cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Asiana Airlines
Asiana Airlines er et av Sør-Koreas to store flyselskaper. Det er både mindre og yngre enn Korean Air. Asianas hovedkvarter og internasjonale hub er Incheon internasjonale lufthavn, og innenlandsknutepunktet er Gimpo internasjonale lufthavn. Asiana har fløyet siden 1988. Per 31. desember 2003 eier Kumho Asiana Group 46,33 prosent av Asiana via sine datterselskaper. Asiana er i vekst og har flere ruter til Europa, som London, Paris, Frankfurt am Main og Roma.
Asiana Airlines er inne i en restrukturering og moderselskapet Kumho Asiana Group solgte Asiana Airlines våren 2019 til flere lokale investorer med Hyundai gruppen som hoved majoritet, etter Koreans lov kan ikke utenlandske eie mer enn 49% av et koreansk flyselskap.
Flåte
Asiana Airlines har følgende fly per april 2020
Historie
Asiana Airlines ble startet i 1988 med en flåte med 737-fly, selskapet hadde en tidligere historie som Air Seoul fra 1986 men for å over gå sin konkurrent Korean Air med et større navn med mer klang, kom Asiana til. Kumho startet som taxi selskap ble en flåte på 4 stykket i Daegu, Sør Korea. Selskapet hadde en stort forbruk på bildekk og dermed iiternilserte dekkproduksjone som ble en av de største dekkprodusenter, Kumho-Tire
Xylotrupes meridionalis
Xylotrupes meridionalis er en bille som hører til gruppen hornbiller (Dynastinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
En stor, blank, mørk hornbille. Som de fleste andre artene i slekten Xylotrupes har hannene et fremoverrettet horn på pronotum og et krumt horn på hodet, begge kløvet i spissen.
Levevis
Larvene utvikler seg i råtnende plantemateriale og tar trolig vanligvis to år på utviklingen, de voksne billene lever 2-4 måneder. De voksne hannene kjemper mot hverandre ved hjelp av hornene, hver prøver å vippe motstanderen over på ryggen. De voksne billene er mest aktive om natten og flyr gjerne til lys.
Utbredelse
Arten er utbredt i Sri Lanka og India (Assam).
Avatar (band)
Avatar er et melodisk death metal-band fra Göteborg.
Bandet ble opprettet 2001 av trommespilleren John Alfredsson og gitaristen Jonas Jarlsby
Tvetenveien (Oslo)
Tvetenveien (7–267B, 4–312 ) er en vei i bydelene Gamle Oslo og Alna. Den tar av fra Østensjøveien like ved Østre gravlund og går via Teisen, Hellerud, Tveita, Haugerud og Trosterud før den krysser E6 og ender i en rundkjøring ved Strømsveien der veiløpet fortsetter i Nedre Kalbakkvei. Mellom Østensjøveien og Hellerud stasjon danner veien nordgrense for strøket Bryn (bydel Østensjø). Strekningen mellom Lindebergåsen og Strømsveien er del av riksvei 191.
Veien fikk navn i 1861 etter Tveten gård (nr. 101), men det meste av bebyggelsen er fra etterkrigstiden.
I begynnelsen av veien er bl.a. Østre gravlund og Helsfyr gravlund (jødisk), begge i nr. 7, samt Hellige Nikolai ortodokse kirke (nr. 13) og Bryn brannstasjon (nr. 18). Veien passerer flere kjøpesentre (Tveita senter, Haugerud senter) og skoler (Trosterud skole, Haugerud skole). Den går parallelt med Furusetbanen fra Hellerud stasjon og nesten til Trosterud stasjon. Mye av boligmassen med adresse til veien er konsentrert til Stubberudlia borettslag på Trosterud (nr. 189–261).
Harald Adolfsen
Harald Martin Adolfsen (født 24. mai 1953 på Værøy, død 23. desember 2015 samme sted) var en norsk politiker fra Høyre. Han var ordfører i Værøy kommune. Han satt for Felleslista (Høyre m.fl.). Adolfsen ble valgt til ordfører ved kommunevalget i 2003 og gjenvalgt i 2007 og 2011. Han døde av kreft i sitt hjem på Værøy 23. desember 2015.
Tvetenveien (Oslo)
Knutepunkter og severdigheter
Riksvei 191
Steinar Torstensen
Steinar Torstensen (født 30. juni 1951) er en norsk politiker (Ap). Han sitter i kommunestyret i Værøy kommune. I forrige periode (fram til valget i 2003) var han varaordfører i kommunen. Men da Arbeiderpartiet gikk sterkt tilbake, ble det Felleslista for Værøy som overtok ledervervene i kommunen.
Alienocacculus
Alienocacculus er en gruppe av (slekt) av biller som tilhører familien stumpbiller (Histeridae).
Utseende
Små (ca. 2 millimeter), tettbygde, oftest svarte stumpbiller. Kroppen er gjerne rundet og litt hvelvet. Gruppen kan kjennes på at dekkvingenes midparti er slett uten punkstriper, ofte speilblankt.
Levevis
Artene er knyttet til sanddyner der de graver i sanden.
Utbredelse
Artene er utbredt i Nord-Afrika og Arabia.
Håkon Alstadheim
Håkon Alstadheim (født 14. juni 1963 på Skatval i Nord-Trøndelag) er en norsk politiker (V).
Etter Ole Vig videregående skole gikk han befalsskole og studerte matematikk ved Universitetet i Trondheim, deretter sosialøkonomi og informatikk ved Universitetet i Oslo. Alstadheim har vært blant annet systemkonsulent og teknisk konsulent.
Alstadheim var leder i Stjørdal Unge Venstre 1981–1982, medlem av Unge Venstres sentralstyre 1988–1990, medlem av landsstyret 1990–1992 og ansatt som organisasjonssekretær i 1991. Han var medlem av Oslo Venstres finansnemnd 1992–1997. Alstadheim var medlem av Stjørdal kommunestyre og formannskap 2007–2015, leder i Venstres kommunestyregruppe 2007–2014 og leder i oppvekstkomiteen 2007–2011. Han var varamedlem av Nord-Trøndelag fylkesting 2011–2015 og Venstres 3. vararepresentant til Stortinget fra Nord-Trøndelag 2013–2017.
Håkon Alstadheim er sønn av professor og Venstre-leder Håvard Alstadheim og fetter av journalist Kjetil B. Alstadheim. Han er gift og har barn. De bor på slektsgården Alstadheim på Skatval.
