cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Iași
Historie
Mellom 1564 og 1859 var byen hovedstad i fyrstedømmet Moldova, og fra 1859 til 1862 var den i realiteten Romanias hovedstad sammen med București. Byen hadde et stort innslag av jødiske innbyggere, og i 1855 ble den første yiddish språklige avisen i Romania utgitt i Iași. I likhet med universitetet i Bucuresti var universitetet i Iași rundt år 1900 kjent som et sentrum for antisemittisme.
Under første verdenskrig var byen midlertidig hovedstad i årene 1916–1918.
Arkeologiåret 1730
Referanser
1730s in archaeology
Hugh David Eamer
Hugh David Eamer er en tidligere canadisk kjelkehockeyspiller.
Jason Dufner
Jason Dufner (født 24. mars 1977) er en amerikansk profesjonell golfspiller på PGA-touren.
Dufner ble profesjonell i 2000. Han spilte på Nationwide Tour før han kvalifiserte seg for PGA-touren i 2004, men måtte tilbake til Nationwide. I 2007 var han tilbake på PGA-touren. I 2011 tapte han et omspill om seieren i Waste Management Phoenix Open tidlig i sesongen.
Seire på Nationwide Tour
Deltakelse i lagturneringer:
Mistelteinfamilien
Mistelteinfamilien (Viscaceae) var en plantefamilie i ordenen Santalales. Den omfattet ca. 450 arter fordelt på 7 planteslekter. Den er nå innlemmet i trådurtfamilien.
Dalia Itzik
Dalia Itzik (hebraisk: דליה איציק, født 20. oktober 1952 i Jerusalem) er en israelsk politiker som er tilknyttet partiet Kadima. 4. mai 2006 ble hun den første kvinnelige ordførende leder i Knesset.
Bakgrunn
Itzik ble født i Jerusalem i en familie av irakiske jøder som hadde immigrert til Israel. Familien var fattig, faren var alkoholiker, og noen ganger måtte moren stjele mat for at familien skulle klare seg. Hun fikk på en religiøs videregående skole og unngikk militærtjeneste i Israels forsvar ved å påberope seg religiøse grunner.
Siden tok hun lærerutdannelse og tok en bachelorgrad i litteratur og historie ved Det hebraiske universitetet i Jerusalem og en bachelor i rettsvitenskap ved IDC Herzliya. Hun arbeidet som lærer, ble leder for lærerforbundet i Jerusalem og arbeidet som assistent til Jerusalems borgermester Teddy Kollek. Hun var dessuten medlem av eksekutivkomiteen for Israel Broadcasting Authority.
26. oktober 1988 var hun involvert i en bilulykke som kostet Knesset-medlemmet Michael Reisser livet. Han kjørte mot Jerusalem og krasjet inn i hennes bil. Reisser døde dagen etter av skadene, mens Itzik ble alvorlig skadet.
Hun ble gift med Danny, en ansatt ved Israels Elektrisitetsverk. De har tre barn: Ran, Uri og Adi. Familien bor i nærheten av Jerusalems Ramat Sharett.
Politisk karriere
Før 1992 var Dalia Itzik Jerusalems varaordfører. Som medlem av Israels Arbeiderparti (Avoda og senere Yisra'el Ahat), har hun vært industri- og handelsminister, miljøvernminister og samferdselsminister.
I 1992 ble hun første gang innvalgt i Knesset. Hun ble gjenvalgt i 1996, 1999, 2003 og 2006, og 4. mai 2006 ble hun den første kvinnelige ordførende leder i Knesset.
I 2006 sluttet hun seg til Ariel Sharons nylig grunnlagte parti Kadima.
Da Israels president Moshe Katzav ble permittert fra sitt verv 25. januar 2007, ble Dalia Itzik fungerende president frem til 15. juli 2007. Hun er den første kvinne i Israel som har hatt dette embedet.
Jøssing
Jøssing, også noen ganger skrevet gjøssing, var kallenavn på engelskvennlige nordmenn under andre verdenskrig. Ordet ble tatt i bruk i 1941 av Nasjonal Samling (NS), Quislings fascistparti før og under krigen, som nedsettende betegnelse på tyskfiendtlige kritikere som håpet på alliert seier. Kallenavnet var også et motsvar til det populære skjellsordet «quisling»,brukt om NS-tilhengere og tyskvennlige. «Jøssing» ble imidlertid overtatt av folk flest og motstandsbevegelsen som en hedersbetegnelse på «gode nordmenn».
Ordet er avledet av stedsnavnet Jøssingfjorden og henger sammen med Altmark-saken: Knappe to måneder før den tyske okkupasjonen våren 1940 jagde britiske styrker et tysk krigsskip inn i den norske fjorden uten at det nøytrale Norge protesterte mot en fremmed makts krigshandling på eget område.
Bakgrunn og bruk
Kallenavnet «jøssing» er avledet av stedsnavnet «Jøssingfjorden» og henger sammen med Altmark-saken; 16. februar 1940 befridde den britiske marinen 300 britiske krigsfanger ombord i den tyske hjelpekrysseren «Altmark» som hadde søkt tilflukt i Jøssingfjorden i Rogaland. Britene aksjonerte selvstendig på norsk territorium, og mange anså hendelsen som et bevis på Norges sviktende nøytralitet i den nye storkrigen i Europa og ettergivenhet overfor Storbritannia. Aksjonen kunne dermed tolkes som et påskudd eller direkte årsak til det nazistiske Tysklands angrep på Norge knapt to måneder seinere.
Betegnelsen skal første gang ha blitt brukt i det svenske naziorganet Sverige Fritt 31. januar 1941, og gjentatt i NS-avisa Fritt Folk 18. februar 1941. «Jøssing» ble særlig brukt i den engelskfiendtlige NS-propgandaen fra høsten dette året, etter britenes evakuering av den norske befolkningen på Svalbard og ødeleggelse av anlegg der 3. september og britenes torpedering av hurtigrutebåtene DS «Barøy» og DS «Richard With» 13. september da 211 mennesker døde.
Ordet hadde blitt konstruert som et skjellsord, men fremstøtet slo fullstendig feil; «jøssing» ble raskt tatt i bruk av folk flest som et hedersnavn. Etter freden i 1945 er «jøssing» utelukkende brukt som positiv betegnelse på dem som stod opp mot det nazistiske regimet i Norge.
-Ing-endelsen gjorde at personbetegnelsen «jøssing» passet ekstra godt som en motsetning og et tilsvar til «quisling», et skjellsord som i Norge ble benyttet om NS-medlemmer og nordmenn som samarbeidet med den tyske okkupasjonsmakten.
