cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jurij Ponomarjov
Jurij Ivanovitsj Ponomarjov (russisk: Юрий Иванович Пономарёв; født 10. juli 1946 i Petrozavodsk i Den karelo-finske sosialistiske sovjetrepublikk i Den russiske sovjetiske føderative sosialistrepublikk i Sovjetunionen, død 29. oktober 2020 i Petrozavodsk) var en russisk politiker og økonom.
I den kommunistiske sovjettiden var han sovjetisk diplomat, og var en tid postert ved den sovjetiske ambassade i Kabul i Afghanistan. Han var medlem av Russlands føderale forsamling fra 28. desember 2001 til 1. januar 2003. Fra 2003 til 2004 var han visestatsminister i det russiske Karelia. Senere var han formann for den karelske entreprenørforening.
Pomomarjov døde 29. oktober 2020 på et sykehus i Petrozavodsk av covid-19, i en alder av 74 år.
Noortje de Brouwer
Noortje de Brouwer (født 9. mars 1999) er en nederlandsk synkronsvømmer.
Hun representerte Nederland under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble nummer 9 i duett.
Leni Riefenstahl
Hun er mest kjent for å ha laget dokumentarfilmer som propaganda for de tyske nasjonalsosialistenes styre på 1930-tallet.
Danser og skuespiller
Riefenstahl vokste opp i arbeiderbydelen Wedding i Berlin, og startet karrieren innen moderne dans og ballett, men etter en kneskade hun pådro seg under en opptreden i Praha måtte hun legge opp. Hun ble tidlig fascinert av filmmediet og oppsøkte regissøren Arnold Fanck og lyktes med å få roller i hans filmer.
Regissør for Hitler
Sin første regi hadde hun i 1932 med fabeldramaet Det blå lyset (Das blaue Licht). I 1933 lagde hun propagandadokumentaren Troens seier (Sieg des Glaubens) for Hitler og hans nazistparti NSDAP.
Hennes to mest kjente produksjoner er Viljens triumf (1935) og Olympia (1936). Viljens triumf handler, som Troens seier, om nazistenes store årlige partikongress i Nürnberg, denne gang i 1934. Filmen ble en skremmende velgjort hyllest til Hitler og den nasjonalsosialistiske militærideologien, og vant gull i Venezia i 1935 og i Verdensutstillingen i Paris i 1937. Året etter kom Olympia-filmene, om de olympiske leker i Berlin i 1936. De fikk gull i Paris i 1937, betegnelsen «verdens beste film» i Venezia i 1938 og IOCs spesialpris i 1939. Hun samarbeidet med Albert Speer i utformingen av rikspartidagene. Hun regnes som Hitlers favorittregissør og filmene hennes ga Nazi-Tyskland den estetiske fasaden som fortsatt ofte forbindes med dette regimet. Hun hadde direkte adgang til Hitler og dette ga henne en stor handlefrihet. Det verserte endog rykter om at hun var Hitlers elskerinne
I 1940 lagde hun filmen Tiefland, der hun hentet minst 66 sigøynere fra oppsamlingsleirer i Dolomittene og brukte dem som statister i filmen. I etterkrigsrettssakene mot Reifenstahl ble hun beskyldt for å hente sigøynerene som slaver fra konsentrasjonsleirer, noe som ble tilbakevist av de overlevende sigøynerene selv. Riefenstahl hevdet at sigøynerene senere ikke ble drept, men dette var bare delvis sant. Mange av dem ble sendt til Auschwitz og ble drept der. Dette beklaget hun offentlig på pressekonferansen i forbindelse med sin 100-årsdag.
Etter krigen
Etter Tysklands sammenbrudd i 1945 ble hun internert i en fransk fangeleir, hvor hun satt i fire år. Hun ble etterforsket for eventuelt medansvar for krigsforbrytelser, men det ble ikke reist anklager mot henne, verken som propagandist eller for bruken av konsentrasjonsleirfanger i filmene. Hun påberopte seg en naivitet hvor hun bare var fascinert av nasjonalsosialistene, men ikke kjente til de krigsforbrytelsene som ble begått.
Hun prøvde å gjenoppta karrieren som filmskaper, men ble avvist av filmindustrien og fikk derfor ikke finansiert prosjektene. Hun konsentrerte seg da hovedsakelig om fotoarbeid, og blant hennes kjente produksjoner var fra bryllupet mellom Mick Jagger og Bianca. Hun har også gitt ut fotobøker om Nuba-stammen i Sudan. I 2000, da hun var 97 år gammel ble hun offer for et helikopterhavari mens hun arbeidet med et prosjekt i Sudan. Rienfenstahl slapp unna ulykken med kun noen brukkede ribbein.
I en alder av 72 år klarte hun å innlede en ny fase i karrieren ved å lyve på alderen slik at hun ble sertifisert innen apparatdykking. Hennes siste film var dokumentaren Impressionen unter Wasser («Undervannsinntrykk») som ble lansert på hennes 100-årsdag 22. august 2002. Dette er en 45 minutters noe idyllisert dokumentar om hennes fotoekspedisjoner under havoverflaten i Det indiske hav mellom 1974 og 2000. Våren 2003 giftet Riefenstahl seg med sin assistent og medprodusent siden 1968, Horst Kettner.
Hun døde i sitt hjem i Pöcking i 2003 i en alder av 101 år, kun noen uker etter sin 101. bursdag, etter flere år med kreft.
Alexandr Sklyar
Alexandr Sklyar (født 18. mai 1988) er en kasakhstansk svømmer.
Han representerte Kasakhstan under Sommer-OL 2008 i Beijing, hvor han ble utslått i forsøkene på 100 meter fri.
Magnastigma
Magnastigma er en slekt som hører til gruppen stjertvinger i den artsrike sommerfugl-familien glansvinger (Lycaenidae).
Utseende
Små til middelsstore (vingespenn 20–30 millimeter), bredvingede stjertvinger. Bakvingen har én ganske kort og én lengre, tynn stjert, eller begge er korte. Oversiden hos hannene er skinnende blå med bredt brune ytterkanter eller gråsvart med spredte, metalliske skjell, oversiden hos hunnen gråsvart til gråbrun. Undersiden er brunlig med noen uregelmessige, hvite tverrstreker og en oransje flekk i bakvingen, kan også ha blodrøde flekker på bakvingen.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sør- og Mellom-Amerika, fra Mexico i nord til Paraguay i sør.
