cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bjertnestunet
Bjertnestunet er et nylig etablert boligområde, og det er ikke fastsatt noen tid for ferdigstillingen av Bjertnestunet-prosjektet. Boligbyggingen startet opp sommeren 2009, og boligområdet ble opprinnelig regulert for inntil 350 boliger. Dette skal etter en ny planen utvides med ytterligere 200 boliger. Bjertnestunet ble i 2017 registrert av SSB som eget tettsted med 217 innbyggere. Bjertnestunet har også egen småbåthavn.
1FM
Ansvarlig redaktør for kanalen er Ole Bjørner Loe Welde.
Konsesjonskamp
Radiokanalen mistet i 2008 konsesjonen for drift av lokalradio, Molde Nærradio (Radio PS) skulle fra 1. januar 2009 være lokalradiotilbudet for Molde og omegn. I oktober 2008 gjorde medietilsynet om vedtaket og Radio 1 FM fikk konsesjon for syv nye år.
Bleken stavkirke
Bleken stavkirke var en stavkirke som skal ha vært gårdskirke og stått på Kirkejordet (eller Kjørkjejordet), like over gårdstunet på Bleken midtre og nordre i Rudsbygd (nå Lillehammer kommune).
Kirken er første gang omtalt i 1333 og sognet muligens noe tidligere. Den var fra gammelt av anneks til Follebu kirke, for så å bli overført til Fåberg da Follebu prestegjeld ble oppløst etter svartedauden. Det har trolig også vært justeringer av sognegrensene.
Kirken skal ha vært i bruk så sent som i 1630. Nye klokkestrenger ble innkjøpt i 1660, men for øvrig er ingen vedlikeholdsutgifter regnskapsført for de senere årene, og i en besiktigelse i 1664 heter det seg at kirken har vært øde og nedfallen i mange år. Regnskapet går til 1663, da sognet ble nedlagt og det ble gitt avkall på rett til tiende.
I dag er det ingen synlige spor etter kirken, men det skal ha vært en fordypning på jordet etter kirkekjelleren frem til begynnelsen av 1800-tallet. Et messingfat — trolig kirkens dåpsfat — sies å være funnet på stedet og ble i mange år brukt i smia på Bleken midtre ved avkjøling av jern. En dør og en dørring oppbevares på Bleken nordre, og to messingstaker på Nordgard Fougner skal etter tradisjonen stamme fra samme kirke.
Domenespesifikt språk
Domenespesifikt språk (domain-specific language, DSL) er et programmeringsspråk som er spesialisert for et bestemt domene. Dette til forskjell fra general-purpose language (GPL), som brukes over mange domener og som mangler spesialiserte mekanismer for et bestemt domene. Det finnes mange forskjellige DSL-er, fra mye brukte språk for store domener slik som HTML for nettsider, til språk som er brukt for bare noen få programmer slik som Emacs Lisp for GNU Emacs og XEmacs. DSL-er kan bli gruppert etter type språk, og inkluderer domenespesifikke markeringsspråk, domenespesifikke modelleringsspråk (generelt spesifikasjonsspråk), og domenespesifikke programmeringsspråk. Datamaskinspråk for spesielle formål har alltid eksistert i dataalderen, men frasen domenespesifikke språk har blitt populær med fremveksten av domenespesifikk modellering. Enklere DSL, ikke minst de som brukes av en enkelt applikasjon, blir av og til omtalt som minispråk.
Nancy Lord
Nancy Theresa Lord (født 8. februar 1952 i New York City i USA, død 14. februar 2022 Show Low i Arizona ) var en amerikansk advokat og medisinsk forsker som var kandidat til visepresident for Libertarian Party ved valgene i 1992, med Andre Marrou som vat presidentkandidat. Marrou og Lord kom på fjerde plass med 290.087 stemmer (0,3%).
Nancy Lord var kandidat til borgermester for District of Columbia i 1990. Hun kandiderte også, uten hell, i Nye County (Nevada) for vervet som District Attorney som republikaner i 2010.
Lord tok medisinsk utdannelse ved University of Maryland i College Park. Hun tok juridisk doktorgrad ved Georgetown University Law Center.
Frem til 1983 var hun ansatt ved Abbott Laboratories, der hun stod bak en fremgangsrik medikamentapplikasjon for benzodiazepin hypnotikum («ProSom»). Etter arbeidet hos Abbott arbeidet Lord som selvstendig konsulent på områder vedrørende farmasøytisk utvikling, medisinsk feilbehandling, og toksikologi.
Hun satt i styrene for NORML og for Fully Informed Jury Association og forfattet introduksjonen til førsteutgaven av You and the Police av Boston T. Party.
Nancy Lord døde den 14. februar 2022 i Show Low i Arizona etter å ha blitt rammet av covid-19.
Gammarus minus
Gammarus minus er en art i slekten Gammarus innenfor familien Gammaridae, av ordenen Gammaridea - som inngår i gruppen av amfipoder.
Arten er ikke funnet i norske farvann eller i nordlige Atlanterhavet.
Sándor Tarics
Sándor Tarics (født 23. september 1913 i Budapest, død 21. mai 2016 i San Francisco) var en ungarsk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin. Tarics ble olympisk mester i vannpolo under OL 1936 i Berlin. Han var med på det ungarske laget som vant vannpoloturneringen. Det var 16 nasjoner som stilte med lag. Ungarns resultat i finalerunden, 2-2 mot Tyskland, 3-0 over Belgia og 5-0 over Frankrike. Ungarn og Tyskland fikk begge 5 poeng men Ungarn vant på grunn av bedre målsnitt (10/2 = 5) mot Tysklands (14/4 = 3,5). De andre spillerne på det ungarske laget var György Bródy, Kálmán Hazai, Márton Homonnay, Olivér Halassy, Jenő Brandi, János Németh, Mihály Bozsi, István Molnár, György Kutasi og Miklós Sárkány. Tarics spilte to kamp og scoret to mål under vannpoloturnering i Berlin.
Hillary Wolf
Hillary Wolf (født 7. februar 1977) er en amerikansk judoka.
Før hun deltok i OL var hun også skuespiller og spilte blant annet i Hjemme alene-serien.
Andreas Høyer
Andreas Høyer (1742–1817) var en dansk–norsk jurist, diplomat og embetsmann som var amtmann i Hedmark fra 1789 til 1802.
Han var født i Kristiansand som sønn av kjøpmannen Svennik Høyer, og tok juridisk eksamen i 1760. Han var sekretær i Utenriksdepartementet i København fra 1771 og ble chargé d'affaires i Stockholm i 1780. Han tok avskjed fra den diplomatiske tjenesten i 1785. I 1777 ble han kanselliråd.
Mens han var i Hedmark bodde han på Ringnes gård i Stange.
