cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Barry Lyndon
Symmetrier og gjentakelser
De to delene speiler hverandre og flere av hendelsene gjentas ironisk eller skjebnebestemt og ofte med motsatt fortegn. Første del begynner med en duell, andre del avsluttes med en duell. Boksekampene i første del gir Barry respekt blant soldatkameratene, mens slåsskampen med stesønnen i andre del fører til tap av respekt i overklassen. Den brutale avstraffelsene i den prøyssiske hæren i første del gjentas i andre del når Barry pisker stesønnen. I første del gråter Barry over sin eldre venn Grogan som døde på slagmarken, i andre del gråter han over sønnen som døde i en ulykke. Noen replikker er også speilbilder: Farsfiguren Grogans siste ord er «vi vil aldri møtes igjen», sønnens siste ord er «vi vil møtes i himmelen». Barry erverver navnet Lyndon ved utgangen av del 1 (eller inngangen til del 2), og mister navnet ved utgangen av del 2 (og han vender med det tilbake til en anonym tilværelse som Redmond Barry).
Barry blir farløs i tidlig i første del, og mister en ny farsfigur, chevalier du Balibari, ved innledningen til andre del da han gifter seg lady Lyndon. I første del er den farløse Barry avhengige av moren som er enke, i andre del er enken lady Lyndon avhengig av sønnen som er farløs. Barrys egen far døde i duell utløst av et hestekjøp og Barrys egen sønn døde etter at Barry hadde kjøpt en hest til ham. Barry blir i første del frastjålet hesten han arvet av faren noe som er avgjørende for hans videre skjebne, mens i andre del dør sønnen Bryan etter å ha tatt farens hest uten lov. I første del gjentas en scene i to varianter: Første gang når Barry bærer den sårede kaptein Grogan bort fra kampsonen, og andre gang når han redder kaptein Potzdorf og bærer ham i trygghet.
Barry blir forført av Nora tidlig i historien under kortspill, senere forfører Barry lady Lyndon også under kortspill. I første del mister Barry Nora på grunn av rivalens gode økonomi («1500 for året»), i andre del gifter han seg selv til penger og status. Forførelsesscenen med Nora og den romantiske scenen med Lischen foregår begge innendørs under tordenvær og regn mens «Women of Ireland» spilles på lydsporet. Den første duellen (der faren dør) har fem personer i bildet med faren til venstre, den andre duellen (der Quin tilsynelatende dør) har også fem personer i bildet med Barry til venstre. I den avsluttende duellen med stesønnen står Barry til venstre i bildet. Mens Barrys angrep på Quin i første del (et angrep som utløste en duell) var drevet av ungdommelig sjalusi og impuls, var stesønnens verbale angrep på Barry i andre del, et ledd i stesønnen hevn over Barry (noe som utløste en duell). Fortellerstemmen avslutter med they are all equal now, det vil si i døden er alle like.
Barry som person
Barry fremstår som en selvopptatt opportunist som innimellom viser forsonende trekk, blant annet ved sorgen over tapet av sønnen og av en venn, og da han unnlater å skyte stesønnen i duell. Barry fremstår både som et uvitende fjols og som feig opportunist, han viser både medfølelse og kald ufølsomhet. Barry er en tvetydig figur: Både som en handlekraftig, viljestyrt ung mann og en som er fanget av skjebnen eller omstendighetene. Han er arrogant, kynisk, feig og hensynsløs; samtidig er de mange tragiske hendelsene forårsaket av omstendighetene eller av andre personer. Barry er en figur som stadig skifter identitet. Første gang når han overtar løytnant Fakenhams klær og dokumenter for å desertere, så når han skal være agent med dekknavnet Laszlo Zilagy, senere når han stikker av fra prøyssisk tjeneste forkledd som Balibari og til slutt når han blir Barry Lyndon. Balibari er som Barry en irsk falskspiller med falsk identitet. Samværet med den uskyldige sønnen er et av Barrys få glimt av noe fint utenfor hans egne ønsker og mål. Sønnens dødsleie er en av scenene som formidles uten ironi. Barry er ikke en entydig macho: Han er avhengig av kvinner, særlig lady Lyndon som han også tar navn etter. Barrys usympatiske trekk, for eksempel likegyldighet, tiltar med hans fremgang.