Ordet «jøssing» ble brukt i navnet på flere illegale aviser under krigen. Avisen Jøssing kom ut i Stavanger. I Fredrikstad kom Jøssingen ut, mens Jøssingtidende var navnet på en avis i Oslo. Navnet Jøssingposten ble brukt både på en avis i Oslo, en avis i Kristiansund, en avis i Skien, en avis i Thune og en avis i Tønsberg.
Shinano
Shinano (信濃川, Shinanogawa) er den lengste elven i Japan. Den renner fra Nagano prefektur til Niigata. Elven er 367 km lang og har et nedbørfelt på 11 900 km² (tredje største i Japan). Den blir kalt Chikumaelven (千曲川 Chikumagawa) i prefekturet Nagano. Viktige sideelver er Azusa og Takase, som begge har stor vannkraftproduksjon.
Elven har sitt utspring i Kobushi-fjellet på grensen til Saitama, Yamanashi og Nagano, og renner videre mot nordøst og møter elven Sai fra Matsumoto. Kawanakajima (川中島), møtestedet for Chikuma og Sai, ligger på et historisk sted hvor slagene ved Kawanakajima fant sted. Deretter svinger elven mot nordøst og munner ut i Japanhavet ved byen Niigata.
I 1922 ble Ōkōzukanalen (大河津分水路 Ōkōzu Bunsuiro) bygget for å forsvare Niigata fra flommer og oversvømmelser. Den gjorde det mulig å dyrke store mengder ris rundt byen. Elven er også demmet opp, og Kannagawa vannkraftverk som er landets største vannkraftverk, ligger ved elven. Ved den sørvestre sideelva Uone, helt sør i prefekturet, ligger Okukiyotsu vannkraftverk ved byen Yuzawa.
Murauer Schanzenkessel
Murauer Schanzenkessel er et skianlegg i Murau i Østerrike. Anlegget består av langrennsløype og fem hoppbakker med størrelse K120, K85, K60, K35 og K20. Bare de tre minste bakkene er imidlertid i bruk i dag. Anlegget har vært arena for ett verdenscuprenn i spesielt hopp og fire i kombinert. Det ble også brukt under junior-VM i 1978 og 1982.
K120-bakken har navnet Hans-Walland-Großschanze (Hans-Walland-storbakken), mens K85-bakken kalles Gumpold-Schanze (Gumpoldbakken).
Den første hoppbakken i Murau var Thurndorfer-Schanze, som ble bygd i 1933. Gumpold-Schanze ble åpnet i 1936, og storbakken ble åpnet i 1968. Etter krigen søkte Murau to ganger om å få arrangere ski-VM, men tapte begge gangene. I stedet arrangerte Murau junior-VM i 1978 og 1982.
Det eneste verdenscuprennet i hopp ble avholdt i storbakken i 1994. I kombinert ble det arrangert verdenscuprenn i 1986, 1990, 1992 og 1996, de to første gangene i normalbakken og de to siste i storbakken. I 2003 ble åpningsseremonien under VM i snøbrett i Kreischberg arrangert i hoppanlegget i Murau.
K120-bakken har bakkerekord 128,5 meter, satt av Bjarte Engen Vik (Norge) i verdenscupen i kombinert 18. februar 1996. Bakkerekord i de andre bakkene er henholdsvis 86 meter (av Günther Stranner, Østerrike, 1988), 62,5 meter (av Fabian Steindl, Østerrike, 15. februar 2009), 36,5 meter (av Florian Altenburger, Østerrike, 22. desember 2007) og 22 meter. De to minste bakkene ble modernisert og fikk plastmatter i 2005. K60-bakken ble modernisert i 2007. De to største bakkene er ikke lenger i bruk. Alle hoppbakkene med unntak av K85-bakken er for øvrig naturbakker.
Alaskasnipe
Alaskasnipe (Calidris melanotos) er en monotypisk vadefugl i snipefamilien. Arten finnes vesentlig i Nord-Amerika og det østlige Sibir. Den observeres også årlig i Norge, vesentlig på kysten av Vestlandet.
Inndeling
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Piersma & Bonan (2019), som i hovedsak følger studien av Gibson & Baker (2012) og klassifiseringen til Banks (2012).
Jean DeLarge
Jean DeLarge (født 1906 i Liège, død 1977) var en belgisk bokser som konkurrerte i 1920-årene. Under Sommer-OL 1924 i Paris, Frankrike vant han gull i klassen weltervekt ved å slå Héctor Méndez i finalen.
Wallingford gasskraftverk
Wallingford gasskraftverk er et varmekraftverk i New Haven County, i delstaten Connecticut i det nordøstre USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 250 MW fordelt på 5 turbiner med effekt på 38–50 MW hver, avhengig av sesong. Operatør er energiselskapet PPL Wallingford Energy LLC.
Pascal Fauvel
Pascal Fauvel (født 8. april 1882, død 22. oktober 1942) var en fransk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen, han konkurrerte i bueskyting.
Fauvel vant tre olympiske medaljer i bueskyting under Sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han var med på de franske lagene som kom på andreplass i lagkonkurransen på 33 meter- og 50 meter bevegelig fugl og bronse på 28 meter bevegelig fugl.
Stokkmaurmøll
Stokkmaurmøll Niditinea truncicolella er en liten sommerfugl som hører til familien ekte møll (Tineidae). Larvene lever i reirene/bolene til stokkmaur.
Utseende
En liten til middelsstor (vingespenn 8,5-13 millimeter), svartbrun møll. Antennene er trådformede og nesten så lange som forvingene. Hodet er kledt med brunoransje, hårlignende skjell. Forvingene er svartbrune med spredte, lysere skjell. Bakvingene er gråbrune.
Levevis
Denne møllen ser ut til å værer sterkt knyttet til stokkmaur-arten Camponotus herculeanus. Larvene utvikler seg inne i maurenes reder i død ved, for eksempel stubber. De voksne sommerfuglene er aktive i juni-juli, men de flyr svært sjelden.
Meter per sekund
Meter per sekund er en avledet SI-enhet for både fart (skalar) og hastighet (vektoriell), definert ved avstand i meter dividert på tid i sekunder. Symbolet er m·s−1, eller tilsvarende, m/s.
I dagligtale, men dimensjons-uriktig, hører man i blant sekundmeter.
Astronomiske målinger oppgir noen ganger hastigheter i kilometer per sekund, hvor en kilometer per sekund tilsvarer 1000 meter per sekund.
