cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Silda (Loppa)
Silda er ei fjellrik øy, og høyeste topp er 628 meter over havet. Den indre delen av øya heter Sildsporen. Bergsfjorden, er en gammel sildefjord og øya het i gammel tid Silden. Navnet Silda kommer enten av fisken sild eller dyret sel (kan forekomme på øya).
Elverum
Det bor 21,086 innbyggere i Elverum kommune; mens kommunesenteret Elverum per 1. januar hadde  innbyggere. Kommunen har hatt en jevn vekst i innbyggertallet gjennom hele etterkrigstiden. Folkeveksten skyldes i særlig grad økt offentlig tjenesteyting, gjennom Sykehuset Innlandet, Høgskolen i Innlandet og Forsvaret.
Elverum Håndball og Elverum Fotball kommer fra Elverum.
Geografi
Elverum ligger i Sør-Østerdal i Østerdalen som deles av elven Glåma. Kommunen består av mye skog, men det er også større flater og kulturlandskap med jordbruksområder i Heradsbygd og Jømna sør for tettstedet Elverum. Dyrket areal er i stor grad lagt på elveavsetninger langs Glåma. Lenger øst er det mange flotte berg og store skogsområder med et rikt dyreliv som brukes som turområder og til jakt og fiske.
Boligfelta i tettstedet Elverum er Hanstad, Mastmoen, Fjeldsetlia, Bryggeriberget, Leiret, Øverleiret, Ydalir, Vestad, Løvbergsmoen, Søbakken, Strandstykket og Strandmoen. Bygdene ellers i Elverum er Jømna, Melåsberget, Sørskogbygda, Hernes, Bergeberget, Nordskogbygda, Heradsbygd og Strandbygda.
Klima
Elverum har innlandsklima med relativt lite nedbør, kalde vintrer, varme somrer og betydelige forskjeller mellom dag- og nattetemperaturen i sommerhalvåret. Normalverdier for perioden 1961−1990 er gitt i tabellen nedenfor.
Befolkning
Det bor 21 292 personer i Elverum kommune. I kommunen er det to tettsteder; Elverum, per 1. januar hadde  innbyggere, og Heradsbygd med 405 innbyggere. 18 063 av kommunens innbyggere bor på østsida av Glåma, mens det bor 3 229 på vestsida.
Utdanning
Kommunen har ni grunnskoler, deriblant én kombinert barne- og ungdomsskole og én sentral ungdomsskole.
Elverum videregående skole (ELVIS) er en av Innlandets største videregående skoler, og hadde i 2021 i alt 1150 elever fordelt på ni studieretningsfag. Skolen ble bygget i 1975, på tomten som tidligere ble brukt av Elverum kommunale høyere allmennskole (EKHAS)''.
Høgskolen i Innlandet (INN) har sentraladministrasjon og en avdeling på Campus Elverum, plassert i det nye Terningen Arena. Avdeling for folkehelsefag ligger her, med ca. 110 ansatte og 1300 studenter. På INN kan man utdanne seg i blant annet sykepleiefag, psykisk helse, idrett og friluftsliv. Fra 1892 lå lærerskolen på Elverum ved Torvet, men om lag 100 år senere ble undervisningen flyttet til Campus Hamar.
Elverum folkehøgskule har 130 elevplasser og ligger langs Strandbygdvegen. Skolen har ni ulike linjevalg og 30 valgfag.
Forsvaret
I Elverum ligger militærleiren Terningmoen, som sammen med Rena leir utgjør Østerdal Garnison. Terningmoen var tidligere standkvarter for bl.a. Skyte- og vinterskolen, Oppland Regiment og Infanteriinspektoratet.
I dag huser Terningmoen blant annet Gardeskolen (rekruttskolen for Hans Majestet Kongens Garde), deler av Hærens våpenskole (deriblant Forsvarets Vinterskole), Krigsskolen (førsteårskullet for gjennomgående), Heimevernet, AFA-kontoret med mer. Opplandske Heimevernsdistrikt 05 (HV-05) har sitt hovedkvarter på Terningmoen.
Næringsliv
Kommunen er «skoghovedstaden» på Østlandet, med flere mindre treindustribedrifter, her er hovedkontor for Glommen skogeierforening og regionkontor for Norsk skogbruksforening. Kommunen har to glassforedlingsbedrifter, næringsmiddelindustri, produksjon av legemidler/kosmetikk og sagbruk. Metallstøperi, betongbedrifter og grustak finnes også. I sentrum er det to kjøpesenter og på Vestad finnes bil-, maskin-, møbel- og byggevaresalg.
Historie
Grunnen til Elverum sentrums («Leiret») beliggenhet, er Christiansfjeld festning. Soldater kom dit for å bosette seg, og etterhvert som det kom flere soldater, kom det også kremmere og salgsmenn. Dette dannet grunnlaget for befolkningsveksten.
Idre og Särna
De svenske grensebygdene Idre og Särna i Dalarnas län var tidligere del av Norge under Elverums administrasjon. Disse bygdene ble annektert av svenskene under ett kupp i 1644. Bygdene ble ikke offisielt bekreftet som en del av Sverige før grensereguleringen i 1751. I 1675 samlet kaptein Frantz Wilhelm Volkersahm et kompani på 60 frivillige menn fra Østerdalen for å «gjenerobre» Idre og Särna, og returnere bygdene til Norge. Turen deres ble en ren plyndringstokt, og de tidligere norske bygdene ble ikke returnert til norsk overherredømme.
Militærets historie i Elverum
På 1600-tallet begynte den norske hær å utarbeide et stort fortifikasjonsnettverk mot grensa mellom Sverige. Terningen skanse på vestsida av Glåma ble bygget i 1673 og var forsvarets nordligste flanke i et stort forsvarssystem som strakte seg helt fra Halden til Elverum. Hovedformålet med disse fortifikasjonene var å beskytte vitale landsdeler hvis det brøt ut krig med Sverige. Hammersborg skanse ble anlagt i 1683 og skiftet navn til Christiansfjeld festning under kong Christian V av Danmark og Norge s inspeksjon av skansen i 1685. Festningen var fast bemannet med en garnison av varierende størrelse ettersom hvor spent situasjonen mellom Danmark-Norge og Sverige var. I 1689 var det 1000 mann stasjonert på festningen. Festningen ble nedlagt i 1742, men ble igjen satt i bruk og bemannet i 1811 før den ble nedlagt for godt i 1815.
Terningmoen ble oppretta som ekserserplass for Østerdalens bataljon i 1879. Militærleiren utgjør nå Østerdal Garnison sammen med Rena leir i nabokommunen Åmot.
Tusenårssted
Kommunens tusenårssted var Rådhusplassen, som ble restaurert i 2007. I den tilliggende Elvarheimparken ble Tusenårstreet plantet; dette var et asketre.
