cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Storo stasjon
Storo er en T-banestasjon og en trikkeholdeplass ved Storokrysset på Storo i Oslo.
Trikkeholdeplassen ligger på brua over T-bane- og toglinje og betjener de tre trikkelinjene 11, 12 og 18.
Jernbanestasjon
Like øst for stasjonsområdet ligger Gjøvikbanen, og 200 meter før for stasjonen ligger jernbanestasjonen Grefsen stasjon. T-baneringen går parallelt med Gjøvikbanen mellom Storo og Sinsen.
Jernbaneverket skal de neste årene bygge en gangbro som vil gi bedre forbindelse mellom T-banestasjonen på Storo og Grefsen stasjon.
Bavel-komplekset
Bavel-komplekset (også bavel interglasial) er en geokronologisk periode med 2 glasialer og 2 interglasialer.
Bavel kom etter menap glasialen og før cromer-komplekset, og varte fra 1 030 000 til 850 000 år BP.
I Nord-Tyskland vokste det eik, alm, lind og agnbøk i interglasialene, noe som antyder at klimaet kan ha vært noe mildere enn i den nåværende interglasialen.
Meroleuca
Utseende
Middelsstore, mer eller mindre brunlige påfuglspinnere. Som mange andre Hemileucinae gir de et litt "rufsete" inntrykk. Vingene er nærmest ensfargede, brunhvite til mørkt gråbrune. I forvingen er det et okerfarget, kommaformet merke.
.lk
.lk er Sri Lankas nasjonale toppnivådomene (ccTLD) for Internett.
Diachromus
Diachromus er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) markløpere (Harpalinae) i familiegruppen løpebiller.
Utseende
En middelsstor (8-10 millimeter), avlang, tre-farget løpebille. Hodet er rødt, pronotum, en trekantet flekk ved dekkvingenes rot og dekkvingenes spiss er mørke med blålig metallglans. Resten av dekkvingene er gulbrune. Antennene er rundt halve kroppslengden. Pronotum og dekkvingene er kledt med korte, oppstående, gulaktige hår på sidene. Pronotum er rundet med skarpe bakhjørner, sidekanten litt innsvinget i den bakre delen. Dekkvingene er jevnbrede med fine punktstriper.
Levevis
I motsetning til de fleste andre løpebiller er denne arten en planteeter som ernærer seg mest av gressfrø. Arten er varmekjær og kan ofte finnes under steiner om dagen.
Utbredelse
Arten er utbredt over det meste av Europa nord til Danmark (men er sjelden i mange av landene), i Nord-Afrika og i Asia øst til det nordvestlige Kina.
Nord (Kamerun)
Departementer
Nord består av fire departementer.
Scottish National Portrait Gallery
Scottish National Portrait Gallery er et kunstmuseum som holder til på Queen Street i Edinburgh i Skottland. Der ligger den nasjonale samlingen av portretter av berømte og betydningsfulle skotter blant annet Sean Connery, Alex Ferguson, David Hume, Walter Scott, Adam Smith og Tilda Swinton.
Kasimir den stores universitet i Bydgoszcz
Kasimir den stores universitet i Bydgoszcz (polsk Uniwersytet Kazimierza Wielkiego w Bydgoszczy, forkortet UKW) oppstod i 2005 som etterløper til Kasimir den stores akademi i Bydgoszcz. Universitetet er et av Polens yngste og minste. Det består av fire fakulteter.
Steven Cozza
Steven Cozza (født 3. mars 1985) er en amerikansk profesjonell landeveissyklist. I februar 2012 valgte han å bryte kontrakten med Team NetApp og ta pause på ubestemt tid på grunn av helseproblemer.
.lk
Utenlandske selskaper uten lokal tilstedeværelse kan bare reservere domener, noe som kan gjøres gjennom registreringsenheten for .lk-domenet eller dets agenter. For å kunne registrere og bruke et domenenavn må de ha en kontaktadresse i Sri Lanka, noe som kan skaffes via en agent eller et advokatfirma.
En offiser og en gentleman
En offiser og en gentleman (originaltittel: An Officer and a Gentleman) er en amerikansk romantisk dramafilm fra 1982 med Richard Gere, Debra Winger og Louis Gossett jr. i hovedrollene. Regissør er Taylor Hackford og manuset er skrevet av Douglas Day Stewart.
.lk
Subdomener på andre nivå
Registreringer er på andre nivå, og også på tredje nivå under diverse kategoriserte subdomener på andre nivå. En registrering på andre nivå blokkerer automatisk navnet fra å kunne registreres av andre på tredje nivå.
En offiser og en gentleman
Handling
Zack Mayo (Richard Gere) er en ung mann med tragisk bakgrunn som blir opptatt som elev ved marinens flyskole, en skole bare de tøffeste og mest intelligente kommer gjennom. Han ser dette som sin eneste sjanse til å bli noe her i livet. Filmen følger ham gjennom opptakstiden i hans kamp for å fullføre skolen, og overvinne følelsesmessige problemer fra fortiden.
.lk
Subdomener på andre nivå
Registrering er tilgjengelig på tredje nivå innen disse kategoriserte subdomenene på andre nivå:
En offiser og en gentleman
Handling
Han blir på tross av advarsler sammen med en av de lokale fabrikkjentene som henger etter kadettene på skolen. Noe som får skjebnesvangre følger for hans kompis. I tillegg til sin problematiske bakgrunn må han også stri med en tøff instruktør (Louis Gossett jr.) som forsøker å bryte kadettene ned. Det utvikler seg til et oppgjør mellom de to.
.lk
Eksterne lenker
Toppdomän
En offiser og en gentleman
Om filmen
Filmen fikk gode kritikker og har oppnådd 81% på Rotten Tomatoes. Den ble en stor kommersiell suksess og spilte inn $130 millioner på amerikanske kinoer alene. Den ble den tredje meste innbringende filmen i USA i 1982, bare slått av E.T. og Tootsie.
En offiser og en gentleman vant i 1983 to Oscar-statuetter, beste mannlige birolle (Louis Gossett jr.) og beste sang. Den ble samme år tildelt to Golden Globes i de samme kategoriene. Den vant også en BAFTA-pris for beste musikk.
Filmens tittellåt «Up Where We Belong», fremført av Joe Cocker og Jennifer Warnes, ble en stor hit og havnet på førsteplassen på Billboard-lista. Sangen var komponert av Jack Nitzsche og Buffy Sainte-Marie, og skrevet av Will Jennings. De tre sistnevnte ble tildelt både en Oscar, BAFTA og en Golden Globe for sangen.
