cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hvit dverg
Oppdagelse
Spektraltypen til 40 Eridani B ble offisielt beskrevet av Walter Adams i 1914.
Sammensetning og struktur
Selv om hvite dverger er kjent å ha estimerte masser så lave som 0,17 og så høye som 1,33, har massefordelingen en topp rundt 0,6  og hovedtyngden ligger i området 0,5–0,7. Den estimerte radien til observerte hvite dverger er typisk 0,8–2 % av solens radius, hvilket er sammelignbart med jordens radius som er 0,9 % av solens. En hvit dverg inneholder dermed mer masse sammenlignet med solen i et volum som typisk tilsvarer en milliondel av solens. Det vil si at den gjennomsnittlige tettheten av materie i en hvit dverg derfor svært grovt må være 1,000,000 ganger så høy som den gjennomsnittlige tettheten av solen, eller omtrent 106 g/cm³, eller 1 tonn per cm³. En typisk hvit dverg har en tetthet på mellom 107 og 1011 kg per kubikkmeter, og er en av de mest kompakte former for materie man kjenner til, bare forbigått av kompakte stjerner slik som nøytronstjerner, sorte hull og, hypotetisk, kvarkstjerner.
Hvite dverger ble funnet å være ekstremt kompakte kort tid etter oppdagelsen. Hvis en stjerne er i et binærsystem, hvilket er tilfelle med Sirius B og 40 Eridani B, er det mulig å estimere massen ut ifra observasjoner av binærbanen. Dette ble gjort for Sirius B i 1910, hvilket ga en estimert masse på 0,94 (et mer moderne estimat er 1,00 ). Siden varmere legemer utstråler mer energi enn de kjøligere, kan en stjernes overflatelysstyrke estimeres fra den effektive overflatetemperaturen, og dét fra dens spektrum. Hvis stjernens avstand er kjent, kan den generelle luminositeten også estimeres. Fra luminositet og avstand, kan stjernens overflateareal og radius beregnes. Resonnement av denne typen førte til erkjennelsen av at Sirius B og 40 Eridani B måtte være svært kompakte, til og med over den tids astronomers fatteevne. For eksempel estimerte Ernst Öpik tettheten til en rekke synlige binærstjerner i 1916, og fant da at 40 Eridani B hadde en tetthet tilsvarende 25,000 ganger solens, hvilket var så høyt at han kalte det «umulig». Arthur Eddington sa det på en litt annen måte i 1927:
Stråling og avkjøling
Det degenererte materiet som utgjør hoveddelen av en hvit dverg har en svært lav opasitet, fordi enhver absorpsjon av et foton krever at et elektron må gå over til en høyere tom tilstand, hvilket kanskje ikke er mulig ettersom energien til fotonet kanskje ikke passer for de mulige kvantetilstandene for det elektronet; det har også en høy termisk konduktivitet. Som et resultat opprettholder det indre av en hvit dverg en jevn temperatur på omtrent 107 K. Et ytre skall av ikke-degenerert materie avkjøles fra omtrent 107 K til 104 K. Dette materiet stråler omtrent som et sort legeme. En hvit dverg forblir synlig over lang tid, etter som det tynne ytre atmosfærelaget av vanlig materie begynner å utstråle ved rundt 107 K, under dannelsen, mens den store indre massen er på 107 K, men denne kan ikke utstråle gjennom skallet av vanlig materie.
Den synlige strålingen fra en hvit dverg varierer over et bredt spekter av farger, fra den blåhvite fargen til en hovedseriestjerne type O til den røde til en rød dverg type M. Den effektive temperaturen til hvite dverger strekker seg fra over 150,000 K til like under 4,000 K. Ifølge Stefan-Boltzmanns lov øker lysstyrken med økende overflatetemperatur. Spennet i overflatetemperaturer hos hvite dverger gir dermed lysstyrker på over 100 ganger solens til under 1/10,000 av solen.
Atmosfære og spektrum
Selv om de fleste hvite dverger antas å bestå av karbon og oksygen, viser spektroskopi typisk at det utstrålte lyset kommer fra en atmosfære som observeres som enten hydrogendominert eller heliumdominert. Det dominerende grunnstoffet er vanligvis 1,000 ganger mer forekommende enn alle andre grunnstoff. Som forklart av Schatzman på 1940-tallet, antas det at den høye overflategravitasjonen forårsaker denne renheten ved at den gravitasjonelt separerer atmosfæren slik at de tyngre grunnstoffene befinner seg nederst og de letter over.
Metallrike hvite dverger
Rundt 25–33 % av de hvite dvergene har metallinjer i sine spektre, noe som er uvanlig fordi et tungt grunnstoff i en hvit stjerne vil synke inn til stjernens indre i løpet av bare en liten brøkdel av stjernens levetid. Den rådende forklaringen for metallrike hvite dverger er at de nylig har slukt steinete planetesimaler. Hovedsammensetningen av de slukte objektene kan måles ut fra styrken av metallinjene. For eksempel, konkluderte en studie fra 2015 av den hvite dvergen Ton 345 med at forekomsten av metall var konsistent med de til en differensiert steinplanet som har fått mantelen erodert av stjernevind under asymptotisk kjempegren-fasen.
Magnetfelt
Magnetfelter i hvite dverger med en styrke ved overflaten på ~ ble forutsagt av P.M.S. Blackett i 1947 som en konsekvens av en fysisk lov han hadde utarbeidet som slo fast at et uladd, roterende legeme skulle generere et magnetfelt proporsjonalt med drivmomentet.
Daniel Bacheler
Daniel Bacheler (1572–1619) var en engelsk luttenist og komponist fra seinrenessansen.
Omtrent 50 av Bachelers solostykker er bevart, bare av John Dowland og Anthony Holborne er flere stykker for solo lutt overlevert. I tillegg er noen av Bachelers stykker for broken consort bevart. I samsvar med tidens stil var mye av musikken hans pavaner, galliarder, allemander og fantasier.
Vågland
Vågland er ei grend i Halsa. Den huser Vaagland Båtbyggeri og ligger snaut en halv kilometer vest for administrasjonssenteret i kommunen, Liabø.
Karin Ygberg
Karin Ygberg (født 30. juni 1906 i Oscars församling i Stockholm, død 25. januar 2004) var en svensk operettesangerinne.
Ygberg debuterte som operettesangerinne på scenen på Oscarsteatern i 1925. Hun ble tildelt den finske Skyddskårernas förtjänstkors i silver (De hvite) for sine konserter til støtte for Finlands fosterlandsforsvarere i 1940. Ygberg var mormor til forfatteren og musikeren Johan Johansson. Alternative navn som var benyttet: Karin Lagerspetz eller Karin Wennberg eller Karin Ygberg-Lagerspetz.
