cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vidin
Kommuneinndeling
Til Vidin kommune hører byene Vidin og Dunavzi, samt de følgende landsbyene: Akaziewo, Antimowo, Bela Rada, Botewo, Bukowez, Dinkowiza, Dolni Boschnjak, Druschba, Gajtanzi, General Marinowo, Gomotarzi, Gradez, Iwanowzi, Inowo, Kalenik, Kapitanowzi, Major Uzunowo, Nowoselzi, Peschakowo, Plakuder, Pokrajna, Rupci, Sinagowzi, Slana Bara, Slanotran, Zar Simeonowo, Wojniza, Watop, Schegliza.
Befolkning
Folketallet har i hele Bulgaria vært nedadgående siden 1946 og dette har særlig grad gjeldt oblast Vidin. Således er folketallet halvert fra 1946 til 2008. I flere områder kan man tale om avfolkning og 30 % av befolkningen er pensjonister. Pr 2008 har oblast Vidin med sine 123 000 innbyggere, det laveste folketallet av samtlige 28 oblaster i Bulgaria, selv om den i utstrekning er den 15. største. Det sterke fallet i folketallet gjør seg gjeldende i hele nordvestbulgaria. Folketettheten i Bulgaria er gjennomsnittlig 70 innbyggere pr kvadratkilometer, mens den i oblast Vidin er 42 innbygger pr kvadratkilometer. Bare i Strandschafjellene i sørøstbulgaria er folketettheten mindre. I byen bor det også rumenere, som går under navnet valakere.
Geografi
Byen Vidin ligger ved Donaus høyre bredd i det nordvestlige hjørnet av Bulgaria, ca. 790 kilometer fra elvens munning.
Klima
Donausletten er åpen mot nord og nordøst, noe som bidrar til innslag av kalde kontinentale luftmasser. Vannmassene i Donau spiller en viktig rolle med hensyn til hvordan det mikroklimaet formes. De vestlige og nordvestlige vindene er fremherskende. Klimaet i Vidin er moderat kontinentalt. Vintrene er kalde med lite nedbør, mens somrene er svært varme med mye nedbør. Det flate landskapet åpner for fuktige og varme luftdrag fra nordvest om våren, sommeren og høsten og for kalde kontinentale vinder fra øst om vinteren.
Den relative fuktigheten er omvendt proporsjonal med nedbøren. De høyeste verdiene forekommer om vinteren (81-91 %), mens de laveste er om sommeren (58 – 68 %). Det flate landskapet skjermer lite mot vinden. Den fremherskende vindretningen er fra vest med en gjennomsnittlig årlig hastighet på 1,9 m/sek og ofte fulgt av regn.
Vannveier og innsjøer utgjør 5,8 % av kommunens territorium. Donau med dens sideelver er det viktigste vassfaret. Sideelvene kommer fra de vestlige Balkanfjellene og fra kilder ved foten av fjellene. Vannstanden varierer med sesongene. Mot slutten av vinteren, stiger elven raskt til den når sitt maksimum i juni-juli. Da går elven over sine bredder og oversvømmer øyene og trærne langs bredden med opptil to meter. I september faller elven igjen raskt, for å nå sin laveste vannstand. Grunnvannet i området er direkte forbundet med Donau og grunnvannsnivået er påvirket av elven. I mai-juni stiger grunnvannet, mens det synker igjen i september-desember. Grunnvannet er også påvirket av vannmasser fra omkringliggende åser og høyereliggende sletter og av regnvær. Grunnvannet ligger fra 1,5 til 5,8 meter under overflaten.
Vidin opplevde i 1897 og 1942 store oversvømmelser i Donau. I dag er bredden tilstrekkelig sikret med demninger.
Førhistorisk tid og antikken
Omtrent 1,5 kilometer nordvest for Vidin, i nærheten av den tidligere keramikkfabrikken ”Katjuscha”, i bydelen Kaleto, er det 5-6 meter ned i grunnen, avdekket en bosetting fra slutten av kobberalderen (5 000 til 3 000 år før Kristus).
Her ved Donaus bredd, bodde den trakiske moesistammen. Trakerne oppholdt seg i regionen i bronsealderen og jernalderen. Deres bosetting lå på det høyeste punktet av byen slik den er anlagt i dag.
Felttoget til den makedoniske kong Filip II (350 til 336 før Kristus) mot moeserne førte til et totalt nederlag. Hans sønn Aleksander den store lykkes bedre og underla seg hele donauregionen.
Byen nevnes skriftlig første gang i det tredje århundret før Kristus. Vidin er således en av de eldste byene i dagens Bulgaria.
Kelterne er de første innbyggerne det finnes historiske opptegnelser av. Blant historikerne er imidlertid kelternes rolle omstridt og det finnes følgende tre versjoner:
Bosettingens navn var på denne tiden Dunonia, som betyr et høyt beliggende og forskanset sted. Senere oppsto på det samme stedet den romerske festningen Bononia. Romerne har åpenbart modifisert det keltiske navnet. Den romerske festningen ble reist i det første århundret etter Kristus og byggematerialene den gangen var solid stein. Bononia var et naturlig stoppested på veien langs Donau.
Moesia
I det fjerde århundret ble det stasjonert en kavaleriavdeling her. Byen tilhørte under tiden tre ulike romerske provinser, henholdsvis Moesia, Moesia superior og Dacia ripensis.
Romerne erobret det trakiske området fra nord for balkanfjellene og til Donau omtrent ved år null. I år 15 ble provinsen Moesia grunnlagt. Fra midten av det første århundret begynte byggingen av Donaulimes og av en donauflåte.
Provinsen Moesia ble i år 86 av strategiske grunner, oppdelt i Moesia superior og Moesia inferior. Et gunstig vendepunkt for romerne var den endelige seieren i dakerkrigene i det andre århundret. Dermed forskjøv det romerske rikets grenser seg nordover og vekk fra Donau. Dette var ved innledningen til en relativt stabil periode som også er kjent som Pax Romana. Perioden varte til det tredje århundret da barbarenes anfall begynte. Romerne klarte ikke å holde på områdene nord for Donau og keiser Marcus Aurelius mistet Dakia i år 272. Den romerske grensen mot nord forskjøv seg på nytt i sørlig retning og til Donau. Under keiser Diokletian (284 til 305) ble det gjennomført forskjellige militær-administrative reformer. Dermed oppsto en ny provins i Vidinregionen, kalt Dacia ripensis med hovedstaden Ratiaria.
