cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kambodsja
Samferdsel
Borgerkrigen og forsømmelse i tiden etter skadet Kambodsjas infrastruktur alvorlig, men med hjelp og utstyr fra andre land har Kambodsja nå oppgradert hovedvegene til internasjonale standarder, og de fleste er kraftig forbedret fra 2006. De fleste hovedveiene er nå asfaltert. Forbedret veistandard og økende økonomisk aktivitet har ført til en økning i bruk bil og motorsykkel, men sykler dominerer fortsatt. Tuk tuk er også et populært alternativ for turister. Foruten den viktigste ferdselsåren som forbinder hovedstaden Phnom Penh med Sihanoukville, har en tidligere grusvei nå blitt asfaltert og fem store broer blitt bygget og en ny permanent transportåre knytter nå Phnom Penh sammen med Koh Kong. Dermed er det nå uavbrutt veiforbindelse til nabolandet Thailand, og deres enorme veisystem.
Kambodsja har to jernbanelinjer, totalt om lag 612 kilometer med enkeltspor, en meter brede. Begge linjene går fra hovedstaden, den ene til Sihanoukville på sørkysten, den andre nordover til Sisophon (selv om togene ofte bare kjører til Battambang). Foreløpig opereres bare et passasjertog per uke, mellom Phnom Penh og Battambang. En større oppgradering er i gang med støtte fra Den asiatiske utviklingsbanken, og det foreligger planer om en jernbanelinje som skal knytte hovedstaden sammen med Ho Chi Minh-byen. Denne kan stå ferdig tidligst i 2015.
Landets store elver har historisk sett vært viktige for Kambodsjas internasjonale handel. Mekong og Tonlé Sapelva, med sine mange sideelver, har gitt muligheter for betydelig transportlengde, inkludert 3700 kilometer som er seilbare hele året for fartøy inntil 0,6 meters dybde og videre 282 kilometer seilbar for fartøyer med 1,8 meters dybde. Kambodsja har to store havner, Phnom Penh og Sihanoukville, og fem mindre. Phnom Penh, som ligger der elvene Bassac, Mekong og Tonlé Sap møtes, har en elvehavn i stand til å motta 8000-tonns skip i den våte årstiden og 5000-tonns skip i den tørre årstiden.
Samfunn
Kambodsja er et land med stor fattigdom. I landet, som i 2007 lå på 137.-plass på FNs HDI-liste, levde 35 % av befolkningen under den nasjonale fattigdomsgrensen i 2004. FN anslo samme år at 40,2 % levde på under 1 US$ (PPP) om dagen, og 26 % av befolkningen led av underernæring. 80 % av alle kambodsjanere bor utenfor byområdene. Kambodsjanernes økologiske fotavtrykk beregnes til 0,7 hektar per person (til sammenligning er tallet for nordmenn 5,8).
Utdanning
Tradisjonelt har utdanningen i Kambodsja foregått i templene, hvor undervisningen har blitt ledet av munker. Studentene var nesten utelukkende unge gutter, og utdannelsen var begrenset til pugging buddhistiske tekster på pali. I løpet av tiden som fransk protektorat ble det innført et utdanningssystem basert på den franske modellen for å komplementere det tradisjonelle systemet. Til å begynne med forsømte franskmennene utdanningen i Kambodsja, og bare syv elever ble uteksaminert fra videregående skole i 1931. Kun 50 000 til 60 000 barn ble innskrevet i grunnskolen i 1936. I årene umiddelbart etter uavhengigheten økte imidlertid antallet studenter raskt.
Under Røde Khmers regime led utdanningen i landet et hardt tilbakeslag. Skoler ble stengt, og utdannede mennesker og lærere ble i beste fall utsatt for mistenksomhet og hard behandling, i verste fall henrettelse. Det har vært vanskelig å tallfeste nøyaktig omfanget av Røde Khmers folkemord, men enkelte kilder hevder at mens det på begynnelsen av 1970-tallet var mer enn 20 000 lærere i Kambodsja var det bare rundt 5 000 igjen 10 år senere. Sovjetiske kilder hevder at så mye som 90 prosent av alle lærere ble drept under Røde Khmer-regimet. Bare 50 av de 725 universitetslærerne, 207 av 2 300 lærere i videregående skole, og 2 717 av 21 311 lærere i grunnskolen overlevde.
Bakgrunnen for dette lå i Khmerrevolusjonen ideologier; unge ble strengt indoktrinert, men leseferdighetene ble forsømt, og en hel generasjon av kambodsjanske barn vokste opp som analfabeter. Etter at Røde Khmer ble fordrevet fra makten måtte utdanningssystemet gjenopprettes på nytt fra nesten ingenting. Analfabetismen hadde klatret til mer enn 40 prosent, og de fleste unge under 14 år manglet enhver form for grunnutdanning. Tallet på analfabeter er nå på vei ned, ifølge de siste tilgjengelige statistikker var andelen av befolkningen som ikke kunne lese og skrive i 2003 på 29,9 %.
Det er 6 års obligatorisk skolegang for barn mellom 6 og 12 år, men selv om det i dag også er lovfestet rett til 9 års gratis grunnskoleutdanning var det bare 54,5 % som fullførte grunnskolen i 2006. Et av problemene er at lærerlønningene er så dårlige at lærere enten krever bestikkelser av elevene, slik at de fattigste elevene ikke har mulighet til å delta i undervisningen, eller at lærere er nødt til å ta ekstrajobber slik at de ikke kan være til stede i klasserommet når de skal. I tillegg er tilgangen på undervisningsmateriell fortsatt en utfordring. Det offisielle undervisningsspråket er khmer, men det er dårlig tilgang på lærebøker skrevet på dette språket.
Likevel går 89,4 % av alle kambodsjanske barn på skole, og i barneskolen er det en jevn kjønnsfordeling. Forskjellen øker opp gjennom skolegangen, mens det i ungdomsskolen går 0,82 jenter per gutt er andelen redusert til 0,56 på videregående skole. I 2007 var det 92 340 studenter som tok høyere utdanning i Kambodsja, av disse var 35 % kvinner.
Helse
Kambodsjas barnedødelighet har gått ned fra 115 i 1993 til 89,4 per 1000 levendefødte i 1998. I samme periode ble dødeligheten for barn under 5 redusert fra 181 til 115 per 1000 levende fødte. I provinsen med de verste helseindikatorene, Ratanakiri, dør 22,9 % av barna før de fyller fem. Den gjennomsnittlige forventede levealderen i Kambodsja er 65 år.