Reduto
Reduto er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Stanislaus av Kraków
Stanislaus av Kraków, også Stanisław (født 26. juli omkring 1030 i Szczepanów ved Kraków, død 11. april 1079 i Kraków) var biskop av Kraków i Polen, og gjelder som Polens nasjonalhelgen.
Han stammet fra en polsk adelsfamilie, og studerte i Gniezno og Paris. I 1072 ble han biskop av Kraków.
Da den polske kong Bolesław II ignorerte biskopens formaning på grunn av kongens utroskap mot sin kone, og svarte med å beslaglegge kirkegods, ekskommuniserte biskopen kongen.
Striden eskalerte da Boleslaw II utstedte en dødsdom over biskopen. Fordi kongens riddere vegret seg for å drepe biskopen, slo kongen ham i hjel med sitt sverd da han stod ved alteret under en messe i Krakóws Michaelskirke den 11. april 1079. Likdelene ble strødd ut på bakken. På grunn av denne ugjerningen kom det til folkeoppstand, og Bolesław flyktet til Ungarn, hvor han døde.
Stanislaus ble kanonisert i 1253 av pave Innocens IV, og er den første polske helgen som offisielt ble anerkjent som martyr. Hans minnedag er 11. april.
Johannes Paul II ønsket å ta navnet Stanislaus som pave, men gav etter for romernes krav om at han skulle ta samme navn som forgjengeren.
Komme ut av skapet
Å komme ut av skapet (ofte forkortet til å komme ut) beskriver en frivillig offentliggjøring av ens seksuelle orientering, seksuelle tiltrekning, kjønnsidentitet, eller mindre vanlig, parafili. Å være i skapet viser til å holde disse egenskapene hemmelig overfor andre. Å være ute medfører å ikke legge skjul på disse egenskapene. Å bli «outet» (fra engelsk «to out») henviser til at disse egenskapene blir offentliggjort mot ens vilje. Tilsvarende er «outing» å offentliggjøre andres orientering eller lignende, antakeligvis uten vedkommendes tillatelse.
Skapet
Uttrykket å være i skapet blir brukt for å beskrive tilstanden å holde sin seksuelle orientering, kjønnsidentitet, eller seksuell tiltrekning eller parafili hemmelig for alle andre. Det brukes hovedsakelig om homofile eller bifile, men også om transkjønnede, sadomasochister, og andre med personlige egenskaper som ikke sammenfaller med et tradisjonelt heteronormativt menneskesyn. Å være i skapet er ofte en livsstil dominert av behovet for å skjule seg selv i livets viktigste deler, for familie, venner, og på jobb. Enkelte gifter seg, eller unngår enkelte jobber for å unngå mistanke og «avsløring».
«Skapet» som uttrykk og fenomen er relativt nytt, og ble ikke brukt i særlig grad før i 1950-årene, da håndheving av heteronormative normer virkelig tiltok. Før første verdenskrig snakket ikke homofile om å komme ut av det homofile skapet, men ut til et homofilt samfunn, eller den homofile verden.
Annet bruk
Skapet brukes i økende grad for å omtale enhver egenskap eller tilknytning noen holder hemmelig for å unngå mobbing eller utstøtelse, for eksempel skapnerd, skapkristen, skapateist og skapalkoholiker. Betegnelsen skapdranker brukes derimot ikke i samme betydning. Det betyr en som går i skapet og drikker i smug. Bruken av ordet skapet kan også være humoristisk, som i skaptrønder, for å markere at man har trønderske aner, men ikke tør innrømme det, eller at man er fan av Rosenborg.
Å komme ut
Å komme ut er ofte en gradvis prosess, der man først kommer ut til en nær venn eller et familiemedlem, og senere andre. Noen er ute på jobb, men ikke til familien sin, eller omvendt. Å komme ut er ikke noe en gjør én gang og så er ferdig med; om man ønsker å være ute man må fortsette å oute seg selv til hver eneste nye bekjente og i de fleste nye situasjoner.
Et annet vanlig uttrykk er å komme ut for seg selv, som betyr å innrømme for seg selv at en er homofil, bifil eller transkjønnet. Dette er det første steget i komme-ut-prosessen, og involverer for de fleste en grundig selvransakelse eller en plutselig åpenbaring. Mange homofile eller transkjønnede går gjennom en periode før de kommer ut der de tror orienteringen eller kjønnsidentiteten deres er en fase, at de kan forandre den, eller at de fornekter følelsene sine av religiøse eller moralske grunner. Det å komme ut for seg selv avslutter denne usikre perioden, og starter selvaksepteringsprosessen.
Bak skapet står øksen
Bak skapet står øksen er en novellesamling av den norske forfatteren Torborg Nedreaas. Samlingen utkom i 1945 og regnes som hennes debut.
Alle novellene i samlingen har handlingen lagt til annen verdenskrig, og de gir et pyskologisk nyansert bilde av forholdene under okkupasjonen, blant annet gjennom å vise at relasjonene mellom okkupantene og de okkuperte kunne ha mange sider. Størst oppsikt vakte hennes forstående skildringer av forhold mellom norske jenter og tyske soldater, men her finnes også en historie om en norsk mann som viser omsorg for en overstadig beruset ung tysk soldat, fordi soldaten minner om mannens sønn - som ble drept av okkupantene.
Novellene har delvis tendens mot krigens forrående virkning, og delvis kan de oppfattes som et «innlegg mot de første fredsmånedenes tilløp til selvtekt og selvrettferdig dømmesyke». Hovedtendensen er likevel ikke debattinnlegg, men en lavmælt og uheroisk skildring av flere sider ved hverdagsopplevelsen av krigen på en bredere psykologisk nyansering, blant annet med skildringer av skam, avmakt og tvil.
Kromosom 22
Kromosom 22 er ett av de 23 kromosomparene hos mennesker. Mennesker har normalt to versjoner av dette kromosomet; ett fra hver av foreldrene. Dette kromosomparet dekker omtrent 49 millioner basepar. Kromosom 22 står for omtrent 1,5 % av den totale mengden DNA i cellene. Identifiseringen av genene på hvert kromosom har i lang tid blitt sett på som et av de viktigste forskningsområdene og blitt viet mye tid og ressurser. Siden forskere bruker forskjellige metoder til å identifisere genene, har man ikke klart å stadfeste et nøyaktig antall gener. Det er antatt at kromosom 22 inneholder omtrent 300 gener.
Vollsjö
Vollsjö er et tettsted i Sjöbo kommune i Skåne län i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 836 innbyggere.
