i 1583. Lord Gowrie ble henrettet og opprørerne ble tvunget til å flykte til England. Det skotske parlamentet, som var underlagt kongen, gjennomførte de sorte lovene som satte den skotske kirken direkte under kongelig kontroll. Disse lovene var ekstremt upopulære. Presteskapet motsatte seg lovene og distanserte seg fra ham og forsøkte å holde hans innflytelse under kontroll, slik at han ikke ble så mektig at han ble modig nok til å bryte med presbyterianismen.
Veien til tronen i England
Jakob VI og Elisabeth I ble allierte under Berwick-traktaten i 1586. Jakob søkte å forbli på god fot med den ugifte dronningen av England, da han var en potensiell etterfølger til hennes trone. Hans mor var barnebarnet av Margaret Tudor (Elisabeth Is tante). Margaret Tudors bror, Henrik VIII, hadde fryktet at den engelske tronen ville gå til en skotte. Derfor ekskluderte han Margaret og hennes etterkommere fra arvefølgen i sitt testament. Men selv om både Maria I og Jakob teknisk sett var ekskludert, som etter vedtak i parlamentet hadde lovs kraft så langt som tronfølge gjaldt, var de seriøse utfordrere til den engelske tronen, fordi de var Elisabeth Is nærmeste slektninger.
Etter henrettelsen ble Marias skotske støttespillere svekket. Jakob klarte i betydelig grad å begrense de romersk-katolske adelsmennenes innflytelse i Skottland. Han innyndet seg enda mer hos protestantene da han i 1589 giftet seg med Anna, en prinsesse fra et protestantisk land og datteren til Fredrik II av Danmark. Selve bryllupet fant sted i Oslo, da det på grunn av uvær hadde vist seg vanskelig å få Anna over sjøen til Edinburgh.
Jakob deltok på North Berwick hekseprosess hvor flere personer ble dømt av ham for å ha brukt heksekraft for å skape en storm i et forsøk på å senke skipet som Anne skulle reise til Skottland med. Dette gjorde ham svært bekymret for trusselen heksene og hekseri utgjorde mot ham og landet. Han skrev da den tidligere nevnte avhandlingen om demonologi. Resultatet var at hundrevis av kvinner ble drept for hekseri. Likene deres ble plassert i det som ble kalt Nor' Loch (nå Princes Street Gardens).
I begynnelsen hadde Jakob og hans nye dronning et nært forhold, men de gled gradvis fra hverandre. Paret fikk åtte barn, hvorav tre overlevde spedbarnstiden. Et av barna var dødfødt. De bestemte å leve fra hverandre etter at datteren Sofia døde.
Jakob stod overfor et katolsk opprør i 1588 og ble tvunget til å gjøre opp med den skotske kirken og gikk til slutt med på å trekke tilbake de svarte lovene i 1592. Jakob fryktet at dersom han var for hard med de katolske opprørerne kunne det sette sinnene i kok blant mange engelske katolikker. Han gikk derfor med på å tilgi noen av sine motstandere, noe som førte til sinne i den protestantiske kirken. Han stod overfor en konspirasjon i 1600 satt i verk av John Ruthven, 3. jarl av Gowrie (sønn av jarlen av Gowrie som ble henrettet i 1584). Da komplottet mislyktes, ble Lord Gowrie og hans medsammensvorne drept og selv protestantiske adelsmenn ble undertrykket av kongen.
Tidlig styre i England
Jakobs hovedrådgiver var Robert Cecil, 1. baron Cecil av Essendon (den yngre sønnen av Elisabeth Is foretrukne minister, lord Burghley, som ble jarl av Salisbury i 1605. Jakob brukte mye penger, og det var bare jarlen av Salisburys dyktighet som forhindret en økonomisk katastrofe. Han opprettet også tallrike adelige titler for å belønne sine underordnede. Totalt ble 62 personer hevet til adelskapet av Jakob. Hans forgjenger, Elisabeth I, hadde opprettet åtte i løpet av et styre som varte i nesten 50 år. Videre viklet Jakob seg inn i tallrike konflikter med parlamentet. Før han besteg tronen, hadde han skrevet The True Law of Free Monarchies hvor han argumenterte for at den guddommelige retten til kongene ble sanksjonert gjennom apostolsk etterfølging, og da han var vant med det tamme skotske parlamentet, likte han ikke å arbeide med sine mer aggressive engelske motparter.
Et av Jakobs første vedtak var å gjøre slutt på Englands involvering i den spansk-nederlandske krigen, gjennom å signere London-traktaten i 1604. Han stod nesten umiddelbart overfor religiøse konflikter i England. Da han ankom, ble han forelagt en petisjon som ba om toleranse for puritanere. Ved Hampton Court-konferansen i 1604 avslørte Jakob at han var uvillig til å gå med på kravene til puritanerne. Han gikk derimot med på å oppfylle et ønske ved å autorisere en offisiell oversettelse av bibelen, som ble kjent som King James-bibelen. Han utvidet også Elisabeths heksekraftlov samme år ved å innføre dødsstraff uten bruk av geistlige til den som påkalte onde ånder eller kommuniserte med lignende ånder.
Jakon fikk også katolikkenes vrede mot seg. Selv om han var forsiktig med å akseptere katolisismen, passet hans protestantiske undersåtter på at de ikke fikk like rettigheter. I de tidlige årene, da mange av hans undersåtter ikke kjente Jakobs politikk, bare at han hadde en ekstrem protestantisk bakgrunn, var det derfor en del komplott for å fjerne Jakob fra makten, som Bye-komplottet og hovedkomplottet.
