cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lygna (Agder)
Natur og geologi
Elveløpet går i nedslitt, mer enn en milliard år gammelt grunnfjell som tilhører det svekonorvegiske grunnfjellsskjoldet, og består av to geologiske hovedformasjoner av proterozoiske bergarter som er dannet under de gotiske og senere svekonorvegiske fjellkjedefoldingene, med sterk metamorfose under den sistnevnte. Et underlag av 1400–1600 millioner år gammel skifer, kvartsitt, marmor og amfibolitt med noe hornblendegneis, og ovenpå dette sure overflatestrukturer av både granitt og granodioritt (henholdsvis 1000–1250 millioner år gammelt, og stedvis 1480–1550 millioner år gammelt). De yngste svekonorvegiske dannelsene bevitnes av større formasjoner av granitt. Den kaledonske fjellkjedefoldingen nådde ikke ned hit. Forkastningene går både i sørvest-nordøst retning, og i sør-nord retning.
Lygna er i hovedsak en sjøørretelv, men de siste åra har også laksestammen tatt seg opp. I tidligere tider var også elva kjent for sitt perlefiske, bare overgått av Litleåna og Audna i Agder.
Hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 1988 – 10000 meter herrer
10 000 meter herrer var en øvelse i hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 1988 og ble avholdt på Olympic Oval i Calgary, Canada den 21. februar 1988.
32 utøvere fra 19 nasjoner deltok på distansen. Norge stilte med to deltakere. Frode Syvertsen ble nummer 21 og Geir Karlstad falt og fullførte ikke løpet.
Rekorder
Dette var gjeldende verdens og olympisk rekord før Vinter-OL 1988:
Følgende nye verdensrekorder og olympiske rekorder ble satt under konkurransen:
Husmannspolka
«Husmannspolka» er ei vise av Alf Prøysen til tradisjonell melodi.
Alf Prøysen med gitar spilte den inn i Oslo 17. september 1948. Visa ble utgitt på 78-platen Columbia GN 1060.
Nina Baldytsjova
Baldytsjova ble olympisk mester i langrenn under Vinter-OL i 1976 i Innsbruck. Hun var med på det sovjetiske stafettlaget som vant 4 × 5 km stafett for damer foran Finland og Norge. De andre på laget var Zinaida Amosova, Raisa Smetanina og Galina Kulakova. I den individuelle konkurransen på 5 km ble hun nummer tre bak Helena Takalo fra Finland og Raisa Smetanina fra Sovjetunionen.
Fire år senere, under Vinter-OL i 1980 i Lake Placid, vant hun sølvmedalje på damenes 4 × 5 km stafett. Sammen med Nina Rotsjeva, Galina Kulakova og Raisa Smetanina kom hun på andreplass, bak Øst-Tyskland.
10. etappe i Tour de France 2005
Info
Et brudd på 7 mann som inkluderte Laurent Brochard kom løs helt i starten på etappen og disse hadde på det meste et forsprang på 10:40 minutter. Etterhvert bestemte Jörg Jaksche og Oscar Pereiro Sio seg for å ta opp jakten. Jaksche tok igjen den opprinnelige gruppen til Brochard og deretter Brochard selv og Luis Sanchez som nå lå alene i teten, ca. 40 km fra mål. Forspranget ned til hovedfeltet var i denne perioden på 04:30 min. Avstanden krympet raskt etterhvert som den siste stigningen nærmet seg, samtidig falt de fleste rytterne fra det opprinnelige bruddet fra tetgruppen. Hovedfeltet kjørte inn i den siste stigningen 22 km fra mål med ett forrykende tempo og etter kort tid besto denne gruppen av bare 15 ryttere: Armstrong, Azevedo, Hincapie, Ullrich, Vinokourov, Mancebo, Evans, Landis, Piepoli, Mazzoleni og Leipheimer. En rekke sammenlagtkandidater som Roberto Heras og Iban Mayo falt tidlig fra. Noe overraskende falt også Vinokourov fra tidligere enn ventet. Da det var ca. 10-11 km igjen var Armstrongs hjelperyttere ferdige, dette hadde liten betydning for jernmannen fra Texas som knuste sine nærmeste konkurrenter i sammendraget de siste 10 til 15 kilometerne. En mann som Jan Ullrich måtte slippe allerede rundt 11 km fra mål, omtrent samtidig som Armstrongs siste hjelperytter. Jaksche ble tatt igjen ca. 10 km fra mål av Armstrong og de få andre rytterne som nå lå i front. Den eneste som fulgte Armstrong hele veien var Alejandro Valverde som til gjengjeld slo Armstrong i spurten. Rasmussen sikret seg en fortsatt solid ledelse i kampen om klatretrøyen. Han ble også betegnet som en utfordrer til Armstrong i sammendraget av enkelte eksperter etter denne etappen.
Grønn trøye
1. mellomsprint i Detrier (40 km)
2. mellomsprint i Bourg-Saint-Maurice (138,5 km)
Klatretrøye
Cormet-de-Roselend Kategori 1 (118 km)
Courchevel Kategori 1 (192.5 km – Målgang)
INS «Viraat» (R22)
INS «Viraat» er et indisk hangarskip.
Opprinnelig et hangarskip i den britiske marinen under navnet HMS «Hermes» ble hun i 1986 kjøpt av India, og etter en omfattende modernisering ble hun operativ med den indiske marinen 20. mai 1987.
«Viraat» opererer Sea Harrier FRS. Mk 51 VTOL-fly og forskjellige typer helikoptre. Hun har også plass for 750 fullt utstyrte soldater og fire landingsfartøy.
Minzu-universitetet
Det sentrale universitet for nasjonale minoriteter eller Minzu-universitetet (kinesisk: 中央民族大学, pinyin: Zhōngyāng Mínzú Dàxúe) et kinesisk statlig universitet grunnlagt den 11. juni 1952. Det har sitt sete i bydistriktet Haidian i Beijing.
Game Over (film)
Game over er am amerikansk-canadisk TV-film fra 2003 som også er kjent under tittelen Maximum Surge Movie.
Forumteater
Forumteater, eller forumspill, er et samlebegrep for ulike drama- og teatertekniske metoder. Disse metodene bygger på den brasilianske teatermannen, forfatteren og pedagogen Augusto Boals tenkning og praktiske arbeid med De undertryktes teater. I Sverige er det dramapedagogen og forfatteren Katrin Byréus’ arbeid og bøker som er best kjent.
Game Over (film)
Handling
Da en supercomputer blir lenket til et videospillnettverk, må dataprogrammereren som designet spillet gå inn i en virtuell verden fra hans egen fantasi og slå datamaskinen før den skaper et verdensomspennende kaos.