Airey Neave
Airey Middleton Sheffield Neave (født 23. januar 1916, død 30. mars 1979) var en britisk offiser i Hæren, advokat og politiker.
Han ble først kjent for å ha rømt fra krigsfangeleiren Oflag IV-Cpå Colditz slott. Senere ble han medlem av det britiske parlamentet for det konservative partiet, og representerte valgkretsen Abingdon der fra 1953 til sin død. Neave ble drept i 1979 under et bilbombeangrep ved parlamentet, og de irske paramilitære gruppene Provisional IRA og Irish National Liberation Army påtok seg ansvaret for handlingen.
Kaurtang
Kaurtang (Fucus spiralis) er en brunalge som er vanlig langs hele norskekysten.
Kaurtang kan minne litt om blæretang, men skiller seg ut ved mye bredere grener, og har ikke luftblærer. Vokser høyt oppe langs kystlinjen, og man finner den vanligvis tørrlagt ved fjære. Kan bli opp til 30 cm, men den vanligste høyden ligger rundt 15 cm. I bredden er den forholdsvis smal, avhengig av antall grener på algen.
Tangen er vanlig langs strandlinjene ved atlanterhavskysten i Europa, på Kanariøyene og i Nord-Amerika.
Eurycoleus
Eurycoleus er en slekt av løpebiller.
Utseende
Små, nokså brede og litt flate, gulaktige løpebiller med svarte flekker. Med sin brede kroppsform og fargetegninger ligner denne slekten mer på enkelte bladbiller enn på typiske løpebiller. Hodet har nokså store, utstående fasettøyne. Pronotum er rundet, bredere enn langt. Dekkvingene er bredt rundede uten påfallende punktrader.
Levevis
Denne gruppen inneholder mange arter som lever i trær, der de gjerne løper rundt på barken.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika, fra Mexico i nord til Argentina i sør.
Nicolai Johannsen
Nicolai Johannsen eller Nicolay Johannsen (født 17. desember 1885, død 13. september 1935) var en norsk skuespiller.
Han debuterte på scenen i 1907 på Fahlstrøms Theater i Oslo og var ansatt på Nationalturnéen 1907/ 08 og Centralteatret 1909- 11. Seinere hadde han spredte engasjementer blant annet ved teatret i Stavanger omkring 1916. Han filmdebuterte hos Nordisk Film i Danmark i 1913 og ble raskt en av selskapets fremste stjerner. De neste to årene medvirket han i omkring 24 stumfilmer, som oftest i hovedrollen. Medvirket dessuten i en enkelt film for Alhambra Film og minst 13 svenske stumfilmer. Seinere medvirkede han også i to norske stumfilmer.
Peppertre
Peppertre (Schinus molle) er en eviggrønn busk eller tre i sumakfamilien.
Žemaitė
Žemaitė (egentlig Julija Beniuševičiūtė-Žymantienė; født i Bukantė ved Plungė; død 7. desember 1921 i Marijampolė) var en litauisk forfatter. Hun stammet fra en forarmet adelsslekt, og engasjerte seg i Litauens nasjonale oppvåkning. Hun skrev om bøndenes liv i en realistisk stil.
Peppertre
Det blir opptil 15 m høyt med smale, hengende greiner. Bladene er finnete med 7–13 par linjeformete småblad. De små, hvite, femtallige blomstene sitter mange sammen i endestilte blomsterstander. Frukten er rosa, rund og 6–7 mm stor.
Bjørn Stallares vei (Oslo)
Bjørn Stallares vei (1–41) er en vei på Sinsen i bydel Grünerløkka i Oslo. Den går fra Trondheimsveien til Sinsenterrassen. Bebyggelsen er en del av Sinsenbyen og består av lamellblokker fra 1930-tallet. Veien har bare nummer på sørsida. Blokkene på nordsida tilhører Trondheimsveien, Knut Alvssons vei og Sinsenterrassen.
Peppertre
Peppertreet vokser vilt i Rio Grande do Sul i Brasil og i Uruguay, Bolivia, Peru og nordlige Argentina. Det er vanlig plantet i subtropiske land både som prydplante og for fruktene som kalles rosépepper og brukes som krydder. Peppertre er forvillet og naturalisert i middelhavslandene, sørlige USA, Sør-Afrika og Australia.
Bjørn Stallares vei (Oslo)
Mellom Bjørn Stallares vei 13–19 og Båhusveien 20–28 ligger den sentrale lekeplassen i Sinsenbyen, populært kalt «Lekern».
Navnet er til minne om Bjørn Stallare, som falt i slaget på Stiklestad. En del av veiene i området har navn som refererer til norsk middelalderhistorie.
Peppertre
En slektning, brasiliansk peppertre (Schinus terebinthifolia), blir også dyrket. Disse trærne er ikke nært beslektet med den egentlige pepperplanten, som tilhører pepperfamilien.
Žemaitė
Verk
Hun skrev de beste verkene sine mellom 1896 og 1898, og totalt skrev hun 150 verker, mest kjent er:
Luigi Facta
Luigi Facta (født 16. november 1861 i Pinerolo i kongedømmet Sardinia, død 5. november 1930) var en italiensk journalist og politiker. Han var Italias statsminister i to regjeringer i en sammenhengende periode fra 26. februar 1922 til 31. oktober 1922. Facta var den siste statsministeren i Italia før Benito Mussolini etablerte sin ledelse.
Facta ble født i Pinerolo i Piemonte. Han studerte jus og ble senere journalist. Facta, som var medlem av det liberalistiske partiet, tjenestegjorde som statssekretær i justis- og innenriksdepartement. Han var også finansminister fra 1910 til 1912 og 1917 til 1924. Ved utbruddet av første verdenskrig, støttet Facta at Italia skulle være nøytralt. Hans sønn ble drept i krigen, og han sa at han var stolt over å gi en sønn til sitt land.
Luigi Facta ble utnevnt til senator i 1924.
Samoa under Sommer-OL for ungdom 2014
Samoa deltok under Sommer-OL for ungdom 2014 fra 16. til 28. august 2014 i Nanjing i Kina. Troppen bestod av to utøvere.
Taqi al-Din
Taqi al-Din Muhammed ibn Ma'ruf ash-Shami al-Asadi (arabisk: تقي الدين محمد بن معروف الشامي, tyrkisk: Takiyüddin eller Taki) (født i 1526 og død i 1585) var en ottomansk vitenskapsmann med kunnskaper innenfor mange fag som holdt til i Konstantinopel. Han var forfatter av mer enn nitti bøker innenfor innenfor astronomi og naturfag, samt teologi. I 1574 ble han invitert av den osmanske sultan Murad III til å bygge et observatorium i Konstantinopel. Hadde hadde omfattende kunnskaper innenfor mekanikk og konstruerte instrumenter, blant annet en stort armillarsfære og flere presisjonsur. Disse brukte han til observasjoner av den store kometen i 1577.