Utbredelsen av hiv/aids i Kambodsja er blant de høyeste i Asia. Selv om Kambodsja er et av de fattigste landene i verden har den ekstraordinære innsatsen for forebygging og kontroll av hiv som utøves av styresmaktene og dens partnere likevel bidratt til å redusere spredningen av hiv. Mellom 2003 og 2005 falt den anslåtte utbredelsen av hiv blant kambodsjanske voksne i alderen 15–49 fra 2,0 % til 1,6 %. Likevel hadde landet i 2007 6 000 aids-relaterte dødsfall og det anslås at 0,8 % av befolkningen i denne aldersgruppen er hiv-smittet.
Kambodsjas hiv/aids-epidemi spres primært gjennom heterofil overføring og dreier i stor grad rundt sexhandel. hiv-smitte forekommer hovedsakelig i seksuelle partnerskap der den ene parten har vært engasjert i høyrisiko atferd. Kvinner utgjør en økende andel av mennesker som lever med hiv/aids. Denne økte andelen av infeksjoner hos kvinner kan være uttrykk for fallende prevalens blant menn, i tillegg til dødsfall blant menn smittet i de tidlige årene av Kambodsjas epidemi.
Massemedier
Kambodsja har åtte nasjonale TV-stasjoner og minst 52 radiostasjoner på FM-båndet. Det er over 100 aviser i sirkulasjon i Kambodsja, men kun ti av disse er faste dagsaviser på khmer. Den største, Rasmei Kampuchea (Kambodsjas lys) ble grunnlagt i 1993 og har et opplag på ca. 18 000. I tillegg finnes det en del ukeaviser og magasiner. De engelskspråklige avisene The Cambodia Daily (grunnlagt 1993) og Phnom Penh Post (grunnlagt 1992, dagsavis fra 2008) utkommer begge i hovedstaden seks dager i uken.
Ifølge Reportere uten grenser er Kambodsja et godt stykke unna pressefrihet. I sin årlige rapport plasseres landet på 126.-plass av 175 rangerte land. Statsminister Hun Sen uttalte i 2006 at ingen journalister skulle fengsles på grunn av det de skrev, allikevel ble 10 journalister fengslet i 2009. Presseloven fra 1995 skal i teorien beskytte pressefriheten, selv om den inneholder forbehold om saker som kan skade nasjonens sikkerhet eller den politiske stabiliteten i landet. Denne loven omgås likevel ofte ved å benytte en paragraf i straffeloven som forbyr «spredning av injurier eller desinformasjon».
Kultur
Mange faktorer har bidratt til utviklingen av den kambodsjanske kulturen, blant annet Theravadabuddhismen, fransk kolonialisme, hinduismen, angkoriansk kultur, og moderne globalisering. Ministeriet for kunst og kultur er ansvarlig for å fremme og utvikle kambodsjansk kultur. Kambodsjansk kultur inkluderer ikke bare kulturen til landets etniske majoritet, khmerfolket, men også noen av de 20 kulturelt distinkte stammene som gjerne omtales som Khmer Loeu, et begrep innført av Norodom Sihanouk for å skape enhet mellom folk i høylandet og lavlandet. Kambodsjanere på landsbygda bærer gjerne et kramaskjerf som er en unik del av den tradisjonelle kambodsjanske klesstilen.
Khmerkulturen, som utviklet og spredte seg gjennom Khmerriket, har særegne stiler innen dans, arkitektur og skulptur, som har vært utvekslet med nabolandene Laos og Thailand opp gjennom historien. Angkor Vat (Angkor betyr «by» og Wat «tempel») er det best bevarte eksempel på khmerarkitektur fra angkoriansk tid og hundrevis av andre templer har blitt funnet i og rundt regionen.
Musikk og dans
Den kambodsjanske musikken har i stor grad beholdt sin gamle karakter. Det spilles på tradisjonelle instrumenter som går tilbake til dagene i Angkor, blant annet ulike perkusjonsinstrumenter laget av bambus og forskjellige fløyter. Musikken akkompagnerer gjerne den klassiske Apsaradansen, som i utgangspunktet kun ble danset for de kongelige. Denne dansen fikk en renessanse på 1950-tallet, og vises gjerne fram som et eksempel på mangfoldet i khmerkulturen. Apsaradansen karakteriseres av stiliserte og delikate bevegelser hvor danseren holder et relativt uttrykksløst ansikt, mens hendene beveges i fantastiske formasjoner.
De siste tiårene har også sett et åpnere Kambodsja, og innflytelsen av vestlig musikk er tydelig på den moderne khmermusikken. Khmerpopen klarer likevel å beholde noe av det asiatiske særpreget. En populær måte å presentere denne musikken på er gjennom karaoke-VCDer, hvor en skuespiller vanligvis mimer teksten til sangen ved å bevege munnen som om de faktisk synger sangen. Det finnes også flere karaokekanaler på fjernsyn.
Litteratur
Røde Khmers forsøk på å sette Kambodsja tilbake til år null ødela store mengder litteraturhistorisk materiale, både klassisk litteratur og mer moderne arbeider ble brent og ødelagt under borgerkrigen. Som en del av gjenoppbyggingen av landet forsøker man nå blant annet å gjenopprette arbeidet til de store forfatterne i det tjuende århundre.
Klassisk litteratur
Et vitnesbyrd om khmerspråkets lange historie er mengden av epigrafiske inskripsjoner på stein. De første skriftlige bevisene som har bidratt til kartleggingen av Khmerrikets historie er slike inskripsjoner. Innskripsjonene på søyler, steler og vegger er, i tillegg til å være verdifulle historiske nedtegnelser av de kongelige linjene, religiøse forordninger, territoriale erobringer og intern organisering av riket, kunstverk som også har vært verdifulle i studier av khmerspråket.
Etter steininskripsjonene er noen av de eldste khmerdokumentene oversettelser og kommentarer av Palibuddhistiske tekster fra Tripitaka. Disse ble skrevet av munker på palmyrapalmeblader og oppbevart i templer over hele landet.
Ram Ker (Ramas berømmelse) er den kambodsjanske versjonen av Ramayana, et berømt indisk epos. Ram Ker er skrevet på rim og iscenesatt i seksjoner tilpasset for å kunne tolkes gjennom dans. Ram Ker er den eldste formen for kambodsjanske teater.
Kambodsja har hatt en rik og variert tradisjonell muntlig litteratur. Det er mange legender, eventyr og sanger av svært gammel opprinnelse som ikke ble skrevet ned før europeerne kom til landet. En av de mest representative av disse fortellingene er historien om Vorvong og Sorvong (Vorvong og Saurivong), en lang historie om to khmerprinser som først ble skrevet ned av Auguste Pavie. Den franske tjenestemannen hevdet at han hadde fått historien fra gamle onkel Nip i Somrontongdistriktet. Denne historien ble nedtegnet i Battambang. I 2006 ble historien om Vorvong og Sorvong framført av Det kongelige balletkompaniet i Kambodsja.