Gayatri mantra
Gāyatrī mantra er et høyt aktet mantra, basert på et vers i vedisk sanskrit i en hymne i Rigveda (3.62.10), og tilskrevet rishien Viśvāmitra. Mantraet har fått sitt navn etter dets vediske gāyatrī metrikk. Verset er en påkallelse av deva Savitr, og mantraet blir derfor også kalt Sāvitrī. Messingen av mantraet blir tradisjonelt innledet med oṃ og formularet eller «den store ytring» (mahāvyāhṛti) bhūr bhuvaḥ svaḥ.
Gāyatrī mantra forekommer mange steder i den vediske litteraturen, såvel som i klassiske tekster som Manus lover, Harivamsa og Bhagavad Gita. Det utgjør en viktig del av upanayanam-seremonien for unge menn i hinduismen og messes av braminer under deres daglige ritualer. Moderne reformbevegelser innenfor hinduismen bidro til å utbre mantraet blant kvinner og alle kaster, og dets bruk er idag svært utbredt.
Abdi Bile
Abdi Bile (arabisk somalisk: عبدالله بلي عبدالله, født 28. desember 1962) er en tidligere somalisk friidrettsutøver. Han ble under VM i 1987 den første somaliske verdensmesteren i friidrett da han vant 1500 meter. Under VM i 1993 tok han bronse på 1500 meter og ble slått ut i forsøkene på 800 meter. VM i 1995 ble mislykket da han bare ble nummer sju på 1500 meter. Biles siste store mesterskap ble OL i 1996 der han endte på sjetteplass på 1500 meter.
Bergljot Håkonsdatter
Bergljot Håkonsdatter (født før 990 – død en gang etter 1050), datter av Håkon Sigurdsson, Ladejarl og Tora Skagesdatter.
Bergljot var søster til jarlene Eirik Håkonsson og Svein Håkonsson, som hersker over Norge etter at Olav Tryggvason falt ved Svolder i år 1000. Einar Tambarskjelve hadde kjempet sammen med kong Olav ved Svolder mot Eirik Håkonsson. Bergljot ble gift med Einar en gang etter år 1000 for å bygge en politisk allianse og forsoning. Einar var en av de mektigste høvdingene i Trøndelag og i Norge. Alliansen var av stor betydning for å holde fred i landet.
Einar og Eindride blir drept av kong Harald Hardråde i 1050. Etter drapet på Einar dro hun til kongsgården for å oppmuntre bøndene til kamp, men da hun kom frem, rodde kongen ut av elven. Derved unnkom Einars banemann. Hun mente slektningen Håkon Ivarsson ville hevnet drapene, dersom han hadde vært der. Håkon var villig, men inngikk i stedet forlik med Harald Hardråde, idet han fikk Magnus den godes datter, Ragnhild.
Deretter nevnes hun ikke mer.
Ole Morten Furseth
Ole Morten Furseth (født 19. februar 1994 i Lørenskog) er en norsk ishockeyspiller i posisjon som målvakt, som avsluttet karrieren sesongen 2021-22 under kontrakt for Manglerud Star med 183 kamper over 9 sesonger på øverste nivå.
Spillerkarriere
Ole Morten debuterte på seniornivå for Lørenskog Ishockeyklubb, først med Lørenskogs 1. div lag, og senere på øverste nivå med Lørenskogs A-lag, i seriekamp mot Storhamar 19. Januar 2014. Han kom til Lørenskog U15 i 2009, fra sin ungdomsklubb Skedsmo Ishockeyklubb. Som juniorspiller på Lørenskogs U20 lag, fikk Ole Morten med seg to NM-sølv i 2013 og 2014 og ble notert for beste GAA i U20-serien i 2013-14. Han signerte sin første proffkontrakt 23. mai 2014 med 1. divisjons-laget Kongsvinger Knights, som i løpet av sommeren fikk tilbud om å spille i Get-ligaen, etter at Rosenborg hadde gått konkurs og Tønsberg gikk ned til 1. div. Ole Morten spilte 3 sesonger for Knights i Get-ligaen og fikk der mye spilletid og verdifull kamperfaring.
Etter Kongsvinger, signerte Ole Morten en 1+1 års kontrakt med Frisk Asker Ishockey våren 2017. Han spilte for Frisk Asker i to sesonger og avsluttet siste sesong 2018-2019 som Norgesmester 2019.
Våren 2019, signerte Ole Morten 1-års kontrakt med Manglerud Star Ishockey. Etter sesongavslutning uten NM-sluttspill på grunn av korona-pandemien våren 2020, signerte Ole Morten for to nye år med Manglerud Star Ishockey fram til 2022, da han avsluttet karrieren.
Spillerstatistikk
Oppdatert per 23. mars 2022
Michael Hadschieff
Michael Florian Hadschieff (født 5. oktober 1963 i Innsbruck) er en østerriksk tidligere skøyteløper, og den fremste representanten for østerriksk skøytesport i en periode da landet hadde mange gode løpere. I Vinter-OL 1988, i Calgary deltok Hadschieff i alle fem distansene (500 m – 1,000 m – 1,500 m – 5,000 m – 10,000 m), og fikk medaljer i to av dem. Med dette overtok han førsteplassen på Adelskalenderen fra Nikolaj Guljajev. Bare tre dager senere mistet han førsteplassen til Eric Flaim. Han deltok også i OL 1984 (med 5.-plass på 10 000 m som beste plassering), 1992 og i 1994. Han var best på langdistansene og vant 10 000 m i VM 1984.
Eurovision Song Contest 2022
Eurovision Song Contest 2022 var den 66. utgaven av Eurovision Song Contest, Den europeiske kringkastingsunions (EBU) årlige sangkonkurranse for organisasjonens medlemmer. Arrangementet fant sted i Torino i Italia etter at det italienske bandet Måneskin vant konkurransen i 2021 med låten «Zitti e buoni». Italia hadde vært vertskap for Eurovision Song Contest to ganger tidligere; i 1965 i Napoli og i 1991 i Roma.
Eurovision Song Contest 2022 besto av tre sendinger: en semifinale tirsdag 10. mai, en semifinale torsdag 12. mai og finalen lørdag 14. mai 2022. De tre sendingene ble overført direkte fra konsertarenaen Pala Olimpico i Torino. Programledere var Alessandro Cattelan, Laura Pausini og Mika. Til sammen 40 land deltok i konkurransen. Armenia og Montenegro returnerte etter sist å ha deltatt i Tel Aviv i 2019. Russland skulle opprinnelig også ha deltatt, men ble utestengt som følge av landets invasjon av Ukraina.