Lyngen kirke
Lyngen kirke er en korskirke som ligger i Lyngen kommune, Troms og Finnmark fylke.
Historie
Lyngens første gudshus ble bygget på Karnes i 1731, men ble flyttet til Lyngseidet i 1740. Det var tre grunner til flyttingen: Det var lettere for presten fra Karlsøy å komme til Lyngseidet, samene i Ullsfjord ville få lettere vei til kirken, og det var mangel på vann og ved på Karnes. I 1770-årene ble en ny kirke bygget som kostet ca. 230 riksdaler. Det gamle kirkebygget ble solgt for 16 riksdaler.
Først i 1840–1846 fikk kirken det utseendet den har i dag. En tysk arkitekt med navn Lydke kom med tegninger for den omfattende ombyggingen. Det gamle tårnet fra 1775 som sto midt på kirken, ble revet ned, og et nytt tårnhus med våpenhus, loft, klokketårn og spir ble bygget i den nygotiske stilen. Kirkebygget fikk i tillegg flere sitteplasser ved at det ble bygget galleri i to høyder. Kirken har i dag 310 sitteplasser. Grunnmuren er fra da korskirken ble påbegynt i 1770, og det tilbygde sakristiet og tårnhuset har fått den samme type grunnmur som resten av bygningen. Under krigen brukte tyskerne kirken som stall. I dag er kirken restaurert, og inngår i et lite sentrumsmiljø med en del eldre trehus på Lyngseidet. I 1951 ble et dåpshus bygget like ved kirken. Dåpshuset skulle være et varmt venterom for barn som skulle døpes. Nå brukes dåpshuset som kontor.
Orgel
Lyngen kirke har tidligere hatt to orgel. Det første kom i 1914 og var levert av Olsen & Jørgensen. Orgelet hadde 6 stemmer, 1 manual og anhangspedal. Det andre orgelet kom i 1969 og var levert av Vestlandske orgelverksted. Orgelet hadde 16 stemmer, 2 manual og pedal. Dagens orgel kom i 2021 og er levert av Ryde & Berg.
Adkomst
For å komme til Lyngseidet må man kjøre på fylkesvei 868 fra europavei 6/europavei 8 ved Oteren via Furuflaten, eller via fylkesvei 91 fra europavei 8 ved Fagernes rett sør for Tromsø. Herfra drar en via ferge Breivikeidet-Svensby.
De australske alper
De australske alper, eller De australske alpene, er Australias høyeste fjellkjede. De ligger i den sørøstlige delen av kontinentet, og er en del av det sørlige New South Wales, det østlige Victoria og Australian Capital Territory. Alpene er de eneste fjellene i Australia med topper over 2000 moh, med Mount Kosciuszko (2228 moh) som det høyeste. Alpene er også det eneste stedet på kontinentet hvor snø forekommer regelmessig, noe som blant annet gjenspeiles i navnet Snowy Mountains, som er en del av Alpene i New South Wales.
De australske Alper er en del av Great Dividing Range, rekken av fjell og platåer som strekker seg over 3000 kilometer fra nord i Queensland til det sentrale Victoria. Disse høylandene danner vannskillet mellom elvene som renner mot Stillehavet og de som renner inn i landet, til elva Murrays nedslagsfelt eller interne bekkener.
Alpene er av stor betydning både for økologi og rekreasjon i området, og inneholder flere større nasjonalparker. De er også svært viktige for vannforsyning, og mange av elvene som renner mot øst er avledet vestover til Murray og sideelva Murrumbidgee.
De australske Alper er stort sett betydelig mindre bratte enn Alpene i Europa, og de fleste toppene kan bestiges uten spesielt klatreutstyr.
Lääne-Harju kommune
Lääne-Harju (estisk: Lääne-Harju vald) er en landkommune i Harju fylke i Estland. Administrasjonssenteret i kommunen er Paldiski.
Diarmuid Martin
Diarmuid Martin (født 8. april 1945 i Dublin i Irland) er en irsk katolsk prelat og emeritert erkebiskop av Dublin og primas for den katolske kirke i hele Irland.
Lääne-Harju kommune
Kommunen ble grunnlagt den 23. oktober 2017 gjennom en sammenslåing av bykommunen Paldiski og de tre landkommunene Keila, Padise og Vasalemma.
Diarmuid Martin
Prest
Etter å ha studert filosofi og teologi i Dublin, ble Diarmuid Martin ordinert til prest for erkebispedømmet i Dublin den 25. mai 1969. Deretter fortsatte han studiene i moralteologi ved Angelicum i Roma, hvorpå han i 1976 gikk inn i Den hellige stols tjeneste som medarbeider i Det pavelige råd for familien.
I 1986 ble Martin utnevnt til visepresident og i 1994 til generalsekretær for Det pavelige råd for rettferdighet og fred.
Kuriebiskop
Den 5. desember 1998 ble han utnevnt til titulærbiskop av Glenndálocha. Pave Johannes Paul II bispeviet ham personlig den 6. januar 1999 i Peterskirken.
Oskar Stav
Han arbeidet som maskinsnekker, og ble fagorganisert alt i 1906. Senere var han i fire år formann i Høvleriarbeidernes forening i Oslo, og satt i styret for samorganisasjonen i byen i årene 1932–1935.
Diarmuid Martin
Erkebiskop
Den 3. mai 2003 utnevnte pave Johannes Paul II ham til koadjutor til erkebiskopen av Dublin. Innsettelsen i embedet fant sted den 30. august 2003. Med kardinal Desmond Connells fratreden den 26. april 2004, etterfulgte han ham som erkebiskop av Dublin og dermed primas av Irland.
Oskar Stav
Han sluttet seg til Arbeiderpartiet i 1911, og var fra 1921–1923 lønnet sekretær i AP i Akershus. Han ble medlem av NKP etter partisplittelsen i 1923, og tok da over som redaktør av Follo Arbeiderblad, en av de 11 arbeideravisene som fulgte partiet. Redaktørkarrieren ble imidlertid kort. Han satt bare fram til januar 1924, og forlot samme året NKP. Han var deretter partiløs fram til 1931, da han igjen gikk inn inn i AP.