Konflikt med parlamentet
Parlamentet møtte i en tilstand av anti-katolsk paranoia etter det mislykkede komplottet. Det stemte for subsidier til kongen som fremdeles var misfornøyd med inntektene sine. Jakob innførte tolltakster uten parlamentets godkjennelse. Ingen monark hadde tatt et så modig steg siden styret til Rikard II. Lovligheten i en slik handling ble utfordret i 1606 av handelsmannen John Bates. Skatteretten dømte derimot til kongens fordel. Domstolens kjennelse ble forkastet av parlamentet. Forholdet mellom Jakob I og parlamentet surnet ytterligere av at sistnevnte nektet å godkjenne kongens planer om å tillate frihandel mellom England og Skottland.
I den siste samlingen til det første parlamentet i hans styre (som begynte i 1610), foreslo lord Salisbury den store kontrakten som ville ha ført til at kronen hadde gitt opp føydale rettigheter i bytte for en årlig parlamentarisk subsidie. Planen slo feil på grunn av fraksjonalisme i parlamentet. Frustrert over medlemmene i underhuset og av kollapsen til den store kontrakten, oppløste Jakob parlamentet i 1611.
Kronen var dypt gjeldsatt og Jakob solgte æresbevisninger og titler for å skaffe midler. I 1611 brukte han skjøter til å innføre en helt ny tittel, baronett, som en kunne bli ved å betale 1080 pund. Et baroni kunne selges for rundt 5000 pund, et markgrevskap for rundt 10 000 pund og en tittelen som jarl for rundt 20 000 pund.
Lord Salisbury døde i 1612. En annen av kongens nærmeste rådgivere, Robert Carr, 1. jarl av Somerset, ble tvunget til å forlate embetet etter å falt i unåde gjennom Overbury-skandalen. Etter tapet av disse rådgiverne begynte Jakob å involvere seg i saker som tidligere ble håndtert av rådgiverne. Jakobs personlige styre var katastrofalt for finansene og et nytt parlament ble sammenkalt i 1614 for å sikre innføringen av nye skatter. Dette parlamentet, det andre i Jakobs styre, ble kjent som det ufruktbare parlamentet fordi det ikke klarte å godkjenne noen lover eller innføre noen skatter. Jakob oppløste parlamentet i sinne kort tid etter at han hadde sammenkalt det da det ble klart at det ikke kunne gjøres fremgang.
Senere år
Etter oppløsningen av det ufruktbare parlamentet, hersket Jakob uten parlament i rundt syv år. Da han stod overfor finansielle vansker siden parlamentet ikke klarte å godkjenne nye skatter, forsøkte Jakob å gå inn i en lønnsom allianse med Spania ved å gifte sin eldste sønn, Karl, med datteren til kongen av Spania. Den foreslåtte alliansen med et romersk katolsk kongedømme ble ikke tatt godt imot i det protestantiske England. Jakobs upopularitet ble ytterligere forsterket gjennom henrettelsen av Walter Raleigh. I Skottland ble Jakob sterkt mislikt for å insistere på å innføre de fem artiklene til Perth som ble sett på som et forsøk på å introdusere romersk-katolsk og anglikansk praksis i det prebyterianske Skottland.
Den religiøse konflikten trettiårskrigen preget Europa fra 1618. Jakob I ble tvunget til å bli involvert da hans datter Elisabeth var gift med protestanten Fredrik V av Pfalz, en av krigens hoveddeltakere. Under konflikten mellom protestanter og katolikker skapte Jakobs forsøk på en allianse med Spania mye mistro.
Dronning Anne døde 4. mars 1619 i Hampton Court Palace og ble gravlagt i Westminster Abbey. Rykter spredte seg senere om at Jakob var lite preget av dødsfallet fordi han hadde romantiske følelser for George Villiers. De to møtte hverandre i 1614, og det er sagt at Jakob kalte den unge mannen «Steenie» og gav ham æresbevisning etter æresbevisning som endte opp i hertugdømmet av Buckingham i 1623. Villiers var den første ikke-kongelige hertug som ble opprettet på over et århundre.
En ny konstitusjonell uenighet dukket opp kort tid etter dette. Jakob var ivrig etter å hjelpe sin svigersønn, Fredrik V, og ba parlamentet om subsidier. Underhuset ba kongen om å oppgi alliansen med Spania i bytte. Da Jakob erklærte at underhuset hadde tråkket over grensene ved å gi råd han ikke ba om, vedtok underhuset en protest som hevdet at de hadde rett til å debattere alle saker som hadde med velferden til kongedømmet å gjøre. Jakob ga da ordret om at protesten skulle rives ut av journalen til underhuset. Deretter oppløste han parlamentet.
Hertugen av Buckingham og fyrsten av Wales reiste til Madrid i 1623 for å forsøke å sikre ekteskapet mellom sistnevnte og datteren til kongen av Spania. De ble derimot avvist av spanske hoffolk som krevde at prinsen av Wales skulle konvertere til romersk katolisisme. De reiste tilbake til England i skam og oppfordret til krig med Spania. Protestantene støttet dem og Jakob kalte sammen parlamentet som bevilget noe midler til en krig. Parlamentet tok pause uten å oppløses med den forståelse av at det senere ville tre sammen for å bevilge ytterligere midler.