Den nye provinsen ble stort anlagt. Provinsens nordlige grense var Donau og dermed omfattet den også byen Drobeta Turnu Severin på elvens venstre og dermed nordlige bredd. Mot sør grenset provinsen til Balkanfjellene, i vest mot elvene Timok og Veliko Morava og i østlig retning mot elven Vit (latin Utus). I provinsen Dacia ripensis ble det stasjonert store militæravdelinger og donauflåten ble reorganisert. Ifølge Notitia Dignitatum ble festningen Bononia og Dorticum (ved landsbyen Vrav, bulgarsk Връв) utstyrt med faste militærlagre og kavaleri. De gjennomførte tiltakene til beskyttelse av donauområdet ga etter hvert resultater. Vidinregionen ble imperiets kornkammer.
Det romerske riket ble i 295 oppdelt i det østromerske og vestromerske riket. Fra det fjerde til det sjette århundret (senantikken) trengte en rekke stammer fra nord over Donau og inn i den romerske provinsen. Det begynte med goternes anfall og disse rystet Det bysantinske riket i det fjerde århundret. I angrepene deltok også slaverne som senere slo seg ned sør for Donau. Forsøket til keiser Justitian (527 til 565) på å holde grensen, bl.a. ved å gjenoppbygge festningene langs grensen, var nytteløst. Avarene ødela provinsen Dacia ripensis fra 586 til 587, herunder flere festninger. Blant disse ødelagte festningene var Ratiaria og Bononia.
Vidin som del av det første bulgarske riket
Inntil det ellevte århundret ble byen kalt Badin og deretter Bdin. (Badin er på bulgarsk Бъдин). Den første kjente hersker av Bdin var Glad som levde på begynnelsen av det tiende århundret og var av protobulgarsk herkomst. Glad hadde tittelen tarkhan eller comes og hersket over et stort område på begge sider av Donau, helt til elven Mureş i dagens Ungarn. Glad var i trefninger med ungarerne i årene 903 til 907 og det antas at han som hærfører opptrådte selvstendig og uten støtte av sentralmakten.
Før Samuil ble tsar av Bulgaria var han sannsynligvis hersker av regionen Bdin, selv om kildene er usikre.
I året 1003 gjennomgikk Vidin en åtte måneder lang beleiring av troppene til den bysantinske keiseren Vassilij II. Forsvaret ble ledet av Gavril Radomir, sønn av Samuil. Tilslutt måtte byen oppgis. Også senere ble byen overfalt og erobret av fremmede makter.
Ifølge overleveringen forsvarte innbyggerne seg med mot og klokskap. Den den greske ilden var et fryktet brannvåpen. Mot denne forsvarte vidinerne seg med fat av leire, for slik å stanse brannutviklingen.
Vidin som del av det andre bulgarske riket
I 1213 utbrøt det i Vidin en oppstand mot tsar Boril. Ved hjelp av den ungarske kongen Andrej, som sendte sin sjupan Joakim, ble oppstanden slått ned.
På 1230-tallet søkte den russiske fyrsten Jakov Svetoslav (død 1275) tilflukt i Vidin, etter at han hadde måttet flykte fra sitt russiske fyrstedømmet for mongoler og tatarer. Han gjorde karriere som bulgarsk bojar og giftet seg i 1258 eller 1259 med enken etter Ivan Asen II. Jakov Svetoslav støttet tsar Konstantin Tich Asen i kampen om tronen og ble som belønning utnevnt til despot av Vidin, den nest høyeste tittel etter tsaren. Jakov Svetoslavs karriere ble imidlertid etter hvert oppfattet som truende av Maria Palaiologa, hustru og medregent til Konstantin Tich Asen. Dette førte til at hun tilslutt forgiftet ham.
Byen nådde et høydepunkt mot slutten av det fjortende århundret da den ble hovedstad i kongedømmet Bdni under Ivan Sratsimir.
Under tyrkisk herredømme
Tyrkerne invaderte byen i 1396 og innledet 482 år med ottomansk styre. Som del av Det osmanske riket var Vidin en viktig sentrum for forvaltning og næringsliv. Mellom 1400 og 1700 var imidlertid Vidin en del av buffersonen mellom Det osmanske riket og det habsburgske riket. Vidin ble således flere ganger inntatt av habsburgske tropper. Mellom 1773 og 1850 var Vidin åsted for flere oppstander.
Osman Pazvantoğlu
I de siste årene under det osmanske herredømmet, var Vidin sentrum for en region som ble ledet av den tyrkiske offiseren Osman Pazvantoğlu. Han ble født i Vidin i 1758 som medlem av en rik familie. Pazvantoğlu erklærte overfor Istandbul uavhengighet for Vidin og et område rundt byen. Dette styret varte mellom 1793 og 1807. Mot slutten av 1700-tallet ledet sultan Selim III flere felttog mot Vidin og beleiret byen, men uten å lykkes i sitt forsett om å innta den. I Osman Pazvantoğlus regjeringstid gjennomgikk byen en rivende utvikling. Vidin ble en orientalsk by. Dette skjedde gjennom oppføringen av en rekke offentlige bygg, moskeer og islamske skoler. Det orientalske ble videre forsterket gjennom bosettingen av tyrkere som hadde lidt nederlag ved Wien og senere i Serbia. Det finnes i Vidin fortsatt militære, religiøse og offentlige bygninger fra denne tiden under Pazvantoğlu. Osman Pazvantoğlu døde i 1807.
1423 Jose
1423 Jose er en hovedbelteasteroide og går i bane innenfor asteroidefamilien Koronis. Den ble oppdaget 28. august 1936 av Joseph Hunaerts ved Observatoire Royal de Belgique i Uccle.
Vidin
Osman Pazvantoğlu
En ny høykonjunktur for Vidin fulgte fra 1850 parallelt med den tiltakende skipstrafikken på Donau. Fra dette tidspunktet trafikkerte østerrikske skip regelmessig havnen i Vidin.
Da Lom fikk veiforbindelse med Sofia i 1866 ble denne byen en sterk konkurrent for Vidin.
I 1878 ved freden i San Stefano var det osmanske herredømmet over Bulgaria forbi.
Næringsliv
Næringslivet i Vidin besto pr 2006 av hovedsakelig (93 %) av mindre virksomheter (mindre enn 10 ansatte). I den øvrige delen av landet var den tilsvarende andelen 88 %. Industrien i området produserer i dag elektriske komponenter, gips, moduler for husbygging, vin, klær, meieriprodukter, gummielementer, pumpeteknologi, sement og pvc-produkter, samt vin. De mest berømte vinkjellerne er Vidin, Novo Selo, Ruptsi og Rabisha. I tillegg kommer transportnæringen bl.a. knyttet til Donau.
Havner, vei og jernbane
Fergeforbindelsen til Calafat i Romania omfatter også transport av jernbanetog. Fergestedet ligger to kilometer nordøst for byens sentrum. Mellom Vidin og Calafat er det siden 2007 under oppføring en bro (Calafat-Vidinbroen) som ventes ferdig i 2010. Dette blir den andre broen mellom de to landene i tillegg til Vennskapsbroen Giurgiu-Ruse. Vidin trafikkeres av katamaraner på linjen Vidin-Linz-Vidin og Vidin-Passau-Vidin. Fra Vidin til hovedstaden Sofia går det bilvei og jernbane. Vidin lufthavn som ligger nordvest for byen, er stengt.
