cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kasjira kullkraftverk
Kasjira kullkraftverk er et gass- og kullkraftverk i Kasjira i Moskva fylke, ved elva Oka i det vestre Russland. Kraftverket har en installert produksjonseffekt på 1 910 MW, og produserer årlig om lag 6,5 TWh elektrisk kraft. Kapasiteten for fjernvarme er 464 MWt.
Kraftverket ble påbegynt i 1965, og er utvidet flere ganger fram til 2008. Operatør av kraftverket er det russiske energiselskapet OGK-1.
Anlegget har 7 blokker og turbiner av ulik alder, de ble bygget ut i etapper fra 1967 til 1983. De første seks blokkene er 300-330 MW enheter av typen LMZ, mens den siste og nyeste er en 80 MW-enhet av typen Kaluzsky. Tilførselen av kull kommer fra Kuznetsk.
Stratford Canning
Første år
Stratford var sønn av Stratford Canning jr. (1744–1787), en irskfødt handelsmann basert i London, og fetter av den framtidige statsminister George Canning og den framtidige 1. baron Garvagh. Han studerte først ved Eton College og deretter på King’s College ved University of Cambridge. I 1807 ble han gitt en mindre posisjon i utenriksdepartementet av sin fetter, og ble sendt på oppdrag til Danmark senere det samme året.
I diplomatiet
Hans første reise til Konstantinopel skjedde i 1808 da han var deltager i oppdraget til Robert Adair som gjenopprettet freden mellom Storbritannia og tyrkerne. Da Adair forlot Konstantinopel i 1810 ble Canning ministerfullmektig, og det var Canning som hjalp til med å forhandle Fredsavtalen i Bucureşti (1812) mellom osmanene og russerne den 28. mai 1812.
Canning reiste tilbake til London senere det året og bidro til å grunnlegge Quarterly Review, et litterært og politisk magasin som kom til vare fram til 1967. I juni 1814 ble han utpekt som ministerfullmektig for Sveits hvor han sammen med andre representanter fra de allierte statene bidro til forhandle fram Sveits’ nøytralitet og en ny sveitsisk forbundskonstitusjon. I oktober dro han til Wien hvor han fungerte som støtte for lord Castlereagh, den britiske representanten ved Wienerkongressen.
Etter forhandlingene med den sveitsiske nøytraliteten i 1815 ble hans rolle kjedsommelig for ham, men han ble likevel fram til 1819 da han ble kalt tilbake og deretter sendt til Washington som ministerfullmektig i USA. Selv om han håpet på et større resultat i Washington som kunne gi ham sjanse til å klatre i hierarkiet var han i det store og hele uten resultater. Initiativet fra hans fetter George, nå på nytt i utenriksdepartementet, for en felles britisk-amerikansk garanti for latinamerikansk uavhengighet, førte til kunngjøringen av Monroedoktrinen. I 1820 ble Canning gjort til medlem av Det kongelige råd.
Canning reiste tilbake til London i 1823, og året etter ble han sendt på oppdrag til Russland hvor han forhandlet fram en avtale om grensene mellom Russland og Britisk Nord-Amerika, men han greide ikke å skaffe en avtale i henhold til det greske opprøret.
I 1825 ble Canning på nytt sendt til Konstantinopel, denne gangen som ambassadør. Han flyktet fra byen som følge av slaget ved Navarino i 1827, men etter en kort tur tilbake til London, da sammen med de franske og russiske ambassadørene som flyktet sammen med ham, satte han opp leir ved Poros. I 1828 hadde han og de andre ambassadørene signert Poros-protokollene som ga den nye greske staten retten til øyene Kreta, Samos, og Evvia, Selv om han hadde blitt oppmuntret i denne sjenerøse posisjonen mot grekerne av sin overordnede, lord Aberdeen, var dette miskjent av den britiske regjeringen, og av den grunn gikk Canning av.
Britisk politikk
Canning ble imidlertid sendt på et nytt diplomatisk oppdrag, og da til Madrid hvor han forhandlet med rivalene som gjorde krav på den portugisiske tronen, men klarte ikke å utrette noe særlig. Han dro igjen hjem og forsøkte atter en politikerkarriere innenlands ved å knytte seg til lord Stanleys gruppe av frafalne whiger, de såkalte Derby Dilly, men da Stanleys tilhengere gikk i regjering med Robert Peel i 1841 ble Canning ikke tilbudt en posisjon. Han gikk da til lord Aberdeen, den nye utenriksministeren, som han hadde et tvetydig forhold til, og Canning ble igjen tilbud ambassadeposten ved Konstantinopel.
Ambassadør i Konstantinopel
Cannings tid i Konstantinopel varte fra 1842 til 1852, og i denne tiden ble han sett på som en ledende person i hovedstaden til Det osmanske rike da den britiske innflytelsen over Høyporten økte og tyrkerne ble i stadig større grad sett på som britiske klienter.
Da hans gamle allierte Stanley, nå jarlen av Derby, dannet regjering i 1852, håpet Canning på posisjonen som utenriksminister, eller i det miste som ambassadør i Paris. Isteden ble han gitt tittelen vicomte Stratford de Redcliffe i grevskapet Somerset. Han reiste hjem i 1852, men da Aberdeens koalisjonsregjering ble dannet ble Stratford igjen sendt tilbake til Konstantinopel.
I Konstantinopel for siste gang kom Stratford i sentrum av en krise som oppsto på grunn av en strid mellom tsar Nikolaj I og Napoleon III av Frankrike over beskyttelsen av de hellige stedene i de muslimske områdene. Krisen ble opptakten til Krimkrigen. Stratford er anklaget for å ha oppmuntret tyrkerne til å avslå kompromissavtalen som Aleksandr Mensjikov forsøkte å hale i land. Det synes som om Stratford hele tiden presset tyrkerne til å forkaste kompromissene ved å argumentere at enhver russisk avtale ville bli å underkaste Det osmanske rike som protektorat under tsar Nikolaj I. Frykten var at russerne skulle få tilgang til Middelhavet. Stratford forlot Konstantinopel for siste gang i 1857 og gikk av tidlig det neste året.
Pensjonering
I de 22 årene som lord Stratford de Redcliffe levde som pensjonist forsøkte å holde på intellektuelle sysler og kjedet seg stort over å ikke lenger være en del av det offentlige liv. Han var tilstede i Overhuset jevnlig og talte hyppig om utenrikspolitikken. I 1869 ble han gjort til ridder av Hosebåndsordenen. Han var også storkorsridder av Order of the Bath. Under den østlige krisen på 1870-tallet skrev Stratford mange leserinnlegg til The Times om emnet.
