cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nikolai Astrup
Stil og særtrekk
Det indre sjelelivet var viktig for Astrup, som aktivt brukte sine egne barnetegninger og barndomsminner i kunsten. Bildene hans er både naivistiske og ekspressive. Bildene fanget de skiftende stemningene i det vestlandske landskapet. Bildene har et nyromantisk preg, der det hverdagslige, symbolske og mystiske veves sammen. Naturbildene hans har både naturalistiske og abstrakte trekk. Naturen, i form av jord, vann, ild og luft, er sentral og besjelet i hans kunst. For eksempel bildet «Svanøe Hovedgård» (110x160 cm, ca 1904) er naturalistisk ved nøye gjengivelse av detaljer, samtidig som oppstillingen er forenklet, og proporsjoner og perspektiver er gale som i en barnetegning. I landskapsbildene er menneskene sett på avstand fremstilt forenklet og karikert som i en barnetegning. Slike naivistiske innslag brukte han i varierende grad også etter at han var godt moden som kunstner. Noen av portrettene, blant annet av moren, er laget i en realistisk stil. I «Vårkveld ved prestegårdsdammen» (1909) er lillebroren og leketøysbåten naturlig og detaljert fremstilt, mens bygninger og annen bakgrunn er forenklet og stilisert, slik at symbolisme og naturalisme står som motsetninger i samme bilde. I rekken av bilder med prestegårdshagen i sentrum varierer proporsjonene på elementene noe fra bilde til bilde. Astrup hadde to til dels motstridende ønsker med kunsten skriver Loge: Astrup ville skape sterke stemninger med kraftig fargebruk på en abstrakt, anti-naturalistisk måte, samtidig ville han la naturen selv vise ham fargene. I «Kvennagong» forente han disse to ambisjonene ved sterk og fri fargebruk som en symbolist, og ved presise naturobservasjoner som en naturalist. I bildet står mange skarpe høstfarger mot hverandre, det er naturens egne virkelige farger skriver Loge, men Astrup har samlet dem og satt dem demonstrativt opp mot hverandre. I «Jonsokbål» fremstår flammene som en vill og mektig guddom som i gult og rødt står i disharmoni til de mørke og grønne fargene i landskapet.
Han fremstilte naturen og folkelivet med frodighet og fantasi. Astrup var dyktig til å fremstille nyansene i naturfargene, særlig grønnfargene som preger vår og sommer i det grøderike, fuktige klimaet på Vestlandet. Han var særlig opptatt av å gjenskape følelser og stemninger. Astrup fremstilte de særegne fargene som oppstår i månelys eller i tussmørket i den nordlige sommernatten. Astup beskrev blått og blågrønt som drømmens og fantasiens farger og gult som familiens og hjemmets farge. Rødt anså Astrup som lidenskap, mens fiolett var dødens farge. Varmgrønt var fargen for energisk arbeid mens kaldgrønt var fargen for rolig arbeid og blågrønt var fargen for hvile. Haugsbø skriver at Astrups naturfarger var mer realistisk enn Munchs bruk av farger symbolsk på en subjektiv måte. «Kjerringa med lykta» er et tidlig eksempel på et bilde med forenklet motiv og symmetrisk komposisjon. Bakgrunnen er utvisket i snøværet mens kvinnen fremheves både den bakgrunnen og ved plasseringen i bildet. Den overdrevne komposisjonen var i strid hevdvunne prinsipper og minner om barnetegninger. Astrup noterte selv at bildet var en fantasi. «Marsmorgen» er et av Astrups mest eventyraktige motiver. Seljekallen har fått kontur av et troll og i fjellet bak anes konturene av en kvinne, mens snøflekkene danner et underlig mønster. Kvistene på treet er ornamentale og minner om arabesk. De to tykke grenene (trollets armer) står symmetrisk om stammen og treet er plassert i sentrum av bildet. Som i «Kornstaur» (1914) er naturen tydelig besjelet.
Astrup blir beskrevet som en panteist, en som ser Gud i alt. I bildet «Kollen» har fjellet nesten en overnaturlig form. «Prestegårdshagen» og «Vårnatt i hagen» skildrer konkret våronn en sen kveld, men gir assosiasjoner til et ritual på en scene. Den inngjerdete hagen minner også om alterringen i en kirke. Olav H. Hauge skrev i sitt dikt at åkeren var «innvigd». «Prestegårdshagen» bryter med den symmetriske utformingen tradisjonelle regler for komposisjon, og ligger nærmere kirkelige kunst. Astrups bilder er ofte komponert symmetrisk omkring en vertikal midtakse og preget av enkel frontalitet kjent fra religiøse bilder i jødisk, kristen (særlig ortodokse ikoner og katolsk middelalderkunst) og førkristen tid. Dette mystiske og symbolske forholdet til naturen har Astrups kunst til felles med Harald Sohlberg. Astrup beskrev selv «denne os og mulddamp av gammelt hedenskap og urreligion». Med sin naturinnlevelse sto Astrup til dels utenfor kunstutviklingen i samtiden og utenfor de toneangivende miljøene.
Astrup brukte ikke det tradisjonelle luftperspektivet (luftperspektiv innebærer at avstand til bakgrunnen i bildet fremstilles ved å gjøre bakgrunnen mer diffus og blåaktig som sett gjennom dis) noe som bidrar til å gjøre forgrunn og bakgrunn til likeverdige komponenter. Astrup mente at luftperspektiv («lufttoner» som han kalte det) ikke var typisk for Vestlandet (særlig etter regn) og at alminnelige mennesker og barn ikke ser luftperspektivet. Han avvek med vilje fra tradisjonens bruk av luftperspektiv. For eksempel i «Kollen» er fjellet malt med mettede farger i klar luft slik det fjellet føles nær og påtrengende. Loge påpeker at på Vestlandet er regntåke like vanlig som den glassklar luften Astrup var opptatt av. Fravær av luftperspektiv bidrar til naivismen i Astrups bilder. Han unnlot også å bruke luftperspektiv i nattbildene slik at landskapet fremstår tydelig som om det var dagslys. Astrup trodde han var den første i Norge som malte landskap uten luftperspektiv og mente han til å begynne med fikk en del urettferdig kritikk for dette. Astrup malte sjelden i lysforhold der var utpregete skygger.
Kunstneren Frøydis Haavardsholm skrev i 1935 at bare tre kunstmalere har maktet å skildre vestlandsnaturen til fulle: Astrup, J.C. Dahl og Lars Hertervig. Haugsbø skriver at Astrups landskapsbilder delvis er storslåtte og opphøyde som J.C. Dahls og delvis intime som Hans Gudes.