Diarmuid Martin
Erkebiskop
I februar 2014 uttalte han seg imot ekteskap mellom personer av samme kjønn, som det skulle stemmes over i en folkeavstemning i 2015 i Irland. I denne sammenheng understreket han imidlertid at mennesker som ikke behandler homofile med kjærlighet krenker Gud, og at deres fremferd dermed er gudsfiendtlig. Erkebiskop Martin fremholdt også at katolikker ikke trenger å adlyde statens lover dersom de strider mot troen.
Den 13. juli 2016 ble han også medlem av kommunikasjonssekretariatet i den romerske kurie.
Nord-Lenangen menighetshus
Nord-Lenangen menighetshus er et læstadiansk menighetshus i form av en langkirke fra 1981 i Lyngen kommune, Troms og Finnmark fylke.
Diarmuid Martin
Erkebiskop
Den 29. desember 2020 aksepterte pave Frans hans aldersrelaterte avskjedsøknad ; hans etterfølger ble Dermot Pius Farrell.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Nord-Lenangen menighetshus
Byggverket er i tre og har 180 sitteplasser.
Adkomst til stedet er via fylkesvei 7922. Det er kirkegård noen hundre meter vest for menighetshuset.
Det privateide menighetshuset betjenes av presten i Lyngen sogn, og det vakte medieoppsikt i 2013 da presten ble nektet adgang fordi han var skilt.
Sponsor
En sponsor er en person eller organisasjon som økonomisk eller ved sin anseelse støtter en forretning, kampanje, TV-program, idrettsklubb eller lignende. Sponsor er et låneord fra engelsk.
En sponsor er oftest et firma, som dekker økonomiske utgifter i forbindelse med (eksempelvis) sport, for til gjengjeld å bli promotert og assosiert med den gitte begivenhet. Sponsorer opptrer nesten overalt hvor offentlighetens interesse er rettet.
Fylkesvei 305 (Troms)
Fylkesvei 305 (Fv305) i Troms gikk mellom Torsvåg og Kristoffervalen på øya Vanna i Karlsøy kommune. Veiens lengde var 57,2 km.
Beskrivelse
Veien begynner ved bygda Kristoffervalen på Lille Skorøya på østsida av Vanna. Den går deretter inn på selve Vanna og følger sjøkanten over hele strekningen langs øst-, sør- og vestkysten av øya. Underveis passerer den alle bygdene på øya (unntatt Burøysund, som ligger ved Fv306 på nordøstsida), hvorav de største er Vannvåg, Hamre, Vannareid og til slutt fiskeværet Torsvåg, som ligger på den lille øya Kåja på Vannas nordvestligste spiss. Fra Skåningsbukta på sørsida av øya går det ferge over Vannsundet til Hansnes på Ringvassøya.
2019 ble veien erstattet av fylkesvei 7916 og fylkesvei 7917.
Campo Formoso
Campo Formoso er en kommune i delstaten Bahia i nordøstregionen av Brasil.
Anseong
Anseong (Anseong-si) er en by i provinsen Gyeonggi i Sør-Korea.
Fiskå
Fiskå kan vise til:
Tåsen stasjon
24. februar 1992 skjedde en alvorlig ulykke ved stasjonen: et T-banetog kolliderte med en gravemaskin som arbeidet i skinnegangen. En kvinne ble drept og tolv mennesker skadd.
Stasjonen ble flyttet nordover til nordsiden av Ring 3 i forbindelse med oppgraderingen til metrostandard i 1992.
Global oppvarming
Global oppvarming og klimaendringer er den århundrelange stigningen i den gjennomsnittlige temperaturen i jordens lavere atmosfære og havene og de tilhørende effekter. Det er mange vitenskapelige holdepunkter for at klimaet, ofte omtalt som klimasystemet, bestående av jordens atmosfære, hydrosfæren, kryosfæren, litosfæren og biosfæren, blir varmere. Mange av de observerte endringene siden 1950-årene har ikke blitt observert i temperaturmålinger som strekker seg tilbake til midten av 1800-tallet eller i klimaproxy-data (avledet av blant annet årringer, sedimenter, iskjerneprøver) som strekker seg over tusenvis av år.
FNs klimapanel (IPCC) fastslo i sin femte hovedrapport fra 2014 at det er stor enighet blant forskere om at det er «ekstremt sannsynlig» («extremely likely») at menneskeskapte pådriv er den dominerende årsaken til den observerte oppvarmingen siden midten av 1900-tallet. Foreløpig vil omtrent halvparten av den karbondioksiden som frigjøres fra brenning av fossilt brensel, forbli i atmosfæren. Resten blir absorbert av vegetasjon og hav. Globale klimamodeller anslår at i løpet av det 21. århundre vil den globale overflatetemperaturen stige ytterligere. Det er anslått en økning på 0,3 til 1,7 ℃ for det laveste utslippsscenariet og 2,6 til 4,8 ℃ for de høyeste. I den vitenskapelige litteraturen er det en sterk enighet om at den globale overflatetemperaturen har økt de siste tiårene, og at trenden hovedsakelig skyldes menneskeskapte utslipp av klimagasser. Ingen vitenskapelige organer av nasjonal eller internasjonal betydning har vært uenig i dette synet.
Forventede effekter av global oppvarming er økt global temperatur, stigende havnivå, endring av nedbørmønstre og ørkenspredning i subtropene. Oppvarmingen er forventet å være større over land enn over hav og størst i Arktis, med reduksjon av isbreer, permafrost og havis. Andre endringer kan bli hyppigere ekstremvær, inkludert hetebølger, tørke, kraftig regn med oversvømmelser og kraftige snøfall, havforsuring og utryddelse av arter på grunn av skiftende temperaturregimer. Alvorlige konsekvenser for mennesker og samfunn er risiko for matsikkerheten på grunn av minkende avlinger, samt avfolking av bebodde områder på grunn av stigende havnivå. Klimasystemet har stor «treghet», og klimagasser vil bli værende i atmosfæren i lange tider, og derfor vil mange av disse effektene ikke bare eksistere i flere tiår eller århundrer, men i titusener av år.
Mulige tiltak mot global oppvarming er utslippsreduksjon, tilpasning til dens virkninger og mulig fremtidig manipulering av klimaet ved hjelp av menneskelige inngrep (engelsk: geo-engineering). De fleste land i verden har undertegnet klimakonvensjonen (UNFCCC) og vedtatt en grense for oppvarming på godt under 2 ℃. Partene i klimakonvensjonen er enige om at store kutt i utslippene er nødvendig.