Familie
Stratford Canning var den yngste av fem barn, flere av dem utmerket seg, selv om ingen av hans søsken skrev så mye om sitt liv som Stratford gjorde. Hans eldste bror Henry Canning (1774–1841) ble britisk konsul i Hamburg i 1823, en post han beholdt for resten av livet. Hans bror Charles Fox Canning (1784–1815) var på den tid han døde var han ADC for hertugen av Wellington i slaget ved Waterloo.
Stratford giftet seg to ganger. Hans første hustru Harriet, datter av Thomas og Harriet Raikes, døde da hun var 27 år ved Lausanne i februar 1817, antagelig i barsel. Hans andre hustru, Eliza Charlotte Alexander (1805–1882), fødte ham (minst) fem barn hvor fire overlevde til å bli voksne. Disse var:
Alle barna hans døde uten å bli gift. Canning selv døde da han var 93 år gammel i 1880, og hans adelsskap døde også ut. Han er gravlagt under en meget stor og grå monument på den vestlige siden av gravlunden i Frant i Sussex i England.
Fastkjevede fisker
Fastkjevede fisker er en gruppe fisk gruppert som en egen orden av Carl von Linné i hans 1758-utgave av Systema naturæ. Det vitenskapelige navnet Branchiostegi betyr «gjellehus». Navnet kommer av at de har finnestråler av bein, men gjellelokkene er uten beinstråler.
Som mange av Linnés grupper har ikke ordenen overlevet grundigere undersøkelser. I Linnes verk inneholdt den følgende slekter, de fleste fra tropiske farevann:
Mange av disse er i dag samlet i orden Nålefisker, mens de øvrige er spredt på flere forskjellige ordner. Fastkjevede fisker slik Linné beskrev den er derved en polyfyletisk gruppe.
Berndt-Otto Rehbinder
Berndt-Otto Viktor Olof Rehbinder (født 1. mai 1918 i Karlskrona, død 12. desember 1974 i Boden) var en svensk fekter som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors.
Albert I av Belgia
Albert I av Belgia (født 8. april 1875 i Palais de la Régence i Bruxelles i Belgia, død 17. februar 1934 i Marches-les-Dames i Namur) var belgiernes tredje konge. Han etterfulgte sin onkel Leopold II av Belgia i 1909 og satt på tronen til sin død i 1934. Under første verdenskrig ble han et symbol på Belgias motstand mot den tyske invasjonen, og han var blant annet med i den militære ledelsen.
Bakgrunn
Albert var sønn av prins Philippe, greve av Flandern som var en yngre bror til kong Leopold II, og hans hustru prinsesse Marie av Hohenzollern-Sigmaringen. Ved sin fødsel var han den fjerde i arverekken til å overta etter Leopold II. Kronprins Leopold døde i 1869, og da Alberts eldre bror prins Baudouin også døde i 1891, ble han arveprins til den belgiske kronen. Etter farens død i 1905 var han direkte tronarving.
Ekteskap
Han giftet seg 2. oktober 1900 med hertuginne Elisabeth av Bayern, og sammen fikk de tre barn:
Dan tranh
Dàn tranh er et vietnamesisk strengeinstrument. Det er et siterlignende instrument som er beslektet med det kinesiske instrumentet guzheng og den japanske koto.
Albert I av Belgia
Konge
Han ble den tredje konge av Belgia den 23. desember 1909, da hans onkel kong Leopold II døde. I begynnelsen av første verdenskrig lyktes det Albert I å holde de tyske troppene tilbake lenge nok særlig ved det langvarige forsvaret av Antwerpen til at Storbritannia og Frankrike kunne forberede det som ble Marneslaget (6. september–9. september 1914). Under krigen var Belgias territorium til nesten 99 % okkupert, og underlagt en hard tysk okkupasjonspolitikk. Kong Albert kjempet videre, og engasjerte restene av sin hær i fortsatt kamp mot tyskerne i Frankrike også belgisk ikke-okkupert område bak Yser-fronten. Da han vendte tilbake til Brussel ble han feiret som nasjonalhelt.
Albert I var interessert i fjellklatring. Denne interessen ble vakt i 1901 av et foredrag av sekretæren til stifteren av Solvayhytten på Matterhorn. I 1907 klarte Albert og hustruen Elisabeth sammen med fjellførerne Martin Schocher og Benedikt Supersaxo å bli førstebestigere opp nordøstruten på Piz Caral (3421 m). I 1908 kunne han med tre ledsagere bestige Matterhorn (4478 m) via Hörnligrat. Etter sin kroning foretok han krevende klatringer i Dolomittene, for eksempel sørveggen opp til Marmolata (3343 ) og den 14. bestigning opp Preußwand på østsiden av Campanile Basso (2883 m) sammen med Tita Piaz. Han fikk tilnavnet «fjellenes konge»
Dødsulykke
Albert I døde under fjellklatring på fjellet Marche-les-Dames i Ardennene i nærheten av Namur. Han hadde festet en krok på en kjempestor steinblokk som så veltet ned over ham, forteller en som var med på turen. Det skjedde sent på dagen, som det siste de gjorde før de skulle hjem. Han døde på stedet, idet han falt tolv meter ned med hodet først.
Ved siden av den offisielle dødsårsaken oppstod raskt andre hypoteser, som et attentat eller selvmord. Den offentlige utredning nevner en utypisk funnposisjon og at en blodig enkeltstein ble funnet to til tre meter fra den døde.
Mosseveien (Oslo)
Mosseveien (19–299, 6A–286, 850) er en vei som starter i Gamlebyen i Oslo og følger E18 fra Ekebergskråningen til Vinterbro i Ås. Dette er en av hovedveiene fra Oslo til Østfold og Sverige. I Bydel Gamle Oslo har den husnummer 6A-59, i Bydel Søndre Nordstrand husnummer 71-850.
Historikk
Veien fikk dagens navn i 1929/1941.
Den 7. oktober 1953 raste om lag 100 meter av Mosseveien ut ved Bekkelaget, i Bekkelagsraset. I leirskredet forsvant også grunnen under jernbanelinja. Lokaltoget fra Kolbotn fikk stoppet i tide, men Drøbakbussen ble tatt av skredet. I alt 5 mennesker mistet livet, hvorav 4 i bussen.
Veistandard
I Gamlebyen har veien kun ett felt i hver retning. For øvrig er den 3 felts vei med et kollektivfelt med variabel retning, frem til avkjørselen mot Holmlia der den går over til 4 felts motorvei. Ved avkjøringen til Kolbotn får E18 igjen 3 felt, men klassifisert som motortrafikkvei.
Ruseløkka
Ruseløkka er et strøk i Oslo, som ligger i indre by og hører til Bydel Frogner. I bebyggelsen er det stor andel leiegårder fra 1800-tallet (murbyen), men også en del andre viktige bygg.
Mosseveien (Oslo)
Veistandard
I Ås er Mosseveien en kommunal vei som går parallelt med E6 langs Årungen.