Vollsjö er først og fremst kjent som fødestedet til forfatteren Fritiof Nilsson Piraten. I historiene han har skrevet om den skånske landsbygden, har Piraten hentet flere karakterer og miljøer fra hjemstedet.
Stasjonshuset ble bygd i 1866, da jernbanen mellom Eslöv og Ystad ble bygd. Stasjonsbygningen var bemannet frem til 1975, og ble deretter stående og forfalle inntil den ble revet. Fremdeles står godsmagasinet, banevaktstua og pumpehuset, som omtales i flere av bøkene om Bombi Bitt. I banevaktstua ligger Piratenmuseet, som skildrer Fritiof Nilsson Piratens liv og virksomhet.
Ammoniumhydrosulfid
Ammoniumhydrosulfid er en kjemisk forbindelse med formelen SH. Det er saltet avledet fra ammoniakkkation og av hydrosulfidanion. Saltet eksisterer som fargeløse, vannløselige, glimmerholdige krystaller. Sammensetningen oppstår hovedsakelig som en løsning, ikke som faststoff. Den blir laget ved å blande hydrogensulfid og ammoniakk.
Love Ghost
Love Ghost er det andre albumet til Chris Lee – utgitt 9. november 2009 på Oslo Records/Bonnier Amigo. Albumet ble belønnet med gode anmeldelser (6/6 i Natt og Dag, 5/6 i Dagbladet og Aftenposten) og havnet på Aftenposten og Dagbladets lister over årets beste album i 2009. Singlene «Monkey Remix» (feat. Joddski & OnklP), «Talk to the Hand» og «Drunk Dialer» nådde henholdsvis 10., 2.- og 9.-plass på VG-lista sommeren, høsten og vinteren 2009.
Albumet har et markant elektronisk preg til forskjell fra de akustiske gitarene som dominerte debutalbumet Worry No. Albumet er produsert av artisten selv med hans samarbeidspartnere i Press Rewind Productions,  Basmo Family, Silverplate og Jonas Lie Theis.
Karl den enfoldige
Karl den enfoldige (fra latinske Carolus Simplex; fransk Charles le Simple; født 17. september 879, død 7. oktober 929), eller Karl III, styrte som konge av det vestfrankiske riket fra 893 til 922 og konge av Lotharingia (Lorraine) fra 911 og til 919–923. Han tilhørte det karolinske dynasti, sønn av Ludvig stammeren.
Grunnet stadig vikingangrep i Vestfrankerriket som truet Paris, tok Karl i 911 en dramatisk beslutning ved å inngå en avtale med vikinghøvdingen Rollo og avgi landområder i vestlige Frankerriket for de norrøne nordboerne som beskyttelse mot angrep i resten av sitt rike. Det ble opprettelsen av hertugdømmet Normandie.
Epitet
Hans «simplex» eller «den enfoldige» er villedende. Det latinske Simplex ble gitt til ham i betydningen «endefram, redelig, direkte», som i «lojal» eller «uten svik». Tilnavnet «den enkle» eller «enfoldige», på fransk le Simple, engelsk the Simple, tysk der Einfältige, har blitt værende, selv om dens opprinnelige mening har blitt forvrengt. En tilsvarende vanskjebne fikk Æthelred II av England med tilnavnet the Unready, «den rådville». Karl var dog ikke uten negative omtaler av samtidens kronikører. Han ble kalt for «Karl den tåpelige» av en senere kronikør etter en hendelse i 919 hvor han hadde sviktet sine menn. I tillegg ble omtalt som stultus (likegyldig), hebes (dum), insipiens (tåpelig), parvus (liten) and minor (mindreverdig). Som med Æthelred var hans tilnavn likevel ikke helt uten gyldighet.
Hedvig Jagellonerinnen
Hedvig av Polen (polsk: Jadwiga) (født 21. september 1457, død 18. februar 1505 i Burghausen) var datter av den polske kongen Kasimir IV og hans kone Elisabeth av Habsburg (datter av den tysk-romerske keiser Albrecht II). Hun ble gift med den bayerske hertugen Georg den rike i 1475. Da Georg var i familie med henne på morssiden, måtte brudeparet få en pavelig dispensasjon for å kunne gifte seg. Tross sin østerrikske mor, skal Hedvig ha forstått tysk dårlig, og måtte alltid ha en polsk tolk ved sin side. Hennes bror Vladislav II var konge av Ungarn og Bøhmen.
Karl den enfoldige
Tidlig liv
Karl var den tredje sønnen til kong Ludvig stammeren og født etter farens død. Hans mor var farens andre hustru, Adelaide, datter av grev Adalard av Paris. Hans søster var Ermentrude, men hadde flere halvsøsken fra farens første ekteskap.
Hedvig Jagellonerinnen
Hun skal ha fått fem barn, men av dem overlevde kun to piker. Hertug Georg døde i 1503, og i mangel av en mannlig tronfølger oppsto den landshutske arvefølgekrig (1504–1505). Hedvig døde i Burghausen og ble begravet i det lokale cistercienserklosterets kirke, hvor alle medlemmer av Wittelsbach-dynastiet som døde i denne byen er begravet.
Eksterne lenker
Landshuter Hochzeit
Karl den enfoldige
Tidlig liv
Som barn ble Karl, kun fem år gammel, forhindret å innta tronen da hans halvbror Karloman som døde i 884 uten en mannlig arving. Isteden valgte den frankiske adelen hans onkel, keiser Karl den tykke, til å overta tronen. Onkelen var lite populær og ble avsatt i november 887. Karl den tykke døde i januar 888, men det er uklart om det var kjent eller akseptert at han var styrtet før han døde. Karl ble oversett også da adelen erstattet onkelen. De valgte grev Odo, helten fra beleiringen av Paris (885–886), som den nye kongen, skjønt det var fraksjoner som støttet kravet til Guido/Guy III av Spoleto. Den unge Karl ble satt under beskyttelse av Ranulf, hertug av Aquitaine, og som kan ha forsøkt kreve tronen for ham for selv benytte seg av den kongelige tittel, men inngikk en fredsavtale med Odo.
Konge av Vestfrankerriket
Odo ble stadig mer involvert med fraksjon som ville ha Karl på tronen. Han forsøkte å få støtte fra Arnulf av Østfrankerriket, men i en konflikt med adelen som varte i tre år ble han til sist tvunget til å inngå avtale med Karl og den fraksjonen som støttet ham. Ved 897 styrte Karl en enkel by, Laon, men Odo utnevnte Karl som sin etterfølger på sitt dødsleie før han døde 1. januar 898 ble Karl valgt til ny konge og kronet i Notre-Dame de Reims (Reimskatedralen).