Forumteater
Forumspill består av ulike deler:
Game Over (film)
Fem spill i èn film
Game Over (originalt titulert Maximum Surge Movie) ble laget ved at man kombinerte 65 minutter med originale innspillinger med 35 minutter med materiale som opprinnelig var filmet til fem andre filmer: Maximum Surge, Corpse Killer, Prize Fighter, Supreme Warrior og Quarterback Attack. Historien binder disse «spillene» sammen til å bli en del av «spillet» hovedpersonene i filmen, Steve Hunter (spilt at Woody Jeffreys), må spille for å redde verden.
Forumteater
Inngrodde tanke- og handlingsmønster står ofte i veien for å finne løsninger på problemer og utvikling i prosesser som har stoppet opp. Forumspill kan være nettopp den metoden eller arbeidsformen vi trenger for å se ting på andre måter eller finne nye innfallsvinkler som kan få store og små ting til å skje. Når det blir arbeidet med Forumteater og Forumspill, er det viktig at kunnskap, innsikt, vilje og handlekraft er til stede hos menneskene i gruppen (forum).
Radio Berlin International
Radio Berlin International (RBI) var utlandsprogrammet til DDRs statlige kringkaster. RBI ble etablert i mai 1959 som en motvekt mot den vesttyske kringkasteren Deutsche Welle, selv om sendinger til utlandet allerede hadde pågått siden 1955.
Hovedinnholdet i RBI var nyheter og informasjon om og fra Øst-Tyskland. Programinnholdet var ofte svært profesjonelt og mye mer balansert sammenlignet med tilsvarende sendinger fra andre østblokkland hva gjaldt livet i et sosialistisk land. Men målet var klart; å nå lyttere i hele verden og få «... den sozialistischen deutschen Staat näher zu bringen ...».
RBI kvitterte de fleste henvendelser med mengder av trykt materiale knyttet til landets utvikling, samt souvernirer som vimpler og frimerker. Kjenningsmelodien var de første tonene av DDRs nasjonalsang. Stasjonen holdt til i Funkhaus Nalepastraße i Berlin-Oberschöneweide.
RBI ble lagt ned 2. oktober 1990 som en følge av den tyske gjenforeningen dagen etter. Den siste sendingen var bitter for mange av medarbeiderne, for det var mer snakk om en overtakelse, snarere enn en gjenforening med Deutsche Welle som overtok både mannskap, lokaler, utstyr og frekvenser.
Kanalen sendte programmer på mange språk, blant annet svensk og dansk, og mange av medarbeiderne hadde opprinnelse i de enkelte lands kommunistiske partier. Kanalen var en av de store under den kalde krigen.
Robert Lagace
Robert Lionel Lagace (født 20. mars 1969 i Toronto) er en canadisk kjelkehockeyspiller.
Tsjekkoslovakia under Sommer-OL 1948
Tsjekkoslovakia under Sommer-OL 1948. 76 sportsutøvere fra Tsjekkoslovakia deltok i ti sporter under Sommer-OL 1948 i London. Tsjekkoslovakia kom på åttendeplass med seks gull-, to sølv- og tre bronsemedaljer.
Josefine av Norge og Sverige
Josefine av Norge og Sverige, i Sverige Josefina, opprinnelig Josefine av Leuchtenberg) (tysk von Leuchtenberg, fransk Joséphine Maximiliane Eugénie Napoleone) (født 14. mars 1807 i Milano, død 7. juni 1876 i Stockholm) var dronning av Norge og Sverige fra 1844 til 1859. Hun ble svært populær i sine nye hjemland.
Bakgrunn
Josefine ble født i visekongens residens i Milano. Hun var det eldste barnet til visekongen av Italia, Eugène de Beauharnais (Napoléon Bonapartes stesønn – utnevnt av Napoleon i 1805) og hans hustru Augusta av Bayern.
I dåpen fikk Josefine navnene Joséphine Maximilienne Eugénie Napoléonne; det første navnet etter ønske fra Napoleon (etter hennes farmor Joséphine de Beauharnais), det siste som en hyllest til ham. Den 29. desember 1807 ble hun prinsesse av Bologna, og den 28. mai 1813 ble hun utnevnt til hertuginne av Galliera. Som barn bodde hun på farens slott i Monza utenfor Milano.
Etter Napoleons fall i 1814 forsøkte Eugène de Beauharnais å utrope seg selv til konge av Italia. Da dette mislyktes, ble familien nødt til å flykte til München. I 1817 kjøpte han byen og fyrstedømmet Eichstätt, der familien hadde en residens. Faren fikk tildelt tittelen Herzog von Leuchtenberg (hertug av Leuchtenberg) av den bayerske kong Maximilian I av Bayern i 1817. Om vinteren bodde familien i München, om sommeren på slottet i Ismaning, og om høsten bodde de i Eichstätt.
Josefines morsmål var fransk, og hun og hennes søsken fikk også lære seg tysk, italiensk og engelsk. Andre skolefag var aritmetikk, historie, geografi og astronomi. Den 24. mars 1821 ble Josefine konfirmert av en romersk-katolsk prest. Som sine eldste søsken fikk også hun ta hånd om sine småsøsken. Den tyske filosofen Friedrich von Schelling, som kjente familien i München, beskrev Josefine som et elskverdig og gladlynt barn.
Søk etter passende kronprinsesse
Den svenske kong Karl XIV Johan hadde fra 1821 på alvor begynt å legge planer for kronprins Oscars giftemål. Det fantes noen prinsesser i passende alder som kongen anså som særlig interessante:"«Du känner mina önskningar, jag vill att du i främsta rummet skall inrikta dig på den unga prinsessan av Danmark, om hon tilltalar dig och delar dina känslor, därefter på prinsessan av Leuchtenberg och i tredje rummet på henne i Kassel och i sista rummet på henne i Weimar» skrev kongen i et brev til sin sønn."I mai 1822 gav kronprinsen seg ut på en rundreise i Europa for å treffe disse prinsessene. I København traff han prinsessene Caroline og Vilhelmina. I Nederlandene besøkte han det kongelige hoff og ble betatt av prinsesse Marianne; ettersom hun bare var tolv år gammel var det imidlertid ikke aktuelt å vurdere ekteskap.
Den 23. august kom Oscar på besøk til Eichstätt, der han fikk treffe den da 15-årige Josefine og hennes søsken. Innen kronprinsens ankomst hadde Josefines far prins Eugène promenert med henne i parken og fortalt om hvilken hensikt kronprinsen hadde med sitt besøk. Kronprinsen ble begeistret for henne, og den 26. august bad han om hennes hånd.
