cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sosialistisk Ungdom
Sommerleir
SU har hvert år siden midten av 1990-årene arrangert sommerleir. Sommerleir er SUs største arrangement, og trekker mellom to og tre hundre personer mellom 13 og 30 år, hvert eneste år. Arrangementet inneholder politiske innledninger, kulturelle verksteder og kveldsunderholdning. I 2012 ble sommerleiren arrangert på Nordtangen i Oppland. I 2013 ble sommerleiren arrangert på Gulsrud leirsted i Modum kommune, 23. til 28. juli. Siden 2016 har sommerleiren igjen blitt arrangert på Utøya i Hole i Buskerud.
Team Novo Nordisk
En del av lagets formål er å skape oppmerksomhet om idrett og diabetes. Opprinnelig hadde kun en del av rytterne diabetes type 1, men fra 2013-sesongen består laget utelukkende av ryttere med diabetes. Den norske syklisten Vegard Stake Laengen startet sin karriere som profesjonell syklist i laget. Han var én av rytterne som måtte finne seg et nytt lag som følge av Team Novo Nordisks omlegging, siden han ikke hadde diabetes.
I 2011 ble laget et profesjonelt kontinentallag.
Storfjorden (Sunnmøre)
Storfjorden går innom sju kommuner underveis, som regnet fra kysten og innover er: Hareid, Sula, Ørsta, Sykkylven, Ålesund, Stranda og Fjord.
Snorre skriver at Olav den hellige seilte fra Steinvågen (i Ålesund) og forbi Vegsund og Skot inn Storfjorden.
Geografi
Fjorden har innløp mellom Kvitneset på Hareidlandet og Eltraneset på øya Sula. Fjorden blir her kalt Sulafjorden og går sørøstover mellom de to øyene til den møter Vartdalsfjorden fra sørvest. Herfra går Storfjorden innover i landet, i hovedsakelig østlig retning. Navnet «Storfjorden» brukes mellom Emblem og Stranda. Innenfor Stranda slutter den egentlige Storfjorden, som her deler seg i Norddalsfjorden som går østover, og Sunnylvsfjorden som går sørover og fortsetter helt inn til Geiranger, bare 10 km fra fylkesgrensa mot Oppland. Den største dybden i fjorden er 679 meter, mellom Skotet og Dyrkorn i Stordal kommune, der er fjorden under 2 km bred. Innløpet til Tafjorden er omkring 700 meter på det smaleste, mens Norddalsfjorden er opp mot 4 km bred. Geirangerfjorden varierer mellom 1,5 km og 700 meter bredde. Storfjorden med Norddalsfjorden/Tafjorden, Sunnylvsfjorden/ Geirangerfjorden og Hjørundfjorden er uten holmer og skjær.
Medregnet Sulafjorden og Breisundet (utløp til storhavet sør for Ålesund) til innerst i Geirangerfjorden er Storfjorden 110 km lang. Fra Flisnes/Festøya er den omtrent 86 km lang. Amund Helland skriver at Storfjorden begynner ved Hjørungnes, derifra til Geiranger er lengden omkring 95 km. Storfjorden har et areal på omkring 500 km². Storfjorden er en dyp terskelfjord med en terskel på 130 m ytterst i Breisundet. I likhet med andre smale og lange fjorder er vannsirkulasjonen mest styrt at ferskvannstilsig og i mindre grad påvirket av vind. Saltinnholdet i de øvre brakkvannslagene er på omkring 30 ‰, mens i dypet er saltholdigheten på 35 ‰. I de øvre 100 til 200 meter varierer temperaturen en del, mens det under 200 meter ligger temperaturen senhøstes mellom 7 og 8 °C. Ferskvannstilførselen er størst i juni, med laveste tilførsel på 3 m3/s, største tilførsel 115 m3/s og gjennomsnitt 34 m3/s i løpet av året. Tilførselen fra vannkraftverkene i Tafjord er nokså jevn over året.
Langs fjordens bratte fjellsider er det flere veiløse og fraflyttede gårder. En del av disse vedlikeholdes av foreningen Storfjordens venner. Det er flere hengende daler blant annet Verpesdal.
Sidefjorder
Storfjorden er sterkt forgreinet. Hjørundfjorden regnes som en sidefjord til Storfjorden. De viktigste sidefjordene, regnet fra kysten og innover, er:
Dybder
Største dyp rett utenfor forskjellige steder langs fjorden.
Fjellskred
I historisk tid har to fjellskred utløst dødelige flodbølger i fjorden:
Et fjellskred i Åkerneset fryktes å kunne skape tilsvarende flodbølger i Sunnylvsfjorden og fjordarmene rundt. Hegguraksla ved Tafjorden overvåkes også av frykt for nytt fjellskred.
Samferdsel
Ytterst i fjorden går fylkesvei 61, som krysser over Sulafjorden ved fergesambandet Hareid–Sulesund og fortsetter østover langs sørsida av Sula til den møter Europavei 39, som kommer fra sør og går i ferge over fjorden mellom Festøya i Ørsta og Solavågen i Sula. Fra E39, ved Blindheim i Ålesund, går fylkesvei 60 østover langs sørsida av Ålesundshalvøya, og over fjorden ved fergen mellom Magerholm i nord og Aursnes i Sykkylven på sørsida av fjorden (et av Norges mest trafikkerte). Fra Magerholm fortsetter fylkesvei 656 langs nordsida av fjorden til Valle i Skodje kommune. Her kommer E39 igjen ned til fjorden, og følger den østover til Sjøholt i Ørskog kommune.
Fra Sjøholt går fylkesvei 650 sørover langs østsida av fjorden, til den ved Linge møter fylkesvei 63, som går i ferge over Norddalsfjorden til Eidsdal. Fra fylkesvei 650 går det også ferge over til Stranda på vestsida av fjorden, som ellers stort sett er veiløs mellom Sykkylven og Stranda. Langs de indre delene av fjorden, Sunnylvsfjorden og Geirangerfjorden er det ingen veier, unntatt ved Hellesylt, hvor Fv60 igjen følger fjorden noen få kilometer, og ved Geiranger, hvor Fv63 fra Eidsdal kommer over Ørneveien ned til fjorden og inn til Geiranger, før den fortsetter videre over til Oppland. Hellesylt-Geiranger og Valldal-Geiranger har turistferge i sesongen.
I sidefjorden Hjørundfjorden går det flere fergesamband, blant annet på fylkesvei 655 mellom Sæbø og Lekneset.