Den nye konge av Vestfrankerriket var tjue år gammel, beskrevet som gavemild, from, utdannet, og meget bevisst på sin rolle som arving til en glansfull dynastisk tradisjon. De rundt hundre chartere og dokumenter som er bevart fra hans styre, gjorde Karl rikelig med referanser til sine forfedre, men anerkjente også makten som nå lå hos herskerne av Burgund, Aquitaine og Flandern som var blitt kongelige vasaller. Han rådførte seg med Robert, bror av den avdøde Odo, som således fikk betydelig innflytelse som makten bak tronen. Karl hadde også støtte fra erkebiskop Fulk av Reims, som hadde makt og innflytelse som en fyrste, og som spilte avgjørende rolle for at Karl ble innsatt som konge.
Til tross for tidvise nederlag, grupper av vikinger fortsatte å herje områder i Vestfrankerriket, og for frankerne synes det ikke å være noen løsning på problemet. I 900 innkalte Karl sine stormenn for å organisere motstand, men det kom ikke noe resultat av anstrengelsen. I 910 ble den skandinaviske høvdingen Rollo beseiret i nærheten av Auxerre, og trakk seg tilbake vestover for å angripe Chartres. Biskopen anmodet om hjelp. Etter et nederlag nær Chartres den 26. august var Rollo villig å gå med på forhandlinger. Ved dette tidspunkt kom kong Karl og stormennene opp med det drastiske forslaget å avgi et landområde til vikingene innenfor riket. Resultatet var Saint-Clair-sur-Epte-traktaten som i praksis opprettet hertugdømmet Normandie. I bytte mot nordboernes lojalitet ble de gitt alt landet mellom elven Epte og havet, foruten også hertugdømmet Bretagne, som på den tiden var et uavhengig rike som frankerne uten hell hadde forsøkt å erobre. Rollo gikk også med på å la seg døpe som en kristen. Han tok da navnet Robert og ble den første hertug av Normandie. For å binde avtalen ble han gift med kong Karls datter Gisela, og ble således kongens svigersønn.
En allianse mellom nordboere og kristne frankere møtte motsetninger allerede ved seremonien som gjorde Rollo til hertug. Biskopene krevde at Rollo skulle kysse kongens fot, et tradisjonelt symbol på underkastelse. I henhold til den samtidige Gesta Normannorum Ducum skal Rollo først ha nektet, deretter «presset av anmodningene beordret han til sist en av sine soldater til å kysse kongens fot. Denne mannen grep foten, løftet den mot leppene, og ga fra seg et kyss mens han fortsatt sto oppreist slik at kongen falt bakover. Det førte til stor latter og en mektig tumult blant folket.» Etter å ha demonstrert sin uavhengighet, sverget han formelt sin lojalitet.
Konge av Lotharingia
Karl betraktet Lotharingia om hans «arvelige rettighet» og var krybben til det karolinske dynasti. Etter traktaten i Verdun i 843 hadde Lotharingia var en del av Mellomfrankerriket for en kort tid og både Vest- som Østfrankerriket forsøkte å få kontroll over området. Den østfrankiske kong Arnulf av Kärnten forsøkte å la Lotharingia bli et kongerike under sin sønn Zwentibold i 895. I 898 hadde vært i forhandlinger med hertug Reginar. Via sin mor, en datter av Lothar, var han selv i slekt med karolingerne, og hadde store besittelser i Ardennes, Haunaut og Brabant. Reginar var i begynnelsen en tilhenger av Zwentibold da han ble konge av Lotharingia, men Reginar brøt med ham i 898. Adelen hadde begynt å hate Zwentibold for «hans vold, plyndring og utpressing». Zwentibold ble drept av Reginar i et slag i august 900. Etter at Reginar hadde fremmet Karl som ny konge, førte Arnulfs død i 899 til andre adelsmenn i Lotharingia isteden valgte den døde kongens legitime arving, Ludvig barnet, som ny konge i håp om det vil sikre rikets uavhengighet.
Karl hadde forsøkt å få støtte og fotfeste i Lotharingia i årevis, blant annet ved at han i april 907 giftet seg en kvinne derfra, Frederuna, og i 909 giftet han sin niese Kunigunda til grev Wigerik av Lotharingia. Da Ludvig barnet døde i 911, 18 år gammel som den siste karolinske kongen av Østfrankerriket, valgte adelen i Tyskland Konrad som konge, en mann som var avskydd i Lotharingia, og ikke tilhørte det karolinske dynasti. Igjen inviterte Reginar Karl til å komme øst, og i 911 ble han konge av Lotharingia. Etter denne tiden forsterket Karl sin tittel rex, konge, til rex Francorum, frankernes konge. Karl forsvarte Lotharingia mot to angrep fra Konrad.
Adelens opprør
Karl ble gift med saksiske Frederuna i 907, og som født ham seks barn, alle døtre, før hun døde i februar 917. Da han trengte en hustru som kunne føde ham sønner, søkte han utenlandsk, mot angelsaksiske England. Det ble inngått en allianse hvor han giftet seg med Ædgifu av Wessex (eller Edgiva), datter av kong Edvard den eldre, den 7. oktober 919. Han fikk en sønn med henne, Ludvig IV.
Ved Reginars død i 915 ble grevens besittelser arvet av hans sønn Gilbert, og kongen ga ham tittelen marki. Gilbert strebet derimot høyere og sikret seg tilhengere ved å foredele kirkeeiendom. I 920 erklærte hans tilhengere ham som princeps, fyrste, av Lotharingia. I Østfrankerriket regjerte den saksiske kong Henrik fuglefangeren.
Som konge foretrakk Karl å oppholde seg i Aachen eller Thionville, noe som irriterte adelen i Lotharingia, og i henhold til kronikøren Flodoard skal han ha unnlatt å stille hær mot angripende madjarer som truet landet. At han forsøkte å avsette sin egen tante, abbedisse Rothilde (svigermor til Hugo den store), fra klosteret i Chelles for å gi det til en av sin favoritter, Hagano, en slektning av sin hustru Frederuna, bidro til at det brøt ut opprør. Den politikken som Karl bedrev i Lotharingia gjorde adelen rasende. Særlig den nye hertug Gilbert som i 919 erklærte sin lojalitet til Henrik fuglefangeren. Opposisjonen til Karl i Lotharingia var dog ikke gjennomgående. Han beholdt støtten til Wigerik. Fiendskapet toppet seg og til sist gikk adelen til angrep og fanget Karl i 920. Etter forhandlinger ved erkebiskop Herveus av Reims ble kongen løslatt.