At Josefine var katolikk var et tema som ble diskutert innen bryllupet. Josefine selv var religiøs, men hennes far interesserte seg ikke for religiøse spørsmål. Faren bad imidlertid om at den svenske kronprinsen, av hensyn til Josefines mor Augusta, skulle la Josefine beholde sin tilhørighet til den romersk-katolske kirken. De svenske rådgiverne Wetterstedt og Löwenhielm hadde forskjellige synspunkter på hva som var mest passende. Det fantes imidlertid et prejudikat: dronning Desideria hadde fått beholde sitt medlemskap i den katolske kirken da hun ble svensk dronning. I ekteskapspapirene ble det bare fastslått at Josefine skulle være tilstede ved (lutherske) kirkelige seremonier.
Ekteskapsinngåelsen
Den 19. juni 1823 ble Josefine giftet bort til kronprins Oscar, som senere ble norsk og svensk konge under navnet Oscar I.
Reisen til Sverige
To dager senere la Josefine ut på reisen til Sverige, ledsaget av grevinne Marcelle Tascher de la Pagerie, baronesse Wurms samt sin kammerjomfru Berta Zück. I Lübeck ble de reisende møtt av Mariana Koskull og grevinne Brahe, og gikk om bord på linjeskipet Carl XIII. Med på reisen til Sverige var også Sveriges dronning Desideria, som hadde holdt seg borte fra Sverige i tolv år. I Vaxholm gikk kronprins Oscar om bord, og da fartøyet kom fram til Stockholm den 13. juni 1823 hadde titusentalls mennesker samlet seg langs strendene.
Da fartøyet var fremme i Stockholm gikk Josefine og dronningen ombord på sluppen Vasaorden, som tok dem til Manilla på Djurgårdens sørside, der de gikk i land. På bryggen ventet kongen og kronprinsen. Damene dro så til Haga slott i en gallavogn forspent med åtte hvite hester. På Haga slott ble de hilst velkommen av prinsesse Sofia Albertina, søster til den avdøde kong Karl XIII.
Luthersk vigselsseremoni i Stockholm
Josefine bodde et par dager på Haga frem til den katolske vigselsseremonien ble stadfestet ved en seremoni i Storkyrkan den 19. juni. En rekke festligheter fulgte, med en avsluttende festforestilling på Kungliga Teatern der man blant annet oppførte Per Adolf Granbergs Frejas högtid med musikk av Franz Berwald, samt Mozarts opera Titus' mildhet.
Forut for bryllupet hadde brudgommens far, Karl XIV Johan, valgt bort tidligere tradisjoner som fakkeldans, offentlig bespisning og sängledning (at brudeparet ble eskortert frem til brudesengen og velsignet av en geistlig før ledsagerne trakk seg tilbake), som til da hadde vært i bruk ved kongelige bryllup i Sverige.
Norgesbesøket i 1824
Den 12. februar 1824 besluttet kongen å utnevne kronprinsen til visekonge av Norge. Det ble også bestemt at kronprinsen og Josefine skulle dra på Norgesbesøk. I det norske politiske liv hadde det såkalte vetospørsmålet blitt aktuelt i 1821. Bakgrunnen var at kongen ifølge den norske Grunnloven av 1814 kun hadde utsettende vetorett vis-a-vis Stortinget, og at kongen i august 1821 hadde foreslått grunnlovsendringer som skulle gi kongen absolutt veto. I bytte var kongen beredt til å innvilge en rekke norske krav. Den bølge av rojalisme som hadde skyllet over Stockholm sommeren 1823, håpet kongen skulle gjenta seg i Christiania, noe som i sin tur skulle gjøre Stortinget mer medgjørlig.
Kronprinsparets reise til Norge ble noe forsinket fordi Josefines far døde den 21. februar 1824. Den 5. april forlot paret Stockholm og reiste via Västerås, Örebro, Karlstad og Kongsvinger. Den 11. april ankom de Christiania. Kronprinsparet bodde på den kongelige residens i Christiania. På formiddagene holdt Josefine audienser, og på ettermiddagene avla hun offisielle besøk på skoler eller til prestegårder. Om kveldene tok kronprinsparet imot gjester, og etterpå satte kronprinsparet seg ned sammen og gikk gjennom de dokumentene som krevde kronprinsens underskrift. Etter seks uker reiste paret til Herrevads kloster i Skåne for å inspisere de militære øvelsene som foregikk der. I august vendte de tilbake til Christiania. Da Stortinget ikke ville gi kongen absolutt veto, fikk kronprinsen være til stede ved Stortingets oppløsning. Etter oppløsningen reiste kronprinsparet rundt i Norge. Den 11. oktober forlot de Christiania for å dra hjem til Sverige via Fredrikshald.
Barn
Josefine var bare 16 år da bryllupet stod. En samtidig kilde omtalte den unge bruden som «smal som en orgelpipa», men det gikk ikke mange årene før hun la seg ut. Söderhjelm (1944) mener at «Hon var vacker att se på: lång, smärt, stilla, okonstlad och samtidigt ett under av grace i gång och rörelser.». Josefine og hennes svigerfar kongen var meget glade i hverandre; en samtidig betrakter har beskrevet hvordan Josefine pleide å plyndre hans lommer for sukkertøy (svensk: karamellar).
Den 3. mai 1826 ble kronprinsparets første barn Karl født, og i løpet av noen få år fikk arveprinsen fire søsken. De fem barna til Josefine og Oscar var:
For barna ble det innrettet egne rom i Stockholms slotts sørøstre del, mot borggården.
Høsten 1834 var de to eldste sønnene store nok til å begynne sin skolegang. Det ble engasjert to lærere, filosofen Christopher Jacob Boström og den norske læreren Otto Aubert. Josefine gav Aubert stort spillerom hva gjaldt disiplinen. I et brev til sin moster, keiserinne Karoline av Østerrike, forklarte Josefine hvordan hun voktet seg for å skjemme bort barna. Aubert har selv skrevet om denne epoken i sitt liv, og beskrev blant annet kronprinsessen som alltid elskverdig, enkel, naturlig og behagelig å omgås med. Han var forbauset over hennes dannelse; en gang spurte hun ham hva han mente om den tyske filosofen Friedrich Schlegel.