Teknikker og påvirkning
Astrup var, ved siden av Edvard Munch, landets mest originale og nyskapende grafiker, og de to var pionerer i utvikling av teknikken i Norge. Tresnitt var lite brukt i Norge da Astrup tok i bruk teknikken. Det var stort sett bare Munch som hadde brukt teknikken med godt resultat. Astrups tresnitt er langt rikere på detaljer enn Munchs. Astrup arbeidet med tresnittene nærmest som malerier. Han trykket for hånd og penslet små detaljer både på papiret og på trykkplatene. Han trykket også på maleriene sine og blandet dermed sjangere på en måte som gjør ham til en banebryter innen utviklingen av både moderne maleri og grafikk. Astrups etterbehandling av de grafiske trykkene ga en viss variasjon fra eksemplar til eksemplar. Han var stort sett selvlært i grafikk og var ikke bundet av tradisjon.
Det er tvil om Astrup var teknisk dyktig maler. Kunsthistorikeren Øystein Loge mener at Astrup ble dyktig nok og at hans begrensede håndverksmessige ferdigheter ikke er relevant, fordi han ville overskride gjeldende skjønnhetsregler. Med årene ble fargene hans klarere og lysere, og komposisjonene ble frodigere og stadig mer kompliserte. Astrup daterte oftest ikke bildene sine og kronologien er til dels usikker. Bildene kunne bli stående i mange år før han fullførte dem. «Rabarbra» er for eksempel datert 1911, men ble omtalt som uferdig i et brev fra 1921. «Fødselsdag i hagen» (130x159 cm, olje på lerret) ble påbegynt i 1911 da Astrup og søsknene var samlet for siste gang på Ålhus. Da han døde i 1928 sto fortsatt bildet hjemme hos ham - «der mangler noget» hadde han selv notert om hvorfor han ikke gjorde bildet ferdig.
Han hadde tre notatbøker påbegynt i 1897 med beskrivelser av 305 motiver han ville arbeide med. Notatene var påminnelser til ham selv og med beskrivelser særlig om fargene i motivet. Notatbøkene kretser særlig om barndomsminner og prestegården. Han beskrev nøyaktig hva han kunne se fra hvert vindu. Bøkene hans fra 1898 og senere henviser til hans egne fotografier eller påminnelser om å fotografere – «tag photo». Notatene var presise, for eksempel «katten om kvelden naar melken kommer og naar den har fanget mus (fuglonge)» eller «Bjørkene i hesjehagen naar det blæser». Han gjorde en rekke slike notater om ulike treslag og i hvilken tilstand treet skulle være.
Astrup var godt orientert om det som foregikk i europeisk kunst og var påvirket av samtidens utvikling, blant annet gjennom studieturer til utlandet. Øystein Loge beskriver Astrups kunst som original og forut for sin tid, samtidig som den var forankret i internasjonal samtidskunst og i norsk tradisjon.
Han ble venn av kunstneren Michaloff Wigdehl, og de to malte sammen i Jølster. Innflytelsen fra Astrup er synlig i Wigdehls bilder fra 1900 og utover. Wigdehl var nesten to år i Jølster. Sambygdingen Ludvig Eikaas' tresnitt fra studietiden har likhetstrekk med blant annet Astrups arbeider. Eikaas' første motiver var naturen og bygdefolkets liv i Jølster. Astrups naturmystikk gjenspeiles også i de tidlige arbeidene av Eikaas. Vennen Bernt Tunold fra Nordfjord malte på en måte som minner om Astrup, men det er uklart hvor mye Astrup påvirket Tunold, eller om de utviklet seg parallelt i det samme miljøet.
Astrup illustrerte blant annet Kincks novelle om Rausilje-Nils. Astrup og Kinck var venner og samarbeidet over lang tid. I 1911 publiserte Kinck «Litt om Nikolai Astrup» i tidsskriftet Kunst og Kultur basert på mange års samarbeid med Astrup. Kinck beskrev i essayet Astrups naturopplevelse som ekstatisk og han mente at Astrups kunst forente naturalisme, symbolisme, romantikk og naivisme.
«Jonsokbål» (1912) og (1926) viser et veldig sankthansbål som brenner mellom fjellene, hvor folk har samlet seg i skråningen ved bålet, mens en person sitter for seg selv midt foran bålet. Penselstrøkene er kraftige. Astrups fremstilling av bålet har lite med et virkelig bål å gjøre, bildet viser i stedet kreftene i naturen, der menneskene er en del av naturens grunnleggende bestanddeler. Maleriet er utført på papir oppklebet på en trefiberplate.
Motiver
Astrup er kjent for sine landskapsbilder. Stilen er forenklet og naivistisk der motivene er uttrykk for mytiske naturstemninger i Jølster. Haugsbø skriver at landskapet i Jølster, der fjellene reiser seg bratt fra Jølstravatnets blanke overflate, inviterer til dramatiske kunstmaleri. Han skrev notater i en bok om aktuelle motiver og stemninger han ønsket å formidle. Han noterte for eksempel at bjørketrærne i hagen måtte fotograferes i vind og piletreet før løvet spratt ut. Han fotograferte for å få frem stemninger som grunnlag for kunstnerisk fremstilling. Stemningen i den lyse vestlandske sommernatt var han særlig opptatt av å formidle.
Motivene er førmoderne og til dels tidsubestemte: Bildene viser ingen moderne bygninger, industri eller jordbruksmetoder som var i ferd med å omforme bygdene på Astrups tid. I likhet med Lysakerkretsen, et miljø av norske kunstnere og intellektuelle rundt 1900 knyttet til Lysaker utenfor Oslo, omhandler han ikke samtiden. Landskapsbildene viser spor av menneskelig aktivitet i form av en åker eller et gjerde. Astrup var kjent med moderne forhold fra sin studietid i Oslo og Paris, og fra reiser i Europa. Ifølge Loge er det i Astrups kunst ingen motsetning mellom det nasjonale motivet og den psykologiske dybden.
Han var en teknisk dyktig fotograf, ifølge Haugsbø. Han kjøpte et kamera i Paris i 1902 og senere et Kodak Bulls-Eye no 3. Astrup bygget et eget fotoapparat og kopierte fotografiene selv. Han fotograferte flere av sine motiver blant annet som støtte for hukommelsen i arbeid med bildene, for eksempel fotografi av en seljekall som i «Vårnatt og seljekall» og «Marsmorgen». Han fotograferte prestegårdens hovedbygning som ble revet i 1907.
Hans egne barn ble etter hvert inkludert i motivene, blant annet «Sommervind og lekende barn» (1913). Han laget portretter av foreldrene da han var i 20-årene: Portrettet av moren har en lun og mild stemning, mens faren fremstilles som fjern og opphøyd.
