cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hammersborg
Før forstaden
Eldste kjente bygning på Hammersborg var Christi Kirke, bygget 1626, eneste kirke i Christiania inntil Hellig Trefoldigheds kirke ved Christiania torg var ferdig i 1639. Krist kirkegård ble etablert i 1654 i forbindelse med pest som herjet byen. Kirken ble revet i 1756, en del av kirkegården er intakt.
En gang før 1638 ble Vaterland kirkegård anlagt omtrent der Møllergata 19 ligger i dag, i bakken fra Hammersborg ned mot Youngstorget. Her sto et kummerlig kapell brukt ved begravelsene. Kirkegården gikk ut av bruk i 1850-årene.
Forstaden – Gamle Hammersborg
Hammersborg er med som en forstad i byplanen av 1704. I 1720 eiet slottskapellan Jens Christophersen Hammer «Pladsen Hammersborg», og man regner navnet Hammersborg fra ham. Løkkebygningen, som lå på en knaus litt lenger øst enn hovedhøyden, kalles senere Sorgenfri. Sorgenfri hadde kornløkke, frukt- og urtehave og lysthus. Løkken hadde flott utsikt over byen. Byens første feiring av 17. mai skjedde på Sorgenfri i 1824, etter forsøk fra justisministeren på å stanse arrangementet.
Forstadsbebyggelsen kom fra 1730-årene, og fikk i 1740-årene et puff av at bygninger ved Hovedtangen ble revet fordi de lå for nær Feltartillerihuset. Beboerne ble anvist byggegrunn på Hammersborg. Bebyggelsen var uten noen form for overordnet plan og besto av små trehus, uthus og hytter langs krokete gater, smug og plasser. Gater gikk ut i stjerneform fra Torvet. Forstaden Hammersborg lå konsentrert omtrent mellom Arne Garborgs plass, Hospitalsgata, Møllergata og Hammersborg Torg, i nedre del av det området som i dag kalles Hammersborg.
Gatenavn fra gamle Hammersborg er Bjerggaden, Grengangen, Kanten, Kirkegårdsgangen, Smedgangen, Snekkergangen, Sorgenfrigaden, Maschmanns gate, Torvet og Øvre og Nedre Hammersborggate.
Ved Akersgata lå Byens Lader (låver), i 1830-årene var det vel 30 bygninger, som var felles lagerbygninger for fôr. Da Trefoldighetskirken ble reist ble ladene flyttet litt nordøst, og der ble de stående til 1930-årene.
Som følge av plassbehov på Akershus festning, og de urolige tidene i Europa under Napoleonskrigene, ble Militærhospitalet oppført i 1807. Dette var en laftet tømmerbygning og inngikk senere i Empirekvartalet, tegnet av Christian H. Grosch som ble reist utover på første halvdel av 1800-tallet. Fra 1826 huset dette landets første rikshospital.
Ved byutvidelsen i 1839 ble noe av Hammersborg innlemmet i byen, mens det meste først ble innlemmet ved byutvidelsen i 1859.
1800-tallet: Kirker – og planer for mye mer
Hammersborg var diskutert som sted for kongeslott, universitetsbygninger og regjeringsbygninger frem til slottsarkitekt Linstow i 1838 la frem sin plan for det som i dag er Karl Johans gate. Linstow mente Hammersborg var det eneste alternativ til det som ble valgt. Det ble talt om «Hammersborg som et norsk Akropolis».
I 1856 sto St. Olav katolske kirke ferdig. I 1849 kjøpte kommunen grunnen som hørte til Sorgenfri for å bygge Trefoldighetskirken, som sto ferdig i 1859. Løkkebygningen ble en tid brukt til Sorgenfri sykehus, blant annet som koleralasarett under epidemien i 1853. Frem til cirka 1900 kjøpte kommunen mange av bygningene på Hammersborg med sikte på full sanering og ny regulering for blant annet rådhus.
Rådhus på Hammersborg var diskutert fra 1841. Første arkitektkonkurranse (vunnet av Waldemar F. Lühr) ble utskrevet 1876, med plassering omtrent der Deichmann ligger. Man tenkte også å kunne legge regjeringsbygning, nasjonalteater og statsministerbolig på området. Planene ble lagt til side pga. store overskridelser ved byggingen av Johanneskirken. Ny arkitektkonkurranse ble utlyst i 1897. I 1900 startet sprengning av noe av høyden for å forberede bygging. Denne gang var det krakket i 1899 som kom i veien for realisering.
Den leiegården som ble oppført for arbeidere i Møllergata på Hammersborg (ferdig 1852) i regi av det filantropiske Arbeiderboligselskapet var byens første leiekaserne (leiegård for arbeidere).
1900-tallet
Rundt 1900 var Hammersborg et område med middels inntekt og sosial status. Man regner at grensen mellom det som i annen halvdel av 1800-tallet ble østkant og vestkant i Oslo går på østsiden av Hammersborghøyden.
Ved stortingsvalgene fra og med 1906 til og med 1918 ga Hammersborg navn til en enmannskrets.
Fra slutten av 1920-årene og utover i 1930-årene ble de gamle bygningene revet for å gi plass til nye veianlegg og ny bebyggelse. Sorgenfri var i drift som hospital for menn med kjønnssykdommer fra 1910 til 1922 og ble revet noen år senere. Margaretakyrkan var ferdig i 1925. Deichmanske bibliotek sto ferdig i 1933 og var i bruk til hovedbiblioteket flyttet ved årsskiftet 2019/2020.
Christ kirkegård gikk ut av aktiv bruk i 1924. I 1964 ble nedre del av kirkegården tatt ut av bruk og opparbeidet som park (Kristparken).
I 1970 var regjeringskvartalets Y-blokk ferdig, og den danner et lokk på Arne Garborgs plass.
Hammersborg har gitt navn til Hammersborgtunnelen (1990) som går under Hospitalsgata og er den del av ring 1.
Skoler og ungdomsklubb
Strøket hadde egen skole, Hammersborg skole fra 1806 til 1861. Katedralskolen fikk i 1869 bygget nye bygninger for seg til Akersgata (vest for gaten). Fra Katedralskolen flyttet til Ullevålsveien i 1902 ble den brukt av nye Hammersborg skole, og deretter flere skoler inntil Forsøksgymnaset i 1967 tok i bruk rektorboligen (Akersgata 73A, der Frelsesarmeens bygning i dag ligger). I 1976 ble bygningen revet etter store protester i offentlig debatt og ved kamper mellom politi og bevaringsforkjempere.
Hammersborg ungdomsklubb var Norges første fritidslubb da den åpnet i en gammel bygning i Rosings gate mot Vår Frelsers gravlund i 1953.