Konverteringer
1 meter per sekund tilsvarer
1 fot per sekund ≡ 0,3048 m/s (eksakt)
1 mile per time ≈ 0,4471 m/s (omtrentlig)
1 km/t ≈ 0.2778 m/s (omtrentlig)
1 kilometer per sekund tilsvarer:
Kommentar
Selv om m/s betraktes som en avledet enhet kan den også ses som mer fundamental enn meter, ettersom denne er definert via lysets hastighet i vakuum, regnet som 299792458 m/s per definisjon, som dermed gir meter ved å bruke definisjonen av ett sekund.
Benvenuto Cellini
Benvenuto Cellini (født 3. november 1500 i Firenze i Toscana, død 13. februar 1571 i samme by) var en italiensk renessansekunstner, gullsmed og billedhugger. Han utførte store gullsmedarbeider for hertuger, konger og paver. Cellini levde et eventyrlig liv i en urolig tid mellom Firenze, Roma og Paris og skrev boken om sitt liv (La Vita, utgitt første gang i Napoli 1728).
Selvbiografien tilhører den pikareske sjanger og ble utgitt på norsk i 1946 (Mitt liv, Dreyers forlag, oversatt av Tryggve Norum, illustrert av Per Palle Storm) og 1974 (Livssoga mi, Samlaget, umsett av Magnus Ulleland). Benvenuto Cellini er en opera i to akter av Hector Berlioz, oppført første gang i Paris 1838.
Gullsmed
Men i Roma fikk han så en masse kontakter og kunder, det skaffet ham bestillinger på gullsmedarbeide fra paven. Han foretrakk imidlertid gullsmedkunsten og utdannet seg i faget hos forskjellige mestre i Firenze og andre steder. Han lærte fort det håndverksmessige, sluttet vennskap med forskjellige unge kunstnere, men da han var noe stridbar, kom han til å føre en omflakkende og ofte dramatisk tilværelse, særlig skiftevis i sin fødeby og i Roma.
1523: flukt til Roma
I 1523 flyktet han på grunn av stridigheter til Roma, der han også hadde vært i 18-19-årsalderen. Her fikk han eget gullsmedverksted og meget arbeid for paven og andre, studerede Michelangelos og Rafaels verker og stod på fortrolig fot med Giulio Romano og andre kunstnere.
Under Roms plyndring i 1527 var Cellini med blant forsvarerne.
Fordrevet fra Roma virket han blant annet i Mantova og Firenze, var igjen i 1529 i Roma og virket her til ca. 1534 som pavelig myntstempelskjærer og medaljør (Clemens VII-medaljer m.v.). I 1534 drepte han en gullsmedrival, ble trukket for retten og måtte flykte, men kunne atter snart vende tilbake og forble her (med et reiseavbrudd i 1537, da han tok til den franske konge Frans I i Fontainebleau) til 1540, den siste tid som fange.
Fengsling og flukt
Cellini ble beskyldt for under Romss beleiring å ha tilegnet seg pavelige edelstener og andre smykker og ble satt i et av Engelsborgens fangehull. Det lyktes ham å flykte – han skildrer selv sin flukt overordentlig levende – men ble atter fengslet og fikk først ved venners inngripen sin frihet i slutten av 1539.
I 1540-45 virket han i Frankrike under Frans I, ble naturalisert og fikk slottet Petit Nesle i Paris som bolig og verksted. Han fikk her hjelp av en stor elevskare og utførte adskillige billedhugger- og gullsmedsarbeider; men hoffintriger og rivalen Francesco Primaticcio stilte ham til sist i skyggen, og uten orlov tok han 1545 tilbake til Firenze.
Under Cosimo I (1519-1574) inntok han også her en fremskutt stilling som billedhugger og gullsmed, men finansielle vanskeligheter og den stadige rivaliseringen med Bartolommeo Bandinelli forbitret livet for ham.
Cellini døde 13. februar 1571 og ble 15. februar begravet i Santissima Annunziata i Firenze.
Verker
Kjennskapet til Cellini og hans store popularitet skyldes først og fremst hans selvbiografi, som går til 1562. Originalen er i Biblioteca Medicea Laurenziana i Firenze. Boken har mange levende trekk og er av betydelig kulturhistorisk verdi. Den er særlig kjent gjennom Goethes oversettelse.
Cellinis sterke og ofte pralende forherligelse av sitt eget jeg og hans angrep på motstanderne har vakt mistenksomhet med hensyn til manuskriptets pålitelighet; nyere undersøkelser har imidlertid ofte kunnet bekrefte Cellinis opplysninger, og i det store og hele turde boken være et pålitelig historisk dokument.
Av selvbiografiens store celliniske produksjon er nå kun ytterst lite tilbake.
Wallsend
Wallsend (historisk «Wallsend on Tyne») er en by i North Tyneside, Tyne and Wear, i nordøstlige England. Byens navn kommer av at den ligger der Hadrians mur i sin tid sluttet. Byen ligger nær 5,5 km fra sentrum av Newcastle upon Tyne. I henhold til folketellingen i 2011 har byen en befolkning på 42 842 innbyggere.
For å minnes sin romerske kulturarv er Wallsends historiske navn Sedgedunum uttrykt flere steder i byen, og flere steder er det også skilt som er tospråklige, både på engelsk og latin, eksempelvis Wallsend metrostasjon, noe som er gjort med et glimt i øyet. I dag er den romerske festningen et museum under navnet Segedunum Roman Fort, Baths and Museum, og har utstillinger om romersk historie foruten også rekonstruksjoner av et romersk bad og en seksjon av den romerske muren som en gang sto på stedet.
Wallsends moderne historie har vært preget av kullgruvedrift og skipsbygging. Det meste av Wallsends eldste industri var drevet av utvinning etter kull. Kullgruvedriften besto av sju gruver som var aktiv mellom 1778 og 1935. I Wallsend lå også Wigham Richardson skipsverft, senere sammenslått til Swan, Hunter & Wigham Richardson, som bygget passasjerskipet RMS «Mauretania» i 1906, da verdens største skip.
Teófilo Braga
Bakgrunn, ekteskap
Hans mor hadde syv barn - Teófilo var den yngste. Tre av dem døde i spedbarnsalderen, de andre som levde opp var Luís, João Fernandes og Maria José. Teófilos far ble enkemann da Teófilo var bare tre år gammel. Moren døde da hun var 31 år.