Konkurransen ble vunnet av Ukrainas Kalush Orchestra med låten «Stefania», takket være et rekordhøyt antall stemmer fra publikum. Storbritannia, Spania, Sverige og Serbia utgjorde resten av topp fem, og Storbritannia og Spania fikk sine beste plasseringer siden henholdsvis 1998 og 1995. Italia ble nummer seks, noe som var det beste resultatet for en vertsnasjon siden 2016. Norge deltok med Subwoolfer og låten «Give That Wolf a Banana». Det norske bidraget deltok i semifinale 1 og kvalifiserte seg til finalen, der det endte på tiendeplass.
Deremius
Deremius er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Eurovision Song Contest 2022
Sendingene ble fulgt av 161 millioner tv-seere, ned fra 183 millioner året før. Justert for Russlands fravær og manglende seertall fra Ukraina, var dette likevel en økning på 7 millioner seere. I tillegg hadde finalen 11 millioner unike seere via YouTube og TikTok. Konkurransen satte også rekord i engasjement på sosiale medier, med 22 millioner reaksjoner fra 1. til 15. mai.
Deremius
Utseende
Agapanthiini er vanligvis langstrakte, middelsstore, mer eller mindre brunlige trebukker med lange, tynne antenner.
Utbredelse
Slekten er kjent fra Kongo-Brazzaville og Tanzania.
Eurovision Song Contest 2022
Bakgrunn
Italia vant Eurovision Song Contest 2021 i Rotterdam i Nederland med «Zitti e buoni» og gruppen Måneskin. Dette var tredje gang Italia vant konkurransen, etter at Gigliola Cinquetti vant i 1964 med «Non ho l'età» og Toto Cutugno i 1990 med «Insieme: 1992». Som vinner av 2021-konkurransen vant Italia også retten til å arrangere konkurransen i 2022. Dette var tredje gang landet sto vertskap for Eurovision Song Contest, etter å ha avholdt konkurransene i Napoli i 1965 og Roma i 1991.
Italias allmennkringkaster Rai produserte konkurransen i samarbeid med Den europeiske kringkastingsunion. Etter en lengre anbudsprosess besluttet Rai i oktober 2021 å legge konkurransen til byen Torino og Pala Olimpico – en 13,300-seters innendørs flerbruksarena i Santa Rita-distriktet. Arenaen hadde huset flere store konserter, utstillinger, konferanser og idrettsarrangementer tidligere. Blant annet ble ishockeykampene under Vinter-OL i 2006 arrangert her samt åpningsseremonien til Vinteruniversiaden 2007 og den kommende Vinteruniversiaden i 2025.
Vertsby-prosessen
Allerede 23. mai 2021, dagen etter Måneskins seier, kom flere italienske byer på banen med ønske om å være vertsby for Eurovision Song Contest 2022. Blant byene var Bologna, Milano, Pesaro, Napoli og Torino. Samme dag foreslo ordføreren i Reggio Emilia, Luca Vecchi, at konkurransen kunne arrangeres i den nye RCF Arena. Dette er Europas største utendørsarena med kapasitet til 100,000 tilskuere. Også Romas ordfører, Virginia Raggi, viste interesse for å arrangere konkurransen, og fikk følge av byer som Rimini, Sanremo, Verona og Firenze. Marco Di Maio, medlem av Italias deputertkammer, uttalte at dersom Rimini ble valgt, kunne konkurransen produseres i samarbeid med San Marino RTV. San Marino deltar også i Eurovision Song Contest, og landet ligger like i nærheten av Rimini.
I juli 2021 startet vertskringkasteren Rai og EBU den offisielle vertsby-prosessen og offentliggjorde 7. juli en rekke kriterier og krav til både vertsbyen og arenaen. Blant annet måtte arenaen være tilgjengelig minst seks uker før konkurransen, og én uke etter. Vertsarenaen måtte også være innendørs med klimaanlegg og ha kapasitet til rundt 8000–10,000 tilskuere. Den trengte også å ha fasiliteter til å huse presse, delegasjoner, garderober, sminkerom, teknisk utstyr og ligende. Vertsbyen måtte ha mer enn 2000 hotellrom nær arenaen, og det måtte være en internasjonal flyplass innen 90 minutter fra byen. 13. juli 2021 kunngjorde Rai at 17 byer hadde levert tilbud til vertbykonkurransen. Kandidatene hadde frist til 4. august 2021 med å levere detaljerte planer, noe elleve av byene gjorde.
Rai vurderte de elleve kandidatbyene og kunngjorde 24. august at Bologna, Milano, Pesaro, Rimini og Torino hadde gått videre til den siste og avgjørende runden. Rai skulle ha offentliggjort vertsbyen i løpet september, men først 8. oktober bekreftet kringkasteren og EBU at Torino og Pala Olimpico var valgt til vertsby og arena.
Produksjon
Eurovision Song Contest 2022 ble produsert av den italienske allmennkringkasteren Radiotelevisione italiana (Rai), i samarbeid med EBU. Claudio Fasulo og Simona Martorelli var hovedprodusenter, mens Cristian Biondani og Duccio Forzano hadde regien for de tre direktesendingene. Konkurransen fant sted i Torino i Italia – direkte fra Pala Olimpico, Arenaen hadde full publikumskapasitet under konkurransen, etter at den forutgående utgaven i Rotterdam kun hadde 3500 publikummere som følge av koronapandemien. Under sendingen ble det brukt 24 kameraer, 78 mikrofoner og over 2800 lyspunkter. I tillegg hadde scenen 727 kvadratmeter med LED-skjermer, mens arenaen tok i bruk 440 høyttalere under sendingen.
Slagord, logo og visuelt design
Konkurransens slagord, The Sound of Beauty («lyden av skjønnhet»), ble offentliggjort 21. januar 2022. Det visuelle designet ble lansert under en pressekonferanse tre dager senere. Det visuelle designet var basert på den symmetriske strukturen og mønstrene til cymatikk for å formidle de visuelle egenskapene til lyd, som også reflekterer italiensk hagedesign, mens typografien var inspirert av italiensk plakatkunst fra tidlig på 1900-tallet; fargene ble hentet fra det italienske flagget.
Den 22. november 2021 kunngjorde den Roma-baserte designeren Francesca Montinaro og hennes studio at Rai hadde valgt dem til å designe scenen for konkurransen. Studioet hadde gjort lignende oppdrag tidligere, blant annet Sanremo-festivalen i 2013 og 2019. Dette var første gang siden 2016 at scenedesignet i Eurovision ble utført av noen andre enn den tyske designeren Florian Wieder. Selve scenografien ble avslørt 18. februar 2022. Kalt The Sun Within, var scenografien basert på bevegelsene og lyset til en kinetisk sol, med muligheten til å vise frem teatralske bevegelser. Designet hadde også en fungerende vannkaskade og et green room som var modellert etter en italiensk hage.