Severdigheter
Festning Baba Vida er den viktigste severdigheten i byen og forøvrig den best bevarte middelalderfestningen i Bulgaria. Festningen ligger ved Donaus bredd og er beskyttet av en vanngrav. Den ble påbegynt allerede under det romerske riket, under navnet Bononia. Gradvis ble anlegget utvidet, først av romerne, men den vesentligste delen av festningen ble oppført i løpet av middelalderen. Hovedtårnene og bastionene sammen med den indre muren stammer fra denne tiden. Under Det osmanske riket ble festningen modernisert og forsterket. Senere da østerrikerne erobret byen for en kort periode, ble det åttekantede tårnet ved Donau oppført.
I dag kan man se de fleste byportene, den nordlige delen av vanngraven og en liten del av muren. Den sørlige delen av vanngraven er fylt igjen og isteden anlagt en liten park (parken på graven bulg. Градината над рова). Parken forbinder gamlebyen Kaletto (tyrkisk for festning) og de nyere bydelene. Mest kjent er Istanbulporten (bulg. Стамбул капия; transkripsjon: Stambul Kapija). Dette er hovedporten til Vidin festning. Festning Baba Vida hører til de 100 fremste nasjonale turistobjekter i Bulgaria.
Til de øvrige severdigheter i Vidin hører:
Nordjukagirsk
Nordjukagirsk, eller tundrajukagirsk, er det ene av to jukagirske språk. Det blir talt av 30–150 mennesker i det østlige Sibir, i Magadan oblast og republikken Sakha.
Vokaler
De lange midtre vokalene, og  blir uttalt som diftonger ,  og  i trykksterk stavelse.
Konsonanter
Uvular frikativ blir uttalt som plosiv  etter velar nasal.
Staving
Stavingsstrukturen er KVK, eller høyst en konsonant kan opptre i begynnelsen og slutten av ordet, og det kan vere høyst to konsonanter etter hverandre midt i ordet.
Per Højholt
Per Højholt (født 22. juli 1928, død 15. oktober 2004) var en dansk forfatter.
Grouville
I Grouville ligger også den arkeologiske severdigheten La Hougue Bie. Foruten østers som fanges i bukten er sognet kjent for det største området på Jersey for kultivering av tomater.
Per Højholt
Højholt debuterte som 20-åring i 1948 med diktkretsen De nøgne i det litterære tidsskriftet Heretica. Året etter utkom diktsamlingen Hesten og Solen, som var sterkt inspirert av miljøet rundt Heretica. Han brøt gjennom til en modernistisk stil med Poetens Hoved i 1963, som ble etterfulgt av Provinser (1964), Show (1966), og Min hånd 66 (1966).
Grouville
Historie
Sognet Grouville deler med nabosognet Saint Martin skytshelgen med den hellige Martin av Tours (som også er Frankrikes skytshelgen). Kirkesognet og sognekirken er dedikert til «Sankt Martin av Grouville» for så skille dem fra kirkesognet Saint Martin (historisk kalt Saint Martin le Vieux, eller på jèrriais, Saint Martîn l'Vyi («Sankt Martin den gamle»). De respektive emblem eller våpenskjold for kirkesognene er også like, men Grouville, som kom senere, har flere striper.
Per Højholt
Senere fikk han et folkelig gjennombrudd med Gittes monologer. Han er dessuten kjent for sin Praksis-serie og romanene 6512 (1969), Auricula (2003) og den posthume og ufullendte Hans Henrik Mattesen – En monografi (2007).
Diktsamlingen Turbo er innspilt som noe av den tidligste danske elektroniske musikk (1968) og står som en milepæl i denne sjangeren, senere er den gjenutgitt sammen med en ny fortolkning av Turbo på dobbelt CD-en Tilbage til TURBO (2001).
Højholt var også bokanmelder.
«Personen på toppen» fra diktsamlingen Praksis, band 9 : Det gentagnes musik er tatt opp i Kulturkanonen.
Grouville
Historie
Tilnavnet «Grouville» har et opphav som er mer uklart. Det kan være avledet fra det lille samfunnet i hva som nå er sognet St Gerou (også kjent som Gervold eller Geraldius), en kirkelige problemløser som var i tjeneste hos kong Karl den store på 800-tallet. En annen forklaring er at det er avledet fra Gros Villa, en stor villa eller gods. En tredje forklaring peker på den norrøne personnavnet Geirr, som også øya Jersey kan være navngitt etter (se etymologi i artikkelen Jersey).
Mamajev Kurgan
Mamajev Kurgan (Мамаев Курган) er en dominerende høyde ved byen Volgograd (tidligere Stalingrad) i den sørvestlige delen av Russland. Høyden er kjent for de intense kampene der under slaget om Stalingrad under andre verdenskrig 1942–43. I dag har Mamajev Kurgan minnesteder og et gigantisk monument, statuen «Moderlandet kaller», til minne om slaget.
Allmenningens tragedie
Allmenningens tragedie er en spillteoretisk situasjon som oppstår når en fellesressurs ødelegges fordi alle brukerne av ressursen handler til sitt eget beste, selv om de dermed på lang sikt skader seg selv. Allmenningens tragedie beskriver flere ressursproblemer som vannmangel, overfiske og global oppvarming.
Grouville
Historie
Sognekirken, dedikert til den hellige Martin av Grouville, ble bygget på 1000-tallet. Den eldste omtalen er i et charter av Robert, hertug av Normandie, i 1035. Da var den allerede en sognekirke, og en av de åtte på Jersey som hertug Vilhelm av Normandie (senere kong Vilhelm av England) tok halve tiende for å finansiere klosteret i Montivilliers. Kirken tilhørte familien de Buisson i middelalderen og den 25. juli 1149 ga Godfrey du Buisson den til klosteret St Trinité i Lessay i Normandie; «kirken St Martin Grouville med dens løvtrær og tiender». I 1315 forsøkte Yon de Buisson å tilbakekalle gaven og utfordret retten til abbeden i Lessay til å utnevne sogneprest på grunnlag av den rettigheten tilhørte hans familie. Han trakk sitt krav før saken havnet i domstolen.