Men parlamentet møttes aldri til tenkt tid. Fyrsten av Wales hadde lovet at selv om han ville gifte seg med en romersk katolikk, ville han ikke trekke tilbake politiske restriksjoner som gjaldt katolikker. Men da han gikk med på å gifte seg med den katolske franske prinsessen Henrietta Maria, gikk han tilbake på sitt tidligere løfte og gikk inn for å avskaffe den samme religiøse diskvalifiseringen. Fyrsten av Wales forsikret seg så om at parlamentet ikke ville møtes for å unngå en konfrontasjon over dette brutte løftet.
Jakob forfalt i senilitet i sitt siste år ved makten. Den reelle makten ble overført til Karl, fyrsten av Wales, og til hertugen av Buckingham, selv om Jakob beholdt nok makt til å sikre at den forestående krigen ikke kom mens han var konge. Jakob døde i Theobalds House i 1625 etter å ha hatt feber hver tredje dag, antagelig på grunn av nyresvikt og slag. Han ble gravlagt i Henry VII Lady Chapel i Westminster Abbey. Karl etterfulgte ham som Karl I av England. Jakob hadde hersket i Skottland i nesten seksti år.
I Norge
Bryllupet mellom Jakob og Anna ble avholdt der Oslo Bispeborg hadde ligget, og der det i 1589 var bygget et renessansehus.
Lilla Nygatan
Lilla Nygatan i Gamla stan i Stockholm utgjør sammen med Stora Nygatan hovedgaten gjennom området som ble ødelagt av storbrannen i Stockholm 1625. Etter brannen ble det utarbeidet en ny reguleringsplan for dette området.
Kristoffer Metcalfe
Kristoffer Stuart Metcalfe (født 29. mars 1978 i Tønsberg) er en norsk filmregissør fra Tønsberg i Vestfold. Han er utdannet ved Den norske filmskolen på Lillehammer. Metcalfe debuterte som filmregissør med tenåringskomedien Amors baller i 2011. Han har også regissert kortfilmer og dokumentarer, og jobber som manusforfatter, regissør og utviklingsprodusent i Nordisk Film.
Lilla Nygatan
Historikk
På grunn av stadige sammenblandinger med Stora Nygatan foreslo namnberedningen i 1921 at gatens navn skulle endres til Postiljonsgatan med tilknytning til Kungliga posthuset, forslaget ble dog aldri gjennomført.
Brice Roger
Brice Roger (født 9. august 1990) er en fransk alpinist.
Han representerte Frankrike under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han ble nummer 8 i utfor.
Charlottenlund Travbane
Charlottenlund Travbane er en travbane i København-forstaden Charlottenlund på Sjælland i Danmark. Travbanen har arrangementer cirka 1 gang ukentlig. Ved travbanen ligger de to restaurantene Restaurant Pegasus og Restaurant Skjoldgården.
Charlottenlund Travbane ble oppført i 1891 av Det Danske Travselskab. De opprinnelige bygningene og stallene er tegnet av Gotfred Tvede.
Adopsjon
Adopsjon er et skifte av det juridiske foreldreskapet til en annen person, vanligvis et barn. Formålet med adopsjon er å gi et godt og varig hjem til barn som av ulike grunner ikke kan bli tatt hånd om av sine biologiske foreldre. Adopsjon innebærer at den som blir adoptert får samme rettslige status som om den adopterte skulle ha vært adoptivforeldrenes biologiske barn.
Ca. 70 000 adopterte lever i Norge, inkludert stebarnsadopterte og ca. 20 000 som er adoptert fra utlandet. De eldste er over 80 år gamle. Adopterte over 18 år har rett til opplysinger om sine opprinnelige foreldre utlevert av statens adopsjonsmyndighet. Norsk Koreaforening fikk først i 1969 unntak, som de første, fra lovforbudet av 1953 mot formidling av barn med adopsjon for øye.
Hosmaeus
Hosmaeus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Adopsjon
Vilkår for adopsjon av barn født i Norge
Alle juridiske foreldre har rett til å bortadoptere sitt barn ved å gi sitt samtykke. Det kreves samtykke fra den adopterte dersom personen er over 12 år. I Norge kan gifte par og enslige vurderes som adoptivforeldre, mens ektefeller og partnere i registrert partnerskap i visse tilfeller kan adoptere barn av sin ektefelle eller partner.
Hosmaeus
Utseende
Middelsstore, slanke, ensfarget mørkt metallisk fargede trebukker. Antennene er litt lengre enn kroppen, noe fortykkede mot spissen. Hodet er ikke påfallende snuteformet forlenget. Pronotum er avrundet sekskantet sett ovenfra. Dekkvingene er nokså jevnbrede. Beina er tynne, men lårene noe klubbeformede.
Adopsjon
Vilkår for adopsjon av barn født i Norge
Loven setter klare vilkår for adopsjon. Det skilles mellom de ufravikelige vilkår (A) og de skjønnsmessige vilkår (B). Det er forbudt å drive adopsjonsformilding i Norge som gjelder barn født i Norge.
Hosmaeus
Levevis
Larvene utvikler seg i ved av løvtrær.
Utbredelse
Slekten er kjent fra Tanzania, den Demokratiske Republikken Kongo og Kamerun.
Adopsjon
Ufravikelige vilkår
Intet barn kan adopteres, eller frigjøres for adopsjon, om de ufravikelige vilkårene ikke er oppfylt.
Skjønnsmessige vilkår
Ansvaret for at barn blir lovlig adoptert, ligger hos Barne- og likestillingsdepartementet. Kontrollansvaret er lagt til Barne-, ungdoms- og familieetaten (Bufetat/Bufdir).