Museer
Det nasjonale Norsk Skogmuseum og distriktsmuseet Glomdalsmuseet ligger på hver sin side av Glomma ved Elverum sentrum, heholdsvis i Leiret og på Vestad. Museene er knyttet sammen med bruer til museumsøya Prestøya som eies av Skogmuseet, hvor det er en større samling koier, staller, ljørkoier og andre skoghusvær. I begynnelsen av august arrangeres de årlige Nordiske jakt- og fiskedager. Glomdalsmuseet har utstilt en vesentlig bygningsmasse fra Østerdalen og Glåmdalen med tradisjonsbygg. Glomdalsmuseet har også nasjonal utstilling om taternes kultur og historie, Latjo Drom. Uteområdene på begge museene er velegnet til fotturer, i tillegg til mer kulturhistorisk orienterte aktiviteter.
Idrett
Elverum Håndball ble seriemestre i håndball for herrer i sesongene 2012/2013, 2016/2017, 2017/2018 og 2019/2020. Laget ble i mange år trent av senere landslagssjef Christian Berge.
Jacobo Árbenz Guzmán
Jacobo Árbenz Guzmán (født 14. september 1913 i Quetzaltenango i Guatemala, død 27. januar 1971 i Mexico by) var en guatemalansk sosialistisk politiker (PAR). Han var president i Guatemala fra 1951 til 1954, og ble avsatt i et kupp organisert av CIA. Kuppet hadde kodenavnet Operation PBSUCCESS. Arbenz ble erstattet av en militærjunta ledet av oberst Carlos Castillo Armas. Kuppet kastet landet ut i kaos og politisk uro i nærmere 36 år. Ved normaliseringen av landet i 1996 viste det seg at urolighetene hadde resultert i over én million flyktninger, 200 000 døde, et ukjent antall foreldreløse barn og enker, samt et betydelig antall ødelagte landsbyer.
Presidentskap
Árbenz kom til makten i mars 1951 etter et ordinært valg som også var det første fredelige valget i Guatemalas historie noensinne. I valgkampen framstod han som en reformator og fikk 60 % av stemmene etter å ha lovt å gjøre Guatemala til et økonomisk uavhengig, kapitalistisk land. Det han kalte «Guatemalas tradisjonelle koloniale underleggelse under USA», skulle reduseres kraftig. Árbenz' forgjenger, Juan José Arévalo, hadde begynt reformprosessen med flere reformer som åpnet for politisk deltakelse for alle i Guatemala. Arévalos innførte allmenn stemmerett og arbeiderrettigheter som truet makten til den tradisjonelle eliten, og som førte til mer enn tjue mislykkete kuppforsøk i hans regjeringstid.
Árbenz fortsatte Arevalos reformprosess og i juni 1952 iverksatte hans regjering en jordreform som var blitt formet etter USAs «Homestead Act» fra 1862. Den nye loven ga regjeringen rett til å ekspropriere ikke-oppdyrkete areal hos store plantasjeeiere. Jorden ble deretter utdelt til jordløse familier i et forsøk på å skape et land av selvstendige bønder, på samme måte som USA hadde gjort på 1800-tallet. Plantasjeeierne fikk kompensert etter den verdi som arealene hadde hatt ved skattefastsettelsen i 1952, og fikk betalt i statsobligasjoner med 3 % rente. Árbenz selv ga selv 680 hektar til jordreformen av egen eiendom.
United Fruit Company
Mens Árbenz' politikk ble hilst velkommen av jordløse og av størstedelen av Guatemalas befolkning, provoserte det de største jordeierne, mektige USA-selskap og fraksjoner innen militæret. For å svekke Arbenz hevdet deler av militæret at Árbenz var under innflytelse av kommunister. Dette medførte en del uro rundt om i landet. Oberst Carlos Castillo Armas iverksatte et kupp, men ble såret under forsøket og tilbrakte en tid i fengsel før han lyktes å unnslippe til Honduras der han ble tatt godt i mot av CIA.
Protestene mot Árbenz fra USA-selskapet United Fruit Company og det faktum at Árbenz ikke tok eksplisitt avstand til kommunismen, fikk CIA i 1951 til å utforme en plan under navnet PBFORTUNE. The United Fruit Company var Guatemalas største landeier og siden 85 % av deres areal stod udyrket, følte de seg særlig truet av Árbenz' jordreform. Ved skattefastsettelsen i 1952 hadde United Fruit bevisst underrapportert og underestimert verdien på sine arealer for å unngå skatt. I 1952 hevdet de at deres landområder kun var verdt $3 pr. acre. Da Árbenz – i tråd med United Fruit verdianslag – tilbød selskapet en kompensasjon på 3 dollar per acre, slo United Fruits kontra og hevdet at den reelle verdien lå på 75 dollar per acre, men blånektet samtidig på at de hadde fusket med den tidligere verdifastsettelsen.
CIA griper inn
I 1952 ble Guatemalas Arbeiderparti legalisert og kommunister fikk etter hvert innflytelse i fagforeninger og bondeorganisasjoner, men ikke over Árbenz og landets politikk. I parlamentet hadde de kun 4 av i alt 58 representanter. I 1954 gledet Eisenhower-administrasjonen seg over å ha undergravd Mohammed Mossadegh-regjeringen i Iran gjennom en hemmelig operasjon. Kermit Roosevelt som var CIAs arkitekt bak kuppet i Iran, beskrev briefingen med utenriksminister Dulles på følgende måte: «Han virket nesten fra seg av glede. Øynene glitret, han malte som en stor katt. Det er helt klart at han ikke bare gledet seg over det han hadde hørt. Mine instinkter fortalte også at han planla noe.» (Kinzer, 2003)
I februar 1954 begynte CIA planleggingen av Operasjon WASHTUB. Den gikk ut på å plante sovjetiske våpen i Nicaragua i samarbeid med diktatoren og USAs nære medspiller, president Anastasio Somoza. Hensikten skulle være å «bevise» at Guatemala hadde bånd til Sovjetunionen. Etter denne løgnaksjonen fortsatte USA i mars 1954 med å manipulere Organisasjonen av amerikanske stater (OAS) til å fordømme kommunismen i Guatemala. The Council on Hemispheric Affairs
I mai 1954 ankom tsjekkiske våpen til Guatemala med det svenske skipet «Alfhem». Det ga USA ytterligere vann på mølla. Eisenhower-administrasjonen rykket ut og påsto at våpenforsendelsen var det endelige bevis på at Árbenz hadde knyttet seg til Sovjetunionen. Dette ble kraftig imøtegått av Árbenz-regjeringen, som hevdet at ingen andre enn Tsjekkoslovakia (trolig etter press fra USA) hadde vært villig til å selge våpen til Guatemala.