Etymologi
I 1950 antydet forskning økende temperaturer, og i 1952 rapporterte en avis om «klimaendringer». Dette begrepet dukket opp neste gang i november 1957 i avisen The Hammond Times, som beskrev Roger Revelles forskning på effektene av økende menneskeskapte CO2-utslipp på drivhuseffekten: «en storskala global oppvarming, med radikale klimaendringer som følge». Begge betegnelser ble bare brukt sporadisk frem til 1975, da Wallace Smith Broecker publiserte en vitenskapelig artikkel om emnet, kalt «Climatic Change: Er vi på randen av en tydelig global oppvarming». Uttrykket begynte da å komme inn i vanlig bruk, og i 1976 sa den sovjetiske klimaforskeren Mikhail Budyko at «en global oppvarming har startet», noe som ble gjort viden kjent. Andre studier, for eksempel en rapport fra MIT i 1971, refererte til menneskelig påvirkning som «utilsiktet klimamodifikasjon», men en innflytelsesrik studie fra National Academy of Sciences fra 1979 ledet av Jule Charney etterfulgte Broecker i å bruke global oppvarming for stigende overflatetemperaturer, men beskrev de bredere virkningene av økt CO2 som klimaendringer.
I 1986 og november 1987 ga klimaforsker James Hansen fra NASA vitnesbyrd i den amerikanske kongressen om global oppvarming. Det var økende hetebølger og tørkeproblemer sommeren 1988, og da Hansen vitnet i en høring i Senatet 23. juni, utløste han en verdensomspennende interesse for temaet. Han sa: «Global oppvarming har nådd et nivå slik at vi kan tillegge med en høy grad av tillit et årsak- og virkningsforhold mellom drivhuseffekten og den observerte oppvarmingen.» Den offentlige oppmerksomheten økte i løpet av sommeren, og global oppvarming ble den dominerende folkelige termen som vanligvis brukes både av media og i den offentlige debatten.
I en artikkel fra NASA i 2008 om begrepsbruk har Erik M. Conway definert global oppvarming som «økningen i jordens gjennomsnittlige overflatetemperatur på grunn av økende nivåer av klimagasser», mens klimaendringer er «en langsiktig endring i jordens klima, eller på en region av jorden.» Fordi effekter som for eksempel endrede nedbørmønstre og stigende havnivå sannsynligvis vil ha mer innflytelse enn temperaturen alene, mente han at globale klimaendringer var en mer vitenskapelig korrekt term, og i likhet med FNs klimapanel vil også NASAs nettside understreke denne bredere sammenhengen.
Klimaendringer før og nå
Global oppvarming og klimaendringer er betegnelser som benyttes for den observerte økningen av gjennomsnittstemperaturen i jordens klimasystem (og effekter relatert til denne) i tiden siden den andre industrielle revolusjon (cirka 1880). Det er flere vitenskapelige holdepunkter for at klimasystemet er under oppvarming. For øvrig betegner klimasystem det svært komplekse systemet bestående av jordens atmosfære, hydrosfæren, kryosfæren, litosfæren og biosfæren, og samspillet mellom disse. Dette systemet har sin egne indre dynamikk, i tillegg til at det påvirkes av ytre faktorer som solinnstråling og atmosfærens sammensetning av gasser.
Selv om økningen av den atmosfæriske temperaturen nær jordoverflaten er et mål på global oppvarming og mye omtalt i massemedia, har det meste av den ekstra energien som er lagret i klimasystemet siden 1970, gått med til å varme opp verdenshavene. Resten har smeltet is og varmet opp kontinentene og atmosfæren Mange av de observerte endringer siden 1950-årene er enestående i løpet av de siste tusenvis til titusenvis av år.
Den gjennomsnittlige globale overflatetemperaturen (land og hav) viser en oppvarming på 0,85 °C i perioden 1880–2012, basert på flere uavhengig produserte datasett. Jordens gjennomsnittlige overflatetemperatur økte med 0,74 ±0,18 °C i perioden 1906–2005. Raten for oppvarming er nesten doblet i siste halvdel av denne perioden (0,13 ±0,03 °C per tiår, versus 0,07 ±0,02 °C per tiår).
Den gjennomsnittlige temperaturen i den nedre troposfæren har økt mellom 0,13 og 0,22 °C per tiår siden 1979, ifølge temperaturmålinger fra satellitt. Klimaproxyer (indirekte klimaindikatorer) viser at temperaturen har vært relativt stabil over ett eller to tusen år før 1850, med regionalt varierende svingninger som den varme perioden i middelalderen og den lille istid.
Trender
Temperaturendringene som anses å følge av global oppvarming, varierer over hele kloden. Siden 1979 har landtemperaturene økt omtrent dobbelt så raskt som temperaturene målt i hav (0,25 °C per tiår mot 0,13 °C per tiår). Havtemperaturer øker saktere enn landtemperaturer på grunn av større effektiv varmekapasitet i havene og fordi havet mister mer varme ved fordampning. Siden begynnelsen av industrialiseringen har temperaturforskjellen mellom jordens to halvkuler (nordlige og sørlige halvkule) økt på grunn av smelting av havis og snø i nord. Gjennomsnittlige temperaturer i Arktis har økt nesten dobbelt så raskt som i resten av verden de siste 100 år, arktiske temperaturer er imidlertid også svært variable. Selv om flere klimagasser slippes ut på den nordlige enn på den sørlige halvkule, bidrar dette ikke til forskjellen i oppvarmingen fordi de dominerende drivhusgasser har en levetid som er lang nok til å spres i atmosfæren over hele kloden.
Verdenshavenes termiske treghet og trege reaksjoner fra andre indirekte effekter gjør at klimaet kan bruke århundrer eller mer på å tilpasse seg endringer i strålingspådriv. En studie av klimaforpliktelser konkluderte med at hvis klimagasser ble stabilisert ved år 2000-nivå, ville overflatetemperaturene fortsatt øke med om lag en halv grad celsius, mens en annen studie viste at hvis klimagassene ble stabilisert på 2005-nivå, kan overflateoppvarmingen komme til å overstige en hel grad celsius. Noe av denne overflateoppvarmingen vil bli drevet av tidligere naturlige krefter som fortsatt søker seg mot likevekt i klimasystemet. En studie ved hjelp av en svært forenklet klimamodell viser at disse akkumulerte klimagassene fra fortiden kan utgjøre så mye som 64 % av bidragene til overflateoppvarming i 2050. Dermed vil deres påvirkning svekkes med tid i forhold til det menneskelige bidraget.