Innenlandsadopsjoner i Norge
I 1943 rapportere Bergen sunnhetsråds barnekontor at de bare klarte å skaffe barn til tolv av 149 par. I 1946 ble 230 av 541 par på Oslo helseråds venteliste strøket fordi de hadde hentet barn «andre steder». Overlege Eyvind Ek ved helserådet uttalte i 1953 til VG at «adoptivforeldre står nærmest i kø», og understreket at helserådet bare stod for ti % av norske adopsjoner. Denne adopsjonsboomen varte gjennom hele femtitallet. Nesten halvparten av de ugifte gravide som oppsøkte Oslo helseråd, valgte å adoptere bort. Formuleringen til «det beste for barnet» gikk igjen i begrunnelsene. Kanskje ble ugifte mødre nå forbundet med tyskertøser, eller borgerklassens normer hadde spredd seg til arbeiderklassen, som tidligere hadde hatt større aksept for utenomekteskapelige barn. Professor Astri Andresen poengterte i sin bok Hender små at man på femtitallet fikk en familienorm med far i arbeid, mens mor stelte i hjemmet, og i dette bildet hørte det med barn for å regnes som en ordentlig familie. Barn ga status og fin fasade. Ved velstandssamfunnets fremvekst ødela eneansvar for barn de mulighetene kvinner etterhvert hadde fått for utdannelse og personlig frihet. Og for myndighetene var adopsjon en langt billigere og enklere løsning enn å opprette og drifte barnehjem. Det kommunale barnehjemsutvalget i Bergen i 1947 tilrådet at kommunen utrustet adopsjonskontoret ved barneforsorgen så godt som mulig. En helsesøster ble ansatt på heltid for å hjelpe mødrene til å holde fast ved beslutningen om å adoptere bort barnet. Da Bergen mødrehjem ble kommunalt i 1949, fikk ikke lenger mødre som skulle adoptere bort barnet sitt, bo der. Man hadde sett at de ofte ombestemte seg når de fikk ha barnet hos seg etter fødselen. Ved helserådet ønsket man å holde avtalen som var inngått med adoptivforeldrene.
Ventelistene skapte lønnsomme tider for private aktører. Jordmødre og sakførere utnyttet markedet, og overlege Ek var bekymret over at hvem som helst kunne «drive slik formidling». Myndighetene førte ingen sentral kontroll med adopsjonsformidling eller adoptivhjem. Det holdt å vise frem en helseattest og skatteseddel, gjerne en vielsesattest. Skammen som heftet ved å få barn uten å være gift, skapte et ønske om diskresjon og hemmelighold som gjorde det mulig for lyssky krefter å sko seg på formidling som en inntektskilde - uten noe hensyn til barnets beste.
Det finnes ingen samlet oversikt over hvor mange norskfødte barn som er adoptert. Bergens Tidendes beregninger viser at det gjelder rundt 30.000 barn. Det foreligger en rapport fra 1972, Adoptivbarn og deres familier, der 27 adoptivfamilier i og utenfor Oslo ble intervjuet. Norskadopterte barn og deres familier var ikke inkludert i dette forskningsprosjektet.
Utenlandsadopsjon
Ansvaret for at kun lovlige og gagnlig adopsjoner blir offentlig anerkjent, ligger hos Barne- og likestillingsdepartementet. Kontrollansvaret er lagt til Barne-, ungdoms- og familiedirektoratet (Bufdir) som er sentralmyndighet for adopsjon. For å kunne adoptere et barn fra utlandet, må man ha et gyldig forhåndssamtykke til adopsjon fra norske myndigheter (Bufetat). Når forhåndssamtykke er gitt, vil en påfølgende utenlandsk adopsjon gjelde i Norge. Som hovedregel skal utenlandsadopsjoner skje gjennom godkjent adopsjonsorganisasjon. Det er tre godkjente adopsjonsforeninger i Norge: Adopsjonsforum, Verdens Barn og InorAdopt.
Nordmenn stasjonerte i utlandet og andre som bor i utlandet på midlertidig basis, skal følge samme fremgangsmåte og regelverk som adopsjonssøkere som bor i Norge. Utenlandske statsborgere som har varig opphold i Norge skal også adoptere etter norsk lov.
De siste års statistikk for utenlandsadopsjon gjennom de tre foreningene Adopsjonsforum, Verdens Barn og InorAdopt gjengis nedenfor. (Tallene avviker noe fra SSB sine tall, da SSB ofte registrerer adopsjonene først i det påfølgende året etter at barna er kommet til Norge).
I 2002 ble 747 barn adoptert fra utlandet gjennom de tre adopsjonsforeningene.
I 2003 ble 714 barn adoptert
I 2004 ble 706 barn adoptert
I 2005 ble 582 barn adoptert
I 2006 ble 448 barn adoptert
Ludvig H. Faye
Ludvig Hope Faye (født 4. mars 1931, død 1. juni 2017 ) var en norsk rektor og politiker (H).
Adopsjon
Utenlandsadopsjon
I 2007 ble 426 barn adoptert
Ludvig H. Faye
Han var Mandals ordfører fra 1972 til 1975 og Vest-Agders fylkesordfører fra 1988 til 1995. Da han gikk av som fylkesordfører hadde Faye hatt 35 år i kommune- og fylkespolitikk og vært medlem av Vest-Agder fylkesting i 20 år. Fra 1977 til 1981 var han vararepresentant til Stortinget.
Adopsjon
Utenlandsadopsjon
I 2008 ble 304 barn adoptert
Ludvig H. Faye
Han ble tildelt Kongens fortjenstmedalje i 2009.