Historie
Tidligere gikk det fjordbåter eller ferger på langs av store deler av fjorden. Hjulbåten DS «Søndmør» (eid av Søndmør-Romsdalske Dampskipsselskab) anløp Geiranger første gang 30. januar 1858. I perioden 1890-1920 drev Søndmøre Dampskibsselskab lokale dampskipsruter på indre Sunnmøre med utgangspunkt i Ålesund der det var avgang ettermiddag og retur neste dag. Før 1939 gikk all trafikk innenfor Vaksvik med fjordabåt. I 1956 var det bilvei til fra Sjøholt til Stordal, med langsgående ferjesamband fra Stordal til Stranda, Hellesylt, Geiranger, Valldal, Eidsdal, Norddal og Tafjord. Tunneler mellom Linge og Overå (Liabygda) ble åpnet i 1975 (noe som ga sammenhengende kjørevei mellom Ålesund og Valldal), og «Gravanesvegen» med ny ferjekai ble åpnet i 1. juli 1979. Ved åpningen av Tafjordvegen i 1982 ble det sammenhengende kjørevei på nordsida av Storfjorden fra Ålesund til Tafjord. Vegen mellom Stranda og Hellesylt (Ljøvegen) ble åpnet i september 1962 og ga ferjefri veg mellom Stranda og Hellesylt. Ferjesambandet Hellesylt-Stranda ble lagt ned våren 1963. Mens det i 1962 fortsatt gikk mange ferger på langs av fjorden (Stordal-Stranda-Hellesylt-Geiranger-Overåneset-Eidsdal-Valldal-Norddal-Fjørå-Tafjord); var det i 1982 bare korte fjordkryssinger igjen.
Mulig fjordkryssing
E39 krysser i dag Storfjorden med ferge mellom Festøya og Solavågen. En helt ferjefri E39 mellom Stavanger og Trondheim er under planlegging, og i 2014 vedtok regjeringen at strekningen Hareid–Sula (Hafast-linja) skal legges til grunn for videre planlegging av ny E39. Stamveien skal dermed ikke krysse Storfjorden, men i stedet krysse Sulafjorden og Vartdalsfjorden. Strekningen er ikke konkret omtalt i Nasjonal transportplan 2018–2027.
Sandfluer
Sandfluer (Trixoscelididae) er en liten familie av fluer beslektet med sumpfluene. Tre arter er funnet i Norge.
Utseende
Små til middelsstore, slanke fluer. Hodet er ganske stort, med runde fasettøyne. Ved innerkanten av hvert fasettøye er det to bakoverbøyde børster (orbitalsetae), og et par ganske lange børster (ocellarsetae) sitter i nærheten av punktøynene, men utenfor trekanten (ocellartriangel) dannet av det tre punktøynene. Antennene er tre-leddete, nokså små. Det andre leddet har en kort børste på oversiden. Det tredje leddet er avrundet, og bærer an lang, hårete eller fjærgrenet, antennebørste (arista) nær roten. De har en tydelig kinnbørste (vibrissa). Brystet (thorax) er matt med kraftige børster. Vingene har vanligvis mørke felter, i alle fall er fremkanten og den ytre tverr-åren vanligvis formørket. Fremkanten (costa) har kraftige pigger som hos sumpfluer. Beina er ganske kraftige, leggene (tibiae) har en kraftig børste (preapikalseta) like før spissen. Bakkroppen er sylindrisk. Larvene er ukjente.
Levevis
Nesten ingenting er kjent om biologien til disse fluene, men det er sannsynlig at de er saprofager (dvs. lever av råtnende, dødt materiale). De fleste artene lever i tørre strøk. To arter har blitt klekket fra reir av svarttrost.
Systematisk inndeling/norske arter
Trixoscelididae blir ofte regnet som en undergruppe av sumpfluer.
Væleren
Væleren er et innsjø på Holleia, et åsdrag nordvest for Tyrifjorden. Vannet ligger i Ringerike kommune i Viken. Det er drikkevannskilde for Tyristrand. Vannet viktigste tilsig er Svartvannselva, som kommer fra Svartvann og renner inn i Væleren fra nord. I dette området ligger også bygdeborgen Tjuenbor'n, som er datert til jernalderen. Like ved ligger også blant annet Grytingen og Ullerentjern Innsjøen har avløp til Vælerelva, som siden renner sammen med Skjærsjøelva og Aklangselva og danner Skjærdalselva. Skjærdalsvassdraget drenerer til Tyrifjorden ved Skjærdalen.
Væleren har flere øyer. De største er, fra nord mot sør, Geitøya, Flatøya, Lomøya og Høgøya.
Væleren biotopvernområde
Væleren biotopvernområde (106 daa, hvorav cirka 16 daa landareal) ble fastsatt ved kgl. res. 22. juni 2018 med hjemmel i lov 19. juni 2009 nr. 100 om forvaltning av naturens mangfold (naturmangfoldloven) § 34, jf. § 38 og § 62. Fremmet av Klima- og miljødepartementet. Området inngår i Tyrifjorden våtmarkssystem IBA.
Mikio Oda
Mikio Oda (jap. 織田 幹雄, Oda Mikio, født 30. mars 1905 i Hiroshima; død 2. desember 1998 i Kamakura) var en japansk friidrettsutøver. Han var den første asiatiske OL-vinneren i friidrett.
Karriere
Under OL 1928 deltok han i fire øvelser. I høyde ble han nummer 7 med 1,88 m, i lengde hoppet han 7,11 og ble utslått i kvalifiseringen. I tresteg vant han gull med 15,21 m, fire centimeter foran sølvvinneren Levi Casey fra USA. På tredje- og fjerdeplass kom Vilho Tuulos og Chuhei Nambu, OL-vinnerne fra henholdsvis 1920 og 1932. Til slutt løp Oda for det japanske 4x100 m-laget, som ble utslått i forsøkene.
27. oktober 1932 satte Mikio Oda ny verdensrekord i tresteg med resultatet 15,58. Samme dag satte Chuhei Nambu verdensrekord i lengde (7,98 m), og dette var de to første verdensrekordene i friidrett som var satt av asiatiske utøvere.
Totalt satte Mikio Oda 21 asiatiske rekorder i høyde, lengde, tresteg og tikamp.
Etter karrieren
Fra 1952 til 1964 var Mikio Oda trener for det japanske olympialaget. Han var ærespresident i det japanske friidrettsforbundet og medlem av IAAF.
Under OL 1964 ble det olympiske flagget til Odas ære heist til en høyde av 15,21 meter.
Chang’an (Shijiazhuang)
Chang'an (kinesisk: 长安区; pinyin: Cháng'ān Qū) er et byfylke i byprefekturet Shijiazhuang i Hebei i Folkerepublikken Kina. Det har et areal på 110,24 km² og teller 410.000 innbyggere (2003).
Venner for livet (film)
Venner for livet er en norsk drama- og familiefilm fra 2005 regissert av Arne Lindtner Næss. Hovedrollene innehas av Magnus Solhaug og Sunaina Jassal. Sentrale birolle spilles av Nina Woxholt, Reidar Sørensen, Thorbjørn Harr og Ingar Helge Gimle. Filmen handler om en ung bygutt som møter nye venner og nye utfordringer på landsbygda.
