cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maltas historie
Fønikere og grekere
Det samfunnet som bygget disse veldige strukturene døde neppe ut, men ble blandet med nye folkegrupper som kom til øya. En gang mellom 1100 f.Kr. og 800 f.Kr. kom et handelsfolk sjøveien fra den østlige delen av Middelhavet til Malta. Dette var fønikere fra byen Tyr i Midtøsten. Fønikerne kalte den store øya for MLT (Malet) og den mindre øya for GL (Gol). Flere tiår med ekteskap mellom lokalbefolkningen og handelsfolket fra øst førte til en etnisk blanding, hvor befolkningen tok opp i seg fønikiske skikker og kultur. På Malta ble det reist et fønikisk tempel. Fønikerne benyttet Malta som utpost for videre utforskning og kolonisering av den vestlige delen av Middelhavet, og de bygget også ut øyas havner. Det synes som om øyene var selvforsynte, men det finnes ingen rapporter som indikerer hvilke varer det ble handlet med. Antagelig var olje et viktig produkt, og fønikerne innførte produksjonen av keramikk ved hjelp av dreiehjul.
Khalid El-Masri
El-Masri reiste fra sitt hjem i Tyskland for å dra på ferie i Makedonia ved utgangen av 2003. Han ble anholdt på grensen til Makedonia av makedoniske tjenestemenn den 31. desember 2003, fordi hans navn var identisk (bortsett fra variasjoner i romersk omskrivning) til den mistenkte terroristen Khalid al-Masri.
Maltas historie
Fønikere og grekere
Da Tyr gikk inn i en nedgangsperiode, ble Malta overtatt av punere fra Kartago i Nord-Afrika, som selv var en gammel fønikisk base, en gang rundt år 400 f.Kr. Igjen kom det nye guder, og i en hule på Gozo er det avdekket symbolet for den puniske fruktbarhetsguddommen Tanit, og ved Ras iL-Wardija i nærheten av landsbyen Santa Lucija sørvest på Gozo er det funnet en punisk helligdom hugget ut av fjellet.
Khalid El-Masri
Khalid al-Masri var en påstått mentor innen terrororganisasjonen Al-Qaida sin Hamburg-terrorcelle som enda ikke har vært pågrepet. De makedoniske tjenestemennene anholdt El-Masri på grunn av mistanke om at hans tyske pass var en forfalskning. Han ble holdt i forvaring på et motell i Republikken Makedonia i over tre uker. Der ble han utspurt om hans virksomhet, hans kolleger, og om moskeen han gikk til i Tyskland.
Maltas historie
Fønikere og grekere
Kartago synes å ha gitt en økonomisk oppgang for Malta. Øya var et viktig knutepunkt for handelen med linstoffer, olivenolje og honning. Egypt var en handelspartner, noe som vises ved at det er funnet skarabéamuletter på Malta fra den aktuelle perioden. I havnene ble det reist skipsverft for å bygge og reparere puniske skip.
Khalid El-Masri
De makedonske myndighetene var også i kontakt med den lokale CIA-stasjonen som igjen kontaktet byråets hovedkvarter i Langley i Virginia. CIA-tjenestemenn kom da til Skopje, og anholdt ham El-MAsri. Senere hevdet El-Masri at de slo ham, tok fra ham klærne, dopet ham ned og gav ham et klyster. Han var da kledd i en bleie og en kjeledress, og ble fløyet til Bagdad, og deretter umiddelbart til et hemmelig CIA-avhørssenter som ligger i Afghanistan. Fra før inneholdt dette senteret fanger fra Pakistan, Tanzania, Jemen og Saudi-Arabia.
Maltas historie
Fønikere og grekere
Det er funnet gamle greske mynter, påskrifter og keramikk på Malta som viser at antikkens grekere begynte å gjøre seg gjeldende i den vestlige del av Middelhavet. I år 392 f.Kr. ble øya okkupert av den greske tyrannen Dionysios den yngre (ca. 397–337 f.Kr.). Grekerne kalte øya for Melite (fra det dorisk greske ordet for «søt honning» eller «honningbie»). Selv om punerne var overlegne sjøfolk, ble Malta allikevel stadig herjet av pirater som bortførte deler av befolkningen som slaver.
Khalid El-Masri
Mens han oppholdt seg i Afghanistan, ble han flere ganger slått og sparket under de mange avhørene. El-Masri hevder at han ble holdt naken i en skitten celle, der han bare ble gitt magre rasjoner til å spise og råttent vann å drikke. Etter mange måneder begynte CIA-offiserer i Kabul å mistenke at passet hans egentlig var ekte. Passet hans ble sendt til CIA-hovedkvarteret i Virginia, der CIAs Office of Technical Services konkluderte med at passet virkelig var ekte. Dermed ble El-Masri fløyet med hemmelig transport tilbake til Republikken Makedonia, uten å informere de tyske myndigheter, der de dumpet ham. Til slutt informere amerikanerne den tyske regjeringen, uten å beklage, og de klarte å overtale tyskerne til å tie om denne hendelsen.
Maltas historie
Fønikere og grekere
Da Roma begynte å ekspandere som en militær likeverdig motpart til Kartago ble Malta en base mot romerne. I den første punerkrigen, som begynte i år 264 f.Kr., ble øyas dype, naturlige havner betydningsfulle for puniske krigsskip. På begynnelsen av den andre puniske krigen i 218 f.Kr. ble punerne forvist fra Malta av romerne.
Khalid El-Masri
Den 11. september 2009 ble El-Masri arrestert igjen etter angivelig å ha angrepet Gerold Noerenberg, ordføreren i den tyske regionen Neu-Ulm. Kort tid før angrepet hadde El-Masri gjort flere forsøk på å møte ordfører Noerenberg, men han ble forhindret fra å komme inn på kontoret hans og han ble i stedet sendt ut på gaten av politiet. Han tok tre av sine seks barn med seg, stormet ordørerkontoret og slo Noerenberg gjentatte ganger i ansiktet og kastet en stol etter ham. Han ble arrestert to timer etter angrepet mens han oppholdt seg i Senden. Han tilsto til slutt å ha stått bak angrepet, men han holdt seg taus om sine motiver for gjerningen.
I populærkultur
Hans historie om hvordan han ble tatt til fange og den påfølgende torturen i fengselet ble skildret i filmen Antatt skyldig (originaltittel Rendition) med blant annet Meryl Streep og Jake Gyllenhaal på rollelisten.
Maltas historie
Romerriket (217 f.Kr. – 395 e.Kr.)