Adopsjon
Utenlandsadopsjon
I 2009 ble 347 barn adoptert
Ludvig H. Faye
Han var sønn av Gunnar Havig Faye, som var lærer, speiderleder og aktiv i misjonsarbeidet i Norsk Luthersk Misjonssamband, og hustru Astrid Hope. Morfaren var lekpredikanten og misjonssambandets generalsekretær Ludvig Hope, og morbroren var stortingsmannen Sverre Hope. Farfaren var sogneprest Jacob Aall Faye, og oldefaren (farmors far) var lensmann og stortingsmann Christian Møinichen Havig.
Adopsjon
Utenlandsadopsjon
I 2010 ble 343 barn adoptert
I 2011 ble 304 barn adoptert
Wattmeter
Wattmeter er et instrument til måling av elektrisk effekt. Tidliger da T3-tariffen («overforbrukstariff») var mer i bruk, var det vanlig å ha et «kjøkkenwattmeter» som viste øyeblikksuttaket av effekt. Dette wattmeteret hadde en viser som kunne stilles slik at en umiddelbart kunne se om en trakk så mye at overforbrukstariffen slo inn. Da var det på tide å skru ned varmvannsberederen til middagen var ferdig.
Adopsjon
Utenlandsadopsjon
I 2012 ble 239 barn adoptert
Wattmeter
Wattmeter må ikke forveksles med kWh-telleren i sikringsskapet. Denne telleren summerer den elektriske energien som er levert til anlegget. Med T3-tariff hadde denne to telleverk: ett for totalforbruk og ett for den del av forbruket som hadde vært overforbruk, dvs forbruk når effektuttaket var høyere en avtalt abonnementseffekt.
Adopsjon
Utenlandsadopsjon
I 2013 ble 144 barn adoptert I 2014 ble 152 barn adoptert
Wattmeter
En av medoppfinnerne til måleapparatet var ungareren Ottó Bláthy
Adopsjon
Utenlandsadopsjon
En viktig grunn til nedgangen i antall adopterte er at Kina fra 1. mai 2007 innførte strengere regler for hvem som kan adoptere. Dette henger sammen med at Kina kort tid før hadde ratifisert Haag-konvensjonen om internasjonal adopsjon fra 1993. . Globalt har internasjonal adopsjon gått kraftig tilbake fra toppåret 2004, så nedgangen er ikke spesiell for Norge.
Saksgangen ved utenlandsadopsjon
Søknadsprosessen starter ved at søkerne kontakter Barne- ungdoms- og familieetaten (Bufetat) i sin region. Søkere må normalt først bli medlem av en av adopsjonsorganisasjonene som må kunne bekrefte at de har mulighet for å formidle adopsjon til søkerne før man kan søke om statens vedtak om forhåndssamtykke.
Sosialrapport
Fra februar 2015 er det ikke lenger barnevernet i kommunen men fosterhjemstjenesten i det statlige Bufetat som utreder søkerne og skriver en sosialrapport. Rapporten er basert på intervjuer med søkerne og gjerne flere hjemmebesøk. Søkerne må legge frem fødselsattest, vigselsattest, ligningsattest, legeattest og egenerklæring om helsetilstand, samt uttømmende politiattest i forbindelse med utredningen. Fra 1. oktober 2014 kan også samboere som kan dokumentere felles adresse i minst to år søke om adopsjon, men i praksis er det få land som aksepterer søkere som ikke er gift. Førstegangs søkerne må etter en lovendring fra 2014 ha gjennomgått et adopsjonsforberedende kurs før søknaden kan behandles endelig. Fosterhjemstjenesten oversender søknaden til Bufetats regionkontor for behandling, sammen med deresvurdering av søkerne og tilråding i saken.
Forhåndssamtykke
Alle som ønsker å adoptere et barn fra utlandet, må søke om forhåndssamtykke til dette. Norge tillater adopsjon fra et begrenset antall land, i hovedsak land som har ratifisert Haag-konvensjonen av 29. mai 1993 om beskyttelse barn og samarbeid ved internasjonal adopsjon. Etter norsk lov har man rett til å søke om statens forhåndssamtykke uten å være medlem av en norsk adopsjonsforening, men statlig praksis på dette området er svært restriktiv. Ca 1 % av utenlandsadopsjonene skjer utenom forening, og da vil det normalt være Barne-, ungdoms- og familidirektoratet som saksbehandler saken i forhold til utenlandske myndigheter.
Et forhåndssamtykke gir rett til formidlingsbistand fra en av de tre norske adopsjonsorganisasjonene med mål om å oppnå en lovlig og gyldig adopsjon av et utenlandsk barn i ett bestemt land. Forhåndssamtykket gir ikke i seg selv rett til å bli adoptivforeldre. Utenlandsadopsjoner gjennomføres i henhold til lovgivningen i barnets opprinnelsesland.
Et forhåndssamtykke er gyldig i tre år med mulighet for forlenge dette med to år. Er en adopsjon ikke gjennomført innenfor samtykkets varighet, må søkerne fremme helt ny sak overfor norske myndigheter for å få nytt forhåndssamtykke.
Saksbehandlingstid
Det er et mål at den gjennomsnittlige saksbehandlingstiden skal være 3 måneder etter at den ble mottatt ved regionkontoret. Ved senere søknader, annengangssøknader, er det et mål at søknaden skal være avgjort innen 1 måned.