Den ble tildelt Amandaprisen for beste barne- og ungdomsfilm.
Handling
Når 12 år gamle Petter og resten av familien må flytte fra byen til et lite småbruk uten mobil-dekning fordi moren hans skal praktisere som ferie-avløser ser sommerferien trist og kjedelig ut for Petter. Men landsbygda er ikke så harmonisk og fredelig som Petter tror.
Markedspleier
Markedspleier (engelsk: market maker) eller prisstiller er en person eller et foretak som stiller både kjøps- og salgskurs på et finansielt instrument eller en råvare, i håp om å tjene på bid-ask-spreaden (forskjell mellom kjøps- og salgskurs). Hovedfunksjonen er som regel å gjøre kjøpsobjektet mer likvid.
Julie Bonnevie-Svendsen
Julie Bonnevie-Svendsen (født 1987 i Nittedal) er en norsk tidligere skiskytter som representerte Nittedal skiskytterlag.
Bonnevie-Svendsen ble tidlig omtalt som et stort skiskyttertalent. I desember 2005 debuterte hun i verdenscupen, 18 år gammel. Hun gikk 15 km i østerrikske Hochfilzen, og oppnådde 15.-plass. Hun har én verdenscupseier; i stafett i Hochfilzen i desember 2008.
Hun la opp i 2011.
Hennes bror Martin Bonnevie-Svendsen var også skiskytter.
Sesongen 2003/04
Hun deltok i NM i sommerskiskyting 2003 i august, og vant der sprinten i 16-årsklassen. Hun vant også den påfølgende jaktstarten. Under Junior-NM i skiskyting 2004 på Sokna vant hun sprinten i 16-årsklassen.
I Norgescupen i skiskyting for junior 2003/04 vant hun ni av de ti rennene, og vant denne norgescupen sammenlagt med 180 poeng.
Sesongen 2004/05
Under Junior-NM i skiskyting 2005 vant Bonnevie-Svendsen normaldistansen i klassen K19-20, to minutter foran Anne Marit Bjørn Gjermundshaug. Hun vant også sprinten. Hun deltok også i Junior-NM i langrenn 2005, der hun kom på fjerdeplass på 5 km fri teknikk i 17-årsklassen. Hun deltok også i NM i skiskyting 2005 for seniorer, der hun deltok på Oslo og Akershus SSK sitt førstelag, som kom på fjerdeplass på stafetten. Individuelt fikk hun sølv på sprinten, bak Linda Tjørhom, og hun kom på fjerdeplass på jaktstarten.
I november 2004 gikk hun inn til andreplass i åpningsrennet i Europacupen i skiskyting for junior 2004/05. Hun endte på 29.-plass i europacupen for junior totalt denne sesongen, og hun kom på 12.-plass i den individuelle cupen og 24.-plass i sprintcupen. Under European Youth Olympic Winter Festival 2005 («Europeisk Ungdoms-OL») i Monthey i Sveits fikk hun to gullmedaljer; hun vant 6 km sprint og 7,5 km jaktstart.
Hun deltok i kun to løp i Norgescupen i skiskyting for junior 2004/05, men vant begge disse, og endte på 15.-plass i klassen K19-20 med 60 poeng. Kaja Eckhoff vant norgescupen i denne klassen.
Sesongen 2005/06
Hun kom på fjerdeplass på sprinten under NM i rulleskiskyting 2005 på Fet, og vant den påfølgende jaktstarten.
I desember 2005 debuterte hun i verdenscupen, 18 år gammel. Hun gikk 15 km i østerrikske Hochfilzen, og oppnådde 15.-plass. Hun ble tatt ut til å delta i Junior-VM i skiskyting 2006, der hun gikk inn til fjerdeplass, tre sekunder bak bronsen som gikk til Marion Blondeau. Hun kom på 12.-plass på jaktstarten, men fullførte ikke fellesstarten. På stafetten kom Norge på fjerdeplass.
Sesongen 2006/07
I september deltok hun i NM i rulleskiskyting 2006, der hun kom på 12.-plass på sprinten og femteplass på jaktstarten.
I NM i skiskyting 2007 tok hun gull på sprinten, og fulgte opp med sølv på jaktstarten og bronse på stafetten. Hun deltok i Junior-VM i skiskyting 2007, og fikk der bronse på stafetten sammen med Vilde Ravnsborg Gurigard og Kjersti Isaksen. Individuelt kom hun på åttendeplass på sprinten, sjetteplass på jaktstarten og niendeplass på fellesstarten. Under Junior-NM i skiskyting 2007 deltok hun i klassen K20-21. Der vant hun normaldistansen og sprinten, og fikk sølv på stafetten sammen med Ane Stenset og Tiril Eckhoff på Oslo og Akershus' førstelag. Under NM i skiskyting 2007 for senior fikk hun bronse på normaldistansen og gull på sprinten. Hun gikk inn til sølv på jaktstarten, bak Jori Mørkve, og fikk bronse på stafetten.
Sesongen 2007/08
Hun gikk inn til andreplass på sprinten under NM i rullestolskiskyting 2007, og kom på fjerdeplass i jaktstarten.
Hun ble tatt ut til å delta i VM i skiskyting 2008, som ble arrangert i Östersund. Åpningsdistansen var sprint, der traff hun på 10 av 10 skudd, men tapte flere sekunder da hun gikk feil rett før mål, og endte på en åttendeplass. Hun gikk inn til 16.-plass på jaktstarten og 24.-plass på fellesstarten, og hun deltok også på det norske mixlaget som kom på åttendeplass på stafetten. Hun stod over kvinnestafetten.
Under NM i skiskyting 2008 på Stryn vant hun normaldistansen, ca 11 sekunder foran Solveig Rogstad. Hun fikk sølv på sprinten, bak Tora Berger, og fikk bronse på jaktstarten. I tillegg fikk hun gull på stafetten, der hun gikk for Oslo og Akershus' førstelag.
Sesongen 2008/09
I NM i rulleskiskyting 2008 fikk hun bronse på sprinten i seniorklassen, og gikk seg opp til sølv på jaktstarten. Hun fikk tre gullmedaljer under NM i skiskyting 2009, med gull på sprinten og jaktstarten, samt på stafetten.
Hun slet med formen etter denne sesongen, med utmattelse og ingen effekt av treningene, så hun fikk treningsforbud fra juli, og begynte forsiktig trening i august.
Sesongen 2009/10
I september deltok hun i NM i rulleskiskyting 2009. Hun kom der på tredjeplass på sprinten, men stilte ikke til start på jaktstarten. Hun debuterte i IBU-cupen i Obertilliach i midten av desember, og vant sprinten, og gikk inn til femteplass på jaktstarten. Hun fikk til sammen 100 poeng i IBU-cupen denne sesongen, og endte på 47.-plass. Hun konkurrerte lite denne sesongen, på grunn av sykdom.