Tallkrogen
Tallkrogen er en bydel i Söderort i Stockholm kommune. Den ligger i bydelsområdet Farsta og grenser til bydelene Gamla Enskede, Gubbängen og Svedmyra.
Bydelen ble opprettet i 1934. Den første byplanen ble laget i 1933. Det var meget original i den forstand at gatene ble utformet som løpebaner rundt et idrettsstadion. Denne delen kalles for Olympiaområdet, og har gatenavn som er hentet fra olympiske leker. I tillegg har tre idrettspionerer fått gater oppkalt etter seg:
Den overveiende delen av bebyggelsen består av småhus. Olympiaområdet ble bygd i perioden 1933–1934, de fleste med bare to rom. Det finnes omtrent 10 forskjellige hustyper, samtlige tegnet av arkitekten Edvin Engström.
Bydelens sentrum ligger omkring Tallkrogsplan. Selve sentrum ble innviet i 1943. Lenge fantes det mange spesialbutikker her, som tobakkshandler, melkebutikk, fiskehandler, grønnsakshandel, skomaker m.m.
I dag er de fleste småbutikker borte, det finnes nå en ICA-butikk samt Tallkrogen tunnelbanestasjon.
Pehr Henrik Ling
Pehr Henrik Ling (født 15. november 1776 i Småland, død 3. mai 1839 ) var en svensk gymnastikkpedagog og dikter. Han ble innvalgt i Svenska Akademien i 1835 på stol 18 etter Anders Fredrik Skjöldebrand og inntrådte 27. juni samme år.
Pehr Henrik Ling grunnla og var leder for Gymnastiska centralinstitutet, i dag Gymnastik- och idrottshögskolan, GIH. Ling omtales også som den svenske gymnastikkens far.
Guinea under Sommer-OL 1980
Guinea under Sommer-OL 1980. Ni sportsutøvere fra Guinea deltok i tre sporter, boksing, judo og friidrett under Sommer-OL 1980 i Moskva. Det var andre gangen Guinea deltok i et OL, de vant ikke noen medaljer
Reppa kraftverk (Nordland)
Reppa kraftverk er et vannkraftverk i Reppavassdraget i Rødøy kommune i Nordland fylke.
Kraftverket utnytter et fall på  560 meter fra  Reppavatnet til havnivå ved Tjongsfjorden. Reppavatnet reguleres mellom 590 og 553 moh. Det overføres også vann fra Memorvannet som reguleres mellom 641 og 610,5 moh.
Magasinene ligger ved kanten av Svartisen og avsmeltingen fra breen er viktig for kraftverkets produksjon.
Installert effekt er 9,1 MW på en peltonturbin og midlere årsproduksjon er på 74 GWh.
Kraftverket er eid av Rødøy-Lurøy Kraftverk AS.
Abakan
Abakan (russisk: Абакан, khakassisk: Ағбан) er en by og hovedstad i Republikken Khakasia i Russland. Den ligger i den sentrale delen av Minusinsksenkningen, ved samløpet mellom elvene Jenisej og Abakan, rundt 3400 km øst for Moskva. Innbyggertall: 164 700 (est. 2005), 165 197 (folketelling 2002).
Det russiske fortet Abakan (russisk: Абаканский острог) ble bygget her i 1675, som en del av prosessen med å legge Khakasia under russisk kontroll. Den var også kjent som Abakansk. I det russiske keiserdømmet lå den under Jenisej gubernija. I 1780-årene oppstod landsbyen Ust-Abakanskoje i samme område, og frem til 1914 var bosetningen kjent under dette navnet. Fra 1914–1925 het byen Abakan, og fra 1925–1931 Khakassk. Den fikk innvilget bystatus under sitt nåværende navn i 1931. Innbyggertallet var da 10 665.
Abakan var (sammen med Tajsjet) et av endestedene på Abakan-Tajsjetjernbanen. Den er i dag et viktig jernbaneknutepunkt mellom tre jernbanelinjer. Byen har en elvehavn, en lufthavn, industrivirksomheter, Khakasias statlige universitet, og tre teatre. Den har også et kommersielt senter som produserer fottøy, matvarer og metallprodukter.
NM217 Bergepanser
NM217 er en norsk utgave av den tyske Bergepanzer 2, som igjen er bygd på stridsvognen Leopard 1. Forsvaret kjøpte vognene brukt, disse er fra 1969. Det norske forsvaret hadde 13 stk NM217 pr 2007.
Spesialkjøretøy basert på Leopard 1-chassis
NM217 er en av flere typer spesialkjøretøy basert på Leopard 1-chassis i det norske forsvaret.
I St.prp. nr. 1 (2007–2008) står det følgende :
Tidlig i 1996 fikk det tyske selskapet MAN kontrakt på å bygge om ni Leopard 1-chassis til broleggere med Leguan-systemet. Selve ombyggingen ble foretatt hos Krauss-Maffei. Disse chassisene ble kjøpt inn fra tyske overskuddslager. Vognene fikk navnet NM190 Broleggerpanservogn.
Levetidsforlengelse 2023-25
Forsvaret planlegger å levetidsforlenge noen av NM217 Bergepanservogn og NM189 Ingeniørpanservogn i årene fremover. I dokumentet Framtidige anskaffelser til forsvarssektoren 2021-2028 vises det til Prosjektnr 1043 Leopard 1 støttevogner hvor man i perioden 2023-25 ønsker å: "Levetidsforlenge/oppgradere eksisterende Leopard 1 støttekjøretøy" med omfang på "Bergepanservogn og ingeniørpanservogn (8 av hver)."
Warren Beatty
Warren Beatty (født Henry Warren Beaty 30. mars 1937 i Richmond i Virginia) er en amerikansk skuespiller, filmprodusent, filmforfatter og filmregissør. Han er bror av skuespilleren Shirley MacLaine. Beatty vant Oscar for beste regi med filmen Reds (1981).
Bakgrunn
Warren Beattys mor, Kathlyn Corinne (født MacLean), var en lærerinne født i Nova Scotia; faren Ira Owens Beaty hadde en doktorgrad i utdannelsespsykologi (''educational psychology**) og var rektor for en grunnskole og arbeidet også på eiendomsmarkedet. Beattys besteforeldre hadde også hatt yrker innen pedagogikken. Familien var baptister.
I 1945 flyttet familien fra Richmond til Arlington i Virginia.
Warren Beatty og hans eldre søster Shirley MacLaine stod på scenen allerede i unge år. Etter High School og et studium ved Northwestern University virket Beatty i en rekke teaterproduksjoner. Mot slutten av 1950-årene ble han oppdaget av regissøren og produusenten Joshua Logan, som sørget for at han fikk engasjementer ved Broadwayteatere i New York.