Taqi al-Din brukte også europeiske globuser av himmelen- og jorden som fant vegen til Istanbul som gaver. Arbeidet i observatoriet resulterte i et stort verk kalt Treet av ultimat kunnskap [i slutten av tid eller verden] i Kongedømmet av de Roterende sfærer: De astronomiske tabeller i Konger av konger [Murād III] (original tittel: Sidrat al-muntah al-afkar fi malkūt al-falak al-dawār– al-zij al-Shāhinshāhi). Hans metode for å finne koordinatene til stjernene var så nøyaktig at han fikk bedre målinger enn sine samtidige, som Tycho Brahe og Nicolas Copernicus. Brahe er også antatt å ha vært klar over Al-Dīns arbeid.
Al-Dīn beskrevet også en dampturbin og hvordan den kunne anvendelsen til å rotere et grillspyd i 1551. Han arbeidet med astronomiske klokker for sitt observatorium. Al-Dīn skrev også en bok om optikk, der han påviste loven om refleksjon empirisk, samt en beskrivelse av lysbrytning.
Liv og virke
Taqī al-Dīn ble født i Damaskus den 14. juni 1526 og døde i Konstantinopel i 1585. Hans etnisitet har blitt beskrevet som ottomansk-arabisk, ottomansk-tyrkisk og syrisk. Encyclopaedia of Islam gir ingen omtale av hans etnisitet, men omtaler ham som «[...] den viktigste astronom i det Ottomanske Tyrkia».
Taqi ad-Din fikk sin første utdanning i teologi noe som var vanlig på denne tiden. Hen fikk etter en tid interesse for de konkrete vitenskaper. Han bestemte seg derfor for å begynne og studere naturvitenskap i Damaskus og Kairo. I løpet av denne tiden studerte han sammen med sin far Maʿruf Efendi. Etter studiene fortsatte Al-Dīn å undervise på ulike madaris (skoler), samt at han fungerte som qadi, eller dommer, i Palestina, Damaskus og Kairo. Hans arbeid innenfor disse naturvitenskapene skulle vise seg å bli viktige for hans senere liv.
Taqī al-Dīn opprettholdt et sterkt bånd med representanter fra Ulamaen, altså de boklærde innenfor islam, samt også med embetsfolk. Han fortalte til Sultan Murad III om astronomi, noen han hadde interessere for. Sultanen ble fortalt at det fantes observasjonelle feil gjort av sultanene og astronomen Ulugh Beg. Taqī Al-Dīn foreslo at disse feilene kunne bli rettet opp hvis det ble utført nye observasjoner. Han foreslo et observatorium i Istanbul for å gjøre disse målingene. Murad III ville bli den høye beskytter av det første observatorium i Istanbul. Han responderte raskt på ideen, og fikk raskt satt i gang bygging av det nye observatoriet. Siden Murad III ble beskytter av observatoriet ville han også hjelpe til med finansieringen av prosjektet.
Grunnleggelsen av observatoriet i Istanbul begynte da Taqī al-Dīn kom tilbake til Istanbul i 1570, etter å ha tilbrakt 20 år i Egypt, der han fikk sine kunnskaper om astronomi og matematikk. Kort etter at han returnerte, utnevnte Sultan Selīm II Taqiī al-Dīn som sjefsastronom (Müneccimbasi), etter dødsfallet til den forrige sjefsastronomen Muṣṭafā ibn ҁAlī al-Muwaqqit i 1571.
Taqī al-Dīn nærmet seg sine observasjoner på en kreativ måte. Han fant nye svar på astronomiske problemer på grunn av den strategier han tenkte ut, i tillegg til at det nye utstyret også var til hjelp. Han ville lage trigonometriske tabeller basert på desimalfraksjoner. Disse tabellene plasserte ekliptikken ved 23° 28' 40", mens den egentlig var 23° 27. Dette viser at al-Dīn's instrumenter og metoder var mer presise. Al-Dīn brukt en ny metode for å beregne solare parametere. Han bestemme også størrelsen av den årlige bevegelse av solens maksimale avstand fra jorden (apogee) til 63 sekunder. Den verdien som brukes i dag er 61 sekunder. Til sammenligning fant Nikolaus Kopernikus denne verdien til å være 24 sekunder, mens Tycho Brahe hadde funnet bevegelsen til 45 sekunder, dermed var observasjonene til al-Dīn mer nøyaktig enn disse.
Hovedformålet bak observatoriet var å imøtekomme astronomenes behovene, i tillegg til å kunne tilby et bibliotek og et verksted for å utvikle nye instrumenter. Dette observatoriet skulle bli et av de største i den Islamske verden. Det var ferdig i 1579. Det var i drift frem til 22. januar 1580 da det ble ødelagt. Noen sier at religiøse argumenter var grunnen til at det ble ødelagt, men det var egentlig politiske forhold som lå bak. Et skriv fra storvesir Sinan Pasha til Sultan Murad III forteller hvordan sultanen og storvesiren forsøkte å holde al-Dīn bort fra de lærde, kalt ulama, og ønsket å få ham stilt for retten for kjetteri. Storvesiren informerer sultanen om at Taqī al-Dīn ønsket å reise til Syria, uavhengig av sultanens ordre. Visieren advarte også sultanen at hvis Taqī al-Dīn reiste ditt, er det en mulighet for at han ville bli lagt merke til av ulamaen som ville føre han for retten.
Til tross for Taqī al-Dīn's originalitet, syntes hans innflytelse å ha være begrenset. Det er bare et lite antall gjenlevende eksemplarer av hans verker slik at en ikke var i stand til å få et bredt spekter av hans bidrag. Imidlertid ble noen av hans verker kjent i Vest-Europa, samt at deler av hans boksamling også fant vegen til Europa. Hans arbeider ble kjent takket være manuskriptgransking utført av den nederlandske professoren i arabisk og matematikk, Jacob Golius ved Universitetet i Leiden på 1600-tallet.
Observatoriet i Istanbul
Taqī al-Dīn var grunnlegger og leder for observatoriet i Istanbul, også kjent som observatoriet i Konstantinopel. Dette observatoriet holdes for å være et av Taqī al-Dīns viktigste bidrag til 1500-tallets islamske og osmanniske astronomi. Det er kjent som et av de største observatoriene i islamsk historie. Det blir ofte sammenlignet med Tycho Brahes Uraniborg, som skal ha vært utstyrt med de beste instrumentene i datidens Europa. Brahe og Taqī al-Dīn blir ofte sammenlignet for sitt bidrag til 1500-tallets astronomi.