Sesongen 2010/11
Bonnevie-Svendsen konkurrerte ikke sesongen 2010/11, og la opp i 2011.
Grandma Threading her Needle
Grandma Threading her Needle er en britisk stumfilm fra 1900 regissert av George Albert Smith.
Wiener Sängerknaben
Wiener Sängerknaben er et guttekor basert i Wien. Koret har eksistert helt siden 1498, og er et av de mest kjente guttekorene i verden. Koret består av rundt 100 sangere, fordelt på fire konsertkor.
Chang’an (andre betydninger)
Chang'an kan være:
Island under EM i svømmesport 2018
Island deltok under EM i svømmesport 2018 i Glasgow i Storbritannia fra 3. til 12. august 2018.
Grandma’s Reading Glass
Grandma's Reading Glass er en britisk stumfilm fra 1900 regissert av George Albert Smith.
Egil Olsen
Egil Roger Olsen (født 22. april 1942 på Sellebakk i nåværende Fredrikstad), kjent som Drillo, er en norsk tidligere landslagsspiller i fotball og tidligere fotballtrener, blant annet for i to perioder. Med han som trener kvalifiserte Norge seg til VM i 1994 og i 1998. I 1994 ble Norge slått ut i gruppespillet, i 1998 kom Norge til åttendedelsfinalen. Olsen har også vært landslagstrener for Irak og en rekke klubblag og har en lang karriere som ekspertkommentator i radio og TV.
Som trener for det norske landslaget ble han svært populær. Dette skyldtes ikke bare landslagets resultater, men også Olsens personlige stil. Blant annet tok han av og til hunden sin med på landslagstreninger, og han var ofte iført sine karakteristiske gummistøvler (eller «pæler»). Pælene til Olsen står i dag på utstilling på museum i sveitsiske Zürich i regi av FIFA. Isfabrikanten Diplom-Is lanserte en ispinne kalt «Drillo» på 1990-tallet da fotballtrenerens kallenavn jevnlig figurerte i media.
Karriere som spiller
Som spiller var Olsen aktiv for Fredrikstad-laget, Oslo-lagene , og , og. Som aktiv fikk han også 16 landskamper. I tillegg var han aktiv bandyspiller i blant annet Frigg. Tilnavnet «Drillo» fikk han i sin tid som spiller i Vålerenga. Det skyldtes hans stadige iver etter å drible.
Trenerutdanning
Olsen har Norges høyest mulige trenerutdannelse, UEFA Pro Lisens, og har i tillegg til herrelandslaget trent en rekke klubb- og aldersbestemte landslag. Olsen har hovedfag i idrett fra Norges idrettshøgskole (NIH), og har siden han avsluttet sine studier i 1974 undervist på NIH, med noen korte avbrekk grunnet treneroppdrag. Han har sagt at det laget som får flest baller inn i motstanderens sekstenmeter i løpet av en kamp, vil vinne den, og dette er noe av bakgrunnen for den såkalte «Drillo-stilen».
Olsen var en av initiativtakerne da Norsk Fotballtrenerforening (NFT) ble stiftet 9. november 1986, og han hadde i perioden 1986–1990 vervet som tiltaksleder i styret til NFT.
De første årene som trener
Drillo startet som trener i 1972, da som spillende trener i Frigg sammen med Per Pettersen. Frigg spilte i 2. divisjon, nest øverste nivå. Frigg vant avdeling B og rykket opp i 1. divisjon, som tilsvarer Eliteserien. Frigg ble tredje sist og rykket ned igjen. Ledelsen i Frigg avsluttet da Drillos trenerengasjement og tilbød han å fortsette bare som spiller. Olsen ble likevel med og ledet treningene i løpet av sin siste sesong som Frigg-spiller.
I sin siste hele sesong som spiller, i 1975, var Olsen spillende trener i i 4. divisjon. De neste sesongene trente han Østsiden, og av og til spilte han, som innbytter. I 1978 ble Olsen også igjen trener for Frigg, som da spilte i 2. divisjon. Frigg knivet med om førsteplass i avdeling B som ville sikret opprykk, men måtte til slutt ta til takke med tredjeplassen, da Hamkam kom på andreplass. Olsen fortsatte som trener også i sesongen 1979. Samtidig var han også trener for U-landslaget.
Olsen var lærer på Skjeberg Folkehøyskole skoleåret 1980/81 og samtidig var han landslagstrener for U-landslaget. I 1981 ble Olsen ansatt som amanuensis ved Idrettshøgskolen, og begynte da også å trene Frigg igjen. I 1983 trente han også femtedivisjonslaget. Etter 1983-sesongen gav Olsen seg som trener i Frigg og fortsatte i Fossum.
Mens Olsen var trener for U21-landslaget var han for første gang sidekommentator i radio. Det skjedde ved en tilfeldighet da Olsen før kampen Danmark–Norge i 1984, der Norge tapte 1–0, tilfeldigvis traff den legendariske radiokommentatoren Bjørge Lillelien i Idrætsparken før kampen, og Lillelien spurte om Olsen kunne komme opp i boksen til han og være med og kommentere. Både Olsen og Lillelien var fornøyd med samarbeidet, og Olsen fortsatte som sidekommentator når han hadde anledning. Olsen fortsatte samarbeidet også med Lilleliens etterfølger Dag Lindebjerg i 1987.
Lyn
Olsen var trener for i perioden 1985 til 1988. Da Olsen overtok ansvaret for Lyn lå de i den daværende tredjedivisjon. Under Olsen rykket Lyn opp til andredivisjon i 1986, før det ble kvalifiseringsspill i 1987. Kvalifiseringen endte med tap mot og uavgjort mot, og dermed intet opprykk.
Mot slutten av 1988 bestemte Olsen seg for å forlate Lyn, da han ønsket å bli fotballtrener på heltid. Han vurderte å gå til både og, og endte til slutt opp med å undertegne en ettårskontrakt med Aalesund.
Aalesund
Olsen fikk en tung start i Aalesund. Laget tapte kamp etter kamp, og med bare tre poeng på de ni første kampene kom det sinte leserbrev i lokalavisen som krevde at Olsen satte seg på første fly tilbake til Oslo. Spillet tok seg imidlertid opp utover sesongen, og klubben endte trygt unna nedrykk. Olsen bestemte seg for å la det bli med ett år på Sunnmøre, og ønsket å vende tilbake til en trenerjobb i Oslo.