Astrup hadde botaniske kunnskaper, slik at trær og blomster i bildene lett kan gjenkjennes. Vanlige løvtrær på Vestlandet som osp, bjørk, hegg, rogn, alm og selje går igjen i bildene. Alm og selje tåler hardhendt kvisting og ble brukt til dyrefor, og en hyppig kvistet selje blir til den «seljekall» som i Astrups kjente bilde. Revebjelle er vanlig i dyrebeiter fordi dyrene lar den giftige planten være i fred og planten er spesielt utbredt i Sogn og Fjordane. Revebjeller var et favorittmotiv og han plantet selv revebjeller ved husveggen.
Han laget noen få klart religiøse bilder, blant annet «Getsemane» (olje på plate, 1926) og to tresnitt med Jomfru Maria og Salome. I de religiøse bildene blandes bibelske motiver med norsk folklore og motiver fra hjemstedet. For eksempel er Getsemane lagt til prestegårdshagen i Jølster. Astrup var erklært ateist og anarkist.
Tolv år gammel malte han fjellene i Jølster med månen som speilte seg i innsjøen og prestegårdens hage i forgrunnen («Prestegårdshagen i måneskinn», olje på plate, 1893). Astrup tok vare på dette barnebildet hele livet og brukte det som forbilde for den naivistiske stilen han utviklet. Bildet ble utgangspunkt for komposisjon av en rekke senere bilder, både maleri og tresnitt (blant annet «Vårnatt i hagen», «Maimåne», «Maimåne med menneske» og «Juninatt»). Han laget ikke disse bildene som en sammenhengende serie og det er tydelige variasjoner fra bilde til bilde. Blant annet i «Juninatt» har han gjort fjellet i bakgrunnen større og mer markert. Han fanget endringene i årstidene og laget blant annet en vinterversjon av «Maimåne» («Vinternatt») med snøkledd landskap. Astrups kunst er preget av gjentakelse, han brukte om igjen sine favorittmotiver flere ganger. I hans bilder fra Jølster er menneskene små og går nesten i ett med naturen i et dunkelt lys. «Lodden natt» (1898) viser en hesje tung av gress og væte, og en gående mann som er påfallende liten mot trærne og de høye fjellene; biografen Inger Alver Gløersen beskriver hele bildet som loddent. I blant annet «Prestegårdshagen» er hagen bildets hovedmotiv og ikke de to krumbøyde personene som arbeider.
«Soleienatt», og variasjoner over dette temaet, viser det gamle Ålhustunet som er nabogården til prestegården på Ålhus, sett oppover fra kirken. Bygningene i tunet er senere revet eller bygget om. Motivet er et av hans mest kjente. Soleienatt malte han første gang i 1902 etter at han kom tilbake til Jølster. Astrup malte syv varianter i tiden 1902–1903 med forskjellige titler, blant annet «Juninatt og soleier», «Juninatt og gammelt Jølstertun» og «Lørdagsnatt og soleier». Tresnittet er i hovedtrekk som maleriene og alle detaljene er gjengitt presist, noe som trolig var svært arbeidskrevende. Bildet er detaljrikt og samtidig klart og fast komponert: Soleiene danner linjer som leder blikket opp bakken mot tunet. Til sin sorg oppdaget han senere at myren var drenert og soleiene forsvunnet. Den balanserte komposisjonen var i tråd med både klassisk stil og med impresjonismen, uten særlig symbolske preg eller abstrakt virkning.
I det tidlige bildet «Skyggesiden av Jølser prestegård» (olje på lerret, 1905) fremstiller menneskene i en hverdagslig situasjon: En jentunge når akkurat opp til vinduskanten og titter inn, det nederste veggbordet henger løst, en større jente kommer over tunet med noe i hendene, husets indre skimtes, mens naturen er i bakgrunnen og speiles sammen med resten av tunet i vinduenes glassflate. De to jentene er trolig Astrups yngre søstre. Komposisjonen domineres av den uvanlige måte husveggen fyller mesteparten av den store bildeflaten (118×132 cm) slik at veggen blir overdrevet. Bildet viser prestegårdens fraflyttede og rivningsklare bolighus, etter at et nytt hus var reist i 1903.
Han laget også karikerte og humoristiske bilder som «Den gudelige skomager» og karikerte fremstillinger av folk i Jølster. Portrettene inkluderte «Lusekatrine», «Jølsterkona» og «Gamal Jølstring». Sjangerscenen i «Fjøsfrieri» (1904) er humoristisk ved at frieren tydelig har styrket seg på en flaske brennevin i lommen mens en tredje person spionerer fra hemsen. Han karikerte også landskapet ved for eksempel å overdrive fjellenes størrelse eller rundhet i noen bilder, og han noterte selv at han bevisst overdrev de detaljene som interesserte ham. Gjennom nøye fargebruk fremstilte han døgnets eller årstidenes syklus, for eksempel med sterke og varierte farger i hage og eng på forsommeren. Alle årstidene er representert i Astrups gjentatte motiv.
I 1905 fikk han, på Erik Werenskiolds anbefaling, i oppdrag å illustrere Bjørnstjerne Bjørnsons Bondefortellinger. Han utførte en del tegninger med penn før han ga opp både teknikken og oppdraget fra Gyldendal.
Forbilder
I et brev i 1898 skrev han om sin dragning mot kunsten og om sin beundring for samtidige norske kunstnere: Theodor Kittelsens følelse og fantasi og Erik Werenskiolds stemning, dyktighet og finhet. Han hadde også respekt for Gerhard Munthe. Astrup la vekt på det særskilt norske hos Werenskiold, Kittelsen og Munthe. Werenskiold var frontfigur i Lysakerkretsen som betonet det norske og nasjonale til dels i opposisjon til Krogh og Munch. I Lysakerkretsen ble Astrup regnet som en støttespiller. Han skrev at Thaulow kunne være genial i enkeltheter, men spurte: «men hvor er folkelivet med dets fantasi og virkelighet?». Astrup var opptatt av Harald Sohlbergs og Anders Svarstads kunst, og han fattet tidlig interesse for Olaf Gulbransson særegne tegninger. Munch likte han ikke: «alt hvad han udfører skal ligesom være så genialt, at det ikke behøver andet end at skisseres».
Astrup gikk i lære hos Backer og Krohg. Astrups forbilde var den engelske maleren fra romantikken John Constable, som hele livet malte det samme engelske landskapet. Astrup sammenlignes også med Paul Cezanne og Paul Gauguin, som var ledende kunstnere en generasjon tidligere. Blant norske kunstnere var Theodor Kittelsen en viktig inspirasjon, og de to har mange likhetstrekk. De romantiske trekkene kombinert med en motivtro realisme har Astrup til felles med J.C. Dahl. Astrup likte ikke Munchs arbeid. Munch la for lite arbeid i bildene sine, mente Astrup. Munch skal selv ha uttalt seg rosende om Astrups kunst, noe han sjelden gjorde om yngre kunstnere.