Leroy Fer
Leroy Johan Fer (født 5. januar 1990) er en nederlandsk fotballspiller som spiller for den tyrkiske klubben Alanyaspor.
Han har tidligere spilt for de nederlandske klubbene Feyenoord og Twente og den engelske klubben Norwich City. Han blir ofte sammenlignet med Patrick Vieira fordi han har flere likheter både på og av banen. Fer er en troende katolikk og har tatovert det kristne korset med teksten «In God I trust» på høyre underarm.
Den 20. august 2014 meldte han overgang fra Norwich City FC til Queens Park Rangers FC, hvor han skrev under på en treårskontrakt.
Meritter
Feyenoord
Individuelt
Antislaveriselskapet
Antislaveriselskapet, Norsk Avdeling, til beskyttelse av menneskerettighetene ble dannet i Oslo 25. april 1967. Det er et «søsterselskap» til det britiske Anti-Slavery International som er verdens eldste aktive menneskerettighetsorganisasjon og har sete i London. Gjennom alle år siden starten har organisasjonen hatt et nært samarbeid med den britiske organisasjonen, som utvilsomt har virket motiverende for dannelse av stadig nye menneskerettighetsorganisasjoner.
Antislaveriselskapet har kontakt med FN og andre internasjonale menneskeretts- og hjelpeorganisasjoner. Stortingsrepresentant Geir Jørgen Bekkevold er nå leder for Antislaveriselskapet.
Verden våkner
Verden begynner nå å våkne til erkjennelsen av at historien om onkel Toms hytte ikke bare er noe som hører fortiden til; at den brutale virkelighet fortsatt rammer millioner av mennesker over hele verden. At individer og folkegrupper på alle kontinenter fortsatt blir undertrykt og utpint, solgt som slaver og utnyttet i tvangsarbeid som gjeldsslaver eller misbrukt i sexindustrien, uten muligheter til noen gang å bli fri. Det er et tankekors at denne kampen mot slaveriet har større aktualitet enn noensinne. Troverdige beregninger viser at ca. 200 millioner mennesker fortsatt lever i slaveri eller i slavelignende kår, selv etter at FN samlet seg om Menneskerettighetserklæringen i 1948 som en målsetting for alle verdens nasjoner.
Antislaveriselskapet i Norge
Antislaveriselskapet Norge, er en frivillig organisasjon, der styremedlemmene uten vederlag og med svært begrensede midler til rådighet, arbeider for menneskerettighetene, slik de er nedfelt i FNs menneskerettighetserklæring. Til tross for liten offentlig støtte til selskapet, har vi sett nødvendigheten av å fortsette vårt arbeid.
Antislaveriselskapet har arbeidet med opplysningskampanje om barnearbeid i Brasil, har støttet SERP ( Society for the Empowerment of Rural Poor) i Nepal, har oversatt og distribuert Kevin Bales bok Det nye slaveriet. De siste par årene har selskapet ved hjelp av Norad finansiert flere foredragsturneer som fotojournalist Håkon Lislerud har gjort til høyskoler omkring i landet med temaet menneskehandel.
Lucanus victorius
Lucanus victorius er en billeart i famillien hjortebiller (Lucanidae).
Kjennetegn
En stor (hannen ca. 50 millimeter), slank, brunlig hjortebille, kroppen delvis kledt med lys bestøvning. Mandiblene hos hannen er nokså slanke, temmelig rette med en liten tann nær spissen, som er kløvet. Hodet har en stor, Y-formet "tunge" i midten. De knebøyde antennene har vanligvis en fire-leddet vifte. Hodets side og bakhodet har markerte, høye kjøler hos store hanner. Beina er mørkbrune.
Utbredelse
Arten er utbredt i Kina (Sichuan).
Ishockey-VM 2013 (elitedivisjonen) – Tropper
Troppene til Ishockey-VM 2013 inneholder samtlige 16 tropper som ble tatt ut til Ishockey-VM 2013 i Sverige og Finland fra 3. til 19. mai 2013. Hver av de 16 nasjonene som deltok i mesterskapet skulle registrere minst 15 løpere (angreps- og forsvarsspillere) og to målvakter og maksimalt 20 løpere og 3 målvakter. Alle aldre er som de er ved starten av turneringen (3. mai 2013).
Godaker skole
Godaker skole (også skrevet Guåker skole) er en tidligere folkeskole i Holmestrand i Vestfold. Skolen ble bygget i 1893 og brant i 1919. En ny skole sto ferdig i 1921.
Stortingspolitiker Astrid Murberg Martinsen (Ap) var lærer ved skolen 1953-1969.
Skolebygget var i perioden fra midten på 1970-tallet frem til desember 2014 lokaler for Godaker barnehage. Barnehagen flyttet sammen med gamle Kleiverud barnehage våren 2015 til et nytt bygg på Kleiverud for den nye Kleiverud barnehage og da ble Godaker skole-eiendommen satt til salgs sommeren 2015.
EM i boksing 1939
EM i boksing 1939 (europamesterskapet i boksing) ble arrangert i Dublin i Irland i 1939.
Technoblade
Alexander (født 1. juni 1999, død 30. juni 2022), kjent som Technoblade (også noen ganger referert til som Techno), var en amerikansk youtuber og internettkjendis kjent for sine Minecraft-videoer og -direktesendinger, og også gjennom deltakelse i Dream SMP.
Bakgrunn
Technoblade ble født den 1. juni 1999. Han hevdet på det sosiale mediet Twitter at han bodde i San Francisco, California. Han hadde ADHD.
Karriere
Technoblade begynte YouTube-kanalen sin den 28. oktober 2013. Videoene hans handlet primært om spillet Minecraft, og spilte på serveren Hypixel.
Ved 31. desember 2021 hadde Technoblade 10 millioner abonnenter (målet hans siden han var 13 år gammel). Per juni 2022, da han døde, hadde kanalen hans 10,8 millioner abonnenter.
Technoblade hadde en vennlig rivalisering med Minecraft-youtuberen Dream. Han var også medlem av Dream SMP, en Minecraft-server. De hadde en konkurranse som ble arrangert av MrBeast, for anerkjennelse for tittelen «beste Minecraft-spiller». På grunn av Technoblades kreftdiagnose i slutten av august 2021, donerte Dream 21,409 amerikanske dollar (Omtrentlig 212,685 norske kroner per 3. juli 2022) til kreftforskning.