Øya blomstret under romersk styre, og de ble betraktet som Municipium, den nest høyeste klassifiseringen av en romersk by, og en Foederata Civitas. De mange romerske oldsaker som er funnet, vitner om en tett forbindelse mellom de maltesiske innbyggerne og Roma. Romerne konstruerte også byen Melita (nå Mdina) på en tidligere punisk festning på øyas høyeste sted. Tilsvarende var Victoria på Gozo et høydedrag som besto av en bygdeborg i bronsealderen, utviklet videre av punere, men ble bygget om til et komplekst Akropolis av romerne.
Orange/Newark Tornadoes
Tidlige år
Orange Tornadoes kan spores tilbake til Orange Athletic Club. Orange A.C. var originalt et amatørlag som ble stiftet i 1887. Deres første kamp noensinne var et 36–0 tap mot laget fra Seton Hall University. Innen 1890-tallet ahadde laget blitt semiprofesjonelt. I 1982 trente laget om natten for å forberede seg på en kamp mot Rutgers College den 8. oktober. Orange A.C. vant kampen 22–10. I 1893 vant laget ligatittelen i American Football Union, med et sesongresultat på 8–2. I 1902, spilte Orange A.C. mot Philadelphia Phillies og Philadelphia Athletics i den første National Football League. Laget spilte også i World Series of Football samme år, i Madison Square Garden. I 1902, tapte Orange en kamp mot All-Syracuse 36–0. I 1903 returnerte de til World Series of Football hvor de spilte mot Watertown Red & Black og de fremtidige ligamestrene Franklin Athletic Club. Orange tapte 11–0 mot Watertown og 12–0 mot Franklin. De klarte å sikre en seier mot Oreo Athletic Club of Asbury Park hvor de vant 22–0.
Maltas historie
Romerriket (217 f.Kr. – 395 e.Kr.)
Romerne innførte vanning ved hjelp av akvedukter, og dette gjorde det mulig med et mer omfattende jordbruk. De viktigste landbruksproduktene var lin, voks, hvete, olivenolje og honning. Andre kilder til inntekter var reparasjon av romerske skip. Øyenes økende velstand og en voksende romersk overklasse førte til en fortrengelse av de gamle fønikiske og puniske guddommene fra det maltesiske dagliglivet. Det ble innviet et tempel for Juno i Marsaxlokk, et Apollontempel i Melita og for Proserpina i Mtarfa.
Orange/Newark Tornadoes
Før NFL
Fra 1919 til 1928 var laget et veletablert uavhengig profesjonelt lag som spilte under navnet Orange AC Golden Tornadoes. I løpet av perioden slo de NFLs New York Brickley Giants. De spilte også mot Frankford Yellow Jackets og Staten Island Stapletons før disse ble med i NFL, samt to av de beste uavhengige lagene på 1920-tallet, Atlantic City Roses og Millville Big Blue. I 1928 tapte laget knapt mot New York Giants og Frankford Yellow Jackets. Den 16. september 1928 tapte de 7–0 mot Giants, som i 1927 hadde vunnet ligatittelen i NFL. EN uke før hadde NFLs forrige ligamestere, Yellow Jackets, vunnet 12–0 mot Orange, bevis på at Orange spilte på et nivå som var godt nok for NFL.
Maltas historie
Kristendommen
I år 59 eller 60 e.Kr. ble øyene besøkt av apostelen Paulus. Han var blitt holdt fange på Kreta og ble deretter fraktet til Roma for å bli dømt av keiseren, noe som var hans rett som romersk borger. Isteden skal han ha forlist på bredden av det som nå kalles for «Saint Paul's Bay» (Sankt Paulus’ bukt), noe som bevitnes av en del detaljer i Apostlenes gjerninger, men også av arkeologiske utgravninger ved San Pawl Milqghi. Studier av nåværende og alminnelige vinder fra tiden gjør det mer sannsynlig at skipbruddet skjedde i eller i nærheten av St. Thomas Bay i Marsaskala.
Orange/Newark Tornadoes
Før NFL
Mens Golden Tornadoes spilte i Orange spilte Newark Bears i den original American Football League i 1926-sesongen. Bears spilte i Newark, men har ingen relasjon til Tornadoes-laget som senere skulle holde til der. Newark Bears ble senere kjøpt opp og en del av Staten Island Stapletons.
Maltas historie
Kristendommen
På Malta holdt Paulus seg skjult i en grotte ved Melita, men skal samtidig ha konvertert flere maltesere til kristendommen. En betydningsfull mann på Malta var Publius, den romerske guvernøren, som tok imot Paulus etter at han gikk i land. Paulus skal ha kurert Publius’ far fra dysenteri, og av denne grunn lot Publius seg kristne og ble senere Maltas første biskop. Sankt Publius gjorde Malta til den første kristne nasjonen i vest, og en av de første i verden. Etter tre måneder skal havet igjen ha blitt seilbart, og lastet med gaver fra sine maltesiske venner dro Paulus videre til Roma og hans påfølgende martyrium.
Orange/Newark Tornadoes
1929-sesongen
I 1929 solgte Ole Haugsrud, eier av Duluth Eskimos, sine NFL-rettigheter til Piggy Simandl, en kjøpmann og idrettspromotør fra Orange, som gav sitt lag navnet Orange Tornadoes. Laget spilte hjemmekamper i Knights of Columbus Stadium. Lagets første kamp var en målløs affære mot New York Giants den 29. september 1929. Uken etter fikk de lagets første NFL-seier da de slo Boston Bulldogs 7–0. Scoringen kom fra en kort pasning fra George Pease til Paul Longua som løp 60 yards for en touchdown. Uken etter fikk de derimot sitt første nederlag, et 7–0 tap mot ligamestrene fra 1928, Providence Steamroller. Laget sørget for et uavgjortresultat på 6–6 mot Frankford Yellow Jackets i Frankford Stadium i neste kamp, den 19. oktober 1929, og kom tilbake fra 13–0 til å vinne 19–13 mot Boston Bulldogs uken etter.
Maltas historie
Kristendommen
Det er reist en kirke på det sted hvor Paulus etter tradisjonen skal ha helbredet Publius’ far, og etter mange ombygginger har stedet i dag en katedralkirke dedisert Sankt Paulus ved Mdina. Kristendommen spredte seg jevnt på Malta, men utøvelsen av religionen ble gjort i hemmelighet for å unngå forfølgelse. De store katakombene, blant annet ved Mdina, tjente som bønnerom og gravplasser. I årene 305–311 flyktet mange kristne fra Sicilia til Malta, men to år senere gjorde keiser Konstantin den store kristendommen til statsreligion.