Beatty meldte seg til militærstjeneste til California Air National Guard den 11. februar 1960. Den 1. januar 1961 ble han dimittert på grunn av fysisk funksjonshemming. Han gikk samtidig ut av rullene til United States Air Force Reserve.
Karrière som filmskuespiller
Beatty spilte i TV-seriene Studio One (1957), Playhouse 90 (1959), and The Many Loves of Dobie Gillis (1959). Han fikk sin filmdebut mot Natalie Wood i Splendor in the Grass (1961). Filmen var en kinosuksess og Beatty ble nominert til Golden Globe Award i kategorien Best Motion Picture Actor – Drama. Senere fikk han roller i flere små filmer som The Roman Spring of Mrs. Stone (1961).
I 1978 var Beatty regissør, produsent, manusforfatter og skuespiller i filmen Heaven Can Wait. Filmen ble nominert til ni Oscar-priser, inkludert beste film, beste regissør og beste mannlige skuespiller. Han regisserte også dramafilmen Reds i 1981. I 1991 spilte han hovedrollen som gangsteren Bugsy Siegel i den biografiske dramafilmen Bugsy som spilte inn nesten 50 millioner dollar på amerikanske kinoer. Filmen ble nominert til ti Oscar-priser, og Beatty ble nok en gang nominert til beste skuespiller.
Beatty vurderte å stille som presidentkandidat for Det demokratiske partiet sommeren 1999. Etter at det ble klart at de to eneste kandidatene for Det demokratiske partiets nominasjon skulle bli visepresident Al Gore og tidligere senator Bill Bradley fra New Jersey, gjorde Beatty det allment kjent at han var misfornøyd med de to valgene og han kom med flere hint om at han kanskje var villig til å stille til nominasjonen selv. Han kunngjorde imidlertid i september 1999 at han ikke ville stille til valg som presidentkandidat.
Beatty giftet seg med skuespilleren Annette Bening den 12. mars 1992, og de har fire barn sammen. Før sitt ekteskap med Bening hadde Beatty rykte på seg for å være en av Hollywoods store skjørtejegere.
Callophrys
Utseende
Callophrys er en gruppe med små til mellomstore (vingespenn 25-30 millimeter) stjertvinger med én eller ingen stjerter på bakvingen. Vingeoversiden er stort sett brunlig på farge, gjerne med bronseaktig glans. Undersiden er ofte ensfarget skinnende grønn. I Norge lever en art, grønnstjertvinge. Den finnes helst i åpen skog og flyr tidlig på forsommeren, fra april, mai og utover.
Levevis
Larvene er blant ganske få dagsommerfugler som også lever av (på) bartrær. Callophrys-artene overvintrer i puppestadiet.
Utbredelse
Dette er en holarktisk slekt, med flest arter i Nord-Amerika og det nordlige Asia. Noen få finnes i Europa og Mellom-Amerika.
Navnet
Det latinske navnet Callophrys, kommer av de to greske ordene Kallos som betyr skjønnhet, og ophrys som betyr øyenbryn. Mest trolig fordi artene har et grønt fargefelt mellom øynene.
Systematisk inndeling
Artene er listet alfabetisk.
Birobidzjan
Birobidzjan (russisk, jiddisch ) er hovedstaden i Den jødiske autonome oblast i Russland. Byen ligger ved elvene Bira og Bidzjan, derav navnet, og er nær grensen til Folkerepublikken Kina og ved Den transsibirske jernbanen. I 2006 hadde byen 78 500 innbyggere. Jiddisch er et av de offisielle språkene der, og blir fremdeles brukt i en viss grad.
De som gjester området finner det vanligvis overraskende grønt. Det er mest lettindustri i byen.
I 2003 hadde dokumentarfilmen L’Khayim, Kamerat Stalin! premiere. Den handler om hvordan Stalin opprettet denne regionen for jødene på 1930-tallet, og hvordan tusenvis av jøder slo seg ned der. I tillegg til at filmen viser historien om opprettingen av det som skulle være et «jødisk hjemland», viser den også scener fra Birobidzjan på begynnelsen av 2000-tallet, og intervjuer med samtidige jødiske innbyggere.
Totalt sett var det ingen stor andel av alle sovjetiske jøder som slo seg ned i Birobidzjan. De som gjorde det, unnslapp folkemordet Holocaust som rammet jødene i den vestlige delen av Sovjetunionen, da det nasjonalsosialistiske Tyskland gikk til angrep på Sovjetunionen i 1941.
Severdigheter
Verdens største menora er reist i Birobidzjan. Den er 21 meter høy.
Markusflue
Markusflue (Bibio marci) er en karakteristisk, stor art som hører til familien hårmygg (Bibionidae). Den er vanlig over det meste av Europa, men i Norge er den hittil bare funnet på varme steder ved Oslofjorden og på Sunnmøre.
Utseende
En stor og kraftig hårmygg (9–14 mm lang). Kroppen og beina er helt svarte. Som hos andre arter i slekten Bibio er forbeina kraftige, og tibia (leggen) er forlenget til en lang pigg ytterst. Vingene hos hannen er glassklare bortsett fra den fremste delen som er mørkere, hos hunnen er de svarte. Hårene på bakkroppen er svarte uten innslag av hvite hår. Larvene er svartgrå med svart hodekapsel.
Levevis
Arten finnes i Norge bare på solvarme steder, for eksempel strandenger og sørvendte skråninger. Lenger sør i Europa er den vanlig også i skog- og veikanter. Larvene, som bruker ett år på utviklingen, lever i bakken der de spiser løvstrø og annet dødt plantemateriale. Dene arten er ikke kjent for å gjøre skade i hagebruket. De voksne myggene flyr et par uker i mai, da hannene svermer særlig rundt frittstående busker og trær. De henger i to til fem meters høyde over bakken, de kraftige bakbeina henger ned under kroppen. De bruker sine store fasettøyne, som dekker hele oversiden av hoden (såkalt holoptiske øyne) til å se etter passerende hunner, som de griper i flukten. paret parer seg så på bakken eller sittende i vegetasjonen. Særlig hunnene treffer man ofte på i blomster, der de drikker nektar. Hunnen graver et hull i bakken etter paringen, der hun legger opptil 4000 egg i en klynge før hun dør.