På dette tidspunktet ble Árbenz-regjeringen overbevist om at et USA-initiert kupp var under planlegging, og omtrent samtidig ga Eisenhower-administrasjonen klarsignal til CIA om å iverksette kuppet. Kodenavnet for operasjonen var PBSUCCESS, og den tok sikte på å styrte Árbenz. Etter spredte kamphandlinger der den unge og ennå ukjente Che Guevara deltok på Árbenz' side, valgte Árbenz-regjeringen å trekke seg etter at CIA-kontrollerte fly hadde bombet festningen Matamoros og flere av Árbenz' troppetransporter. Árbenz gikk av 27. juni 1954 og ble tvunget på flukt etter først å ha søkt tilflukt i den meksikanske ambassaden.
Senere arbeid
Etter et opphold i Mexico flyttet han og familien til Sveits. Den sveitsiske regjeringen ga ham asyl, forutsatt at han oppga sitt statsborgerskap i Guatemala. Árbenz nektet, og flyttet til Paris og deretter til Praha. I Tsjekkoslovakia var myndighetene skeptiske til Árbenz. De fryktet at han ville kreve dem for penger, som følge av dårlig kvalitet på våpnene de hadde solgt ham i 1954. Etter kun tre måneder var derfor Árbenz på flyttefot igjen, og denne gangen gikk turen til Moskva. Han prøvde en rekke ganger å vende tilbake til Latin-Amerika, og fikk til slutt tillatelse til å bosette seg i Uruguay i 1957.
Etter den cubanske revolusjonen i 1960 ble han invitert av Fidel Castro til å flytte til Cuba. Árbenz takket ja til tilbudet, men ble raskt skeptisk til de cubanske myndighetenes politikk. I 1965 tok Arabella, Árbenz eldste datter og yndlingsdatter, livet av seg i Bogotá i Colombia. Árbenz tok selvmordet hennes særdeles tungt. Han dro til Mexico for å gravlegge sin datter, og valgte deretter å bosette seg der.
Árbenz døde 27. januar 1971 i sitt badeværelse. Dødsårsaken var enten drukning, eller skålding i varmt vann med påfølgende sjokk og drukning. Omstendighetene rundt Árbenz' død er ennå uavklart. Mye tyder på at han ble myrdet, men hvem som stod bak ligger ennå i det skjulte.
Ladepresse
En ladepresse er et spesialverktøy for å lade patroner. Når privatpersoner lader for hånd kaller man det hjemmelading (engelsk handloading).
Med ladepressen setter man sammen de forskjellige komponentene i en patron, hylse, prosjektil, krutt og tennhette. Kjente produsenter av ladeutstyr er bl.a. Lee, Dillon, Lyman, Hornady og RCBS.
Typer
Det finnes ulike versjoner av presser og de er delt inn etter hvordan de utfører de ulike trinnene i ladeprosessen.
Dier
I pressen bruker man dier, som er en type form som utfører en oppgave. Man trenger også hylseholder for å holde på hylsen
NOKAS-ranet
NOKAS-ranet var ranet på en tellesentral i Kongsgata i Stavanger tilhørende Norsk Kontantservice (NOKAS) den 5. april 2004, ca. klokken 8.00. En politimann ble skutt og drept under ranet.
Ranerne var utstyrt med skuddsikre vester, hjelmer, finlandshetter, hansker og kjeledresser, og var bevæpnet med AG3 geværer, MP5 maskinpistoler, Kalashnikov automatgevær, M1 Karabin og Remington pistol i kaliber .45 ACP. Samtidig som tellesentralen ble angrepet ble utkjørselen fra Stavanger politistasjon blokkert med en Volvo lastebil som ble satt i brann. De hadde plassert fluktbiler i Sørmarka utenfor Stavanger sentrum. En glassrute i tellesentralen ble knust ved hjelp av slegge, rambukk og 113 skudd avfyrt med automatvåpen. Flere av de ansatte klarte å flykte og minst syv ranere tok seg inn i tellesentralen. Samtidig holdt flere av ranerne vakt ute ved Domkirkeplassen. Det ble avfyrt en rekke skudd mot politiet og politiets biler. Politiførstebetjent Arne Sigve Klungland ble skutt og drept i denne skuddvekslingen. Gjerningsmennene kom unna med 57,4 millioner kroner i ransutbytte, hvilket gjør dette til norgeshistoriens største ran.
Forberedelsene til ranet
David Toska tilhørte et miljø i Oslo som bestod av flere som var involverte i NOKAS-ranet. Noen var domfelte tidligere, andre ikke, det var en forholdsvis stor vennegjeng, noen hadde holdt sammen helt siden skoledagene, andre var nyere bekjentskaper. Felles var bl.a. interesse for spenning og problemløsninger av mange slag (Toska var en habil sjakkspiller blant annet). Disse egenskapene koblet med flere spesielle forhold høsten 2003/ vinteren 2004 skulle vise seg å bli skjebnesvangre for alle involverte.
Senvinteren 2004 prøvekjørte ranerne fluktruten fra Stavanger sentrum til Sørmarka. Ruten gikk delvis langs gang- og sykkelstier, noen av dem uferdige. Der ruten gikk langs sykkelstier eller i underganger, gikk ranerne opp ruten, for ikke å vekke unødig oppsikt.
Hva politiet visste
Under tingrettsbehandlingen av NOKAS-ranet kom det frem at politiet var godt orientert om faren for et anslag mot NOKAS i den aktuelle perioden. Visepolitimester i Stavanger Arne Hammersmark gjorde rede for følgende punkter i sin forklaring:
Ransforløpet
5. april 2004
Fransiskanerklosteret i Trondheim
Fransiskanerklosteret i Trondheim er lite kjent fra samtidige kilder. Det er kjent fra en skriftlig kilde fra 1472, men var antakelig etablert lenge før det. Klosteret gikk med i bybrannen i 1532, og det ble nedlagt etter reformasjonen i 1536.
NOKAS-ranet
Arne Sigve Klungland
Klungland (født 1950) var en norsk politiførstebetjent som ble drept under NOKAS-ranet. Han vokste opp i Flekkefjord, var gift og hadde to barn. Ved siden av arbeidet i politiet var han aktiv i menighetsarbeid i hjembygda Riska.
Fransiskanerklosteret i Trondheim
Klosteret lå på et sted som i 1669 ble tatt i bruk som rådhus, og ved arkeologiske undersøkelser er det funnet murfundamenter etter en kirke som er identifisert som Olavskirken, klosterkirken i fransiskanerklosteret. Den ligger nå som ruinminnesmerke i kjelleren under Folkebiblioteket i Trondheim.
NOKAS-ranet
Etterforskning og pågripelse
Under etterforskningen ble 13 personer siktet i forbindelse med ranet. David Toska ble pågrepet av spansk politi i Malaga 5. april 2005, nøyaktig ett år etter ranet fant sted. En uke senere tilsto han å ha deltatt i ranet, men benektet å ha skutt Klungland. Toska, som regnes som hjernen bak ranet, sto på den tid også tiltalt for en rekke andre ran.