Orange/Newark Tornadoes
1929-sesongen
Den 29. oktober 1929 møtte Bulldogs og Tornadoes igjen, i Pottsville i Pennsylvania. Før 1929 hadde Bulldogs spilt under navnet Pottsville Maroons og kampen ble spilt foran fremdeles lojale tilhengere i Minersville Park. Denne gangen tapte Tornadoes derimot 6–0 etter et 4-yard løp fra Bostons Tony Latone. Den 3. oktober fikk de nok en målløs kamp, denne gang mot Staten Island Stapletons i Thompson Stadium. Stapletons var i nærheten av å score tre ganger, men klarte aldri å få ballen over målstreken. Tornadoes nådde derimot kun Staten Islands 20-yard linje én gang i kampen.
Maltas historie
Kristendommen
Da keiser Theodosius den store døde i 395 ble Romerriket delt mellom hans sønner i en vestlig og en østlig del. Malta lå geografisk og politisk innenfor den vestlige delen, men kirken tilhørte den østlige delen, det senere bysantinske imperiet.
Orange/Newark Tornadoes
1929-sesongen
Orange tapte deretter en omkamp mot New York Giants 22–0 uken etter. Etter nok en målløs kamp, da mot Frankford, sikret Orange en 3–0 seier over Staten Island Stapletons etter et field goal fra Felix McCormick. Den neste kampen tapte de 26–0 mot Chicago Cardinals, hvor Cardinals under Ernie Nevers scoret 20 poeng i andre kvarter. Tornadoes avsluttet sesongen med et 10–0 tap mot Frankford. De scoret totalt 35 poeng og slapp inn 80, for et sammenlagtresultat på 3–5–4.
1930
Etter at laget flyttet til Newark i 1930 gikk det verre i NFL. De spilte hjemmekamper i Newark Schools Stadium. Hovedtrener Jack Depler sluttet for å kjøpet opp Dayton Triangles, som han flyttet til Brooklyn og gjorde om til Brooklyn Dodgers. Han tok også med seg de fleste spillerne fra Tornadoes’ 1929-lag. Tornadoes gikk gjennom tre forskjellige spillere i 1930-sesongen, og fikk kun én seier i -sesongen, mot Frankford Yellow Jackets.
Newark Tornadoes’ siste kamp endte opp med å bli et 34–7 tap mot New York Giants den 29. oktober 1930. De sluttet å spille i NFL etter sesongen, og rettighetene ble solgt tilbake til NFL. Ligaen beordret at rettighetene skulle selges til høyeste tilbud før 1931-sesongen, men ettersom ingen kom med bud endte laget opp med å spille som Cleveland Indians med ligaen som eiere.
I 1932-vant en eiergruppe i Boston rettighetene til et nytt NFL-lag og fikk da restene etter Newark-laget. Dette nye laget fikk navnet Boston Braves, som nå spiller som Washington Commanders. NFL ser derimot ikke på Washington som en fortsettelse av Tornadoes, på samme måte som Tornadoes ikke blir sett på som en fortsettelse av Duluth Eskimos.
Tornadoes og Bears i American Association
Selv om NFL-laget flyttet til Newark hadde eier Edwin Simandl beholdt en aktiv organisasjon i Orange i tilfelle NFL-laget ikke klarte seg. Da Tornadoes ble oppløst flyttet han så mange av spillerne som han kunne fra Newark-laget tilbake til Orange. Dette laget spilte i en rekke forskjellige ligaer, inkludert American Association, hvor de var et av de originale medlemmene. Orange Tornadoes flyttet tilbake til Newark i 1937 og ble eventuelt kjøpt opp av Chicago Bears. Under navnet Newark Bears (tidligere brukt av Newark Bears i American Football League 1926) spilte laget i ligaen ut 1941-sesongen.
Maltas historie
Arabere
Muslimske angrep på Malta begynte på 800-tallet, og Malta ble okkupert av arabere fra Sicilia som tilhørte det islamske Aghlabider-dynastiet i Ifriqiya (dagens Tunisia) i år 870, til tross for at Østromerriket forsøkte å gjenerobre øyene. De påfølgende 220 årene med arabisk påvirkning preget i stor grad den gjenværende befolkningen som ikke var blitt røvet vekk i slaveri.
Den arabiske perioden fjernet alle spor av romersk fortid, men araberne introduserte også nye jordbruksteknikker, blant annet for vanning og overrisling som noria eller sienja, et vannhjul med dyr som trekkraft. De innførte antagelig også nye jordbruksprodukter som sitrusfrukter som appelsiner og sitroner, og ikke minst bomullsplanten som ble den viktigste komponenten i maltesisk økonomi i de kommende århundrer.
Orange/Newark Tornadoes
Bears i ACFL og Continental League
Newark Bears var tilbake i 1963, da Atlantic Coast Football Leagues Paterson Miners (et lag som ble stiftet i 1958 under navnet Franklin Miners) flyttet til Newark og tok navnet Bears. Sol Rosen var eieren av denne utgaven av Bears. I 1965 søkte laget om å bli med i American Football League, men fikk avslag (ettersom storbyområdet New York allerede hadde to lag i Jets og NFLs Giants, som begge regnet Nord-Jersey som en del av deres marked og senere skulle flytte til New Jersey), og ble heller med i den nye Continental Football League hvor de spilte en sesong i 1965 før de flyttet til Orlando i Florida og endret navn til Orlando Panthers. Panthers spilte i ContFL fra 1966 til ligaen ble nedlagt i 1969; det var et av de beste lagene gjennom ligaens eksistens. Da Continental Football League bl enedlagt returnerte Bears til ACFL og spilte en sesong der i 1970. Panthers ble derimot kastet ut av ligaen etter sesongen, da eiergruppen som kjøpte laget forsøkte å gjøre budsjettkutt for å senke kostnader.
Maltas historie
Arabere
Mange maltesiske stedsnavn oppsto i denne perioden. Maltas søsterøy ble kalt for Ghawdex, hvilket har blitt til det nåværende Gozo. Byen Mdina (som er et arabisk ord for by) ble omfattende ombygd, og fikk en ytre likhet med andre byer i Nord-Afrika. Araberne bygde også en festning på stedet hvor Fort St. Angelo ligger i dag.
Orange/Newark Tornadoes
Bears i ACFL og Continental League
I New Jersey flyttet ACFL det tidligere Charleston Rockets til Newark i 1969, hvor de endret navn til Jersey Jays. Laget spilte fra 1969 til 1971.