Utbredelse
Arten forekommer over det meste av Europa, men trolig ikke utenfor Europa. Funn fra Kanariøyene blir i dag regnet som en egen art, Bibio elmoi, mens rapporterte funn fra Israel sannsynligvis dreier seg om feilbestemmelser. I Norge forekommer den bare på varme steder. Markusflue er kjent fra områder langs kysten fra Østfold til Agder. I tillegg er det registrert et isolert funn i Møre og Romsdal. Arten finnes kun på eller ved strandenger. Larven lever av døde planterester. Arten finnes hovedsakelig i et området som er sterkt påvirket av utbygging og slitasje på vegetasjonen. Utbredelsen til markusflue er trolig kraftig fragmentert og det er trolig at det finnes flere isolerte populasjoner i Oslofjordområdet og sørover langs kysten. Arten har store bestander på Tjøme og Jomfruland, utover dette er den bare funnet en gang i en sørvendt skråning på Stranda på Sunnmøre. Denne arten vil sannsynligvis bli favorisert av et varmere klima, og det er sannsynlig at den vil bli vanligere og videre utbredt i Norge i framtiden.
Komorene under Sommer-OL 2012
Komorene deltok under Sommer-OL 2012 i London som ble arrangert i perioden 27. juli til 12. august 2012. Tre utøvere, en mann og to kvinner deltok i to sporter, friidrett og svømming. Det var femte gangen Komorene deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medaljer. Svømmeren Ahamada Feta var landets flaggbærer under åpningsseremonien.
Dong
Dong / DONG kan vise til:
Komorene under Sommer-OL 2012
Swimming pictogram.svg Svømming
Komorene har fått en "friplass".
Svartevatn (Sirdal)
Svartevatn er et sted mellom Tjørhom og Sinnes i Sirdal og er "knutepunktet" i Øvre Sirdal, med dagligvarebutikk og bensinstasjon. Svartevatn ligger omtrent 555 moh. og har en sentral beliggenhet til Sirdal Fjellheiser og mange hytter.
Dudinka
Dudinka er en by i Krasnojarsk kraj i Russland. Byen ligger ved den østlige (høyre) bredden av elva Jenisej, rundt 300 km oppstrøms fra munningen i Jenisejbukta i Nordishavet. Innbyggertall: 25 200 (est. 2005), 25 132 (folketelling 2002).
Historie
Dudinka ble grunnlagt i 1667 som en vinterbosetning og en utpost for Mangazeja. I 1930 ble stedet utpekt til administrasjonssenter for regionen. Bystatus ble innvilget i 1951. I sovjetperioden frem til 1991 var byen stengt for utlendinger. I 2001 ble Dudinka igjen erklært som lukket by, og det kreves særskilt løyve for å besøke byen. Byen var hovedstad i det tidligere autonome distriktet Tajmyr, som fra 1. januar 2007 ble innlemmet i Krasnojarsk kraj.
Økonomi og næringsliv
Dudinka største virksomhet er havna, som eies av Nornickel. Havna kan trafikkeres av havgående fartøy og er en av de viktigste havnene i Sibir, og gir industribyen Norilsk, 90 kilometer mot øst, tilgang til Nordishavet og Nordøstpassasjen. Havna behandler frakt for Norilsk Nikkel og skiper ut 4,5 millioner tonn gods, hovedsakelig metaller, kull og malm. Dudinka fungerer også som elvehavn for trafikk videre oppover Jenisej, til Krasnojarsk og den transsibirske jernbanen.
Fra 1978 har bruk av isbrytere på Jenisej muliggjort drift av havna hele året, unntatt under vårflommen og isløsningen i juni. Under flommen stiger elva opptil 15 meter, og alle havneanleggene oversvømmes. Havnekranene blir i denne perioden demontert og flyttet til et lager i sikker avstand fra elva inntil flommen er over (se bilde).
I 1969 ble det bygget en gassrørledning fra gassfeltet Messojakha lenger vest, til Norilsk via Dudinka.
Transport
Den nordligste elektrifiserte jernbanen i verden knytter Dudinka til Norilsk og til Alykel lufthavn, 45 kilometer unna. Det er også veiforbindelse på strekningen. Tre kilometer sør for byen ligger den mindre Dudinka lufthavn.
Himmelblå
Himmelblå er en norsk dramaserie produsert av NRK Drama som gikk på NRK1 fra 2008 til 2010. Serien er hovedsakelig innspilt på Ylvingen i Nordland hvor også det meste av handlingen foregår.
Det er innspilt tre sesonger av serien. Serien vant klassen «beste TV-drama» under Gullruten 2009. I tillegg vant Lena Kristin Ellingsen fra serien klassen beste kvinnelige skuespiller under samme utdeling.
Serien består totalt av 24 episoder. Første sesong ble sendt på NRK1 høsten 2008, mens andre sesong ble sendt vinteren 2009. Tredje sesong ble sendt våren 2010. Hver Himmelblå-episode er på 45 minutter.
Himmelblå er basert på BBC-serien Two Thousand Acres of Sky, skrevet av Timothy Prager og produsert av Adrian Bate, og ble vist på BBC1 fra 2001 til 2003.
Handlingen
Serien handler om et lite øysamfunn i Nord-Norge, Ylvingen. Skolen på øya har for få elever til at det kan sikres videre drift, og beboerne på øya frykter at lokalsamfunnet ikke vil overleve uten den. Derfor setter de inn en annonse i VG, der de søker etter en etablert familie med to barn i skolepliktig alder. I annonsen lokkes det med attraktive muligheter for turistnæring. I Oslo jobber alenemoren Marit (Line Verndal) som kokk med mye kveldsjobbing, og hun føler at hun aldri ser barna sine. Bestevennen Kim (Edward Schultheiss) hjelper med å passe barna hennes Robin (Sebastian Warholm) og Iris (Elvira Haaland). Kim viser Marit Ylvingen-annonsen og hun ser muligheten til å starte et nytt liv med egen virksomhet der. Kim blir med som fiktiv «ektemann», og etter et intervju på Ylvingen får Marit tilbud om å overta lokaler til en symbolsk sum. Der etablerer hun pensjonatet Himmelblå. I andre sesong blir Kim borte på havet, og er ikke funnet, men antatt omkommet.
Produksjon
Seriens 16 første episoder ble spilt inn i løpet av halvannet år med opptak på Ylvingen og i Brønnøysund, og delvis i Oslo (første episode). Totalt ble det brukt 168 opptaksdager, og produksjonsteamene fra NRK reiste på skift nordover for å spille inn de 16 episodene. Kun én dag måtte avlyses på grunn av dårlig vær. Serien ble produsert i samarbeid med produksjonsselskapet News on Request, og i staben deltok også studenter utdannet ved Nordland kunst- og filmfagskole i Kabelvåg, som trainees. Serien er NRKs første filbaserte produksjon, og alle opptak ble lagret på digitale minnekort og sendt til Oslo for klipping.
Opptakene til den tredje og siste sesong begynte 21. april 2009 på Forsamlingslokalet i Brønnøysund.