Tum Teav, som har blitt sammenlignet med en lokal versjon av Shakespeares Romeo og Julie, er et annet kjent stykke khmerlitteratur, opprinnelig basert på et dikt skrevet av en kambodsjansk munk ved navn Sam. Historien finner sted under Lovektiden og er en tragisk kjærlighetshistorien som har blitt gjenfortalt gjennom Kambodsja i hvert fall siden midten av det 19. århundre. Historien har siden blitt gjengitt i mange former, både muntlig og skriftlig, den har blitt framført som teater og festet til filmlerretet. Historien spiller også en rolle i kambodsjansk utdanning, i 12. klasse har den blitt mye brukt for å belyse språkhistorie. Selv om den første oversettelsen til fransk ble utgitt allerede i 1880, fikk ikke Tum Teav særlig anerkjennelse i utlandet før forfatteren George Chigas i 1915 oversatte den litterære versjonen av den ærverdige buddhistiske munken Preah Botumthera Som eller Padumatthera Som, også kjent som Som, en av de mest anerkjente khmerforfatterne.
Moderne litteratur
Moderne khmerlitteratur fikk sin begynnelse i det nittende århundre. Romanen som åpnet for denne nye epoken var Suphat, av Rim Kit, skrevet i 1938 og utgitt i 1942 i Saigon. To tusen eksemplarer ble sendt til Phnom Penh. Overgangsfasen mellom det nittende århundres klassiske litteratur, som markeres av kjærlighetshistorien Tum Teav og Kong Ang Duongs poesi, og moderne samtidslitteratur, er representert ved Acary Ind, Kram Ngoy, Nou Kan og Sou Set. Sistnevnte regnes for øvrig som den første kambodsjanske kvinnelige forfatter. Mellom 1938 og 1953 var Ieng Say, Nhok Them, Rim Kin og Nou Hach y Heng Yan viktige navn, alle forfattere med en klar påvirkning fra fransk litteratur som følge av at Kambodsja var et fransk protektorat.
Perioden mellom 1955 og 1970 er kjent som Sangkumperioden og er preget av at prins Norodom Sihanouk kom til makten. I 1956 grunnla han Khmer Writers Association. Det ble i denne perioden skrevet over fem hundre romaner, og blant forfatterne var Sumpha Hell, Keng Vannsak, Hak Hang Thum, Madame Si Hieng, BIV Chhay, Lienga, Chou Thani, Ravivong Kovid, Kuy Lauth, Hak Chhay Hok.
Mellom 1970 og 1975, mens Kambodsja var inne i en periode som republikk og landet ble bombet som en del av Vietnamkrigen, delte forfatterstanden seg i to. Den ene siden støttet general Lon Nol, den andre siden var kritiske til regimet. Viktige navn i denne perioden var Boun Chan Mol, Nuon Khoeun, Laing Peng Siek blant flere andre. Fra 1975 til 1979, under Røde Khmers styre, ble intellektuelle og forfattere forfulgt og det ble produsert lite litteratur, og mellom 1979 og 1990, perioden da landet går under navnet Folkerepublikken Kampuchea, forherliget litteraturen sosialisme og patriotisme, og vennskapet mellom kambodsjanerne og vietnameserne som hadde frigjort landet fra Røde Khmer-regjeringen.
Forfattere som kan trekkes fram er Ouch Vutha, Uom Niroth, Hou Yath, Pin Yathay og Nget Sophorn og poeter som Sok Sothon, Pol Pisey, Uk Sau Bol, Eum Sarom, Som Sophierin og Hy Kim Siep. Nye forfattere som har dukket opp etter 1999 inkluderer Samna Yem, Wa Samart, Hieng Sok An, Phu Phuneary Yaat og Saim. Opplagene er som regel små, ikke mer enn to tusen eksemplarer, noe som har skjedd med to siste romaner, Veasna Bopha Rungkruh (En kvinne i nød) av Hy Kim Siep, og Wopadek Sarey (Anger) av Saim Phuneary. En av de mest populære forfattere i dag, som også er oversatt til norsk, er Loung Ung, født i Phnom Penh i 1970. Hennes selvbiografi Først drepte de pappa har blitt en internasjonal bestselger. I boken beskriver hun drapene på sine foreldre, sine erfaringer som barnesoldat og flukten til Thailand.
Mat
Det kambodsjanske kjøkkenet er relativt ukjent for verden sammenlignet med sine naboer Thailand og Vietnam. Som i andre sørøstasiatiske land er ris en hovedingrediens i mange måltider, og fisk fra Mekong og Tonlé Sap utgjør også en viktig del av dietten. Den kambodsjanske tilgangen per innbygger på fisk og fiskeprodukter til mat og handel i 2000 var 20 kg fisk per år eller rundt 60 gram per dag per person. En del av fisken gjøres om til prahok, en saltet og tørket fiskemasse, for lengre lagring. Det kambodsjanske kjøkkenet bruker også tropiske frukter, supper og nudler. Nøkkelingredienser i Kambodsjas kjøkken er kaffirlime, sitrongress, hvitløk, fiskesaus, soyasaus, karri, tamarind, ingefær, østerssaus, kokosmelk og sort pepper.
Et eksempel på fransk innflytelse på kambodsjansk mat, er kambodsjansk rød karri med ristede baguetter. De ristede baguettene dyppes i karri og spises. Kambodsjansk rød karri spises også med ris og risnudler. Ka tieu, en risnuddelsuppe kokt på kraften fra svinekjøtt med stekt hvitløk og vårløk, er trolig den mest populære retten når kambodsjanere skal spise ute. Den kan gjerne toppes med ingredienser som for eksempel kjøttboller, reker, svinelever eller salat.
Idrett
Fotball er en av de mest populære idrettene, men profesjonelt organisert idrett er ikke så utbredt i Kambodsja som i vestlige land på grunn av de økonomiske forholdene. Fotball ble brakt til Kambodsja av franskmennene og ble raskt populært blant lokalbefolkningen. Det kambodsjanske fotballandslaget klarte fjerdeplass i Asiamesterskapet i fotball i 1972, men utviklingen har avtatt siden på grunn av borgerkrigen.
Populære spill inkluderer hanekamper, fotball, og et spill hvor man sparker en sey i noe som ligner på den trønderske leken basse. Vestlige idretter som volleyball, bodybuilding, landhockey, rugby union, golf og baseball har også en økende popularitet. Lokale idretter inkluderer tradisjonell båtracing, bøffelløp, Pradal Serey og andre kampsporter. Kambodsja første deltok for første gang i OL under Sommer-OL i 1956 i hestesport. Kambodsja var også vertskap for GANEFOlekene, et alternativ til OL på 1960-tallet.
Oppføring på UNESCO sine lister
Verdensarvsteder
Oppføringer på UNESCO sin verdensarvlist (World Heritage List), verdens kultur- og naturarvstede.