Kreft
Technoblade avslørte sin kreftdiagnose i august 2021. Den 28. august 2021 ble det lastet opp en video som avslørte at han ble diagnostisert med sarkom etter å ha hatt smerter i høyre arm.
Kjemoterapi og strålebehandling viste seg å være mislykket. Legen hans sa at armen hans potensielt måtte amputeres. I desember 2021 gjennomgikk Technoblade en vellykket lembergingsoperasjon med armen intakt.
30. juni 2022 ble en video lastet opp til Technoblades YouTube-kanal der faren hans kunngjorde at han hadde dødd, etter å ha bukket under for sin metastaserte kreft.
Iris Tió
Iris Tió (født 2. november 2002) er en spansk synkronsvømmer.
Hun representerte Spania under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble nummer 10 i duett.
Tafsir (korantolkning)
Tafsir (arabisk: تفسير, tafsīr, arabisk: «forklaring, kommentar») er kommentarer til og forklaringer på Koranens tekster. En person som skriver en tafsir kalles en mufassir (arabisk: مفسر) mufassir, flertall (arabisk: مفسرين) mufassirīn.
Samoa under VM i friidrett 2019
Samoa deltok under VM i friidrett 2019 (utendørs) fra 27. september til 6. oktober 2019 i Doha i Qatar.
Aasen-granat
Aasen-granat (Mortier Aasen) var en 3.5" (88.9-mm) bombekaster, oppfunnet i Frankrike i 1915 av Nils Aasen, en oppfinner og våpenkonstruktør. Den ble tatt i bruk av Det russiske keiserdømmet i 1915-1916, og ble brukt under første verdenskrig. Granathylsen var av stål. Aasen-granat var en baklader slik at granaten ble ladet  separat og lademekanismen var festet til løpet. Denne innretningen var tatt fra den antikverte Gras rifle, som Russland fikk i stort antall fra Frankrike. Løftemekanismen bestod av to  ben som var hengslet til bakre ende av løpet og kunne foldes bakover, vekten i skyteklar stand var 1.5 pood (25 kg).
Tafsir (korantolkning)
Kilder til tafsir
De fem kilder som man fortolker koranen ut fra er:
Aasen-granat
Spesifikasjoner
Oppgaver over russiske forladere (1915—1917)
Rhizocarpales
Rhizocarpales er en orden med kun to familier som inngår i underklassen Lecanoromycetidae. Familiene består i hovedsak av skorpelav, som fordeler seg i seks slekter.
Tafsir (korantolkning)
De viktigste tafsir
Noen av de viktigste og mest kjente tafsir er:
Rhizocarpales
Taksonomi
Rhizocarpales ble først foreslått av Jolanta Miądlikowska og Francois Lutzoni i 2007, som følge av en molekylær fylogenetisk analyse av kantlaver (Lecanoromycetes). Nomenklaturen var imidlertid ikke gyldig, i henhold til artikkel 32.1(d) hos International Code of Nomenclature for algae, fungi, and plants, fordi den ikke var «akkompagnert av en beskrivelse eller diagnose eller av en referanse til en tidligere og effektivt publisert beskrivelse eller diagnose». Autoritetene publiserte imidlertid en gyldig nomenklatur i 2016. Fra september 2021 aksepterte Species Fungorum to familier og seks slekter med til sammen 84 arter i Rhizocarpales.
Renessanse og reformasjon i Europa
Denne utviklingen skjedde ikke i et vakuum. Den katolske kirke hadde siden 1300-tallet hatt dalende oppslutning i en periode med indre maktkamp og avlatsbrev. Kunsten hadde også begynt å utvikle seg i Italia, og det samme hadde bankvesenet som ble avgjørende for økonomien i renessansen. De antikke tekstene var kjent i øvre sosiale lag lenge før 1400-tallet, selv om de ikke var allment tilgjengelige. Føydalismen hadde begynt å miste makten allerede på 1300-tallet i Vest-Europa.
På den annen side var flere av nyvinningene fremmede i flere områder av Europa lenge etter at de ble fikk sitt utspring i Nord-Italia. I tillegg var Øst-Europa mindre preget av reformasjonen, og føydalismen sto sterkt i lang tid der. På Balkan ble dette en periode under Det osmanske rikes herredømme. Oppdagelsen av Amerika fikk heller ingen direkte betydning for andre land enn Spania og Portugal i denne perioden, det var først senere at nederlendere, franskmenn og briter ble involvert i den nye verden.
Bakgrunn
Navnet «Renessansen» var et samtidig begrep, det vil si at det ble brukt av folk i den tiden som den omfatter. For dem var perioden markeringen på gjenfødelsen av all filosofi, kunst, poetikk, talekunst med mer som de opplevde forsvant i middelalderen. Der middelalderen ble sett på som å ha altfor sterkt fokus på Gud og det hinsidige og i tillegg bakstreversk, var renessansen det motsatte, framtidsrettet og opptatt av humanisme, det vil si mennesket i sentrum. Selv om filosofer som Aristoteles og Platon var godt kjent, var dette en tid der en rekke andre storheter fra antikken, som Seneca, Cicero og en rekke filosofer, matematikere, medisinere, akademikere og vitenskapsmenn, ble gjenoppdaget. Gresk og romersk filosofi utfordret kirkens hegemoni, het det. I realiteten var ikke overgangen fullt så markant, og middelalderen, i det minste høymiddelalderen og senmiddelalderen, var ikke så bakstreversk. Overgangen regnes av flere samtidige som langt mer glidende og varierende fra sted til sted. En tolkning er at overgangen mellom middelalder og renessanse var langt mer glidende.