OL-landslaget
Etter Aalesundkontraktens utløp ble det spekulert i media om hvor Olsen kom til å gå. Lyn hadde hatt en kaotisk trenersituasjon hele 1989-sesongen, og da Olsen hadde vært én av 50 tilskuere på Ullevaal Stadion i kampen der Lyn reddet plassen ble det spekulert i at han ville gå tilbake til sin gamle klubb. Samtidig hadde han fått tilbud om å overta kvinnelandslaget, og bekreftet til avisene at han var interessert.
Olsen endte til slutt opp som trener for OL-landslaget. Han skulle lede laget frem mot OL i Barcelona, gjennom kvalifiseringen i 1990-91. Nytt foran denne kvalifiseringen var at FIFA hadde satt aldersgrense for deltagelse i OL, noe som gjorde at han i praksis kom til å trene U23-landslaget.
Med spillere som Øyvind Leonhardsen, Lars Bohinen, Roger Nilsen og Claus Eftevaag på laget fikk Drillo gode resultater med OL-landslaget. I slutten av 1990 ledet laget kvalifiseringsgruppen sin, og NFF hadde mål om å vinne gruppen. De gode resultatene gjorde at Drillo tok over A-landslaget da Ingvar Stadheim trakk seg høsten 1990. Olsen ble erstattet av Benny Lennartsson som OL-landslagstrener.
Landslaget
Olsen fikk tidlig gode resultater med landslaget. Den første indikasjonen på at Norge hadde noe stort på gang kom i EM-kvalifiseringskampen mot Italia 5. juni 1991, hvor Norge vant 2-1 etter scoringer av Tore André Dahlum og Lars Bohinen. Norge kom ikke til EM, men Norge hang med i gruppa helt til siste kamp og endte til slutt på en respektabel tredjeplass, bak Sovjetunionen og Italia.
Kvalifisering
Veien til VM fortsatte i 1993 da Norge vant over og deretter over England i en hjemmekamp på Ullevaal Stadion. Deretter spilte det norske landslaget 0-0 mot Nederland på bortebane. Norge vant deretter mot Polen med 3-0 i Poznań etter scoringer av Jostein Flo, Jan Åge Fjørtoft og Ronny Johnsen, og var klare for VM-sluttspill for første gang siden 1938. For prestasjonene i kvalifiseringskampene frem mot VM fikk landslaget tildelt Sportsjournalistenes statuett som «Årets idrettsnavn», dette er forøvrig første og eneste gang prisen er gitt til et helt lag.
Mesterskapet
I sluttspillet var Norge preget av den sterke varmen, og muligens også av stundens alvor. Turneringen begynte med seier over i en kamp hvor innbytter Kjetil Rekdal ble matchvinner. Denne kampen ble fulgt av et 1-0-tap for Italia, hvilket betød at alle lagene i gruppen hadde tre poeng etter to kamper, og at Norge ville gå videre med seier over – og også med uavgjort hvis kampen mellom Mexico og Italia fikk en vinner. Det endte imidlertid målløst mot Irland i en svært lite velspilt kamp, og da også Mexico-Italia endte uavgjort var Norge slått ut med minste mulige margin. Etter turneringen begynte for første gang kritiske røster å heve seg mot Olsens spillestil, men denne kritikken falt snart til ro – i alle fall hjemme i Norge.
Norge så lenge ut til å kvalifisere seg til EM i 1996, men snublet i de siste kampene mot og Nederland, og måtte dermed bli hjemme. To andre nye fjes i neste VM-kvalifisering var de unge spissene Tore André Flo og Ole Gunnar Solskjær. Sistnevnte ble tomålsscorer da Norge vant 5-0 over Aserbajdsjan. Flo fikk sitt store gjennombrudd da han lagde to mål i seieren over på Ullevaal i en privatlandskamp, og fikk kallenavnet «Flonaldo» for innsatsen. VM-billettene ble sikret da Norge vant 1-0 borte over Aserbajdsjan to runder før slutt.
Innledende kamper
Akkurat som 60 år tidligere var Norge klare for Fotball-VM 1998, som fant sted i Frankrike. Norge spilte relativt svakt i de to første kampene i mesterskapet. Både kampen mot Marokko og kampen mot Skottland endte uavgjort, og dermed måtte Norge måtte slå regjerende verdensmestere Brasil for å komme videre i mesterskapet. Kampen mellom Brasil og Norge fant sted den 23. juni 1998 i Marseille. Brasil dominerte gjennom store deler av kampen, og etter 78 minutter scoret Bebeto et mål som gav brasilianerne ledelsen. Få minutter senere utlignet Tore André Flo for Norge. To minutter før kampen skulle blåses av ble Flo lagt i bakken av motspillerne, og Norge fikk straffespark. Kjetil Rekdal scoret på straffesparket, Norge vant kampen og gikk videre til åttendedelsfinale.
Åttendedelsfinale
Også åttendedelsfinalen fant sted i Marseille. Norge møtte Italia i denne kampen. Italia tok en tidlig ledelse da Christian Vieri scoret et mål, og kampen endte med at Norge tapte mot Italia og var slått ut av VM.
Olsens avgang fra trenerjobben
Olsen hadde før VM 1998 annonsert at han kom til å gi seg som trener etter VM. Nils Johan Semb ble ansatt som Olsens etterfølger. Olsen hadde ledet fotballandslaget gjennom 88 kamper over åtte år. Resultatet var 46 seire, 26 uavgjorte og 16 tap.
Vålerenga
Etter s cupgull og opprykk i 1997 var optimismen stor i Oslo før comebacket i Tippeligaen. Laget var blitt forsterket med blant annet svensken Pascal Simpson, og klubbledelsen snakket om at Vålerenga skulle bli Norges beste klubb.
Sesongen startet imidlertid katastrofalt, og Vålerenga røk ut mot svake i cupen. Etter tap 1-5 mot hjemme på Bislett og 0-3 mot  i Bergen lå VIF nederst på tabellen, og klubbledelsen måtte gjøre noe drastisk. Svaret ble å hente inn Egil Olsen, som i utgangspunktet skulle lede laget de ni siste kampene i 1998-sesongen. Olsen la om lagets spillestil radikalt, og med stram defensiv organisering fikk VIF en god høstsesong der de vant syv av ni kamper og reddet plassen.
Olsen ledet også Vålerenga med stor suksess i Cupvinnercupen. Rapid București ble slått i første runde med 2-2 (b) og 0-0 (h), før tyrkiske Beşiktaş ventet i neste runde. VIF vant 1-0 hjemme, noe som gjorde at returkampen i Istanbul ville bli tøff. Allerede ved pause i Istanbul ledet Beşiktaş 3-0, og VIF var i store problemer. På slutten av kampen snudde imidlertid alt, og med scoringer av Knut Henry Haraldsen, Kjell Roar Kaasa og John Carew gikk Vålerenga videre til kvartfinalen. I avisene stilte VGs Truls Dæhli spørsmålet «har Drillo kontakt med høyere makter?», mens Dagbladet mente at kampen var «Drillos største mirakel».