Kronprins Karl hadde forelsket seg i en av Josefines hoffdamer, frøken Sigrid Sparre, men Josefine sørget i 1848 for at Sigrid Sparre måtte forlate hoffet, trass i kronprinsens protester. Kronprinsen, den senere Karl XV, glemte imidlertid aldri Sigrid Sparre; ved sin død bekjente han for Sigrid Sparres bror at «Din syster har varit min enda kärlek – hade hon blivit min, hade jag varit en annan människa.». Arveprinsen trodde at morens katolske skriftefar Jacob Studach stod bak Josefines resolutte avskjedigelse av Sigrid Sparre, og hendelsen fordypet ytterligere hans antipati mot katolisismen. For ham kom katolisismen til å være det samme som «jesuittisme» og hemmelige renkespill. Da Karl i september 1857 ble regent under sin fars sykdom, var Riksdagen beskjeftiget med spørsmålet om religionsfrihet, blant annet opphevelsen av konventikelplakatet, et anliggende som Oscar I støttet. I hemmelighet arbeidet Karl i sin regenttid for at Riksdagen skulle felle forslaget, noe som også skjedde.
Dronning Josefines store sorg var mannens utroskap; det gjaldt det langvarige kjærlighetsforhold til skuespillerinnen Emilie Högqvist. Kongen fikk to sønner med Högqvist, og disse to barna ble kjent som «prinsene av Lappland».
Politisk innflytelse som dronning
Da Oscar I ble konge fikk Josefine en økt innflytelse på politikken, og for Oscar ble hans hustru hans eneste virkelig fortrolig rådgiver. Hennes konkrete innflytelse er det vanskelig å utrede helt omfanget av, men bevarte brev fra Josefine til hennes moster dronning Elisabeth Ludovika viser at hun forsøkte å opptre som fredsmegler i den slesvig-holsteinske krig som utbrøt i 1848. Kronprins Karl hevdet at hun stod bak novembertraktaten i 1855, som ble inngått mellom Sverige-Norge på den ene siden, og Frankrike og Storbritannia på den andre (Josefine var kusine av Napoleon III og gudmoren til Louis Napoleon Bonaparte (Napoleon IV) ). I alle tilfeller har hun hatt en viktig rolle for Oscar Is hemmelige diplomati.
Hennes sønn, den blivende kong Karl, skal en gang ha sagt om morens innflytelse: «När jag blir kung ska jag minsann inte låta fruntimmer få styra!».
Da kongens helse ble forverret, forsøkte man først å skjule dette. Blant annet dro kongen og kronprinsessen ut i vogn en dag i 1857 i den hensikt å vise allmennheten at kongen befant seg vel. Imidlertid hadde ikke kongen selv krefter til å vinke til folket; Josefine måtte holde kongens hånd i været og vinke med den for ham.
Konfesjonsspørsmålet
Da Josefine ankom Sverige etter bryllupet hadde hun med seg sin families slottskapellan, fader Jakob Lorenz Studach. Han ble hennes skriftefar i Stockholm, men tok seg også av den lille katolske menigheten i Stockholm. Å være katolikk i Sverige var på den tiden belagt med harde restriksjoner, og det var forbudt for lutheranere å overvære en katolsk messe. Svensker som ble medlemmer av den katolske kirke ble landsforvist. Den katolske menigheten i Stockholm var derfor både liten og fattig. Studach og Josefines kammerjomfru Bertha Zück forble hennes nærmeste fortrolige i Sverige, og de tre ble ofte kalt «trioen» ved hoffet.
Josefines forble en trofast katolikk livet ut. Etter kronprins Karls fødsel ble hun ifølge Lundebeck (1943) bedt av konsistoriet om å delta i en protestantisk «kyrktagning» i Storkyrkan, et ønske som kong Karl Johan hadde bifalt. Seremonien innebar blant annet at Josefine måtte bøye kne for den lutherske erkebiskopen. Ifølge Lundebeck var det med største motvilje at Josefine deltok.
Kroningsseremonien
Den 28. september 1844 ble Josefine kronet til dronning i Storkyrkan. Hun tok sete på dronning Kristinas sølvtrone og ble salvet med olje på pannen og håndleddene av erkebiskopen og grev Lagerbjelke. Deretter løftet heroldene sine staver og utropte «Nu är drottning Josefine Maximiliana Eugenia krönt till Sveriges, Göthes och Wendes drottning, hon och ingen annan.». Verken Oscar I eller Josefine ble imidlertid kronet i Norge. Regjeringen i Norge ønsket riktignok å få beskjed angående en kroning i Norge, men opplyste at domkirken i Trondhjem var forfallen og at en opprustning ville innebære store kostnader. I Norge var biskopen av Trondhjem, Hans Riddervold, imot at dronningen skulle krones. Han argumenterte med at den norske grunnlov ikke tillot at dronningen under noen omstendigheter kunne lede regjeringen, og kroningen ville derfor utelukkende bli en tom seremoni. Oscar I ville ikke krones i Norge om ikke dronningen ble kronet samtidig. Spørsmålet om den norske kroningen ble reist på nytt flere ganger frem til 1853, uten noensinne å bli realisert. Braun (1950) utelukker ikke at Riddervolds motstand mest berodde på Josefines katolske tro. Lundebeck (1943) påstår at den norske biskopen nektet å krone en katolsk dronning.
Innen den katolske kirken i Sverige har Josefine siden sin død blitt ansett som en stor velgjører og en av de viktigste personene innen kirken i Sverige etter reformasjonen. På begynnelsen av 2000-tallet var det visse sonderinger omkring spørsmålet om hun har helgenrykte, en nødvendig forutsetning for å kunne innlede en kanoniseringsprosess.
Hun var en pådriver for å få bygget flere katolske kirker, blant annet St. Olavs kirke i Kristiania.
Reiser
På grunn av Oscar Is dårlige helse i 1852, anbefalte legene en helsekur i Bad Kissingen i Tyskland. I juli samme år reiste kongeparet fra Stockholm sammen med prinsesse Eugénie og prins Gustaf. I München kunne Josefine besøke sin søster Theodolinde. Kongen var snart restituert, og i begynnelsen av september reiste familien hjem igjen. Fra Lübeck reiste de med dampkorvetten Thor mot Norge, men på grunn av høy sjø måtte skipet kaste anker utenfor Fredrikshavn på den danske østkysten. Ettersom familien var ventet i Kristiania, besluttet kongen å trosse stormen på Kattegat og fortsette reisen. Fartøyets rulling gjorde at prins Gustaf, som led av sjøsyke, holdt seg ute på dekk hele natten. Da fartøyet kom frem til Kristiania den 16. september, hadde prinsen høy feber. Snart forstod man at han led av tyfoidfeber og han ble stadig svakere. Den 24. september døde han.