Astrup var inspirert av japansk kunsthåndverk fra 1800-tallet. Han lånte blant annet bildekomposisjoner fra Hiroshige til motiver fra Jølster. Astrup signerte også noen malerier vertikalt på japansk vis. Katsushika Hokusai var en annen japansk inspirasjonskilde. Inspirasjonen fra japansk ukiyo-e var en vesentlig for at han valgte tresnitt som sitt hovedmedium. Ved siden Thorolf Holmboe er Astrup den viktigste representant for den tids japonisme, japansk påvirkning, i Norge. Astrup satte særlig pris på Holmboes evne til å stilisere motivet.
Astrup studerte middelalderkunstneren Albrecht Dürers arbeider nøye. Den franske impresjonistiske maleren Henri Rousseau hadde også stor innflytelse på Astrup. Rousseau var den maler som Astrup beundret mest, skriver Gløersen. I bildet «Juninatt og seljetre» er påvirkningen fra Rousseau mest tydelig. Andre kjente kunstnere han var begeistret for, var Pieter Brueghel den eldre og Francisco Goya.
Astrup var interessert i den russiske ekspresjonisten Vassilij Kandinskij, Haugsbø mener at Astrup uten tvil var inspirert av ham. Astrup fikk Kandinskijs fargeteori av Hans E. Kinck og i 1919 vurderte han å reise til Tyskland for å studere under Kandinskij og andre russere.
Utstillinger
Den første utstillingen Astrup deltok i, var en gruppeutstilling kalt «De Unges Utstilling» hos Blomqvist Kunsthandel i 1900. Første gangen han ble lagt merke til som kunstner, var på vårutstillingen i Kunstnerforbundet i Kristiania i 1901, der han stilte ut «Høstregn i fjellbygda» (nå i Nasjonalmuseet), som han hadde malt året før. Tegner og maler Eilif Peterssen var begeistret over Astrups første utstilling. Han skal ha sagt til Kinck at «det er en begivenhet».
Astrup hadde fire separatutstillinger i sin levetid. Den første var hos Blomqvist Kunsthandel i Kristiania i 1905, der «Stabbur i Jølster (Trist høstdag)» ble solgt til Nasjonalgalleriet. Utstillingen i 1905 vakte atskillig oppsikt skriver Stenstadvold. Hans E. Kinck så der Astrups bilder første gang. I 1908 ble «Nikolai Astrups Maleriutstilling» vist i perioden 3.–27. mai i Bergens kunstforening, med 63 malerier. Han holdt separatutstillinger i Kunstnerforbundet i Oslo i 1911 og 1918. Han medvirket ved den norske utstilling i Helsingfors i 1911, i Künstlerbund i Wien i 1912 og Jubileumsutstillingen på Frogner 1914. I 1928 ble det laget minneutstilling i Bergen og Oslo.
Ettermæle
Astrup regnes blant de viktigste billedkunstnerne i Norge på tidlig 1900-tall. Astrup var i Norge anerkjent som kunstner fra han debuterte og brøt gjennom med utstillingen i 1905. Samleren Rasmus Meyer kjøpte en stor del av bildene på denne utstillingen. Stenstadvold bemerket i 1946 at Astrup var lite kjent i utlandet blant annet fordi hans kunst bare ble ansett som dyktig, men enfoldig naturalisme.
Minneutstillingen i 1928 bestod av rundt 245 verk og ble vist både i Bergen og Oslo. Edvard Munch uttalte etter minneutstillingen i 1928 at han ikke forsto hvordan Astrup hadde maktet å skape alt: «Jeg har hørt folk si at Astrup var doven, det er ufattelig at han har rukket så meget i så kort et liv.»  Kunst og Kultur hadde i 1928 (årgang 15) fire artikler om Astrup – av Einar Lexow, Frøydis Haavardsholm, Sigurd Høst og Magnhild Ødvin.
Da Engel døde i 1965, gikk eiendommen ifølge testamentet til Jølster kommune for å bli museum over Astrups liv og verk. Astrups gård med bygninger inngår i Astruptunet museum.
Kunstmaleren Bernt Tunold ble inspirert av sin venn Astrup og er en av de som står nærmest Astrup i stil. Toralv Flatjord, Elias Eide, Malfinn Berquam og Johan Indrekvam gikk i lære hos Astrup. Ifølge Stenstadvold dannet ikke Astrup noen skole, men de maleriske virkningene av å sløyfe luftperspektiv i store landskapsbilder ble etter Astrup benyttet av mange malere.
Kunsthistorikeren Leif Østby beskrev Astrups produksjon som av ujevn kvalitet, også innenfor ett og samme bilde. Østby var også kritisk til Astrups tendens til detaljrikdom. Astrup laget også monumentalt forenklede komposisjoner som «Kollen». Østby mente at ingen kunne som Astrup gjengi vestlandsstemninger ofte med en mettet atmosfære.
I 2019 kom filmen Astrup – Flammen over Jølster regissert av Pål Øie med danske Thure Lindhardt i hovedrollen. Filmen er biografisk og følger kunstneren gjennom hele livet. Fotograferingen er inspirert av Astrups egne bilder og filmen er innspilt i Jølster.
Forskning og dokumentasjon
Gløersen skrev i 1954 en biografi over Astrup. Hun kjente ham og hadde brevvekslet med ham. Peter Astrup, hans bror, og Henrik Sørensen bidro også med materiale. Gløersen var stedatter av Sigurd Høst, Astrups venn og salgsagent. Øystein Loge levert i 1985 sin magisteravhandling om Astrup. Året etter ble avhandlingen utgitt som Gartneren under regnbuen. Loges bok var det første omfattende og samlede forskningsarbeid om Astrup.
I 2010 finansierte Sparebankstiftelsen DNB et doktorgradsstipend i kunsthistorie, for å fremskaffe nyskapende forskning på Nikolai Astrup. Tove Kårstad Haugsbø ble ansatt som museumsstipendiat på KODE, og disputerte ved Universitetet i Bergen i 2015 med en phd-avhandling om Nikolai Astrup: ''Fortida gjennom notida. Nikolai Astrups kunst i nye perspektiv''. I 2016 ble Nikolai Astrup forskningssenter for kunst og landskap opprettet gjennom et samarbeid mellom Sparebankstiftelsen og KODE.
Vegetasjonen i hagen på Sandalstrand har blitt kartlagt av forskere for å finne ut hva Astrup malte og hva som fantes i hagen av vekster.