Maltas historie
Arabere
Det er uklart i hvilken grad malteserne fortsatt talte en form for fønikisk dialekt under romertiden, men språket ble uansett preget av arabisk, blant annet fordi dette språket også er et semittisk språk.
Som alle land i middelalderen som ble erobret av muslimer, konverterte store deler av befolkningen etter hvert, ikke nødvendigvis ved tvang, men ved at ikke-muslimer ble utelukket fra høyere stillinger og fikk tunge skattebyrder som muslimer slapp. Ifølge en folketelling i 991 var det 6 339 kristne og 14 972 muslimske familier på øyene. Det er antatt at kristendommen ble praktisert i hemmelighet, kanskje i katakombene. Selv i dag finnes det stedsnavn på Malta som kan indikere samlingsplasser for religionsutøvelse, eksempelvis Wied IR-Rum, som betyr «De kristnes dal».
Orange/Newark Tornadoes
Uniformer
I 1929 eksperimenterte Orange med å bruke bokstaver istedenfor tall på trøyene; Heinie Benkert brukte for eksempel bokstaven «C» på sin uniform.
Maltas historie
Middelalderen
Den normanniske grev Roger I av Sicilia gjorde det første forsøket på å befri de maltesiske øyene fra araberne i 1091, blant annet pga. Maltas strategiske plassering som forsvarsverk mot angrep fra Nord-Afrika. Istedenfor å erobre øyene ble det forhandlet fram en avtale hvor de arabiske myndighetene betalte tributt inntil normannerne i 1127 ved Rogers sønn, Roger II av Sicilia, tok øyene formelt i besittelse. Tankred av Sicilia, konge av Sicilia fra 1189 til 1194, utpekte Margaritus av Brindisi, admiral av den sicilianske flåten, som den første greve av Malta, noe som gjorde de maltesiske øyene til et len under Sicilia.
Den religiøse toleransen betydde også at jøder for en tid fant et fristed på Malta i de neste tre hundre årene, hvor den jødiske befolkningen vokste til et antall den siden ikke har nådd. På begynnelsen av middelalderen bodde rundt 500 jøder på Malta, hvorav en tredjedel i Mdina. På Gozo levde rundt 350 jøder. De fleste var involvert i handel, men mange var også bønder og levde side om side med sine kristne naboer og ikke i ghettoer. Normannerne ga de maltesiske jødene en egen oppgave med å framstille bannere og faner for galeiene og lamper for palassene. Uten restriksjoner var jødene dog ikke, og måtte betale rike gaver hvert år. Den mest berømte maltesiske jøden var nok den spanskfødte mystikeren Abraham Abulafia, som skapte seg et hjem i Comino hvor han døde en gang etter 1291.
Ridderne av Malta
Tidlig på 1500-tallet hadde Det osmanske rike begynt å spre seg over regionen til det nådde det sørøstlige Europa. Den spanske kongen Karl V fryktet at Roma ville falle i hendene på de muslimske tyrkerne, noe som ville bety slutten på det kristne Europa. I 1522 drev sultan Suleiman I den store den kristne munkeordenen johanitterordenen ut av Rhodos. Deretter flakket ordenen rundt om i Europa, før paven og spanskekongen ga den lov til å slå seg ned på Malta i 1530 for å beskytte Europa og spesielt Roma fra muslimsk invasjon fra sør. Som symbolsk leie for øya skulle ordenen gi kongen en malteserfalk hvert år på allehelgensdag. Etter 1530 ble ordenen kjent som Malteserordenen, og kom til å spille en betydelig rolle i Maltas historie. I de neste 275 årene gjorde disse berømte «ridderne av Malta» øyene til sitt maktområde. De bygget byer, palasser, kirker, haver og festningsanlegg, og forskjønnet øyene med tallrike kunstverker og økte dens kulturelle arv.
Johannitterordenen var opprinnelig etablert for sette opp utposter langs ruten til Det hellige land som støtte pilegrimene på deres reise. På grunn av de mange konfrontasjoner som oppstod, ble en av deres viktigste oppgaver å gi medisinsk hjelp, og selv i dag er det åttekantede malteserkorset fortsatt i bruk på ambulanser og organisasjoner som gir førstehjelp. Til gjengjeld og takk for de mange liv som de berget mottok ordenen mange av de landområdene som korsfarerne hadde erobret, og disse måtte beskyttes. Sammen med behovet for å beskytte pilegrimene, ga dette grunnlag for å bygge ut ordenen til en sterk militær organisasjon. Da det meste av det området de beskyttet lå i Middelhavet ble ordenens medlemmer også dyktige sjøfolk med en fryktet marine.
Ridderne besluttet at Mdina, Maltas hovedstad, lå for langt inne i landet, og etablerte seg isteden i en liten landsby som hadde vokst opp bak den gamle sjøfestningen, Castel a Mare. Beslutningen var sannsynligvis til stor lettelse for den maltesiske adelen. I Birgu organiserte ridderne seg langs de samme retningslinjer som hadde blitt utviklet under deres opphold på Rhodos, og den første bygningen de reiste var et hospital som etterhvert ble betraktet som ett av de beste i Europa. Årsaken til pasientenes lave dødelighet var at ordenens leger var opptatt av renslighet.
Ordenen var en flernasjonal styrke delt i Langues, i språk, i henhold til deres nasjonalitet som blant annet fransk, engelsk, tysk og italiensk. Hvert språk hadde deres eget Auberge, hovedkvarter, foruten også bestemte plikter og ansvar for å forsvare en bestemt seksjon eller bastion.
Tyrkerne angrep øyene to ganger, første gangen i 1547 og på nytt i 1551, og spesielt det siste angrepet ble katastrofalt. Tyrkerne herjet øyenes landområder mens de overså de befestede byene før de gikk til angrep den mindre øya Gozo og førte bort hele eller mesteparten av befolkningen i slaveri. Samtidig drev tyrkerne ordenen ut av Tripoli i Libanon. Disse angrepene fikk ridderne til å forstå hvor utsatte de var og de satte i gang en voldsom byggeaktivitet for å bedre øyenes forsvarsanlegg for kommende og mer voldsomme angrep.