Allmenningens tragedie
Overbeite
Allmenningens tragedie kan illustreres med et beite som eies i fellesskap av alle bøndene i en landsby. Beitet er altså en allmenning. Beitet har en begrenset størrelse; hvis den overbeites, gror gresset dårligere og gir dermed næring til færre husdyr. Overbeite kan på lengre sikt føre til at allmenningen ikke kan brukes til beite i det hele tatt. Landsbyen har i så fall mistet en viktig ressurs. Dette er kostnaden ved å sende for mange dyr på beitet. Den skulle tilsi at bønder ikke sender for mange dyr på allmenningen. Forringelsen av beitets kvalitet er imidlertid en kostnad som deles med alle bønder i landsbyen.
Grouville
Historie
På 1500-tallet tilbrakte Thomas de Soulemont, fraværende prest ved Grouville, mye av sin tid ved hoffet til Henrik VIII av England som kongens franske sekretær. Han var også en tid privatsekretær for Thomas Cromwell.
Allmenningens tragedie
Overbeite
Enhver bonde har derimot en personlig fordel ved å la litt for mange dyr beite på allmenningen. Denne fordelen tilfaller bonden alene. Det er også lite sannsynlig at allmenningen blir overbeitet av at bare én bonde sender for mange dyr dit. Når alle bønder tenker likedan, blir det imidlertid for mange dyr, og allmenningen blir overbeitet.
Grouville
Historie
I sognets innland er Jerseys fremste arkeologiske sted ved La Hougue Bie, en stor, menneskeskapt jordhaug med en neolittisk ganggrav, to kapeller fra middelalderen i samme bygning bygd på toppen av jordhaugen, og et museum som blir drevet av Jersey Heritage Trust. Etter reformasjonen havnet kapellene i privat eie og på 1800-tallet ble de bygd inn i en liksomfestning med tårn som var typisk for romantikkens sverming for gotikken. Slottet ble revet på 1920-tallet og i samme anledningen oppdaget man den 6000 år gamle ganggraven. Under den andre verdenskrig bygde okkupasjonsmakten, styrker fra Nazi-Tyskland, bunker ved siden av jordhaugen ved hjelp av slavearbeidere fra Øst-Europa. Den underjordiske bunkeren er i dag gjort til et minnesmerke for slavearbeidernes lidelser og død.
Allmenningens tragedie
Overbeite
Problemet er at alle bønder isolert sett tar rasjonelle valg når de sender for mange dyr på beitet: Kostnaden ved overbeite må de betale om de vil eller ikke. Hvis de i tillegg avstår fra å sende flere dyr på beitet, mens alle andre bønder gjør dette, går de dessuten glipp av en fordel som alle andre får.
Grouville
Historie
Den 6. januar 1781 gikk franske styrker i land på stranden i La Rocque. Den franske hovedhæren marsjerte videre til Saint Helier hvor slaget ved Jersey fant sted, men en kontingent forble igjen ved La Rocque. Francois Le Couteur, sogneprest ved St Martin, ankom til La Rocque med to kanoner. På denne tiden hadde hvert kirkesogn sine egne militsvåpen som ble oppbevart ved sognekirken. Le Couteur framholdt for den en mer forsiktige militære kommandanten om å angripe. Etter en del nøling gikk den lokale militsen til angrep og beseiret den franske baktroppen. Åtte år senere ble Le Couteur prest ved Grouville, kultiverte en stor frukthage, produserte Jersey-sider (gjæret eplevin), og skrev bøker om hvordan å framstille den beste sideren og behandle de beste epletrærne.
Allmenningens tragedie
Overfiske
Fiskebestander er fellesressurser, og sammenbruddene i flere fiskebestander pga. overfiske er et godt eksempel på allmenningens tragedie. Etter et bestandssammenbrudd er ikke kommersielt fiske lønnsomt (om det i det hele tatt er mulig). Et bestandssammenbrudd er altså ikke i fiskernes interesse, og kan bety slutten for fiskeri i en hel region på en generasjon eller enda lenger tid. Problemet er at det før sammenbruddet ikke er lønnsomt for enkelte fiskere å unngå overfiske. Enhver fisker som fisker mindre enn han kunne, får mindre utbytte enn andre fiskere. Ansvarlige fiskere kan til og med gå konkurs før sammenbruddet er et faktum. Ansvarlig ressursbruk straffes altså økonomisk inntil det er for sent. Situasjonen kan nesten ikke unngås med mindre det fins en sentral myndighet som fordeler fiskekvoter og overvåker at disse overholdes.
Grouville
Historie
Gorey er en landsby, men et viktig stoppested som ligger i både St. Martin og Grouville på østkysten av Jersey. Havnen er en av de tre fremste i øya, og ligger i St. Martin. Historisk sett har landsbyens betydning vært at middelalderfestningen Mont Orgueil er lokalisert der som forsvar mot franskmennene. Da festningen ble umoderne med introduksjonen av kuler og krutt flyttet tyngdepunktet av øyas forsvar til hovedstaden Saint Helier.
Mamajev Kurgan
Kampene om Mamajev Kurgan
Da de tyske styrkene fra 6. armé rykket frem mot Stalingrad den 13. september 1942 ble høyden Mamajev Kurgan sted for harde kamper mellom de tyske angriperne og de sovjetiske forsvarerne fra 62. armé. Kontroll over høyden ble av begge parter ansett som viktig da den ga kontroll over bykjernen. Sovjetstyrkene hadde bygd sterke forsvarsstillinger, med skyttergraver, minefelt og piggtrådsperringer. De tyske styrkene avanserte på tross av store tap, og tok til sist høyden. Etter erobringen fortsatte de tyske styrkene angrepet mot bykjernen og tok jernbanestasjonen «Stalingrad-1» under høyden som ble erobret den 14. september.
Grouville
Dagens Grouville
I dagens Grouville har det blitt et populært feriested, og har en rekke hoteller, blant annet Beausite Hotel, som i tillegg til en senere struktur fra 1900-tallet, fortsatt har deler av et bygg som er datert tilbake til 1636 og i dag fungerer som hotellet bar.
Golfklubben Royal Jersey Golf Club er lokalisert i Grouville som også har et eget forballag, Grouville F.C. Klubben ble opprettet i 1882 og spilte i egen liga for kirkesognene fram til 1934 da en ny liga ble opprettet, Saturday Football League. Grouville Gazette er en avistjeneste som utgis kvartalsvis på Internett. Første nummer utkom i 2003.
Allmenningens tragedie
Forurensing
Også forurensning kan beskrives som en allmenningens tragedie. Utslipp av giftig avfall i luften, elver, havet eller jordsmonnet forurenser en fellesressurs (ren luft, rent vann osv.). I dette tilfellet er det strengt tatt ikke snakk om at denne ressursen forbrukes, men at dens kvalitet forringes. Logikken er likevel den samme: Enhver forurenser får fordelen for seg selv. Fordelen består her f.eks. i lave kostnader for å bli kvitt avfall. Ulempen ved forurensningen fordeles derimot over veldig mange aktører. Det kan til og med hende at forurenseren ikke påvirkes i det hele tatt, f.eks. når en elv forurenses rett før den krysser grensen til en annen stat.