Mesterverker i muntlig og immateriell kulturarv
Oppføringer på UNESCO sin liste (Intangible Cultural Heritage), knyttet til aktivt vern av immateriell kultur. Årstallet angir når det ble listeført hos UNESCO.
Eksterne lenker
Samfunn
Tingnes kirke
Tingnes kirke er en kirke bygd i en vifteplan fra 1972 i Nord-Aurdal kommune, Innlandet fylke.
Byggverket er i tre og har ca. 260 plasser.
Blått blod
Blått blod er et begrep i bruk internasjonalt om folk som kommer fra en aristokratisk familie eller at de tilhører et aristokrati.
Alain Boghossian
Alain Boghossian (født 27. oktober 1970 i Digne i Frankrike) er en fransk tidligere fotballspiller som blant annet spilte for Sampdoria.
Blått blod
Etymologi
Ifølge en hypotese skal uttrykket være basert på det faktum at dypere blodårer hos lyshudede mennesker har et blåaktig utseende. Den tilsynelatende 'blå fargen' av blod skyldes det faktum at den røde del av lyset trenger mye dypere inn i vevet og absorberes av blodet mens den blå fargedelen av lyset forsterkes av hudens refleksjon og kan knapt trenge inn i vevet.
Randolph County (Indiana)
Randolph County er et fylke i den amerikanske delstaten Indiana.
Blått blod
Etymologi
Det antas ofte at uttrykket stammer fra Castilla fra Middelalderen. Under maurisk herredømme i Spania (711-1492) er betegnelsen "azurblod" (spansk: "Sangre azul") fra den germanske vestgotiske overklasse brukt. Senere ble begrepet brukt til å referere til den høyeste adelen og spesielt til den spanske kongefamilien. Denne hyptesen kom sannsynligvis i det 19. århundre. Imidlertid mangler moderne bevis helt. Hypotesen er også motsagt av det faktum at i den tidlige moderne perioden, var det vanlig å bruke et begrep for "rent" blod, sangre goda ("gotisk blod"), mens sangre azul oppdages senere.
Alain Boghossian
Han ble tatt ut til VM i fotball 1998, der laget hans vant gull på hjemmebane.
Joggesko
En joggesko er en lett sko som finnes i mange forskjellige varianter og brukes til mange formål. De kan brukes til daglig, til trening, til fritidsbruk og som sportssko. Skoene har navn etter det å jogge, som er en form for lett løping, og de må ikke forveksles med løpesko, som er spesialdesignet for løping.
Joggesko lages av forskjellige tekstiler, av lær og kombinasjoner av lær og tekstiler, og de har en myk, og ofte en fjærende, såle. Skoene kan være utstyrt med lisser til knytting eller med borrelås. Skoene lages både for barn og voksne, er ofte billigere enn spesialkonstruerte løpesko og kan være utstyrt med samme typer striper og render som spesialsko for løping eller andre idretter.
Mexico under VM i svømmesport 2017
Mexico deltok under VM i svømmesport 2017 i Budapest i Ungarn fra 14. - 30. juli 2017.
Andong (provins)
Āndōng (安東省, Āndōng shěng), også kjent som Antung, var en provins i det nordøstre Kina. Provinshovedstad var Tonghua og senere Andong.
VM i Ironman 70.3 2018
VM i Ironman 70.3 2018 (verdensmesterskapet i Ironman 70.3) ble arrangert i Port Elizabeth i Sør-Afrika i 2018.
Andong (provins)
Grensene varierte noe. Arealet var i periodene 1934-1939 og 1945-1954 på 62.160 km².
Historie
Antung oppstod som egen enhet i 1934 som en administrativ underinndeling av det japansk kontrollerte keiserdømmet Manchukuo, da den tidligere provinsen Fengtian ble tredelt: I provinsene Antung, Fengtian og Jinzhou.
Strandeiner
Strandeiner (latin: Juniperus conferta) er en art av bartrær som tilhører einerslekten Juniperus i sypressfamilien. Den vokser bare på nordkysten av øya Sakhalin, og er en mulig underart eller variant Juniperus rigida var. conferta av arten tempeleiner.
Andong (provins)
Historie
Antung ble senere oppdelt i 1939 i provinsene Antung og Tonghua.
Bergen Brass Band and Jesper Riis
Bergen Brass Band and Jesper Riis er et musikkalbum utgitt av Bergen Brass Band den 18. april 2015 og i 2019. Albumet ble spilt inn på The Village Recording i København den 5. oktober 2014 og 6. oktober 2018. Dirigent er Sturle Berntsen. Trompetsolist er Jesper Riis.
Stéphane Guivarc’h
Stéphane Guivarc'h (født 6. september 1970) er en fransk tidligere fotballspiller som blant annet spilte for Auxerre.
Bergen Brass Band and Jesper Riis
Oppfølger
Andre del av dette albumet inneholder fire nye låter (5-8). De ble innspilt på det samme lydstudioet den 6. oktober 2018 og publisert i 2019 sammen med første del. Dirigent og trompetsolist er også denne gang Sturle Berntsen og Jesper Riis. Vokalist er Webjørn Sæther.
Stéphane Guivarc’h
Han ble tatt ut til VM i fotball 1998, der laget hans vant gull på hjemmebane.
Bergen Brass Band and Jesper Riis
Salutatio Sonans
«Salutatio Sonans» er inspirert av middelaldermusikk. Den ble opprinnelig skrevet til den danske Holmboe-konkurransen for komposisjon i 2006. Stykket ble fremført av The Prince of Danmarks Brass Ensemble som vant publikumsprisen. «Salutatio Sonans» ble omarrangert for Bergen Brass Band og fremført på underholdningskonkurransen Siddis Brass i 2010. Innspillingen ble kringkastet første gang av NRK på P2 den 5. mai 2015.
Aftensang (The Evening Song)
«Aftensang» er basert på vuggevisen «Sov Mitt Barn, Sov Længe» fra Voss. Visen er overført gjennom sang i generasjoner og er notert etter sang av Anna Hernes og publisert i samlingen «Solé mi sæla». «Aftensang» ble spilt på «Sommerbåten 2015» til NRK på vei til Bekkjarvik klokken 13.05.25. Den ble også spilt på «Se Monsen minutt for minutt» den 27.august 2018.
Kaule!
«Kaule!» ble skrevet til Damsgård og Kjøkkelvik Skolers Musikkorps i 2004. Stykket har sin inspirasjon fra norsk folkemusikk. Ordet kaule er dialekt fra nordvestkysten av Norge og kan bety fest eller eventuelt en fest som utarter. Boken «Fole kaule : ord og uttrykk frå Ålesund og bygdene rundt - med ei lita forklaring» beskriver ordet som «bråkete moro, oppstyr». «Kaule» ble sammen med «Gullbrudevals» og «Nøringen», spilt av NRK i programmet «Messing og Treblås» 27. april 2019.