Kort tid etter Toskas pågripelse ble 11 av de 12 andre ranerne pågrepet i tur og orden; kun Jusuf Hani klarte å unngå å bli tatt, og ble først pågrepet idet han meldte seg til politiet fem år senere.
Rettssaken i Stavanger tingrett
Rettssaken, som startet i Stavanger tingrett 19. september 2005, ble ledet av sorenskriver Helge Bjørnestad. Aktorer var statsadvokat Arild Dommersnes og statsadvokat Tor Christian Carlsen. Dommen falt fredag 10. mars 2006.
Rettssaken ble holdt i forsamlingslokalene til menigheten Kristen tjeneste på Forus.
Da rettsaken begynte satt det 13 menn på tiltalebenken.
Tiltalte, forsvarere og dom
Oversikt over de tiltalte, samt den enkeltes dom i tingretten.
Forløpet av rettssaken i Stavanger tingrett
David Toska innrømmet 22. september å ha deltatt i ranet. Erling Havnå sa seg delvis skyldig i henhold til tiltalen i sin forklaring 26. september.
Tilståelser
Mellom rettssakene i tingretten og lagmannsretten fremkom det opplysninger i media om at Lars-Erik Andersen hadde fått Harald Stabell som ny forsvarer, og at han hadde avgitt ny forklaring hvor Schumann ble utpekt til å være drapsmannen ved ranet, og hvor han selv har innrømmet å ha deltatt i ranet. Senere fremkom det også at Erling Havnå hadde tilstått ranet og utpekt Schumann som drapsmannen. I lagmannsretten 27. september 2006 innrømmet Kjell Alrich Schumann at det var han som avfyrte skuddene som drepte politiførstebetjent Arne Sigve Klungland.
Rettssaken i Gulating lagmannsrett
Alle de dømte anket dommen fra tingretten, rettssaken i Gulating lagmannsrett ble påbegynt 4. september 2006. Ankebehandlingen ble, som i tingretten, holdt i forsamlingslokalene til menigheten Kristen tjeneste på Forus. Dommen falt 15. februar 2007.
Forløp
Da retten ble satt, erklærte Kjell Alrich Schumann seg skyldig etter tiltalen, etter at han inntil dette hadde nektet enhver befatning med NOKAS-ranet. I løpet av saken erklærte også en rekke andre av de tiltalte seg delvis skyldig etter tiltalen. Kun Betew, Thomas Thendrup og Kodzadziku hevdet at de var uskyldige.
Lagretten fant 19. januar samtlige tiltalte skyldig, med unntak av Thomas Thendrup. Frifinnelsen av Thendrup ble imidlertid satt til side av de tre fagdommerne og hans sak ble behandlet på nytt med stor meddomsrett.
Dom i lagmannsretten falt 15. februar 2007, Betew og Pettersen anket dommen på stedet. Påtalemyndigheten anket straffeutmålingen for samtlige tiltalte, med unntak av William Pettersen. Pettersen anket imidlertid selv og påtalemyndigheten erklærte da motanke. Flere av de tiltalte anket over straffeutmålingen, lovanvendelsen og saksbehandlingen.
Ny behandling av skyldspørsmålet for Thomas Thendrup
Etter at fagdommerne satte til side lagrettens frikjennelse av Thomas Thendrup ble saken behandlet på nytt med såkalt forsterket meddomsrett. Saken ble avsluttet 13. september 2007, og Thendrup ble dømt til 14 års fengsel. To av de syv dommerne stemte for at Thendrup skulle frikjennes.
Rettssaken i Høyesterett
Ankebehandlingen av NOKAS-ranet begynte i Høyesterett den 18. juni 2007, og hadde en tidsramme på tre dager. Det var kun ankene over straffeutmålingen som ble fremmet for Høyesterett. Dommere i saken var høyesterettsjustitiarius Tore Schei, Toril Marie Øie, Kirsti Coward, Karin Bruzelius og Magnus Matningsdal.
Riksadvokat Tor-Aksel Busch prosederte saken for påtalemyndigheten. De tiltalte hadde samme forsvarere som for lagmannsretten, med unntak av Dan Pettersen som hadde Bent Endresen som forsvarer for Høyesterett. Dommen falt den 29. juni 2007.
Straffesaken for Jusuf Hani
Jusuf Hani (28) var den eneste som klarte å komme fra Nokas-ranet uten å bli pågrepet. Fem år etter ranet meldte han seg selv i Stavanger. Han ble i juni 2010 dømt til ni års fengsel i Stavanger tingrett etter å erkjent grovt ran med døden til følge. Han anket til Gulating lagmannsrett der han i 2011 fikk en redusert straff på 6,5 år.
Straffesaken mot NOKAS-vekteren
En NOKAS-vekter som ga Toska innsideinformasjon, ble i 2008 dømt til tre års fengsel.
Kostnader
Det er beregnet at etterforskningen og rettssakene tilsammen kostet den norske stat i overkant av 300 millioner kroner. Av ransutbyttet på om lag 57 millioner var mesteparten, rundt 51 millioner, fremdeles på avveie i 2008.
Fotnoter
<references group='lower-alpha'/>
Abraham César Lamoureux
Abraham César Lamoureux (født ca. 1635, død 1692) var en franskfødt billedhugger. Han er mest kjent for sitt virke i Danmark og rytterstatuen av Christian V. Lamoureux kom fra Sverige og fikk ansettelse som hoffbilledhugger ved det danske hoffet til Christian V i 1681.
Rytterstatuen av Christian V er Lamoureux` hovedverk og Nordens eldste rytterstatue.
Kirkevoll/Brekkeåsen
Kirkevoll/Brekkeåsen er et tettsted i Våle i Tønsberg kommune i Vestfold og Telemark. Tettstedet har innbyggere per 1. januar, og ligger nord for Revetal. Kirkevoll/Brekkeåsen består av de to sammenvokste stedene Kirkevoll og Brekkeåsen, og her ligger blant annet Våle kirke og Kirkevoll skole.
Schwimmer
Schwimmer:
Tony-prisen
Antoinette Perry Award for Excellence in Theatre, bedre kjent som Tony Award, er en amerikansk teaterpris som deles ut av American Theatre Wing og The Broadway League. Prisene blir delt ut årlig i New York.
Norske rekorder i skyting
Dette er en liste over godkjente norske rekorder i skyting, for menn og kvinner.