Ruseløkka
Avgrensing
Strøket er trekantformet og vanligvis avgrenset av Slottsparken i nord, Oslo Sentrum ved Vika i øst og Skillebekk i vest.
Mosseveien (Oslo)
Veistandard
På lenge sikt er planen at Mosseveien ikke lenger skal være en del av E18. I det fastsatte planprogrammet for E6 Manglerudprosjektet (2016) står det: «E18 skal skiltes om fra Mosseveien til en felles trasé med E6 fra Vinterbro til Abildsø, og videre via Ryen til Bjørvika. Mosseveien skal fortsatt ha en riksvegfunksjon.» Denne veien er 3,4 kilometer lengre enn veien via Mosseveien.
Ruseløkka
Avgrensing
Gatemessig vil dette si: Henrik Ibsens gate sørside i sin helhet i nord. Det ligger også vest for hele Ruseløkkveien (med dennes vestside) som går sørvestover fra Henriks Ibsens gate ved 7. juni plassen. Et kvartal her ligger dog også på østsiden av veien, det trekantformede komplekset sør for Cort Adelers gate. Deretter følger det Munkedamsveien vestover, til denne møter Parkveien og følger så denne. Når den igjen treffer Observatoriegata, følger den denne nordover til den treffer Henrik Ibsens gate igjen ved Solli plass.
Mosseveien (Oslo)
Veistandard
I samme planprogram er trafikkutviklingen på Mosseveien de senere år beskrevet : «Ny sammenhengende 4-feltsveg fra Vinterbro til Åsland og åpningen av Nøstvettunnelen i 2009, har medført at E6 sørfra ved bygrensa har økt fra 36100 ÅDT i år 2008 til 47100 ÅDT i 2014, en økning på ca. 30 %. E18 Mosseveien har i samme periode hatt en trafikknedgang fra 21500 ÅDT til vel 16500 ÅDT, en nedgang på ca. 24 %.»
Ruseløkka
Avgrensing
Skillene er ganske klare arkitekturmessig og/eller gatemessig, med unntak av mot Skillebekk. Eksempelvis: På tross av at mange (gjerne i eiendomsbransjen) har «slått sammen» Vika og Ruseløkka er skillet klart når man ser på bygningene: Vika-bebyggelsen er mye nyere siden den kom etter en totalsanering (med unntak av Vestbanen) f.o.m 1930-tallet, intensivert på 1950- og 1960-tallet, mens Ruseløkka på sin side er vesentlig eldre (se under). Alle gatene i det nye Vika fikk derfor nye navn, uavhengig om de fortsatte i det samme gateløpet som fra Ruseløkka: F.eks blir Løkkeveien vest for Ruseløkkveien (altså på Ruseløkka) til Dronning Mauds gate øst for Ruseløkkveien (altså i Vika), mens Cort Adelers gates gateløp ikke bytter navn når den krysser denne gaten, siden den allerede hadde bebyggelse fra Ruseløkka på sin sørside som nevnt over.
Historie
Strøket har navn etter den tidligere løkkeeiendommen Ruseløkken som lå ved fotenden av den høyden som nå kalles Abelhaugen i Slottsparken. Denne løkkeeiendommen omfattet også områdene helt ned til dagens Universitetsgata, hvor den grenset til Grünings løkke. Løkkeeiendommen hadde navn etter borgermester Lauritz Ruus (1585–1642) som kjøpte eiendommen omkring 1640.
Lås
En eller et lås er en mekanisk festeanordning som kan brukes på en grind, en dør, et vindu, en luke, et fartøy eller en beholder (skrin, skap, koffert eller lignende) for å begrense adgangen til det som dermed blir innelukket eller innelåst. Låser åpnes vanligvis ved bruk av nøkler eller kode, men i enkleste tilfelle ved å løfte opp en hempe eller hendel.
Historikk
Sikring av eiendeler har lenge opptatt folk over hele verden. Låsing har da stort sett vært det foretrukne alternativ fremfor å overvåke eller skjule eiendelene. Tidlige løsninger inkluderte knuter for enten å avsløre, som tyvknop, eller hemme, som den gordiske knute. Historikere er usikre på hvor den første låsen ble oppfunnet, men mye tyder på at låsen opprinnelig ble utviklet i de egyptiske, greske og romerske sivilisasjonene uavhengig av hverandre. Låser og nøkler av tre var i bruk så tidlig som 4000 år siden i Assyria og i Bibelen nevnes låser i metall allerede i mosebøkene på et tidspunkt som er anslått til ca. 1400 f.kr da Jakob og hans tolv sønner emigrerte fra landområdet som er dagens Israel og til Egypt.
Den moderne nøkkellåsen ble oppfunnet av Linus Yale i 1844, og de fleste mekaniske sylinderlåser som brukes i dag, bygger på dette prinsippet.
Oppbyggingen av en moderne dørlås
Moderne låser leveres i mange varianter. I Norge tenker vi oftest på låsen i en ytterdør i et bolighus eller næringsbygg. Denne er i dag oftest en innfelt lås der en låskasse er innfelt i selve dørbladet. En, eller oftest to bolter stikker ut og griper i sluttstykket eller dørstolpen i dørkarmen. Boltene falle og reile, er de aktive delene for låsens funksjon: Den fjærbelastede fallen med sin skråflate, holder døren på plass inntil noen bruker dørvrideren for å åpne. Reilen kan være firkantet, rund eller ha form som en hake, og er den bolten som holder døren låst. Kontroll av denne – låsing eller åpning – kan skje med nøkkel, kode, adgangskort eller en elektronisk brikke. Mekaniske nøkler finnes i to hovedtyper; tilholderlåsnøkkel eller sylinderlåsnøkkel.
Hestesport under Sommer-OL 1988
Hestesport under Sommer-OL 1988. Hestesport var med på det olympiske programmet for attende gang under OL-1988 i Seoul. Det ble konkurrert i tre disipliner; feltritt, dressur og sprangridning om seks olympiske titler, tre individuelle og tre i lag. Vest-Tyskland ble beste nasjon med fire gullmedaljer foran Frankrike og New Zealand med en hver.
Lås
Oppbyggingen av en moderne dørlås
I Skandinavia brukes i hovedsak låser med mål etter standarden SIS (Svensk Industristandard), mens det på kontinentet ofte benyttes låser etter standarden DIN (Deutsches Institut für Normung).
Bruk av ordet lås i dagligtale
Uttrykket vranglås brukes opprinnelig for å beskrive en lås som grunnet mekanisk feil eller feilbruk ikke lar seg åpne. I nyere tid brukes uttrykket også i abstrakte sammenhenger, gjerne i nedsettende betydning, om en person som vedvarende fastholder et motstridende syn.