I 922 brøt opprøret ut på nytt, ledet av Robert av Neustria. Karl flyktet over elven Maas og inn Lotharingia. Robert, som var bror av Odo, ble valgt til konge av opprørerne og kronet. Han ble salvet av erkebiskop Walter av Sens, som også hadde salvet Odo i 888. Karl mistet også sin mest trofaste støttespiller i Herveus av Reims. Karl samlet en hær, forsterket av krigere fra Normandie, og i den påfølgende krigen i 923 hadde han framgang, men i slaget i nærheten av Soissons ble han beseiret. Samtidig ble Robert drept i samme slaget. Robert sønn Hugo (den senere far til Hugo Capet) nektet å ta imot tronen, og adelen vendte seg da til den avdøde Roberts svigersønn Rudolf av Burgund som deretter ble valgt til ny konge. Karl hadde fortsatt ikke gitt håpet om å gjenvinne sin tidligere posisjon, og henvendte seg til sin fetter Herbert II av Vermandois, men han ble forrådt av sin slektning som lot ham fengsle i festningen ved Péronne.
Død og etterkommer
Karl døde i fengsel den 7. oktober 929 og ble gravlagt i det nærliggende klosteret ved Saint-Fursy. Hans hustru Ædgifu hadde i tide fått flyktet med sin lille sønn Ludvig i trygghet til engelske hoffet hvor hennes bror Æthelstan ble engelsk konge i 924. Ved Æthelstans tid var forbindelsen mellom de to land godt etablert, og hans kroning ble utført etter den karolinske seremonien med salving, antagelig for å trekke en bevisst parallell mellom hans styre og den karolinske tradisjon.
Ludvig ble omtalt som ultamarinus eller på fransk d'Outremer, «over-havet», og som en ætling av det karolinske dynastiet hadde han betydning. Han ble kalt tilbake fra Wessex av grev Hugo i 936 for å etterfølge Rudolf av Burgund som hadde dødd. Ludvigs styre ble ikke lettere enn faren, og var preget av mange av de samme stridighetene.
Familie
Karl giftet seg først i mai 907 med Frederuna, datter av grev Dietrich i Hamaland. De fikk seks barn, alle døtre.
Karl giftet seg for andre gang i 919 med Ædgifu av Wessex, datter av kong Edvard den eldre. De fikk en sønn:
Karl hadde også en rekke barn utenfor ekteskap med ukjente kvinner:
Glossosomatidae
Glossosomatidae er en gruppe (familie) av insekter som hører til ordenen vårfluer (Trichoptera). Larvene lever i ferskvann. De voksne lever ikke langt fra vannet de vokser opp i, men kan fly et godt stykke. Det er fire arter i Norge og vel 500 i verden.
Utseende
Middelsstore, brunlige vårfluer. Vingene er smale. De to inmnerste leddene på maksillepalpene er korte og tykke. Forbeina har to sporer, mellom- og bakbeina fire.
Levevis
Glossosomatidae har gjerne larver som lever i raskflytende bekker med steinete bunn. Larvene bygger hus av småstein holdt sammen med silke, som er flate på undersiden og hvelvede på oversiden. Dette gjør det lettere for dem å holde seg fast i steiner og unngå å bli tatt av strømmen.
Utbredelse
Glossosomatidae forekommer i alle verdensdeler.
Taken by Force
Taken by Force er det femte studioalbumet til det tyske hardrock-bandet Scorpions. Albumet ble utgitt i 1977 på RCA Records. Dette er det siste studioalbumet fra Scorpions der Uli Jon Roth medvirker, og det første med Herman Rarebell som trommeslager.
Teksten til «We'll Burn the Sky» er basert på et dikt Monika Dannemann skrev som en hyllest til Jimi Hendrix. Dannemann var gift med Ulrich Roth, men hadde også en historie med Roths forbilde Jimi Hendrix og var den siste som så ham i live.
Rio Claro (Rio de Janeiro)
Rio Claro er en by og kommune i delstaten Rio de Janeiro i sørøstregionen av Brasil. Den har 18 0100 innbyggere (2006) og et areal på 841 km². Den grenser til nabokommunene Angra dos Reis, Bananal (SP), Barra Mansa, Itaguaí, Mangaratiba, Piraí og Volta Redonda.
Rossbarrieren
Rossbarrieren er den største isbremmen i Antarktis, og dekker et område på 487 000 km² (omtrent på størrelse med Frankrike) lengst sør i Rosshavet.
Rossbarrieren fikk et dystert minne da den i 1912 ble stedet hvor den britiske oppdageren Robert Falcon Scott og hans følge omkom på tilbaketuren fra Sydpolen.
Resende Costa
Resende Costa er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
11. serierunde i Adeccoligaen 2007
11. serierunde i Adeccoligaen 2007 startet 17. juni klokken 16.00 med den TV-sendte kampen mellom Hamarkameratene og Moss. Denne kampen var som følge av et dommerutvekslingsprogram oppført med Tobias Mattson fra Karlstad i Sverige som dommer. Runden ble for øvrig avsluttet med syv kamper den 18. juni som alle startet klokken 18.00.
Péter Esterházy
Péter grev Esterházy [von Galántha] (ungarsk Esterházy Péter, født 14. april 1950 i Budapest, død 14. juli 2016 samme sted ) var en ungarsk forfatter.
Hans hovedverk, Harmonia Caelestis, kretser om hans berømte families historie. Etter at verket, som blant annet fremstiller faren i et svært positivt lys, utkom, kom det som et sjokk da han oppdaget at faren hadde vært kollaboratør for det sovjetinnsatte okkupantregimet i landet. Dette tar han et nådeløst oppgjør med i sin forbedrede utgave av samme verk.
Hans bestefar Móric Esterházy var landets statsminister i noen få måneder under første verdenskrig.
Ola Dybwad-Olsen
Ola Dybwad-Olsen (født 4. august 1946) er en norsk tidligere fotballspiller. Som aktiv spilte han for Lyn og Stabæk.
Han debuterte for Lyn mot Larvik Turn i 1964, bare 18 år gammel. Med årene skulle han bli spilleren med flest kamper og flest mål for Lyn gjennom tidene, og endte opp med 175 scoringer på 285 offisielle kamper. I klubbens kanaler er han oppført med 440 kamper, og 300 scoringer hvori inkludert privatkamper. Mottok gull-ur fra klubben ved passerte 400 kamper. Seriemester for LYN i 1964 og 68, og Cupmester i 1967 og 68 (the Double). Han ble senere æresmedlem i klubben.
Han har 24 kamper og 10 mål for. Fikk også diverse kamper på det norske junior- og Ungdoms landslagene.