10m luft
Kilde: Skyting.no
10m luft (med finale)
Kilde: Skyting.no
10m luft, liggende
Kilde: Skyting.no
10m luft, liggende (med finale)
Kilde: Skyting.no
15 m, 30 skudd
Kilde: Skyting.no
15 m, 45 skudd
Kilde: Skyting.no
50m, liggende
Kilde: Skyting.no
50m, liggende (med finale)
Kilde: Skyting.no
50m, match
Kilde: Skyting.no
50m, match (med finale)
Kilde: Skyting.no
Grovkaliber, liggende
Kilde: Skyting.no
Grovkaliber, match
Kilde: Skyting.no
Jørgen Vogt
Jørgen Herman Vogt (født 23. september 1900 i Oslo, død 3. august 1972) var en norsk pressemann og NKP-politiker. Han var stortingsrepresentant for Trondheim og Levanger 1945–1949. Han var en av hovedaktørene i, og ga også navn til, Vogt-oppgjøret, og han la i forbindelse med dette ned sitt verv i partiledelsen i 1967.
Vogt var oppvokst i Oslo og Trondheim, og i mellomkrigstiden var han aktiv innenfor NKP og i partiets pressevirksomhet. Han ble student i 1919, og studerte sosialøkonomi i Oslo og Kiel. årene 1923 - 1924 var han redaktør i NKUs avis Klassekampen. Fra 1930 - 1931 studerte han ved Kominterns Lenin-skole i Moskva.
Ved partisplittelsen i Arbeiderpartiet i 1923 fulgte flertallet i partiorganisasjonen i Trondheim Norges Kommunistiske Parti, som dermed fikk lokalpartiets eiendeler, inkludert partiavisa Ny Tid. I 1934 ble Vogt redaktør for NKP-avisa, et verv han akslet fram til avisen gikk inn i 1939.
Da krigen kom til Norge framsto Vogt som den mest framtredende kommunisten i Trøndelag. Han var bystyrerepresentant og medlem i partiets distriktsstyre.
Etter at NKP ble forbudt i august 1940 fortsatte partiet aktiviteten i illegale former. I 1941 klarte imidlertid Henry Rinnans folk å infiltrere NKPs nettverk i Trondheim, og rulle opp store deler av organisasjonen. I oktober-november ble om lag 50 personer arrestert, blant dem Vogt. Han ble tatt 9. oktober 1941, innbrakt på Vollan og plassert på Falstad fangeleir. Han ble deretter plassert på Grini, hvor han ble sittende til krigen sluttet.
NKPs økte popularitet etter andre verdenskrig førte til et nytt, men kortvarig liv for Ny Tid, også denne gang med Jørgen Vogt som redaktør. Han ledet nå avisen fra juli 1945 til mai 1947, da den ble lagt ned for siste gang.
Fra 1946/1947 til 1958 og fra 1965 til 1967 var han redaktør for NKPs hovedorgan Friheten. Han var politisk sekretær i NKP mellom 1962 og 1965.
Vogt var medlem av bystyret i Trondheim fra 1935 til 1951 og vararepresentant til bystyret i Oslo fra 1960 til 1963.
Familie
Han var sønn av Johan Herman Lie Vogt (1858–1932) og Martha Johanne Abigael Kinck (1861–1908). Faren var professor i geologi og mineralogi ved det nystartede NTH fra 1911 til 1929. Broren Thorolf Vogt (1888–1958) overtok som professor i 1929. En annen bror Fredrik Vogt (1892–1970) var sjef for vassdragsvesenet, men ble professor i mekanikk ved NTH i 1931. Jørgen hadde en tvillingbror Johan Vogt (1900–91) som ble samfunnsøkonom og i 1957 professor i Oslo. Søstera Margit Vogt (1897–1975) var frem til 1939 gift med motstandsmannen Martin Linge og i 1940 med Odd Havrevold.
Jørgen Vogt giftet seg i 1923 på Hamar med Pauline Lie (1897–1976).
Rhein-Main-området
Ved siden av Frankfurt inkluderer området byene Wiesbaden, Mainz, Rüsselsheim am Main, Bad Homburg, Darmstadt, Offenbach am Main, Hanau, Aschaffenburg og Giessen, i noen sammenhenger også Marburg og Wetzlar.
Nicola Sala
Nicola Sala (1713–1801) var en italiensk komponist i den napolitanske skolen.
Fra 1732 til 1740 studerte Sala hos Nicola Fago og Leonardo Leo ved Conservatoria della Pietà de’Turchini, der han senere selv ble lærer, og fra 1787 fungerte som Primo Maestro.
Sala komponerte åtte sceneverk, flere kantater og messer, såvel som oratoriet Giuditta, ossia La Betulia liberata.
Blant Salas mange elever kan nevnes Carlo Lenzi, Giuseppe Gherardeschi, Benedetto Neri, Étienne-Joseph Floquet, Adalbert Gyrowetz, Louis Julien Casels de Labarre, Ercole Paganini og Gaspare Spontini.
Calderwood-demningen
Calderwood-demningen er en demning med vannkraftverk beliggende i Blount County og Monroe County i delstaten Tennessee i USA. Den regulerer Little Tennessee River, 71 km ovenfor utløpet i Tennessee River.
I likhet med Cheoah-demningen og Chilhowee-demningen, får også Cheoah sitt vann ved regulering hos Tennessee Valley Authority fra Fontana-demningen. Denne demningen er den primære vannreguleringsdammen i Little Tennessee River.
Eduardo Mondlane
Eduardo Chivambo Mondlane (født 20. juli 1920 i N'wajahani i distriktet Manjakaze i Gazaprovinsen i Portugisisk Østafrika, drept 3. februar 1969 i Dar-es-Salaam i Tanzania), sosiolog og antropolog, var en av grunnleggerne av og den første presidenten til FRELIMO–partiet i Mosambik, som kjempet for Mosambiks uavhengighet fra kolonimakten Portugal. Han regnes av noen som Mosambiks uavhengighets far, og hans dødsdag markeres som De Mosambikiske Heltenes Dag (o Dia dos Heróis Moçambicanos).
Bakgrunn, utdannelse
Han var den fjerde av seksten sønner av en høvding i den bantu-språklige shangaan-stammen. Han arbeidet som gjeter til han var 12 år. Han gikk på flere forskjellige grunnskoler før han begynte på en sveitsisk-presbyteriansk skole.
Siden han ikke kunne gå på videregående skole i Mosambik, startet han ved kirkens skole i Lemana i Transvaal i Sør-Afrika. Han startet på Witwatersrand Universitet i Johannesburg, men ble utvist fra Sør-Afrika etter bare ett år der i 1949 etter apartheid-regjeringens oppkomst og en utlendingelov den innførte.
Forsker, akademiker
Han slo inn på en forskerkarriere innen sine fagfelt, og ved et engasjement for FN bragte den ham til oppdrag i Øst-Afrika. Han ble også ansatt av Syracuse University der han bygde opp dets Østafrikastudier.