Grouville
Dagens Grouville
Det er to kirker i sognet, nevnte Grouville sognekirke og kirken St Peter La Rocque.
Grouville Common, en gang et egnet sted for dueller, går langs toppen av bukten i Grouville. Fra 1843 og fram til 1878 var det også stedet for et årlig hestekappløp, Jersey Races, hvor også øyas kjente skuespiller Lillie Langtry var en fast gjest, både som rytter og senere som vellykket hesteeier.
Møllen i Grouville er den eldste av vindmøllene på Jersey, men er i dag et privat hus. Under den andre verdenskrig bygget Nazi-Tysklands okkupasjonshær en observasjonstårn i betong i forlengelsen av bygget.
Allmenningens tragedie
Veier ut av allmenningens tragedie
Allmenningens tragedier er ikke uunngåelige. Ved å innføre lovmessige begrensninger, avgifter, skatter eller kvoter, kan bruken av allmenninger reguleres. De kan i så fall miste sin egenskap å være allmenning (dvs. fritt tilgjengelige), men med den fordelen at ressursene bevares langsiktig.
Det fins også historiske eksempler på allmenninger som har blitt forvaltet på en bærekraftig måte over tidsrom på flere århundrer. To eksempler er:
Grouville
Dagens Grouville
Grouville strekker seg også rundt 24 km utenfor kysten som omfatter en gruppe klippeøyer, Minquiers, kjent lokalt som «Minkeys».
Allmenningens tragedie
Veier ut av allmenningens tragedie
Det er sannsynligvis ingen tilfeldighet at mange slike eksempler kommer fra fjellstrøk. Erosjonsfaren er mye større i fjell, slik at overbruk av ressurser ofte får konsekvenser i løpet av få generasjoner. Konsekvensenes risiko og umiddelbarhet gjør det enklere å enes om strenge regler.
Grouville
Demografi
Det har vært en svak økning i folketallet i sognet de siste tiårene.
Allmenningens tragedie
Veier ut av allmenningens tragedie
Det er også interessant at slike samfunn hadde et fungerende lokaldemokrati (om enn ikke nødvendigvis etter dagens målestokk). I Alpene var f.eks. store områder (bl.a. det sveitsiske edsforbundet og Tirol) forholdsvis uavhengige fra Europas stormakter. I flere tilfeller (f.eks. Himalaya) brøt derimot den bærekraftige forvaltningen av allmenninger sammen etter at lovgivning og rettsvesen gikk over til en sentralisert forvaltning i en fjern hovedstad. Utformingen av lover tok i slike tilfeller ikke lenger hensyn til de lokale erfaringene, og forskjøv ansvaret til byråkrater som ikke ble selv berørt av eventuelle feilvurderinger.
Grouville
Vingtainer
Grouville er av administrative årsaker inndelt vingtainer. En vingtaine (fransk: «gruppe av tjue») er et politisk inndelingssystem av prestegjeldene på Jersey.
Mamajev Kurgan
Kampene om Mamajev Kurgan
Samme dag ankom den sovjetiske 13. gardegeværdivisjon med 10 000 soldater Stalingrad og angrep høyden som de etter store tap gjenerobret den 16. september. De fortsatte å kjempe for jernbanestasjonen og dagen etter var divisjonen tilnærmet tapt. Den røde armé forsterket forsvarerne så raskt som mulig, mens den tyske siden angrep inntil tolv ganger om dagen, mens sovjetsiden svarte med voldsomme motangrep.
Lefkada (prefektur)
Lefkada eller Leukas (gresk: Λευκάδα, Lefkáda, gammelgresk: Λευκάς, Leukás) var et prefektur i Hellas i periferien De joniske øyer. Prefekturet er det minste i Hellas, både etter areal (356 km²) og folketall (22 506 innbyggere). Hovedstaden i prefekturet er Lefkada by. Prefekturet består av øyen Lefkada, samt de mindre øyene Meganisi, Kalamos, Kastos, Madouri, Skorpios, og Sparti.
15. september-demningen
15. september-demningen er en demning med vannkraftverk 90 km øst for hovedstaden San Salvador i det sørøstlige El Salvador, innviet med to generatorer i 1983 og 1984. Reservoaret er plassert på elven Lempa. Demningens høyde er 57 meter, og reservoaret er på 35,5 km². Installert effekt er fra 157 MW til maksimalt 180 MW.
Mamajev Kurgan
Kampene om Mamajev Kurgan
Kontrollen over høyden skiftet en rekke ganger, den 27. september 1942 hadde de tyske styrkene igjen erobret halvparten av høyden. Sovjetstyrkene klamret seg fast på kanten av høyden, den sovjetiske 284. rifledivisjon forsvarte den strategiske posisjonen. Forsvarerne holdt ut til 26. januar 1943 da den sovjetiske vinteroffensiven avlastet dem, isolerte og deretter nedkjempet de tyske styrkene i Stalingrad.
Lefkada (prefektur)
Kilder
Leucas
15. september-demningen
Operatør er det nasjonale energiselskapet CEL. Årsproduksjonen er inntil 605 GWh (0,6 TWh).
Allmenningens tragedie
Teoretisk bakgrunn
Spillteoretisk sett er allmenningens tragedie beslektet med det såkalte fangens dilemma. Begge situasjonene har til felles at alle aktørene samlet sett får det bedre hvis alle samarbeider enn hvis alle snylter på hverandre. Likevel vil enhver aktør isolert sett profittere på å snylte på de andre aktørene, uansett om de øvrige aktørene samarbeider eller snylter. Hvis alle andre aktører overholder reglene, får man nemlig ikke bare fordelen av en fungerende allmenning, man kan dessuten med bare minimale kostnader få en større gevinst ved å overbeskatte fellesressursen. Hvis derimot de andre aktørene også snylter, vil fellesressursene etter hvert forsvinne, men denne kostnaden deles med alle andre og kan i en overgangsperiode oppveies nettopp ved en overbeskattelse av allmenningen. Aktøren kan uansett ikke stoppe overbeskatningen alene, noe som videre reduserer hans eller hennes vilje til å ta hensyn til andre aktører.
Algirdas Brazauskas
Han ble valgt til Litauens Øverste Råd i 1990 fra Kaisiadorys valgdistrikt. Han var formann i Litauens demokratiske arbeiderparti (LDDP) fra 9. desember 1990. Tidligere var han leder av parlamentets venstrefraksjon.
Hiorthhamn
Hiorthhamn (tidligere Moskushamn, 1929–2002, Hiorthamn 1925–1929 og før 1925 Hiorthavn) er en tidligere gruveby i Adventfjorden på Spitsbergen, på motsatt side av fjorden av Longyearbyen.