Faren var først artilleriløytnant og kommandant i Mosteiros, og forlot hæren etter Evoramonte-konsesjonen. Ubemidlet opprettet han en nautisk-matematisk skole i Ponta Delgada, og fant senere en stilling på en lokal ungdomsskole i Ponta Delgada. To år etter gjengiftet faren seg med Ricarda Joaquina Marfim Pereira. Hun hadde en klart negativ innstilling mot den unge Teófilo. To døtre ble født av dette ekteskapet (Maria da Glória og Maria do Espírito Santo). Han giftet seg i 1878 med Maria do Carmo Xavier og de hadde tre barn sammen, som alle sammen døde i ung alder.
Litteraturkarriere
Han skrev dikt som Stella Matutina (1863; et bibelsk epos), Visão dos tempos (1864, et slags verdensaltets og menneskeslektens epos, i Victor Hugos stil) og Torrentes (1868).
Braga var også litteraturhistoriker. Hans utga Historia da litteratura portugueza (i form av monografier) i 16 bind (1870-80) og de kortere handbøkene Theoria (Manual, Curso} da historia da litteratura portugueza. Han behandlet samtidige forfattere i Modernas ideias na litteratura portugueza (2 bind, 1892).
Til Camões' 300-årsjubileum utga han Bibliographia camoniana (1880).
I studentårene samlet han sitt lands folkeviser, romanser og sagn. Til dette arbeidet hører Cancioneiro popular (1867), Contos tradicionaes do povo portuguez (2 bind, 1883) og O povo portuguez nos seus costumes, crenças e tradições (to bind, 1886).
På det filosofiske område introduserte han Auguste Comtes positivisme i Portugal ved særlig utgitte skrifter og artikler i tidsskriftet «O positivismo» (1800-86).
Magnus Samuelsson
Magnus som er bonde på heltid, vant «Verdens sterkeste mann» i Marokko i 1998. I tillegg har han fem plasseringer blant de tre beste i denne tevlingen. Han har rekorden for antall finaler i «Verdens sterkeste mann», med sine ti, i perioden 1995 til 2007. I 2001 ble han den første vinneren av Verdens sterkeste mann serien. Han er også en av kun fem i verden som har klart nivå fire av Captains of Crush under offisielt tilsyn. Magnus er kjent for sin enorme armstyrke, som har gitt han kallenavnet "The King of the Stones", på grunn av sin mangeårige dominans av øvelsen «McGlashen Sten».
Brave Fencer Musashi
Brave Fencer Musashi (ブレイヴフェンサー 武蔵伝) er et action-rollespill utviklet og utgitt av Square (nå Square Enix) i 1998 til PlayStation. Final Fantasy-skaperen Hironobu Sakaguchi var produksjonsleder, Tetsuya Nomura illustrerte figurene og Tsuyoshi Sekito lagde musikken. En oppfølger, Musashi: Samurai Legend, ble publisert i 2005. Brave Fencer Musashi ble gjen-utgitt i Japan til PlayStation Network den 9. juli 2008.
Magnus Samuelsson
Rekorder
Han har 50 seirer i internasjonale konkurranser, en rekord ingen andre er i nærheten av.
Teófilo Braga
Litteraturkarriere
Han forfattet en verdenshistorie, Historia universal (2 bind, 1878-82) og skrev også Coimbra-universitetets historie (tre bind, 1892-97).
Brave Fencer Musashi
Spilleren får kontroll over en karakter kalt Musashi, som må slåss mot en rekke fiender ved hjelp av to forskjellige sverd kalt Fusion og Lumina. Han søker etter fem ruller som kan øke sverdets styrke, og gi ham nye evner. Det er også flere forskjellige minispill og oppgaver spredt overalt i spillet som må fullføres for å komme seg videre i handlingen.
Magnus Samuelsson
Eksterne lenker
Jouko Ahola Jouko Ahola
Teófilo Braga
Politisk karriere
Da så Arriaga av helsegrunner gikk av den 29. mai 1915, ble Braga gjort til president for det gjenstående av dennes embetstid, til den 6. oktober samme år.
Han er gravlagt i klosteret Jerónimos i Belém.
Kreis Meschede
Kreis Meschede, fra 1939 til 1969 kalt Landkreis Meschede, er en tidligere Landkreis i Westfalen i Tyskland. Kretsen befant seg i landskapet Sauerland, og var en del av Regierungsbezirk Arnsberg. Den ble opprettet 1. januar 1832 i den prøyssiske provinsen Westfalen som en del av en kretsreform, og bestod av kommuner fra den tidligere Kreis Eslohe. I 1947 ble den en del av den tyske delstaten Nordrhein-Westfalen.
Den 1. januar 1975 ble Kreis Meschede slått sammen med Kreis Arnsberg og Kreis Brilon til den nye Hochsauerlandkreis.
Waterways Ireland
Waterways Ireland (engelsk) / Uiscebhealaí Éireann (irsk) / Watterweys Airlann (ulster-skotsk) er en internasjonal organisasjon som har ansvar for å forvalte, vedlikeholde, utvikle og restaurere innenlands vannveier i Irland.
Organisasjonen er et av seks implementeringsorganer underlagt North/South Ministerial Council opprettet under Belfastavtalen i 1999.
Organisasjonens mandat omfatter følgende vannveier: Barrow Navigation, Erne System, Grand Canal, Lower Bann, Royal Canal, Shannon-Erne Waterway og Shannon Navigation. Hovedkontoret ligger i Enniskillen i Nord-Irland, mens der er regionkontorer i Carrick-on-Shannon, Dublin og Scarriff i Irland.
Earle Hyman
Earle Hyman (født 11. oktober 1926 i Rocky Mount i Nord-Carolina, død 17. november 2017 i Englewood i New Jersey ) var en amerikansk skuespiller, kjent tolker av Henrik Ibsen-roller, og hadde rollen som «bestefar Cosby» i TV-serien Cosby med familie, som han i 1986 ble nominert til Primetime Emmy Award for.
Bakgrunn og virke
Hymans foreldre var begge lærere, og han var eneste afroamerikaner på skolen. Han ble Ibsen-fan etter å ha tatt med kjæresten på et Ibsen-skuespill for å feire sin trettende bursdag. Han debuterte ved teateret i New York City i 1943 og fikk jobb ved American Negro Theater.
Hans første besøk i Norge var til Bergen i 1957. Senere spilte han ved Det Norske Teater i Oslo, der han måtte snakke nynorsk. Hyman satte selv opp Byggmester Solness ved Belasco Theatre (Broadway, 1992) og var mye brukt i Ibsenåret, blant annet i dokumentarfilmen Løven om Henrik Ibsens liv (2006). Hyman spilte meget med Ytre Suløens Jassensemble. Ellers ble det en del filmer.