Programledere
I et intervju med det italienske nyhetsbyrået ANSA i desember 2021 bekreftet Stefano Coletta, kanalsjef i Rai 1, at programlederne for Eurovision 2022 skulle kunngjøres under Sanremo-festivalen 2022. Under festivalens andre show 2. februar 2022 bekreftet Rai at de internasjonalt kjente artistene Laura Pausini og Mika, samt tv-personligheten Alessandro Cattelan skulle lede Eurovision Song Contest 2022.
Andre begivenheter
I tillegg til de to semifinalene og finalen var det flere andre tilstelninger i Torino under Eurovision-uken. Den faste Eurovision-landsbyen, Eurovision Village, er konkurransens offisielle festivalområde for besøkende, fans og delegasjoner. Landsbyen i 2022 lå i Parco del Valentino og var åpen fra 7. til 14. mai. Der ble det arrangert en rekke konserter og konkurranser i dagene før finalen. Den offisielle EuroClub fant sted på ti ulike lokasjoner i Torino, med hovedklubben på konsertlokalet Hiroshima Mon Amour. Der var det etterfester og opptredener fra deltakerne og tidligere deltakere. I motsetning til tidligere var EuroClub dette året åpent for flere enn bare akkrediterte fans, delegasjoner og presse.
Den offisielle åpningsseremonien og Turquoise Carpet («den turkise løperen») ble holdt på Venariapalasset nær Torino søndag 8. mai. Under åpningen gikk artistene og delegasjonene opp en turkis løper, der de ble intervjuet av programledere og pressen, før de gikk videre til åpningsfesten.
Deltakere
Følgende land deltok i konkurransen:
Semifinale 1
Sendingen ble arrangert tirsdag 10. mai klokken 21.00–23.14 CEST, og 17 land deltok. De forhåndskvalifiserte landene Frankrike og Italia fremførte sine bidrag og stemte i denne semifinalen. Russland skulle opprinnelig ha deltatt i denne semifinalen, men ble utestengt fra konkurransen 25. februar 2022 på grunn av landets invasjon av Ukraina. Under er deltakerne i semifinale 1 i rekkefølgen de opptrådte. Land markert i rosa, kvalifiserte seg til finalen.
Semifinale 2
Sendingen ble arrangert torsdag 12. mai klokken 21.00–23.15 CEST, og 18 land deltok. De forhåndskvalifiserte landene Spania, Storbritannia og Tyskland fremførte sine bidrag og stemte i denne semifinalen. Under er deltakerne i semifinale 2 i rekkefølgen de opptrådte. Land markert i rosa, kvalifiserte seg til finalen.
Finalister
Finalen ble arrangert lørdag 14. mai klokken 21.00 CEST, og 25 land deltok: de fem store landene (inkludert vertslandet Italia), de ti beste fra semifinale 1 og de ti beste fra semifinale 2. Vertslandet Italia trakk startnummer 9 under delegasjonsmøtet 15. mars 2022, mens den endelige rekkefølgen ble avgjort av produsentene og EBU etter alle semifinalistene var klare 12. mai. Under er det endelige resultatet:
Semifinale 1
{{legend|#c0edfe|Topp ti}} {{legend|#ffd7d9|Sisteplass}}
Semfinale 2
{{legend|#c0edfe|Topp ti}} {{legend|#ffd7d9|Sisteplass}}
Sendingene
Konkurransen besto av tre direktesendte show: semifinale 1 tirsdag 10. mai, semifinale 2 torsdag 12. mai og finalen lørdag 14. mai. Alle sendingene startet klokken 21.00 sentraleuropeisk sommertid og arrangeres i Pala Olimpico. Hver semifinale varte i rundt 2 timer og 15 minutter, mens finalen varte i 4 timer og 11 minutter.
Første semifinale
Showet ble arrangert tirsdag 10. mai klokken 21.00–23.14 sentraleuropeisk sommertid, og 17 land deltok. Showet åpnet med dansenummeret «Sound of Beauty», før programlederne åpnet konkurransen. Etter at alle semifinalistene hadde opptrådt, fremførte Dardust, Benny Benassi og Sophie and the Giants en medley av låtene «Horizon in Your Eyes», «Satisfaction» og «Golden Nights» sammen med dirigent Sylvia Catasta. Etter at telefonavstemningen ble avsluttet, fremførte sangeren Diodato Sanremo-vinneren «Fai rumore». Diodato skulle ha representert Italia i Eurovision Song Contest 2020 med denne låten, men konkurransen ble avlyst på grunn av koronapandemien.
De forhåndskvalifiserte landene Frankrike og Italia presenterte deretter sine bidrag, før de ti finalistene til slutt ble avslørt. Resultatet ble avgjort av 50 prosent fagjuryer og 50 prosent telefonavstemning. Følgende land kvalifiserte seg til finalen: Armenia, Hellas, Island, Litauen, Moldova, Nederland, Norge, Portugal, Sveits og Ukraina.
Andre semifinale
Showet ble arrangert torsdag 12. mai klokken 21.00–23.15 sentraleuropeisk sommertid, og 18 land deltok. Sendingen ble åpnet av «The Italian Way», et humoristisk innslag der programleder Alessandro Cattelan trakk frem det typisk italienske tankesettet samt den velkjente italienske gestikuleringen. Deretter opptrådte de 18 semifinalistene, før seerne fikk begynne å stemme. I pausen fremførte programlederne Laura Pausini og Mika en medley av låtene «Fragile» og «People Have the Power». Etter at telefonavstemningen var avsluttet, fremførte operapopgruppen Il Volo en ny versjon av låten «Grande amore», som de kom på tredjeplass med i 2015. Bare to av trioen, Ignazio Boschetto og Piero Barone, sto på scenen; Gianluca Ginoble hadde testet positivt for covid-19 og opptrådte derfor fra et eksternt studio. De forhåndskvalifiserte landene Spania, Storbritannia og Tyskland presenterte deretter sine bidrag, før de ti finalistene til slutt ble avslørt. Resultatet ble avgjort av 50 prosent fagjuryer og 50 prosent telefonavstemning. Følgende land kvalifiserte seg til finalen: Aserbajdsjan, Australia, Belgia, Estland, Finland, Polen, Romania, Serbia, Sverige og Tsjekkia.