Arven etter Arn
Arven etter Arn av Jan Guillou handler om Arns sønnesønn Birger Magnusson. Birger vokser opp på Forsvik som rytter, men får ekstra undervisning i latin, strategi og andre kunnskaper som Arns enke Cecilia Rosa finner fornuftige. Etter to års reiser mellom ulike gilder og mange års arbeid, lykkes han i å først bli folkungenes, og deretter hele Sveriges jarl. Når hans lille sønn Valdemar blir valgt til Sveriges konge, bryter ett voldsomt opprør løst. Opprøret ender med at to hærer møtes ved broen Hervads som går over elven Säveån i Nårunga.
Globoid
Globoid Acetocyl var et varemerke for acetylsalisylsyre i tablettform.
Historikk
Acetylsalisylsyre ble syntetisert første gang av Charles Frédéric ­Gerhardt i 1853, og patentert av legemiddelfirmaet Bayer i 1897. Aspirin er merkevarenavnet som Bayer brukte på acetylsalisylsyre, mens Globoid var navnet på produktene som ble produsert på lisens. Aspirin er et av de aller eldste ­varemerkene i verden og er et beskyttet varemerke i mer enn 80 land. Globoid Acetolcyl kom på markedet i 1913, og fram til 1920 ble det laget en rekke tablettmedisiner under navnet Globoid, slik som Globoid Blaudii, Globoid Bromid, Globoid Ferrali og rundt 20 andre varianter. Av disse var det bare Globoid Acetocyl som overlevde.
Globoid i Norge
I 1930 ble Spesialitetskontrollen (senere Statens legemiddelverk) opprettet, og Globoid ble godkjent 12. september dette året. Det ble produsert av Nyegaard & Co og produksjonen foregikk i ­Rådhusgata 28 før den senere ble flyttet til ­Lillestrøm. Det ble et svært populært legemiddel til tross for en del uheldige bivirkninger, slik som økt blødningstendens og risiko for magesår. På 90-tallet ble Globoid reseptbelagt, og fra 2014 var det ikke lenger lov for apoteker å selge Globoid.
Appalachian dulcimer
Appalachian dulcimer, også kjent som «mountain dulcimer», er et strengeinstrument utviklet i USA med utgangspunkt i en instrumenttype kjent flere steder i Europa som nederlandsk hummel, fransk epinette des Voges, norsk langeleik.
Dulcimeren har fire strenger, hvorav en dobbelt melodistreng, en bass- og en kvintstreng, ofte med åpen stemming. Gripebrettet har en diatonisk skala. Instrumentet ble tradisjonelt spilt ved at strengene ble presset ned med en «noter», en rund pinne av tre, men i dag spilles dulcimeren også med fingrene, noe som muliggjør akkorder. Strengene slås an med plekter.
Dulcimeren er opprinnelig knyttet til tradisjonell amerikansk folkemusikk, en av de fremste utøverne var Jean Ritchie fra Kentucky (født 1922). Den er også brukt i moderne musikk, nevnes kan Joni Mitchell som stemmer dulcimeren på utradisjonelt vis og spiller akkorder. I England er den blitt brukt av Brian Jones i The Rolling Stones og av folkrock-grupper som Fairport Convention og Steeleye Span, i Norge av Folque og Kong Lavring.
Eksterne lenker
Hammered dulcimer
Gabriel Moseid
Gabriel Endresen Moseid (født 10. oktober 1882 i Vennesla, død 4. august 1961) var en norsk gårdbruker og politiker (B). Han var innvalgt på Stortinget fra Vest-Agder 1919–1953. Han var sønn av gårdbruker Endre Gundersen Moseid (1844–1909) og Ragnhild Svendsdatter (1860–1886), og var bestefar til Edvard Moseid.
Biografi
Han gikk på amtsskole 1899–1900 og fortsatte deretter i to år på Søgne landbruksskole 1900–1902. Gabriel Moseid overtok farsgården Moseid i 1909. Han engasjerte seg i politikk og var medlem av Vennesla kommunestyre 1910–1913, 1913–1916, 1916–1919, ordfører 1919–1922. I denne tiden var han også bokholder og kasserer i Vennesla Sparebank i perioden 1915–1921.
Etter det tyske angrepet på Norge i 1940 var Moseid medlem av presidentskapet og deltok i forhandlingene med tyskerne, hvor blant annet kong Haakon VII ble bedt å vurdere å trekke seg, og hvor et stort flertall av stortingsmennene deretter stemte for å avsette regjeringen, suspendere kongen og tilbakekalle Elverumsfullmakten.
Offentlige verv
Moseid hadde en rekke offentlige verv, først i Vennesla kommune. Han møtte på Stortinget som 2. vararepresentant for Venstre i Mandalen i perioden 1919–1921, men ble medlem av Bondepartiet da dette ble stiftet i 1921. Etter at han ble valgt inn som fast representant på Stortinget i 1922, fikk han også en rekke sentrale verv. Han hadde vervet til 1953, men møtte også ved konstitueringen i 1954. Fra 1934 til 1945 var han president i Lagtinget. Noen av hans mange verv er nevnt nedenfor
Iván Campo
Iván Campo Ramos (født 21. februar 1974 i San Sebastián, Spania) er en spansk tidligere fotballspiller. Campo startet sin karriere i Deportivo Alavés i 1993. Her ble han til 1996 da Valencia CF kjøpte ham. Her ble det syv kamper og én sesong. I 1997 gikk han til RCD Mallorca, men også her ble han bare en sesong, til Real Madrid kjøpte ham i 1998. Han spilte i Real i fire sesonger, til 2002. I 2002 kom han til Bolton. Fra og med sesongen 2008 spilte han i Ipswich Town, hvor han var til 2009. Etter et kort opphold i Larnaka la han opp i 2010. Campo har spilt fire kamper for. Han var med i troppen til fotball-VM 1998.
Uradel
Uradel, også kalt eldgammel adel (særlig på dansk), er uttrykk som i noen grad er brukt om den «eldste adelen» i et område, men med svært varierende definisjoner. Definisjonene varierer som oftest mellom ulike land, og i mange tilfeller har begrepet flere mulige definisjoner også innenfor samme land. På mye av kontinentet brukes begrepet ofte om den del av adelsstanden som i mannslinjen («agnatisk») stammer fra en person i middelalderen eller tidligere, og som hadde en samfunnsmessig posisjon som adelig («fri») uten å være adlet av en fyrste eller lignende. Det vil si med en ukjent opprinnelig årsak til adelsposisjonen.
Betegnelsen uradel ble lansert i Skandinavia på 1800-tallet under påvirkning av tyske slektsforskere, og brukes i Danmark, Sverige  og Norge. Begrepet er likevel mer vanlig i Sverige og Danmark enn Norge, noe som bl.a. skyldes at disse landene har flere slike nålevende slekter.