Senmiddelalderen, som regnes fra omtrent 1300 til 1450, var i stor grad påvirket av politisk kamp mellom konge, adel og kirke, av religiøs krise og splittelse, av pest og store dødsfall, av en økende selvbevisst i den lavere del av tredjestanden, altså borgere, bønder, arbeidere og handverkere, og av store skiller mellom Øst-Europa og Vest-Europa. Dette var også en periode der styreformen føydalisme, der bønder ikke eier egen jord, og der de betaler leie og utfører pliktarbeid på adelens gårder mot beskyttelse og juridisk hjelp, ble stadig mer avleggs i Vest-Europa. Bakgrunnen for føydalismen var at kongen selv ikke var i stand til å beskytte befolkningen, og var avhengig av støtte fra adelsmenn i distriktene. I renessansen ble imidlertid kongene stadig sterkere, mens pesten, som saumfarte landene, gjorde at adelen fikk færre folk til å arbeide med jorden. Adelen fikk derfor færre inntekter og færre bønder til hærene sine. Flere steder i vest, særlig i hva som i dag er Storbritannia, ble pengeøkonomi og maktsentralisering vanligere. Skillet ved 1450 skyldes at en rekke hendelser mellom 1453 og 1457 fikk stor påvirkning på perioden som fulgte. Dette inkluderer avslutningen av hundreårskrigen, innføringen av boktrykkerkunsten, Konstantinopels fall (byen som i dag er kjent som Istanbul ble erobret av osmanerne i 1453) og en markant utvikling av malerkunsten.
Italia: Handel skaper utvikling (1200–1450)
De italienske bystatene Venezia, Genova og Pisa handlet direkte med Egypt, Østromerriket og andre i Midtøsten. Dette innebar at de hadde nærmest monopol på varer fra Kina, India og krydderøyene. Selv om enkelte av disse varene bare kunne lages i østlige klimaer, som krydder, var det enkelte av dem som kunne reproduseres i Europa, deriblant silke. Disse byene, og Firenze noe senere, ble i praksis selvstendige bystater. Handel med det østlige Middelhavet ga også kunnskap som fikk betydning. Allerede på 1200-tallet skjedde en revolusjon innen handel og regnskap i Italia. De romerske tallene ble erstattet av indo-arabiske, som gjorde regning og bruk av desimaler mulig. Det var særlig matematikeren Leonardo Fibonacci som innførte dette tallsystemet til Pisa og nærliggende byer. Tallsystemet gjorde at handel ble enklere og raskere, spesielt ved sløyfing av brøker.
En av de revolusjonerende tankene innen handel i Italia var at i stedet for å arbeide seg opp en stor formue og så gi seg på topp, ble det oppdaget at man kunne investere overskuddet videre i andre forretninger. Slik fikk handelsmenn nye og mer ambisiøse handelsmuligheter. Dersom man ikke hadde penger å starte med, fantes det muligheten å låne, enten av pengelånere eller av lånehaier – om enn forskjellen var glidende. For at handelen skulle utvikle seg, var det ofte lånehaier som lånte penger med rente til handelsmenn. Disse lånehaiene var i begynnelsen i hovedsak jøder. Dette skyldtes det forhold at mens verken kristne eller jøder kunne låne penger med renter til sine egne, var det en åpning i 5. mosebok: «Av utlendingen kan du ta rente; men av din bror må du ikke ta rente».
Etter hvert dukket det opp en rekke banker som tilbød lån. Fra 1100-tallet av fantes det banker i Venezia som blant annet finansierte korstogene. Flere banker begynte, eller hadde allerede en tid, fungert som pengelånere. På 1300-tallet var det flere. I Firenze satt flere pengevekslere og pengelånere ved benker (banco på italiensk), de vekslet og lånte ut. For å sikre seg at de fikk tilbake pengene sine, hadde flere av dem en kriminell side. Dette gjaldt spesielt familien Medici, som hadde fem medlemmer dømt til døden bare mellom 1343 og 1360. Flere banker var imidlertid langt mer seriøse, og det var ikke uvanlig på 1300-tallet at italienske banker og kjøpmenn hadde filialer i andre byer. På den måten kunne de låne ut til spanske, flamske og engelske innbyggere.
Rhizocarpales
Inndeling
Inndelingen følger Catalogue of Life Checklist versjon 2022-06-23.
Renessanse og reformasjon i Europa
Italia: Handel skaper utvikling (1200–1450)
Venezia var den dominerende bystaten i Italia i høy- og begynnelsen av senmiddelalderen. På slutten av 1300-tallet fikk de imidlertid konkurranse av Firenze. Firenze satset mest på bankvirksomhet, og ikke så mye på handel, delvis fordi de lå midt inne i landet, og det var enklere å finansiere maritime byers handel enn å starte egne handelsdynastier selv. I 1397 lyktes Giovanni di Bicci de' Medici å etablere Medici-familiens egen bank i byen. Denne vokste sterkt under hans sønn Cosimo de' Medici, og Medici ble den dominerende familien. Hertugdømmet Milano markerte seg fra 1395, først med fyrstefamilien Huset Visconti og så Huset Sforza. Milano utvidet seg i alle retninger til de kolliderte med Veneto i øst, Piemonte i vest, fjellkjeden Alpene i nord og Middelhavet i sør. Milanos makt lå både i militær makt og som Europas ledende våpenprodusent. Milano var ofte i krig med både Firenze og Venezia, både hver for seg og samlet.
Det utviklet seg også etter hvert fokusområder. For eksempel var Adelsrepublikken Genova mer opptatt av å handle i Egeerhavet og Svartehavet, noe som ga dem varer fra India, Sentral-Asia og Kina, mens Venezia fokuserte på Egypt og Rødehavet, det sikret dem blant annet krydder fra Det fjerne østen.
Vest-Europa: Pest, kongemakt og religionskrise (1300–1450)
Tidlig på 1300-tallet hadde Europa utviklet seg til å bli en sivilisasjon på nivå med de andre store i samtiden, som den islamske (i stor grad Det osmanske riket), Det bysantinske rike, Det indiske og Det kinesiske rike. I løpet av dette århundre ble imidlertid Europa utsatt for mange påkjenninger. Det begynte med en markant kulde og tungt regnskyll som til sammen ødela mye av avlingene, i ettertid kjent som den lille istid. Dette ble fulgt av opprør fra bondestanden som fikk støtte av mange folk i byene. Disse opprørerne ble fordømt av pave Johannes XXII og slått ned av bøndene. Kimen til videre konflikt var likevel sådd. I tillegg startet hundreårskrigen i 1337, som i hovedsak ble en stor påkjenning for bønder og andre innen primærnæringen. Til slutt kom en brutal halvering av folketallet i stor grad på grunn av svartedauden i mesteparten av Europa. Som følge av tilbakegang i folketallet ble mange åkre liggende urørt, i mangel på arbeidskraft. Samtidig var antallet jordeiere redusert, og det var flere steder ikke mulig å finne arbeid. Forsøk på å begrense lønnen til de gjenværende arbeiderne førte til flere bondeopprør rundt om i Europa. Mot slutten av århundret var båndene mellom adelig og livegen, mester og svenn, pave, prest og lekmann, adel og konge og andre bånd tydelig slitt, og under oppbyggingen av Vest-Europa var det en søken etter nye ideer som kunne erstatte det gamle samfunnet.