Eva Dahr var konseptuerende regissør for serien. De andre regissørene var Vibeke Ringen, Anne Sewitsky, Tor Tørstad og Mathias Calmeyer, Petter Næss, Trond Fausa Aurvåg og Audny Chris-Øiamo Holsen. Manuset er skrevet av Kathrine Hauger, Sissel Haugen, Lasse Nederhoed, Anne Sewitsky, Mathias Calmeyer, Birgitte Bratseth og Morten Hovland. Margrete Kåset har vært manusredaktør. Sjefsfotografer har vært Helge Semb, Hans Erik Lindbom, Christine Heitmann, Leif O. Bergundhaugen, Tone Gjerde og Snorre Solfjeld, og musikken er laget av Martin Horntvedt. Produsenter for serien var Tore Bergstrøm og Vegard Stenberg Eriksen, lineproducere Inger Vatne og Cecilie Nordstrøm. Prosjektsjef for serien og initiativtaker var Petter Wallace. Dramasjef var Hans Rossine.
Premiere
Premieren ble sendt søndag 7. september 2008 med to episoder første dag. Den første episoden ble sett av 922 000 seere, mens episode to som gikk rett etterpå, hadde 1 099 000 seere, noe som er en seertallsrekord for en norsk dramaseriepremiere etter 2000.
Seertall
Den siste episoden i første omgang av serien ble sendt på NRK1 søndag 22. mars 2009 og ble sett av 1 309 000 seere. Uken før var Himmelblå det mest sette programmet på norsk TV den uken, og slo for første gang Nytt på nytt. Himmelblå var den mest sette dramaserien på norsk TV inntil den ble forbigått av Kampen om tungtvannet i januar 2015.
André Previn
André Previn (født Andreas Ludwig Priwin; 1929–2019) var en amerikansk pianist, komponist og dirigent. Han drev med jazz, filmmusikk og klassisk musikk. Previns foreldre tok med seg sønnen og resten av familien og flyktet fra det nasjonalsosialistiske Tyskland i 1938; først til Paris før de endte opp i USA.
Bakgrunn
Andreas Ludwig Priwin ble født i en jødisk familie i Berlin. Han var sønn av Charlotte (født Epstein) og Jack Previn (Jakob Priwin), som var advokat, dommer og musikklærer. Foreldrene var helt uinteressert i religion.
Han begynte på musikkonservatoriet i Berlin da han var seks år gammel, han behersket piano da han var seks år gammel - en «outstanding» (fremragende) pianist ifølge the Independent.
På grunn av det nasjonalsosialistiske styret i Tyskland flyktet Previn med familien i 1938. Previn selv var usikker på når han var født (trolig 1929 eller 1930), siden fødselsattesten hans gikk tapt da familien flyktet. De måtte etterlate alle sin eiendeler i Tyskland. De dro først til Paris, og siden videre til USA. Familien forlot raskt New York (der de hadde tenkt å slå seg ned) til fordel for Hollywood og Los Angeles.
André Previn ble amerikansk statsborger i 1943.
Karriere
Previn begynte i filmbransjen som komponist, dirigent og arrangør for MGM før han var fylt 20 år. Han laget musikk til over 60 filmer og fire ble han tildelt Oscar for i etterkrigsårene: Gigi (1958), Porgy and Bess (1959), Irma la Douce (1963) and My Fair Lady (1964). Han vant også ti Grammy-priser. Han forlot Hollywood tidlig på 1960-tallet og skrev ikke fimmusikk etter det. I 1956 fikk han den første gullplaten innenfor jazz og ble i 1958 utropt til årets jazzmusiker i Down Beat. Han fortsatte å spille jazz etter at han ble dirigent for de ledende symfoniorkestrene. Previn spilte blant annet i en trio som ellers besto av Ray Brown og Mundell Lowe, og sammen spilte de i 1990 inn albumet Uptown. På 1950-tallet spilte han jazz sammen med blant andre Leroy Vinnegar og Shelly Manne.
I 1967 ble Previn dirigent ved Houston Symphony Orchestra. Året etter begynte han også i London Symphony Orchestra. Han var ti år i London og gjorde der mye for å formidle klassisk musikk til allmennheten, inkludert lite kjent verk av Walton, Vaughan Williams, Copland og Prokofjev. På 1970-tallet ble han også tilknyttet Pittsburgh Symphony Orchestra, Royal Philharmonic Orchestra og Los Angeles Philharmonic Orchestra. I 1995 komponerte han opera av En sporvogn til begjær av Tennessee Williams.
I 2002 ble Previn sjefdirigent for Oslo Filharmoniske Orkester etter at orkesterets dirigent i en årrekke, Mariss Jansons, trakk seg. Fra august 2006 overtok Jukka-Pekka Saraste denne stillingen.
Privatliv
Previn var gift fem ganger, først med jazzsangeren Betty Bennett, siste i 2002 med den tyske fiolinisten Anne-Sophie Mutter, ekteskapet endte i skilsmisse i 2006. Ekteskapet med Mutter bragt ham tilbake til fødelandet. Til Mutter komponerte han en fiolinkonsert. Han har tidligere vært gift med blant annet Mia Farrow (deres adoptivdatter Soon-Yi Previn er gift med Woody Allen) og Dory Previn.
Utmerkelser
I 2005 ble han tildelt Glenn Gould-prisen. I 1999 ble han tildelt ærestittelen «Musician of the Year» av tidsskriftet Musical America.
I 1996 ble han Knight of the British Empire, og i 1998 mottok han Kennedy Center Honor for sine prestasjoner og sin livslange innsats innenfor musikk.
Snøbrett under Vinter-OL 2002
Under Vinter-OL 2002 i Salt Lake City ble det arrangert fire øvelser i snøbrett.
Nationalliberale Partei
Nationalliberale Partei (NLP) var et prøyssisk og tysk nasjonalliberalistisk politisk parti. Det ble grunnlagt i 1867, som følge av en avspaltning fra Deutsche Fortschrittspartei året før. Det konstituerte seg i 1866 i den prøyssiske landdagen (parlamentets underhus).
Viktige punkter på programmet var nasjonal tysk enhet, med militære midler i Bismarcks ånd, en parlamentarisk og konstitusjonell rettsstat og forandring av det tyske rike til en moderne industristat.
Partiet representerte hovedsakelig interessene til det nasjonalt og/eller liberalt innstilte dannelsesborgerskapet, eiendomsborgerskapet og det industrielle storborgerskapet.
Lesotho under Sommer-OL 1980
Lesotho under Sommer-OL 1980. Fem mannlige sportsutøvere fra Lesotho deltok i friidrett under Sommer-OL 1980 i Moskva. Det var andre gangen Lesotho deltok i et OL, de vant ikke noen medaljer.