Han er sønn av idrettsekteparet Stella Dybwad og Martin Olsen, og sangerinnen Johanne Dybwad er hans oldemor. Ola Dybwad-Olsens sønn Ola Dybwad-Olsen jr. fikk også kamper på toppnivå for Lyn.
Antikken
Antikken er en lang tidsperiode av kulturhistorien ved Middelhavets greske og romerske sivilisasjoner, samlet den gresk-romerske verden, fra rundt 700 f.Kr. til rundt 500 e.Kr.. Antikken inndeles i gresk antikk og romersk antikk. Det var en blomstringstid for gresk og romersk litteratur, med forfattere som Homer, Aiskhylos, Ovidius og andre. På norsk kalles antikken tidvis upresist for oldtiden, og på engelsk benyttes også tilsvarende upresist betegnelsen klassisk tid. Klassisk tid er en del av antikken, som kan inndeles i arkaisk tid, klassisk tid og senantikken. «Klassisk antikk» benyttes stundom for en idealisert visjon i senere tid om en forestilling om hva som en gang var, i Edgar Allan Poes ord, «den ære som var gresk, den storhet som var Roma.»
Konvensjonelt er det vanlig å begynne med de tidligst nedtegnelser av Homers greske poesi (700-600-tallet f.Kr.) og fortsettelsen fram til kristendommen begynnelse og nedgangen for Romerriket (400-tallet e.Kr.) Den ender med oppløsningen av antikkens kultur ved senantikkens avslutning (gradvis i tidsrommet 300-600 e.Kr.), og går deretter over i tidlig middelalder (600-1000). En slik bred utstrekning i tid og geografi dekker mange ulike epoker og kulturer.
Antikkens greske kultur, sammen med en del orientalsk påvirkning, var gjeldende gjennom hele den klassiske antikken som grunnlaget for kunst, filosofi, samfunn, og utdannelse. Disse idealene ble bevart og etterlignet — i en utvendig betydning, i det minste — av romerne. Det gresk-romerske kulturelle fundamentet har hatt en stor betydning på språk, politikk, utdannelsessystemer, filosofi, vitenskap, kunst og arkitektur fram til moderne tid: fra de bevarte fragmentene fra antikken har renessansekulturen fra 1300-tallet og framover i Vest-Europa sett tilbake på antikken, og nye kulturbevegelser på 1700- og 1800-tallet har på nytt latt seg inspirere og begeistre av antikkens forgangne kultur.
Hellensk kultur
Ved slutten av bronsealderen falt de gamle greske kongedømmene sammen og en ny sivilisasjon vokste opp i tomrommet etter dem. Den hellenske sivilisasjonen ble til av en samling av bystater (hvor de viktigste var Athen og Sparta), som hadde forskjellige regjeringstyper og kulturer, som omfattet mange nyvinninger innenfor regjeringstyper, filosofi, vitenskap, politikk, sport, teater og musikk.
Romerriket
Mye av den greske læren ble assimilert av den gryende romerske stat etter hvert som den vokste seg ut fra Italia. De tok fordel av fiendenes splittelse, den eneste utfordringen mot romersk overherredømme over Sør-Europa kom fra den fønikiske kolonien Karthago, dennes undergang, i punerkrigene, mot slutten av det 3. århundre f.Kr., markerer starten på romersk kontroll over Middelhavet. Først som et kongedømme, så som en republikk, Romerriket ble til slutt et keiserrike mot slutten av det første århundre f.Kr., under Keiser Augustus og hans autoritære etterfølgere.
Romerriket hadde sitt politiske midtpunkt i Middelhavet, hvor de kontrollerte alle de omliggende landene. De nordlige grensene ble definert av de store elvene Rhinen og Donau, under keiseren Trajan (andre århundre e.Kr.) nådde riket sitt største utstrekning, inkludert Storbritannia, Romania og deler av Mesopotamia. Keiserriket brakte fred, sivilisasjon og et effektivt sentralisert styresett til sine undersåtter, men i det tredje århundre e.Kr. gjorde en serie med borgerkriger at den økonomiske og sosiale styrken til riket falt fra hverandre. På 300-tallet klarte keiserne Diokletian og Konstantin å forsinke disintegrasjonen av riket ved å dele det i en vestre og en østre del. Diokletian og hans arvinger utførte blodige forfølgelser av det kristne samfunn, men Konstantin erklærte offisielt slutt på all forfølgelse av kristendommen i 313 med ediktet fra Milano. Scenen var nå satt for at keiserriket senere skulle anskaffe kristendommen som den offisielle statsreligionen (rundt år 380 under keiser Theodosius den store), som gjorde at kirken ble en mektig institusjon.
Syre-base-titrering
I en syre-base-titrering kan man bestemme konsentrasjonen av en syre ved å tilsette en base med kjent konsentrasjon, eller omvendt bestemme konsentrasjonen av en base ved å sette til en syre med kjent konsentrasjon. Ved slike syre-base-titreringer skjer det en nøytralisjonsreaksjon der H3O+-ioner og OH--ioner reagerer og danner vannmolekyler i den kjemiske reaksjonen
Perspektiv
Perspektiv (av latin perspicere, «se gjennom, se tydelig») er en visuell betraktnings- og framstillingsmåte som brukes i billedkunst og arkitektur for å gjengi og forklare virkeligheten og vise dybde i et bilde. Begrepet brukes særlig om et system for å skape virkelighetstro romvirkning, det vil si avbilde tredimensjonale gjenstander på en todimensjonal flate som en overbevisende illusjon. Den matematiske beskrivelse av dette har gitt opphav til projektiv geometri hvor avbildningen finner sted i et projektivt plan.
Sentralperspektiv
Den italienske arktitekten Filippo Brunelleschi (1377–1446) utarbeidet et system, hvor avstand kunne fremstilles på en vitenskapelig måte. Dette omtales i dag som et sentralperspektiv. Nøkkelen til dette systemet lå i iakttagelsen at alle parallelle linjer som løper gjennom rommet i rett vinkel mot billedplanet, synes å konvergere sentralt, i høyde med betrakterens øye. De parallelle linjene kalles ortogonaler, og de gir et geometrisk nettverk som definerer bilderommet. Brunelleschis oppfinnelse kom til å opphøye malerkunsten til en vitenskap.
Det første kjente bildet med sentralperspektiv ble laget av Brunelleschi omkring 1415. Hans biograf, Antonio Manetti, beskrev det berømte eksperimentet der Brunelleschi malte dåpskapellet fra hovedporten av den uferdige katedralen i Firenze. Lerretet var konstruert med et hull i forsvinningspunktet. Maleriet ble observert fra baksiden, og refleksjonen av bildet ble sett i et speil gjennom hullet, som gav illusjonen av dybde. Dessverre har maleriet siden gått tapt.