Finalen
Finalen ble arrangert lørdag 14. mai klokken 21.00–01.11 CEST, og 25 land deltok: vertslandet Italia, de øvrige fire av de fem store landene, de ti beste fra semifinale 1 og de ti beste fra semifinale 2. Finalen ble åpnet med den tradisjonelle presentasjonen av årets finalister, akkompagnert av Rockin' 1000 – et ensemble av flere tusen rockemusikere fra hele Italia – som fremførte «Give Peace a Chance». Programleder Laura Pausini sang deretter en medley med flere av sine sanger: «Benvenuto», «Io canto», «La solitudine» og «Le cose che vivi», og avsluttet med hennes nyeste singel, «Scatola».
Under pausen før avstemningen fremførte Måneskin sin nye låt «Supermodel» og «If I Can Dream». 1964-vinneren Gigliola Cinquetti sang vinnersangen sin «Non ho l'età», og programleder Mika fremførte en medley av flere av sangene hans: «Love Today», «Grace Kelly», hans nye låt «Yo Yo» og «Happy Ending».
Avstemning
Resultatene i konkurransen ble avgjort gjennom en kombinasjon av telefonavstemning og fagjuryer, der hver del telte 50 prosent. I både semifinalene og finalene ga deltakerlandene to sett med 1–8, 10 og 12 poeng: ett sett basert på seernes telefonstemmer og ett sett fra en nasjonal fagjury, bestående av fem personer med tilknytning til musikkbransjen eller med særlige kunnskaper innen musikk og kultur. De fulle resultatene fra semifinalene ble offentliggjort etter finalen. I finalen ble jurystemmene til de 40 deltakerlandene presentert på tradisjonell måte, land for land. Hvert deltakerland hadde en talsperson som via satellitt leste opp sin nasjonale jurys 12-poenger. Storbritannia vant juryavstemningen med 283 poeng, etterfulgt av Sverige med 258, Spania med 231, Ukraina med 192 og Portugal med 171 poeng.
Da jurystemmene var inne, ble deretter seerpoengene fra alle 40 land slått sammen til én bolk og lest opp av programlederne. Seerpoengene startet med landet som hadde fått færrest poeng fra juryene, Tyskland, og ble avsluttet med landet hadde fått flest jurypoeng, Storbritannia. Dette ble gjort for å bevare spenningen helt til siste slutt.
Ukraina vant telefonavstemningen med 439 poeng, noe som var ny rekord. Moldova ble nummer to med 239 poeng, mens Spania ble nummer tre med 228 poeng. Sammenlagt vant Ukraina konkurransen med 631 poeng. Dette var landets tredje seier, etter å ha vunnet tidligere med Ruslana i 2004 og Jamala i 2016. Storbritannia fikk sin 16. andreplass med 466 poeng, landets beste plassering på 24 år. Spania ble nummer tre med 459, landets beste plassering på 27 år, da Anabel Conde tapte for norske Secret Garden i 1995. Sverige ble nummer fire, mens Serbia endte på femteplass.
Konkurransesjef Martin Österdahl fra EBU var oppsynsmann for avstemningen.
Postkort
De såkalte postkortene er korte introduksjonsfilmer som vises i forkant av hvert lands opptreden. De første postkortene dukket opp i konkurransen i 1970 har vært en fast del av showet siden slutten av 1970-årene. Postkortene til 2022-konkurransen ble spilt inn på ulike steder i Italia i perioden februar–april, regissert av Matteo Lanzi. Postkortene spilte på konkurransens slagord «Sound of Beauty». Hvert postkort ble ledsaget av dronen «Leo», og filmene var spilt inn slik at seerne så fra «Leo»s perspektiv. Postkortene til deltakerlandene var spilt inn på følgende steder:
Norges bidrag
Norge var representert med låten «Give That Wolf a Banana» og den anonyme popduoen Subwoolfer. Norge deltok i semifinale 1 tirsdag 10. mai 2022 og hadde startnummer 16. Sangen kom på sjetteplass i semifinalen og kvalifiserte seg dermed til finalen lørdag. Der opptrådte Subwoolfer som nummer 7 av 25. Til slutt endte duoen på tiendeplass med 182 poeng, der 146 av dem kom fra tv-seerne. På scenen hadde Subwoolfer med seg tre maskerte dansere og en DJ utkledd som romfarer.
Den norske fagjuryen
Hvert land hadde en fagjury med fem medlemmer som utgjorde 50 prosent av landets stemmer. Den norske juryen besto av: Joakim With Steen (Jowst), Mari Bølla, Mats Borch Bugge, Royane Harkati og Trine Rein. I finalen ga juryen 12 poeng til Hellas, mens norske seere hadde vinneren Ukraina på topp, etterfulgt av Litauen, Sverige og Hellas.
Seertall
Via lineær-tv fulgte 161 millioner seere de tre sendingene, ifølge tall fra EBU. Tallene baserer seg på 34 tv-markeder i Europa og Australia. Året før fulgte 183 millioner seere sendingene, men disse tallene omfattet også Ukraina og Russland. I 2022 deltok ikke Russland, mens det ikke ble utført tv-meter-målinger i Ukraina. Justert for disse to landene, økte seertallet dette med 7 millioner seere.
Markedsandelen for finalen var 43,3 prosent, opp 3 prosentpoeng fra året før. Kanalene som viste finalen, hadde over dobbelt så høy markedsandel som for en ordinær lørdagskveld. Blant aldersgruppen 15–24 år var markedsandelen 56,2 prosent – fire ganger mer enn en vanlig lørdagskveld. Vertsnasjonen Italia hadde 6,6 millioner seere under finalen – såvidt under rekordåret 1991, da landet arrangerte konkurransen sist gang. Spania og Storbritannia hadde sine høyeste seertall på mange år, med henholdsvis 6,8 millioner og 8,9 millioner seere.
I tillegg til lineær-tv opplevde konkurransen rekordhøyt engasjement i sosiale medier. Sendingene ble strømmet direkte på TikTok og YouTube. 3,3 millioner unike seere fulgte finalen via TikTok, mens 7,6 millioner unike brukere så finalen på YouTube, hvorav 2,2 millioner befant seg i Ukraina. Mer enn 8 millioner meldinger om konkurransen ble publisert på Twitter under finaleuken.
Semifinaletrekningen
Fordelingen av semifinalistene ble avgjort under en offisiell trekning i Palazzo Madama i Torino 25. januar 2022.