Jemeljan Pugatsjov
Jemeljan Ivanovitsj Pugatsjov (født ca. 1742, død ) (russisk: Емельян Иванович Пугачёв) var leder for et stort opprør av kosakker under Katarina den store.
Bakgrunn
Pugatsjov var sønn av en mindre donkosakkisk jordeier. Han giftet seg med kosakkjenta Sofia Nedjuzjeva i 1758. Samme år deltok han i syvårskrigen som en del av kosakk-ekspedisjonen til Preussen under ledelse av grev Zakhar Tsjernysjev. I den russisk-tyrkiske krigen (1768–1774) tjenestegjorde Pugatsjov, som nå var en kosakkisk khorunzjij (som tilsvarer rangen podporutsjik, eller fenrik, i den vanlige hæren), under grev Petr Panin og deltok i beleiringen av Bender i 1770.
Opprøret 1773–1774
Historien om Pugatsjovs sterke likhet med den myrdede tsaren Peter III, som hans hustru, den fremtidige keiserinnen Katarina II, hadde styrtet i 1762, kommer fra en senere legende. Pugatsjov var en Don-kosakk og desertør fra Katarinas keiserlige arme. Historien Pugatsjov fortalte var at han og hans fremste tilhengere hadde rømt fra Katarinas klør, og nå hadde bestemt seg for å imøtekomme folkets klagemål, gi absolutt frihet til kosakkene, og sende Katarina selv vekk til et kloster.
Pugatsjov samlet en armé gjennom propaganda, aktiv rekruttering og løfter om reform. Med denne hæren og koordineringen av sine generaler klarte Pugatsjov å ta store deler av området fra Volga til Ural. Pugatsjovs største seier under opprøret var erobringen av Kazan.
Som svar satte general Peter Panin ut etter opprørerne med en stor hær, men transportvansker, mangel på disiplin, og omfattende ulydighet blant hans underbetalte soldater paralyserte alle hans anstrengelser i månedsvis, mens de tallrike og allestedsnærværende gjengene til Pugatsjov oppnådde seire i nesten alle trefninger. Ikke før i august 1774 klarte general Johann (Ivan) Michelson å påføre opprørerne et knusende nederlag nær Tsaritsyn, hvor de mistet ti tusen mann, som enten ble drept eller tatt til fange. Panins brutale gjengjeldelser etter erobringen av Penza fullførte deres skuffelser. 14. september 1774 overleverte Pugatsjovs egne kosakker ham da han forsøkte å flykte til Ural. Aleksandr Suvorov plasserte ham i et metallbur og sendte ham til Moskva for en offentlig henrettelse, som fant sted 10. januar 1775. På et offentlig torg ble han delt i fire deler.
Pugatsjov arv
Pugatsjovopprøret hadde en langvarig effekt på Russland. Mens Katarina II prøvde å reformere den provinsielle administrasjonen, så medførte opprørets redsler at hun skrinla planer om andre reformer, spesielt forsøk på å frigjøre Russlands livegne og serfer. Hennes regime ble etterhvert preget av økende konservativisme.
Aleksander Pusjkin skrev en bemerkelsesverdig historie om opprøret, og han fortalte utførlig om noen av hendelsene i sin roman Kommandantens datter fra 1836.
Florence Griffith-Joyner
Delorez Florence Griffith-Joyner, også kjent som «Flo-Jo» (født 21. desember 1959, død 21. september 1998 i Mission Viejo, California) var en amerikansk friidrettsutøver, fremdeles innehaver av verdensrekordene på 100 meter og 200 meter. Hun var gift med trestreghopperen Al Joyner og var svigerinnen til Jackie Joyner-Kersee.
Griffith-Joyner kom på fjerdeplass i det første VM i friidrett i Helsingfors i 1983. Året etter fikk hun mye oppmerksomhet, under OL i Los Angeles, også på grunn av sine lange og fargerike fingernegler.
Kapitalismens utvikling i Russland
Kapitalismens utvikling i Russland  var en bok som Vladimir Lenin skrev mens han satt i fengsel. Den kom ut i 1899.
Florence Griffith-Joyner
Hun konkurrerte lite en periode etter dette, og giftet seg i 1984 med den olympiske trestegvinneren Al Joyner. Hun kom tilbake til VM 1987, og tok en ny sølvmedalje på 200 meter.
Florence Griffith-Joyner var kjent som spesialist på 200 meter, men løp 100 meter på verdensrekorden 10,49 i kvartfinalen under de amerikanske OL-uttakningene.
Griffith-Joyner var favoritt til å ta gull på de to korteste sprintdistansene under OL i 1988. På 100 meter løp hun på 10,54 i medvind, og slo sin nærmeste rival Evelyn Ashford med tre tideler. På 200 meter satte hun ny verdensrekord med 21,34 og vant med fire tideler. Hun løp også 4x100 stafett og 4x400 stafett, og tok henholdsvis gull og sølv.
Ruts bok
Rut (hebraisk: – Rûṯ; gresk:  – Rhoúth) er en av bøkene i Den hebraiske Bibelen (i tredje del av Ketuvim, «Skriftene») og i Det gamle testamente. I den kristne Bibelen er Ruts bok betraktet som en historisk tekst og plassert mellom Dommerne og Første Samuelsbok, da den foregår «[i] de dager da dommerne styrte», skjønt den gammelsyriske kristne tradisjonen plasserer den senere, mellom Forkynneren og Høysangen. Boken har navn etter kvinnen Rut fra Moab, oldemor til kong David.
Florence Griffith-Joyner
I hele karrieren ble Griffith-Joyner forfulgt av rykter om doping. Noen av konkurrentene insisterte på at tidene hennes bare kunne oppnås ved hjelp av steroider eller andre prestasjonsfremmende stoffer, og hennes plutselige død gav ryktene enda større omfang. I 1989 hevdet en annen sprinter, Darrell Robinson, at Griffith-Joyner hadde betalt ham for å få tak i veksthormoner, hva hun benektet. Griffith-Joyner ble aldri tatt i dopingkontroll i eller utenfor konkurranser. Hun la opp sesongen etter.
Ruts bok
Boken forteller at Rut aksepterte israelittenes gud Jahve som sin gud, og det israelittiske folket som sitt eget folk. I Ruts bok 1,16–17 forteller Rut til Noomi, sin israelittiske svigermor, at «Dit du går, vil jeg gå, og hvor du bor, vil jeg bo. Ditt folk er mitt folk, og din Gud er min Gud. Der du dør, vil jeg dø, og der vil jeg begraves.» Boken ble høyt verdsatt av jøder i kategorien «jøder av eget valg», som forklaring på Boas' tilstedeværelse i rabbanittisk litteratur. Ruts bok ble også benyttet liturgisk, da den ble lest under den jødiske høytiden sjabuót («ukene»).