Sverige
Sverige har en ganske tallrik uradel, med slekter som Beck-Friis, Bielke, Bonde, Gyllenstierna, Leijonhufvud, Lilliehöök, Natt och Dag, Oxenstierna, Posse, Rålamb, Stenbock, Thott og Trolle. Også Danmark har flere nålevende slekter som regnes som uradel, som Arenfeldt, Bille, Brockenhuus, Holck, Huitfeldt, Høeg, Juel, Juul, Krabbe, Kaas, Rosenkrantz, Sehested, Skeel og Vind.
Polen, Finland og Baltikum
I Polen kan den adelen som kalles uradel sjeldent føres lenger tilbake enn rundt år 1500. I Finland og Baltikum består uradelen i stor grad av innvandrede tyske og svenske slekter.
Norge
I Danmark og Norge går det fremste skillet mellom den gamle ridder- og væpneradelen, og den hoffadelen, embetsadelen eller brevadelen som oppstod etter innføringen av Eneveldet på 1600-tallet. Et kjennetegn på den nye adelen var at kongen brukte tildeling av adelskap som belønning for personer som utmerket seg i statsadministrasjonen eller på andre måter i kongens tjeneste, mens den eldre adelen ofte stod i et motsetningsforhold til kongen, særlig i valgmonarkiet Danmark der nye konger måtte undertegne en håndfestning som sikret adelens rettigheter mot kongen (en ordning som også ble innført i Norge i 1448). En annen brukt definisjon, særlig i Danmark, er å regne den adel som kjennes fra før reformasjonen som «uradel».
Norge hadde ifølge Terje Bratberg opprinnelig en tallrik uradel, men svært få har overlevd i adelig stand til vår tid, men «mange gamle uradelsslekter [har] overlevd i bondestand».
Det er diskutabelt om betegnelsen uradel bør brukes – og er treffende – om de norske høvdings- og stormannsslektene i middelalderen, som for eksempel Bjarkøyætten, Sudrheimsætten, Finnenætten, Bolt og mange andre tilsvarende ætter.
Flere norske slekter er av forskjellige personer på 1800–1900-tallet, blitt kalt for «norsk uradel», som:
Danmark
Gruppen av «dansk uradel» inkluderer bl.a. følgende slekter som har, eller har hatt, medlemmer i Norge:
Referanser
Deutscher Adel
Carson Daly
Carson Jones Daly (født 22. juni 1973) er en amerikansk programleder og VJ på MTVs Total Request Live.
Sonic Boom
Sonic Boom er det 19. studioalbumet fra hard rock-bandet Kiss, utgitt i oktober 2009.
Dette er bandets første nye studioalbum siden Psycho Circus ble utgitt i 1998. Gitarist Tommy Thayer erstattet Ace Frehley i 2001, og dette er hans første studioalbum med Kiss som medlem av bandet. Trommeslager Eric Singer er tilbake i bandet etter å ha erstattet Peter Criss. Singers forrige album sammen med Kiss var Carnival of Souls: The Final Sessions fra 1997. Både Thayer og Singer er vokalister på hvert sitt spor, hvor Thayer synger på låten «When Lightning Strikes», mens Singer er vokalist på «All for the Glory». Platecoveret er tegnet av Michael Doret som også tegnet coveret til albumet Rock and Roll Over i 1976. Den første singelen fra albumet er «Modern Day Delilah».
FN Minimi
Minimi er et lett 5,56 mm maskingevær fra belgiske Fabrique Nationale de Herstal. Det er i bruk i USA, Australia, Belgia, Canada, Frankrike, Israel, Japan, Nepal, Nederland, New Zealand, Storbritannia, Sverige og Norge.
Minimi er et enmannsbetjent lett maskingevær, våpenet er gassdrevet med roterende sluttstykke som låser seg i kammeret når sluttstykket er i fremre stilling. Minimi kan kun skyte automatisk ild.
Maskingeværet har faste standard dioptersikte bak og kornring foran. Våpenet kan også utstyres med optiske siktemidler. Det har primært beltemating, men kan i tillegg nytte STANAG-magasiner. Våpenet har i amerikansk tjeneste (som M249 SAW) hatt noe problemer med magasinmating, for det meste på grunn av dårlige/slitte tilbringerfjærer i magasinene brukt. Våpenet er utstyrt med innskyvbar kolbe, og leveres med hard eller myk belteholder, for 100 eller 200 skudd på belte. Våpenet leveres også med to piper, en kort (349 mm) og en lang (465 mm). I norsk tjeneste brukes begge pipene.
Våpenet er et enkeltmanns våpen, i motsetning til MG3, hvor 2 personer benyttes for å behandle og transportere våpenet. Våpenet er lettere en MG3, men har noe lavere skuddtakt og dårligere gjennomslagsevne enn MG3 og dens 7,62 x 51 mm NATO ammunisjon. Den er derimot lettere å bære med seg, og grunnet mye lavere rekyl, er den lettere å skyte presise byger med. Den har også en mer moderne løsning med Picatinny-skinner som gjør det lett å montere sikter, laserpekere, lykter, og lignende utstyr.
Minimi Mk3
I november 2013 presenterte FN Herstal den forbedrede Mk3-versjonen av Minimi lett maskingevær. Oppgraderingene var basert på driftserfaring og tilbakemeldinger fra brukere de siste 10–15 årene. Den kan konverteres til å skyte enten 5,56×45 mm eller 7,62×51 mm ammunisjon. Kolben er justerbar i 5 posisjoner som også kan justeres for kinnstøttehøyde med sammenleggbar skulderstøtte og hydraulisk buffer. Forskjeftet har tre picatinny-skinner. En ny tofot er høydejusterbar i 3 posisjoner og integreres i formen på håndbeskyttelsen når den brettes tilbake uavhengig av tilbehør som er festet på. Andre funksjoner inkluderer en mer ergonomisk ladearm og et valgfritt varmeskjold for å beskytte mot varmen fra løpet. Brukere som allerede har Minimi maskingevær kan helt eller delvis oppgradere sine eksisterende våpen med Mk3-funksjonene.
Norske forhold
Minimi ble i 2012 innført i det norske Forsvaret, og benyttes i infanteri- og jegeravdelinger, samt i internasjonale operasjoner.
I 2021 ble det bestilt nye maskingevær av typen Minimi 7,62 Mk3 som skal erstatte MG3.
Nikolaos fra Damaskus
Nikolaus fra Damaskus (gresk: Νικόλαος Δαμασκηνός, Nikolāos Damaskēnos) var en gresk historiker og filosof som levde i tiden til keiser Augustus av Romerriket. Hans navn er avledet fra hans fødested i Damaskus i Syria. Han var født en gang rundt 64 f.Kr. Nikolaus var en nær venn av Herodes den store (ca. 74-4 f.Kr.) som han overlevde med et antall år. Han var også en lærer av barna til Marcus Antonius og Kleopatra, i henhold til Sofronius I av Jerusalem. Han reiste til Roma sammen med Herodes Arkhelaos, sønnen til nevnte Herodes, i høy alder.