Samlinger og utstillinger
På slutten av 1980-årene begynte Jon Christian Brynhildsen å samle på Astrup-malerier, motivert av det begrensede utvalget av originale verk ved galleriet på Astruptunet, og den magre bestanden av Astrup-verk i norske museer. Et utvalg fra Brynhildsens samling ble vist ved Bergen billedgalleri og Henie-Onstad Kunstsenter i 1994 og 1995. Da Brynhildsen solgte rederiet Irgens Larsen satt han igjen med 250 millioner kroner hvorav en god del ble investert i Astrup-bilder. I 2005 ervervet Sparebankstiftelsen DNB Brynhildsens samling av 55 malerier, 94 tresnitt, 52 andre papirarbeider og over 900 barne- og ungdomstegninger. Arbeidene ble sikret en visningsplass i 2007, da Sparebankstiftelsen inngikk en langsiktig deponiavtale med Bergen Kunstmuseum (nå KODE). Avtalen innebar en fast visningsplass for Astrup på KODE. En stor mengde Astrup-verk finnes i KODEs samlinger i Bergen. Der vises verkene på permanent basis med en egen Astrup-utstilling i KODE4, samt fast visning av Astrups kunst i Rasmus Meyers Samlinger (KODE3). Astrups verk er også solid representert i samlingene til Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design, samt på Astruptunet – Sogn og Fjordane Kunstmuseum. Mange av Astrups arbeider befinner seg i privat eie.
I første halvår av 2016 ble Astrups kunst presentert på Dulwich Picture Gallery i London. Dette var den første store presentasjonen av Astrup utenlands og første soloutstilling utenfor Norden. Spectator beskrev i sin anmeldelse Astrup som Norges andre store maler ved siden av Munch. Ifølge the Guardian har Astrup vært lite kjent utenfor Norges grenser og var ukjent selv hos britiske kunsthistorikere. «Han burde være like berømt som Edvard Munch, men verden synes å ha glemt ham», skrev the Guardians kommentator.
I 2021 åpnet den første utestillingen av Astrup i Nord-Amerika ved Clark Art Institute i Williamstown, Berkshire County, Massachusetts i regi av KODE. Ved forberedelse til utstilling ble 13 verk av Astrup oppdaget, de fleste er opptrykk av kjent motiver, mens «Grå vårkveld og blomstrende frukttrær» fra 1909 var tidligere ukjent. Utstillingen i Massachusetts har tittelen Visions of Norway og kostnadene dekkes av Sparebankstiftelsen DNB. Utstillingskatalogen har innledning ved Karl Ove Knausgård. National Reviews anmelder skrev at «His paintings and prints are both mundane and magical, and that’s a trick.» og «Astrup’s woodcuts are a revelation, electric and unique».
Waldemarsudde hadde utstilling av rundt 100 av Astrups arbeider februar-mai 2022. Utstilling var i samarbeid med Clark Art Institute i Williamstown, Massachusetts, KODE Kunstmuseer og komponisthjem og Sparebankstiftelsen DNB. En fengslende utstilling med særegen kunst skrev Dagens Nyheters anmelder.
Et eksemplar av «Juninatt» (fargetresnitt på papir, 31x41 cm) ble i 2014 solgt for omkring 1 million kroner; det var det til da dyreste trykket av Astrup. Fargetresnittet «St. Hansbål» ble i 2011 omsatt for 3 millioner kroner.
Flere kunsthistorikere argumenterer for at kunstnere som J.C. Dahl og Astrup lærte folk å se det norske landskapet. Hans E. Kinck mente Astrups bilder viser den umiddelbare og ufiltrerte livsopplevelsen. Mens de tidligere malerne hadde vært mest opptatte av det storslåtte på Vestlandet, fikk Astrup frem det nære og intime med sin fargebruk og detaljskildringer ifølge Leif Østby. I noen bilder, som «Juninatt med soleier», søkte han å fange både detaljer og helhet i ett bilde.
I 1995 valgte NRK og Dagbladet et knippe bilder som «Norges nasjonalmalerier». Astrups «Jonsokbål» (1912) og «Varmen kommer i jorden» (1903) var med i utvalget.
Tindegruppa
Tindegruppa ved NTHI ble stiftet i 1959, og var da Norges første klatreklubb åpen for almuen. Fram til da hadde Norsk Tindeklub vært den eneste "klatreklubben" i landet, men her ble det stilt krav til nye medlemmer. Flere store personer og foregangsmenn i klatresporten har vært innom Tindegruppa opp gjennom tidene.
Stifterne
Carara nasjonalpark
Carara nasjonalpark (spansk: Parque Nacional Carara) er en nasjonalpark vest i Costa Rica. Den befinner seg i kantonen Garabito i provinsen Puntarenas og kantonen Turrubares i provinsen San José. Nasjonalparken beskytter svært spesialiserte økosystemer i nedbørfeltet til Río Grande de Tárcoles, hvor de kontinentale innflytelsene nord- og sørfra konvergerer. Parken består av tropisk regnskog, og det meste av den, om lag 47 km², er primærskog. Det er flere elver og fosser i nasjonalparken. Den har også flere arkeologiske funnsteder fra førkolumbisk tid.
Tindegruppa
Tindegruppa som startet som en liten gjeng på Gløshaugen teller ved 50års jubileet 250-300 aktive medlemmer og er med dette en av de større klatreklubbene i Norge. Gruppa har aktive personer innen alle områder av klatresporten, fra is- og storveggsklatring, til buldring og konkurranseklatring.
Carara nasjonalpark
Nasjonalparken ble oppretta 26. april 1978, som biologisk reservat. 18. november 1998 ble den gjort om til nasjonalpark. Navnet Carara er indiansk, og stammer sannsynligvis fra det utdødde språket huetar.
Tindegruppa
For å bli medlem av Tindegruppa må man være medlem av NTNUI.
Carara nasjonalpark
Arkeologiske steder
I Carara nasjonalpark er det 15 arkeolgiske funnsteder fra førkolonial tid. De stammer fra to ulike bosetningsperioder: Pavas-fasen (300 f.Kr. – 300 e.Kr.) og Cartago-fasen (800–1500). De viktigste funnstedene heter Carara, hvor det er en rektangulær base på 6x4 meter, og Lomas Entierro, en stor landsby med boliger og gravplasser langs med Río Grande de Tárcoles som sannsynligvis hadde politisk og økonomisk makt over områdene ved den nedre delen av elva.
Conradis gate (Oslo)
Conradis gate (1a–5d, 2a–8b) er ei gate på Sofienberg i bydel Grünerløkka i Oslo. Den går over tre kvartaler fra Rathkes gate til Trondheimsveien. Nummereringa er noe uvant: Like nummer (vestsida) går fra Rathkes gate, mens ulike nummer (østsida) starter ved Trondheimsveien.