Olsen lot seg overtale til å fortsette i Vålerenga etter den sterke høstsesongen, og undertegnet en treårsavtale. 1999-sesongen begynte med Europacupspill mot det engelske topplaget Chelsea, der VIF egentlig var sjanseløse. VIF tapte 3-0 borte, og 3-2 hjemme. Tippeligasesongen begynte imidlertid bra, og Vålerenga ledet serien etter fire runder. Trenden snudde imidlertid fort, og VIF var snart på vei nedover på tabellen. Samtidig fikk Olsen et godt tilbud fra Sam Hammam og den engelske Premier League-klubben Wimbledon, og benyttet seg i juni av en klausul i kontrakten som gav ham mulighet til å dra utenlands.
Wimbledon
Wimbledon var på denne tiden eid av nordmennene Kjell Inge Røkke og Bjørn Rune Gjelsten. Røkke og Gjelsten bygde sammen med Olsen opp et norsk miljø i klubben. I tillegg til Lars Tjernås som assistenttrener ble de fem norske spillerne Trond Andersen, Andreas Lund, Kjetil Wæhler, Martin Andresen og Tore Pedersen hentet inn.
Olsen ukonvensjonelle klesstil og holdninger gjorde ham til et yndet tema i britisk presse. Han var allerede kjent som «The Mad Professor» i de britiske tabloidene, og presset ble ikke noe mindre da han overtok «The Crazy Gang».
99/00-sesongen begynte greit for Wimbledon. Olsens debutkamp endte med seier 3-2 borte mot Watford, og i september greide Wimbledon 1-1 borte mot Manchester United. I oktober gikk det tyngre, blant annet med tap 5-1 mot bunnlaget Sheffield Wednesday. Etter tretten kamper hadde laget to seire, sju uavgjorte og fire tap, og lå med det på en femtendeplass i Premier League.
Etter åtte strake tap var Wimbledon kommet under nedrykksstreken. Styreformann Gjelsten måtte handle, og valgte å sparke Olsen. Samtidig la Gjelsten skylden for den vanskelige situasjonen på mediene, og holdt fast på at det var riktig å ansette Olsen i sin tid. Drillos Wimbledon-karrière endte med syv seire, elleve uavgjort og atten tap, og en målforskjell på 44-70.
Tidligere assistent Terry Burton ble ny manager i Wimbledon etter Olsen, med to kamper igjen å spille. Burton mislyktes med å holde klubben oppe, og klubben rykket ned etter tap 2-0 mot Southampton i den avgjørende kampen. Dette overrasket den nylig sparkede Olsen, som trodde klubben skulle overleve.
Fredrikstad
På slutten av 2004 ville -trener Knut Torbjørn Eggen trappe ned, og Egil Olsen ble hentet inn som erstatter. Eggen fortsatte imidlertid som assistenttrener. Olsen fikk toårskontrakt med Fredrikstad, med opsjon om å hoppe av etter ett.
Fredrikstad fortsatte å kjempe i bunnen også under Olsen, og endte til slutt på 11.-plass i 2005. Mot tampen av sesongen ble også Eggen sidestilt med Olsen som hovedtrener, etter en del interne stridigheter i spillegruppen. Blant annet gikk Dagfinn Enerly ut mot Olsens treningsmetoder i boken «Dagfinn Enerly - Så fort kan livet snu».
Olsen bestemte seg for å forlate Fredrikstad etter én sesong. Dette begrunnet han med lang reisevei mellom Oslo og Fredrikstad.
Irak
I september 2007 ble Olsen ansatt som landslagssjef for på en treårskontrakt. Irakerne var nybakte asiamestre, men Olsen ønsket likevel å endre spillestilen ved å legge om til rendyrket soneforsvar. Samtidig viste det seg at kulturforskjeller gjorde jobben vanskeligere, da fasten under ramadan gjorde at laget ikke kunne trene som planlagt.
Tilbake for Norge
Det var i januar 2009 at det ble kjent at Egil Olsen gjorde comeback som landslagstrener for Norge etter at Åge Hareide trakk seg, og at han skulle lede herrelandslaget i privatlandskampene mot Tyskland (borte 11. februar), Sør-Afrika (borte 28. mars) og Finland (hjemme 1. april), med opsjon på å lede laget ut VM-kvalifiseringen 2010.
Mange var skeptiske til at «Drillo» kom tilbake, men han fikk støtte fra bl.a Per-Mathias Høgmo «Drillo-effekten» slo imidlertid til i den aller første kampen ledet av Olsen, og Norge endte opp med å slå storlaget 1-0 borte i Düsseldorf den 11. februar 2009, etter en skåring av Christian Grindheim. «Drillo» ble umiddelbart hyllet etter kampen, og eks-trener Åge Hareide var en av de som roste han opp i skyene med å si «Det var utrolig viktig! Selvsagt var det viktig for Egil, men også for laget og hele fotballnasjonen. 2008 ble et uår på alle fronter for norsk fotball, både for landslaget og for klubbene i europacup. En seier som den i går gir både spillere, personene rundt, og publikum troen på norsk fotball tilbake». Olsen selv repliserte på all hyllesten med å si «Noen Gud er jeg ikke. Ikke tror jeg på ham heller».
Den 3. november 2009 ble det etter lengre tids spekulasjoner offentliggjort at Olsen skulle fortsette som trener for landslaget frem til den ønskede fremtidige kandidaten, FCKs trener Ståle Solbakken, ble ledig på markedet i 2012. Solbakken ble ansatt for perioden 2012-2015, med mulighet for forlengelse til etter EM-sluttspillet i 2016 dersom Norge skulle kvalifisere seg. Etter at Solbakken i stedet ble ansatt som trener i FC Köln begynte NFF prosessen med å finne en erstatter for Drillo på nytt. Media spekulerte en stund i muligheten for at han ville fortsette som trener, og dette ble bekreftet 25. august 2011. Den 27. september 2013 ble Olsen erstattet av Per-Mathias Høgmo som trener for herrelandslaget.
Politisk engasjement
Olsens oppvekstmiljø på Østsiden i Fredrikstad var et typisk arbeiderklassemiljø, i et strøk som lokalt var kjent som «Lille Moskva», og fra gammelt av en bastion for NKP. Han sluttet seg tidlig til den politiske venstresiden, den nye ml-bevegelsen og AKP(m-l). Midt på 1970-tallet ledet han idrettsdagen på bevegelsens sommerleire og satt i partiets idrettsutvalg, der målet var å utvikle en rød idrettspolitikk. Han har i sin tid som landslagstrener stått fram i media med støtte til RV, Erling Folkvords stortingskandidatur og senere Rødt.
Hans politiske ståsted har gjort ham omstridt, og det har vært spekulert i om det var politiske grunner til at han ble holdt utenfor landslaget på 1960-tallet, i landslagsleder Wilhelm Kments tid.