Beleiringen av Malta i 1565
Tyrkernes beleiring og angrep på Malta, av malteserne kjent som «Den store beleiringen av Malta», skjedde i 1565. Beleiringen var en av de blodigste og mest voldsomme til da i historien, og ble således en av de mest berømte hendelser på 1500-tallet. Eksempelvis, da tyrkerne hadde nedkjempet forsvarerne av Fort St. Elmo ble døde og sårete halshugget, hodene satt på staker og kroppene av de døde ridderne ble korsfestet til planker før likene ble drevet over havnen mot ridderne på den andre siden. Den tyrkiske kommandanten ville gi en klar beskjed til forsvarerne om hva som ventet dem. Det groteske synet av sine døde venner forskrekket selv de krigsvante ridderne.
Stormester Valette ga ordre om at de tyrkere som til da var blitt tatt til fange skulle halshugges. Hodene ble deretter skutt avgårde med deres største kanon over mot fienden. Beskjeden var åpenbar: «Det ville ikke bli noen forhandling, intet kompromiss, ingen overgivelse, ingen tilbaketrekning.». Tyrkerne angrep med en styrke bestående av rundt 48 000 mann. Forsvarerne av Malta hadde 6 100 hvor halvparten var ordinære maltesere.
François Voltaire kan ha overdrevet da han uttalte at «Intet er mer velkjent enn beleiringen av Malta», men den satte utvilsomt en slutt på den europeiske oppfatningen om at osmanerne var uovervinnelige, og den markerte overgangen til det spanske herredømmet i Middelhavet. Europeerne og malteserne hadde grunn til å frykte Det osmanske riket. Kun fem år tidligere hadde en europeisk flåte blitt fullstendig tilintetgjort utenfor dagens Tunis, ikke langt fra Malta, i slaget ved Djerba
Den 18. mai 1565 angrep Suleiman I den store Malta. På den tiden da den osmanske flåten på 193 skip kom, en av de største flåtene siden antikken, var malteserordenen så klare som de kunne være. Vallette hadde gitt ordre om at alle avlinger måtte være høstet, selv umoden korn slik at fienden ikke skulle skaffe seg lokale matforsyninger. Alle brønner var forgiftet med planter og døde dyr. Tyrkerne seilte sørover og ankret opp ved havnen i Marsaxlokk (Marsa Sirocco), rundt 10 km fra Grand Harbour, den store havnen. Det nylig bygde festningen Fort St. Elmo ble angrepet først, men først etter en hel måned lå festningen i ruiner. Likevel kjempet soldatene inntil tyrkerne hadde drept dem. Deretter begynte de å angripe Birgu og festningsverkene ved Senglea, men uten resultat til tross for de ble beskutt med 65 beleiringskanoner i noe som sannsynligvis var den mest vedvarende bombardement i historien opp til den tid.
Etterhvert som tiden gikk ble angriperne mer og mer desperate etter en seier. Mot slutten av august forsøkte de å erobre festningen Fort St. Michael med beleiringsmaskiner, men malteserne gravde seg gjennom mur- og steinblokkene og skjøt dem i stykker. På begynnelsen av september da været begynte å endre seg ble det gitt ordre om å erobre Mdina med tanke på å overvintre der, men angriperne mistet motet og snudde. Beleiringen opphørte den 8. september. Det osmanske riket innrømmet nederlag etter å ha tapt kanskje en tredjedel av sine menn i kamp og sykdom. De pakket ned sitt artilleri og forlot øya demoralisert. De gjorde aldri et nytt forsøk og sultanen døde noen få år senere.
Etter beleiringen
I motsetning til andre herskere av de maltesiske øyene hadde malteserordenen ikke et hjemland utenfor øyene. Malta ble deres hjem og de investerte derfor mer enn noen annen makt før dem. Ordenens medlemmer kom fra adelige familier og hadde tillegg skaffet seg betydelige rikdommer grunnet deres tjenester langs og for reiseruten til Det hellige land. De kunstneriske og arkitektoniske vitnesbyrd fra denne perioden er blant de rikeste i Maltas historie, og hvor øyas nye hovedstad Valletta er betraktet som selv kronjuvelen.
Da ordenens raison d'être, hovedgrunn for å eksistere, etter hvert opphørte, gikk også ordenens storhetstid over.
Den franske erobringen
I årenes løp forfalt riddernes makt, og deres regime møtte sin ende da Napoléon Bonapartes flåte kom til Malta i 1798 på veg mot Egypt. Napoléon ba om trygg havn og tilgang på forsyninger, men da ordenen nektet å bidra med vann, fikk Napoléon den unnskyldningen han trengte for å sende en hæravdeling først mot Gozo og deretter mot Valletta. Stormester Bolheim kapitulerte og Napoléon ble på Malta i noen dager hvor han samtidig systematisk plyndret ordenens eiendeler og rikdommer. Han etablerte en ny administrasjon kontrollert av sine egne kandidater, men også et nytt, liberalt lovsystem basert på den tilsvarende fra den franske revolusjon som erstattet det daværende arkaiske og føydale systemet. Første kapittel begynte med ordene «Alle beboere av Malta skal bli franske borgere...» Mens ordenen ble forvist, ble rundt 2 000 muslimske og jødiske slaver som ble holdt på øya satt fri.
Deretter seilte han videre til Egypt, mens han etterlot seg en betydelig garnison på Malta. Ettersom malteserordenen i økende grad hadde blitt mer og mer upopulær blant de lokale maltesere, ble ikke franskmennene sett på med utelukkende uvilje. Denne illusjonen varte ikke lenge. I løpet av måneder hadde franskmennene stengt klostre og røvet til seg kirkenes rikdommer, og de sterkt religiøse malteserne gjorde opprør. Den franske garnison til general Claude-Henri Belgrand de Vaubois trakk seg tilbake til Valletta. Etter flere mislykkede forsøk på å ta Valletta, ba malteserne britene om støtte. Kontreadmiral lord Horatio Nelson besluttet å gå til total blokade og i år 1800 overga den franske garnisonen seg.
Britisk styre av Malta
Øyenes nærhet til Sicilia og det at Malta lenge hadde vært et len under Sicilia, hadde gjort italiensk til et dominerende språk ved siden av maltesisk. Italiensk ble benyttet for kultur og undervisning, og var både adelens og den politiske administrasjonens språk. Med britisk innflytelse kom engelsk språk inn i dagliglivet og administrasjonen, og engelsk fortrengte etterhvert italiensk. I 1934 var det kun 15 prosent av befolkningen som snakket italiensk.
Maltas strategiske posisjon sentralt i Middelhavet, spesielt etter at Suezkanalen ble gravd ut i årene 1859 og 1869, gjorde Malta til en betydelig marinebase for både seil- og dampskip. Under Krimkrigen, 1853–1856, viste Malta igjen sin militær-strategiske betydning.