I Frankrike hadde kongemakten vokst betydelig mellom 1180 og 1328. Kongens sentraliserende makt kunne ha samlet Frankrike språklig, økonomisk, militært og kulturelt dersom utviklingen fortsatte. Denne utviklingen ble imidlertid utsatt på grunn av pest, religiøse utfordringer, uår og krig med England. Sult og pest reduserte den franske befolkningen, noe som også førte til at inntektene og stridsmulighetene til både adelen og kongen ble drastisk redusert. England var selv i usikre tider. Strenge lover ble innført for å hindre bønder og dagarbeidere å forlate områdene sine for å finne bedre betalt arbeid andre steder. I tillegg tok sauegjeting, som krevde mindre arbeid, over for korndyrking, noe som skapte sult. Da koppskatt – en personskatt ofte med samme beløp for alle – ble innført ble det opprørsk stemning, og i 1381 angrep en gruppe opprørere en rekke adeliges hus i London. Til slutt måtte den engelske kongen, Richard II, møte dem og gå med på flere krav, inkludert avvikling av koppskatten. England, som på denne tiden hadde omtrent to millioner innbyggere, var langt fra samlet.
Senmiddelalderen og den tidlige renessansen var en periode der adelen tapte mye reell makt og kirken sto svakt på grunn av splittelse. Dette gjorde at kongemakten fortsatte å vokse. For å kunne markere seg på 1300-tallet, måtte kongene først få økt inntektene. Dette ble i hovedsak gjort ved å minske andelen av sølv og gull i mynter. Egentlig skulle mynter være fremstilt av rent sølv eller gull, men innblanding av uedle metaller var kjent. Nå ble imidlertid sølvinnholdet lavt nok til at det medførte inflasjon, og mye av det kongene vant, i særlig Storbritannia og Frankrike, gjennom billigere fremstilling av mynter, ble tapt gjennom inflasjon. Grunnen til at sølv- og gullinnholdet i mynter ble redusert skyldtes også i stor grad den «store edelmetallsulten» ettersom det nesten ikke var sølv eller gull å oppdrive i Europa. Handel i mange land ble svekket av manglende mynter. Byttehandel fungerte i liten grad over store områder, for eksempel kunne en ullhandler fra England ha vansker med å selge ull til spanske vinforhandlere. Økt skattelegging var en annen løsning for å forbedre økonomien. Kirken og adelen var unntatt fra skatt, og rike kjøpmenn hadde ofte gode avtaler. For å få til disse nye skattene, måtte kongene forhandle, og 1300- og 1400-tallet var parlamentenes «gyldne århundre».
Den katolske kirke hadde tidlig i senmiddelalderen et sterkt maktapparat, men fikk problemer med kongemakten. Både Frankrike og Storbritannia bestemte seg for å skattlegge katolske eiendommer. Pave Bonifatius VIII nektet å godta dette. Han innførte også Unam sanctam, en pavebulle som skulle styrke det kristne samhold. I dette utnyttet paven det gamle uttrykket «Extra Ecclesiam nulla salus» (utenfor kirken er det ingen frelse). Argumentet hadde blitt brukt før, men i langt mildere form. For Bonifatius VIII var det klart at de som sto utenfor kirken ikke ville få frelse, og ekskommunikasjon ville medføre evig pinsel. Dette medførte at han kom i klammeri med kong Karl IV av Frankrike (kjent som Karl den smukke). Karl anerkjente ikke paven uansett, og arresterte ham. Da Bonifatius VIII døde kort tid etter, erklærte Karl at pavestolen skulle flyttes fra Roma, med de italienske familienes intriger, til Avignon i Frankrike. Resten av Europa anså pavene å være Frankrikes politiske redskap, og pavemakten brukte lang tid på å hente seg inn etter det. Mellom 1378 og 1417 foregikk det vestlige skisma, der det var to, til tider tre, paver. I tillegg dukket det opp flere lærde med andre tolkninger og oppfatninger om veien til frelse. John Wyclif mente at frelse ikke krevde mer enn å lese Bibelen og være from. Wyclif ble erklært kjetter, men engelskmennene, især Parlamentet, støttet ham.
Øst-Europa: Små riker med skepsis mot vest (1204–1450)
I Øst-Europa var utviklingen forskjellig fra den i vest. I tillegg til at de opplevde mye av det som skjedde i vest (pest, svekkede rettigheter, uår), hadde Øst-Europa i størst grad vært utsatt for angrep i Middelalderen. Det var angrep fra hunerne på 400-tallet, bulgarene på 700-tallet, madjarene på 900-tallet og mongolene på 1200-tallet. Mens den katolske kirke fortsatt var sterk, hadde Konstantinopel, den ortodokse kirkes hovedsete, vært utsatt for flere angrep og til dels også erobret under det fjerde korstog. Dette korstoget fikk mange ortodokse til å anse katolikkene som forrædere mot kristendommen. Det var særlig Serbia og Bulgaria som dominerte i øst og begge hadde tidligere gode relasjoner til den katolske kirke, men i renessansen brøt de forbindelsen. Også russiske religiøse var skeptiske til katolikkene. I styreform var det en klar forskjell: Vest-Europa hadde akseptert primogenitur, det vil si ideen om at den førstefødte hadde arveretten alene. I Øst-Europa var primogenitur ikke etablert, og landområder ble delt mellom flere sønner i arveoppgjør. Dermed ble områder som ble samlet under en konge senere delt av hans sønner.
Tyske adelige, ofte med støtte av handelsmenn, invaderte «hedenske» områder i hva vi i dag kjenner som Baltikum, og flere tyskere kom etter. Mye av det nordlige Øst-Europa ble dominert direkte eller indirekte av tyskere. Byer ble handelssentre som eksporterte varer til Hansaforbundet, gjerne tømmer, korn og lin. I sørøst ble mange byer brukt på samme måte av de italienske handelsbyene. Konflikt mellom Polen, Den tyske orden på den ene siden og Ungarn og Venezia på den annen, om områdene i Adriaterhavet forekom også.