Vals Skjør
Stille i sinnet bak stengde dør. E aleine der inne, naken og skjør. Sjå mej og tål mej, du e go. Kom ikkje nær meg no.
Nøringen
«Nøringen» er basert på den norske folkesangen med samme navn fra vestlandet, og spesielt Voss. «Nøringen» som er en ganger, er således en oppfølger til vuggesangen «Aftensang» fra første del av albumet. Denne folkesangen har tradisjonelt vært brukt i bryllup og ordet nøring kommer fra ordet næring (mat). «Nøringen» ble sammen med «Gullbrudevals» og «Kaule», spilt av NRK i programmet «Messing og Treblås» 27. april 2019.
Gullbrudevals
Webjørn Sæther komponerte «Gullbrudevals» til gullbryllupet til sine gode venner Sigrid og Kåre Lange i 2017. Valsen er en feiring av den spesielle dagen, med innslag av lett melankoli som kan oppstå når man ser tilbake på et langt liv sammen. «Gullbrudevals» ble sammen med «Kaule» og «Nøringen», spilt av NRK i programmet «Messing og Treblås» 27. april 2019.
Bezirk Magdeburg
Administrativ inndeling
Bezirk Leipzig var inndelt i 1952 inndelt i en bykretse og 21 landkretser:
Kretser
Ved oppløsningen av DDR sommeren 1990 ble Bezirk Magdeburg oppløst, og kretsene ble en del av Sachsen-Anhalt, med unntak av Kreis Artern som ble en del av Thüringen. I Altmark i nord ble Kreis Seehausen innlemmet i Kreis Osterburg den 2. juli 1965. Den 1. januar 1988 ble Kreis Kalbe og Kreis Tangerhütte oppløst.
Ladislav Žemla
Ladislav Žemla (født 6. november 1887, død 18. juni 1955 i Praha) var en tsjekkoslovakisk tennisspiller som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Žemla vant en olympisk bronsemedalje i tennis under Sommer-OL 1920 i Antwerpen. Sammen med Milada Skrbková kom han på tredjeplass i mixeddoubleturneringen.
Kurt Inge Angell
Kurt Inge Angell (født 1966) er en norsk fagforeningsperson. Angell har siden 29. september 2022 vært forbundsleder i Norsk Sjømannsforbund. Før det var han nestleder siden 2014. Bakgrunn fra Color Line og han har vært ansatt i forbundet siden 1998. Vikarierte også i 2010–2011 som ITF-koordinator for det norske ITF-inspektoratet.
Krestomati
En krestomati eller chrestomati (fra gresk χρηστος -chrestos, «nyttig», og μανθανω -manthano, aor. inf.: μαθειν mathein,  «lære») er en sammenstilling av tekster eller tekstutdrag fra litterære verker.
Til forskjell fra antologien er en krestomati en tekstsamling der det for det meste ikke er noe tematisk aspekt men heller et didaktisk som står i forgrunnen. Begrepet stammer fra den klassiske antikken. Tekster ble av læreren markert med bokstaven χ (chi) for «chrestos» dersom de ble ansett som nyttige for elevene.
Hele begrepet dukker opp på 400-tallet e.Kr. i to dokumenter man har fragmenter fra, begge av den greske filosofen Proclus: Chrestomathia grammatica og chrestomathia poetica.
Ofte tjener tekstsamlingene i en krestomati til innlære et språk, ved at vanskelighetsgraden er tiltagende. Det finnes også krestomatier innenfor fagområdene økonomi, pedagogikk og filosofi.
Jorunn Kjellsby
Personlig
Hun er datter av musiker Tor Oliver Kjellsby (1903-1973) og Ruth Synnøve Hansen (1911-1992). Gift 1962 med Asmund Kjølstad. En søster, Turi Andersson (1933-2007). Jorunn vokste opp i Oslo.
Teater
Kjellsby debuterte på Trøndelag Teater i 1961 i stykket Forbudt område av Tennessee Williams. Hun var tilknyttet Trøndelag Teater frem til 1963. Etter det avr hun ansatt ved Oslo Nye Teater fra 1968 til 1970 og fra 1977 Det Norske Teateret. I perioden 1973 til 1977 var hun tilknyttet Fjernsynsteatret. I Fjernsynsteatret opptråde hun i Bjørg Viks To akter for fem kvinner (1976) og året etter i John Osbornes Se deg om i vrede. Hun var også i en periode tilknyttet Club 7.
På Det Norske Teatret har hun spilt blant annet Ulla i Lars Forssells Bellman-stykket Vertshuset Haren og Hauken (1979), tittelrollen i Cora Sandels Kjøp ikke Dondi (1983) og moren i Salka Valka (1990) av Halldór Laxness. Utover 90-tallet var hun å se i stykker som blant annet Sankt Olavs skrin (1991), Otto Homlungs oppsetning av Kanin, kanin (1994), Stein Winges oppsetning av En folkefiende (1995) og Etter regnet (1997) av Sergi Belbel. I 1998 hadde hun rollen som sjefsheksa i Kjærleik og magi i mammas kjøkken, som var basert på en sann historie fra Italia om trippelmordersken Leonarda Cianciulli. På 2000-tallet hadde hun blant annet rollen som engstelig mor i Tennessee Williams Ingenting om nattergalen (2000). Hun medvirket videre i Rainer Werner Fassbinders Angsten et sjela, Gideon Wahlbergs Skjergardsflørt (2001), Ödön von Horváths Historier frå Wienerskogen (2001) og Strindbergs Eit draumspel (2004) og som hovedrolleinnehaver i Frode Gryttens Bikubesong. I 2006 hadde hun en av hovedrollene i Skjønnhetsdronninga.
Film og TV
Kjellsby filmdebuterte i 1970 i Balladen om mestertyven Ole Høiland. Hun har ellers på film spilt både hovedroller og biroller i samtlige femten filmer av duoen Wam & Vennerød, blant dem Lasse & Geir (1976), Svartere enn natten (1979), Åpen framtid (1983) og komedien Bryllupsfesten (1989). Hun har ofte vært å se i rollen som bekymret mor i denne filmserien. Annen filmmedvirkning omfatter rollen som Fru Beck i Berit Nesheims Høyere enn himmelen (1993) og Haldis i Erich Hörtnagels Den som frykter ulven (2004).
Hun tv-debuterte i 1974 i episoden Beklager, teknisk feil i komiserien Fleksnes fataliteter. I 1976 var hun å se i Fjernsynsteatrets To akter for fem kvinner. Videre hadde hun rollen som Tistel i barneserien Jul i Blåfjell i 1999. Høsten 2002 hadde hun rollen som den mentalt forstyrrede Irma Funder i krimserien Sejer – Djevelen holder lyset, basert på en bok av Karin Fossum, en rolle hun ble hun nominert til Amandaprisen for i 2003.