Fortellerstemmen
Filmen har en fortellerstemme som kommenterer handlingen i tredjeperson, og veileder tilskueren i den episodisk oppbygde historien. Filmen er episodisk bygget opp, og ved sprang i tid veileder fortelleren tilskueren i historien. Kubrick fortalte selv at fortellerstemmen også var et praktisk virkemiddel til å binde episodene sammen, og formidle enkelte fakta uten å spille inn egen scene. For eksempel er det fortellerstemmen som plasserer handlingen inn i syvårskrigen. Fortellerstemmen i filmen blir fremført av teaterskuespilleren Michael Hordern. Horderns stemme gir fortelleren et elitistisk preg. Mens Thackerays roman har en selvbiografisk fortellerstemme, er fortellerstemmen i Kubricks film i tredjeperson. Fortelleren er allvitende, og forteller ikke fra hendelsenes samtid. Fortellerstemmen skaper en ironisk distanse til handlingen ifølge filmviteren Kalle Løchen. Dette skiller filmen fra andre periodedramaer.
Fortellerstemmens ironiske distanse styrker filmens tragiske aspekt ifølge Kubrick selv. Regissøren mente at forteller i førsteperson ville gitt en komisk effekt. Kubrick brukte også fortellerstemmen til å endre inntrykket som bildene gir, for eksempel ville avskjeden mellom Barry og bondepiken Lischen fått et romantisk og sentimentalt preg uten fortellerens nøkterne konstatering av at Barry bare var en av mange soldater som hadde vært i Lischens seng. Barry er en sjarlatan, en som aldri passer helt inn og ofte uten egentlige venner. Fortellerstemmen gir et ironisk blikk på handlingen, men er forståelsesfull overfor Barry selv.
Fortellerens relasjon til personene og handlingen er uklar. Fortellerstemmens innblanding fremstiller historien som et stadig pågående prosjekt med stadig sletting og omskriving, og undergraver den tradisjonelle rettlinjede historien som dominerer Hollywood. Kubrick hadde benyttet fortellerstemme tidligere i The Killing, Lolita og A Clockwork Orange. I A Clockwork Orange er det hovedpersonen Alexander som forteller i førsteperson, henvendt til publikum på samme måte som i Anthony Burgess' roman.
Fortellerstemmen legger opp til en todelt fortelling der første del omhandler hovedpersonens fremgang (rise) og andre del handler om hans nedgang (fall). Fortelleren skaper i første del et preg av skjebnebestemt komikk og ironi, mens i andre del er tonen mer sympatisk og gir inntrykk av tragisk ironi. Fortelleren skaper uklarhet om Barrys moral og karakter.
Den tilsynelatende allvitende fortelleren gjengir blant annet hovedpersonens tanker og motiver uten at dette fremgår av bilder og ytre handling, og i noen tilfeller er det direkte i strid med det bildene viser. For eksempel formoder fortelleren at Barrys åpenhet overfor Chevalier du Balibari ved deres første møte skyldes at Balibari var irsk, som Barry selv, til tross for at Barry ikke kunne vite det. Da Barry får øye på lady Lyndon første gang antar fortelleren at det er hennes adelige titler og rikdom som tiltrekker Barry, til tross for at Barry på det tidspunktet ikke kunne vite alle de detaljene fortelleren lister opp. Fortelleren avslører ofte på forhånd hva som vil skje, slik at for eksempel sønnens død ikke kommer som en overraskelse på tilskueren. Charles Lyndons nekrolog leses kjølig og uengasjert av fortelleren, mens Charles febrilsk leter etter pillene sine under et hjerteanfall som han underforstått ikke overlevde. I et kort lakonisk sammendrag avslører fortelleren på forhånd at Barry ville avslutte livet fattig, ensom og barnløs; dette fortelles i et lykkelig øyeblikk der Barry og sønnen leker sammen, noe som gir scenen en tragisk tone. Fortellerstemmen er mer påtrengende enn i noen av Kubricks tidligere filmer. Av filmens i alt 780 opptak er fortellerstemmen tilstede i 128 (særlig i del 1). Den selvbiografiske fortellerstemmen i Thackerays roman er også upålitelig, og gir et forvrengt bilde av motiver og handlinger.
Utmerkelser
Barry Lyndon mottok fire Oscar-priser: for fotografi (John Alcott), scenografi (Ken Adam og Roy Walker), kostymer (Milena Canonero og Ulla-Britt Söderlund) og musikk (adaptation score, Leonard Rosenman). Den var også nominert i kategoriene beste film, regi (Kubrick) og tilrettelagte manus (Kubrick). Den ble tildelt British Academy Film Awards for beste regi (Kubrick) og for beste foto (Alcott). Den ble med dette Kubricks mest prisbelønte verk. Den var nominert til Golden Globe for beste film og beste regi. Alcott ble tildelt British Society of Cinematographers pris for beste foto. Alcott ble hedret som outstanding cinematographer of 1975 av den amerikanske filmkritikerforeningen National Society of Film Critics.