Det nye Europa: Revolusjoner innen kunst, religion og handel
Europeisk historie mellom 1450 og 1556 var en periode med store forandringer. Det var særlig fire vesentlige endringer som utgjorde et brudd med fortiden:
Renessansen er egentlig eldre enn 1450, men det var rundt da de store forandringene innen perspektiver, motiver og malerstil kom, der mennesket ble i sentrum, og påvirkning fra tidligere gresk og romersk kunst og mytologi ble merkbart, både innen kunst og klassisk dannelse. Dette kan tidfestes til særlig én hendelse: I 1453 ble Konstantinopel erobret av Det osmanske rike. Dette var avslutningen på en stadig nedadgående utvikling for Det bysantinske rike, og kulminasjonen av mange kristnes emigrering til Nord-Italia. Det økte antallet gresk-ortodokse kristne i Nord-Italia medførte at flere verk fra antikken ble kjent for italienerne. I 1455 ble boktrykkerkunsten lansert i Europa, noe som revolusjonerte kulturlivet og spredte nye ideer raskere og mer presist enn tidligere. En viktig del av renessansen var også at man fikk rike handelsmenn og bankmenn som selv betalte for kunstverk, slik at kirken ikke lengre var eneste oppdragsgiver. Handel var en vesentlig del av renessansen, og det dukket opp en tidlig-kapitalisme i Europa.
Maktforskyvingen vekk fra adelig føydalsystem hadde begynt på 1300-tallet. Da hundreårskrigen ble avsluttet i 1453 var kongene nesten uten store konkurrenter i Frankrike, mens i England ble adelen sterkt redusert etter en blodig borgerkrig. Frankrike begynte med Ludvig XI å bygge opp kongemakten og administrere landet fra Paris. England fulgte etter med sentralisering i 1485, da Henrik VII fikk avsluttet rosekrigene og samlet England og Wales. Spania vokste frem fra flere små nasjoner til to, Castilla og Aragon. De to ble styrt sammen fra 1479, da dronning Isabella av Kongedømmet Castillas mann, Ferdinand, ble kronet til konge av Kongeriket Aragón. Frankrike, England og Spania ble raskt styrt av en sterkt sentralmakt, om ikke helt eneveldige. Portugal, Det tysk-romerske rike og Polen ble også maktfaktorer. Nederland og Flandern begynte å gjøre seg gjeldende. I øst ble reorienteringen litt annerledes. Her var den nye maktfaktoren Det osmanske rike.
Renessansen var en tid der flere maritime oppdagelser forandret maktbalansen. For portugiserne betydde kartlegging av sjøveien til India at de kunne handle direkte med sør- og sørøstasiatiske handelsmenn. Portugal ble raskt svært rike som resultat av dette. For Castilla og Aragón ble tilgangen på sølv i Amerika mot slutten av perioden, innbringende. Imidlertid var kastiljanere lite interessert i handel og aragonesere lite interessert i den nye verden. Dermed var mye av Den nye verden uutnyttet i et kommersielt perspektiv. Et annet aspekt var kunnskapen om et landområde som ikke var nevnt verken i Bibelen eller i antikke tekster. Verden var større og mer ukjent enn noen hadde forestilt seg. Dette førte til den første dokumenterte jordomseilingen. Castilla og Aragón ble hetende Spania da de ble samlet under én konge kort tid etter 1500. Disse to rikene ble helt dominerende både på Atlanterhavet og Det indiske hav.
Reformasjonen kom som resultat av en serie religiøse splittelser. Kirken ble på 1000-tallet delt i en østlig og vestlig del. På 1300-tallet ble den splittet ved at paven og kongen av Frankrike røk uklar og det var en lengre periode med paver og motpaver. På 1500-tallet ble den videre delt etter at en rekke tyske fyrster, i hovedsak nord for alpene samt Sveits, valgte å støtte protestantiske bevegelser som gjorde opprør mot katolske skikker og dogmer. Dette presset den katolske bevegelsen til å ta et opprør med prester som utviste liten gudfryktighet og som utnyttet embetet sitt, ofte på det groveste. I tillegg spredte reformasjonen nordover til Norden og vestover til Nederland, og etter hvert England og Skottland.
Tidligkapitalisme og teknologi
Det var særlig i Nord-Italia og Flandern at overskuddet ble investert i råvarer som ble til høykvalitetsprodukter. Det begynte typisk med at handelsmenn innen tøy, kjøpte inn verktøy og andre redskaper som vever og rokker. Deretter bestilte handelsmennene inn arbeidskraft og råvarer. Dette betydde at arbeiderne ofte ikke eide verken verktøyene eller varene de produserte. Samtidig var det vanlig at arbeiderne, ikke sjelden bondekoner, arbeidet hjemmefra, og fikk betalt per vare de produserte. Ideen spredte seg og på slutten av 1400-tallet eksporterte England mer ullvarer enn ren ull.
De restriktive laugssystemene ble erstattet. I stedet for å ha en mester og en svenn kunne forretningsfolk ansette en rekke halvlærte arbeidere til å spinne, veve, farge og klippe til materialet. Denne formen for tidlig spesialisering ble kalt manufaktur. Ettersom forretningsmenn på denne måte eide produksjonen og betalte lite til arbeiderne ble det gnisninger. Det var imidlertid forbudt ved lov å streike eller å organisere seg.
Ideen om å samarbeide var også etablert. Dette kunne blant annet handle om å skape en stor handelsflåte – til tider med militære funksjoner – for å vinne nye markeder. Dette gjaldt både for Venezia i sør og hanseatene i nord. Handelen var med andre ord stadig mer internasjonal. Vekselsystemet medvirket til å gjøre internasjonal handel enkelt. En veksel var en form for sjekk som gjorde at i stedet for å bære på mange penger, kunne en handelsmann på besøk i en by få en veksel fra en bank eller et kjøpmannshus som hadde kontorer i handelsmannens hjemby. Vekselen kunne altså veksles inn i penger først i hjemlandet og dermed kunne man unngå å bli ranet for beløpet.