Det kan imidlertid oppstå forhold som gjør at saksbehandlingstiden kan bli lengre enn først anslått, f.eks når det viser seg nødvendig å innhente tilleggsopplysninger eller tilleggsrapport fra kommunen før søknaden kan avgjøres, eller i etterkant av ferieavviklingen om sommeren.
Tildeling av barn
Når søkere er blitt forespurt om adopsjon av et utenlandsk barn fra barnets hjemland, skal Haag-konvensjonens § 17 C tre i kraft for at adopsjonsprosessen skal kunne fortsette i forhold til de land som har ratifisert konvensjonen.
Klage på vedtak
Adopterte kan domstolsprøve statens adopsjonsbevilling når som helst etter at den er gitt og helt frem til sin død. I praksis har adopterte ingen domstolsprøveadgang før de er blitt 18 år.
Kunnskap om opprinnelige foreldre
Adopterte som har fylt 18 år har rett til å få kunnskap om biologiske foreldre. Det er bare den adopterte selv som har rett til å få tilgang til disse opplysningene, og ingen andre.
For norskadopterte er det Bufdir som har ansvar for å gi den adopterte opplysninger om hvem de opprinnelige biologiske foreldre er. For adopsjoner gjennomført før 1999 er det fylkesmannsembetet på det stedet hvor adoptivforeldrene bodde på adopsjonstidspunktet som har ansvaret for å gi slik informasjon. For å motta slik informasjon må den adopterte henvende seg skriftlig til rette instans. Følgende må vedlegges søknaden:
For utenlandsadopterte er det Bufdir som har ansvar for å gi den adopterte opplysninger om hvem de opprinnelige foreldrene er. For å motta slik informasjon må den adopterte henvende seg skriftlig (ikke e-post) til Bufdir. Følgende må vedlegges søknaden:
Svetozar Stojanović
Svetozar Stojanović (født 18. oktober 1931 i Kragujevac, Kongeriket Jugoslavia (dagens Serbia), død 7. mai 2010) var en serbisk filosof og politisk teoretiker.
Stojanović var en intellektuell og akademiker som bidro til filosofisk teori og engasjert i praktisk politikk. Han mottok en PhD i filosofi fra Universitetet i Beograd i 1962. Sammen med syv andre professorer og lærere ble han utvist fra Universitetet i Beograd i januar 1975 for opposisjonell virksomhet under Josip Broz og hans Tito-regime i Jugoslavia. Han vendte tilbake til universitetet på begynnelsen av nittitallet da det sosialistiske Jugoslavia falt fra hverandre. I 1992 og 1993 tjenestegjorde han som spesialrådgiver for den tidligere jugoslaviske presidenten Dobrica Ćosić.
Han satt som formann for International Humanist and Ethical Union mellom 1985 og 1987. Stojanović var en langvarig kritiker av Slobodan Milošević og en av hovedpersonene i oktober 2000 serbiske demokratiske revolusjonen som endte med å styrte Milošević. Han ble utnevnt til Kommisjonen for sannhet og forsoning av den tidligere jugoslaviske presidenten Vojislav Kostunica, og senere ble han medlem av Utenriksdepartementet i Serbia.
Stojanović var grunnlegger og president for den serbiske-amerikanske Center for National Strategy i Beograd, som utviklet seg til forum for serbisk-amerikansk dialog og samarbeid. Han var sjefredaktør for Praxis International fra 1987 til 1990 og han var medlem av redaksjonsrådet for filosofi og samfunnskritikk, basert i Boston. Stojanović skrev syv bøker, fire brosjyrer, og cirka 130 tidsskriftartikler. Hans verker er oversatt til fjorten språk, inkludert engelsk, tysk, fransk, russisk, spansk og japansk.
Bertrand Narvesens vei (Oslo)
Bertrand Narvesens vei (1–53, 2A–8 ) er en vei på Hovin i Oslo. Den går per 2022 som blindvei sørøstover fra Hovinveien til like på østsida av Hovinbekken. Den sørøstre halvdelen av veien er stengt for biltrafikk.
Historisk utvikling
Tidligere gikk veien ned til Gladengveien, der gateløpet fortsatte i Stålverksveien. Den nåværende Stålverkskroken utgjør det som tidligere var den sørøstre enden av Bertrand Narvesens vei.
Veien er oppkalt etter Bertrand Narvesen, grunnlegger av kioskkompaniet Narvesen. Eiendommen nummer 2 var tidligere bebygd med ei kontorblokk på tretten etasjer og et større tre-etasjers bygg som var lager/distribusjonssentral for Narvesen.
Området er fra 2009 omregulert til boliger. Høyblokka er gjort om til leiligheter og har skifta adresse til Hovinveien 39, mens lagerbygget er revet og erstatta med seks fem-etasjers blokker rundt et tun. Blokkene har adresser dels til Bertrand Narvesens vei, dels til Hovinveien. Boligkomplekset, som totalt har rundt 400 leiligheter, har navnet Marienfryd.
På motsatt side av veien lå tidligere friområdet Tiedemannsjordet. Dette er nå bebygd med blokker som har adresse til Bertrand Narvesens vei (ulike nummer fra 1 til 53). Sør for Tiedemannsjordet og Marienfryd ligger Tiedemannsparken, som åpna i 2013. Gjennom parken går turvei D2 og Hovinbekken. Grensa mellom bydel Grünerløkka og bydel Gamle Oslo går også her.
Die (musiker)
Andou Daisuke, aka Die (født 20. desember 1974 i Mie), er en av gitaristene i den japanske gruppa Dir en grey.