Politiker, opprørsleder
I 1961 besøkte Mondlane Mosambik, på invitasjon fra den sveitsiske misjonen. Han hadde da kontakt med nasjonalister fra forskjellige grupperinger, og ble overbevist om at tiden var inne for å etablere en mosambikisk frigjøringsbevegelse.
Tre regionalt baserte mosambikiske nasjonalist- og frigjøringsbevegelser ble dannet på den tiden, med sete i forskjellige land. Mondlane forsøkte å forene de tre bevegelsene, og sammen med Tanzanias president Julius Nyerere lyktes han med det. Frente de Libertação de Moçambique (FRELIMO) ble etablert i Dar-es-Salaam 25. juni 1962, og Mondlane ble valgt til bevegelsens første president.
Hovedkvarteret til FRELIMO ble lagt til Dar-es-Salaam i 1963. Støttet både fra Vesten og Sovjetunionen startet FRELIMO en geriljakrig i 1964 for å skaffe Mosambik uavhengighet fra Portugal.
Død
En bombe ble montert i en bok og sendt til ham i FRELIMOs sekretariat i 1969. Da han åpnet den hjemme hos Betty King, en amerikansk venn, eksploderte den og drepte ham. Hvem som stod bak drapet, har historikere hatt forskjellige omfatninger om; portugiserne (ved PIDE), eller en fraksjon innen FRELIMO.
St. Louis-blues
St. Louis-blues er en variant av amerikansk bluesmusikk. Den gjør større bruk av pianoet enn av annen blues, og den står i nær forbindelse til jump-blues, ragtime og pianoblues. Denne bluesvarianten, med opphav i byen St. Louis i den amerikanske delstaten Missouri, har en urban følelse. Det er lite av den rurale atmosfæren som utmerker country blues.
Eduardo Mondlane
Død
Mosambiks første universitet, grunnlagt i Maputo i 1963, heter nå Universidade Eduardo Mondlane.
St. Louis-blues
Den er tidvis framført med en rytme som kalles for «Saint Louis-shuffle»: en trommerytme med tyngde på taktslagene. Et typisk band består av en eller flere sangere, en pianist og noen få andre instrumenter, hovedsakelig rytmeinstrumenter, men det er også vanlig at en gitarist fører an, selv å spille de delene som vanligvis blir framført på pianoet.
Fort Loudoun-demningen
Kraftverket har en installert produksjonskapasitet på 144 MW, fordelt på fire turbiner. Demningen er 1 280 m lang og 37 m høy. Operatør er Tennessee Valley Authority. Utbyggingen skjedde fra 1940 til 1943.
Sanliping-demningen
Sanliping-demningen er en demning med vannkraftverk i Hubei-provinsen i det sentrale Kina, anlagt i elva Nan He (sideelv til Chang Jiang). Effekten er ca 300 MW.
Demningen er en enkel betong buedam av typen RCC. Dammen er 141 meter høy og 185 meter lang. Den skal også sørge for flomkontroll i området.
I samme elva ligger Qilinguan-demningen.
Erich Herker
Erich Otto Friedrich Herker (født 25. september 1905, død 2. september 1990) var en tysk ishockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1932 i Lake Placid. Herker vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1932 i Lake Placid. Han spilte på det tyske laget som kom på tredjeplass, bak Canada og USA, i OL-turneringen. Det var fire lag som deltok og alle lagene møttes to ganger. Tyskland tapte begge kampene til både USA og Canada med slo Polen med 2-1 og 4-1. Den fjerde olympiske turneringen i ishockey var også det sjette verdensmesterskapet i ishockey. Spillerne på Tysklands lag var Rudi Ball, Alfred Heinrich, Erich Herker, Gustav Jaenecke, Werner Korff, Walter Leinweber, Erich Römer, Martin Schröttle, Marquardt Slevogt og Georg Strobl. Herker spilte to av kampene i OL-turneringen og scoret et mål.
Douglas-demningen
Douglas-demningen er en demning med vannkraftverk beliggende i Sevier County, delstaten Tennessee i USA. Det regulerer French Broad River, som er kilden til Tennessee River, og skaper Douglassjøen (Douglas Lake) på 115 km².
Kraftverket har en installert produksjonskapasitet på 146 MW, fordelt på fire turbiner. Demningen er 520 m lang og 62 m høy. Operatør er Tennessee Valley Authority. Utbyggingen skjedde fra 1942 til 1943.
Steinerskolen Eidsvoll
Steinerskolen Eidsvoll er en steinerskole med barne- og ungdomstrinn på Finstad i Eidsvoll kommune i Akershus. Den er en friskole (grunnskole) med rett til statstilskudd. Skolen har elever på 1. til 10. trinn.
Historie
Skolen startet opp på Eidsvoll Verk i 2002 i de gamle lokalene til Eidsvoll Verk barneskole. Skolen flyttet til Finstad i Eidsvoll i 2016, og tok over skolebygningene fra Finstad skole, som ble nedlagt i 2015.
Pedagogikk
Skolen er godkjent som faglig-pedagogiske alternative skoler. Ifølge steinerpedagogikken mener man at hvert individ har sitt utviklingspotensiale, og gjennom skolens arbeid søker man å gi hver elev muligheter til personlig vekst og utfoldelse. Steinerskolens mål er å gi barna en mulighet til å finne sin egen vei og mestre sine personlige utfordringer. Viktige grunnpillarer for steinerskolens pedagogikk er kunst, musikk, læring av minst to fremmedspråk og eurytmi.
Engerdal
Engerdal (sørsamisk: Eengerdaelie) er en kommune i Østerdalen nordøst i Innlandet.
I sør grenser Engerdal til Trysil, i vest Rendalen og i nord til Tolga, Os og Røros (i Trøndelag). I øst har kommunen lang grense mot Dalarnas län og en kort grense helt i nordøst mot Jämtlands län, begge i Sverige. Den største delen av innsjøen Femunden og rundt halvparten av Femundsmarka nasjonalpark ligger i Engerdal. Gutulia nasjonalpark ligger i sin helhet i Engerdal. Femunden trafikkeres i sommerhalvåret av rutebåten MS «Fæmund II».
Næringslivet er preget av primærnæringer: Jordbruk, skogbruk og ferskvannsfiske, men turismen har de senere årene fått større betydning. I Engerdal finnes også Norges sørligste, samiske reindrift, og reinen kan ofte sees i den nordre halvdelen av kommunen.
Kommunens største, årlige begivenhet er Engerdalsdagene. Arrangementet har blitt avviklet første helgen i august hvert år siden 1985. Engerdalsdagene har hatt et besøk på ca. 15 000 de siste år. I tillegg til Engerdalsdagene arrangeres det en rekke små og store arrangementer rundt om i kommunen hele året.
Engerdal har to alpinbakker, Sølen Alpinsenter og Engerdal Østfjell. Sølen har 3 nedfarter, mens Østfjellet har 2.