Geografiinteresse
Da han gikk på skolen var Drillo geografiinteressert, og han pugget alle verdens hovedsteder. Det var ikke fler enn i underkant av 200, så han fortsatte med delstatene i USA og i Brasil, og han lærte seg også navnet på alle hovedstedene i de den gang 90 departementene i Frankrike. Drillo har benyttet seg av geografikunnskapen i mange sammenhenger, bl.a. ved å lage quiz. I flere år hadde han en fast quizspalte i Dagbladet, og han har gitt ut quizbøker. Han har også reist rundt og holdt quiz sammen med Arne Scheie – Scheie med fotballspørsmål og Drillo med geografispørsmål.
På egen hand
På egen hand er en samleplate med Anni-Frid Lyngstad, utgitt i 1991.
David Gray (fotballspiller)
David Gray (født 4. mai 1988 i Edinburgh, Skottland). David er en høyreving som spiller for Preston North End. I løpet av 2005/2006-sesongen slo David gjennom på reservelaget til Manchester United, der han hovedsakelig spilte høyreback, som oftest som innbytter.
Inklinasjon
Inklinasjonen innen astronomien (fra lat. inclinatio til inclinare, «helle», «skråne») er den vinkelen en planets baneplan danner i forhold til en annen planets baneplan, som regel ekvator eller ekliptikken.
David Gray (fotballspiller)
I januar 2007 ble Gray utlånt til Royal Antwerpen for å oppnå førstelagserfaring. Oppholdet ble imidlertid mislykket da Gray ble skadet tidlig, og var ute for resten av sesongen. I november 2007 ble han lånt ut til Crewe på en korttidsavtale. Han returnerte til United som planlagt etter bare én kamp. I 2009 ble han lånt ut til Plymouth Argyle, hvor han fikk 26 kamper. Sesongen etter meldte Gray overgang til Preston North End.
Karriere som spiller (alle turneringer)
Per 14. juli 2008
Inklinasjon
Eksempel på inklinasjonsvinkler mellom en satellitt og jorden:
Кеплеровы элементы орбиты
Le Coq Sportif
Le Coq Sportif (LCS) er et fransk selskap som produserer trenings­tøy og -sko. Selskapet ble grunnlagt av Émile Camuset i 1882. Varemerket, med en gallisk hane som logo, ble registrert i 1948. Hovedkontoret ligger i Entzheim.
Dime Jankulovski
Dime Jankulovski (født 18. juni 1977 i Göteborg) er en svensk fotballkeeper av Makedonisk opprinnelse som spiller for GAIS.
Friis’ gate (Oslo)
Friis’ gate (3-3, 2-6 ) er en gate på Grønland i Oslo som går fra Urtegata til Heimdalsgata.
Gaten ble i 1901 oppkalt etter professor i samisk Jens Andreas Friis (1821–1896).
Friis’ gate er kort med treplantet innsnevring til en fil og enveiskjøring mot Heimdalsgata. Langs gaten ligger det særpregete Borettslaget Friis’ gate 6, oppført 1988 av USBL, med mer fellesrom og fellesskap enn vanlig i bygårder.
Whiplash (andre betydninger)
Whiplash kan vise til:
Michel Fokine
Michel Fokine (fransk transkripsjon; russisk: Михаил Михайлович Фокин, Mikhail Mikhajlovitsj Fokin; født i St. Petersburg i Russland, død 22. august 1942 i New York City i USA) var en russisk ballettdanser og koreograf.
Han anses som grunnleggeren av den moderne ballett.
Michel Fokine ble utdannet ved Den keiserlige ballettskole i St. Petersburg. I 1898 hadde han sin debut ved Mariinskij-teateret. Fra 1902 arbeidet han også som lærer ved ballettskolen. I denne perioden oppstod blant annet Acis og Galatea (1905) og Den døende svane (1907), den siste en solo for Anna Pavlovna Pavlova.
I 1909 tok han i mot Sergej Pavlovitsj Djagilevs innbydelse til Paris og ble der koreograf for Ballets Russes. I hans tid der ble den 19. mai 1909 hans ballett Polovetzdanser uroppført ved Théâtre du Châtelet. Senere fikk han verdensberømmelse for verker som Les Sylphides (1909) og Ildfuglen (1910). Andre høydepunkter var ballettene Petrusjka (1911), Le Spectre de la Rose (1911) og Daphnis og Chloe (1912). I 1912 forlot Fokin Ballets Russes, på grunn av det tette forholdet mellom Djagilev og Vaslav Nijinskij.
Hestnes hvalstasjon
I 1930 begynte ressursene innen stasjonenes operasjonsradius å bli uttømt. A/S Norsk Hvalfangst startet da fangst i Nordishavet i regi av Hvalfangerselskabet Pioner med et flytende hvalkokeri – «Pioner», som var verdens første dieseldrevne i sitt slag. Dette var også første gang et hvalkokeri hadde med egne fryseskip til konservering av hvalkjøtt for konsum. Hvalstasjonens drift ble redusert – men kom i full drift igjen i 1934. «Pioner» opererte i årene 1934–1938 i Antarktis og i farvannene utenfor Afrika. Eierne var også involvert i hvalkokeriet «Sydis». En kortere driftsstans kom i 1940 da de tyske okkupantene rekvirerte hvalbåtene. Driften startet igjen i 1941 med mindre båter.
Michel Fokine
I 1919 utvandret han til USA og virket der ved forskjellige ballettensembler. I 1932 fikk han amerikansk statsborgerskap. Hans livsverk omfatter mer enn 70 balletter.
Hestnes hvalstasjon
Etter 1945 ble fangstflåten modernisert. Hvalbåten «Femern» fra Hestnes fanget i 1947 utenfor Titran den største hval som noen gang er tatt på den nordlige halvkule. Det var en blåhval på 93 tonn.
Siste sesong ved Hestnes hvalstasjon var 1962. I 1963-64 forsøkte de seg med sildoljeproduksjon, men dette ble heller ingen suksess.
Kuriosa
En tidligere hvalbåt fra Hestnes hvalstasjon: «Rau IX» ble i 1969 overtatt som museumsskip av Deutsches Schiffahrtsmuseum i Bremerhaven, Tyskland. Båten tilhørte Hestnes hvalstasjon årene 1953–1955 under navnet «Krutt».
Hamlet (1900)
Hamlet er en fransk stumfilm fra 1900 regissert av Clément Maurice.
Milan Ristovski
Milan Ristovski (født 8. april 1998) er en makedonsk fotballspiller som spiller for den slovakiske klubben FC Spartak Trnava.
Landslaget
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i fotball 2021.