Taqī al-Dīn arbeidet både i Galata-tårnet, samt i en bygning med utsikt over Tophane i de tidlige årene av sin stilling som sjefsastronom. Mens han hadde sitt virke i disse bygningene, fikk han gradvis økt tillit og hjelp fra innflytelsesrike tyrkiske embetsmenn. Disse nye relasjonene førte til en keiserlig edikt i 1569 fra Sultan Murad III, som besluttet byggingen av observatoriet i Istanbul. I dette nye observatoriet hadde en mange viktige bøker og instrumenter, samt at mange anerkjente forskere hadde tilhold der. Selv om det ikke mye er kjent om bygningens arkitektur, finnes det flere beskrivelser av de som hadde sitt virke der og instrumentene som de hadde tilgang til.
Taqī al-Dīn brukt en rekke avanserte hjelpemidler i sitt observatorium. Noen var instrumenter som allerede var i bruk av europeiske astronomer, mens andre hadde han funnet opp selv. Mens han arbeider i observatoriet hadde Taqī al-Dīn ikke bare brukt gamle instrumenter og teknikker, men han utviklet også en rekke nye. En av disse er nye oppfinnelsene var en klokke som regnes som en av de viktigste oppfinnelsene ved Istanbul observatoriet. Andre instrumenter som han fant opp var: en parallell-linjal; en kvadrant-linjal som var et instrument med to hull for måling av tilsynelatende diameter og formørkelser; en mekanisk klokke med et tog av tannhjul til hjelp for å måle sann bevegelse for stjerner; Muşabbaha bi ' l-menatık, et instrument med strenger å bestemme høst- og vårjevndøgn, oppfunnet for å erstatte armillarsfæren; En Sunaydi-linjal som var et spesielt instrument forklart av Alaeddin el-Mansur
Veksten Taqī al-Dīn og hans observatorium hadde sammenheng med politiske forhold i hans samtid. På grunn av hans far som var professor i juss ved Universitetet i Damaskus, tilbrakte Taqī al-Dīn mye av sitt liv i Syria og Egypt. Under sine turer til Istanbul fikk han forbindelser med mange vitenskapsmenn. Han hadde også anledning til å bruke det private biblioteket til storvesiren på den tiden, Semiz Ali Pasha. Han begynte også et samarbeid med sultan Murad IIIs nye storvesirs private mentor Sa'deddin. Taqī al-Dīn fortsatte sine observasjoner av himmelen, og i Egypt hadde han tilgang til Galata-tårnet og Sa'deddins residens. Selv om Murad III var den som befalte at et observatorium som skulle bygges, var det faktisk Sa'deddin som brakte ideen til ham, fordi han vist om interessen til Murad III for vitenskap.
Sultan ville gi Taqī al-Dīn alt han trengte av økonomisk hjelp for bygninger og støtte i form av tilgang til mange typer bøker. Når Sultanen besluttet å opprette observatoriet så han på det som en måte å vise styrken til hans monarki, ikke bare at han hadde den finansielle muligheten. Murad III viste sin makt ved å bringe Taqī al-Dīn og noen av de mest suksessfulle forskere innen astronomi sammen for å arbeide mot et mål og øke kunnskapen på området. Murad III sørget for at det var bevis på hans prestasjoner ved at hans hans hoffhistoriker, Seyyid Lokman, gjorde svært detaljerte registreringer av arbeidet ved observatoriet. Seyyid Lokman skrev at sultanens monarki var mye sterkere, enn andre i Irak, Persia, og Anatolia. Han hevdet også at Murad III var over andre monarkene fordi resultatene fra observatoriet ga nye kunnskaper og erstattet gamle sannheter.
Observatoriet ble stengt 1579, og fullstendig revet av myndighetene den 22. januar 1580, bare 11 år etter at det var etablert. Årsaken var politiske forhold, samt at Taqī al-Dīn hadde kommet med uriktige astronomiske prognoser.
Taqī al-Dīn arbeid med klokker
Før det 1500-tallet hadde ikke europeiske klokker noe særlig høy etterspørsel. Mangel på nøyaktighet hadde sin årsak i svært høye kostnader, men samtidig hadde ikke menneskene særlig stort behov for nøyaktige klokker. Stort sett ble klokkene brukt for å holde oversikt over tiden for kirkens bønnetimer. Timeglass, vann klokker og solur var mer enn nok til å møte deres behov.
Det var ikke før rundt 1547 at det osmanene fikk behov for klokker fra Europa. Det hele startet med at klokker gitt i gaver fra Østerrikerne. Europeiske urmakere begynte å lage klokker som dekket behovene for osmanene. De nye klokkene viste månefasene og hadde ottomanske tall.
På grunn av denne høy etterspørselen etter mekaniske klokker ble Taqī al-Dīn ble spurt av storvesiren om å lage en klokke som viser nøyaktige bønnetimer. Dette føre til at han skrev sin første bok om konstruksjon av mekaniske klokker, som fikk tittelen "al-Kawakib al-Durriya fi Bengamat al-Dawriyya" i 1563. I sitt forfatterskap sies det at Taqī al-Dīn ble påvirket av den greske guden Hermes. Han mente at det ville være en fordel å ta med en "sann hermetiske og destillert oppfatning av bevegelse av de himmelske legemer". For å få en bedre forståelse av hvordan klokker fungerer brukte Taqī al-Dīn tid på å få kunnskap fra europeiske urmakere, så vel som å studere klokkene til Semiz Ali Pasha som eide mange klokker.
Dampmaskiner og pumper
I 1551 beskrev Taqī al-Dīn en selv-roterende spindel. Denne er et tidlig bidrag til utviklingen av dampturbiner. I boken Al-Turuq al-samiyya fi al-alat al-ruhaniyya (De sublime metoder for åndelig maskiner) beskriver al-Dīn denne maskinen, samt noen praktiske anvendelser for den. Spindelen ble beskrevet til å rotere når det ledes damp inn på skovlene på et hjul montert på en aksel.
Taqī Al-Dīn beskrevet også fire maskiner for å pumpe vann. De to første er vannpumper drevet av dyr. Den tredje og den fjerde er begge drevet av et skovlhjul. Den tredje er en pumpe utstyrt med veivstang, mens den fjerde var en pumpe med seks sylindrer. I den fjerde pumpe er det vertikale stempler tilknyttet kammer og stanghammere som drives av et skovlhjul.
Optikk
Som astronom var Taqī al-Dīn godt kjent med optikk og oppførselen til lys. Han skrev en bok kalt Takîyüddîn'in Optik Kitabi eller oversatt Taqī al-Dīn's bok om optikk. Boken har tre kapitler, der det første omhandler synet, det andre refleksjon og gjøres en konklusjon angående lysbrytning. Han bemerket at boken var basert på eksperimentelle bevis snarere enn konklusjoner trukket fra tidligere verker. Han bemerket også at lys kilden, noe som motstridende oppfatning til Ibn al-Haytham.