Introduksjonen av sentralperspektivet på 1400-tallet var en viktig forutsetning for og del av renessansens kunst og humanisme (mennesket som tilværelsens sentrum).
Ettpunktsperspektiv har ett forsvinningspunkt. Topunktsperspektiv har to forsvinningspunkter.
Fargeperspektiv
Fargeperspektiv eller luftperspektiv er bruken av farger og valører for å skape inntrykk av avstand og rom i et flatt bilde. På grunn av luften vil fjerne ting i naturen vanligvis virke blåere og ha svakere kontraster enn det som er nærmere. Dette utnyttes særlig i landskapsmalerier.
Betydningsperspektiv
Betydnings- eller verdiperspektiv er en framstillingsmåte der viktige og betydningsfulle figurer og gjenstander i et bilde gjengis større enn det som er mindre viktig. Dette var typisk for blant annet middelalderens kirkekunst der størrelsen på bibelske skikkelser, helgener og geistlige personer kunne være avhengig av deres «hellighet».
Fugleperspektiv
Fugle- eller luftperpektiv er en bildeframstillingsmåte der motivet blir avbildet ovenfra, som fra en fugl som ser ned på et objekt. Dette kan skape en opplevelse av oversikt, utenforskap og at motivet blir «sett ned på» i billedlig forstand, altså at for eksempel figurene blir betraktet som underlegne og mindre verdifulle.
Froskeperspektiv
Froskeperspektiv er det motsatte av fugleperspektiv. Det er en framstillingsmåte der motivet avbildes fra bakkenivå, som sett fra en frosk. Dette kan gjøre figurer og miljøer i bildet overveldende og dominerende og forsterke inntrykket av kraft, makt og verdi.
Perspektiv i teateret
Perspektivtegning ble en viktig del av scenekunsten da den italienske arkitekten Sebastiano Serlio utformet en rekke teorier om perspektivtegning- og maling for bruk i teateret. Ved bruk av tvunget perspektiv kunne scenografien gi en illusjon av å strekke seg lenger bakover på scenen enn den egentlig gjør, og dermed gi et inntrykk av dybde. Ofte forestilte scenografien lange og geometrisk utformede ganger og passasjer som strakte seg bakover langs midten av scenen, som på bildet til høyre. Disse passasjene ble bygd slik at den bakre enden var mye smalere og lavere enn den fremre, og på den måten ble tilskuernes øyne lurt til å tro at gangen strakk seg mye lenger bakover på scenen enn det den egentlig gjorde. Serlios teorier blir fremdeles brukt i utformingen av scenografi den dag i dag, både på scene og i film.
Seikantunnelen
Seikantunnelen (青函トンネル Seikan Tonneru eller 青函隧道 Seikan Zuidō) er en jernbanetunnel i Japan. Den er 53,85 km lang, og har vært verden lengste fram til Gotthard-Basetunnelen i Sveits på 57 km åpnet i 2016. Seikantunnelen går under Tsugarustredet, og forbinder de japanske øyene Honshu og Hokkaido. 23,35 km av tunnelen går under havet. Det dypeste punktet i tunnelen er 240 meter under havoverflaten. Jernbanen i tunnelen er den dypest liggende jernbanen i verden.
Historie og bygging
Det vulkanske fjellet under Tsugaru-stredet var for ustabilt til at tunnelboremaskiner kunne brukes under byggingen av tunnelen, så det meste av tunnelen måtte sprenges med dynamitt. Prøveboring startet i 1964, og selve tunnelkonstruksjonen begynte i 1971. Gjennomslaget i tunnelen var i 1983, og tunnelen ble åpnet for trafikk 13. mars 1988.
Under byggingen av tunnelen i 1976 traff tunnelbyggerne et område med dårlig fjell, og vann strømmet inn i tunnelen. Det tok over to måneder før tunnelbyggerne fikk kontroll over vanninnstrømmingen. Ingen omkom da dette skjedde. Imidlertid omkom til sammen 66 mennesker i andre ulykker under byggingen av tunnelen.
Tunnelen i dag
Hvert av de to jernbanesporene i tunnelen er bygd med plass til tre skinner, slik at både normalspor og smalspor kan brukes. I 2016 ble arbeidet med å gjøre tunnelen til en del av Shinkansen-nettverket ferdig
Cevdet Sunay
Cevdet Sunay (født 10. februar 1899, død 22. mai 1982) var en tyrkisk militær offiser, politiker og Tyrkias femte president.
Seikantunnelen
Tunnelen i dag
Inne i tunnelen ligger to stasjoner (Yoshioka-Kaitei stasjon og Tappi-Kaitei stasjon). Begge stasjonene har museer som omhandler historien til tunnelen og hvordan den fungerer.
Cevdet Sunay
Sunay ble født i Çaykara, Trabzon, i Det osmanske riket i 1899. Etter å ha gått grunnskolen i Erzurum og Edirne, ble han uteksaminert fra Kuleli Military High School i Istanbul. Under første verdenskrig kjempet han i front for Palestina i 1917 og han ble tatt til fange av britene i Egypt i 1918. Etter løslatelsen kjempet han først på den sørlige fronten, og deretter på vestfronten under den tyrkiske uavhengighetskrigen.
Seikantunnelen
Tunnelen i dag
Det går persontog gjennom Seikantunnelen flere ganger daglig, men persontrafikken gjennom tunnelen er likevel relativt liten. Dette kommer av at det er både raskere og billigere å reise mellom Honshu og Hokkaido med fly enn med tog. I dag går det betydelig flere godstog enn persontog gjennom tunnelen.
Cevdet Sunay
Sunay fullførte sin militære utdannelse i 1927, og ble uteksaminert fra militærakademiet i 1930 som stabsoffiser. 19 år senere hadde han steget i gradene og ble i 1949 utpekt til general. Ti år senere ble han en fire-stjerners general som gjorde at han hadde mange meget viktige militære verv. I 1960 ble han utnevnt til hærsjef og senere felles stabssjef. 14. mars 1966 ble innhentet til den daværende presidenten Cemal Gürsels administrasjon og fungerte som en del av senatet. Da imidlertid Gürsel fikk sviktende helse, var det i henhold til grunnloven Sunays posisjon som skulle overta presidentvervet. Cevdet Sunay valgt til president av Grand National Assembly of Turkey den 28. mars 1966. Økende terroristvirksomhet, studentopptøyer og trusler om statskupp ble en del av hans virkelighet som president, men han opprettholdt sin posisjon på tross av dette. Han fullførte sitt presidentskap (7 år i Tyrkia) og ble politisk senator i 1973.