Utlån av penger mot rente, som tidligere var uglesett av kirken, ble etter hvert godtatt, delvis fordi det ble akseptert at det var høy rente fra folk i nød som var problemet. Handelsfolk og konger var ikke i nød, og dermed var det i orden å låne til dem. Disse låntakerne kunne bety at bankene fikk store gevinster både økonomisk og politisk. Bankvirksomheten som slo an i Italia spredte seg raskt til andre deler av Europa, i Frankrike og Det tysk-romerske rike, der Jakob Fugger ble en av Europas rikeste og mektigste menn.
Sent i middelalderen og i renessansen kom det flere tekniske nyvinninger. Innen støpeteknikk, metallurgi, mekanikk og skipsbygging ble Europa ledende. I tillegg hadde kuler og krutt hatt en stor utvikling. Vannmølla ga sterkt økt produksjon, særlig innen tekstil- og papirindustrien. Tekstilindustrien var viktig særlig i Flandern, mens boktrykkerkunsten hadde gjort papir til en ettertraktet vare. Jernverk kom også utover 1400- og 1500-tallet. Bergverksdrift økte også i andre sammenhenger. I 1519 ble det for eksempel oppdaget sølv i Joachimsthal i Böhmen (senere kjent som Jáchymov i Tsjekkia), noe som var med på å avslutte den store edelmetallmangelen. I England var det jern-, tinn- og blygruver, kobbergruver i Spania og Sverige, jernmalm ble brutt i Polen og Frankrike og i Alpene var det saltgruver. Selv om flere av gruvene fantes fra før, hadde den økte handelen og nye oppfinnelser og vitenskapelige oppdagelser skapt større etterspørsel, og flere investerte i disse anleggene. England fikk også en stor dominans innen produksjon av ulltøy på 1490-årene og utover.
Antikken gjenoppdages i kunst, filosofi og utdannelse.
Mens resten av Europa var sterkt påvirket av religiøs og politisk strid, var de italienske bystatene forskånet for dette. Samtidig hadde et ønske om nytenkning dukket opp. Det var spesielt i Firenze og til dels i andre byer i Nord-Italia at nytenkningen dukket opp. I disse områdene hadde handel og håndverk, inkludert gullsmeder og steinkuttere, utviklet seg langt utover det man hadde i resten av kontinentet. Den ekstreme rikdommen som fulgte handelen og bankvirksomheten gjorde at også andre håndverkere solgte varer til de nyrike, og igjen ble de selv rike og kjøpte fra andre. Slik fikk de italienske byene en vidtrekkende verdslig utvikling både økonomisk og mentalt. Italia var ikke det eneste området med en sterk handelsmakt: Flandern ble et handelssentrum fordi de utviklet en ny måte å produsere ullstoffer på. Rike borgere investerte i klesproduksjon ved å la enkelte arbeidere spesialisere seg på et enkelt felt innen produksjonen, for eksempel spinning, karding eller farging. Dette førte til at produksjonen ble mye raskere, billigere og med høyere kvalitet enn om enkeltmennesker skulle gjøre alt selv. Flanderns ullstoffer hadde rykte på seg for å holde høy kvalitet, og det var også mer av det enn mye annet. De samarbeidet tett blant annet med de italienske bystatene, men også med England. Slik ble de et knutepunkt for handel i Vest-Europa.
Venezia hadde mest kontakt med Konstantinopel, mens Firenze ble renessansens kjerneområde. Tanken i den tiden var at den kulturen som dominerte fra 1450 – eller tidligere – var en gjenfødelse («rinascita» via fransk «renaissance») av den gresk-romerske antikke kulturen. Renessansen var beviset på at man kunne skape noe flott utenfor kirken, der mennesket sto i sentrum, og der verdslig intellekt fikk friere spillerom. Dette medførte antikirkelige tanker.
Renessansen innen utdannelse
I middelalderen hadde kristne læresteder interesse for antikkens vitenskap, særlig skriftene etter Aristoteles og til dels Platon. Spesielt for renessansen var at man fikk kjennskap til mange andre romerske filosofer og vitenskapsmenn. Dette bygget opp under renessansens nyvinning på det vitenskapelige plan: Evnen til å tenke nytt og stille spørsmålstegn ved det bestående. Fokus ble langt på fremtiden og den dennesidige verdenen, i stedet for fortiden og den hinsidige verdenen. Humanismen ble født.
Kjennskap til de klassiske verkene var i stor grad avhengig av evnen til å kunne lese og skrive. Utdannelsen var på 1400-tallet i hovedsak privat. Foreldre, naboer eller eldre kvinner kunne fungere som lærere. Kirkebøker fra England og Frankrike avslører at det eksisterte landsbyskoler. Disse handlet mest om lesing, skriving og bibelvers. Abbaco-skoler (fra abacus, kuleramme) i Italia, spesielt Firenze, lærte opp unge gutter i matematikk, regnskap og bokholderi i tillegg til å gi lese- og skriveferdigheter. Jødiske barn lærte seg jødiske bokstaver og tekster hjemme, og spanske prester ble pålagt å lære bort kunsten å lese og skrive mot slutten av 400-tallet. I Det osmanske rike fikk muslimske barn lære seg å lese og skrive arabisk for å kunne Koranen.
Leif Steinar Rolland
Leif Steinar Rolland (født 13. desember 1970) er en norsk tidligere sportsskytter som konkurrerte i rifle.
Renessanse og reformasjon i Europa
Renessansen innen utdannelse
Spesielt i Italia ble utdanningen forandret. Elever ble delt inn etter evne og ikke plassert i samme rom. Både det daglige språket (fransk, tysk, italiensk) og latin ble lært bort. Latin, som stadig færre forsto, ble inkludert slik at folk kunne bli bedre kjent med verkene til klassiske forfattere, især Cicero. Selv om de klassiske verkene var populære for sin egen del, ble de inkludert i utdanningen ettersom det var forstått slik at det å lese klassiske taler og utredninger om talekunst hjalp til i samtaler med andre, forhandlinger og argumentasjon. Slik var utdanningen ikke begrenset til salmevers, men fokusert på å forberede barn på verden etter skolen.
Latin ble undervist for de som gikk videre på universitetene, noe som var vanlig fra 1200-tallet. Det var i begynnelsen få universiteter i Europa, men antallet økte markant. Det var omtrent 15 i 1300, innen 1500 eksisterte det over 50. Det å kunne latin før man gikk på universitetet ble dermed en stor fordel.