Han var kjent som norgesvenn og hadde hytte i Skånevik. Earle Hyman lærte seg å snakke norsk gjennom samboerskapet med sjømannen Rolf Sirnes (1926–2004) fra Haugesund. I 1990-årene bodde de i New York City.
PPG gasskraftverk
PPG gasskraftverk er et varmekraftverk i Calcasieu Parish, i delstaten Louisiana i det sørlige USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 338 MW fordelt på 6 turbiner med effekt på 50–77 MW hver, avhengig av sesong. Operatør er energiselskapet PPG Industries Inc.
Det stod ferdig utbygd i 1978, og utvidet i 1986. Brenselkilden er hovedsakelig naturgass.
Verdens sterkeste mann
Verdens sterkeste mann er en årlig internasjonal konkurranse for styrkeutøvere innen sporten strongman, hvor deltakerne konkurrerer i ulike øvelser som krever ekstrem kroppslig muskelstyrke. Deltakerne blir plukket ut etter sine plasseringer i Verdens sterkeste mann-serien, eller invitasjon basert på prestasjoner i utvalgte konkurranser. 25 utøvere konkurrerer i fem heat, de to beste fra hvert heat går finalen. Konkurransen har gjennom årene blitt dominert av de nordiske landene, især Island, mens på 2000-tallet har østeuropeiske land, og spesielt Polen tatt over dominansen.
Historie
Konseptet bak «Verdens sterkeste mann», ble utviklet i 1977 for CBS. I 1982 overtok BBC rettighetene, som de igjen solgte til TWI.
Opprinnelig bestod konkurransen av åtte utøvere fra en rekke ulike idretter, som konkurrerte mot hverandre i en rekke unike øvelser. De første årene var mange av øvelsene basert på eksplosiv styrke, etterhvert ble noe av fokuset på eksplosivitet erstattet av mer utholdende styrke. Noen øvelser har utgangspunkt i styrkeløft og Høylandsleker, mens andre ble utviklet basert på øvelser fra mytologien.
I 2007 ble konkurransen holdt i USA. Til tross for en mulig hjemmefordel for Phil Pfister, vant Pudzianowski for fjerde gang. Han er, utenom islendingene Magnús Ver Magnússon og Jón Páll Sigmarsson, den eneste som har vunnet konkurransen fire ganger. Med seieren i 2008 er Pudzianowski alene på topp med fem titler.
Titler per land
Australia, Bulgaria, Estland, Færøyene, Fiji, Frankrike, Tyskland, Grenada, Ungarn, Israel, Italia, Kenya, Namibia, Nigeria, Serbia og Samoa har alle plassert seg innenfor topp 10, men har aldri vunnet medalje.
Holurtfamilien
Taksonomi
Følgende 7 slekter, med noen av de tilhørende artene, hører til denne familien:
Høgåsbakken Alpinsenter
Høgås Alpinsenter er Holmestrands eneste alpinanlegg. Anlegget eies og drives av Botne Skiklubb. Høgås Alpinsenter har to skitrekk og to nedfarter, det lengste på 700 meter. Det er kafé med enkel severing tilrettelagt for bevegelseshemmede.
Den første koalisjonskrigen
Den første koalisjonskrigen (fransk: Première Coalition) var den første konflikten under de franske revolusjonskrigene som fulgte etter den franske revolusjon. Den første koalisjonen var det første store forsøket til en rekke europeiske monarkier på å stoppe det revolusjonære Frankrike. Frankrike erklærte det habsburgske monarkiet Keiserriket Østerrike krig 20. april 1792, og et par uker senere sluttet Kongedømmet Preussen seg til østerrikerne. Koalisjonen ble i 1793 utvidet til også å inkludere Kongeriket Storbritannia, Portugal, Spania og de større italienske statene.
Disse statene igangsatte en rekke invasjoner av Frankrike fra tilgrensende landområder og fra havet. Preussen og Østerrike angrep fra De østerrikske Nederlandene og fra Rhinen, mens Storbritannia støttet provinsielle opprør i Frankrike og beleiret Toulon. Frankrike led flere nederlag, som slaget ved Neerwinden, og ble truet av indre opprør som krigen i Vendée, og franskmennene svarte med ekstreme tiltak: Komiteen for offentlig sikkerhet ble opprettet 6. april 1793 og massemobilisering (Levée en masse) i august samme år mobiliserte alle potensielle soldater som var mellom 18 og 25 år gamle.
De nye franske arméene gikk til motangrep, slo tilbake de invaderende hærene og rykket fram utenfor Frankrikes grenser. Frankrike opprettet satellittstaten Den bataviske republikk i Nederland, og i den første freden i Basel overtok Frankrike det prøyssiske Rhinland. Denne første konflikten endte med freden i Campo Formio, hvor det tysk-romerske rike ga fra seg de østerrikske nederlandene til Frankrike og Nord-Italia ble inndelt i franske søsterrepublikker. I 1795 inngikk Frankrike en separat fred med Spania, den andre freden i Basel, og det franske direktoriet satte i gang planer om å erobre mer av Tyskland og Nord-Italia.
Nord for Alpene hadde erkehertug Karl av Østerrike-Teschen framgang mot franskmennene, men i Nord-Italia knuste Napoléon Bonaparte all motstand hans fiender Østerrike og Sardinia gav ham i 1796-7 nær Podalen, noe som førte til freden i Leoben og den endelige freden i Campo Formio i oktober 1797. Den første koalisjonen brøt da sammen, og bare Storbritannia fortsatte sin krigføring mot den franske republikken
Rajang
Rajang (malayisk: Sungai Rajang) er en elv i Sarawak i Malaysia. Elven ligger nordvest for Borneo og har sitt utspring i Iranfjellene. Videre renner den ca. 563 km til Sørkinahavet, noe som gjør den til landets lengste elv. Den øvre delen av Rajang er også kjent som Batang Balui av Orang Ulu. Noen av de viktigste sideelvene er Katibas, Balleh, Bangkit og Kanowit.
Louis Doc Bonin kraftverk
Louis Doc Bonin kraftverk er et varmekraftverk i Lafayette Parish, i delstaten Louisiana i det sørlige USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 325 MW fordelt på 6 turbiner med effekt på 45 – 187 MW hver, avhengig av sesong. Operatør er det fylkeseide energiselskapet Lafayette Utilities Systems LLC.
Rajang
Malaysias største og høyeste (160 m) vannkraftverk, Bakun vannkraftverk, ligger på Batang Balui.