Syn
I henhold til oppfatningen i oldtidens Hellas var det to konkurrerende hypoteser om synet. En teori gikk ut på at stråler ble sendt ut fra øynene mot et objekt, mens en annen som oppfatning var at objekter sender ut lys og at menneskets øyne observert det. Begge sider hadde sine tilhengere, men Taqī al-Dīn var i stand til å vise eksperimentelt at lyset strømmer ut fra et objekt for deretter å bli samlet i menneskets øyne. Al-Dīn hevdet at lyset ville ta for lang tid å reise mellom oss og himmelen til å se den sfære som holdt stjerner. Siden vi kan se stjernene om natten uten noen forsinkelse, er det opplagt at lyset kommer fra stjernene og ikke fra noe observatøren produserer. Ut fra denne forklaringen hevdet han at også fargen på lyset er inkludert i lyset fra objektet. Han hevdet også at mens lyset fra et enkelt punkt stråler utover i en sfære som enkeltstråler av lys som går i rette linjer. Til slutt viste han at fargen på et objekt ble produsert av refleksjon og brytning egenskapene til et objekt.
Lysrytning
På samme måte som refleksjon hadde lysbrytning hadde vært kjent før Taqī al-Dīn's tid. Det var imidlertid en mye mer komplisert problem. Det var kjent at lys som brytes forplanter seg i en sfærisk skall, mye på samme måte som også reflekterte lyset gjør. En hadde også sett at fargen på materialet som lyset forplanter seg gjennom tas opp av det. Hvis en stråle av lys går fra ett medium til et annet, vil vinkelen bli avbøyd på en måte som er relatert til tettheten av de to materialene. På samme måte som ved refleksjon, ligger den innkommende strålen, strålen som brytes, og normalen til disse, ligger alle i samme plan. Men en hadde observert at vinkelen til den brutte strålen alltid er mindre enn vinkelen for den innkommende strålen. Det eneste unntakene fra dette er at lysstråler som er vinkelrett på et transparent medium ikke brytes. Taqī al-Dīn oppdage at om «forskjellen mellom brytningsvinkelen til forskjellige infallstråler er mindre enn forskjellen mellom vinklene til strålene ut». Han bemerket også at forholdet mellom vinkel til den innkommende strålen og vinkelen til den brutte strålen, er større desto større den innkommende strålens vinkel er. Dette betyr at Taqī al-Dīn var i nærheten av å formulere Snell's lov, uten lykkes helt.
Viktige verker
Taqī al-Dīn var forfatter av mer enn nitti bøker innenfor et bredt utvalg av emner som astronomi, klokker, matematikk, mekanikk, optikk og naturfilosofi.
Astronomi
Arbeidet hans i observatoriet resulterte i et stort verk kalt Treet av multimat kunnskap [i slutten av tid eller verden] i Kongedømmet av de Roterende sfærer: De astronomiske tabeller i Konger av konger [Murād III] (original tittel: Sidrat al-muntah al-afkar fi malkūt al-falak al-dawār– al-zij al-Shāhinshāhi). Arbeidet ble utarbeidet i på grunnlag av observasjoner utført i Egypt og Istanbul for å utfylle og komplettere verket til Ulugh Beg, kjent som Zij as-Sultani. De første 40 sidene av verket omhandler beregninger, etterfulgt av diskusjoner om astronomiske klokker, himmelske sirkler, og informasjon om tre formørkelser som han observert i Kairo og Istanbul. For stadfestet data av andre observasjoner av formørkelser i andre nasjonale innstillinger som Daud ar-Riyyadi (David Matematikeren), David Ben-Susan av Salonika. Ifølge Salomon Schweigger, kapellan av Habsburg-ambassadør Johann Joachim von Sinzendorf, var Taqi al-Din en sjarlatan som forførte Sultan Murad III og fikk han til å kaste vekk enorme ressurser.
Taqī al-Dīn skrev mange bøker om astronomi, matematikk, mekanikk og teologi. Hans metode for å finne koordinatene til stjernene var angivelig så nøyaktig at han fikk bedre målinger enn sine samtidige, som Tycho Brahe og Nicolas Copernicus. Brahe er også antatt å ha vært klar over Al-Dīns arbeid.
Sumbawanga
Sumbawanga er en by i vestlige Tanzania, og er hovedstad for regionen Rukwa. Byen hadde ei befolkning på 146,842 i folketellinga i 2002, hvorav 71,176 (48,5 %) var menn. Mange av innbyggerne tilhører stammen fipa. Byens navn betyr «heksers møteplass», hvilket kan komme av lokal overtro og heksedoktorpraksis. Byen er hjem til regionens største sjukehus, det statlige drevne Rukwa General Hospital, samt Dr. Atiman Hospital, som drives av Sumbawanga katolske bispedømme.
Arne Johansen (motstandsmann)
Arne Margido Johansen (født 3. juni 1909 i Orkanger, død 17. november 1943) var en norsk motstandsmann, under krigen sentral i Norges Kommunistiske Parti i Trøndelag.
Sumbawanga
Den lokale økonomien avhenger for det meste av jordbruk og små lokale virksomheter; det er lite industri eller produksjon i byen. Sumbawanga kan nås med buss fra Mbeya i sør eller Mpanda i nord.
Arne Johansen (motstandsmann)
Før krigen var Johansen aktiv i Arbeidernes ungdomsfylking og formann i Vestkanten AUL i Trondheim. Under den finske vinterkrigen ble frontene harde mellom DNA og NKP, og i Trondheim ble eksklusjonsvåpenet brukt mot rundt 50 AUF-ungdommer som samarbeidet med kommunistene. Johansen var blant dem som ble ekskludert.
Under krigen var Johansen sentral i motstandsarbeidet i Trondheim. Han organiserte både arbeidet med å spre illegale aviser og militære grupper, og var leder for den såkalte Thingstad-gruppen. I 1942 ble han leder for NKPs distriktsparti i Trondheim og medlem av partiets sentralkomité.
Johansen ble arrestert 23. oktober 1943, da Gestapo fant ut hvor han oppholdt seg. Under arrestasjonen ble han såret. Uten legetilsyn ble han brakt til Vollan fengsel i Trondheim, utsatt for tortur og til slutt skutt 17. november 1943.
Nesttuntunnelen
Nesttuntunnelen er en tunnel på fylkesvei 583 i Bergen kommune i Hordaland. Tunnelen er 603 meter lang. Nesttuntunnelen ligger ca 170 meter fra Hopstunnelen.
Trafikkutvikling
Årsdøgntrafikken i tunnelen siden 2010.