Florence Griffith-Joyner
Den 21. september 1998 døde Griffith-Joyner 38 år gammel mens hun sov. Det uventede dødsfallet ble etterforsket og dødsårsaken ble fastslått til å skyldes et alvorlig epileptisk anfall. Rapporten fra obduksjonen fastslo at dødsfallet ikke skyldtes narkotika eller andre ulovlige stoffer. Hennes ektemann hadde bedt om at Griffith-Joyners lik spesifikt skulle testes for steroider, men fordi det ikke var nok urin igjen i blæren hennes, skal det ikke vært mulig å ta noen slik prøve.
Ruts bok
Historie
I likhet med Esters bok er Ruts bok et selvstendig skrift, en novelle, mens resten av Det gamle testamente er kunstige oppdelinger av flere historieverk. Fortellingen om Rut kan ha en historisk kjerne. Ellers ville man neppe funnet på å utstyre kong David med en moabittisk stammor. Men i sin nåværende versjon er Ruts bok et sent skrift, og i den hebraiske kanon har den først fått plass i tredje del, skriftene. Trolig har Davids slekt hatt moabittisk-israelittisk opprinnelse, ellers ville en knapt fremlagt en slik påstand. Budskapet er det samme som i Jonas bok: Også andre folkestammer hører Gud til. Ruts bok er også en protest mot Esras og Nehemjas fordømmelse av ekteskap mellom israelitter og fremmede. Siden handlingen utspiller seg i innhøstningstiden, ble boken i senere jødedom festliturgi under pinsefesten.
John G. Avildsen
Han vant Oscar for beste regi med filmen Rocky (1976).
Ruts bok
Struktur
Ruts bok er strukturert i fire kapitler: Akt 1: Prolog og problem: død og tomhet (1,1–22)
Akt 2: Rut møter Boas, Noomis slektning, på åkeren (2,1–23)
Akt 3: Noomi sender Rut til Boas på treskegulvet (3,1–18)
Sammendrag
I løpet av dommernes tid var det en hungersnød, og en israelittisk familie fra Betlehem – Elimelek, hans kone Noomi og de to sønnene Mahlon og Kiljon – utvandret til nabolandet Moab. Elimelek døde, og de to sønnene giftet seg med moabittiske kvinner: Mahlon giftet seg med Rut og Kiljon med Orpa.
Etter rundt ti år døde de to sønnene til Noomi i Moab, «og Noomi satt igjen alene, uten sønner og uten mann.»(1,5) Noomi besluttet å dra tilbake til Betlehem, og ba sine svigerdøtre om dro til sine mødre og finne seg nye ektemenn. Orpa gjorde det, men Rut sa: «Ikke tving meg til å forlate deg og vende tilbake, for [d]it du går, vil jeg gå, og hvor du bor, vil jeg bo. Ditt folk er mitt folk, og din Gud er min Gud.» (1,16)
De to kvinnene reiste til Betlehem i begynnelsen av innhøstingen av kornet, og for å understøtte sin svigermor og seg selv tok Rut arbeid på markene for etterhøsting. Markene tilhørte en velstående mann ved navn Boas, som var vennlig mot henne da han hadde hørt om hennes lojalitet til sin svigermor. Rut fortalte Noomi om Boas’ vennlighet og arbeidet videre med innhøstingen av bygg og hvete.
Boas var en nær slektning av familien til Noomis avdøde ektemann. Han var derfor forpliktet av skikken om svogerskap (Yibbum ) å gifte seg med Mahlons enke Rut for å videreføre hans families arv. Noomi sendte Rut til treskegulvet om natten og ba henne gå dit hvor Boas sov, og «ta teppet vekk fra føttene hans og legg deg der! Så vil han selv si deg hva du skal gjøre.» (3,4) Rut gjorde så, Boas spurte hvem hun var, og hun svarte: «Jeg er Rut, tjenestekvinnen din. Bre kappen din over meg, for du er løsningsmann.» (3,9) Boas velsignet henne og besluttet å gjøre det som var påkrevd, og la til: «For alle som bor i byen, vet at du er en hederlig kvinne.» (2,11)
Tidlig denne dagen gikk Boas til byporten for å møte en annen mannlig slektning som ikke er navngitt. Boas snakket med ham, men slektningen var ikke villig til å sette sin arv på spill for å gifte seg med Rut, og frafalt dermed sine forpliktelser, slik at Boas fritt kunne gifte seg med Rut. De avtalte overføringen av eiendom ved å ta av sandalene sine og overrekke dem til Boas.
Boas og Rut ble deretter gift og fikk en sønn. Byens kvinner feiret Noomis glede over at ætten føres videre, og Noomi tok barnet og la det mot brystet. Barnets navn ble Obed, og han ble far til «Isai, som ble far til David» (4,17). Han ble således farfar til kong David. Boken avsluttet med en appendiks som sporer Davids genealogi tilbake til Peres, som fikk «sønnen Hesron, Hesron fikk sønnen Ram, og Ram fikk sønnen Amminadab, Amminadab fikk sønnen Nahsjon, og Nahsjon fikk sønnen Salma, Salma fikk sønnen Boas, og Boas fikk sønnen Obed» (4,18-22).
Svoger-ekteskap
Ruts bok illustrerer vanskeligheten med å benytte seg av lover gitt i bibelske bøker som bevis på virkelighetens praksis. Noomi forsøkte å sikre sin egen og Ruts fremtid ved å arrangere et svoger-ekteskap mellom Rut og Boas, ut fra skikken med at en enke etter et barnløst ekteskap kunne gifte seg med sin avdøde manns bror. Det første barnet denne forbindelsen resulterte i, ble regnet som den avdødes barn. Familiens eiendom forble da i familien. Noomi forklarer Rut at hun skal avdekke Boas' føtter når han har falt i søvn, og legge seg ned. Da Boas våkner, overraskes han over å se en kvinne ved sine føtter. Rut forklarer at hun ønsker han skal være hennes «løsningsmann», altså gifte seg med henne. Mange moderne kommentarer tolker fortellingen seksuelt, og mener at omtalen av «avdekning av føtter» som  er en eufemisme for å blotte kjønnsorganer.
Blandingsekteskap
Boken kan leses som en politisk lignelse fra Esras og Nehemjas tid (300-tallet f.Kr.), der blandede ekteskaper var uønsket. Det fiktive i fortellingen fremkommerved figurenes navn: ektemannen heter Elimelek, dvs. «Min Gud er konge», og hans hustru Noomi, «behagelig», men etter at hennes sønner Mahlon og Kiljon, henholdsvis «sykdom» og «fortæring», er døde, ber hun om å bli kalt Mara, «bitter».