Etter prins Gustafs plutselige død ble både kongen og prinsesse Eugénie alvorlig syke og sengeliggende hele høsten. Josefine skrev til Oscars livlege Magnus Huss i Paris, og bad ham om å komme tilbake snarest. Etter at Huss hadde undersøkt kongen nærmere uttalte han at kongens liv var i fare. Fredrika Bremer skrev i et samtidig brev at legene mente at Eugénie ikke ville overleve. Bremer skrev videre at dronningen våket over de to syke, og at uroen fikk dronningen til å eldes meget hurtig. Ifølge erkebiskop Henrik Reuterdahl hadde dronningen og hennes skriftefar stengt seg inne i slottets katolske bønnekapell og bedt til Gud om at kongen og prinsessen skulle bli friske. Det tok ikke lang tid før den syke kongen frisknet til, og dronning Josefine tilskrev helbredelsen bønnens kraft.
Oscar døde i 1859, og Josefine fikk status som enkedronning.
I 1872 reiste Josefine til Portugal for et siste besøk hos sin dødssyke søster Amelia av Leuchtenberg, som var enke etter keiseren av Brasil, Peter I. Via Paris kom hun til Madrid der hun ble mottatt av den spanske kongen Amadeus I på slottet El Escorial. I Lisboa var hun hos sin lungesyke søster i fjorten dager. Formodentlig diskuterte de Amelias testamente, som gjorde Josefine til hovedarvingen til Amelias store formue. Josefine fikk også ta over ledelsen av Hospicio Donna Maria Amélia, et pleiehjem for lungesyke på Madeira som var oppkalt etter Amelias datter Maria Amélia, som døde der i 1853. Josefine reiste hjem til Sverige via Lourdes, og gjorde deretter et lengre opphold i Bayern. På vei videre hjemover fikk hun den 18. september 1872, mens hun var i Hamburg, et telegram om at hennes sønn Karl XV var meget syk. Den alvorlig syke kongen døde samme dag i Malmö, og Josefine kom dit to dager senere.
I mai 1875 reiste Josefine med et lite følge til Roma for å treffe paven. Hun reiste inkognito som «grevinnen av Tullgarn». I Roma ble hun mottatt av kong Viktor Emanuel II, som spaserte med henne gjennom Roma. Hun ble mottatt av pave Pius IX, som hun hadde brevvekslet med siden 1850-tallet. Hun benyttet også anledningen til å se Romas severdigheter; blant annet klatret hun opp alle trappene til Peterskirkens kuppel.
På hjemveien stanset hun i sin fødeby Milano, samt i Bologna der Napoleon hadde gjort henne til prinsesse av Bologna, en tittel hun beholdt til syvårsalderen. I Tegernsee i Bayern skulle hun ha møtt sin morbror Karl av Bayern; han ble imidlertid kastet av hesten noen dager før Josefine skulle komme, og døde øyeblikkelig. I Salzburg traff hun den franske ekskeiserinnen Eugénie av Frankrike, enken etter Napoleon III.
Død
Vinteren 1875/1876 ble enkedronning Josefine stadig svakere, og den 24. mai 1876 ble hun rammet av en lungebetennelse som ble forverret den 3. juni da hun fikk hjerteproblemer. Hun bad den tidligere justitiestatsministeren Louis De Geer om å være testamentsfullbyrder for henne når hun var død; hun etterlot seg en formue på 9,5 millioner svenske kroner.
Den 6. juni mottok hun den siste olje, og den 7. juni klokken 03.30 døde hun. Hennes siste ord var: «''Hvad jag är lycklig! ... Nu går jag hem ... Jag tackar Dig, min Gud!''».
Begravelsesgudstjenesten fant sted den 21. juni i Serafimersalen på Stockholms slott, etter den katolske kirkes rituale. Neste dag ble hun begravet fra Riddarholmskyrkan. Erkebiskop Anton Niklas Sundberg holdt minnetalen over enkedronningen, og deretter ble kisten plassert i «Bernadotteske gravkoret» i Riddarholmskyrkan.
Annet
Dronningen nedstammet fra Gustav Vasa, og gjennom dette stammer også alle Bernadotte-konger fra og med Karl XV fra Vasaætten.
Josefines gate i Oslo er oppkalt etter dronning Josefine.
The Blues Brothers
The Blues Brothers er en amerikansk actionkomedie, eventyrfilm og musikkfilm fra 1980 regissert av John Landis. Filmen handler om to halvkriminelle brødre som forsøker å samle inn en stor sum penger for å redde et barnehjem fra konkurs. Pengene skal samles inn gjennom en veldedighetskonsert der de selv er hovedattraksjonen, men veien dit viser seg å bli kronglete. Til slutt har de både politi og andre grupper i hælene, og det hele utvikler seg til en vanvittig biljakt. Hovedrollene spilles av John Belushi og Dan Aykroyd.
Landis og Aykroyd skrev manus sammen. Filmen inneholder mye musikk og crazykomikk. Belushi og Aykroyd etterlignet den amerikanske duoen Sam & Dave (Sam Moore og Dave Prater).
The Blues Brothers ble raskt regnet som en kultfilm. Filmen medvirket til å gi nytt liv til blues hos et hvitt publikum. Musikken fra Stax Records fikk et oppsving da filmen kom ut. Aykroyd fremholdt at han brukte filmen til dels for å vise frem blues-musikkens sorte opphavspersoner. En soundtrack ble utgitt i kjølvannet av filmen.
I 1998 kom en mislykket oppfølger kalt Blues Brothers 2000.
Handling
For å redde barnehjemmet hvor de er oppvokst må de to småkriminelle brødrene Jake og Elwood skaffe $5000 som hjemmet skylder i skatt. De får greie på at kirken har trukket tilbake støtten til barnehjemmet som kommer til å bli solgt dersom ikke eiendomsskatten blir betalt innen elleve dager. Og ettersom pengene dessverre må skaffes på ærlig vis, ser de ingen annen mulighet enn å samle sitt gamle rhythm & blues-band - "The Blues Brothers". Målet er å arrangere en stor veldedighetskonsert. Dette er noe som de til slutt klarer å gjennomføre, men de klarer samtidig å erte på seg både politi, nasjonalgarden, et rivaliserende countryband og en gruppe nynazister. I tillegg til dette forfølges de av en mystisk ung kvinne som har noe uoppgjort med den ene av dem. Det hele kulminerer i en massiv biljakt der brødrene etterhvert får mesteparten av delstatspolitiet i hælene.
Om filmen
Produksjonen kostet rundt 30 millioner dollar og tjente inn 115 millioner dollar.
Flere ledende musikere medvirket blant andre Aretha Franklin, Ray Charles, Cab Calloway, John Lee Hooker og James Brown. Scenen med Franklin (hun fremførte "Think") er særlig kjent og medvirket til å restarte karrieren hennes. Calloway fremførte sin hitlåt fra 1931 «Minnie the Moocher» og uttalte at rollen i Blues Brothers var den beste han hadde hatt.