Orlogsstasjon
Ved orlogsstasjoner blir marinens sjøgående styrker administrert, og rekrutter får sin grunnleggende opplæring. Marinens skip mottar forsyninger og blir vedlikeholdt.
Ado Lyngep Atuarfia
Ado Lyngep Atuarfia er en skole i Aasiaat i Aasiaat kommune på vestkysten av Grønland.
Den ble opprettet i 1982, og er en kostskole for lettere psykisk utviklingshemmede og sent utviklede barn og unge. Kapasiteten er 14 elever, i alderen 14 til 21 år, og de har som mål å få disse til å kunne greie seg i hverdagen. De har også en observasjonsavdeling for barn fra 0 til 7 år.
Syrisk einer
Syrisk einer (latin: Juniperus drupacea) er en art av bartrær innenfor einerslekten Juniperus i sypressfamilien. Den vokser i fjellstrøk på Peloponnes og det sørlige Tyrkia, i vestre Syria og i Libanon. Den er truet av utryddelse.
Treet blir 10–25 m høyt, i sjeldne tilfelelr opp til 40 meter, med inntil 2 m tykk stamme. Den er en spiss-nålet einerbusk med mellom- eller mørkegrønne, tette og inntil 2,5 cm lange nåler (tre i gruppen) og to hvite bånd av spalteåpninger under bladene. Den er oftest særbu, med hann- og hunnblomster på separate individer.
Fruktne er bær-liknende, og de største i hele einerslekten. De utvikler seg på 25 måneder fra grønne knopper, og modner til brun-purpur kongler med et blåaktig vokslag, slik at de kan framtre som brunaktig blåsvarte. Diameteren på bærene er inntil 2,7 cm. Hann-konglene er også unike ved at de sitter samlet i store klaser, og er inntil 4 mm i diameter.
Élisabeth d’Ayen
Élisabeth Pauline Sabine Marie d'Ayen Macready (født 27. oktober 1898 i Maintenon, død 7. desember 1969 i Paris) var en fransk tennisspiller som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Élisabeth d'Ayen vant en olympisk bronsemedalje i tennis under OL 1920 i Antwerpen. Hun kom på tredjeplass i doubleturneringen for damer sammen med Suzanne Lenglen.
Kjelsåsbanen
Kjelsåsbanen eller «Kjelsåstrikken» er en av trikkelinjene i Oslo og går mellom Storo og Kjelsås. Strekningen betjenes av linjene 11 og 12. Storo blir også betjent av linje 13 til Grefsen stasjon. Hele strekningen følger Grefsenveien. På Storo er det overgang til T-bane, endeholdeplassen på Kjelsås ligger rundt 300 m fra Kjelsås stasjon på Gjøvikbanen.
National Hockey Association
National Hockey Association (NHA) var en canadisk profesjonell ishockeyliga tidlig på 1910-tallet, og en forløper til dagens National Hockey League. Ligaen ble grunnlagt 5. januar 1910 og ble oppløst 22. november 1917. Etter sesongen 1916–17 ble Ottawa Senators, Montreal Canadiens, Montreal Wanderers og Toronto Blueshirts tatt opp i den nye ligaen NHL. Toronto Blueshirts skiftet da navn til Toronto Arenas.
National Hockey Association besto av lag fra provinsene Ontario og Quebec på den canadiske østkysten. Fra ogmed sesongen 1911–12 konkurrerte NHA med ligaen Pacific Coast Hockey Association på den nordamerikanske vestkysten, og det forekom en stor utveksling av spillere mellom disse ligaene. PCHA besto av lag fra den canadiske provinsen Britisk Columbia samt fra de amerikanske delstatene Washington og Oregon.
Kjelsåsbanen
Historikk
22. november 2002 ble Kjelsåsbanen nedlagt av Oslo Sporveier, mellom Disen og Kjelsås. Nøyaktig to år senere, 22. november 2004, ble den gjenåpnet grunnet stort folkelig engasjement. Strekningen ble oppgradert før den ble tatt i bruk igjen.
Fram til 2. oktober 2011 kjørte linje 12 til Kjelsås og linje 11 kun til Disen, men Ruter bestemte seg for å skifte om på dem for å bedre punktligheten. Linje 11 kjører en noe kortere trasé enn linje 12 mellom Jernbanetorget og Majorstua. Mellom 2. oktober 2011 og 2. april 2017 kjørte linje 12 til Kjelsås kun tidlig på morgenen, om kvelden og i helgene. Resten av driftsdøgnet snudde linje 12 på Disen. Etter 2. april 2017 kjører både linje 11 og 12 helt til Kjelsås.
I desember 2018 ble strekningen stengt for en større oppgradering. Skinnene og fundamentet ble byttet ut, og holdeplassene ble oppgradert. Målet var også å gi mindre forsinkelser ved at det er bygd adskilt kollektivfelt ned mot Storo-krysset. Arbeidene var ferdige i slutten av april 2020, og trikken trafikkerte Kjelsåsbanen fra 3. mai 2020.
Linjekart
Det er to vendesløyfer på Kjelsåsbanen: En ved endestasjonen på Kjelsås, og en på Disen. Vendesløyfen på Disen ble tidligere brukt som endestasjon for enkelte linjer.
Bao Tong
Bao Tong (forenklet kinesisk: 鲍彤, tradisjonell kinesisk: 鮑彤, pinyin: Bào Tóng; født i november 1932 i Haining i Zhejiang i Kina, død 9. november 2022) var en kinesisk kommunistisk politiker som senere ble politisk dissident.
Han var leder for sentralkomiteen for det kinesiske kommunistpartis byrå for politisk reform og statsminister Zhao Ziyangs politiske sekretær. I slutten av mai 1989, rett før massakren på Den himmelske freds plass, ble han arrestert. Han satt fengslet i Qinchengfengselet, og har etter sin løslatelse bodd under overvåkning i Beijing. Trass i overvåkningen klarte han å få smuglet da avdøde Zhao Ziyangs hemmelige memoarer ut til en amerikansk forlegger (Prisoner of the State: The Secret Journal of Premier Zhao Ziyang). Han er blitt en kjent og kritisk kommentator av kinesisk politikk.
Masaryk-universitetet
Masaryk-universitetet (på tsjekkisk: Masarykova univerzita) er det nest største universitetet i Tsjekkia. Det er oppkalt etter Tomas Masaryk, initiativtakeren til opprettelsen av universitetet og Tsjekkoslovakias første president. Universitetet ble grunnlagt i 1919, og ligger i byen Brno i regionen Mähren.