Global temperatur er gjenstand for kortsiktige svingninger som dekker langsiktige trender, og som midlertidig kan skjule disse. Den relative stabiliteten i overflatetemperatur i årene 2002–2009, som har blitt kalt den globale oppvarmingspausen av media og enkelte forskere, passer med det vi forventer av en slik naturlig kuldeperiode. Oppdateringer i 2015 som tok hensyn til ulike metoder for temperaturmålinger av havoverflaten, viste en positiv utvikling for det siste tiåret.
De varmeste årene
16 av de 17 varmeste årene som er målt, er etter 2000. Mens rekordårene får betydelig interesse i media, er enkeltår mindre viktig enn den generelle trenden. Noen klimaforskere har kritisert den oppmerksomheten som media gir til «varmeste års statistikk». Spesielt kan havets svingninger, slik som den sørlige oscillasjonen av El Niño, føre til at temperaturene for et gitt år blir uvanlig høye eller lave av grunner som ikke er relatert til den generelle utviklingen i klimaendringer. Klimaforskeren Gavin Schmidt uttalte at «de langsiktige trender eller den forventede sekvensen av målingene er langt viktigere enn om et enkelt år er en rekord eller ikke».
Intern og ekstern påvirkning av klimasystemet
Klimaendringer som skyldes faktorer internt i klimasystemet, skjer ofte og kan ha effekter som varer noen år eller tiår. Ved slike klimavariasjoner er det ingen nettoendring av varmemengden i systemet som helhet; det er bare transport av varme fra noen deler av systemet til andre ved hjelp av vind og havstrømmer. Et typisk eksempel er El Niño-fenomenet. Ved større og mer langvarige endringer i klimasystemet skjer det endringer i den totale varmemengden, noe som har sin årsak i ytre faktorer (pådriv). Slike pådriv kan være naturlige og skyldes for eksempel endringer i mengden solstråling som når jorden, eller vulkanutbrudd. De siste 100–150 år har menneskehetens virksomhet skapt nye typer pådriv. For eksempel fører økte mengder drivhusgasser i atmosfæren til oppvarming (positivt pådriv), mens småpartikler som aerosoler reflekterer sollyset og fører til nedkjøling (negativt pådriv).
Den vitenskapelige forståelsen av den globale oppvarmingen øker. FNs klimapanel (IPCC) fastslo i sin femte hovedrapport fra 2014 at det er stor enighet blant forskere om at det er «ekstremt sannsynlig» («extremely likely») at menneskeskapte pådriv er den dominerende årsaken til den observerte oppvarmingen siden midten av 1900-tallet. Endringer i solenergi og naturlig intern variabilitet kan bare bidra marginalt til å forklare de observerte endringene i klimaet i løpet av det siste århundre, og det er ikke noe overbevisende bevis for at naturlige sykluser i observasjonsdataene kan forklare de observerte endringene i klimaet. (Svært høy konfidens).
Havene og jordens skoger og annen vegetasjon absorberer rundt halvparten av den karbondioksiden som frigjøres. Resten blir i atmosfæren og bidrar til forsterket drivhuseffekt og klimaendringer. Denne 50/50-fordelingen har holdt seg de siste 50–100 år, men det er usikkert i hvor stor grad hav og skoger kan fortsette å ta imot karbondioksid fra det stadig økende forbruket av fossilt brensel, samtidig som skogarealet minker.
Klimagasser
Drivhuseffekten er et resultat av at gasser i en planets atmosfære slipper inn mer solstråling enn det som stråles ut. Restenergien absorberes av planetens overflate (land og hav) og av atmosfærens lavere lag, som derved blir varmere. Det var den franske fysikeren Joseph Fourier som i 1820-årene lanserte teorien om at atmosfæren kan virke isolerende, og han omtales ofte som «drivhuseffektens far». Teorien ble videreutviklet av iren John Tyndall, som i 1860–1861 påviste at vanndamp er det vi i dag kaller en drivhusgass. .
Drivhuseffekten ble første gang undersøkt kvantitativt av den svenske fysikeren og kjemikeren Svante Arrhenius i 1896, som også påviste karbondioksidens betydning. Fra 1930-årene og utover ble nye modeller utviklet, blant annet av Guy Stewart Callendar, som påviste betydningen av menneskets virksomhet. Charles David Keeling begynte i slutten av 1950-årene med systematiske målinger av CO2 i atmosfæren, blant annet på toppen av Mauna Loa på Hawaii.
På jorden forårsaker de naturlig forekommende mengder klimagasser at lufttemperaturen nær overflaten blir 33 °C varmere enn den ville vært uten disse. Uten jordas atmosfære ville dens gjennomsnittstemperatur være godt under frysepunktet til vann. De viktigste klimagassene er vanndamp, som gir cirka 36–70 % av drivhuseffekten; karbondioksid (CO2) bidrar til 9–26 %; Metan (CH4) gir 4–9 %; og ozon (O3) gir 3–7 %. Skyer påvirker også strålingsbalansen fordi de gir et drivhuslignende bidrag.
Menneskelig aktivitet har siden den industrielle revolusjon økt mengden av drivhusgasser i atmosfæren, noe som fører til økt strålingspådriv fra CO2, metan, ozon i troposfæren, klorfluorkarboner og dinitrogenoksid (lystgass). Ifølge en studie publisert i 2007 har konsentrasjonen av CO2 og metan økt med henholdsvis 36 % og 148 % siden 1750. Disse nivåene er høyere enn noen gang i løpet av de siste 800 000 år, som er den perioden der pålitelige data er hentet fra iskjerneprøver. Mindre direkte geologiske bevis indikerer at CO2-verdier høyere enn dette har vært tilstede for rundt 20 millioner år siden. Energiproduksjon av fossilt brensel står bak om lag tre fjerdedeler av økningen i CO2 fra menneskelig aktivitet i løpet av de siste 20 årene. Resten av denne økningen skyldes hovedsakelig endringer i arealbruk, spesielt avskoging. En annen betydelig kilde til menneskeskapt CO2 som ikke er relatert til energibruk, er utslippene fra brenning av kalkstein for sementproduksjon, en kjemisk prosess som frigjør CO2. Estimater for globale CO2 -utslipp i 2011 fra forbrenning av fossilt brensel, herunder sementproduksjon og fakling av gass, var 34,8 milliarder tonn (9,5 ± 0,5 PgC), en økning på 54 % av utslippene i 1990. Kull var ansvarlig for 43 % av de totale utslippene, olje 34 %, gass 18 %, sement 4,9 % og gassfakling 0,7 %.