Geografi
Engerdal regnes til Østerdalen, men kommunen ligger i sin helhet østenfor vannskillet mot Glomma. Hoveddelen ligger innenfor vassdragsområdet til Femunden og Femundselva som etterhvert renner inn i Sverige under navnet Klarälven. Denne elven munner ut i Vänern og fortsetter videre i Göta älv som munner ut i havet i Kattegat. Områdene lengst øst i kommunen (øst for Femunden og Engerdalen) tilhører vassdragsområdet til (ironisk nok) Österdalälven, den ene av kildene til Dalälven som munner ut i havet i Bottenviken. En kan følgelig argumentere for at Engerdal geografisk sett ikke er en del av Østerdalen som sådan, men snarere tilhører et svensk landskap.
De største tettstedene er Engerdal og Drevsjø, men kommunen er preget av store avstander og spredt bosetning i små grendelag. Kommunesenteret med kommuneadministrasjonen ligger i bygda Engerdal syd i kommunen. Andre grender i kommunen er Elvdal, Femundsundet, Hylleråsen, Heggeriset, Sømådalen og Elgå.
Historie
Engerdalen ble opprettet som eget herred og sogn 1. januar 1911, ved sammenslåingen av fire områder fradelt Tolga, Trysil og Ytre og Øvre Rendal.
Forhistorien var at Drevsjø kapell ble vigslet 1848, og i 1870 ble det vedtatt at det skulle ansettes en hjelpeprest for «fjelldistriktene av Trysil, Rendalen og Røros prestegjeld». Samtidig ble det vedtatt å bygge Engerdal kapell (vigslet i 1873) og Elgå kapell (vigslet i 1879). Og på Nymoen i Elvdalen ble Søre Elvdal kapell vigslet i 1885.
I 1910 ble det så vedtatt at kapelldistriktene skulle fradeles de respektive herred for så å danne et eget sogn og herred med navnet Engerdal. De fradelte områdene var (grendelag):
Den største området kom fra Tolga herred, 750 km2 og utgjør den nordlige delen av kommunen med nesten hele Femunden, Isteren og Femundsmarka. Delen fra Øvre Rendal var på 692 km2 og utgjør den midtre delen av kommunen rundt sydenden av Femunden og Isteren, samt de vide skogs- og myrområdene mot Svenskegrensen. Delen fra Ytre Rendal var på 330 km2 og utgjør den sydlige delen av kommunen med dalførene Elvdalen og Engerdalen. Den minste delen kom fra Trysil, 168 km2 og utgjør den sydøstlige delen av kommunen rundt nordenden av innsjøen Engeren.
Den nye herredet ble således på 1932 km2 og hadde tilsammen 1184 innbyggere i 1911.
Historien kunne imidlertid vært ganske annerledes, hvis fastsettelsen av svenskegrensen i 1751 hadde gått i norsk disfavør. Svenskenes forhandlingsposisjon var at riksgrensen skulle gå midt i Femunden og videre sydover gjennom Engerdalen, hvilket ville beskåret dagens Engerdal kommune til det halve. I såfall er det lite trolig at det ville blitt opprettet et eget herred i 1911. Nå gikk de to tidligere norske bygdene Idre og Särna øst for Engerdal til Sverige, og svenskene så seg fornøyde med det.
Kommunestyrevalget 2015
Antall stemmeberettigede ved kommunevalget 2015 i Engerdal var 1 074 mot 1 113 ved kommunevalget i 2011 og fremmøte i 2015 var 827 eller 77,0 %. Ved kommunevalget i 2015 ble det talt opp 827 avgitte stemmer hvorav 11 var blanke og 1 ble forkastet.
Sørsamer
Engerdal har den sydligste bosetningen av reindriftsamer i Norge, mellom Femunden og grensen mot Sverige ligger Elgå reinbeitedistriktet (Svahken sijte). I kommunen bor det knapt 50 sørsamer, og de fleste av dem driver med rein og bor i grenden Gutu i Elgådalen, som er midt i reinbeitedistriktet.
Grendeskolen i Elgå deltok i årene 2001-06 et prosjekt for revitalisering av samisk språk, nærmere bestemt sørsamisk. Sørsamiske barn fra distriktet som ønsket opplæring i sitt morsmål var tidligere henvist til sameskolen i Snåsa, og målet var dels å gi disse et tilbud i sitt nærmiljø og dels å unngå nedleggelse av grendeskolen. Dette tiltaket medførte at skolen fikk en kraftig økning i elevtallet, fra syv elever i år 2000 til 18 i 2006, det siste året i prosjektperioden. Opptil åtte av elevene hadde samisk bakgrunn, av dem seks med samisk som førstespråk. Etter toppåret gikk elevtallet tilbake, og skolen ble lagt ned i 2012, samme året som de to siste elevene med samisk opplæringsmål gikk over til ungdomsskolen i Engerdal. Det er for tiden ikke noe undervisningstilbud for sørsamer i Engerdal.
Klima
Engerdal har innlandsklima med relativt lite nedbør, kalde vintrer, relativt varme somrer og betydelige forskjeller mellom dag- og nattetemperaturen i sommerhalvåret. Normalverdier for perioden 1961−1990 er gitt i tabellen nedenfor.
Engerdal innehar kulderekorden for Hedmark fylke. På Drevsjø ble det målt −47,0 grader 10. januar 1987.
Gregor Palamas
Gregor Palamas (gresk: Γρηγόριος Παλαμάς; født ca. 1296, død 14. november 1359) var munk på Athosfjellet og senere erkebiskop i Tessaloniki. Han er kjent som en viktig teolog og forfektet det som er blitt kjent som hesykasmen, en asketisk og mystisk teori som var kontroversiell i den ortodokse kirke på 1300-tallet.
Liv
Gregor gikk i kloster som 20-åring etter at hans far døde. Han gikk da inn i et kloster på Athosfjellet, og fulgte Basilios den stores regel for klosterliv. Munkene på Athosfjellet praktiserte hesykasmen, og mente at en kristen ved å skape den perfekte ro i kropp og sinn kan få en ekstraordinær visjon av Guds «uskapte lys». Dette er en gave som bringer renhet og åndelig innsikt. Denne læren var svært kontroversiell i kirken, og hadde sannsynligvis blitt erklært som heresi på et konsil i Konstantinopel i 1341 hadde den ikke blitt så kraftig forsvart av Gregor. Han hevdet at for sann meditasjon måtte en kristen skaffe seg en mentor, være fokusert på nattverden og helst være knyttet til en monastisk kommunitet. Dette hjalp ikke. Han ble fordømt av to synoder, alle skriftene hans ble fordømt, og han ble ekskommunisert i 1344.