Etter åpningen av Suezkanalen ble Malta også en viktig stasjon for påfyll av kull. Skipsverftet ble utvidet og ga arbeid for en betydelig del av befolkningen. Mye av handelen i Middelhavet gikk innom Malta. Jordbruket økte og bidro til at øyene var nær selvforsynte, og poteter ble et nytt eksportprodukt. Kun tilgang på vann var et gjentatt og uløst problem.
Etter et århundre med fred plasserte den første verdenskrig Malta igjen i frontlinjen av en krig. Malta forsynte de allierte med havn og skipsverft, men vel så viktig var øyas innsats for syke og sårede soldater. Dette ga Malta tilnavnet «Middelhavets sykepleier». Ved begynnelsen av 1915, da Det osmanske riket gikk inn i krigen på Sentralmaktenes side, ble mange private og offentlige bygninger på Malta omgjort til sykehus, og på midten av 1916 var det hele vokst til 27 hospitaler holdt i gang med rundt 300 leger og 1000 sykepleiere. Hvor det var rom og seng, ble en pasient stuet inn. Selv skoleelever ble satt til å rulle bandasjer, og speiderbevegelsen løp ærender.
Da freden kom ble imidlertid mange arbeidere i skipsverftene og andre steder overflødige, slik at arbeidsledigheten steg voldsomt. I 1919 ble arbeidet med en ny forfatning satt i gang, men da opphisselsen spredte seg i en forsamling, ble politiet tilkalt og i tumultene ble det skutt inn i mengden og tre maltesere ble drept. I 1921 ble den nye forfatningen vedtatt. Den ga endelig malteserne selvstyre over indre forhold. Den britiske regjeringen beholdt kontrollen over utenrikspolitikken, forsvaret og immigrasjon. .
Den andre store beleiringen av Malta: 1940–43
Før den andre verdenskrigen brøt ut var Malta den viktigste basen for Storbritannias middelhavsflåte. Dens oppgave var å beskytte transporten av forsyninger øst-vest, og samtidig blokkere forbindelsen mellom Italia og Nord-Afrika. Malta var strategisk viktig ved at øya hadde flere flyplasser, og var den eneste allierte havnen mellom Gibraltar og Alexandria i Egypt.
Da Europa hadde vært i krig i ni måneder, erklærte Italia krig på aksemaktenes side den 10. juni 1940. Malta kom da brått i frontlinjen. Kanskje størst bekymring vakte det faktum at lageret av mat var beregnet til fire-fem uker for en befolkning på omtrent 300 000. Den 11. juni falt de første italienske bombene over skipsverftene i Valletta. Det var til sammen seks angrep bare den første dagen, og deretter ble de øvrige byene bombet. Rundt 6 700 tonn med bomber ble sluppet over Malta de første ukene alene.
Malta hadde en garnison på mindre enn fire tusen soldater som forsvar. Maltas luftforsvar besto av 42 luftvernkanoner og fire jagerfly av typen Gloster Gladiator, men kun tre piloter. Flyene ble døpt «Faith», «Hope» og «Charity» (Tro, Håp og Velgjerning). Fiendens luftstyrke besto av rundt 200 fly som var basert kun 100 km lenger nord, på Sicilia. Likevel tvang de tre maltesiske flyene fienden til å slippe bombene sine fra større høyde. Malteserne brukte antikke katakomber og en nedlagt jernbanetunnel som tilfluktsrom under luftangrepene, men andre tunneler ble gravd ut av fjellet til tilfluktsrom. Mange av bygningene, spesielt de ved havnen og flyplassen, ble jevnet med jorda eller sterkt ødelagt.
I desember 1940 kom det tyske Luftwaffe til Sicilia for å hjelpe italienerne med erobringen av Malta. Tyske og italienske undervannsbåter angrep alle forsyningsskip til Malta. I juni 1941 angrep Tyskland Russland, og mesteparten av det tyske luftvåpenet på Sicilia ble forflyttet. Angrepene mot Malta avtok, men opphørte ikke helt. I desember 1941 ble bombingen gjenopptatt med den samme intensiteten som tidligere. Mellom 1941 og 1942 ble mer enn 3 000 flytokt gjennomført. I løpet av de første seks månedene av 1942 var det kun én eneste periode på et døgn hvor det ikke var et bombetokt. Valletta var den mest bombede byen under andre verdenskrig (Kirkenes i Norge har den tvilsomme æren av å komme på andreplass).
Byene rundt industriområdene og havnene ble sterkt ødelagt, og mesteparten av befolkningen ble evakuert til sentrum av øya. Befolkningen fikk knappe matrasjoner, og det ble sagt at befolkningen holdt ut på en kost bestående av «tre kokte drops, en halv sardin og en skje syltetøy». 1 493 sivile ble drept og 3 674 ble såret. Lidelsene til barna var enorme.
Det var avgjørende for at Malta skulle overleve at forsyninger kom fram. Eksempelvis, en konvoi i mars 1942 på fire handelsskip hadde overlevd italienske krigsskip kun for å møte tyske bombefly straks de nærmet seg Malta. Et skip ble senket kun 30 km fra Malta, det neste sank 12 km unna, mens de to gjenværende nådde fram til jubel fra malteserne, bare for å bli senket i havna. Lykken snudde i august samme år, da det amerikanske tankskipet SS Ohio klarte å komme fram. Skipet var blitt truffet av torpedoer, bomber og en kræsjet stupbomber, men overlevde med et nødskrik. Omkostningene var store: kun 5 transporter av 14 kom frem.
Luftwaffe forsøkte å øke bombingen i oktober, men de allierte anstrengelsene i Midtøsten begynte å vise sin effekt. Stadig flere forsyninger kom fram til Malta, og da aksemaktene i økende grad ble beseiret i Nord-Afrika ble beleiringen av Malta oppgitt. Den infrastrukturen som var blitt bygget opp på Malta ble snudd fra forsvar til angrep. Jagerfly fra Malta deltok i den allierte invasjonen av Sicilia i begynnelsen av juli 1943.
Selvstyre og uavhengighet
Etter krigen fikk de maltesiske øyene selvstyre. Det maltesiske arbeiderpartiet (MLP) ledet av Dom Mintoff ønsket tettere integrering med Storbritannia, men nasjonalistpartiet (PN) ledet av dr. George Borg Olivier ønsket økt uavhengighet.