Den største byen ved elven er Sibu, som ligger ca. 60 km fra munningen til Rajang. Neste store by opp langs elven er Kanowit, som er bygd ved munningen til Kanowitelven på bredden til Rajangelven. Denne byen ligger omtrent 174 km fra Sør-Kina-havet og ca. en times båttur fra Sibu. Siste store bosetning ved elven er Kapit. Andre mindre byer inkluderer Song og Belaga.
Louis Doc Bonin kraftverk
Det stod ferdig utbygd i 1965, og utvidet i 1977. Brenselkilden er hovedsakelig naturgass.
Skinnmøll
Skinnmøll (Monopis laevigella) er en liten sommerfugl som hører til familien ekte møll (Tineidae). Denne vanlige arten kan finnes i mange ulike miljøer, både uten- og innendørs. Larvene kan leve på ulike slags tørre, animalske materialer, blant annet fjær, huder og avfall av ulike slag.
Utseende
En liten til middelsstor (vingespenn 10-19 millimeter), mørkbrun møll. Antennene er trådformede og vel tre fjerdedeler så lange som forvingene. Hodet er kledt med brunoransje, hårlignende skjell. Forvingene er mørkbrune med en rund, lys flekk litt innenfor midten. De har en svak, purpuraktig glans. Bakvingene er gråbrune. Larven er hvitaktig med et brunt hode som er mørkere i kantene, og lysgul nakkeplate.
Levevis
Skinnmøllens larver kan ete mange slags dødt, animalsk materiale, blant annet hår og fjær. Denne arten kan finnes i mange ulike miljøer, både uten- og innendørs.
Utbredelse
Den er utbredt i Holarktis, men er sjelden i Nord-Amerika. I Norge finnes den over hele landet.
Manuel de Arriaga
Manuel José de Arriaga Brum da Silveira (født 8. juli 1840 i Horta på Asorene, død 5. mars 1917 i Santos-o-Velho, Lisboa) var en portugisisk advokat, sikter og politiker. Han var den første statsadvokaten i Portugal og landets president 1911-1915 under den første republikk.
Bakgrunn
Det vites lite om hans tidlige liv unntatt at han ble født inn i en aristokratisk familie som sønn av Sebastião de Arriaga Brum da Silveira og Maria Cristina Pardal de Arriaga som i tillegg til Manuel fikk fem barn til. Arriagas far var en rik kjøpmann fra Lisboa.
Den unge Manuel var barnebarn av general José Sebastião de Arriaga Brum da Silveira, og han var grandnevø av en dommer i Portugals Høyesterett. Arriaga giftet seg i en alder av 30 år og seks barn ble født, to gutter og fire jenter.
I ungdommen studerte Manuel de Arriaga rettsvitenskap ved Universitetet i Coimbra. Der kom han i berøring med republikanske ideer. Hans begeistring for republikanerne førte til en stor konflikt med faren, som av denne grunn gjorde ham arveløs.
Politiker
I 1890 ble han arrestert for en kort tid på grunn av deltakelse i republikqanske demonstrasjoner. I 1891 ble han valgt inn i ledelsen for Partido Republicano. I 1892 blre han innvalgt for republikanerne til det portugisiske parlament, Cortes. Han var aktiv i debatter angående reformering av utdanning, straffeloven og fengsler.
Arriaga ble dermed etterfølger etter Teófilo Braga, som hadde fungert som overgangspresident etter kong Emanuel IIs abdikasjon.
Han ble dermed den første ordinære president i den første portugisiske republikk. Han satt som president i Portugal mellom den 24. august 1911 og 26. mai 1915 og han ble etterfulgt av Teófilo Braga som satt i en overgang litt over to måneder før han ble etterfulgt av Bernardino Machado som var president frem til 1917.
Liste over musikkterminologi
Dette er en liste over musikkterminologi det er vanlig å støte på i noter.
Sankt Hans fest (film)
Sankt Hans fest er en norsk film fra 1947 av Toralf Sandø. Den er basert på romanen Sankt Hans Fest av Alexander Kielland fra 1887.
Handling
Filmen følger romanens handling. Den sure presten Kruse spilles av Tore Foss, som er i mot forretningsstandens byfest som planlegges av Johannes Eckhoff som Garman, Jon Lennart Mjøen som Randulf og Claus Wiese som Holck, samt Erling Drangsholt som banksjefen og Sigurd Magnussøn som amtmannen. Presset fra begge kanter var Else Heiberg som i virkeligheten jo var Randulfs kone.
Mottakelse
En kritikk var gjennomgående velvillig innstilt, men satte spørsmålstegn ved lyssettingen. Men, festkomiteen burde vært lystigere, og best ut blant skuespillerne kom nok Egil Hjorth-Jenssen som «står i en særklasse som overkaninen».
Melodi
«St. Hans-valsen» (Skrevet av Gunnar Sønstevold). Innspilt av Maj Sønstevolds ensemble i Oslo 16. april 1947. Utgitt på 78-platen Musica A-8515.
Universitets- og høyskoleloven
Lov om universiteter og høyskoler av 1. september 2005, med kortnavnet Universitets- og høyskoleloven, regulerer virksomheten i statlige og private høgskoler og universiteter i Norge.
Loven omhandler institusjonenes fullmakter til å opprette og nedlegge høyere utdanningstilbud, kvalitetssikring av utdanningstilbud og studentenes rettigheter og plikter. Andre tema er lovfesting av gratisprinsippet, rektor som daglig leder for institusjonenes faglige og administrative virksomhet, samt at styret skal avgjøre om rektor skal rekrutteres ved valg eller gjennom ansettelse.
Loven var et resultat av Ryssdalutvalgets innstilling, og lovforslaget ble fremmet av Regjeringen Bondevik II gjennom Ot.prp. nr. 79 (2003–2004). I februar 2020 la Aune-utvalget fram NOU 2020:3 Ny lov om universiteter og høyskoler.
Historie
Den første loven om norsk høyere utdanning er Fundats for Det kongelige Norske Frederiks Universitet i Christiania, vedtatt i 1824. Denne loven ble endelig opphevet først i 1989. Ved etableringen av universiteter i Norge ble det vedtatt egne lover for hver institusjon, slik at universitetene i Oslo, Bergen, Trondheim hadde egne lover. Universitetet i Tromsø ble likevel ikke regulert i egen lov.
En del vitenskapelige høyskoler hadde også egne lover. Høyskolene, som ikke var vitenskapelige høyskoler, var ikke regulert gjennom egne lover, men i forskrifter. I tillegg fantes det en lov for grader og eksamener ved universiteter og høyskoler, se kongelig resolusjon av 19. juni 1970.