Mottakelse i samtiden
Mottakelsen blant kritikerne var blandet og den ble ingen kommersiell suksess i USA og Storbritannia, men gjorde det bra i Frankrike, Spania og Italia. Til tross for at filmen innbrakte mer enn produksjonskostnadene, regnes den ikke som noen publikumssuksess. Ifølge The Numbers innbrakte den drøyt $20 millioner på verdensbasis i sin samtid, av disse bare $22 000 i Storbritannia (hvor mye av handlingen foregikk og ble innspilt). Produksjonskostnadene var på $12 millioner.
Kritikerne mente filmen var langsom, uengasjerende og kjedelig, men vakkert og teknisk suverent utført. Filmen har en relativt langsom rytme, med i gjennomsnitt 13 sekunder per klipp, sammenlignet med 5,5 sekunder for samtidige filmer (for eksempel Gjøkeredet). Filmens kjølige tone, utstudert langsomme rytme, mangel på dramatisering og en tvetydig dels usympatisk hovedperson kan ha medvirket til filmens manglende suksess. Filmen fremstår som en anakronisme i 1970-årene. Pramaggiore skriver samtidig at mens kostymedrama gikk av moten på kino var det populært på britisk fjernsyn.
Den ledende amerikanske filmkritikeren Pauline Kael var negativ og beskrev den som Tom Jones uten vitsene og avspilt i sakte tempo. Kael kalte den en «coffee-table movie» og «mesterverk i alle uvesentlige detaljer». Kritikere omtalte filmen som en samling malerier. Magasinet Mad trykket i 1976 parodien «Borey Lyndon» for filmens langdryge rytme. Steven Spielberg mente at Barry Lyndon var som å vandre gjennom Prado-museet uten lunsj. Kubricks tidligere engelsklærer fra Bronx rakk å se filmen før han døde. Han var tilfreds med at hans tidligere elev hadde oppfylt sine store litterære ambisjoner ved filmatisering av Thackerays roman.
Ole Roar Ekestad skrev anmeldelse for Film & kino i 1976 og mente at historien om Barry egentlig ble ganske uvesentlig, filmen sett under ett. Ekestad skrev at det i filmens musikalske og visuelle perfeksjon manglet liv, og at filmen var ribbet for sjel. Ifølge Ekestad var det Kubricks metode som gjorde stoffet livløst: statisk kamera med panoramabilder i vidvinkel er vanlig utendørs, i innendørsscenene er kamera også statisk og blir stående til det kuttes til neste scene. Ekestad mente også at klippingen var kunstig, og minnet om Hollywood i 1950-årene, der det ble klippet mellom statiske bilder, i stedet for dynamisk kamera som kan gi følelse av fysisk virkelighet. Kubricks bruk av «baklengs» zoom slik at utsnittet går fra nærbilde på aktørene til panoramabilde, var ifølge Ekestad en svært kunstig teknikk. Personene var ifølge Ekestad karikerte, og til dels fremstilt med så mye sminke og svak belysning at ansiktene fremsto som dødsmasker. I tillegg var dramaturgien «flat» og tilskueren ble ikke invitert til å ta del i aktørenes følelser. Sammen med fortellerstemmen gav dette ifølge Ekestad filmen en gjennomgående kynisme og misantropi. Kubricks Barry Lyndon var som hans tidligere filmer etter sigende «en mistillitserklæring til mennesket og sivilisasjonen».
Ifølge Michael Dempsey er ikke Barry Lyndon en studie av en person eller den menneskelige svakheten filmen viser frem, men, på samme måte som Yasujirō Ozus filmer, en meditasjon over livets midlertidighet og forgjengelighet. Dempsey sammenligner Barry Lyndon med Far from the Madding Crowd (1967) av John Schlesinger og Robert Bressons filmer. Dempsey vurderte filmen som storartet (magnificent). Hans Feldmann skriver at kritikere som avfeier filmen som vakker, men en meningsløs teknisk prestasjon, bommer på poenget. Ifølge Feldmann utgjør Barry Lyndon sammen med 2001 og A Clockwork Orange Kubricks trilogi over den moralske og psykologiske tilstanden i den vestlige sivilisasjonen. Den handler om det store spørsmålet: Hva er mennesket og hva skal mennesket gjøre med livet sitt?