I desember 1955 ble det holdt en rundebordskonferanse i London om Maltas framtid, hvor de ovennevnte og andre maltesiske politikere deltok sammen med den britiske koloniministeren. Den britiske regjeringen var villig til å gi Malta representasjon i Underhuset, og en del andre innrømmelser som var enestående i forhold til andre britiske kolonier. Den katolske kirke sammen med nasjonalistpartiet mente at forhandlingsresultatet likevel ikke var godt nok, og samtalene brøt sammen i 1958. Den maltesiske befolkningen støttet uavhengighet.
Den 21. september 1964 ble Malta en uavhengig stat, og denne datoen blir feiret som uavhengighetsdag, eller på maltesisk «Jum l-Indipendenza». Malta forble i Samveldet av nasjoner, og anerkjente den britiske dronningen (formelt) som statens overhode. Maltesisk pund ble døpt om til maltesisk lire og avsluttet tilknytningen til britisk pund.
Arbeiderpartiet vant valget i 1971 med Dominic Mintoff som statsminister, og arbeidet for å løsne båndene til Storbritannia, og orienterte seg mot den arabiske verden, først og fremst Libya. Den 13. desember 1974 ble Malta republikk.
En visjon om en sosialistisk stat fikk Arbeiderpartiet til å endre undervisningen fra tradisjonell katolsk til en statlig og langt mer radikal undervisningsform. En antikolonialistisk stemning førte også til en avvisning av de gamle militære båndene til Storbritannia og USA, og de siste britiske styrkene forlot Malta i 1979. Isteden vendte Malta seg mot den arabiske verden. Air Malta bli grunnlagt og flygerutdannelsen ble utført i Saudi-Arabia. I 1979 søkte en maltesisk delegasjon om investeringer fra De forente arabiske emirater. På 1980-tallet snudde dog den politiske stemningen. I 1982 ble Agatha Barbara den første kvinnelige, og landets tredje president. I 1987 kom det endelige skiftet da Nasjonalistpartiet kom til makten, og Eddie Fenech Adami ble statsminister.
Etter valgene i 1987 og endringer i konstitusjonen søkte Malta å styrke sine bånd til Europa og USA. Malta ble medlem av Den europeiske union i mai 2004, og den 1. januar 2008 innførte Malta euro som nasjonal valuta. Maltesisk lire var gangbar valuta frem til 1. februar 2008.
Malta ble det første EU-landet til å legalisere rekreasjonell bruk av cannabis den 14. desember 2021.
Eksterne lenker
Malta
Han Kum-ok
Han Kum-ok (født 22. september 1987) er en nordkoreansk bryter som konkurrerer i fri stil i 55-kilosklassen. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble utslått i andre runde.
Tone Øvrebø Johannessen
Tone Øvrebø Johannessen (født 5. juli 1962) er en norsk dansepedagog og kulturleder. Øvrebø Johannessen er utdannet pedagog og danser ved Statens Balletthøgskole (1981–1984) og Martha Graham School of Contemporary Dance, New York (1984–1985). Hun har videre studier i arbeidsrett og opphavsrett ved Universitetet i Oslo og kurs i styrekompetanse fra BI Handelshøgskolen i Oslo.
Tone Øvrebø Johannessen har vært tilknyttet Norske Dansekunstnere (tidligere Norsk Ballettforbund) fra 1993, først som faglig sekretær og nestleder, og fra 2001 som forbundsleder. Hun gikk fra jobben som forbundsleder 2011 til arbeidet med å opprette og lede Skuespiller- og danseralliansen.
Øvrebø Johannessen har også forelest ved flere av landets dansehøgskoler- og universiteter og hatt en rekke konsulentoppdrag for kulturvirksomheter.
Priser og utmerkelser
Johannessen mottok Danseinformasjonens ærespris i 2007, sammen med Norske Dansekunstnere - forbundet for dansere, koreografer og pedagoger
La Grève
La Grève er en fransk stumfilm fra 1904 regissert av Ferdinand Zecca.
19. serierunde i Eliteserien 2020
19. serierunde i Eliteserien 2020 startet med –  lørdag 26. september, hoveddelen av kampene ble spilt søndag 27. september og avsluttet med –.
Kampfakta
<div id="Strømsgodset v Sarpsborg 08">
<div id="Stabæk v Start">
<div id="Mjøndalen v Viking">
Alexander Whitaker
Virke i Amerika
I 1611 reiste Whitaker til Virginia i Den nye verden hvor han ble en populær og godt like religiøs leder hos både nybyggerne som de innfødte indianerne. Han var den som var ansvarlig for konverteringen og dåpen til algonquian-indianerkvinnen Pocahontas. Richard Bucke fra Wymondham tilbød henne som ektefelle til John Rolfe i 1614. Whitakers relative toleranse for indianerbefolkningen er også gjenspeilt i hans prekener, en del av disse ble sendt tilbake til England for vinne støtte for nye kolonier i Nord-Amerika. Den mest kjente av disse prekenene var Good Newes from Virginia (1613), hvor han beskrev den innfødte befolkningen som «servants of sinne and slaves of the divill», («tjenere av syndere og treller av djevelen»), men anerkjente dem også som «sønner av Adam» som var en meget forståelsesfull generasjon, «quicke of apprehension, suddaine in their despatches, subtile in their dealings, exquisite in their inventions, and industrious in their labour.» («rask i oppfattelsen, brå i avsendelsen, subtil i handling, fortreffelig i oppfinnelser, og flittig i arbeid.»)
Som mange av de tidlige bosetterne fikk Whitaker ikke et langt liv. Han druknet i 1616 (tilfeldigvis det samme år som William Shakespeare døde). Før han forlot England hadde Whitaker krysset spor med Christopher Levett, en handelsmann fra York som senere ble sjøkaptein og utforsker av New England. I Whitakers testamente fra 1610 hadde han bemerket at han skyldte «Christopher Levite, a linen draper of the city of York», et draperi av lin, verd 5 pund.
Robert Hooke
Robert Hooke (født i Freshwater på Isle of Wight, død  i London) var en engelsk naturfilosof og polyhistor. Han regnes som oppfinneren av mikroskopet, og den første som tok i bruk begrepet «celle» om organismers byggesteiner. Det skjedde rundt 1665, da han studerte bark. Han kalte dem for celler, siden de lignet på cellene munkene bodde i.
Bakgrunn
Hooke studerte ved Christ Church College ved University of Oxford.
Forskning og oppdagelser
Han ble i 1662 eksperimentkurator hos Royal Society, hvis sekretær han senere ble, samt i 1664 professor i geometri ved Gresham College i London.
Etter den store brannen i London, som ødela store deler av byen i 1666, deltok Hooke i gjenoppbyggingsarbeidet. Blant annet planla han og Christopher Wren monumentet til minne av brannen.