Semifinalistene var på forhånd delt inn i grupper ut fra stemmemønsteret de 15 siste årene. Blant annet var de nordiske landene samlet i samme gruppe, mens de eks-jugoslaviske landene var samlet i en annen gruppe. Landene i hver stemmegruppe ble deretter fordelt på de to semifinalene. Dette gjøres for å redusere effekten av nabostemming, og for å forhindre at et land klarer å kvalifisere seg til finalen takket være stemmer fra nabolandene. Systemet ble innført i 2008. Under trekningen ble det også avgjort hvilken av de to semifinalene de fem finalistlandene skal sende og stemme i. Seremonien ble ledet av programlederne Carolina di Domenico og Mario Acampa. Under seremonien var det også bynøkkel-overlevering fra fjorårets vertsby, Rotterdam, til Torinos ordfører Stefano Lo Russo.
Aciklovir
Aciklovir (Zovirax) er et legemiddel som er spesielt effektivt mot herpesvirus. Herpesvirus har et enzym som bidrar til å fosforylere aciklovir, som da blir aktivt.
Eurovision Song Contest 2022
Andre land
For å kunne delta i Eurovision Song Contest, må et land ha en allmennkringkaster med et aktivt medlemskap i Den europeiske kringkastingsunion. Men et annet land kan også få delta gjennom en spesialinvitasjon, slik tilfellet er med Australia. Andre land var også inne i bildet med tanke på en deltakelse i 2022:
Konsekvenser av Russlands invasjon av Ukraina
Oppladningen til konkurransen ble preget av krigen i Ukraina. Den 24. februar 2022 gikk Russland til angrep på Ukraina, og krigen fikk også flere konsekvenser for Eurovision Song Contest 2022.
Aciklovir
Fosforylert aciklovir hemmer viral DNA-polymerase. Nydanning av virusets DNA hemmes.
Eurovision Song Contest 2022
Ukraina bytter deltaker
Artisten Alina Pasj vant den ukrainske nasjonale finalen Vidbir 12. februar med låten «Shadows of Forgotten Ancestors», og skulle ha representert Ukraina i konkurransen. Få dager etter den ukrainske finalen oppsto det imidlertid strid rundt et besøk hun hadde hatt på russisk-annekterte Krim i 2015. I Ukraina er det strenge regler for innreise til Krim, blant annet må ukrainere søke om innreise, og innreisen må skje via Ukraina. Pasj leverte dokumentasjon på at hun hadde reist inn via Ukraina, men kringkasteren Suspilne mente dokumentasjonen var fabrikert. Til slutt valgte Pasj å trekke seg fra oppdraget med å representere Ukraina i Eurovision Song Contest, og kommenterte at hun «ikke ville ha denne virtuelle krigen og hatet. Den viktigste krigen nå er den ytre, den som kom til landet mitt i 2014» – med henvisning til den da pågående krigen i Øst-Ukraina. I stedet fikk andreplassen Kalush Orchestra og låten «Stefania» representere Ukraina i Eurovision Song Contest 2022.
Aciklovir
Hos herpesvirus hemmes virusspesifikk DNA-polymerase ca. 30 ganger mer effektivt enn den humane, og fører til at humane vertceller skades lite.
Eurovision Song Contest 2022
Ukraina bytter deltaker
Hendelsen skjedde midt under den spente krisen mellom Russland og Ukraina, bare dager før Russland gikk til militært angrep på Ukraina.
Russland utestenges fra konkurransen
I en e-post til svenske SVT samme dag skrev EBU at Russland fortsatt var velkommen til å delta i konkurransen, siden Eurovision Song Contest er en ikke-politisk konkurranse. Uttalelsen møtte sterk kritikk fra kringkastere over hele Europa, og flere krevde at EBU måtte utestenge Russland fra unionen. Den finske kringkasteren Yle truet med å trekke Finland fra konkurransen dersom Russland fikk delta, og en tilsvarende uttalelse kom fra estiske ERR. Norske NRK mente også at Russland måtte utestenges: «Vi ser ikke for oss at Russland kan delta i årets Eurovision Song Contest», sa kringkastingssjef Thor Gjermund Eriksen til NRK.
Den 25. februar hadde kringkastere i ti land bedt EBU om å suspendere Russland fra konkurransen: Danmarks DR, Estlands ERR, Finlands Yle, Islands RÚV, Litauens LRT, Nederlands AVROTROS, Norges NRK, Polens TVP, Sveriges SVT og Ukrainas Suspilne. Samme dag ble Russland utestengt fra Europarådet, men dette fikk ingen direkte konsekvenser for landets EBU-medlemskap. Kort etter meddelte imidlertid EBU at Russland var utestengt fra Eurovision Song Contest.
Ukraina beslutter å delta
For å forsikre seg om at konkurransen kan gå som planlagt, må hvert deltakerland på forhånd spille inn et opptak der landets artist fremfører bidraget live. Dette opptaket brukes i tilfelle dersom en artist av ulike grunner skulle bli forhindret fra å reise til konkurransen. På grunn av den pågående krigen fikk Ukraina fritak fra kravet om et reserveopptak, men landet spilte likevel inn et slik opptak i Lviv. I begynnelsen av april bekreftet den ukrainske kringkasteren Suspilne at Ukraina kom til å delta, og at den ukrainske regjeringen hadde gitt deltakerne Kalush Orchestra tillatelse til å forlate landet. I utgangspunktet må alle stridsdyktige, voksne ukrainske menn forbli i Ukraina. Bandet dro på promoteringsturné over hele Europa og opptrådte i konkurransen i mai. Etter krigsutbruddet gikk det ukrainske bidraget til topps på bettinglistene og ble storfavoritt til å vinne konkurransen.
Politisk budskap fra scenen
Etter at Kalush Orchestra hadde opptrådt i finalen, ropte vokalist Oleh Psiuk: «Vær så snill og hjelp Ukraina, Mariupol! Hjelp Azovstal akkurat nå!». Konkurransen har strenge regler mot politiske ytringer og budskap, og flere kommentatorer mente utbruddet kunne være i strid med konkurransereglene. I verste fall kunne Ukraina bli disket for opptrinnet. EBU besluttet imidlertid å akseptere ytringen, og uttalte til avisen VG: «Vi forstår de dype følelsene rundt Ukraina for øyeblikket, og anser kommentarene fra Kalush Orchestra og andre artister som uttrykker støtte til det ukrainske folk, som humanitære, snarere enn politiske i natur». Ukraina gikk til slutt hen og vant konkurransen takket være rekordmange poeng fra seerne.
Feil med scenedeler
Da prøvene startet i Torino 30. april 2022, meldte de italienske avisene La Repubblica og La Stampa om tekniske problemer med den «kinetiske solen» på scenen. Bue-elementene på scenen kunne ikke beveges like mye som planlagt, og problemene kunne ikke løses før direktesendingene. Flere land, blant andre Litauen og Danmark, ble tvunget til å gjøre om på sceneopptredene sine, etter å ha blitt informert om scenefeilen noen dager i forveien. Dagen etter meldte La Stampa at prodsentene hadde kommet frem til en løsning som innebar at scenebuene ville stå stille under artistenes opptredener, men bevege seg under åpnings- og pausenumrene.