Et intrikat system av flere lover og utfyllende forskrifter førte til at lov- og forskriftsverket ble stort og uoversiktlig. Det var behov for å rydde opp og samle særlovene. I første omgang ble det vedtatt å regulere universitetene og de vitenskapelige høyskolene i én lov. Denne loven, lov om universiteter og vitenskapelige høgskoler, trådte i kraft i 1989.
Denne loven ble endret i 1995 da Stortinget vedtok en ny lov om høgare utdanning. Denne loven gjaldt også for distriktshøyskolene, og gjaldt derfor for all statlig høyere utdanning.
Våren 1998 oppnevnte Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet et utvalg som ble ledet av daværende rektor ved Universitetet i Tromsø, Ole Danbolt Mjøs. To år senere la utvalget frem ''NOU 2000: 14 Frihet med ansvar. Om høgre utdanning og forskning i Norge''. Utvalgets mandat var bredt, og ble fulgt opp av Regjeringen gjennom den såkalte Kvalitetsreformen av høyere utdanning i 2001. Denne reformen innebar blant annet ny finansieringsmodell, ny gradsstruktur og større selvstendighet for institusjonene.
Bondevik II-regjeringen satte i desember 2002 ned et utvalg som skulle «utrede forhold knyttet til den overordnede styringen av høyere utdanning i Norge, og legge frem forslag til et felles lovverk for statlige og private universiteter og høyskoler, samt utrede ny tilknytningsform for statlige institusjoner». Utvalget ble ledet av Anders Ryssdal.
Kulturdepartementets priser for barne- og ungdomslitteratur
Kulturdepartementets priser for barne- og ungdomslitteratur er flere litterære utmerkelser som har blitt delt ut av Kulturdepartementet i Norge hvert år siden 1948. Prisene gjelder skjønnlitteratur, sakprosa og tegneserier for barn og ungdom utgitt året før, og blir utdelt i flere kategorier. Prisene ble fram til 2002 administrert av Statens bibliotektilsyn, med Det rådgivende utvalg for barne- og ungdomslitteratur for folke- og skolebibliotek som jury. Fra 2003 er juryering og administrasjon overtatt av Norsk barnebokinstitutt. Premien består av et pengebeløp.
Historie
Prisen ble opprettet i 1948. Bakgrunnen for etableringen av prisene var blant annet ønsket om å styrke den nasjonale barnelitteraturen etter krigens knapphet på utgivelser, og å skape en motvekt mot det økende antallet tegneserier som ble utgitt etter hvert som papirrasjoneringen tok slutt.
Prisens navn, klasseinndeling, antall premier og innretting har variert siden den først ble utdelt i 1948. Ikke minst har navnet skiftet etter hvilke saker kulturfeltet har delt departement med i ulike regjeringer.
Fram til 1975 ble det utdelt første, andre og tredje-priser i klassen «Litteraturprisen». Prisene var i tillegg ofte delt mellom flere personer. I perioden 1975-1978 ble det utdelt tre eller fire likeverdige priser. Fra 1979 har det bare vært én prisvinner. Samtidig ble antall ulike priskategorier økt i løpet av 1970-tallet.
Tidligere har prisen hatt følgende navn:
Billedbokprisen
Prisen ble første gang utdelt 1961.
Fagbokprisen
Prisen ble første gang utdelt i 1984.
Debutantprisen
Prisen ble første gang utdelt i 1977.
Illustrasjonsprisen
Prisen ble første gang utdelt i 1957.
Oversetterprisen
Prisen ble første gang utdelt 1972. Prisen har noen år vært gitt for én oversettelse til bokmål og for én oversettelse til nynorsk.
Tegneserieprisen
Prisen ble første gang utdelt i 1973.
Spesialprisen
Prisen ble første gang utdelt i 1982. Prisen deles ikke ut hvert år.
Hedersprisen
Prisen er bare utdelt én gang.
Pris for pionerarbeid
Prisen er bare utdelt én gang.
T. J. Labbe gasskraftverk
T.J. Labbe gasskraftverk er et varmekraftverk i Lafayette Parish, i delstaten Louisiana i det sørlige USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 101 MW fordelt på 2 turbiner. Operatør er det fylkeseide energiselskapet Lafayette Utilities Systems LLC.
Det stod ferdig i 2005. Brenselkilden er hovedsakelig naturgass.
Ivie Anderson
Iva «Ivie» Anderson (født 1905, død 1949) var en amerikansk jazzsanger best kjent for sine opptredener med Duke Ellington.
Som 13-åring begynte hun å studere sangteknikk i Washington D.C., før hun to år senere vendte tilbake til vestkysten hvor hun begynte sin profesjonelle karriere. I ti år fremover opptrådte hun med forskjellige revyer og show, og et halvt år på turné i Australia. Fra 1930 og til begynnelsen av 1931 sang hun i showet «Grand Terrace Café» i Chicago, og ble deretter anbefalt av Earl Hines til Duke Ellington og engasjert av ham.
Sangtype
Anderson var ikke i og for seg noen bemerkelsesverdig sanger, men i Ellingtons orkester passet hun perfekt, og her ble hennes evner utnyttet i full utstrekning og på rett måte. På de mange platene der hun synger med Ellington-orkesteret viser hun ofte sin varme og mørke stemme, som hun bruker med stor overbevisning og innfølingsevne.
Diskografi
Anderson ga aldri ut noen soloplate, men mye av hennes arbeid med Duke Ellington ble gitt ut:
Hargis-Hebert gasskraftverk
Hargis-Hebert gasskraftverk er et varmekraftverk i Lafayette Parish i delstaten Louisiana i det sørlige USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på101 MW fordelt på 2 turbiner. Operatør er det fylkeseide energiselskapet Lafayette Utilities Systems LLC.
Det stod ferdig utbygd i 2006. Brenselkilden er hovedsakelig naturgass.
MS 1970
MS 1970 er et skihoppanlegg i Štrbské Pleso i Slovakia. Anlegget består av to hoppbakker med størrelse K120 og K90 (HS100). Det ble brukt under ski-VM 1970, vinter-Universiaden 1987 og 1999, og junior-VM 1990, 2000 og 2009.
Můstkem Jarolímkovým
Den første hoppbakken i distriktet ble bygd ved Klát til det tsjekkoslovakiske mesterskapet i 1920. I 1932 konstruerte Karel Jarolímek en ny hoppbakke, som senere ble oppkalt etter ham. Den ble ombygd til VM i 1935. Etter at tårnet i bakken ble kraftig skadet vinteren 1939/40, måtte det repareres nesten hvert år. Bakken ble revet i 1962. Den hadde til sist K-punkt 72,5 meter og bakkerekord 76,5 meter.