Historie
Raskt etter grunnleggelsen ble universitet en viktig utdannings- og forskningsinstitusjon, og forble dette gjennom mellomkrigstiden. Samtidig var perioden preget av økonomisk usikkerhet og mangel på finansiering. Etter Tysklands annektering av Tsjekkoslovakia i 1939 ble universitetet stengt. Det ble gjenåpnet etter krigen, og byttet i 1960 navn til Jan Evangelista Purkyne-universitetet i Brno. På 1960-tallet opplevde universitetet på ny framgang, men perioden etter at landet ble invadert av land fra Warszawapakten i 1968 var preget av stagnasjon. Universitetet fikk tilbake sitt originale navn i 1990 etter at kommunistregimet var blitt styrtet året før. Tiden etter dette har vært preget av ny fremgang og utvidelse, mye takket være omfattende satsing fra myndighetenes side. En rekke nye fakulteter har blitt åpnet og byggingen av en ny campus ble påbegynt i 2002. De første ferdigstilte delene av denne ble tatt i bruk i 2005.
I dag
Masaryk-universitetet har pr i dag (2009) omkring 41 000 studenter og over 4 300 ansatte. Disse er fordelt på ni fakulteter som består av over 200 avdelinger, institutter og klinikker. I 2008 søkte 65 153 personer om studieplass, det høyeste søkertallet i Tsjekkia dette året. Pr høsten 2010 studerer et tjuetalls nordmenn ved Masaryk-universitetet.
Homaemota
Homaemota er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Forholdsvis små, rødbrune til brunsvarte trebukker med lyse tegninger på dekkvingene. Artene minner overflatisk om maur. Antennene er tynne og noe kortere enn kroppen. Hodet er forholdsvis stort og bredt. Pronotum har rundede sider og er nærmest tønneformet sett ovenfra. Den bakerste delen er markert innsnevret slik at det blir en tydelig "stilk" mellom forkroppen og dekkvingene. Disse er parallellsidige med omtrent rettvinklede "skuldre".
Utbredelse
Slekten er utbredt i Australia.
Libanoneik
Libanoneik (Quercus libani) er et løvfellende tre i bøkefamilien.
Libanoneik er utbredt i Syria, Libanon og sørlige Anatolia og vokser i fjellskoger sammen med libanonseder, kilikia-edelgran og gresk einer.
American Board of Commissioners for Foreign Missions
American Board of Commissioners for Foreign Missions (ABCFM) var en amerikansk misjonsorganisasjon. Ideen til organisasjonen kom fra noen avgangsstudenter ved Williams College i USA i 1806. De tok den med seg til Andover Theological Seminary og stiftet organisasjonen formelt i 1810 i Boston i Massachusetts. I 1812 ble de første misjonærene sendt til India.
I 1961 ble ABCFM slått sammen med andre kirkeorganisasjoner og ble til United Church Board for World Ministries.
Organisasjonen var tidlig ute med misjonsvirksomhet i Sør-Afrika der de begynte i 1835 og drev misjon Zululand fra 1841 til 1843.
Ripley County (Indiana)
Ripley Countys totale areal er 1,160 km² hvorav 4 km² er vann. I 2010 hadde fylket 28,818 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i Versailles.
Vincent Candela
Vincent Candela (født 24. oktober 1973) er en fransk tidligere fotballspiller som blant annet spilte for AS Roma.
Brustuen Elektrisitetsverk
Brustuen Elektrisitetsverk var et kraftverk på Dokka i Nordre Land kommune som ble satt i drift i 1911. Det var et privat elektrisitetsverk etablert av eierne av Dokka Mølle og produserte kraft til Dokka Mølle, private kunder i sentrum av Dokka og Østsinni.
Dette var et av flere private elektrisitetsverk som ble etablert i Land i denne perioden. Interessen for å ta i bruk den nye kraftkilden var stor. Siden kommunen ennå ikke hadde noe egne planer om å bygge kraftverk, valgte privatpersoner å bygge mindre elektrisitetsverk som for eksempel på Ankaltrud.
Nordre Land kommune kjøpte elektrisitetsverket i 1917. Etterhvert som Åvella kraftverk ble etablert i 1924, gikk det meste av krafta til Dokka mølle.
Brustuen elektristitetsverk var i drift til 1963. Da måtte det flyttes på grunn av utvidelser av Dokka Mølle. Verket ble da plassert på Randsfjordmuseene AS avdeling Lands Museum, som i dag er eier av verket.
Grindhouse
Quentin Tarantino skrev og regisserte Death Proof, mens Robert Rodriguez står bak filmen Planet Terror.
Planet Terror Handlingsreferat
I en landlig liten by i Texas bestemmer en danser Cherry Darling seg for å slutte med den lavt betalte jobben sin. Hun støter på den mystiske eks-kjæresten El Wray på "Bone Shack" en restaurant eid av J. T. Hague. I mellomtiden foretar en gruppe militære, ledet av den demente løytnant Muldoon, en viktig forretning med en forsker som kaller seg for Abby for å kjøpe et dødelig biokjemisk middel kjent som DC2 (kodenavn "Project Terror").
Men løytnant Muldoon oppdager at Abby også har en ekstra forsyning av stoffet tilgjengelig, og forsøker å ta ham som gissel. Abby slipper med vilje løs all gassen i luften. Denne gassen når snart over hele byen i Texas, og forvandler etter hvert veldig mange av innbyggere til deformerte blod-tørstige, menneske-spisende psykopater, som får kallenavnet "sickos" av de få overlevende menneskene. De infiserte innbyggerne mottar medisinsk behandling av den uhyggelige Dr. William Block og hans mishandlede, forsømte anestesiolog Dakota ved et sykehus i området. Men alle pasientene blir raskt til en gruppe rasende angripere.
Vidar Johansson
Vidar Johansson (født 8. oktober 1996) er en svensk friidrettsutøver som konkurrerer i langdistanseløp og hinderløp.
Grindhouse
Death Proof Handlingsreferat
Tre venner - Arlene, Shanna og "Jungle" Julia - tilbringer en natt i Austin, Texas for moro skyld. Men de blir, uten å vite det, forfulgt av en mystisk person i en bil. Mannen (som går under kallenavnet "Stuntman Mike") forfølger de unge kvinnene med hans "dødssikre" bil, og dreper til slutt alle tre kvinnene.
Vidar Johansson
I 2021 representerte han Sverige på øvelsen 3000 meter hinder under Sommer-OL 2020 arrangert i Tokyo der han løp forsøksheat, men kvalifiserte seg ikke til finalen.
Grindhouse
Death Proof Handlingsreferat
Fjorten måneder senere befinner "Stuntman Mike" seg nå i Tennessee og kjører en annen bil. Han angriper en annen gruppe unge kvinner - Lee, Abernathy, Kim og Zoë.