Referansen til Moab skaper problemer, ettersom landet i Bibelen assosieres med fiendskap mot Israel, seksuelt avvik og avgudsdyrkelse. Likevel er Rut fra Moab «en hederlig kvinne» som blir gift med en judeer og føder en sønn som blir stamfar til kong David. I motsetningen til budskapet i Esras bok og Nehemjas bok hvor blandingsekteskap mellom jødiske menn og ikke-jødiske kvinner forkastes, forteller Ruts bok at utenlandske konvertitter til jødedommen kan bli gode jøder, utenlandske hustruer kan ble eksemplariske følgere av jødisk lov, og at det ingen grunn er til å ekskludere dem eller deres avkom fra samfunnet.
Taekwondo under sommer-OL
Taekwondo under sommer-OL. Taekwondo kom med på det olympiske programmet første gang i 2000 i Sydney. Sporten har siden vært med i alle påfølgende sommerleker. Sporten har vært med som demonstrasjonsgren ved to sommerleker, 1988 i Seoul og 1992 i Barcelona.
Vektklasser
Medaljer deles ut i fire ulike vektklasser for både menn og kvinner.
Frisere
Friserne bor i det nederlandske distriktet Friesland og i de tyske områdene Øst-Friesland (i Niedersachsen) og Nordfrisland (i Schleswig-Holstein). I Nederland og Schleswig-Holstein oppfattes friserne som mindretall på like fot med sorberne i Øst-Tyskland og danskene i Schleswig-Holstein. Omtrent 400 000 mennesker snakker i dag frisisk. Det siste tallet på antall talere av nordfrisisk stammer fra 1976, da det ble anslått til cirka 10 000 mennesker.
Historie
Friserne er et germansk folk nært slektet med angelsaksere. Frisere er et typisk marskfolk, som siden oldtiden har vært i uavbrutt kamp mot havet. De er kjent for sitt sterke rettsvesen og sin frihetssans. Deres historiske tilholdssted er marsklandet fra Zuidersjøen til Ems.
Den romerske historiker Tacitus nevner i sin bok Germania friserne som et folk han grupperer under ingveonerne. Tacitus nevner to typer eller klasser av frisere, maioribus frisii og minoribus frisii.
Friserne ble underlagt Roma av Nero Claudius Drusus Germanicus, og tjente på romernes flåte. De klarte å løsrive seg fra Romerriket i år 28 e.Kr. De ble i lang tid også kuet av andre folkeslag.
De sørlige friserne ble kristnet på 700-tallet av Willibrord av Utrecht og Luidger, og ble underlagt bispene i Utrecht, Münster og Bremen. Friserne som oppholdt seg ved Rhinen ble tidlig assimilert av frankerne. Tidlig på 800-tallet bosatte noen frisere («nordfrisere») seg i Sønderjylland mellom Eider og Vidå og ble undersåtter av Danmark. Her spilte de en viktig rolle i handelssamkvemmet mellom Norden og resten av Europa.
I karolingertiden var frisernes område sentrum for Nord-Europas livligste handelsvirksomhet. Med væpnede kogger seilte frisiske kjøpmenn langs tyske elver ut i Østersjøen og beriket seg i en slik grad at de på slutten av 800-tallet bodde i den vakreste delen av Mainz. Også i Worms, Strassburg, Duisburg og Köln vokste det frem «friserkvarterer». I Norden hadde de interesser særlig på Björkö i Mälaren, en slags filial av Dorestad, og i Hedeby og Schleswig ved Slien, der de lastet om sine varer fra Nordsjøen til Østersjøen.
De syv «sjøland» fra Zuidersjøen til Elben fikk på 1100-tallet selvstyre under 12–16 dommere, med forbundssentrum i Aurich rundt Upstallsboom» – «høyting-treet», der representanter fra de syv frisiske kystlandene samlet seg hvert år ved pinsetider. Mellom 1200- og 1500-tallet ble sjølandene styrt av nederlandske og tyske makthavere; bare de som bidro til koloniseringen av Øst-Friesland (slavisk grunn) på 1000-1100-tallet, hevdet seg lenger.
Språk
I dag, på 2010-tallet, er friserne en minoritetsgruppe i Nederland og det nordvestlige Tyskland, som kjemper for å gjenvinne den språklige, kulturelle og delvis politiske selvstendighet som de hadde inn på 1500-tallet. Frisernes språklige mål er å få frisisk offisielt likestilt med nederlandsk innenfor provinsen Friesland. Det oppnådde de delvis i 1996–2002.
Identitet
I dag, på 2010-tallet, eksisterer det en tredelt inndeling av friserne: nordfrisere, østfrisere og vestfrisere, forårsaket ved Frislands tap av landområder i middelalderen. Vestfrisere ser generelt seg ikke nødvendig som en del av en større frisisk fellesskap, og i henhold til en folkeavstemning i 1970, identifiserer de seg mer med nederlendere generelt enn med øst- og nordfrisere. Begrepet «frisisk», som benyttes på alle de tre frisiske språkene, er således et lingvistisk, etnisk og/eller kulturelt konsept, men ikke et politisk.
Houston County (Alabama)
Houston County er et fylke i den amerikanske delstaten Alabama. Det ligger i det sørøstlige hjørnet av staten og grenser mot Henry County i nord, Geneva County i vest og mot Dale County i nordvest. Det har også grense mot delstatene Georgia i øst og Florida i sør.
Houston Countys totale areal er 1 506 km² hvorav 3 km² er vann. I 2000 hadde fylket 88 787 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Dothan som også er fylkets største by.
Fylket ble etablert i 1903 og har fått sitt navn etter guvernør George S. Houston.
Khabarovsk
Khabarovsk (russisk Хабаровск) er en by i Russlands fjerne østen og hovedstad i Khabarovsk kraj. Khabarovsk har 577 441 innbyggere (2010) og ligger i innlandet ved elven Amur og samløpet med Tunguska, 30 kilometer fra grensen mot Kina. Byen ble grunnlagt i 1858 som fortet Khabarovka, fikk bystatus i 1880 og endret navn til Khabarovsk i 1893. Byen har navn etter oppdageren Jerofej Khabarov, som var den første russeren som nådde elven Amur i 1650.
Byen ligger ved den transsibirske jernbanen og har internasjonal flyplass og elvehavn. Etter den andre verdenskrigen ble det holdt rettssaker mot japanske krigsforbrytere her.
Sabine Timoteo
Sabine Timoteo (født 1975 i Bern som Sabine Hagenbüchle) er en sveitsisk skuespiller.
Hun studerte ved Schweizerische Balletberufsschule frem til 1994, og var engasjert ved Deutsche Oper am Rhein i Düsseldorf. Hun turnerte også med Carlotta Ikedas Compagnie Ariadone.