Gammarus mucronatus
Gammarus mucronatus er en art i slekten Gammarus innenfor familien Gammaridae, av ordenen Gammaridea - som inngår i gruppen av amfipoder.
Arten er ikke funnet i norske farvann eller i nordlige Atlanterhavet.
Val di Fiemme
Val di Fiemme (tysk Fleimstal) er en dal og et forvaltningsdistrikt (comprensorio) i den italienske provinsen Trentino. Dalen strekker seg i vest–øst-retning innover i Dolomittene.
Val di Fiemme er et kjent vintersportssted, og ski-VM i langrenn, hopp og kombinert ble arrangert her både i 1991 og 2003 og igjen i 2013.
Kommuner
Val di Fiemme har elleve kommuner:
Vitenskapsåret 1996
Dødsfall
filosof og verdensborger ||align=center|90 ||align=center| 1905 ||
Bokseklubben av 1930
Bokseklubben av 1930 (B-30), stiftet 20. mai 1930, er en norsk bokseklubb fra Trondheim. Klubben holder til i Rostenhallen på Tiller.
Klubben har hatt en rekke norgesmestere i boksing for senior, bl.a. Henry Tiller (1935-1940), Sven Åberg (1953-1956), Egil Eidsvåg (1956), Svein Erik Paulsen (1964-1972), Ivar Undall (1965-1968), Kurt Skavaas (1966-1971), Knut Reitan (1978-1981), Lars Thore Thomassen (1987-1990), Frank Wahl (1988), Per Magne Tronvoll (1993-1998), Monica Lassen (2000), Tor-Erik Sivertsen (2002-2003), Kim Johnny Jenssen (2002), Kari Jensen (2003-2005), Ingrid Brevik Hegle (2004-2008) og Christine Tollefsen (2018).
Klubben ble kåret til beste klubb i NM i 1955, 1956, 1964, 1966 og 1968.
Blå time
Den blå timen kommer av det franske uttrykket l'heure bleue, som viser til perioden med tussmørke hver morgen og kveld når det verken er fullt dagslys eller helt mørkt, og himmelen har en annen blåfarge enn om dagen. Fenomenet skyldes Rayleigh-spredningen av sollyset.
Den blå timen blir regnet som spesiell på grunn av lyskvaliteten på denne tiden av dagen, og både selve uttrykket og det naturfenomenet det refererer til, blir mye brukt i kunstnerisk sammenheng og i populærkulturen.
Noter
<references group=lower-alpha/>
Clemente Gaddi
Clemente Gaddi (født 23. desember 1901 i Mandello del Lario i Italia; død 7. november 1993 i Bergamo) var en italiensk katolsk erkebiskop.
Hellegroper
Hellegroper er en spesiell form for steinsatte ovale eller rektangulære fordypninger i terrenget ut mot kysten, tolket som samiske kulturminner. De er typisk 2–4 meter lange og 1–2 meter brede og opptil 0,5 m dype, og er kun avdekket i Nord-Troms og Finnmark, med ytre deler av Lyngenfjorden som sørligste grense. På hvert sted er det vanligvis opptil fem groper, men store felt på opptil 30–40 groper er også kjent.
Clemente Gaddi
Prest
Clemente Gaddi ble presteviet den 18. september 1926.
Biskop av Nicosia
Den 24. juni 1953 utnevnte pave Pius XII ham til biskop av Nicosia på Sicilia. Han ble bispeviet den 6. september samme år av Felice Bonomini, biskop av Como; Medkonsekratorer var Guglielmo Bosetti, hjelpebiskop i Brescia, og Giacomo Zaffrani, biskop av Guastalla.
Koadjutor-erkebiskop av Siracusa
Den 21. juli 1962 utnevnte pave Johannes XXIII ham til koadjutor av bispedømmet i Siracusa og til titulærerkebiskop av Darnis.
Hellegroper
Tolkning av funnene
Det synes om hellegropene ble vanlige fra 300-tallet, mens den mest aktive perioden var fra rundt 600- til 900-tallet. Dette betyr at gropene tas i bruk i tiden der gårds- og høvdingsamfunnet befester sin posisjon. Anleggene ser ut til å først å fremst være etablert nord for området der den norrøne befolkningen holdt til. Spesielt er konsentrasjonen av hellegropene stor ved grenseområdet mot norrøne boplasser. En har også funnet rester etter torvhus og båtopptrekk. Ut fra alle disse funnene tror en at dette kan ha dreid seg om sesongmessig utnyttelse av ressurser på kysten.
Siden anleggene med hellegroper er så store at de overstiger eget behov, tror en at produksjonen av tranolje kan ha vært eksportrettet. I bytte mot tranolje fikk kystsamene sannsynligvis jern. Det mener historikerne var årsaken til at knapphet på jern ikke oppstod, og at de ikke behøvde å ta i bruk stein.
Clemente Gaddi
Biskop-erkebiskop av Bergamo
Pave Paul VI utnevnte ham den 25. september 1963 til erkebiskop ad personam og til biskop av Bergamo. Der fikk han ry dom en særlig folkenær biskop. Fra 1962 til 1965 deltok han på Det andre vatikankonsil.
Den 20. mai 1977 innvilget pave Paul VI hans aldersbetingede avskjedssøknad.
Hellegroper
Tolkning av funnene
En tror videre at hellegropene markerte yttergrensene for norrøn bosetning mot nord helt siden jernalderen. Det er spesielt mange hellegroper nord for Lyngenfjorden, nettopp der historiske kilder angir at norrøn bosetning hadde sin nordlige grense i vikingtid og middelalder. Denne grensen sammenfaller også med det som i senere middelalder var den vestlige skattegrensen for norsk-russisk (Novgorod-republikken) fellesbeskatning av samene. At antallet anlegg med hellegroper er spesielt stort nord for denne grensen, kan ha årsak i nærhet til markedet. Samtidig var anleggene markeringer i terrenget som signaliserte hvem som hadde rettighet til resursene.
Mot slutten av vikingtiden avsluttes bruken av hellegropene. En tror at årsaken er utvikling av nye sosiale og kulturelle forhold, dessuten bryter de norrøne høvdingedømmene sammen etter urolige tider. Samene får på nytt etablert handelsforbindelser mot øst og olje ser ikke ut til å være noen ettertraktet byttevare for disse kontaktene. På denne tiden oppstår det over hele Fennoskandia større interesse mot ressurser i innlandet. Et annet forhold er at det oppstod en stor kilde til olje i form av tran fra utvikling av kommersielt torskefiske på 1000- og 1100-tallet, altså Lofotfisket, hvor tran er en enkel olje å utvinne.