Evernote
Evernote er et dataprogram som er utviklet for å skrive notater og kladd. Man kan opprette forskjellige notatbøker som kan kategoriseres med ulike titler. Innenfor hver av disse notatbøkene kan man opprette ulike notater for så å dele inn disse notatene videre.
Historie
Programmet ble grunnlagt av Stepan Pachikov (f. 1950). Evernotes nettjeneste ble lansert den 24. juni 2008. I juli 2011 hadde det nådd elleve millioner brukere.
Funksjonalitet
Evernote støtter en rekke operativsystem-plattformer (inkludert OS X, iOS, Chrome OS , Android, Microsoft Windows, Windows Phone, Blackberry og webOS) og tilbyr også online synkronisering og backup-tjenester. I tillegg til notatene som blir skrevet fra tastaturet støtter Evernote bildeopptak fra kameraer fra mange forskjellige enheter, og innspilling av talenotater. Evernote kan også benytte berørings- og tabletskjermer med håndskriftsgjenkjenning. Når rett maskinvare er tilgjengelig, kan Evernote automatisk legge til koordinater til notatene. Brukere av Evernote kan også bruke Twitter til å legge til notater til Evernote.
Programmet er hovedsakelig gratis, men i en begrenset utgave i forhold til betalingsversjonen. Forskjellen er blant annet at den betalingsfri nettjenesten har bruksbegrensninger på 60 MB per måned.
Venezuelas delstater
Venezuela er inndelt i 23 delstater (estados). I tillegg finnes det såkalte Dependencias Federales de Ultramar, som består av en rekke øyer. Venezuelas delstater blir inndelt i 335 kommuner (spansk: municipios).
Hesnes
Hesnes (eldre skrivemåter bl.a. Hesnæs, Hesness) er en grend i dagens Grimstad kommune, og ligger på en halvøy rett utenfor Grimstad by. Hesnes lå i Øyestad kommune fra 1837 til 1846 og senere i Fjære kommune fra 1846 til 1971, og ble en del av den sammenslåtte Grimstad kommune i 1971. Hesnesøya ligger ute i havet rett utenfor Hesnes. Hesneskanalen ble anlagt i 1883 for å lette adkomsten for de fastboende på Hesnesøya inn til Grimstad.
På Hesnes ligger matrikkelgårdene Øvre og Nedre Hesnes, som var delt opp i en rekke bruk. Folk på Hesnes drev historisk landbruket ved siden av sjøfarten. I nyere tid ligger det en rekke eneboliger der. Hesnes skole var en kommunal skole på Hesnes fra 1870-årene til den ble nedlagt i 2003; etter at den kommunale skolen ble nedlagt ble skolebygningen overtatt av privatskolen Hesnes Montessoriskole. På Hesnes ligger også Hesnes bedehus og Drottningborg videregående skole.
Hesnes kommer av esja, som betyr stein.
Esa Seeste
Esa Seeste (født 4. juli 1913 i Viborg, død 2. oktober 1997 i Helsingfors) var en finsk turner.
Han var med i ett OL for Finland. Han deltok i OL i 1936 i Berlin, der Finland fikk bronse i lagkonkurransen. Han fikk ingen medaljer individuelt, og fikk 15.-plass i frittstående som beste resultat. Han kom på 24.-plass sammenlagt.
På nasjonalt nivå har han gull i det finske mesterskapet i lagturn fra 1939, 1941 og 1945.
Seeste deltok i filmen Danske og finske elitegymnaster i 1944, sammen bl.a. Savola Seeste, Einari Teräsvirta og Harry Nielsen.
Etter sin karriere som aktiv var han formann i det finske turnforbundet fra 1970 til 1974.
Minekonvensjonen
Minekonvensjonen (Convention on the Prohibition of the Use, Stockpiling, Production and Transfer of Anti-Personnel Mines and on their Destruction, også kjent som Ottawakonvensjonen) er en konvensjon for bekjempelse av antipersonellminer som ble åpnet for undertegning i Ottawa 3. desember 1997 og 122 land, også Norge, undertegnet den. Minekonvensjonen trådte i kraft 1. mars 1999. I tillegg har Minekonvensjonen blitt en internasjonal norm som også følges av land som ikke har undertegnet den, blant annet USA og Russland.
Avtalen forbyr produksjon, forbruk, lagring og eksport av antipersonellminer. I tillegg til dette har avtalen klare bestemmelser om minerydding og økonomisk hjelp til mineofre.
2. desember 2009 ble Rwanda det første landet som ble erklært fritt for landminer gjennom konvensjonen.
Bakgrunnen for avtalen
Avtalen ble drevet fram av det sivile samfunn i mange land samt noen spesielt aktive stater. Norge var en av disse. Minerammede land var ikke uventet blant pådriverne. Det var humanitære organisasjoner som i sitt arbeide i land i konflikt og post-konflikt som kunne dokumentere de betydelige og uakseptable humanitære lidelser landminer forårsaket. Landminer var krigsetterlatenskaper som fortsatte å drepe og lemleste etter at krigen var over – og rammet uskyldige sivile blindt. Landminene var også til hinder for langsiktig utvikling. Men i første rekke var det landminenes humanitære konsekvenser som bidro til å mobilisere frivillige organisasjoner, enkeltpersoner og mange stater. De var alle enige om at bruken av landminer måtte forbys. Landmineprosessen var på mange måter et unikt partnerskap på tvers av geografiske og tradisjonelle politiske skillelinjer, og et konstruktivt partnerskap mellom stater og frivillige organisasjoner. Norske frivillige organisasjoner deltok aktivt, spesielt Norsk Folkehjelp og Norges Røde Kors.
Valdeir
Valdeir Celso Moreira (født 1967) er en brasiliansk tidligere fotballspiller.
Imponerende form på klubbnivå for overbeviste daværende landslagstrener Paulo Roberto Falcão om å innkalle ham på landslaget i 1990. Valdeir fikk sin landslagsdebut for som innbytter i en vennskapskamp mot  17. august 1990.
I 1992 hentet ham til fransk fotball sammen med lagkamerat Márcio Santos. I en offensiv midtbaneposisjon maktet ikke Valdeir innfri forventningene i sin første sesong hos Bordeaux. Han scoret fem mål på 24 kamper fra start og 8 som innbytter for et lag som i 1992/93-sesongen endte på fjerdeplass i Ligue 1 under ledelse av Rolland Courbis. Hos Bordeaux kom Valdeir i skyggen av den fremadstormende Zinedine Zidane. Valdeir tilbragte så to opphold på utlån til først, og deretter.
Valdeir var jevnlig involvert på landslaget i 1993, men ble ikke inkludert i troppen til Copa América, og hadde mistet plassen før uttaket til VM-sluttspillet i 1994.