Garrett Brown
Garett Brown (født 1942 i Philadelphia) er en amerikansk filmfotograf og mest kjent som oppfinneren av Steadicam. Han har også oppfunnet DiveCam (til olympiske svømmebasseng), FlyCam, GoCam, MobyCam, MoleCam og SkyCam til bruk under fotballkamper og ble brukt i Norge på Eurovision Song Contest 2010 på Telenor Arena.
Steadicam
Med Steadicam kan film- eller TV-fotografen gå og løpe med kamera uten at bildet rister og det gjør at bildene får en glidende effekt. Mange tror at Steadicam fungerer med gyro, men egentlig er det bare balansering av riggen. Brown oppfant Steadicam i starten av 1970-tallet og det blir brukt i film og TV, men man får også Steadicam for mindre kamera. det er mange forskjellige rigger og noen uten vester.
Negratín-demningen
Negratín-demningen er en demning for flomkontroll i provinsen Granada (region Andalucía) på stedet der Rio Guardal møter elva Rio Guadiana Menor som igjen renner ut i vassdraget Guadalquivir, i det sørlig-sentrale Spania. Det ligger i kommunen Freila, reservoaret også i kommunene Guadix, Zújar, Benamaurel, m.fl. Provinsveien A-315 går over toppen av demningen.
Reservoaret er på 21,7 km² (2.170 hektar), mens vannmassene som demmer opp har et volum på inntil 546 – 567 millioner m³. Selve damanlegget er 67 – 75 meter høyt og 439 meter langt, og er en gravitasjonsdam i betong.
Niviaq Korneliussen
Niviaq Korneliussen (født 1990 i Nanortalik) er en grønlandsk forfatter. Hun debuterte i 2014 med romanen HOMO Sapienne, som ble nominert til Nordisk råds litteraturpris året etter. Romanen, som handler om fem unge i Nuuk, fikk stor oppmerksomhet for språket og sin moderne fortellerteknikk, men også fordi den omhandler LHBT-personer.
Den forente familie
Den forente familie (engelsk Unification Church, derav også det norske navnet Enhetskirken) er en nyreligiøs bevegelse som ble grunnlagt av Sun Myung Moon i Korea i 1954. Bevegelsen har siden vokst og blitt verdensomfattende. Det er antatt at bevegelsen i dag teller fra rundt 250 000 til 3 000 000 medlemmer i mer en 180 land, skjønt hovedmengden er i Sør-Korea eller i Japan. Bevegelsen er blant annet kjent for å gjennomføre massebryllup.
I 1954 ble gruppen formelt etablert i Seoul, Sør-Korea som The Holy Spirit Association for the Unification of World Christianity (HSA-UWC), og reflekterte således Moons opprinnelige visjon om en økumenisk bevegelse. I møte med opposisjon fra de etablerte kristne kirkesamfunn ble den ikke innlemmet blant øvrige kristne, men utviklet seg som en uavhengig bevegelse som ble kjent som Den forente familie.
I løpet av 1990-tallet begynte Moon å etablere flere ulike fredsorganisasjoner, inkludert Family Federation for World Peace and Unification som overtok mye av den åndelige og organiserte funksjonen til kirken. I mange deler av verden ble bevegelsen kjent som HSA-UWC, hvilket er det navnet som går igjen i offisielle papirer.
Den Forente Families historie
Etter at Moon hevdet å ha møtt Jesus og andre religiøse figurer skal han i tiårsperioden fra 1935-45 ha mottatt en lang rekke åpenbaringer. En oversikt over disse ble i 1957 utgitt på koreansk som «En forklaring av Prinsippene». I 1966 kom «En redegjørelse for Prinsippene» (Exposition of the Divine Principle). Denne boken ble oversatt til mange forskjellige språk. Begge disse bøkene ble først og fremst skrevet for et kristent publikum. Moon kom selv fra en kristen bakgrunn og henvendte seg lenge først og fremst til kristne.
Moons lære går ut på at mennesket ikke har oppfylt det ansvar Gud ga det, og at verden derfor ikke ble slik Gud hadde tenkt seg. Adam og Eva skulle ha blitt en fullkommen mann og kvinne og fått sitt ekteskap velsignet av Gud. Når de så fikk barn, ville Guds arvelinje ha blitt til her på jorden. Himmelriket ville ha blitt virkelighet. I stedet forførte Satan Eva (på det åndelige plan), slik at hun ikke kunne bli menneskehetens Sanne mor. Hun forførte så Adam, slik at han mistet kvalifikasjonen til å bli menneskeslektens Sanne far. Av den grunn skapte de første to mennesker en ond, fallen verden, der menneskene er atskilt fra Gud. Gud sendte så en ny Adam-skikkelse, Jesus, etter en tusener av år lang gjenoppreisningshistorie, for at han skulle realisere det Adam ikke hadde greid. Derfor skulle Jesus sammen med en kvinne utvalgt av Gud («Eva nr 2») inngå et ekteskap velsignet av Gud. Da ville den falne menneskeheten ha fått Sanne foreldre. Alle mennesker kunne dermed ha blitt gjenfødt og blitt kvitt arvesynden. Jesus fikk imidlertid aldri den nødvendige støtte fra jødefolket og nøkkelpersoner som døperen Johannes. Dermed fortsatte menneskene å tilhøre den falne arvelinje. Gjennom Jesus og Den hellige ånd ble kun en åndelig gjenfødelse mulig. Det ble nødvendig for Gud å sende en ny Adam-skikkelse, en tredje Adam. Han må realisere det som ikke lot seg realisere verken gjennom Adam eller Jesus. Den tredje Adam må derfor inngå et ekteskap velsignet av Gud. Derfor må en kvinne oppfylle kriteriene for å bli den tredje Eva, slik at den falne menneskeslekten kan få Sanne foreldre. Basert på dem kan en ny tid begynne da vi mennesker mister vår tilhørighet til den falne arvelinje. Ved at arvesynden blir fjernet, kan all synd etter hvert elimineres. Vi mennesker kan da litt etter litt bli Guds sønner og døtre. Himmelriket på jorden vil dermed vokse frem.
Den forente familie mener at Sun Myung Moon er den tredje Adam Messias eller Frelser. Han bruker selv oftest tittelen «Sann far».
Den forente familie kan for mange se ut til å være en kristen bevegelse. Både moralsyn og begrepsapparat har mye til felles med den kristne lære. Kristne begreper som «syndefallet», «frelse», «Messias», «gjenfødelse», «oppstandelse», «endetiden» og «synd» har en sentral plass i dr. Moons lære. Den store forskjellen er selvsagt at Den Forente Families lære er basert på den tredje Adam. Læren har dessuten en detaljert forklaring av hvordan Gud har arbeidet de siste 2000 år, og spesielt i det 20. århundre. I tillegg til kristne ideer har Moons budskap elementer fra både konfutsianisme og daoisme (yin og yang-læren).