Bortenfor stillheten
Bortenfor stillheten (originaltittel: Jenseits der Stille) er en tysk film av Caroline Link fra 1996.
Handling
Filmens hovedperson «Lara» har døvstumme foreldre, og må oversette for dem når de gjør dagligdagse ting som å gå i banken eller på foreldremøter.
En julaften gir hennes musikkinteresserte tante Clarissa henne en klarinett, og «Lara» begynner å oppdage musikkens verden, som er ukjent for hennes foreldre. Hun blir en dyktig klarinettist, og da hun er 18 ønsker hun å begynne på musikkonservatoriet i Berlin. Dette må hun kombinere med farens avhengighet av henne, og hans sorg etter morens død i en trafikkulykke.
Priser og nominasjoner
Filmen mottok i 1997 den tyske filmprisen i klassen for beste skuespillerinne og beste musikk. Den ble dessuten nominert til prisen for beste film, beste regissør og beste debutant. Videre mottok filmen den bayerske filmprisen i klassen for beste unge regissør og beste musikk og hovedprisen ved filmfestivalen i Tokyo. I 1998 ble filmen nominert til Oscar for beste utenlandske film.
SVK
SVK (originaltittel: The BFG) er en barnebok skrevet av den britiske forfatteren Roald Dahl i 1982. Norsk oversettelse utgitt på Gyldendal Norsk Forlag i 1984.
En tegnefilm basert på boken kom i 1989, og spillefilmen SVK - Store Vennlige Kjempe kom i 2016.
«SVK» er den norske forkortelsen for «Store Vennlige Kjempe», som boken handler om. Originaltittelen, (The) BFG, står for «Big Friendly Giant».
Krepseedderkopper
Krepseedderkopper (Ozyptila) er en slekt av edderkopper i gruppen krabbeedderkopper (Thomisidae). De jakter vanligvis på jordbunnen, hvor de venter på byttedyret. De er vanligvis ganske trege dyr og om de blir forstyrret spiller de heller død enn å flykte. Navnet krabbeedderkopper har de fått på grunn av sin sidelengs gange, ved en sammenligning med krabber.
SVK
Handlingsreferat
En åtte år gammel foreldreløs jente ved navn Sophie bor på et barnehjem drevet av fru Clonkers. Hun får ikke sove, og legger merke til et merkelig syn på gaten; en gigantisk kjempe, som bærer en veske og en merkelig trompet. Han oppdager Sophie, som forsøker å gjemme seg, men kjempen plukker henne opp gjennom vinduet. Så løper han raskt til en stor hule, som han går inn i. Når han setter Sophie ned, tror hun at kjempen vil spise henne. Kjempen ler og forklarer at de fleste kjemper spiser mennesker. Men kjempen sier at han ikke kommer til å spise henne, fordi han er den Store Vennlige Kjempen, forkortet til SVK.
Krepseedderkopper
Utseende
Krepseedderkopper artene er generelt ganske små edderkopper og mange er ganske like hverandre. Flere er ofte lyst blekgule eller litt mørkere brune eller rødbrune, med lysere eller mørkere flekker. Enkelte arter har artstypiske flekker (mønster), men for sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens kjønnsorganer, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
SVK
Handlingsreferat
SVK forklarer at Sophie må bo hos ham for alltid, slik at ingen får vite om hans eksistens. Han advarer Sophie om risikoen ved å forlate hulen hans, fordi hans ni naboer garantert kommer til å spise henne hvis de oppdager henne. Han forklarer også hva han gjør med trompeten og kofferten sin: Han fanger drømmer, lagrer dem i hulen, og gir deretter de gode drømmene til barn over hele verden. Han ødelegger alle de dårlige drømmene. SVK forklarer så at han spiser den eneste spiselige planten som vokser i gigantenes hjemland, snozzcumbers, som er noen ekle stripete agurk-lignende grønnsaker med vorte-lignende vekster som smaker froskeskinn og råtten fisk.
Krepseedderkopper
Utseende
Kroppen er todelt i en bakkropp og et hode-bryst-parti, kalt cephalothorax. Hodet har forfra en slags firkantet form. Foran på hodet er det åtte øyne. Hos krabbeedderkopper er de to fremste beina ekstra kraftige og lange, mens de to bakerste beina er kortere.
SVK
Handlingsreferat
En annen gigant, kalt Bloodbottler, stormer deretter inn i hulen. Sophie gjemmer seg i en snozzcumber, og blir nesten ved et uhell spist av Bloodbottler. Men han spytter henne ut, og går sin vei i avsky. Neste morgen tar SVK med seg Sophie til drømmeland, for å fange flere drømmer. Men de plages av andre menneske-etende giganter underveis, spesielt av deres leder Fleshlumpeater, den største og mest fryktinngytende av alle gigantene. I Drømmelandet demonstrerer SVK sine drømme-fangende ferdigheter for Sophie. Men SVK fanger et mareritt ved en feil, og bruker dette til å starte en konflikt mellom de andre gigantene, når Fleshlumpeater har et mareritt om en gigantisk morder ved navn Jack.
Krepseedderkopper
Systematisk inndeling med norske arter
Slekten Ozyptila er en gruppe som består av 97 arter i verden. I Norge er det registrert 5 arter, men ytterligere to arter kan forekomme i Norge.