Steven Spielberg hadde en liten rolle som kontoristen på skattekontoret. Spielberg var ellers ikke involvert i filmen. Han gjorde den lille cameo-rollen for sin venn John Landis. Spielberg hadde året før laget den relativt mislykkede komedien Unnskyld, hvor er Hollywood? med Aykroyd og Belushi i hovedrollene.
Popularitet og økonomi
The Blues Brothers ble en stor publikumssuksess, spesielt i USA. Den spilte inn $115 millioner, hvorav 57 millioner i USA alene. Den ble den tiende mest innbringende filmen i USA i 1980. Den innbrakte £1,5 millioner i Storbritannia hvor den havnet på 14. plass over de mest innbringende filmene i 1980.
Filmanmelderne
Filmen ble godt mottatt av kritikerne, noe som gjenspeiles at den har fått 83 % på Rotten Tomatoes. Både Roger Ebert og Leonard Maltin gav den 3 av 4 oppnåelige stjerner. Ebert skrev at det knapt har vært laget en film som dette, og ifølge Ebert er det overraskende at denne rare filmen faktisk fungerer og henger sammen.
VG gav den terningkast fem, mens Arbeiderbladet, Dagbladet og Aftenposten gav den fire.
Annet
Blues Brothers begynte opprinnelig som en musikalsk sketsj på NBCs Saturday Night Live. Belushi og Aykroyd, som bandet The Blues Brothers, ga i 1978 ut livealbumet Briefcase Full of Blues (Atlantic Records) med cover eversjoner. Albumet oppnådde dobbel platina og toppen av Billboard Hot 200.
FIFA 08
FIFA 08 er et fotballspill i FIFA-serien utviklet av EA Canada. Spillet ble gitt ut til Xbox 360, PlayStation 3, PlayStation 2, Nintendo Wii, PSP, PC, Nintendo DS og mobiltelefoner.
Ligaer og lag
FIFA 08 inneholder 621 lisensierte lag, 43 landslag, 30 ligaer og mere enn 15 000 lisensierte spillere. Flere lag fra andre ligaer finnes i Rest of World-kategorien.
Landslag
FIFA 08 has 43 teams in its international division. The most notable exclusion is Japan (who made it into the round of 16 in the 2002 World Cup, but whose licensing rights currently belong to Konami). The following international teams are playable in the current generation consoles. But not all the teams are fully licensed e.g. Netherlands and Russia.
Jo Inge Bjørnebye
Jo Inge Bjørnebye (født 31. oktober 1946 i Våler, død 24. mars 2013) var en norsk skihopper som representerte Vaaler IF. Han konkurrerte på slutten av 1960-tallet og begynnelsen av 70-tallet, og deltok blant annet i Vinter-OL 1968 i Grenoble og Vinter-OL 1972 i Sapporo. I Grenoble i 1968 ble han nummer 31 i normalbakke, og i Sapporo i 1972 ble han nummer 51 i normalbakke og nummer 34 i stor bakke. I den tysk-østerrikske hoppuka er hans beste plassering en 4.-plass i Garmisch-Partenkirchen 1. januar 1971. Sammenlagt ble han nummer 6 i hoppuka 1970/71.
Jo Inge Bjørnebye var far til fotballspilleren og -treneren Stig Inge Bjørnebye.
FIFA 08
Landslag
AFC (3 lag)
CAF (3 lag)
CONCACAF (2 lag)
CONMEBOL (5 lag)
OFC (1 lag)
Vårbelgene
Vårbelger kaltes Skule Bårdssons tilhengere under hans opprør mot kong Håkon Håkonsson 1239–40. Tidligere hadde navnet «vårbelger» vært anvendt om en flokk som i 1190 reiste seg mot kong Sverre under en foregitt sønn av Magnus Erlingsson.
FIFA 08
Landslag
UEFA (29 lag)
Vårbelgene
Ordet betyr antagelig «vårskinn», det vil si pelsverk av dårlig kvalitet, og var nok et nedsettende tilnavn basert på flokkens fattigslige plagg.
FIFA 08
Landslag
Fotnoter:
Vårbelgene
Den første var en flokk under en angivelig sønn av Magnus Erlingsson som gjorde opprør mot Sverre Sigurdsson rundt 1190. Lite er kjent om denne flokken; det ser ikke ut til å ha vært et omfattende opprør.
FIFA 08
Landslag
1 inneholder en eller flere fiktive spillere. 2 uten forbundets logo og draktmerker. 3 med forbundets logo, men uten draktmerker. 4 med draktmerker, men uten emblem.
Vårbelgene
Den andre, som er den det oftest vises til, var som nevnt hertug Skules flokk. De fulgte ham da han lot seg hylle på Øyrating i Trøndelag i 1239, og kjempet med ham under slaget i Oslo mot Håkon IV Håkonsson i 1240. Der led de et knusende nederlag, og de få som var igjen av flokken spredte seg eller fulgte Skule til Elgeseter kloster i Nidaros. Flere av de overlevende fra Oslo ble drept sammen med Skule da klosteret ble angrepet av Håkon Håkonssons menn.
Stiftepistol
En stiftepistol er et verktøy som skyter stifter eller klammer gjennom materialer som skal festes sammen, f.eks. papir, papp, plast, tre, lær, gummi og tekstiler. Den kan drives av en manuelt spent fjær, trykkluft eller elektrisk strøm (via kabel eller batteri).
Porsangmoen
Porsangmoen er en militærleir som ligger i Porsanger kommune, knapt 15 kilometer fra Lakselv, i retning Skoganvarre og Karasjok. Porsangmoen er standkvarter for Finnmark landforsvar. Sammen med Hálkavárre utgjør Porsangmoen et av Forsvarets store skyte- og øvingsfelt.
Historie
Distriktskommando Finnmark ble etablert på Skoganvarre (8 km Sør for Porsangmoen) fra begynnelsen av april 1945. Skoganvarre egnet seg ikke til en større militærleir. Sjefen oberst Arne Dagfin Dahl ba ingeniørsjefen om å rekognosere for en ny leir ved Ikkasvannene. Ingeniørsjefen anbefalte å bygge leiren lenger ned for å utnytte trykket fra vannene. Oberst Arne Dagfin Dahl godkjente anbefalingen, tegnet inn skytefeltgrensene på et kart og sendte dette til regjeringen i London. Rettssaken etter denne grunnervervelse var ferdig behandlet i 1986.