I mai 2013 ble det rapportert at avlesninger for CO2 tatt på verdens primære referansested i Mauna Loa-observatoriet hadde nådd 400 ppm. Ifølge professor Brian Hoskins er dette trolig første gang CO2-nivået har vært så høyt på cirka 4,5 millioner år. Månedlige globale CO2-konsentrasjoner oversteg 400 ppm i mars 2015, trolig for første gang på flere millioner år. Den 12. november 2015 rapporterte NASA-forskere at menneskeskapt karbondioksid fortsetter å øke over nivåer som ikke har vært oversteget på hundretusener av år: I dag blir omtrent halvparten av alt karbondioksid frigjort fra forbrenning av fossilt brensel ikke absorbert av vegetasjon og hav, og dermed forblir det i atmosfæren.
I løpet av de tre siste tiårene av 1900-tallet var bruttonasjonalproduktet per innbygger og befolkningsvekst de viktigste driverne for økning i utslipp av klimagasser. CO2-utslippene fortsetter å stige på grunn av forbrenning av fossilt brensel og arealbruksendringer. Arealbruksendring gjelder blant annet torvmyrer, som på tross av at de bare dekker 3 % av jordens landmasser inneholder 30 % av alt karbon som er lagret i jordsmonn og planter, dobbelt så mye som alle verdens skoger som utgjør dekker 31 % av kontinentene. Utslippene kan tilskrives ulike regioner. Kalkulasjon av utslipp som følge av endringer i arealbruk er beheftet med betydelig usikkerhet.
Scenarier for utslipp, det vil si anslag for endringer i fremtidige utslipp av klimagasser, har blitt utarbeidet, men er avhengig av usikre økonomiske, sosiologiske, teknologiske, og naturlige utviklinger. I de fleste scenarier fortsetter utslippene å stige i løpet av dette århundret, mens i andre blir utslippene redusert. Fossile energireserver finnes i rikt monn, dermed vil ikke tilgangen på disse begrense karbonutslippene i det 21. århundre. Utslippsscenarier kombinert med modellering av karbonkretsløpet har blitt brukt til å utarbeide estimater for hvordan atmosfæriske konsentrasjoner av klimagasser kan endre seg i fremtiden. Anvendes de seks «markør»-scenarier fra IPCC Special Report on Emissions Scenarios, antyder modellene at innen år 2100 vil den atmosfæriske konsentrasjonen av CO2 variere mellom 541 og 970 ppm. Dette er 90-250 % over konsentrasjonen som var i år 1750.
Massemedia og allmennheten lar seg ofte forvirre av forskjellen mellom den globale oppvarmingen på den ene siden, og skader på ozonlaget på den andre. Det siste vil si nedbryting av ozon i stratosfæren forårsaket av klorfluorkarboner. Selv om det er noen sammenhenger mellom nedbryting av ozonlaget og global oppvarming, er forholdet mellom de to mekanismene ikke sterke. Redusert stratosfærisk ozon har hatt en svak avkjølende effekt på jordens overflatetemperaturer, mens økt troposfærisk ozon har hatt en noe større oppvarmende effekt.
Aerosoler og sot
Global dimming er en gradvis reduksjon i mengden av direkte global bestråling på jordens overflate. Fenomenet ble observert fra 1961 til minst 1990. Luftbårne partikler kjent som aerosoler blir produsert av vulkaner og forurensning, og antas å være den viktigste årsaken til dimming. De utøver en kjølende effekt ved å øke refleksjonen av innkommende sollys. Virkningene av forbrenningsproduktene fra energiproduksjon med fossilt brensel, som CO2 og aerosoler, har delvis motvirket hverandre i de siste tiårene. Det betyr at netto oppvarming de siste tiårene har skjedd på grunn av økningen i andre klimagasser enn CO2, slik som metan.
Strålingspådrivet som skyldes aerosoler, er tidsmessig begrenset på grunn av de prosessene som fjerner aerosoler fra atmosfæren. Fjerning som forårsakes av skyer og nedbør, gir troposfæriske aerosoler en levetid på bare én uke, mens stratosfæriske aerosoler kan forbli i atmosfæren i noen år. Karbondioksid har en levetid på et århundre eller mer, og dermed vil endringer av innholdet av aerosoler bare forsinke klimaendringene på grunn av karbondioksid. Svart karbon eller sot (fra engelsk: «black carbon») kommer på andreplass, etter karbondioksid, for sitt bidrag til den globale oppvarmingen.
Sot kan både ha en kjølende og varmende effekt på jordens klimasystem, avhengig av om det er luftbårent eller om det avsettes. Atmosfærisk sot absorberer direkte solstråling, som da varmer opp atmosfæren og kjøler overflaten. I isolerte områder med høy produksjon av sot, for eksempel landsbygden i India, kan så mye som 50 % av overflateoppvarmingen på grunn av klimagasser bli maskert av den såkalte asiatiske brune sky. Når sot blir avsatt, spesielt på isbreer eller på isen i arktiske strøk, vil den nedre overflatealbedo også direkte varme overflaten. Påvirkningen fra atmosfæriske partikler, inkludert sot, er størst i tropene og subtropene, spesielt i Asia, mens effektene av klimagasser er dominerende i områdene ved tropene og den sørlige halvkule.
Solaktivitet
Siden 1978 har variasjoner i solinnstrålingen blitt målt av satellitter. Disse målingene viser at solens strålingspådriv ikke har økt i denne perioden, slik at oppvarmingen de siste 40 årene ikke kan tilskrives en økning i solenergi som når jorden.
Klimamodeller har blitt brukt til å undersøke hvilken rolle solen har for de siste års klimaendringer. Modellene er ikke i stand til å reprodusere den raske oppvarmingen som er observert de siste tiårene når de bare tar hensyn til variasjoner i solens energiproduksjon og vulkansk aktivitet. Modellene er imidlertid i stand til å simulere de observerte temperaturendringer gjennom 1900-tallet når de inkluderer alle de viktigste ytre drivkrefter, inkludert menneskelige påvirkninger og naturlig pådriv.
En annen rekke av bevis er ulik temperaturendring for ulike nivåer i jordens atmosfære. Grunnleggende fysiske lover krever at drivhuseffekten produserer oppvarming av den lavere atmosfæren (troposfæren), men kjøling av den øvre atmosfæren (stratosfæren). Nedbryting av ozonlaget på grunn av utslipp av kuldemedier har også resultert i en sterk avkjølende effekt i stratosfæren. Hvis solens variasjoner var ansvarlige for den observerte oppvarmingen, skulle oppvarming av både troposfæren og stratosfæren kunne forventes.