SVK
Handlingsreferat
Sophie overtaler SVK senere til å henvende seg til dronningen av England, om å fengsle de andre gigantene. For dette formål bruker hun kunnskapen sin om London for å navigere SVK til Buckingham Palace, hvor SVK skaper et mareritt for dronningen som beskriver de menneskeetende gigantene. En flåte av helikoptre følger deretter etter Sophie og SVK til gigantenes hjemland, hvor gigantene blir bundet mens de sover. Helikoptrene frakter dem tilbake til London, hvor de blir fengslet i en 150 meter dyp grop med et høyt sikkerhetsgjerde. I mellomtiden blir barnehjemmet Sophie tidligere bodde på, lagt ned og solgt.
Vincent Kriechmayr
Vincent Kriechmayr (født 1. oktober 1991) er en østerriksk alpinist som er spesialist i fartsdisiplinene (utfor og super-G).
Han representerte Østerrike under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han ble nummer 7 i utfor.
Under VM i alpint 2021 i Cortina gikk han til topps både i super-G og utfor.
Kriechmayr representerte landet sitt under Vinter-OL 2022 i super-G der han kom på 5. plass.
Pallplasseringer i verdenscupen
Oppdatert etter sesongen 2019/20.
Yatzy (andre betydninger)
Yatzy kan vise til:
14. etappe av Giro d’Italia 2010
14. etappe av Giro d'Italia 2010 ble kjørt den 22. mai 2010. Etappen var den første av to harde fjelletapper før den siste hviledagen og skulle vise seg å få konsekvenser for sammendraget. Team Sky og Bradley Wiggins kjørte opp tempoet i front opp Monte Grappa, men på de tøffe siste kilometrene dannet det seg en gruppe med Vincenzo Nibali, Ivan Basso og Michele Scarponi med Cadel Evans like bak. På den 40 kilometer lange nedstigningen imponerte Nibali på de småglatte veiene og han kunne tråkke seg over målstreken i Asolo i ensom majestet og sikre seg sin første etappeseier i Giro d'Italia. Han meldte seg også på igjen i kampen om sammenlagtseieren da han tok innpå 2 minutter og 25 sekunder på de fleste rytterne som slo knock-out på konkurrentene på den 11. etappen.
Richie Porte fikk god hjelp av Chris Anker Sørensen på hele etappen, men sekundene tikket for fort for unggutten mot slutten og han måtte se David Arroyo ta over den rosa trøya.
Eksterne lenker
2010 Giro d'Italia, Stage 12 to Stage 21
Ivar Dahle
Ivar Henriksson Dahle (1877–1949) var en norsk lærer og politiker.
Dahle var lærer og kirkesanger i Heidal i Oppland fra 1903. Han var ordfører i tidligere Heidal kommune i til sammen 24 år. Han satt som ordfører i to perioder, fra 1. januar 1911 til 31. desember 1925 og igjen fra 1. januar 1929 til 31. desember 1937.
Han satt også som vararepresentant til Stortinget i perioden 1934 til 1936.
National Geographic Society
National Geographic Society (NGS) er en av verdens største ideelle vitenskaps- og utdanningsinstitusjoner. Interessene omfatter geografi, arkeologi og naturvitenskap, fremming av miljømessig og historisk bevaring, og studiet av verdenskulturen og verdenshistorien. Organisasjonen ble grunnlagt i 1888 og har sitt hovedkontor i Washington, DC, USA.
National Geographic Society utgir tidsskriftet National Geographic og har en egen TV-kanal, National Geographic Channel.
Odin Bjørtuft
Odin Luraas Bjørtuft (født 29. desember 1998) er en norsk fotballspiller som spiller for.
Den 23. april 2018 fikk han sin Eliteserie-debut for Odd mot Sarpsborg 08.
Landslaget
Den 22. mars 2019 fikk han sin første landskamp for mot Finland.
Indre Østfold Avis
Indre Østfold Avis var en gratisavis som ble utgitt som ukeavis i Mysen i Østfold. Avisa ble eid av Moss Avis og var en del av medieselskapet Edda Media.
Avisa kom med sin første utgave 3. januar 2004. 20 000 eksemplarer ble distribuert gratis ukentlig til alle husstander i Askim, Eidsberg, Marker, Skiptvet, Spydeberg og Trøgstad. I 2006 ble avisen lagt ned på grunn av ulønnsomhet.
Ansvarlig redaktør var Pål Marthinsen.
Kanarieeik
Kanarieeik (Quercus canariensis) er et halvveis vintergrønt tre i bøkefamilien.
Den blir opptil 30 m høy. Barken er mørkegrå eller svart og dypt furet. Skuddene er glatte og grågrønne med et svakt rødskjær. Bladstilken er 1,5–2 cm lang. Bladene er ovale til omvendt eggformede, 10–15 cm lange, 6–8 cm brede og har 6–13 par grunne, butte tenner. Omtrent halvparten av bladene forblir grønne om vinteren. Nøttene er 2–3 cm lange og 1,2–1,8 cm brede.
Den foretrekker sur jord og er avhengig av en del fuktighet, så den forekommer helst langs bekker eller på skyggefulle steder. I Sør-Spania rett nord for Gibraltarstredet vokser den sammen med Rhododendron ponticum, eføy, vivendel (subsp. hispanica), Rubus ulmifolius, Smilax aspera, trelyng, trollhegg (subsp. baetica), laurbærkrossved, korkeik og Ruscus aculeatus.
På Den iberiske halvøy har kanarieeik en relikt utbredelse med flere adskilte bestander i sørlige deler av Portugal og Spania og en isolert forekomst i Catalonia. Den vokser også i Marokko, Algerie og Tunisia og er vanligere der. Til tross for navnet forekommer den ikke på Kanariøyene.