Skytefelt
Det tilhørende skytefeltet, Porsangmoen og Halkavarre er et av landets fire største skytefeltskytefelt på 207 km². Feltet er utviklet som skytefelt for alle hærens våpen og skarpvåpenøvinger for Luftforsvaret. Feltet benyttes av alle forsvarsgrener, med Hæren og Porsangerbataljonen som den største brukeren. Halkavarre er ett av få felt som kan utøve samvirketrening med flystøtte.
Også utenlandske avdelinger bruker skytefeltet, for blant annet å trene på løsning av oppdrag og overlevelse i arktisk vintermiljø.
Iveland kraftverk
Iveland kraftverk er et vannkraftverk i elven Otra ved Iveland i Iveland kommune i Agder.
Kraftverket utnytter et fall på 50,5 meter fra Gåseflåfjorden til Nomelandsfjorden, som igjen er inntaksmagasin for Nomeland kraftverk.
Samlet effekt er 43 MW, og midlere årsproduksjon er på 340 GWh. Produksjonen startet i 1949, med senere modifiseringer i 1950 og 1955.
Kraftstasjonen ligger i dagen, og eies av Å Energi.
Iveland 2 ble offisielt åpnet 14. juni 2016. Det er en utvidelse med et eget inntak i Dalanekilen/Gåseflåfjorden, en ca. to kilometer lang tilløpstunnel på størrelse med en trefelts biltunnel, samt maskinsal i en fjellhall øst for det eksisterende anlegget. Kraftverket vil da ha økt produksjonen med ca. 140 GWh/år.
Det har en francisturbin på 44 MW. Begge kraftverkene kan kjøres samtidig, slik at vannet i flomperioder kan utnyttes bedre.
Samlet årsproduksjon er 500 GWh.
Marcin Kos
Marcin Kos (født 25. september 1970) er en polsk funksjonshemmet skiskyter og langrennsløper.
Han er født uten armen, på grunn av morens medisinbruk under svangerskapet, og konkurrerer i klassen LW5/7.
Nomeland kraftverk
Nomeland kraftverk er et vannkraftverk i elven Otra ved Nomeland i Iveland kommune i Agder.
Kraftstasjonen ligger i dagen, og er en vakker kraftstasjonsbygning bygget i betong og stein, i nyklassisistisk stil.
Beliggenhet og produksjon
Kraftverket utnytter et fall på 20,4 meter fra en Nomelandsdammen som demmer opp Otra, til kraftstasjonen. Demningen er en 100 meter lang betongdemning og den har en største høyde på 28 meter.
Det er installert fire francisturbiner med samlet effekt 28,7 MW og midlere årsproduksjon er på 170 GWh.
Historikk
Anleggsarbeidene ble påbegynt i 1916. Produksjonen startet i 1920, med senere modifiseringer i 1922 og 1994.
Eierskap
Kraftverket eies av Å Energi.
Einar Sagstuen
Sagstuen vant en olympisk sølvmedalje i langrenn under vinter-OL 1976 i Innsbruck. Han var med på det norske stafettlaget som kom på andreplass på 4 x 10 km stafett, bak Finland. De andre på laget var Pål Tyldum, Ivar Formo og Odd Martinsen.
Åndelig oppfølger
En åndelig oppfølger, er oppfølgeren til enten et videospill, en film, en roman, en tegneserie, et teaterstykke eller en TV-serie. Istedenfor å være en typisk oppfølger, deler gjerne åndelige oppfølgere sjanger, tema, stil og ofte også samme forfatter, uten å fortsette på en tidligere historie. Åndelige oppfølgere pleier også å være en del av to eller flere forskjellige franchiser i motsetning til vanlige oppfølgere som er en del av samme franchise. Ordet åndelig oppfølger brukes som oftest angående videospill.
Grunner til at det lages åndelige oppfølgere
Forfattere av det originale innholdet, beholder ikke alltid opphavsretten på innholdet. Dette fører ofte til at det ikke blir mulig å lage en oppfølger. For å komme seg rundt dette problemet, kan forfatteren lage et nytt produkt med innhold som ligner på det originale produktet, altså en åndelig oppfølger.
Ved andre tilfeller, kan en åndelig oppfølger bli laget når originalproduktet endte opp som en flopp. Å lage en vanlig oppfølger til en flopp, kan føre til at folk ikke vil kjøpe oppfølgeren, basert på den negative erfaringen med det første produktet. Ved å gi det originale produktet et nytt navn og forandre på innholdet (men alikevell beholde samme sjanger, tema og/eller stil), så vil ikke folk lenger forbinde det med originalproduktet, og det nye produktet blir kanskje derfor en større suksess enn det en vanlig oppfølger ville blitt.
Una (elv)
Una er en elv i de vestlige deler av Bosnia-Hercegovina som utgjør en del av grensen mot Kroatia. Una er en av sideelvene til Sava fra høyre. Nedbørfeltet til elven er 9,368 km² og rundt en million mennesker bor innenfor dette området.
Una har sitt utspring i den nordøstlige fjellsiden av Stražbenica og renner gjennom Martinbrod, Kulen Vakuf, Ripac, Bihać, Bosanska Krupa, Bosanska Otoka, Novi Grad (Bosanski Novi), Kostajnica (Srpska (Bosanska) og Hrvatska), Kozarska Dubica (Bosanska Dubica). Den munner ut i elven Sava nær Jasenovac i Kroatia. De største sideelvene til Una er Unac, Sana, Klokot og Krušnica.
Øvre del av Una-vassdraget ble vernet i 2008, da Una nasjonalpark ble opprettet.
Jan Mangerud
Jan Mangerud (født 29. november 1937 i Oslo) er en norsk geolog. Han er forsker ved Institutt for geovitenskap ved Universitetet i Bergen og ved Bjerknessenteret.
Han vokste opp på Lillestrøm og er cand.mag. fra Universitetet i Oslo i 1961 og cand.real. fra Universitetet i Bergen i 1962. Han tok dr. philos.-graden ved Universitetet i Bergen i 1973 innen kvartærgeologi.
Mangerud har vært ansatt ved Universitetet i Bergen siden 1963 og var 1977–2004 professor ved det daværende Institutt for geologi. Han er nå professor emeritus og har i tillegg en deltidsstilling ved Bjerknessenteret. Mangerud har vært gjesteforsker ved Universitetet i Stockholm, University of Colorado og University of Minnesota. Han har gjort mye feltarbeid i arktiske deler av Russland.
Han har forsket innenfor kvartærgeologi og paleoklimatologi og fikk sitt store gjennombrudd da han i 1968 fant de første norske avsetningene fra Eem-mellomistiden i Fjøsanger utenfor Bergen. Han har også forsket på avsetningene fra Ålesund-interstadialen, som blant annet er funnet i Skjonghelleren utenfor Ålesund.