Algirdas Brazauskas
Han gikk ut av grunnskolen i 1951. I 1956 var han utdannet ingeniør i hydroteknisk bygging fra Kaunas polytekniske institutt. Han arbeidet ved Kaunas hydrotekniske kraftstasjon som sjef for byggings- og monteringsstyret ved et kraftverk.
Hiorthhamn
Gruvebyen ble etablert i 1917, og gruveinngangen ligger 582 meter over havet. Etter 1921 har det kun vært periodisk gruvedrift, og siste driftsår var 1940. I Hiorthhamn var det brakker, smie, lager, kjøkken, sag, hospital, boliger, kontor og en rekke gruveanlegg og gruveveier.
Eiendommen Austre Adventfjord, som Hiorthhamn og tilhørende kullfelter i Operafjellet er en del av, er i dag eid av den norske stat, etter at staten kjøpte eiendommen av familien Horn (Johan Jacob Horn) i 2016.
Historie
I 1902 kjøpte det britiske selskapet The Spitsbergen Coal and Trading Company Ltd de lavereliggende kullfeltene fra kritt som B. Pedersen (en kompanjong av Henrik B. Næss fra Trondheim) hadde tatt utmål på ved Revneset.
Algirdas Brazauskas
I 2005 var han anklaget av litauisk media for økonomiske uryddigheter i forbindelse med privatiseringen av hotellet Crowne Plaza, et av Vilnius' største hoteller, som hans kone, Kristina Brazauskiene, eide. Den 1. juni 2006 ble det kjent at Brazauskas trakk seg som statsminister, etter at et av koalisjonspartiene gikk ut av regjeringen.
Hiorthhamn
Historie
Kullgruvedriften på nordsiden av Adventfjorden startet da det britiske selskapet anla Advent City her i 1905. Kullet hadde dårlig kvalitet, og driften ble derfor innstilt på Revneset i 1908. Anleggene ble solgt til A/S De Norske Kulfelter Spitsbergen i 1916, og i 1917 flyttet Fredrik Hiorth og De Norske Kulfelter deler av anlegget lengre inn i fjorden til det som ble Hiorthhamn. Byen ligger nede ved fjorden, ved foten av Hiorthfjellet (786 moh).
Algirdas Brazauskas
Brazauskas var gift for andre gang og hadde to døtre.
Hiorthhamn
Historie
Det ble satt i gang drift på de høyereliggende kullfeltene fra tertiær med innslag oppe i fjellsiden. Gruveinnslaget ligger 582 meter over havet og går under navnet Sneheim. Det ble drevet ut kull til 1921, og en kort periode igjen 1924–25. Deretter forfalt brakkene.
Algirdas Brazauskas
Brazauskas ble i 1998 hedret med storkors av Den Kongelige Norske Fortjenstorden. I 1996 mottok han Den hvite ørns orden fra Polens president.
Hiorthhamn
Historie
Hiorthhamn består i dag av en rekke bygninger, tufter og tekniske anlegg, spesielt taubaner, og mengder av etterlatt materiell. Taubanens endepunkt på kaia er godt bevart og istandsatt for noen år siden. Mange av bygningene i Hiorthhamn brukes som fritidshus, noe som har reddet dem.
Etter Ny-Ålesund er det Hiorthhamn som har den største ansamlingen av fredede kulturminner på Svalbard.
Kars (provins)
Kars er en av Tyrkias 81 provinser. Provinsens areal er 9 442 km². Administrasjonssenteret ligger i byen Kars.
Hiorthhamn
Historie
Hiorthhamn endret navn til Moskushamn i 1929 etter at 17 moskusfe (10 okser og 7 kyr) fra Grønland ble sluppet ut på stedet i 1929. I 1960-årene var bestanden økt til 50–100, men sank utover i 1970-årene. Siste obervasjon av moskusfe på Svalbard ble gjort i 1985. Det er uklart hvorfor moskusfeet døde ut. Moskushamn skiftet navn tilbake til Hiorthhamn i 2002.
Allmenningens tragedie
Teoretisk bakgrunn
Uttrykt i økonomisk fagterminologi oppstår allmenningens tragedie når mennesker som har tilgang på en allmenning, tar sikte på å maksimere egennytten. Et slikt idealisert menneske som utelukkende treffer (formåls)rasjonelle valg, kalles også homo oeconomicus. Mennesker oppfører seg imidlertid ikke alltid som homines economici, men har også evnen til å opptre altruistisk (og spesielt gjensidig altruistisk). Her ligger derfor en av nøklene til å unngå allmenningens tragedier.
Grouville
Vingtainer
De ubebodde småøyene Minquiers er en del av sognet Grouville.
Kars (provins)
Provinsen ligger øst i Tyrkia og grenser til provinsene Ağrı og Iğdır i sør, Erzurum i vest og til Ardahan i nord og i øst til Armenia.
Distrikter
Provinsen Kars består av åtte distrikter:
Grouville
Vingtainer
Grouville utgjør et valgdistrikt og velger en representant.
Vennskapsbyer
Grouville har følgende vennskapsbyer:
BI Baseball
BI Baseball (grunnlagt 2007) er baseballaget ved Handelshøyskolen BI i Oslo. Lagets farger er blått og hvitt, og logoen en tykk stilisert versjon av bokstaven «T».
BI Sirens
BI Sirens er skolens kvinnelag, og ble stiftet i januar 2009 av Christine Haugs Andersen, Maren Tilley og Victoria Marie Reide.
Hiorthhamn
Historie
Inne i fjorden ved Hiorthhamn ligger vraket av skipet «Telanbo», som ble brukt som anleggsskip for televirksomhet i 1980-årene og ble senket her i 1991.
Varg Vikernes
Louis Cachet (født Kristian Larsson Vikernes; ) bedre kjent som Varg Vikernes, er en norsk blackmetalmusiker som er straffedømt for drap og brannstiftelse. Han er også kjent under artistnavnet «Count Grishnackh» og under kallenavnet «Greven».
Storkeiserlibelle
Utbredelse
Storkeiserlibelle har vært utbredt i Europa nord til Danmark, men har i de siste årene også etablert seg i sørlige deler av Sverige og Finland. Det første norske eksemplaret ble oppdaget i Lindesnes, Vest-Agder i september 2013. Det er foreløpig ingen indikasjoner på permanente bestander i Norge, men arten forventes å etablere seg her i nær framtid. Den har vært i rask ekspansjon nordover de siste årene, den nådde Danmark første gang i 1994. Arten er svært vidt utbredt, over det meste av Europa og store deler av Asia og Afrika.
Varg Vikernes
Han ble i 1994 dømt til 21 års fengsel for drapet på Øystein Aarseth, tre kirkebranner og tyverier. Vikernes ble løslatt fra fengsel i 2009 med meldeplikt hver 14. dag i ett år etter nesten 16 års soning. Som musiker gjorde han seg bemerket i black metal-miljøet tidlig på 1990-tallet.