Dagbladets anmelder skrev at filmen ruller over lerretet med et mesterverks selvfølgelighet. Ifølge den norsk forfatter Carlos Wiggen viser Barry Lyndon at filmmediet var kommet så langt at det ikke var nødvendig å låne form, innhold og uttrykk fra andre medier som litteratur, teater eller reportasjer. Wiggen skrev at Barry Lyndon har en annen rangordning av sitt materiale enn det mange tilskuere forventer, slik at de blir frustrerte eller opplever den som langtekkelig. Wiggen sammenligner den med et kontrapunktisk verk, for eksempel en fuge av Bach, der flere likeverdige stemmer veksler mellom å lede an.
VGs anmelder gav den terningkast fem, og skrev blant annet at Kubrick «bringer oss bilder som vi hittil bare kjenner fra malerkunsten».
Vurderinger i ettertid
Barry Lyndon var lenge Kubricks minst verdsatte verk, men vurderingen av filmen har endret seg langsomt over lang tid. Regissørene Martin Scorsese og Lars von Trier regner den blant sine favoritter. Filmanmelder Roger Ebert omtaler filmen som en av Kubricks beste, og som en av de vakreste filmer noen gang. Filmen inngår i Eberts Great Movies collection. Ebert skriver at Kubrick tvinger oss til å se Barry Lyndon på samme måte som ham. Den britiske avisen The Guardian rangerer Barry Lyndon som Kubricks tredje beste, bak 2001 og Dr. Strangelove, og karakteriserer den som flawless.
Martin Scorsese fremhevet at Barry Lyndon er en ny type kostymedrama, noe som ble oversett eller bagatellisert av kommentarene etter premieren. Ifølge Scorsese finnes filmens emosjoner i kameraføring, rytme og poseringer, og beskrev den som hypnotisk musikalitet. San Francisco Chronicle skrev i 2018 at den tekniske produksjonen fortsatt er imponerende, og at filmen med rette anses som et mesterverk. Den amerikanske regissøren James Gray mener Barry Lyndon er en av Kubricks tre beste filmer, men mener den ikke fungerer som fortelling. Gray ble inspirert av Barry Lyndon i arbeidet med The Lost City of Z (2016). Blant annet lærte han bruk av malerier og lyskilder av Kubricks film.
The Guardian kommenterte den digitalt restaurerte versjonen i 2016, og mener filmen skildrer barbariet under den siviliserte overflaten. BBC beskrev i 2019 filmen som et gåtefullt (enigmatic) mesterverk. The Telegraph beskriver filmen som et praktfullt epoketro mesterverk. Entertainment Weekly skrev i 1999 at Barry Lyndon, samt flere andre av Kubricks filmer ikke eldes, og ga den karakteren A-. Tidsskriftet Sight & Sound rangerte i 2012 Barry Lyndon som den 59. beste filmen i historien.
Filmkritikeren William Stephenson skrev at Barry Lyndon ikke bare er en film i en historisk kontekst, men en film om historie ved at den viser hvordan historie er et produkt av senere generasjoners forestillinger. Wiggen skriver at man ikke kan se tilbake på historien uten at blikket er preget av den situasjonen man befinner seg i. Rosenstone skriver at Kubrick presenterer en teori om historie som en palimpsest - et pergamentstykke der teksten stadig blir utvisket og omskrevet. Dette blir blant annet understreket ved fortellerstemmen «overskriver» det bildene viser og det offisielle historier forteller. Fortellerstemmen antyder selv at aktørers historiefortelling ikke er pålitelig ved at den ikke blir fortalt fra vanlige folks perspektiv.
Alan Spiegel skrev at Kubrick søker å fange «the pastness of the past», fortidens fjernhet og utilgjengelighet. Ifølge Spiegel er Barry Lyndon, til forskjell fra Thackerays roman, ikke en satire, men en abstrakt filosofering over menneskelig lidelse og tap - Barry er ikke i stand til å skaffe seg det han ønsker eller holde på det han har. Spiegel skriver at den er gjennomstrømmet av følelser, mer enn Kubricks andre filmer, ikke følelser som i melodrama, men ved det som formidles ved filmens form som fremkaller de samme følelsene hos tilskueren.
Kalle Løchen skriver at Kubrick i sin karrière laget filmer i flere genre, samtidig som hver av disse brøt genrekonvensjonene. Et fellestrekk for Kubricks filmer er tematisering av eksistensielle spørsmål, og at hovedpersonene er sammensatte og mer anti-helter, enn helter, ifølge Løchen. Etter Spartacus (1961) hadde Kubrick full kontroll over alle ledd av filmproduksjonen. Thomas Allen Nelson skrev i år 2000, at Kubrick fra og med 2001: En romodyssé, fremstår som komplett filmkunstner med beherskelse av språk, bilder og musikk under ett. Nelson karakteriserer Barry Lyndon som en «tidsodyssé»: Filmen tar publikum med tilbake til 1700-tallet og forteller historien strukturert av hendelser i livets gang (død, ung forelskelse, bryllup, fødselsdager), samtidig formidles noe tidløst. Filmen fanger både ungdommelig forvirring og melankolien ved tiden som går. Montages omtaler filmen som et høydepunkt i filmhistorien.