Tilbakekobling
Klimasystemet inneholder flere tilbakekoblingsmekanismer som endrer responsen til systemet ved forandringer av de ytre drivkrefter. Positiv tilbakekobling er økning av responsen til klimasystemet ved et begynnende pådrag, mens negative tilbakekoblinger reduserer dem.
Det finnes en rekke tilbakekoblingmekanismer i klimasystemet, slik som vanndamp, endringer av isens albedoeffekt (utbredelse av snø- og isdekket påvirker hvor mye jordoverflaten absorberer og reflekterer av innkommende sollys), skyer, og endringer i jordens karbonkretsløp (for eksempel frigjøring av karbon fra jordsmonnet). Den største negative tilbakekoblingen er energien som jordens overflate utstråler i verdensrommet som infrarød stråling. I henhold til Stefan-Boltzmanns lov vil en dobling av den absolutte temperatur (målt i kelvin), føre til at utstrålt energi øker med en faktor på 16 (fra 2. til 4. potens).
Tilbakekoblinger er en viktig faktor for å bestemme hvor sensitivt klimasystemet er med hensyn til økte atmosfæriske konsentrasjoner av klimagasser. Om andre faktorer holdes like, vil en høyere klimafølsomhet bety større økning i temperatur for en gitt økning i klimagasspådraget. Usikkerhet når det gjelder effekten av tilbakekoblinger, er en viktig grunn til at ulike klimamodeller gir forskjellige beregnede temperatureffekter i ett og samme scenario for økning av klimagasser. Mer forskning er nødvendig for å forstå hvilken rolle skyer og karbonsyklusens tilbakekoblinger har i klimaprojeksjoner.
I forbindelse med tilbakekoblingsmekanismer snaker en også om vippepunkter. Dette er «komponenter eller fenomener i klimasystemet som vil ha potensial til å krysse kritiske terskelverdier (fra engelsk: critical thresholds) eller vippepunkter (fra engelsk: tipping points), der en plutselig eller ikke-lineær overgang til en annen tilstand inntrer». Dette kan forårsake store forstyrrelser i menneskelige- og naturlige systemer», og flere av disse kan være irreversible.
Som eksempler på vippepunkter er konsekvensene av oppvarming av Arktis og Antarktis som kan gi mulige endringer av havstrømmene, jetstrømmene, tining av permafrost og utslipp av klimagasser både fra land og hav, samt økning av havnivået ved smelting av breer og iskapper (for eksempel Grønlandsisen). Passering av slike vippepunkter kan altså få betydning for klimaet på hele jorden.
FNs klimapanels beregninger av utvalgte utslippsscenarier er klassifisert i intervallet for «sannsynlig» (større enn 66 % sannsynlighet basert på ekspertvurderinger). Imidlertid gjenspeiler ikke klimapanelets projeksjoner hele spekteret av usikkerhet. Den nedre ende av det «sannsynlige» intervallet synes å være bedre begrenset enn den øvre delen.
Klimamodeller
En klimamodell er en matematisk modell av de fysiske, kjemiske og biologiske prosesser som påvirker klimasystemet. Slike modeller er basert på vitenskapelige disipliner som fluiddynamikk og termodynamikk, så vel som fysiske prosesser som stråling. Modellene kan brukes til å forutsi en rekke variabler som lokal luftbevegelse, temperatur, skyer, og andre atmosfæriske egenskaper, samt havtemperatur, saltinnhold og sirkulasjon, isdekke på land og sjø, overføring av varme og fuktighet fra jord og vegetasjon til atmosfæren, samt kjemiske og biologiske prosesser, i tillegg til flere andre.
Selv om forskerne forsøker å få med så mange prosesser som mulig, er forenklinger av selve klimasystemet uunngåelig på grunn av begrensninger av maskinkraft og kunnskap om klimasystemet. Resultater fra modellene kan også variere på grunn av ulike klimagassers konsentrasjon og modellens klimafølsomhet. For eksempel er usikkerheten i klimapanelets anslag fra 2007 forårsaket av for det første bruk av flere modeller med ulik følsomhet for klimagasskonsentrasjoner, for det andre bruk av ulike estimater for menneskelige fremtidige utslipp av klimagasser, og for det tredje eventuelle andre utslipp fra klimarelaterte tilbakekoblinger som ikke var inkludert i modellene klimapanelet brukte til å forberede sin rapport, det vil si klimagass frigjort fra permafrost.
Modellene antar ikke at klimaet vil bli varmere på grunn av økende nivåer av klimagasser. I stedet forutsier modellene hvordan klimagasser vil samhandle med strålingspådriv og andre fysiske prosesser. Oppvarming eller kjøling er derfor et resultat, ikke en forutsetning i modellene.
Skyer og deres effekt er spesielt vanskelig å forutse. Forbedrede modeller for representasjon av skyer er derfor et viktig tema i dagens forskning. En annen fremtredende problemstilling er å utvide og forbedre representasjoner av karbonkretsløpet.
Modellenes fysiske realisme er testet ved å undersøke deres evne til å simulere dagens- eller tidligere tiders klima. Klimamodeller gir et godt samsvar med observasjoner av de globale temperaturendringer i forrige århundre, men simulerer ikke alle aspekter av klimaet. Ikke alle virkninger av global oppvarming er nøyaktig slik FNs klimapanel sine klimamodeller forutsier. Reduksjonen av isen i Arktis har vært raskere enn forutsett. Nedbør økte proporsjonalt med luftfuktigheten, og dermed betydelig raskere enn globale klimamodeller forutsier. Siden 1990 har havnivået også økt betydelig raskere enn modellene forutså ville skje.
Generelle endringer
Fremtidige klimaendringer og tilhørende konsekvenser vil variere fra region til region. De forventede effektene av global oppvarming inkluderer økt global temperatur, stigende havnivå, endret nedbør og utvidet ørkenspredning i subtropene.
Menneskeskapte pådrag har trolig bidratt til noen av de observerte endringene, slik som havnivåstigning, klimaendringer som ekstremvær (for eksempel antall varme og kalde dager), reduksjonen av den arktiske havisen, isbresmelting, og utbredelse av vegetasjon i Sahara.