Et keiserskifte gjorde at Gregor igjen ble tatt inn i kirken. Keiseren sørget for at Gregor ble utnevnt til erkebiskop av Tessaloniki i 1347, og kontroversen blusset opp igjen. Denne gangen var det Gregor som trakk det lengste strået, og hesychasmen ble erklært som ortodokst av kirken i Konstantimopel i 1351.
Gregor døde i 1359 i Tessaloniki. Han ble helligkåret av et konsil i Konstantinopel i 1368, og ble der også erklært «fader og lærer i den ortodokse kirke».
Jack Berntsens kulturpris
Jack Berntsens kulturpris ble opprettet av Vågan kommune på Jack Berntsens 60-årsdag i 2000.
Grunnet dårlig helse hos Jack Berntsen, som var sentral i priskomiteen, ble prisen ikke delt ut i perioden 2007 til 2009, og det er uvisst hva som skjer med prisen etter hans død i 2010.
Præstø
Præstø er en havneby sør på Sjælland i Danmark med 3,806 innbyggere (2013). Fra 1970 og frem til kommunalreformen i 2007 var den administrasjonssenter i tidligere Præstø kommune. Den hører nå til Vordingborg kommune i Region Sjælland.
Det er uvisst når kjøpstaden ble anlagt, men den fikk kjøpstadsrettigheter i 1403, da Margrete I og Erik av Pommern var samregenter i Danmark.
De første årene etter at byen ble kjøpstad gjorde den det godt økonomisk ettersom den ble benyttet som anløpshavn av hanseatiske skip og utfoldet en omfattende handel på Skånemarkedet. Byen ble imidlertid flere ganger rammet av branner og andre ulykker.
Blant severdighetene i Præstø finner man blant annet Præstø kirke, Bertel Thorvaldsen-samlingen på Nysø Gods og Brandværnshistorisk Musæum.
Johan Raatamaa
Johan Johansson Raattamaa (på finsk Juhani Raattamaa, født 14. september 1811 i Kuttainen i Karesuando sokn i Sverige, død 7. mars 1899 i Saivomuotka i Karesuando) var en svensk predikant.
Liv og virke
Raattamaa var åndelig leder for læstadianerne etter Lars Levi Læstadius død i 1861. Raattamaa var født i et velstående hjem, hadde 3 søstre og 2 brødre. Han var sønn til nämndemannen Johan Persson Raattamaa (1777–1854), husbonde på Raattamaa gård i Kuttainen, og hans hustru var Anna Johansdotter Kunnari (1781–1866). I en alder av 15 år fikk han seg arbeid som dreng i Kätkesuando, på finsk side. I 1830 ble han lærer. Etter sitt første ekteskap bosatte han seg i Saivomuotka. Han var i likhet med sin bror Per Johansson Raattamaa (født 1804, bosatt i Kummavuopio, Karesuando sokn) virksom som skolemester i Karesuando sokn. Gift med Eva Larsdotter Altalo 1832, giftet seg på nytt i 1885, etter første hustruens død, med Karolina Larsdotter fra Gällivare.
C.A. Reitzels Boghandel
De første 100 årene
C.A. Reitzel etablerte sin forretning ved hjelp av 200 lånte riksdaler. Han var utlært hos bokhandleren Gerhard Bonnier. De fleste bokhandlere i København var lite tilfreds med Reitzels tiltak, og mente det allerede var nok av bokhandlere i byen. Men Reitzel hadde tilsynelatende nese for gode forretninger. Bokhandlerne klarte å påvirke forholdene slik at Reitzel ble nektet opptak i den tyske bokhandlerforening, noe som betydde at han ikke kunne få rabatt og kreditt på utenlandske bøker.Men på grunn av sine talenter for forretninger lyktes det ham allikevel å slå igjennom. Da det tyske forlaget Cotta annonserte at de ville utgi den første samlede utgave av enten Johann Wolfgang von Goethes eller Friedrich Schillers verker, anså Reitzel det for en sikker suksess. Han bestilte derfor 100 eksemplarer av verket, uten å ha en eneste forhåndsbestilling. Denne store ordren ga øyeblikkelig en god kreditt hos det tyske forlaget, og da salget av verket etterpå gikk strykende, var hans anseelse som bokhandler både hjemme og i utlandet sikret.
C.A. Reitzels boghandel fikk privilegium som universitetsbokhandler, noe som blant annet innebar at han sto for eneleveransen til Københavns Universitetsbibliotek. Reitzel startet dessuten et forlag, og langt størsteparten av de litterære produksjoner i den danske gullalder utkom på C.A. Reizels forlag. Det var i løpet av denne tidlige perioden at bokhandelen skiftet lokaler til Løvstræde i den bygning som kalles Vajsenhusets gård.
I 1853 døde C.A. Reitzel og hans sønner, Theodor og Carl Reitzel overtok virksomheten. De hadde imidlertid ikke samme forretningssans som faren, og især forlagsvirksomheten ble betydelig innskrenket, for endelig å bli solgt til Gyldendal i 1890.
Bokhandleren Otto B. Wroblewski gikk selv i lære i C.A. Reitzels bokhandel og arbeidet der siden i perioden 1843–1853. I 1888 utga han en erindringsbok om sine år i bokladen i forbindelse med 100-årsdagen for C.A. Reitzels fødsel. Her gir han et innblikk i den litterære verden i slutten av Gullalderens København. Forfattere og andre kjente kulturpersonligheter frekventerte ofte bokhandelen både som kunder og som utgivende forfattere på Reitzels forlag.
Store Studio
Store Studio er navnet på
C.A. Reitzels Boghandel
De første 100 årene
Mest kjent er kanskje situasjonen mellom H.C. Andersen og Johan Ludvig Heiberg som ble gjengitt i Danmarks Radios tv-serie Bryggeren. Heiberg hadde utgitt boken Nye Digte, hvor H.C. Andersen ble kritisert i diktet En sjæl efter døden. På grunn av H.C. Andersens sarte gemytt hadde Reitzel beordret bokhandlermedhjelperne til å nekte seg hjemme hvis Heiberg dukket opp. En dag ankom Heiberg mens Reitzel hadde et møte med H.C. Andersen inne på sitt kontor. Wroblewski forteller videre:
Seneste 100 år
Theodor Reitzel døde i 1908, og Carl Reitzel i 1911, deretter overtok C.A. Reitzels sønnesønn C.A. Reitzel junior direktørposten for virksomheten. Aksel Sandal fungerte som medeier, og etter den yngre C.A. Reitzels død i 1921 overtok han helt ledelsen.
Sandal innførte mer moderne forretnings- og ledelsesmetoder, som blant annet innbefattet en gjenopptakelse av forlagsvirksomheten. I 1938 flyttet virksomheten til Nørregade i København. I 1950-årene ble forlag og bokhandel to adskilte virksomheter, med Aksel Sandals sønn Jørgen Sandal som direktør for forlaget, og brødrene Schur ledet bokhandelen.