Hooke pådro seg Isaac Newtons vrede, fordi han gjorde noen av de samme oppdagelsene som han. I 1678 utformet Hooke en teori om en kraft som avtar med kvadratet på avstanden, og som kunne forklare planetenes bevegelser. Han visste ikke at Newton ti år tidligere var kommet frem til det samme, men uten å offentliggjøre sin oppdagelse.
I 1680 skrev den intetanende Hooke et brev til Newton om teorien. Newton utga omsider i 1687 sin oppdagelse i Principia som gjorde ham verdensberømt, mens Hooke fastholdt at Newton hadde stjålet ideen fra ham. Edmond Halley insisterte på at Newton iallfall burde kreditere Hooke, som tross alt var den første til å offentliggjøre oppdagelsen. I stedet nevnte Newton i et brev at han hadde stått på «skuldrene av giganter», en frekk hentydning til den småvokste Hooke.
I sin bok Micrographia, publisert i september 1665, ga han opphav til begrepet celle brukt om levende organismers byggestener. Hooke laget i 1676 en fungerende kardanknute som på engelsk kalles universal joint eller Hooke's joint. Selv om Hooke hadde uflaks med en del av sine forehavender er han blitt betegnet som meget skarpsindig tenker.
Huriana Manuel
Huriana Manuel (født 8. august 1986) er en newzealandsk rugbyspiller.
Hun representerte New Zealand under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun tok sølv i kvinnenes sjumannsrugbyturnering.
Jang Won-sam
Jang Won-sam (født 9. juni 1983 i Changwon), er en sørkoreansk baseballspiller som deltok i de olympiske leker 2008 i Beijing.
Jang ble olympisk mester i baseball under Sommer-OL 2008 i Beijing. Han var med på det sørkoreanske baseballslaget som vant den femte og siste olympiske baseballturneringen foran Cuba og USA. Sør-Korea beseiret Japan med 3-2 i finalen.
Drobeta Turnu Severin
Drobeta-Turnu Severin [uttale: dro'be.ta 'tur.nu se.ve'rin] (latin: Drobetae; ungarsk: Szörényvár; bulgarsk: Северин; serbisk: Дробета-Турн Северин) er en by ved Donaus venstre bredd, nedenfor Jernporten, i județ (fylket) Mehedinți, Romania.
Klima
Regionens middelhavsklima gir Severin varme somrer og milde vintre. I byen trives derfor magnolia, kaukasiske nøttetrær, tempeltrær, fiken, mandeltrær og kastanje.
Byens navn
Byens navn fremkommer første gang i år 22 etter Kristus. Romerne kalte byen Drobetae men senere ble det endret til Turnu Severin. En forklaring er at byen ble oppkalt etter den romerske keiseren Septimius Severus. Andre tolker Turnu Severin som en rumensk-slavisk forvanskning av ”nordlig tårn.” I 1972 ble Drobeta igjen tilføyd, for å minne om de romerske røttene.
Romerne
Det tårnet som enkelte mener er bakgrunnen for byens navn, ble bygget på en høyde omgitt av en vollgrav. Tårnet skulle være til minne om den romerske keiseren Septimius Severus' seiere over gallerne og markomannerne. Nær byen er ruinene av Trajanbroen over Donau, som på dette stedet er ca. 1 200 meter bred. Broen ble oppført i perioden ca. 103 til 105 etter Kristus. To av pilarene er i dag synlige ved lavvann.
Drobeta ble strategisk viktig som et krysningspunkt over Donau. Den ble regionens første urbane senter og det tredje senteret i Dacia. Under keiser Hadrian (117 – 138) fikk stedet bystatus i 121 og den hadde et innbyggertall på ca. 14 000. Under Septimius Severus ble byen koloni i 193, noe som ga innbyggerne status som romerske borgere. Den romerske kolonien Drobeta hadde templer, en basilika, et teater, et forum, en havn og håndverkerlaug. Midt i det tredje århundret dekket byen ca. 6 kvadratkilometer og hadde et innbyggertall på nærmere 40 000.
Etter romernes retrett fra Dacia i det fjerde århundret, beholdt romerne den som et brohode inntil det sjette århundret. Byen ble ødelagt av hunnerne i det femte århundret, og gjenoppbygget av Justinian I (537 – 565).
Middelalderen
Den ungarske festningen i Turnu Severin deltok i flere slag mellom det ungarske kongedømmet og valakiske voivodskaper. Disse ungarsk-valakiske krigene endte med slaget ved Posada i 1330 og byen falt deretter på rumenske hender. Rumenerne måtte deretter forsvare seg mot Det osmanske riket som truet dette området av Donau. For dette formålet ble flere festninger langs elven opprustet, fra Jernporten til Calafat.
Da ungarerne angrep Oltenia og erobret Severin festning, opprettet Andreas II av Ungarn Severin Banat. Den første ban av Severin, Luca, er nevnt i 1233. På dette tidspunktet ble en ny festning oppført på ruinene av Drobeta. Festningen ble kalt Severin (Severinopolis). Den var utgangspunktet for Severin Banat, (latin: Terra Zeurino, rumensk: Tara Sverinului, Severin fylke). I 1247 tok de ungarske Johannesridderne (Cavalerii Ioaniţi) Severin som bosted og bygget Castrul Zeurini, nevnt i skriftet Diploma Cavalerilor Ioaniti i 1247. Innenfor festningens murer ble det reist en gotisk kirke. Kirken var trolig hovedkvarteret for det katolske bispesetet i Severin inntil 1502. Ridderne trakk seg tilbake i 1259. Mot slutten av det trettende århundret utkjempet kong Istvan av Ungarn fem kriger mot de bulgarske tsarene for å forsvare Severin festning.
Rumenske voivoder forsøkte også å erobre festningen en rekke ganger og noen av dem lykkes. Litovoi og Basarab I døde på festningen. Mircea den eldre opprettet Severin Banat og inngikk i 1406 en traktat med Sigismund av Ungarn der han fikk retten til Severin. Etter Mirceas død befridde Sigismund festningen som da var okkupert av tyrkerne. Deretter ble festningen returnert til Johann Huniady. Etter 1330 falt festningen i hendene på vallakiske voivoder.
Etter Konstantinopels fall i 1453, ble festningen langs Donau angrepet og forvaltningen ble flyttet til Strehaia. Etter et ødeleggende angrep i 1524 anført av Soliman var det bare ett tårn tilbake av den store festningen. Utgravinger fra 1936 avdekket noe av hvordan festningen så ut.