Bebyggelsen er i all hovedsak eldre leiegårder på fire etasjer. Det er lite næringsvirksomhet. Gata er delvis opparbeidd som gatetun, med parkering på vekslende sider, slik at det kjøres i sikksakk.
Gata er oppkalt etter professor i indremedisin Andreas Christian Conradi.
Free Impro
Free Impro er et norsk musikkalbum utgitt av Ole Amund Gjersvik i 2016. Gjersvik spiller alle instrumentene på albumet; kontrabass, piano, gitar, trompet, kromatisk munnspill og bandoneon. Musikken er improvisert, komponert og produsert av Ole Amund Gjersvik. Han ga ut albumet på sitt eget plateselskap Acoustic Records.
Conradis gate
Conradis gate finnes flere steder:
Arild Dommersnes
Arild Dommersnes (født 14. juni 1967) er en norsk jurist, han er mest kjent som aktor i NOKAS-saken sammen med Tor Christian Carlsen.
Dommersnes ble utdannet cand. jur. ved Universitetet i Bergen i 1992 og har blant annet jobbet som dommerfullmektig ved Ryfylke herredsrett, før han i 1999 ble statsadvokat i Rogaland. I 2009 begynte han som advokat i Advokatfirmaet Schjødts kontor i Stavanger.
Tormod Eriksen
Tormod Eriksen (født 1964) er en norsk tidligere styrkeløfter, som konkurrerte for KK-67 og Steinkjer SK.
I 1987 ble Eriksen både norgesmester, junior-norgesmester og junior-verdensmester i styrkeløft, og i 1988 ble han norgesmester i benkpress. Under junior-VM i Peru satte han juniorverdensrekord i knebøy med 345 kg. Eriksen utdannet seg til fysioterapeut i 1991, og har i ettertid ikke konkurrert i styrkeløft.
== Resultater og meritter   ==
Alabama Wild Man (album)
Alabama Wild Man er et album av Jerry Reed som ble utgitt september 1968. Albumet består av elleve sanger hvorav åtte er laget av Reed selv. En av sangene («Twelve Bar Midnight») er en instrumental. Produsent var Chet Atkins.
Albumet ble relansert på CD 9. mai 2000 hvor den ble slått sammen med albumet Explores Guitar Country.
Bhutan Broadcasting Service
Bhutan Broadcasting Service (BBS) er Bhutans nasjonale kringkaster av radio og fjernsyn. Det er et privat foretak, selv om BBS formelt styres av staten. BBS er idag eneste selskap i Bhutan som tilbyr både radio og fjernsyn, og det eneste selskapet som kringkaster fjernsyn innenfor landets grenser.
Historikk
Bhutan var lenge det eneste landet i verden hvor fjernsyn var forbudt. De første fjernsynsoverføringene fant sted 2. juni 1999. BBS' første fjernsynssending var i forbindelse med kongens 25-årsjubileum som statsoverhode.
Radio
Kortbølgeradio nådde ut til hele landet i 1991. I juni 2000 åpnet FM-nettet i sør- og vest-Bhutan, og ble utvidet til også å dekke sentral-Bhutan i januar 2001, og i slutten av 2005 dekket FM-nettet hele Bhutan. Kortbølgenettet ble fra 2007 brukt til overføringer for lyttere utenfor landet. Radiokanalen sender i 15 timer om dagen – syv timer på dzongkha, i tre på sharchop og engelsk og to på nepalsk.
Fjernsyn
Nyheter, dokumentarer og underholdning ble tidligere sendt i tre timer om kvelden (fra 19.00 til 22.00) syv dager i uken. Programmet ble i desember 2004 utvidet til fire timer (fra 18.00 til 22.00). Fjernsynskanalen var tidligere kun tilgjengelig i hovedstaden Thimpu, men ble utvidet til å dekke hele kongedømmet via satellitt i februar 2006.
I 2008 utvidet BBS sendeskjemaet sitt fra 18.00 til 23.00. De fleste programmene sendes på dzongkha, men to programmer og nyhetsprogrammer sendes på engelsk hver kveld.
Programmene sendes i reprise fra 06.00 til 11.00 dagen etter at de ble sendt. Spesielt ønskede underholdnings- og musikkprogrammer sendes også i reprise mellom 15.00 og 18.00 lørdager og søndager.
Khalatsjene
Khalatsjene (persisk: خلج‌ها, «hold deg sulten») er et tyrkisk folk og en etnisk gruppe som befinner seg i det sentrale Iran. Deres språk kalles Khalatsj, og det utgjør en egen gruppe (Arghu) innenfor ordinære tyrkiske språk. Språket antas å være en av de nærmeste slektninger av gammeltyrkisk.
Charlene Woitha
Charlene Woitha (født 21. august 1993) er en tysk friidrettsutøver som konkurrerer i sleggekast.
Hun representerte Tyskland under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble utslått i kvalifiseringen i sleggekast.
US Open Championship 1965
US Open Championship 1965 ble arrangert i Town and Country, Missouri i USA i 1965.
Anna Rostova
Anna Nikolajevna Rostova (russisk: Анна Николаевна Ростова født 17. desember 1950 i Bohdanivka i nåværende Ukraina) var en sovjetisk volleyballspiller som deltok i de olympiske leker 1976 i Montréal.
Rostova vant en olympisk sølvmedalje i volleyball under OL 1976 i Montréal. Hun var med på det sovjetiske laget som kom på andreplass i volleyballturneringen for damer bak Japan. Sovjetunionen vant semifinalen mot Ungarn med 3 - 0 men tapte finalen mot Japan med 0 - 3. Rostova spilte fem kamper i OL-turneringen.
Prosa-Tristan
Prosa-Tristan er en tilpasning av middelalderfortellingen Tristan og Isolde til en lengre romanse i prosa og er den første som knyttet emnet fullstendig til legenden om kong Arthur. Det var også den første betydelige arthurianske prosasyklus som kom etter den meget populære framstillingen Lancelot-Gral («Vulgate-syklusen») og som påvirket særlige de senere delene av Prosa-Tristan.
I henhold til prologen var den første delen av boken (det vil si alt før materialet om den hellige gralen) tilskrevet den ellers helt ukjente Luce de Gat, og var antagelig påbegynt mellom 1230 og 1235. Verket ble utvidet og noe omarbeidet en gang etter 1240. I epilogen navngir den andre forfatteren seg selv som «Helie de Boron», og forsikrer at han er nevø av den første forfatteren av den arthurianske Gral-syklusen, poeten Robert de Boron. Denne forfatteren hevder, slik den siste forfatteren av Roseromanen, å ha plukket opp fortellingen der hvor Luce sluttet å skrive. Hverken biografiene til de to forfatteren, eller påstanden om at de hadde oversatt verket fra en latinsk original, blitt tatt alvorlig av senere forskere.