Mangerud er internasjonalt kjent for sitt arbeid med Barents-Karaisdekket, der han oppdaget at det hadde vært en stor bredemt sjø i Vest-Sibir under siste istid. Mangerud har sammen med John Inge Svendsen, samt franske og russiske forskere, påvist steinredskaper fra moustérienkulturen ved Uralfjellene i Nord-Russland. Redskapene ligger sammen med beinrester fra rein og mammut. Dette overraskende funnet innebærer kanskje at neandertalere levde nær polarsirkelen for omtrent 28 500 år siden.
Johanna Wokalek
Etter gymnasiet ble hun tatt opp ved Max-Reinhardt-Seminar i Wien på første forsøk. Under studiet spilte hun i filmen Aimée und Jaguar sammen med Maria Schrader og Juliane Köhler.
I 1996 debuterte hun ved Wiener Festwochen i stykket Alma, som i 1999 ble filmet med henne i samme rolle. Etter studiet fulgte et treårig engasjement ved teateret i Bonn. Her spilte hun bl.a. tittelrollen i Rose Bernd av Gerhart Hauptmann under regissøren Valentin Heker. Siden har hun vært engasjert ved Burgtheater i Wien.
Cultura Sparebank
Cultura Bank, med det juridiske navnet Cultura Sparebank, en norsk verdibasert bank, som ble etablert i 1997. Cultura Lånesamvirke, som ble startet 1986, dannet grunnlaget for etableringen. Cultura Bank har konsesjon som sparebank; det juridiske navnet er Cultura Sparebank, men banken markedsføres som Cultura Bank. Banken hadde i 2021 en forvaltningskapital på 1.396 millioner NOK. Banken ble etablert med GLS Bank i Tyskland og Triodos Bank i Nederland som forbilder. Cultura Sparebank utsteder egenkapitalbevis, som er sparebankens motstykke til aksjer. Egenkapitalbeviseierne er representert i bankens forstanderskap (generalforsamling), sammen med representanter for innskytere og ansatte. Banken er medlem av Sparebankforeningen, Fédération Européenne des banques Ethiques et Alternatives og Global Alliance for Banking on Values. Innskuddene er sikret gjennom garanti fra Bankenes sikringsfond.
Cultura Bank ble sammen med Merkur Andelskasse og Ekobanken tildelt Nordisk råds natur- og miljøpris i 2010 «for sitt grønne engasjement og sine bærekraftige prinsipper». Banken har blitt rangert som Norges mest etiske bank av Framtiden i våre hender og Forbrukerrådet hvert år siden de begynte å publisere Etisk bankguide i 2017.
Stóra Dímun
Stóra Dímun (, foreldet dansk skrivemåte: Store Dimon) er en av øyene som utgjør Færøyene. Stóra Dímun er meget utilgjengelig med steile klippekyster på alle kanter. Øyas eneste bebyggelse, Dímunargarður, hadde 10 beboere den 1. januar 2015. Gården ligger på en høyslette, i le av de høyere, nordlige partiene av øya.
Cultura Sparebank
Cultura Bank har kontorer i Holbergs gate 1 og holdt tidligere til på Holbergs plass 4 i Oslo. Samfunnsøkonom Jannike Østervold ble i 2022 ansatt som banksjef etter Kristine Falkgård.
Bakgrunn
Initiativet til banken ble tatt i 1982 av flere antroposofer i Norge, deriblant Sophus Clausen og økonomiprofessor Leif Holbæk-Hanssen. De var inspirert av GLS Bank i Tyskland og Rudolf Steiners teori om tregrening. I 1986 ble Cultura Lånesamvirke etablert, og i 1997 fikk Cultura konsesjon som sparebank.
Utlånsprofil
Cultura Bank legger vekt på å støtte sosiale, økologiske og allmennyttige prosjekter, som økologisk landbruk, videreforedling av miljøvennlige produkter, engros- og detaljhandel med slike produkter, frie pedagogiske initiativer, blant annet steinerskoler, tiltak for personer som har omsorgsbehov, forlagsvirksomhet og bokhandel, kunstneriske tiltak, terapeutiske prosjekter og prosjekter rettet mot land som trenger bistand.
Dette omfatter utlån til pedagogisk tilbud utenfor det offentlige tilbudet, botilbud og arbeidsfellesskap for psykisk utviklingshemmede, biologisk-dynamiske og økologiske gårdsbruk, områder innen alternativ terapi, og en rekke enkelttiltak innen kunst, kultur og håndverk, samt bistandsprosjekter og fairtrade rettet mot land og områder som trenger bistand.
Nøkkeltall
Nøkkeltallene er hentet fra bankens årsrapporter.
Culturaprisen
Fra 2002 til 2011 delte Cultura Bank ut Culturaprisen på kr 25 000. Prisen gikk til en gruppe eller bedrift som fremhevet seg på det økologiske og/eller sosiale området. Prisvinnerne var:
Pengevirke – tidsskrift for ny bankkultur
Tidsskriftet Pengevirke behandler samfunnsspørsmål tatt og mennesker som er knyttet til dem.
Geir Bekkevold
Geir Jørgen Bekkevold (født 19. november 1963) er en norsk politiker (KrF). Han var innvalgt på Stortinget fra Telemark fra 2009 til 2021.
Tokyo Game Show
Tokyo Game Show (東京ゲームショウ) er en årlig videospillmesse som holdes i Tokyo i Japan. Messen holdes fra og med 20. september til og med 23. september. Den første TGS-messen ble holdt i 1996. Messen ble opprinnelig holdt to ganger i året, en om våren og en om høsten, men i 2002 ble det bestemt at den kun skulle holdes om høsten.
Geir Bekkevold
Bakgrunn og utdannelse
Bekkevold er født og oppvokst i Horten i Vestfold. Han er sønn av platearbeider Jan Egil Bekkevold og husmor Evy Bekkevold.
Stóra Dímun
Stóra Dímun har vært bebodd siden landnåmet og er nevnt i Færøyingesaga. Øya har godt jordsmonn og rike sjøfuglkolonier, som ved siden av saue- og storfehold danner næringsgrunnlaget for gården. Øyfolket holder også ender, gjess og hester, og de garver egne skinnvarer. Øya hører historisk og kulturelt sammen med den alltid ubebodde Lítla Dímun i sør. Administrativt og kirkelig hører Stóra Dímun til kommunen og sognet Skúvoy, mens Lítla Dímun hører til Hvalba på Suðuroy.