Nord-Makedonias flagghendelse
På den turkise løperen under åpningsseremonien 8. mai 2022 slengte Nord-Makedonias artist Andrea det nordmakedonske flagget på bakken da hun skulle posere for pressen. Hendelsen vekket harme hjemme i Nord-Makedonia, og Andrea ble anklaget for å ha skjendet flagget. Landets allmennkringkaster MRT publiserte senere en pressemelding der den fordømte handlingen hennes og mente hun hadde «vanæret et nasjonalsymbol, noe som er straffbart etter makedonsk lov». I samme pressemelding oppga kringkasteren at den vurderte å trekke Andrea fra konkurransen, og at det ville få konsekvenser for den ansvarlige i delegasjonen. Andrea la samme kveld ut en beklagelse på video og forklarte at hun hadde kastet flagget fordi fotografene ba om et bilde uten flagget. MRT kunngjorde 11. mai at de ville iverksette «disiplinære tiltak» overfor delegasjonen ved hjemkomsten fra Torino, og at landet vurderte å trekke seg fra konkurransen i 2023 på grunn av den negative publisiteten hendelsen hadde skapt.
Forsøk på cyberangrep
Den pro-russiske hackergruppen Killnet utførte 11. mai 2022 et angrep mot nettstedene til en rekke italienske institusjoner, blant andre det italienske forsvarsdepartementet, Italias senat, det italienske folkehelseinstituttet og Automobile Club d'Italia. Den offisielle nettsiden til Eurovision Song Contest samt den tekniske plattformen til stemmesystemet var også blant målene til gruppen. Ytterligere cyberangrep fant sted under begge semifinalene og finalen. Angrepene fra Killnet og partnergruppen Legion ble imidlertid avverget, og hackerne lyktes ikke med å ta ned nettsiden eller å forstyrre avstemningen.
Annullering av jurystemmer
Under juryprøven foran den andre semifinalen onsdag 11. mai 2022, besluttet EBU å annullere stemmene til seks nasjonale juryer: Aserbajdsjan, Georgia, Montenegro, Polen, Romania og San Marino. Begrunnelsen var ifølge EBU at de seks juryene hadde «uvanlige stemmemønstre». Den flamske kringkasteren VRT meldte at poengene ble fjernet siden EBU hadde «sikre kilder» på at de seks landene hadde avtalt å stemme på hverandre. EBU bekreftet ikke påstanden, men la 19. mai frem tall som viste at fire av de seks juryene hadde plassert de fem andre landene i sin topp fem, én jury hadde de fem andre landene i sin topp seks, mens den sjette og siste juryen plassert de andre på topp fire og den siste på syvendeplass. Dette avvek stort fra stemmene til de 15 andre juryene i semifinalen, og EBU valgte derfor å annullere de seks juryenes poeng. I stedet beregnet EBU erstatningspoeng for de seks landene. Disse poengene var basert på jurystemmene til land med liknende stemmemønstre. Alle deltakerland var nemlig på forhånd inndelt i grupper ut fra stemmemønsteret de 15 siste årene. Land med likt stemmemønster, og som stemmer regelmessig på hverandre, havner i samme stemmegruppe. Disse gruppene brukes også under semifinaletrekningen i januar.
Også under finalen ble de seks juryenes poeng annullert og erstattet av beregnede poeng. Under juryavstemningen i finalen ble tolvpoengeren til Aserbajdsjan, Romania og Georgia lest opp av konkurransesjef Martin Österdahl. På direkten antydet programlederne at dette skyldtes tekniske problemer, men de tre kringkasterne avviste at det hadde vært noen problemer med forbindelsen til Torino. Etter finalen mente den rumenske kringkasteren TVR at EBU hadde «endret reglene midt i spillet» og ba om en forklaring på hvorfor jurypoengene deres ble avvist. Den rumenske juryen ga 12 poeng til Moldova, og TVR nektet å godta erstatningspoengene fra EBU. Kanalen truet også med å trekke seg fra den påfølgende konkurransen.
Georgiske GBP og aserbajdsjanske İTV ba også om en redegjørelse for annulleringen av jurypoengene deres. Begge lands juryer hadde Ukraina som favoritt. Den montenegrinske kringkasteren RTCG avviste at det hadde skjedd noen feil, og stilte seg undrende til annulleringen av poengene.
Laura Pausinis fravær under avstemningen
Under store deler av juryavstemningen var programleder Laura Pausini fraværende. I stedet håndterte Alessandro Cattelan og Mika avstemningen på egen hånd. Dette medførte noen forsinkelser, siden Cattelan flere ganger måtte løpe fra scenen til green room for å intervjue deltakerne. Pausini kom tilbake på scenen like før seernes poeng skulle deles ut, uten å gi noen direkte forklaring på sitt fravær. Hun fortalte senere at hun hadde hatt et plutselig blodtrykksfall, og at legene beordret henne til å ta en liten pause før hun fikk fortsette programlederjobben. Hun ledet resten av sendingen uten ytterligere problemer.
Trofé solgt på auksjon
Kalush Orcherstra auksjonerte bort seierstrofeet til kampen mot Russlands krigføring. Trofeet ble solgt for 900,000 amerikanske dollar.
Poengopplesere
De 40 deltakerlandene hadde hver sin representant som leste opp tolvpoengeren til sitt lands fagjury på direkten. Under er talspersonene etter stemmerekkefølgen. Konkurransesjef Martin Österdahl leste opp poengene til Aserbajdsjan, Georgia og Romania.
Kommentatorer og kringkastere
Rai produserte og overførte konkurransen i 4K UHD, for første gang i konkurransens historie. EBU direktestrømmet sendingene på sin offisielle YouTube-kanal, og på sin TikTok-kanal sammen med en tilleggstrøm fra backstageområdet.
De fleste landene som overførte konkurransen, hadde også kommentatorer som formidlet informasjon og hendelser direkte til seerne. De fleste kommentatorene var på plass i Torino, men noen kommenterte også hjemmefra. Under er en oversikt over kringkastere og kommentatorer:
Andre utmerkelser
I tillegg til det offisielle vinnertrofeet, deles det også ut flere priser og utmerkelser i forbindelse med konkurransen. Blant dem er den offisielle Marcel Bezençon Awards. I tillegg holdt de internasjonale Grand Prix-klubbene, OGAE, en avstemning over sine favorittlåter i forkant av konkurransen.