Nikolaus hadde et omfattende forfatterskap, men bortimot alt er gått tapt. Hans hovedverk var en universalhistorie i 144 bøker. Han skrev også en selvbiografi, og biografier over Augustus, Herodes, en del filosofiske verker, foruten også skjønnlitterære verker i form av dramaer (komedier og tragedier).
Verker
Bortimot alle hans verker er gått tapt, men betydelige fragmenter er etterlatt fra en del av hans forfatterskap. Det er en artikkel om ham i Suda, det store bysantinske leksikonet fra 900-tallet.
Historie
Mot slutten av sitt liv skrev Nikolaus en universalhistorie i 144 bøker, skjønt Suda nevner kun 80 bøker, men referanser til 2, 4, 5, 6, 7, (8), 96, 103, 104, 107, 108, 110, 114, 123 og 124 er kjente.
Omfattende fragmenter av de første syv bøkene er bevart i sitat i Excerpta som ble satt samme på bud fra keiser Konstantin VII Porphyrogenneto. Disse dekker historien til assyrerne, mederne, grekerne, lydierne, og perserne, og har også betydning for bibelsk historie.
Den romersk-jødiske historikeren Josefus benyttet sannsynligvis hans arbeid for sin historie om Herodes (Ant. 15-17) ettersom der hvor Nikolaus stopper, i styret til Herodes Arkhelaos blir redegjørelsen til Josefus straks mer flyktig. For de delene som omhandler greske myter og orientalsk historie var han avhengig av andre, nå tapte verker, av varierende kvalitet. Der hvor han støtter seg på den gresk Ktesias er verdien av hans arbeid begrenset. Robert Drews har skrevet:
Livet til Augustus
Det er betydelige levninger av to verker fra hans gamle dager; et om livet til keiser Augustus, og en selvbiografi.
Han skrev om Augustus, Bios Kaisaros, som synes å ha blitt fullført etter keiserens død i år 14 e.Kr. da Nikolaus selv var 78 år gammel. To store deler gjenstår som angår Octavius' ungdom, og den andre som tar for seg mordet på Julius Cæsar.
Selvbiografi
Han skrev også en selvbiografi, men datoen for den er usikker. Den nevner at da han ønsket å trekke seg tilbake i år 4 f.Kr. ble han overtalt til å reise sammen med Herodes Arkhelaos til Roma.
De fragmentene som er etterlatt tar hovedsakelig for seg jødisk historie.
Kompendium om Aristoteles
Nikolaus skrev kommentarer om den greske filosofen Aristoteles. Et kompendium (lærebok) med utdrag fra disse er bevart i et gammelsyrisk manuskript som ble gjenoppdaget i Cambridge i 1901. Disse er datert til senere enn 1400 og ble anskaffet til Cambridge i 1632 og teksten er svært sjaskete og kaotisk arrangert. Det meste av manuskriptet er et arbeid av Dionysius Bar Salibi. Arbeidet ble antagelig skrevet i Roma en gang rundt år 1 e.Kr., da han ble kritisert for å være for mye involvert i filosofien til hoffet til de rike og mektige.
Om planter
En arabisk oversettelse av hans arbeid De Plantis ble oppdaget i Istanbul i 1923. Det eksisterer også i gammelsyrisk manuskript i Cambridge.
Andre tekster
Han skrev også en del tragedier og komedier som er nå gått tapt.
Disaringvinge
Disaringvinge (Erebia disa) er en sommerfugl som tilhører den formrike slekten Erebia i gruppen ringvinger (Satyrinae) i den artsrike familien flikvinger (Nymphalidae). Den er oppkalt etter disene, kvinnelige guddommer i norrøn mytologi (for eksempel Frøya og Idunn). Svært mange dagsommerfugler har fått navn etter mytologiske figurer.
Utseende
En middelsstor sommerfugl (vingespenn 42 – 48 mm), oversiden brun. På forvingen er det et bredt, oransje tverrbånd nær spissen, på dette 3-4 svarte flekker som nesten alltid mangler hvit kjerne. Den største av disse er ikke dobbel, ulikt hos Emblas ringvinge, som ellers ligner. Bakvingens overside er ensfarget uten flekker. Forvingens underside er gulbrun med grå kanter, med gulkantede svarte øyeflekker, men uten et oransje tverrbånd. Bakvingens underside er grå, med et bredt, mørkere grått tverrbånd i den indre halvdelen. Larven er okergul-grønn, lysere på ryggen med en mørk ryggstripe og breie, lyse sidestriper.
Levevis
Sommerfuglen flyr i juni-juli på myrer over tregrensen. Larven lever på gress og bruker to år på utviklingen.
Utbredelse
Disaringvinge er sirkumpolar, det vil si at den finnes både i det nordligste Europa, det nordligste Asia og Nord-Amerika. I Norge finnes den bare i Lierne i Nord-Trøndelag, i Saltdal i Nordland og en del steder i Finnmark.
Andrej Sakharov
Andrej Dmitrijevitsj Sakharov (russisk Андрей Дмитриевич Сахаров, født 21. mai 1921 i Moskva, død 14. desember 1989 samme sted) var en sovjetisk vitenskapsmann som ble tildelt Nobels fredspris i 1975.
Fredsprisen ble overrakt til hans hustru Jelena Bonner, da han selv ikke fikk utreisetillatelse. Han ble forvist til Gorkij i 1980 og politisk rehabilitert av Mikhail Gorbatsjov i 1986.
Vitenskapsmann
Han blir regnet som den sovjetiske hydrogenbombens far. Forståelsen for hvor mye ødeleggelse denne bomben kunne forårsake, la grunnlaget for hans kamp for fred og frihet.
Menneskerettighetsengasjement
Andrej Sakharov fremførte tidlig sin oppfatning ar forutsetningen for at verden skulle unngå fullstendig undergang var at det rådet en teknisk jevnbyrdighet mellom øst og vest. Han viet seg fra midten av 1960-årene stor grad av sin tid til å arbeide for en forbedring av de annerledes tenkendes situasjon. For dette arbeid ble han belønnet med Nobels fredspris i 1975. Sakharov ble forhindret fra å ta i mot prisen i Norge og Jelena Bonner tok i mot prisen i hans sted. Ettersom han også sterkt kritiserte statsledelsen for krigen i Afghanistan ble han forvist fra Moskva og sitt arbeide der og måtte bo i Gorkij. Først i 1986 opphevet Mikhail Gorbatsjov hans indre eksil.