Storkeiserlibelle
Utseende
Vingene holdes i en rett vinkel ut fra kroppen i hvile. Vingespennet er ca. 110 mm. Kroppen er 80 mm lang. De store fasettøynene har omtrent 10 000 fasetter (enkelt øyne). Hele øyenstikkeren har livlige, metalliske farger, den er den fargerikeste av de nordeuropiske storlibellene. Fasettøynene er blågrønne, thorax er skinnende grønn bortsett fra to trekantede, blå felter på ryggen rett foran det første vingeparet, bakkroppen skinnende blå med en svart ryggstripe.
Varg Vikernes
Vikernes var personen bak enmannsprosjektet Burzum og var også kjent som bassist i Mayhem og gitarist i Old Funeral (sammen med blant andre Olve «Abbath» Eikemo, som senere startet Immortal). Senere gikk han over til å bli nasjonalsosialist med særlig interesse for norrøn ideologi og mytologi. I en artikkel i Dagbladet 23. juni 2008 hevdet Vikernes å ha tatt avstand fra begge disse miljøene. I et intervju i Dagbladet i juli 2009 omtalte han seg selv som rasist og fremholdt at han var ingen rasehater. Han blir omtalt som satanist. Tore Bjørgo mener Vikernes er en satanist som har blitt nazist.
Storkeiserlibelle
Levevis
Storkeiserlibelle er gode flygere og kan fly lenge uten opphold. Den kan også foreta lange vandringer. Den flyr ofte høyt oppe i tretoppene, der de patruljerer innenfor sitt avgrensede område (revir). Den er predator (rovdyr) på andre mindre insekter som fluer, døgnfluer, vårfluer og sommerfugler. Den kan også ta enkelte vannymfer og mindre libeller, og rumpetroll som svømmer på grunt vann. Frambeina er litt framoverstilt og brukes til å ta byttet i lufta. Det er ikke uvanlig at byttet blir spist under flukten, uten at øyenstikkeren lander. De voksne øyenstikkerne er sterkt territorielle og forsvarer store territorier, slik at denne arten nesten alltid forekommer i lave tettheter. Andre arter av store øyenstikkere blir også jaget bort fra territoriet. Nymfene lever i grunne, varme, ofte næringsrike vann og dammer, også slike som tørker ut av og til. Arten stiller ikke strenge krav til vannmiljøet, men det bør finnes noen åpne vannflater og vannet må ikke være for dypt.
Varg Vikernes
Dom og fengselsstraff
Vikernes sonet en nesten 16 år lang fengselsstraff for drap og kirkebranner i Norge. I 1993 ble han dømt for å ha tatt livet av sin bandkollega Øystein Aarseth, også kjent som «Euronymous» fra black metal-bandet Mayhem. Vikernes ble dømt for å ha stått bak nedbrenningen av tre kirker; Åsane kirke i Bergen, Skjold kirke i Vindafjord og Holmenkollen kapell i Oslo. Han ble også dømt for et forsøk på brannstiftelse i Storetveit kirke i Bergen og et antall mindre lovbrudd som tilsammen ga ham maksimumsstraffen på 21 år. Høyesterett avviste senere anken over straffeutmålingen.
Vikernes ble også tiltalt for nedbrenningen av Fantoft stavkirke i Bergen. Legdommerne avga kjennelsen ikke skyldig mens fagdommerene avga kjennelsen skyldig. Fagdommerne hevdet at skyldspørsmålet var klart. Selv om fagdommerne mente dette var en feil fra legdommernes side, ville de ikke ta opp saken på nytt. Senere anke til høyere rettsinstans ble avvist. Han ble frifunnet på dette punktet grunnet dissens i lagmannsretten. I drapssaken ble det sammen med Varg Vikernes reist tiltale mot 22 år gamle Snorre Ruch, som ble dømt til åtte års fengselsstraff selv om han ifølge Vikernes var uskyldig.
Storkeiserlibelle
Levevis
Storkeiserlibelle har ufullstendig forvandling, overgang fra nymfe til det voksne kjønnsmodne insektet går gradvis gjennom flere hudskift (nymfestadier). Eggleggningen skjer på små flytende blad eller gress i mindre dammer. De små nymfene (larvene) lever i vann og ligner derfor lite på de voksne (imago). De beveger seg i vannet ved å svelge vann som de spruter ut fra analåpningen. De er også predatore, til å begynne med på andre insekter, men etterhvert også på små fisker. Når nymfen kommer til det siste hudskiftet finner den et strå eller noe, der den kan klatre opp over vannflaten. Her blir den hengende, mens huden revner på ryggsiden. Den nyklekte øyenstikkeren blir hengende på den gamle huden, eller like ved siden av, helt til den nye huden er noe herdet, og vingene har fått sin endelige form. Livssyklusen er ett år.
Varg Vikernes
Dom og fengselsstraff
Under rettssaken i 1994 mente rettspsykiater Karl-Ewerth Horneman at Vikernes var preget av mangelfullt utviklede sjelsevner, men at han hadde mulighet for å utvikle seg i positiv retning under soning.
Forholdene rundt årsakene til drapet er ikke helt klarlagt, men har stort sett blitt forklart som intern maktkamp mellom Vikernes og Aarseth. Vikernes påsto at Aarseth hadde planlagt å drepe ham, og at drapet hadde blitt begått delvis i selvforsvar. Aarseth ble funnet død utenfor sin leilighet i Oslo med 23 knivsår – to i hodet, fem i nakken, 16 i ryggen. Selv hevdet Vikernes at mesteparten av disse skadene oppstod da Aarseth falt på deler av en knust lampe som han sparket over ende i kampen. Vikernes påstår også at det var en krangel om penger fra Burzums første hele utgivelser (Burzum og Det Som Engang Var) og den første Burzum-EP (Aske) som ble utgitt på Aarseths plateselskap, Deathlike Silence Records, men hevder at dette ikke var motivet for mordet.
På tiden da Aarseth ble drept spilte Vikernes bassgitar i Mayhem. Aarseths mor ba Hellhammer (Jan Axel Blomberg), Mayhems trommeslager, om å fjerne bassgitarsporet som Vikernes hadde spilt inn for Mayhems første fulle studioalbum, De Mysteriis Dom Sathanas.
Da politiet arresterte Vikernes, fant de 100 kg med eksplosiver og en del ammunisjon hjemme hos ham.
I 1999 hadde Varg Vikernes en gjeld til Oslo kommune og Gjensidige NOR forsikringsselskap (nå Gjensidige) på 13,5 millioner kroner etter en rettssak i 1998 og med ekstra gjeld på det tidspunktet for andre brannstiftelser totalt omtrent 23 millioner kroner, men noen kilder bruker andre tall.