Marcel Bezençon Awards
Marcel Bezençon Awards ble først delt ut under Eurovision Song Contest 2002 og er en utmerkelse til de beste sangene i finalen. Prisen ble innstiftet av Christer Björkman og Richard Herrey. Utmerkelsen er oppkalt etter konkurransens skaper, Marcel Bezençon, og deles ut i tre kategorier: presseprisen, artistprisen og låtskriverprisen. Prisene ble offentliggjort like før finalen 14. mai 2022.
OGAE
Organisation Générale des Amateurs de l'Eurovision (forkortet OGAE), stiftet i 1984, er et internasjonalt nettverk av 44 Grand Prix-klubber. Hvert år i forkant av konkurransen holder de ulike klubbene avstemning over det aktuelle årets bidrag. Hver klubb sender deretter inn sin topp ti-liste med poeng 1–8, 10 og 12 til OGAE. Under er den endelige topp fem-listen basert på stemmene fra 4438 medlemmer i 43 OGAE-klubber:
You're a Vision Award
I 2022 ble prisen You're a Vision Award (et ordspill på Eurovision) delt ut for første gang. Prisen deles ut av fansiden Songfestival.be, og erstattet Barbara Dex Award som ble lagt ned i 2021. You're a Vision Award ble etablert for å «feire kreativiteten og mangfoldet som utgjør selve eurovisjonsånden», og tildeles artisten med det mest oppsiktsvekkende antrekket. Australias Sheldon Riley vant prisen, etterfulgt av Spanias Chanel og norske Subwoolfer.
Noter
<references group="lower-alpha" />
EM i friidrett 2010 – 100 meter hekk kvinner
Kvinnenes 100 meter hekk under EM i friidrett fant sted den 30. og 31. juli 2010 på Estadi Olímpic Lluís Companys i Barcelona.
Christina Vukicevic representerte Norge og kom på 4.-plass i finalen.
Runde 1
Første 3 i hvert heat og de øvrige 4 utøverne med best tid gikk videre til semifinalene.
Semifinaler
Første 3 i hvert heat og de øvrige 2 utøverne med best tid gikk videre til finalen.
Helene Weigel
Bakgrunn
Faren var prokurist, moren var leketøyshandler, hennes foreldre var begge jødiske. Etter skuespillerutdannelse i Wien slo hun seg 1919 ned i Frankfurt am Main og 1922 i Berlin. Der studerte hun dramaturgi under Max Reinhardt.
Skuespillerinne
Helene Weigel fikk sine første roller ved Volksbühne og Deutsches Theater Berlin, hvor hun etablerte seg som skuespillerinne. I et tiår spilte hun store roller i store dramaer, bl.a. «Meroe» i Heinrich von Kleists Penthesilea, «Marie» i Georg Büchners Woyzeck, «Pauline Piperkarcka» i Gerhart Hauptmanns Die Ratten, «Lucinde» i Molières Le Médecin malgré lui. Hun spilte også verker av Sofokles, Shakespeare, Nestroy, Ibsen, Georg Kaiser og Ernst Toller.
I 1923 ble hun kjent med Bertolt Brecht. Deres felles sønn Stefan ble født 1924. Fem år senere ble de gift, og i 1930 fikk de datteren Barbara.
Kvinneskikkelsene i Brechts verker er påvirket av Helene Weigel, og hun har spilt nesten alle. Ved urfremføringen av stykket Die Mutter i 1932 spilte hun tittelrollen, og det samme gjorde hun ved urfremføringen av Die Gewehre der Frau Carrar fem år senere i Paris. Etter den nasjonalsosialistiske maktovertagelsen levet ekteparet Brecht i eksil. Tross store anstrengelser klarte Weigel ikke å få arbeid som skuespillerinne. I 1938 spilte hun for første og siste gang på en dansk scene sammen med tyske amatørskuespillere som også hadde emigrert. Senere reiste hun til Sverige, Finland og deretter USA. Gjennom de neste femten årene var hun overhodet ikke aktiv som skuespillerinne.
Etter at hun kom tilbake fra USA i 1948 spilte hun tittelrollen i Brechts Die Antigone i Chur i Sveits. Samme år reiste ekteparet til Øst-Berlin, hvor premièren på Mutter Courage und ihre Kinder innledet en ny teateræra. I 1949 ble Weigel sjef for Berliner Ensemble og Brecht kunstnerisk leder. Under deres felles ledelse oppnådde ensemblet verdensberømmelse. I 1954 gjestet det Paris, hvor ensemblet fikk førstepris ved «Nasjonenes teaterfestival» for sine tre oppførelser av Mutter Courage i Théâtre Sarah Bernhardt.
I 1950 hørte Helene Weigel til grunnleggerne av Deutsche Akademie der Künste i Øst-Berlin, i 1954 lot hun seg «innvelge» i Øst-Berlins bystyre for SED og tre ganger mottok hun DDRs nasjonalpris.
I 1956 døde mannen Bertolt Brecht. Weigel ble i 1960 utnevnt til professor og fikk 1965 Vaterländischer Verdienstorden i sølv. Warszawa-pakt-landenes invasjon av Tsjekkoslovakia i 1968 fikk henne til å fortvile over DDR. Hennes siste opptreden fant sted 6 uker før hennes død den 3. april 1971 i Nanterre ved Paris i sin «paradarolle» som Die Mutter i stykket av samme navn.
Hun ble begravet på Dorotheenstädtischer Friedhof i Berlin ved siden av sin mann.
Domenico Zipoli
Domenico Zipoli (født 17. oktober 1688 i Prato, Toscana, død 2. januar 1726 i Santa Catalina ved Córdoba, Argentina) var en italiensk barokkomponist, organist og jesuittmisjonær.
Liv og virke
Den tidlige musikkutdannelsen fikk Zipoli som korgutt i katedralen i Prato. Takket være finansiell hjelp av storhertug Cosimo II de' Medici av Toscana kunne han fra 1707 studere hos organisten Giovanni Maria Casini i Firenze. Året etter ble han organist ved Santa Maria in Trastevere. I 1712 studerte han en tid under Alessandro Scarlatti i Napoli, og til slutt i Roma under Bernardo Pasquini. To av Zipolis oratorier stammer fra denne tidlige perioden: San Antonio di Padova (1712) og Santa Caterina, Virgine e martire (1714). I 1715 fikk han den prestisjefylte stillingen som organist i kirken Il Gesù i Roma. Året etter skrev han sitt mest kjente verk, Sonate d'intavolatura per organo e cimbalo (1716).