Nye fag som å lære sitt eget språk i tillegg til latin ble inkludert. Retorikk og historie var blant en rekke nye fag som ble vektlagt. Utdannelse handlet ikke bare om å skape genier, men å forme et samfunn. Blant utdannelsen i renessansen var det to hovedtyper: studia humanitatis (retorikk, dikt, historie og moralfilosofi) og klassisk dannelse, som igjen besto av trivium (grammatikk, logikk og retorikk) og quadrivium (regning, musikk, geometri og astronomi).
Det viktigste, og kjernen i renessansen fra et vitenskapsperspektiv, var evnen til å tvile på det etablerte, ha en kritisk holdning til verden og å ha tro på menneskets og samfunnets evner.
Renessansen innen kunst
Vasari var en ivrig bruker av ordet «renascita» (gjenfødelse), som via fransk ble til «renessanse». Denne perioden delte han opp i tre:
Denne inndelingen faller sammen med en annen: perspektivets utvikling. Giotto og samtidige eksperimenterte med perspektiver, men retningen tok store skritt under Brunelleschi og Masaccio, kunstnere viste svært stor forståelse for perspektivet under da Vinci, Michelangelo og Rafael. I tillegg fokuserte renessansen på en mer nøyaktig gjengivelse av naturen, samt la vekt på klassisk kunnskap – inkludert gresk mytologi og individualistisk fremstilling av mennesket med spesielle karaktertrekk. En korrekt gjengivelse av menneskekroppen ga også grundige (og ikke-religiøse) aktmalerier, en praksis som ikke var brukt siden Romerriket. I tillegg til malerkunst, utviklet både arkitektur og skulptur seg langt vekk fra etablert europeisk stil. Brunelleschi designet kuppelen til domen i Firenze i en nyklassisk stil. Dette ble starten på en renessansestil som tok oppgjør med den gotiske stilen fra tidligere kirker. Runde romerske buer tok over for de spisse gotiske. Søyler ble ofte brukt også inne i bygg.
Skulpturen ble markant forandret på tidlig 1400-tall. Donatello skapte skulpturer som ga en representativ og naturtro gjengivelse av kroppen ved bruk av levende modeller. Slik skapte han statuer med troverdighet og menneskelighet, i stedet for et hinsidig blikk og konturløst ansikt. Han arbeidet med et variert utvalg, fra store statuer til små, detaljrike verk.
Malekunsten utviklet seg markant, først under Sandro Boticelli. Han hadde rike kunder som heller ville ha gresk mytologi enn religiøs verdighet i maleriene. Naturen fremstår som ideell og tilbaketrukken for å gi motivet oppmerksomheten. Menneskene var ofte slanke og idealiserte. Hans malerier «Venus' fødsel» og «Våren» var tydelige eksempler på det. Boticellis motsetning var Leonardo da Vinci, som viste en stor forståelse for alle aspektene ved malerkunsten på denne tiden; perspektiv, lys, menneskelig anatomi og varierende bruk av skarphet for effektens skyld. Typiske eksempler på dette er «Mona Lisa» og «Nattverden». Når det gjaldt gjengivelsen av menneskekroppen ble imidlertid da Vinci overgått av Michelangelo. Som skulptør og maler hadde Michelangelo en svært god forståelse av den menneskelig anatomi, og han brukte den til å lage kraftfulle figurer, deriblant skulpturen «David» og «Adams skapelse».
Selv om Italia dominerte kunsten i renessansen, med senere malere og skulptører som Tizian, Tintoretto og Benvenuto Cellini, var det flere samtidige malere fra andre deler av Europa. I Det tysk-romerske rike fantes Hans Holbein den eldre og den yngre, i tillegg til Albrecht Dürer. Videre hadde man de flamske mestre, som Jan van Eyck, Hieronymus Bosch og Pieter Brueghel den eldre.
I 1527 bestemte udisiplinerte spanske og tyske leiesoldater seg for å angripe Roma, plyndre, drepe, voldta, fengsle paven, ydmyke kardinalene og generelt fornærme italiensk kultur. Dette regnes som avslutningen på renessansen, i det minste innen kunst og dannelse, i Italia, om enn den utviklet seg også andre steder.
Leif Steinar Rolland
Han representerte Norge under tre OL, der hans beste resultat var en 5.-plass.
Renessanse og reformasjon i Europa
Musikk
Med Dufay, dez Prez og senere Giovanni Pierluigi da Palestrina og Orlando di Lasso ble også notetrykking svært innbringende. Noter til disse komponistene fant veien til hele Europa, slik at de kunne oppføres både i Polen, Portugal og hvor som helst imellom. Enkelte av disse ble også spilt i hjemmene på de instrumentene som var tilgjengelige. Adelige og geistlige av høy status satte ofte opp ensembler som framførte disse verkene. Kvinnene deltok ikke i denne perioden, men i 1580-årene ble de med i spesielle kvinnekor. Selv om Italia dominerte økonomisk og kunstnerisk, var komposisjonen på denne tiden dominert av flansk-franske komponister. Både Dufay, des Prez og di Lasso var derfra, mens Palestrina og Tomás Luis de Victoria, begge mer kjent mot slutten av århundret, var respektive italienske og spanske.
Humanisme
Kunst og utdannelse gikk hånd i hånd med utviklingen av humanisme, det vil si troen på menneskets verdi og menneskets egenskaper. Humanismen regnes å ha begynt allerede med Dante og Petrarca på 1300-tallet, men det var særlig etter 1453, da Konstantinopel falt, at dette tankesettet skjøt fart. Humanismen slo an blant flere intellektuelle borgere, og det ble arrangert kurs i for eksempel Platon og hans filosofiske tanker.
I begynnelsen var ikke humanismen nødvendigvis en motsetning til kristendommen. Tanken var den at platonske og andre førkristne tekster forklarte at det eksisterte en form for hierarki av levende skapninger. Mennesket var i midten, med både kropp og sjel. Dette var særlig Pico della Mirandolas tankegods. Han mente videre at også menneskene var hierarkisk inndelt fra de som var i stand til å forstå filosofiske tankesett til de enkle menneskene som ikke kunne det. Inne i dette lå en forståelse om at menneskene kunne nå opp mot englene om de fortsatte å utvikle seg.