Boliviansk sommerfuglciklide
Boliviansk sommerfuglciklide er en art i gruppen Geophaginae. Den er endemisk til Brasil og Bolivia, og lever i bløtt, surt vann i Mamoré og Guaporé. Den blir ca. 8 cm lang. Hodet og fremre halvdel av kroppen er gul; dette går over til olivengrått på bakre halvdel. Voksne hanner er litt større enn hunnene, og har i noen tilfeller lengre tråder på rygg- og halefinne. Det er en populær akvariefisk.
Amaury Leveaux
Amaury Raymond Leveaux (født 2. desember 1985 i Belfort ) er en fransk svømmer. Han holder fransk rekord på 200 m fri (langbane) og europeisk rekord på 50 m fri (langbane). Leveaux er 2,04 m høy og veier 96 kg (2008). Levaux vant gull med det franske laget på 4x100 meter fri under sommer-OL 2012.
Haukå (Flora)
Haukå (Haukåa) er et sted langs fylkesvei 614 i Flora. Stedet ligger med utsyn vest mot havet. Det var tidligere ferge mellom Haukå og Bjørnset, denne ble avløst i 1987 av Norddalsfjordbrua.
Amaury Leveaux
Under det nasjonale franske svømmemesterskapet klarte Leveaux å kvalifisere seg til Sommer-OL 2008 på 50 m og 200 m fri. Leveaux kom på femteplass på 100 m, og kvalifiserte seg derfor også for stafettlaget på 4x100 m fri. Han satte olympisk rekord på 100 m fri i heatene for stafetten. Det franske laget endte på andreplass i finalen og Leveaux tok dermed sølv. Senere samme uke satte Leveux olympisk rekord i de innledende rundene på 50 m fri med en tid på 21,46 sekunder. I finalen svømte han enda raskere (21,45 sekunder), men ble slått av brasilianske César Cielo Filho.
Under sommer-OL 2012 i London vant Amaury Leveaux gull med det franske laget på 4x100 meter fri den 29.juli 2012.
Liste over Indias visepresidenter
Følgende liste over Indias visepresidenter er en komplett oversikt over personer som har vært visepresident i India, etter Den indiske konstitusjonen av 1950.
Bragernes torg
Bragernes torg er stortorget i Drammen i Viken. Torget består av tre bykvartaler som strekker seg helt fra bybrua og opp til tårnbygningene, tidligere Bragernes brannstasjon og Drammen rådhus.
Aktiviteter
Skisprinten er et årlig sprintrenn i Drammen som inngår i FIS World Cup. Rennet går fra nedre del av Bragernes torg til baksiden av Bragernes kirke med innspurt og målgang foran kirken. Rennet ble for første gang arrangert i 2003 og ble en braksuksess, arrangøren av rennet ble kåret til «Årets markedsfører 2003» i 2004.
Elvefestivalen er en årlig musikkfestival og folkefest i Drammen, som første gang ble arrangert i 1995 under navnet Elvefesten for å feire at Drammenselva hadde blitt ren. Festivalen består normalt av konsertområde, tivoli, salgsboder og vannaktiviteter.
Finn Sivert Nielsen
Finn Sivert Nielsen (født 6. mars 1955) er en norsk sosialantropolog. Han er mag.art. fra Universitetet i Oslo og har jobbet som lektor ved Københavns Universitet og førsteammanuensis ved Universitetet i Tromsø. Nielsen jobber regionalt med Russland, tidligere Sovjetunionen, USA og Europa og har gjort feltarbeid i Leningrad (1978, 1983) og San Francisco (1989–90). Tematisk jobber han bl.a. med modernitet og postmodernitet; urban, økonomisk, symbolsk og historisk antropologi; identitet, multikulturalisme, makt, kropp, teknologi; teorihistorie, metodespørsmål og generell samfunnsteori. Han har vært med til å oppbygge det omfattende nettverket NECEN (Nordic and East/Central European Network for Qualitative Social Research) for nordiske og østeuropeiske antropologer. Finn Sivert Nielsen redigerer den nettbaserte, flerspråklige og antropologiske tekstdatabasen AnthroBase. Han har sammen med Thomas Hylland Eriksen utgitt antropologiens historie: ''Til verdens ende og tilbake. Antropologiens historie'', som er oversatt til flere språk. Hans innføringsbok i antropologisk feltarbeid Nærmere kommer du ikke... er populær lesning blant studenter på lavere grad.
Bragernes torg
Attraksjoner
Sommeren 1972 ble «Tøffe» toget lansert. Tøffe er et elektrisk tog med fire vogner som kjører rundt på torget. Toget ble en tradisjon som de første årene trakk oppmerksomhet fra både norsk og utenlandsk media. På en god lørdag kunne toget samle omtrent 500 passasjerer fordelt på 30 turer. Toget er kopiert i en rekke andre norske byer. I 1994 hadde toget gått mer enn 40 000 kilometer og hatt med seg 300 000 passasjerer siden 1972. Toget var pr. 2020 fremdeles i drift på Bragernes torg, torsdag til lørdag i sommerhalvåret.
Historie
Bragernes har i mange hundre år vært den sentrale plassen for handel i Drammen, i hvert fall på nordsiden av Drammenselva. Markedet ble i 1745 flyttet fra nåværende Gamle Kirkeplass til Bragernes torg, og da Strømsø og Bragernes ble slått sammen til én by i 1811 var torget fra 17 til 23 meter bredt. Torgets midtpunkt er en fontene av Ørnulf Bast, kalt Sankt Hallvards brønn fra 1952, fontenen erstattet støpejerns fontenen, Løvefontenen som nå står sør for Tollboden i Drammen havn.
I årene 1853 og 1854 kom den første store økningen av torget, og torgets bredde ble på over 60 meter. Likevel er den store bybrannen på Bragernes i 1866 hovedgrunnen til at Bragernes torg er Norges største torg, og et av Nordens største. Aksen fra Bragernes kirke, ned Kirkegata, over toget og til bybrua går i rett linje og knytter Strømsø torg og Bragernes torg sammen. Den nye byplanen var regulert med tre markante allmenninger som skulle hindre nye storbranner. Allmenningene er synlige også i dag, i Gamle kirkeplass, Erik Børresens alle og Bragernes torg som er den midterste av de tre allmenningene. Gatene parallelt med elva fikk tverrakser og allé gater på tvers av elva.