I løpet av det 21. århundre er isbreer og snødekke anslått til å fortsette sin retrett. Anslag for reduksjon av den arktiske havisen varierer. Nyere anslag tyder på at somrene kan bli isfrie i Arktis (definert som isutbredelse mindre enn 1 million km²) så tidlig som 2025–2030.
«Detection» er prosessen med å vise at klimaet har endret seg innenfor noen definerte statistiske måter, uten å gi en begrunnelse for denne endringen. Detection betyr ikke at den oppdagede endringen tildeles en bestemt årsak. «Attribusjon» er en prosess med tildelingen av årsaker til klimaendringene for å etablere de mest sannsynlige grunner til den registrerte endringen med en viss definert grad av sikkerhet. Detection og attribusjon kan også brukes til observerte endringer i fysiske, økologiske og sosiale systemer.
Ekstremvær
Oppvarmingen er forventet å være større over land enn over hav og størst i Arktis, med den fortsatte retrett av isbreer, permafrost og havis. Andre sannsynlige endringer inkluderer hyppigere ekstremvær, herunder hetebølger, tørke, kraftig regn med oversvømmelser og kraftige snøfall, havforsuring og utryddelse av arter på grunn av skiftende temperaturregimer. Signifikante effekter for mennesker er risiko for matsikkerheten fra minkende avlinger og oppgivelse av befolkede områder på grunn av stigende havnivå.
Endringer i regionalt klima forventes å omfatte større oppvarming over land, med mest oppvarming på høye nordlige breddegrader, og minst oppvarming i Sørishavet og deler av Nord-Atlanteren.
Fremtidige endringer i nedbør forventes å følge eksisterende trender, med redusert nedbør over subtropiske landområder, og økt nedbør på subpolare breddegrader og noe endring i regioner av ekvator. Prognosene antyder en sannsynlig økning i hyppigheten og alvorlighetsgraden av enkelte ekstreme værhendelser, for eksempel hetebølger. I en studie fra 2015 publisert i Nature Climate Change heter det:
Geir Kvarme
Geir Sundberg Kvarme (født 24. juni 1963) er en norsk skuespiller, som er utdannet ved Statens Teaterhøgskole. Han har tidligere vært tilknyttet ensemblet ved Nationaltheatret og Oslo Nye Teater, og har fra 2015 vært fast tilknyttet Det Norske Teatret. For folk flest er han antagelig mest kjent for sin rolle i komiserien Fredrikssons fabrikk,, og andre dramaproduksjoner i NRK, mens barn husker ham godt som postmann «Kåre» i Jul i Blåfjell fra 1999.
Global oppvarming
Havnivåstigning
Oppvarming utover 2 °C målet ville potensielt føre til havnivåstigning dominert av smelting fra isen i Antarktis. Fortsatt CO2-utslipp fra fossile kilder kan føre til ytterligere titalls meters havstigning over de neste årtusener. Dette vil til slutt føre til smelting av hele innlandsisen i Antarktis, som vil kunne forårsake en havstigning på rundt 58 meter.
Geir Kvarme
Kvarme har i tillegg deltatt med kronikker og debattinnlegg samfunnsdebatten knyttet til både kultur, bioteknologi og familiepolitikk.
Global oppvarming
Økologiske systemer
I terrestriske økosystemer har tidligere tidspunkt for våren, samt at områder for plante- og dyreliv trekker nærmere polene og oppover i høyden, med stor sikkerhet blitt tilskrevet dagens oppvarming. Fremtidige klimaendringer forventes å påvirke spesielle økosystemer som tundra, mangrover og korallrev. Det er forventet at de fleste økosystemer vil bli påvirket av høyere atmosfærisk CO2-nivå, kombinert med høyere globale temperaturer. I det store og hele er det ventet at klimaendringene vil føre til utryddelse av mange arter, samt redusert mangfold av økosystemer.
Økning i atmosfærisk CO2-konsentrasjon har ført til en økning i havets surhetsnivå. Oppløst CO2 øker havets surhet, noe som kan måles med lavere pH-verdier. Mellom 1750 og 2000 har overflateverdien av pH i havet blitt redusert fra ≈8,2 til ≈8,1. Overflatenivåer av pH i havet har trolig ikke vært under ≈8,1 i løpet av de siste 2 millioner år. Anslag tyder på at overflateverdier av pH i havet vil kunne bli redusert med ytterligere 0,3–0,4 enheter i løpet av 2100. Fremtidig havforsuring kan true korallrev, fiskeriene, fredede arter og andre naturressurser av stor verdi for samfunnet.
Geir Kvarme
Han har sittet som folkevalgt i Oslo bystyre fra 2015-2019, som representant for Oslo Høyre, og er i dag vararepresentant til Stortinget.
Global oppvarming
Økologiske systemer
Reduksjon av oksygennivået i havet er anslått å øke dette miljøproblemet med 10 %, og tredoble farvann med delvis oksygenmangel (oksygenkonsentrasjoner mindre enn 98 % av gjennomsnittlige overflatekonsentrasjoner), for hver 1 °C økning av overflatetemperaturen i havet.
Bad Cat
Bad Cat er en tyrkisk animasjonsfilm fra Anima Istanbul fra 2016, som er basert på tegneserien med samme navn. Filmen hadde premiere på Annecy International Animated Film Festival 17. juni 2016 og tyrkisk premiere 5. februar 2016.
Global oppvarming
Langtidsvirkninger
Stabilisering av den globale gjennomsnittstemperaturen vil kreve store reduksjoner av CO2-utslippene, samt reduksjoner i utslipp av andre klimagasser som metan og nitrogenoksid. Utslippene av CO2 må bli redusert med mer enn 80 % i forhold til sitt toppnivå. Selv om dette skulle bli oppnådd, vil de globale gjennomsnittstemperaturene holde seg nær sitt høyeste nivå for mange århundrer. Per 2016 har utslippene av CO2 fra forbrenning av fossile brensler sluttet å øke, men avisen The Guardian meldte at de trenger å «reduseres for å ha en reell innvirkning på klimaendringene». Men i mellomtiden fortsetter denne klimagassen å hope seg opp i atmosfæren. CO2 er heller ikke den eneste faktoren med betydning for klimaendringer. Konsentrasjoner av atmosfærisk metan, en annen drivhusgass, økte kraftig mellom 2006 og 2016 av ukjente årsaker. Dette undergraver innsatsen for å bekjempe global oppvarming, og det er en risiko for en ukontrollerbar drivhuseffekt.