Rømming i 2003
I oktober 2003 var Vikernes på permisjon fra et lavsikkerhetsfengsel i Tønsberg, men kom ikke tilbake. Etter å ha tiltvunget seg en bil med en lommelykt, som bilens innehaver trodde var et våpen, ble Vikernes pågrepet av politiet. Han ble tatt med et uladd AG-3 automatgevær, 700 skudd, et antall mindre våpen, en håndholdt GPS-mottaker, radio, en PC, militæruniformer, en skuddsikker vest og kamuflasjebekledning. Han fikk en tilleggsstraff på 14 måneder for dette, noe mindre enn de påståtte 22 måneder ved rettssaken, og ble deretter flyttet til et høysikkerhetsfengsel i Trondheim, men ble etter 3-4 år flyttet til åpen soning i Tromsø fengsel. I 2003 uttalte han til Dagbladet at han kunne tenke seg å kjempe i den russiske hær mot Tsjetsjenia.
Prøveløslatelse
Ifølge dommen fra 1994 kunne han søke om prøveløslatelse i 2006. I 2002 ble denne datoen utsatt til 2008. 23. juni 2008 trykket Dagbladet et leserinnlegg fra Vikernes' mor samt en artikkel angående hans prøveløslatelse hvor moren hevder Kriminalomsorgen prøvde å forhindre en løslatelse til tross for at Tromsø fengsel, Trondheim fengsel og PSTs uttalte at han var klar for prøveløslatelse. Kriminalomsorgen avviste henvendelser fra familien og media under henvisning til taushetsplikten. Oslo kommune sendte en regning på 18 millioner kroner til Vikernes hver måned med en betalingsfrist på 14 dager. Totalt skal han ha en gjeld på 40 millioner kroner. I mai 2009 ble Vikernes prøveløslatt, med meldeplikt i ett år. Han var da 36 år gammel og hadde sonet 16 år.
Frankrike
Vikernes flyttet til Frankrike i 2012 og skiftet navn til Louis Cachet. I 2013 ble han arrestert i Frankrike mistenkt for terrorplanlegging etter at fransk politi hadde overvåket ham en periode. Politiet kunne ikke bevise terrorforberedelse, men ble tiltalt for oppfordring til rasehat og for å ha rettferdiggjort krigsforbrytelser.
Politisk tilhørighet
Vikernes er et tidligere medlem av ekstremistgruppen Hvit Arisk Motstand (White Aryan Resistance) og var også involvert i Norsk Hedensk Front. Den sistnevnte var han leder for så sent som 2001. I 1999 var han bare angitt som medlem selv om han øyensynlig var en viktig person i gruppen.
Han var en av initiativtakerne bak Odalistbevegelsen og medansvarlig for Allgermanische Heidnische Front, Norsk Hedensk Fronts moderavdeling. Om han er et medlem eller en leder av denne organisasjonen, og om han derfor assosierer med organisasjonen eller ikke, avhenger av om denne organisasjonen er uavhengig av den norske eller ikke.
Han er også ansvarlig for dannelsen av Svensk Hednisk Front.
I et intervju i 2008 hevdet han at han tok avstand fra både satanistiske og nazistiske miljøer. I et intervju med fransk media i 2013, avviser han igjen å være nazist, og la til at han ikke engang var nasjonalist. For Vikernes, likeledes med filosofen og sosiologen Ernest Gellner, er nasjoner ikke noe ekte fra naturens side, men kun samfunnsmessige konstruksjoner.
Åsatru
Vikernes er tilhenger av religionen åsatru. Han mener at mennesker etterhvert er blitt for intelligente til å tro på guder, men at mennesker også er intelligente nok til at de bør klare å dyrke og verne om naturen slik vikingene i førkristen tid gjorde. Vikernes er forfatter av flere bøker om sin tro og sin verdensanskuelse, Vargsmål, Irminsûl og Germansk Mytologi og Verdensanskuelse. Vikernes tolker den gamle germanske tradisjonen på fascistisk vis og leder an i moderne, esoterisk fascisme.
Antikristendom
Vikernes har skrevet teksten for flere av låtene til bandet Darkthrone (Quintessence, As Flittermice as Satan's Spies, etc.) som bruker skikkelser fra gamle norrøne uttrykk. I disse er Satan omtalt i kontekst av et «øye» som er lys (i.e. som solen), og med omskrivinger av «spear» og «hall of battle», som alle er maskerte referanser til den norrøne guden Odin. Dette var gjort med dobbelt mening, Odin som en «motstander» av jødisk og kristen tradisjon. Dette har blitt brukt som bevis på at Vikernes på denne tiden var satanist. Selv har Vikernes sagt at han er mot satanisme som han oppfatter som en reaksjonær form for kristendom. Ifølge Håvard Rem bør ikke Vikernes regnes som satanist.
Vikernes har vært fascinert av eventyrverdenen Mordor fra J.R.R. Tolkiens trilogi Ringenes herre fra han var ganske ung og påstår han snakker Black Speech. Det er dette som er bakgrunnen for navnet Burzum. I henhold til Vikernes gjorde de kristne perspektivene til kildene for norrøne tradisjoner som brukes i bøkene for å lage Black Speech, at Tolkien fikk inspirasjon til å gi ordet burz meningen «darkness». Den urgermanske ordstammen *berhta- og dens etterkommere betyr ting som «strålende», «lys» eller «briljerende».
Burzums endelikt
I 2000 avsluttet Vikernes sitt musikalske prosjekt. Vikernes mente at hans filosofi ble konstant misforstått av kunnskapsløse fans som var for tett knyttet til black metal og satanisme. På denne tiden hadde Vikernes utgitt to ambient album og hadde forlatt black metal-scenen flere år tidligere. Han planla å fortsette med Burzum etter løslatelsen.
Publisitet
Didrik Søderlind og den amerikanske journalisten Michael Moynihan skrev boken Lords of Chaos - The Bloody Rise of the Satanic Metal Underground (1998) om hendelsene i den tidlige fasen av black metal i Norge. Vikernes har uttalt seg svært negativt om denne boken, i likhet med andre aktører i Black Metal-miljøet på det tidlige nittitallet. Torstein Grude spilte inn en norsk dokumentar Satan rir media (Satan Rides the Media). I filmen antydes det at en journalist fra Bergens Tidende, etter å ha gjennomført et anonymt intervju med Vikernes, gikk til politiet med hans navn. Vikernes lot seg avbilde i sin egen leilighet i forbindelse med intervjuet med håret gredd ned foran ansiktet for å skjule sin identitet. Han ble gjenkjent av politiet og arrestert samme natt. Journalisten har tilbakevist dette, men medgir at det var kontakt mellom ham og politiet forut for arrestasjonen.