Knutepunkt (konferanse)
Knutepunkt er en årlig konferanse for Laiv og Rollespill, første gang avholdt i 1997. Konferansen arrangeres på omgang i Norge (Knutepunkt), Sverige (Knutpunkt), Danmark (Knudepunkt) og Finland (Solmukohta), og er en viktig arena for internasjonal utveksling av kunnskap og erfaringer, samt utvikling av rollespillteori.
Clemente Gaddi
Biskop-erkebiskop av Bergamo
Clemente Gaddi døde den 7. november 1993 i en alder av 91 år. I hans hjemby Mandello di Lario ble Piazza Monsignor Clemente Gaddi oppkalt etter ham.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Knutepunkt (konferanse)
Fra og med 2001 har det blitt gitt ut bøker med artikler om laiv i forbindelse med Knutepunkt. Disse har etter hvert utviklet seg til artikkelsamlinger med både nordisk og internasjonalt innhold.
Zonen
Zonen er en svensk thriller- og dramaserie i seks deler fra 1996 regissert av Martin Asphaug. Manuset ble skrevet av Lars Bill Lundholm og Thomas Borgström. Serien ble produsert av Sveriges Television AB Kanal 1 i samarbeid med Danmarks Radio, Ríkisútvarpið-Sjónvarpid og Norsk rikskringkasting.
Handling
Det svenske forsvaret gjennomfører prøver med syntetisk ozon for å forbedre det tynne ozonlaget i Nord-Sverige. Et svensk militær transportfly endrer betegnelse og flyr inn i svensk luftrom samtidig som sjefspersonalet fra forsvaret hindrer en inngripen fra et kontrollrom på bakken. Ozonet blir spredt ut og man lar et forskerteam gjennomføre ballongprøver innenfor sonen. Noe gikk galt. Det syntetiske ozonet har ødelagt det eksisterende ozonlaget. Faren i en russisk familie, som bor i sonen, er rypejeger og blir utsatt for solens ultrafiolette stråling. Han søker hjelp for dette hos doktor Lagerlöf. Mannen avgår ved døden når Lagerlöf frakter ham til Kiruna sykehus.
Legen Jacob Lagerlöf fatter mistanke og snubler over en hemmelighet som er såpass godt bevart at han nå får både militær og regjering etter seg. Ved sin side har han Pecka Kregert, journalist ved Norrlands allehanda, en avis der Pecka lar hemmeligstemplet materiale bli produsert - med den følgen at de militære ilegger ham ytringsforbud. Doktor Lagerlöf har en bror, Peter, som bor i Stockholm og arbeider ved forsvarsdepartementet. Etter påtrykk fra Jacob lar Peter seg overtale til å stjele forsvarshemmeligheter fra Henrik Levin, forsvarssekretær ved forsvarsdepartementet. Dokumentene skal senere bli anvendt under en TV-sendt debatt foran kommende riksdagsvalg. En katt og rotte-lek tar fart med løgner, påtrykk, hemmeligheter, anlagte branner og mord.
Rebecca Sullivan
Rebecca Sullivan (født 11. september 1972) er en australsk judoka.
Hun representerte Australia under Sommer-OL 2000 i Sydney, der hun ble utslått i omspillet.
11. serierunde i Toppserien 2021
4 av kampene i '''11. serierunde i Toppserien 2021''' ble spilt lørdag 14. august, mens runden ble avsluttet med kampen mellom og  søndag 15. august.
Riksrådsforhandlingene
Riksrådsforhandlingene var forhandlinger som foregikk i perioden 13. juni–18. september 1940 mellom de tyske okkupasjonsmyndighetene og norske representanter, fra 16. juni Stortingets presidentskap, etter at de siste norske styrkene hadde lagt ned våpnene, og regjering og kongehus hadde flyktet til London. Formålet med forhandlingene var fra tysk side å få fram en norsk regjering som kunne inngå fredsavtale med Tyskland, og styre landet under ledelse av okkupasjonsmakten.
Riksrådet skulle erstatte Administrasjonsrådet som fra 15. april hadde vært det øverste sivile styringsorgan i de tyskokkuperte delene av Norge. Stortingsrepresentantene fortok gruppevise avstemninger der de var villige til avsette kongen og regjeringen og dermed oppheve Elverumsfullmakten, men forhandligene strandet 18. september fordi tyskerne forlangte å få inn et flertall av NS-medlemmer eller NS-sympatisører som medlemmer av riksrådet. Deretter proklamerte Josef Terboven et kommissarisk råd.
Forhandlingenes innledning
Forhandlingene kom i stand på tysk initiativ, mens bruken av selve ordet riksråd var biskop Eivind Berggravs idé, etter mønster av middelalderens riksråd. Om formiddagen onsdag 12. juni avla Hans Dellbrügge et besøk hos biskop Berggrav i Oslo bispegård. 38 år gamle Dellbrügge hadde tittelen regjeringspresident, var dr. jur. med forfatningsrett som spesialitet, og var en av Terbovens direkte underordnede. Samme kveld kom Dellbrügge tilbake og møtte, foruten Berggrav, medlemmene i Administrasjonsrådet samt høyesterettsjustitiarius Paal Berg. Torsdag 13. juni møtte så Administrasjonsrådets medlemmer hos Dellbrügge i Stortingsbygningen og fikk der forelagt et ultimatum: Skulle Norge beholde sin selvstendighet, måtte det skje på Tysklands premisser, hvis ikke ville Norge måtte styres som et tysk protektorat. Premissene var at Stortinget skulle sammenkalles til møte på Eidsvoll og vedta at regjeringen og kongehuset måtte avskaffes og at det måtte velges en ny regjering. I forståelse med Administrasjonsrådet avla Berggrav samme kveld et besøk i den svenske legasjonen i Inkognitogaten 27 der Johan Beck-Friis var svensk sendemann. Formålet med besøket var å bruke Sverige som en kanal overfor tyske myndigheter til å få dem til å lempe på kravene.
Fredag 14. juni var det et møte i Administrasjonsrådets lokaler i regjeringsbygningen. Foruten Administrasjonsrådet deltok Paal Berg, Eivind Berggrav, Stortingets visepresident Magnus Nilssen og LOs fungerende leder Elias Volan. Samme kveld og dagen etter var det nye møter der også flere representanter for Arbeiderpartiet, Bondepartiet, Høyre og Venstre deltok. De 22 deltakerne skrev under på en anmodning til Høyesterett om å innkalle Stortinget til møte for å etablere et riksråd. Berg, Berggrav og Ole F. Harbek fra Administrasjonsrådet ble utpekt til å forhandle med Rikskommisariatet. De tre møtte Dellbrügge om kvelden 15. juni der han viste til at Stortinget en gang før hadde avsatt en konge (7. juni 1905), og at dette kunne gjøres igjen.