Frankrike under Sommer-OL 2016
Frankrike deltok under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, Brasil i perioden 5. – 21. august 2016. Den franske troppen besto av 395 utøvere som deltok i tjuesyv ulike idrettsgrener. Frankrike har deltatt i alle utgavene av Sommer-OL. Judokaen Teddy Riner var landets flaggbærer under åpningsseremonien.
Prosa-Tristan
Synopsis
Det er særlig etter dette punktet at den tradisjonelle fortellingen er stadig avbrutt av sidefortellinger av ulike figurer og episoder som sørger for å knytte legenden om kong Arthur inn i fortellingen. Særlig Tristans rivalisering med den sarasenske ridderen Palamedes er gitt betydelig oppmerksomhet. I den lange versjonen forlater Tristan Bretagne og kommer tilbake til sin første kjærlighet, og ser aldri sin ektefelle igjen, skjønt Kahedin, hans svoger, er hans faste følgesvenn. Tristan er hyppig sammenlignet med sin venn Lancelot både i våpen som i kjærlighet, og ved tider er de uvitende om det også engasjert i kamp med hverandre. Tristan ble selv en ridder av det runde bord ved å ta Morholts tomme sete og blir med i søkningen etter den hellige gral før han velger å bli værende hos Iseult ved Lancelots festning.
Teksten som handler om letingen etter den hellige gral har vært et stridsemne. Isteden for å skrive en selvstendig tekst har forfatteren valgt å sette inn eller interpolere hele Queste del Saint Graal fra Lancelot-Gral-fortellingen. Resultatet av denne tekstkopieringen er at den underminerer ukrenkelighet av Lancelot-Gral-teksten i seg selv. Manuskriptet, som ikke inkluderer den delen av materialet med Gralen som opprettholder den tidligere versjonen med de elskedes død, mens de lengre versjonene lar Marc drepe Tristan mens han spiller på harpe for Iseult, kun for å se henne dø rett etterpå.
VM i skiskyting 2005
VM i skiskyting 2005 ble avholdt i Hochfilzen i Østerrike 4. mars – 13. mars 2005.
Prosa-Tristan
Forskning
Før det ble utgitt moderne utgaver av Prosa-Tristan var litteraturforskere avhengig av en omfattende sammendrag og analyse av alle manuskriptene av Eilert Löseth fra 1890 (gjenutgitt i 1974). Av de moderne utgavene utgjør den lange versjonen to utgaver, en redigert av Renée L. Curtis og den andre ved Philippe Ménard. Curtis' utgave av et enkelt manuskript (Carpentras 404) dekker Tristans slekt og den tradisjonelle legenden opp til Tristan ble gal. Imidlertid, den store mengden med manuskripter som eksisterer har ført til andre forskere har oppgitt å gjøre det som Curtis har gjort fram til Ménard kom opp med ideen å bruke flere grupper med forskere for å håndtere den beryktede manuskriptet Vienna 2542 («Wien 2542»). Hans utgave følger Curtis, inkluderer Tristans deltagelse i søken etter den hellige gral og ender med Tristans og Iseults død og de første tegnene på Arthurs undergang. Richard Trachsler har arbeidet med en utgave av «fortsettelsen» av Prosa-Tristan. Den kortere utgaven, som ikke inneholder delen med den hellige gral, er utgitt av Joël Blanchard i fem bind.
VM i skiskyting 2005
Det ble arrangert åtte individuelle konkurranser pluss to stafetter. Norge ble beste nasjon med fem gullmedaljer, mye takket være Ole Einar Bjørndalen, som tok tre individuelle gull i tillegg til stafettgullet.
Prosa-Tristan
Forskning
Via deler av de større prosasyklusene, som dominerer all Arthur-litteratur etter begynnelsen av 1200-tallet, er originaliteten av Prosa-Tristan funnet i forfatterens bruk av lyriske dikt for å uttrykke figurenes håp, fortvilelse eller anger. Ulike bøker og artikler har studert det lyriske innholdet av Prosa-Tristan enten det er uttrykt som gåter i vers, brev i vers, spottesanger eller kjærlighetssanger. På denne måten har Prosa-Tristan fungert nesten som en musikal. Figurene som er plassert i ekstreme situasjoner bryter faktisk «ut i sang». Alt dette er betraktet som Tristans tradisjonelle forbindelse til poesi.
Prosa-Tristan hadde en stor effekt og påvirkning på den påfølgende middelalderlitteraturen og i særdeleshet behandlingen av Arthurlegenden. Litterære figurer som Palamedes, Dinadan, og Lamorak, alle som opptrer for første gang i Prosa-Tristan, oppnådde popularitet i senere verker. Den hedenske (muslimske) ridderen Palamedes lånte sitt navn til Palamedes-romansen, et senere verk som utvidet episoder fra Prosa-Tristan. Dette materialet er også bevart i Samlingen til Rustichello da Pisa og tallrike senere redigeringer på flere språk. Prosa-Tristan påvirket også Post-Vulgate-syklusen, den neste større prosateksten av den arthurianske mythos, og tjente som kilde for Thomas Malorys inkludering av Tristan i sitt verk Le Morte d'Arthur.
VM i skiskyting 2005
10 km sprint
Dato: 5. mars 2005
Øvrige norske plasseringer: Egil Gjelland (12.-plass), Frode Andresen (35.-plass) og Lars Berger (44.-plass)
12,5 km jaktstart
Øvrige norske plasseringer: Egil Gjelland (22.-plass), Lars Berger (32.-plass) og Frode Andresen (35.-plass)
15 km fellesstart
Øvrige norske plasseringer: Halvard Hanevold (11.-plass), Stian Eckhoff (14.-plass), Egil Gjelland (28.-plass)
20 km
Øvrige norske plasseringer: Egil Gjelland (17.-plass), Stian Eckhoff (23.-plass), Halvard Hanevold (26.-plass)
7,5 km sprint
Norske plasseringer: Tora Berger (11.-plass), Linda Tjørhom (19.-plass), Ann Kristin Flatland (22.-plass), Gro Marit Istad Kristiansen (25.-plass), Liv Grete Poirée (37.-plass)
12,5 km fellesstart
Øvrige norske plasseringer: Linda Tjørhom (12.-plass), Tora Berger (13.-plass)
15 km
Øvrige norske plasseringer: Liv Kjersti Eikeland (16.-plass), Tora Berger (21.-plass), Gro Marit Istad Kristiansen (26.-plass)
Natalija Zolotukhina
Natalija Zolotukhina (født 4. januar 1985) er en ukrainsk friidrettsutøver som konkurrerer i sleggekast.
Sorgenfri (Fredrikstad)
Sorgenfri er en husklynge i tettstedet Fredrikstad/Sarpsborg mellom Nabbetorp og Sellebakk i Fredrikstad kommune.