Dagens anlegg
Dagens hoppanlegg ble bygd på samme sted som den gamle Jarolímek-bakken sto. Byggingen av de nye hoppbakkene var omdiskutert, fordi de ligger i et naturvernområde. Etter at den gamle bakken var revet, ble dagens to hoppbakker bygd i perioden 1966-1969, foran VM i 1970. De hadde da størrelse K110 og K88. Storbakken, MS 1970 A, ble utbygd til K114 i 1984 og K120 i 1988. Den har imidlertid foreldet bakkeprofil i dag (2012), og har ikke hatt renn siden 1999. Normalbakken, MS 1970 B, ble først utstyrt med plastmatter til helårsbruk i 1982, og ble modernisert og utbygd til K90 i perioden 2000–02.
På grunn av administrative problemer og skader etter en storm 19. november 2004 var både hoppanlegget og langrennsløypene i Štrbské Pleso stengt fra sommeren 2003. Langrennsløypene ble gjenåpnet relativt kort tid etter uværet, og normalbakken åpnet på nytt til hoppsesongen 2006–07. Det finnes planer om å modernisere også storbakken.
I tillegg til mesterskapene, har hoppbakkene i Štrbské Pleso vært arena for verdenscuprenn i både spesielt hopp og kombinert. Siste verdenscuprenn i hopp ble holdt i 1991, mens siste verdenscuprenn i kombinert var i 2001.
Bakkerekord i K120-bakken er 128,5 meter, satt av Sergej Bobrov (Hviterussland) i vinter-universiaden 29. januar 1999. I K90-bakken er rekorden på snø 100 meter, satt av Kenneth Gangnes (Norge) i junior-VM 6. februar 2009. På plast er rekorden 102,5 meter, satt av Dawid Kowal (Polen) i et FIS-renn 13. september 2009.
Monopol (brettspill)
Monopol er et av de mestselgende brettspillene i verden. Målet med spillet er å bli den rikeste spilleren, og tvinge de andre spillerne til konkurs ved kjøp, salg og leie av tomter eller gater med hus og hotell. Spillet ble utviklet fra Elisabeth Magies spill The Landlord Game. Charles Darrow utviklet dette spillet med gater fra Atlantic City, og i 1935 kjøpte Parker Brothers rettighetene til spillet fra ham.
Spillet selges i dag i 80 land, på 26 forskjellige språk. I Norge selges spillet med gater i Oslo; i Storbritannia med gater i London; i Frankrike med gater i Paris. Enkelte nyere versjoner, som Star Wars-utgaven, bruker fiktive steder. I Norge er det utgitt egne spill for byene Bergen (2008), Stavanger (2011) og Trondheim (2011). Da er det gater fra disse byene som brukes på brettet.
Historie
Sannheten er imidlertid den at Charles Darrow selv hadde kopiert spillet. The Landlord Game, forløperen til Monopol, ble utviklet og patentert av Elisabeth Magie allerede i 1902. Dette spillet lot hun venner og bekjente kopiere i 1903, og i 1904 fikk hun patentert spillet. The Landlord Game ble utgitt kommersielt i 1906 og ble raskt populært og spredde seg til USA. Og det var slik Charles Darrow fikk tak i spillet, som han senere presenterte til Parker som sitt eget.
De første to årene solgte Monopol i over 2 millioner utgaver, og siden har det spredt seg til over 80 land.
US Opoly
I USA har selskapet US Opoly fått rettighetene til å utgi spesialutgaver av Monopol med temaer hentet fra aktuelle begivenheter, TV-serier med videre. The Beatles har blant annet vært temaet for tre ulike utgivelser, sist The Beatles – Yellow Submarine (2013). Brettspillene fra US Opoly selges i enkelte spesialbutikker for tegneserier og lignende i Norge.
Norsk utgave
En norsk utgave av Monopol ble lansert av Damm i 1937. Her var de amerikanske stedsnavnene og bedriftene erstattet av tilsvarende i Oslo. Den første versjonen hadde spillebrikker i hvitt metall, blant annet en ku, en hest, og en seilbåt. Blant tidlige brikker var også en skiløper og trafikkfyr, før de ble erstattet av små plastbiler.
Skjøter og tomtepriser i tidligere utgaver
I tidligere versjoner av spillet opereres det ikke med stasjoner, men med fire fergerederier: N.A.L. (Den Norske Amerikalinje), B.D.S. (Det Bergenske Dampskibsselskab), Hvalfangstselskapet Kosmos og Bastøfergen. I stedet for Elverket og Vannverket ble det tidligere operert med Akers mekaniske verksted og Nylands verksted. Og tomteprisene har steget med årene. I den avbildede utgave er tomtene dobbelt så dyre som i en tidligere utgave. Der varierte tomteprisene fra 600 kr for Parkveien og Kirkeveien til 3500 kr for Ullevål Hageby og 4000 kr for Rådhusplassen.
I Norge ga Damm en tid ut spillet under navnet Millionær. I disse spillene var det skjøter for flyselskapene SAS og Braathens S.A.F.E. i stedet for Elverket og Vannverket. I noen utgaver av Millionær hadde en også Slottsplassen i stedet for Rådhusplassen. De fire ovennevnte rederiene var med her. Betegnelsen «Trafikkfyr» ble gjeninnført for feltet med gratis parkering. «Trafikkfyr» hadde ikke vært brukt siden rundt 1960.
Sjansekort i tidligere utgaver
Et særnorsk sjansekort var «Deres hus og hoteller brenner». Kortet innebar at spilleren mistet all bebyggelse, med mindre han hadde betalt brannforsikringspremie. Dette sjansekortet er utgått.
Norske utgaver
I tillegg til den originale utgaven, er det utgitt egne spill for byene Oslo, Bergen (2008), Stavanger (2011) , Trondheim (2011), Grimstad , Sogndal, Nesodden, Elverum, Fauske, Hurum, Rjukan, Åsane, Karmøy , Stjørdal, Helgeland, Ofoten, Vesterålen og muligens flere. Da er det gater fra disse byene som brukes på brettet. Lokale selskaper kan betale for å bli representert.
Turneringer og mesterskap
Følgende har blitt norgesmestere i Monopol:
Park district
Park district er et område i den vestlige delen av Glasgow i Skottland. Området er sentrert rundt Park Circus som består av en liten park med gate og bygårder rundt. Park Circus ligger på toppen av en haug rett øst for Kelvingrove Park og utsikten over parken gjør at det hører til de finere områdene i Glasgow.