Søndag 16. juni var det nytt møte i regjeringsbygningen der de tre forhandlerne redegjorde for at de ikke kom videre, og Stortingets presidentskap ble gitt ansvaret for videre forhandlinger. Høyesterett hadde dagen før utarbeidet et P.M. der det ble slått fast at det ville være grunnlovsstridig av Stortinget å avsette regjeringen og kongen. Dette P.M. ble imidlertid ikke framlagt i møtet.
Presidentskapet inn i forhandlingene
Presidentskapet bestod av visepresident Magnus Nilssen (Ap), som var fungerende stortingspresident i Carl Joachim Hambros fravær, odelstingspresident Peter Olai Thorvik (Ap), visepresident i Odelstinget Neri Valen (V), lagtingspresident Gabriel Moseid (Bp) og visepresident i lagtinget Andreas Moan (Ap). Dessuten var Ivar Lykke oppnevnt av Høyre til å delta i forhandlingene i stedet for stortingspresident Hambro. Biskop Berggrav deltok fortsatt i den norske forhandlingsdelegasjon, i egenskap av å være tyskkyndig.
Om kvelden 16. juni holdt kong Haakon en fem minutter lang radiotale til det norske folk. Dette var hans første tale etter at han og regjeringen kom til London. I talen sa kongen at han sammen med regjeringen «ville ta hånd om de mange administrative, finansielle og politiske saker». Han viste også til 1814 og 1905 og avsluttet med å sitere fra «Ja, vi elsker» om Gud: «Landet ville han beskytte, skjønt det mørkt så ut». Like før talen ble holdt mottok kongen en henvendelse som kom fra forhandlerne i Oslo om ikke å holde talen. Paal Berg hadde henvendt seg til Norges minister i Stockholm, Johan Wollebæk, som via den britiske minister i Stockholm formidlet anmodningen til det britiske utenriksdepartementet.
Videre forhandlinger
Tyskerne framsatte en rekke krav som ble godtatt av Stortingets presidentskap 27. juni, mot at Vidkun Quisling skulle holdes unna. Kravene var:
I juli forlot Quisling landet og presidentskapet skrev brev til kongen som svarte i en radiosending over BBC at han ikke kunne medvirke til en ordning «som strider mot Norges Grunnlov og som med makt søkes påtvunget det norske folk». Kongens nei var et av de få lyspunktene denne sommeren, og ble en sterk inspirasjon i folkets motstand mot okkupantene.
I Berlin hadde Quisling mange støttespillere som overtalte Hitler til å sende Quisling tilbake til Norge mot rikskommissær Josef Terbovens ønske. De norske forhandlerne gikk med på også disse kravene og etter flere voteringer i september vedtok Stortinget avtalen med 92 mot 55 stemmer.
Stortinget slapp med skammen da forhandlingene sprakk 18. september etter at tyskerne forlangte å få inn fem NS-statsråder. I en radiotale 25. september forkynte Terboven dannelse av et kommissarisk råd med et flertall av NS-statsråder der Vidkun Quisling ikke hadde noen formell rolle, men der han hadde regelmessige møter med de kommisariske statsrådene i egenskap av å være NS-leder.
Mynt og kron
Å slå mynt og kron er en gammel betegnelse på en avgjørelsesmetode i tilfeller der man har valget mellom to alternativer som fremstår som likeverdige.
Pengestykker har tradisjonelt en side der verdien er oppgitt (revers), denne kalles «mynt». På motsatt side var der enten portrett eller segl til det «kronede hode» som står som garantist for mynten (advers), altså «kron»(e). Unntak er den norske 1 kronemynten. Der reversen som oftest blir referert til som "kronen" av allmenheten.
Selv om begge sider av pengestykket har lik mulighet for å lande øverst, er det først ved å slå mynt og kron svært mange ganger, at en vil få et tilnærmet likt antall for begge alternativer. I mellomtiden tilsier sannsynligheten at en kan ha slått samme mange ganger etter hverandre. Amerikanske statistikere hevder derimot at det ikke tilfeldig hvilken side mynten havner på.
Mynt og kron brukes fremdeles til å bestemme hvilket lag som skal ta avspark i en fotballkamp. Mynten kastes eller knipses opp i luften, slik at den snurrer. Siden begge sider av en mynt er tilnærmet like tunge, overlater en dermed til tilfeldighetene hvilken side som lander opp. Det må alltid avtales på forhånd hvilket alternativ som knyttes til hver side.
Doreen Dredge
Doreen Dredge, gift Wolff (født 14. juli 1931 i Kelvington i Saskatchewan) er en canadisk tidligere friidrettsutøver, som konkurrerte i høydehopp.
Hun er gift med Bernhard Wolff, og disse har tre barn. Det meste av sitt voksne liv har hun bodd på en gård nær byen Liberty i Saskatchewan.
Bakgrunn
Dredge vokste opp på en gård nær Kelvington, der hennes far lagde høydehoppgrop og høydehoppstativ med en poppelgren som list til henne. Hun Både hun og søsknene drev med høydehopp, og vant mange lokale konkurranser som barn. ble «oppdaget» av Joe Griffiths, da hun hoppet 148 cm (4' 10,5") i høyde under under et friidrettsstevne på high school. Han ga henne piggsko, og to uker senere satte hun ny juniorverdensrekord med 156 cm (5' 1,5"). Griffiths skrev følgende om henne i 1963, som årsaken til at han så henne som talentfull; «finely shaped legs with long muscles, which are characteristic of a high jumper». Han hadde tidligere også «oppdaget» Ethel Catherwood, og trente henne til OL-gull i høydehopp under Sommer-OL 1928.
Idrettskarriere
Dredge deltok i et OL-kvalifiseringsstevne i Winnipeg i 1948, og tangerte der den canadiske rekorden på 160 cm. Lokalmiljøet samlet da inn penger for henne, til sammen $700, for å støtte henne økonomisk og muliggjøre den reisingen som krevdes for å kvalifisere seg til OL. Noen uker senere vant hun det canadiske OL-uttaket (Olympic Trials), og ble dermed tatt ut til å delta i Sommer-OL 1948, 17 år gammel. Hun hoppet fortsatt med saksestilen, selv om western roll var tatt i bruk av mange. Hun endte på delt fjerdeplass, sammen med Vinton Ruth Beckett fra Jamaica. Etter OL deltok hun i to lokale stevner, før hun la opp, fordi «det finnes viktigere ting i livet».
Hun ble canadisk mester i høydehopp i 1948. Hun ble ført opp på Saskatchewan Sports Hall of Fame i 1990.
Referanser
<References />
Jonas Basanavičius
Jonas Basanavičius (født 23. november 1851 i Ozkobole i Polen, død 27. februar 1927 i Wilno) var en litauisk lege, vitenskapsmann og politiker. Han er kjent for sin rolle i den litauiske nasjonale bevegelsen fra slutten av 1800-tallet.