Sunay giftet seg i 1929 og fikk tre barn. Han døde 22. mai 1982 i Istanbul. Hans legeme ble flyttet i 1988 til en permanent gravplass i Ankara.
Open Technology Real Services
Open Technology Real Services (OTRS), tidligere Open-source ticket request system er en åpen programvare som firmaer, organisasjoner eller institusjoner kan bruke til å logge innkommende spørsmål og derved forenkle håndteringen, for eksempel av supportspørsmål og kundekontakter.
Generelt
I likhet med lignende oppdraghåndterende systemer, gjør OTRS mye mer enn å sende e-poster til de berørte. Hver rapport har en historikk som viser hva som blir gjort, med en rapport fra det som kom inn. OTRS slår sammen flere rapporter for samme problem, noe som gjør det lett å arbeide med en viss hendelse raskere enn med hver rapport for seg. OTRS er et flerbrukersystem, som betyr at flere operatører kan arbeide samtidig med rapporter, lese innkommende meldinger, sortere, kategorisere og besvare dem. OTRS klarer tusenvis av rapporter per dag, og stort sett et uendelig antall operatører.
OTRS har en innebygget funksjon for å skape, redigere og søke i FAQ-tekst. FAQ-tekstene kan legges til i operatørenes svar på rapporter.
Ved å bruke et flerspråklig grensesnitt, kan OTRS brukes uavhengig av operativsystem, ettersom det kjører via en nettleser. Dette muliggjør også at operatører utenfor selskapet kan delta i behandlingsarbeidet.
Historikk
Prosjektet OTRS.org ble startet i 2001.
Teknikk
Allerede i starten ble OTRS skrevet i Perl. Grensesnittet er mer brukervennlig, siden det anvender JavaScript (som også kan skrus av av sikkerhetsårsaker). OTRS ulike funksjoner ligger innlagt som moduler som kan hentes tilbake. Dermed er det lett for en bruker å selv skrive inn egne funksjoner, for å utvide bruksområdene i OTRS.
Grensesnittet bruker et målformat (DTL, Dynamic Template Language) for å vise systemdata.
Originalt fungerte OTRS kun i MySQL-databaser. Etter dette har man lagt til støtte for PostgreSQL-, Oracle- og DB2-databaser. OTRS kan brukes på mange Unix eller Unix-lignende plattformer (F.eks. Linux, Mac OS X, FreeBSD, etc.) og MS Windows.
Bruksområdene for OTRS-systemer kan utvides gjennom å bruke mod_perl for Apache webserver, eller gjennom å dele på database- og webserversystemer, hvilket gjør at man kan ha et stort antall innloggede operatører og et stort antall rapporter.
I Unix og Unix-lignende miljøer samarbeider OTRS med systemprogrammer som f.eks. e-postprogrammet Postfix og e-postfilteret Procmail.
Bahama Records
Bahama Records AS ble stiftet i 1983 av Sven Hauge som eier og eneaksjonær med Lage Fosheim som varamedlem.
Ideen bak plateselskapet var at Hauge, som til da hadde jobbet mange år som manager for gruppen Broadway News (vant NM i rock 1979), ønsket å lansere en ny duo bestående av, og i samarbeide med, bandmedlemmene Lage Fossheim og Eivind Rølles. Gruppen fikk navnet The Monroes i 1983.
Singelen BHRS01 Sunday People var selskapets første utgivelse, og senere kom LP/MC med samme navn. Bahama Records solgte senere rettighetene til The Monroes til plateselskapet EMI London U.K.
I 1984 fikk Hanne Krogh og Hauge kontakt, og sammen med Elisabeth Andreasson ble gruppen Bobbysocks lansert i 1984. Etter at første LP/MC ble lansert i 1984, ble en av låtskriverne Rolf Løvland invitert av NRK til å skrive låt til Melodi Grand Prix i 1985. Sangen La det Swinge, som var Bahama Records andre singel, gikk helt til topps med Bobbysocks i Eurovision Song Contest i Gøteborg 4. mai 1985. Bahama Records ga ut i 1985 Norges første lydbok, som også er blitt en av de mest solgte gjennom tidene, en verbal innspilling på LP/MC med Per Aabel, der han leser H.C. Andersens eventyr. Bahama Records hadde en rekke utgivelser opp gjennom 1980-årene med bl.a. duoen People med Torstein Bieler og Tore Holm, Gry Jannicke Jarlum og dansebandet Rainbow. Produsent på mange av selskapets utgivelser var Lars Kilevold. De fleste av selskapets utgivelser ble innspilt og mixed i Silence Studio AB i Värmland Sverige med Lars Kilevold som produsent og Anders Lind som tekniker. På slutten av 1980-tallet var selskap også grossist med egen import og distribusjon. Den aktive driften i selskapet ble lagt ned i 1990.
Bahama Records står bak Norges første band-eksport med The Monroes i 1983, Norges første Grand Prix seier med Bobbysocks 1985 og Norges mest solgte verbale innspilling med Per Aabel leser H.C.Andersens eventyr 1985.
Izanagi
Izanagi er sammen med sin kone og yngre søster, Izanami, de eldste skapelsesgudene, i japansk mytologi og shinto. Izanagi, ved sitt fulle navn, kalles både Izanagi-no-mikoto og Izanagi-no-Okami.
Sammen skapte Izanagi og Izanami øyer, guddommer og Japans forfedre. Da Izanami døde under fødselen av Kagutsuchi, forsøkte Izanagi, uten hell, å bringe henne tilbake fra Yomi (underverdenen). Da Izanagi fant Izanami liggende, så han hennes monstrøse og demoniske tilstand. Hun ble skamfull og sint. Izanami jaktet han med et ønske om å drepe han, med underverdenes demoner til hjelp. Hun mislyktes, men lovte å drepe et tusen av hans folk hver dag. Samtidig sørget Izanagi for at et tusen og fem hundre mennesker skulle fødes hver dag. Da han kom tilbake gav han opphav til solgudinnen Amaterasu fra sitt venstre øye, måneguden Tsukuyomi fra sitt høyre øye og fra nesen kom Susanoo, stormguden.
Resplendor
Resplendor er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Krig (kortspill)
Krig er et kortspill med to spillere og én kortstokk.
Målet i kortspillet er å ta over alle motstanderens kort. Vinneren er den som sitter igjen med hele kortstokken til slutt. En vanlig kortstokk med 52 kort deles likt mellom spillerne. Hver spiller legger sine kort i en egen bunke med forsiden ned.