Stedet oppsto i andre halvdel av 1800-tallet i forbindelse med industriutbyggingen langs Glomma. Området rundt stedet bærer tydelige preg av stedets industrihistorie. Ruinene av industribedriftene Fredrikstad Dampsag og Sorgenfri og Narnte teglverk er tydelige i terrenget. Stedet strekker seg langs fylkesvei 432. På østsiden av bebyggelsen ligger Sorgenfrigropa, som er oppstått etter uttak av leire i over 100 år. Mellom den gamle leiregropa og bebyggelsen gikk det tidligere en jernbane som fraktet leire mellom Narnte og Sorgenfri teglverk.
Oslo Origo
Oslo Origo er en kommunal etat i Oslo kommune, opprettet 1. januar 2020. Oppdraget er å lede kommunens digitaliseringsarbeid.
Oslo Origo har 130 ansatte.
Etaten er underlagt byrådsavdelingen for eldre, helse og arbeid, innenfor byrådsområdet for helse, eldre og innbyggertjenester.
Fafo
Fafo er en norsk privat samfunnsvitenskapelig forskningsorganisasjon. Fafo er i dag (per 2016) organisert i to aksjeselskaper eid av en stiftelse. Fafo driver hovedsakelig samfunnsvitenskapelig oppdragsforskning innen arbeidsliv, velferdspolitikk og levekår. Fafo har hovedkontor i Oslo og i tillegg et mindre kontor i Beijing.
Opprettelse
I 1993 ble Fafo skilt ut av LO som en selvstendig stiftelse under navnet Forskningsstiftelsen Fafo, med økonomiske bidrag fra LO, Orkla ASA, Umoe As, Elkem ASA, Coop Norge SA, Sparebank 1 Gruppen, Norsk Kommuneforbund og Televerket. I dag skjer det meste av virksomheten i regi av Fafo Institutt for arbeidslivs- og velferdsforskning AS, mens stiftelsen kun forvalter eierskapet i datterselskapet. Stiftelsen eier også datterselskapet Fafo Technology Consulting (Beijing) Co. Ltd. med kontor i Beijing. Frem til 2015 omfattet Fafo også datterselskapet Fafo Institutt for anvendte internasjonale studier AS, men virksomheten i dette selskapet ble overført til Fafo Institutt for arbeidslivs- og velferdsforskning AS i 2015.
Institusjonen ble ledet i mange år av sosiologen Terje Rød-Larsen, som var direktør fra 1982 til 1993. Han var også en av de som var med på å grunnlegge Fafo. Fra slutten av 1980-tallet har Fafo hatt et stort internasjonalt engasjement, særlig i Midtøsten. Fafo gjennomførte en stor levekårsundersøkelse blant palestinerne, som dannet noe av bakgrunnen for den senere Osloavtalen, hvor Fafo og Terje Rød-Larsen var sentrale. Fafo var vertskap for de hemmelige forhandlingene som ledet til avtalen. Terje Rød-Larsen ble samme år som Osloavtalen ble undertegnet ansatt i Utenriksdepartementet med rang som ambassadør, og ble senere statsråd og visegeneralsekretær for Midtøsten i FN.
Fra 2015 har Tone Fløtten vært daglig leder i Fafo.
Clinops
Clinops er en gruppe av snyltebiller som skiller seg ganske mye fra andre biller når det gjelder utseende og levevis. De er blant de svært få billene som lever som parasittoider, det vil si at larvene utvikler seg på en vert som de til slutt dreper, i motsetning til ekte parasitter som ikke dreper verten sin.
Utseende
Hannene er middelsstore (ca. 10 millimeter), avlange, brunlige til svarte snyltebiller med fullstendige dekkvinger. Ulikt en del andre snyltebiller er kjønnene nokså like bortsett fra antennene. Antennene er trådformede hos hunnene, kamformede hos hannene.
Levevis
Snyltebillene lever som parasitoider på andre insekter, det vil si at larvene utvikler seg på eller inne i en vert som de til slutt dreper. Dette i motsetning til såkalte ekte parasitter, som ikke dreper verten sin. Blant vertene finnes kakerlakker, treborende biller, bier og veps. De nyklekte larvene, som blir kalt planidium-larver, er små, langbeinte og kjappe. De kryper omkring til de finner en passende vert og hekter seg fast i denne, og forandrer seg deretter til en tykk, kortbent larve som spiser på verten.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i det sørlige Afrika.
Eda Tuğsuz
Eda Tuğsuz (født 1. mars 1997 i Antalya) er en tyrkisk friidrettsutøver som konkurrerer i diskos og spydkast. Hun har gull spydkast fra U23-middelhavsmesterskapet i friidrett 2016 som fremste internasjonale meritter.
Idrettskarrière
Tuğsuz deltok i Middelhavslekene 2013, der hun kom på 7.-plass i spydkast. Hun deltok også i ungdoms-VM i friidrett 2013, der hun kom på 5.-plass i spydkast (500 g), der hun kastet 51,56 meter. I Europeisk Ungdoms-OL (European Youth Olympic Festival) vant hun spydkast, med 56,61 meter, foran Anna Tarasiuk og Natálie Durčáková.
I European Cup Winter Throwing 2014 kom hun på 13.-plass i U23-klassen. Hun vant det europeiske kvalifiseringsstevnet for ungdoms-OL, som ble arrangert i Baku, og ble dermed kvalifisert for Sommer-OL for ungdom 2014 i Nanjing i Kina. Tuğsuz kastet 58,96 meter i kvalifiseringsstevnet, som var ny personlig rekord med 500 grams spyd.
Tuğsuz deltok igjen i European Cup Winter Throwing 2015, og kom denne gangen på 6.-plass i spydkast i U23-klassen. I Lag-EM i friidrett 2015 deltok Tyrkia i First League (nest øverste divisjon), og Tuğsuz kom der på 6.-plass i spydkast. Tyrkia kom på 7.-plass i lagkonkurransen sammenlagt. I juli deltok hun i junior-EM i friidrett 2015, der hun kom på 8.-plass.
I European Cup Winter Throwing 2016 kom Eda på 6.-plass i spydkast i U23-klassen.
Hun satte personlig rekord i spydkast i mai, med 58,95 meter, dette var også tyskisk rekord. I U23-middelhavsmesterskapet i friidrett 2016 i juni vant hun spydkast, med 56,88 meter.
Change (klatrerute)
Change er en sportsklatrerute i Flatanger i Trøndelag. Den ble førstebesteget av den tsjekkiske klatreren Adam Ondra i oktober 2012. Ondra graderte ruta 9b+, som den første rute i verden av denne vanskelighetsgraden.