Sankt Hallvards brønn
Sankt Hallvards brønn av Ørnulf Bast ble oppført i 1952 på Bragernes Torg, etter en offentlig konkurranse i 1937. April 1940 ble fontenen av Ørnulf Bast kåret som vinner. Ørnulf Bast sa selv at den største utfordringen var de tolv relieffene rundt bassenget som gir et bilde av byens opprinnelige næringsliv, idrettsliv og familieliv. Som følge av krigen ble prosjektet satt på hold og først gjenopptatt i 1948. Fontenen symboliserer Sankt Hallvard, en stor-bondesønn fra Huseby i Lier sin gode gjerning på Drammensfjorden. Følge sagnet prøvde han å redde en kvinne som var beskyldt for tyveri mot overfall. Hallvard trodde på kvinnen som sa at hun var uskyldig, og tok henne med i sin båt ut over Drammensfjorden. Men de tre forfølgerne tok dem igjen ut på fjorden og drepte dem begge. Hallvard ble truffet av en pil i halsen, de senket ham i fjorden med en møllestein om halsen. Kvinnen ble slått i hjel og begravd i fjæra. Men både Hallvards lik og møllesteinen han var bundet til, fløt opp. Fontenen var en gave fra Drammens Sparebank som feiret 100-års jubileum i 1923, i denne anledningen opprettet de et fond til kunstnerisk utsmykning av byen. Fonteneskulpturen ble overlevert 14. september 1952.
Bragernes Torg friluftsscene
Friluftsscenen på Bragernes torg er utført i naturstein og fikk i 2003 et tak som er oppe i tidsrommet 1. mai til 1. oktober. Taket er kjent som "torgseilet" og fikk opprinnelig mye kritikk, men har allikevel blitt ett fast innslag hver sommer.
Bragernes torg etter år 2000
Innbyggerne i kommunen valgte Bragernes torg til tusenårssted ved tusenårsskiftet. Torget ivaretar en rekke bymessige funksjoner, og er møteplass, handelstorg og festplass. Blant annet kunne 30 000 mennesker beskue verdenscuprennet i sprintlangrenn på torget i 2003.
Bragernes torg ble i 2018 gjenåpnet etter ett renoveringsprosjekt som hadde foregått i ca. 15 år. Siste fase var det nye kollektiv-knutepunktet, arbeidet med dette tok ca. 1 år og kostet 105 Millioner Kroner.
Bygninger rundt torget
Bragernes torg 1, Bygg fra 1973-74 som huser Nordea og Brakar. På tomten lå tidligere Grand Hotell, tegnet av arkitekt Christian Fredrik Arbo og oppført i 1909. Hotellet ble revet etter en brann i 1970.
Bragernes torg 1A, Rostockgården, tegnet av arkitekt Bjarne Thinn Syvertsen og oppført 1935/36. Erstattet en tidligere forretningsgård fra 1868 som gikk tapt i brann. Gården er oppkalt etter tyskeren Hans Jørgen Rostock. Bygget huser 7-Eleven. Kulturminneskilt fra Drammenhistorielag oppført i 2014.
Bragernes torg 2, Capjongården også kjent som bankgården, er en tre etasjers forretningsgård i italiensk renessansestil oppført etter den store bybrannen i 1866. Bygget er oppkalt etter kjøpmann og skipsreder Antoni Capjon som eide gården. Gården er tegnet av arkitekt Paul Due i italiensk nyrenessanse. Kulturminneskilt fra Drammenhistorielag oppført i 2018.
Bragernes torg 2A, KinoCity ble etablert i 2001 og sist rehabilitert mellom 2017 og 2020. Kinoen er Norges 5. største og har 6 saler som er oppkalt etter de tidligere kinoene Saga, Snorre, Palads, Perfekt, Cordial og Kosmorama.
Bragernes torg 3A, Forretningsbygg på torget. Bygget huser Turistinformasjon Drammen kommune i tidsrommet 21. juni til 21. august 2021. Bragernes torg 3B, Forretningsbygg på torget. Blomsterutsalg.
Bragernes torg 4, Torghallen fra 1965, tegnet av Ragnar Anker Nilsen og Arne Grenager arkitekter. Torghallen inneholder et stort antall forretninger og kontorer.
Bragernes torg 5, Handelsbanken.
Bragernes torg 6, Brannvakta Bragernes torg, oppført 1866. i 1984 ble brannstasjonen i Drammen flyttet til Strømsø, brannvakts kvartalet ble i 1983 solgt til Norges brannkasse, senere Storebrand. Kulturminneskilt fra Drammenhistorielag oppført i 2012.
Bragernes torg 7, Drammen rådhus fra 1871, tegnet av arkitekt Niels Stockfleth Darre Eckhoff. Rådhuset inneholdt bystyresal, rettssal, politivakt og arrestlokaler. I 1966 ble det gamle rådhuset og Brannstasjonen foreslått revet, men ble begge reddet etter en folkeavstemning. Kulturminneskilt fra Drammenhistorielag oppført i 2012.
Bragernes torg 8, Bøhmgården, oppført i 1860 og ombygget på 1980-tallet, bygget omfatter Bragernes torg 8, 9 og 10. Bøhms gamle forretningsgård som i dag huser Jonas B. Gundersen.
Afrikamesterskapet i friidrett 1990
Afrikamesterskapet i friidrett 1990 var det sjuende Afrikamesterkapet i friidrett, det ble avviklet i Kairo i Egypt i perioden 3. til 6. oktober 1990.
Bragernes torg
Bygninger rundt torget
Bragernes torg 9, Bøhmgården, Goggen og Pigen.
Bragernes torg 10, Bøhmgården, Brask og Bramm.
Bragernes torg 11, DNB Bank har holdt til her i en årrekke, banken har inngang fra Bragernes torg og Amtmand Bloms gate.
Bragernes torg 12, Emil Jensen gården, tegnet av Ragnar Anker Nilsen og Arne Grenager arkitekter. Forretningsbygg på 5 etasjer etablert av Emil Jensen & Co. A/S. Bygget ble sist rehabilitert i 2001.
Bragernes torg 12A, Forretningsbygg på torget. Bygget huser Narvesen Bragernes torg.
Bragernes torg 13, Børsen fra 1869 av arkitekt Emil Victor Langlet. Huser i dag McDonald’s og Magasinet. Kulturminneskilt fra Drammenhistorielag oppført i 1995.
Bragernes torg 15, Offentlig toalett på torget.
Pesach
Pesach (hebraisk:, pesaḥ), også kalt for jødisk påske, er den høytiden som regnes som den viktigste jødiske helligdagen. Ordet pesach betyr «å gå forbi» og henviser til at Gud «gikk forbi» husene til israelittene i Egypt da han drepte alle de førstefødte til egypterne.
Jødene feirer pesach som en minnefest over deres frigjøring av Gud fra slaveriet i Egypt og deres frihet som en nasjon under lederskapet til Moses. Pesach markerer fortellingen i Andre Mosebok i Den hebraiske Bibelen (Det gamle testamente) hvor israelittene ble frigjort fra egyptisk slaveri. I henhold til standard bibelsk kronologi skal denne hendelsen ha skjedd en gang rundt 1300 f.Kr. I henhold til fortellingen hadde kvinnene som lagde brød til flukten ikke tid til å la brødet heve.