Vurdering av skuespillerne
Alan Spiegel mente at Ryan O'Neal var et dårlig valg til hovedrollen blant annet fordi det i samtiden skaper assosiasjon til tenåringsromanse. Birollene fremstilles av en rekke karakterskuespillere. Tidlig i filmen utmerker Leonard Rossiter seg som den pompøse og feige kaptein Quin; og i filmens andre del er Murray Melvin treffsikker som den tilkneppede og servile pastor Samuel Runt. Ved spillebordet skjuler Runt både sin overraskelse over lady Lyndons diskret flørt med Barry og sin egen forelskelse i henne, mens hans lille triumferende smil på slutten viser at han er fornøyd med å være kvitt Barry. Den irske teaterskuespilleren Arthur O'Sullivan er (i korte minneverdige scener som landeveisrøveren kaptein Feeney) både utsøkt høflig og skremmende. Frank Middlemass er minneverdig som den hissige sir Charles Lyndon. O'Neal og Berenson i hovedrollene leverte det flateste og minst minneverdige skuespillet ifølge mange omtaler. Roger Ebert mente at dette er O'Neals beste prestasjon som skuespiller.
Musikk
Musikken er, på samme måte som fotograferingen, et dominerende trekk ved filmen. Kubrick hadde en forkjærlighet for å koreografere scenene til klassisk musikk. Musikken er preget av Leonard Rosenmans utradisjonelle arrangementer av klassisk musikk, noe han mottok Oscar for, samt folkemusikk fremført av den irske gruppen The Chieftains (enkeltvis og samlet). Barry Lyndon er særmerket blant annet ved bruk av den andre satsen (andante) fra Franz Schuberts pianotrio nummer 2 (D 929) og Händels sarabande (HWV 437) ved filmens begynnelse og slutt (rulletekst) samt ved duellen med Quin og sønnens død. Händels sarabande høres til sammen 32 minutter av filmens 3 timer. Kubrick bestilte et stort antall innspillinger av musikk fra perioden fra plateselskapene.
Langt mer enn tradisjonell ikke-diegetisk musikk, altså musikk som ikke inngår i handlingen, er den påtrengende og vanskelig å ignorere, og fyller til dels samme rolle som fortellerstemmen. I begravelsesfølget overdøver Händels musikk prestens tekstlesing. «British Grenadiers», en tradisjonell britisk militærmarsj fra 1700-tallet, varsler Barrys inntreden i militærtjeneste, Idomeneo varsler om Barrys inntreden i høyere sosiale lag i Berlin, og Schuberts piantrio varsler om Barrys forhold til lady Lyndon. Pianotrioen høres siste gang i filmens siste scene der lady Lyndon stanser opp når hun signerer den årlige utbetalingen til Barry: Her spilles en del av den bittersøte satsen som ikke har vært hørt tidligere og den avsluttes akkurat i det bildet skifter til epilogen.
De romantiske scenene med Nora og Lieschen akkompagneres av den lyriske og sentimentale «Women of Ireland», mens forførelsesscenen med lady Lyndon akkompagneres av Schuberts avmålt elegante pianotrio. Den enkle bondepiken Lieschen kontrasteres av lady Lyndons kostbare antrekk og kraftige sminke som får henne til å ligne en figur av voks eller porselen. «Hohenfriedberger Marsch» knytter Barry til den prøyssiske hæren; den spilles første gang, og i en triumferende versjon, når Barry forsøker å ta seg gjennom prøyssiske territorium til det nøytrale Holland. «Hohenfriedberger» spilles også når den prøyssiske hærens disiplin blir demonstrert med spissrotgang. Da den prøyssiske hæren tildeler Barry belønning for heltemot i kamp og oppnår et form for overtak på Potzdorf, spilles i stedet for «Hohenfriedberger» marsjen fra Mozarts Idomeneo.
Barrys opphold i Berlin, der han begynte å bevege seg i fine kretser, akkompangeres av Idomeneo. Når Barry møter hos politisjefen er de to siste akkordene i Idomeneo-marsjen helt synkronisert med Barrys militære oppstilling foran politisjefen. Idomeneo spilles siste gang når Barry forlater Preussen. Utdrag av Giovanni Paisiellos Barberen i Sevilla (1782) høres til gamblingscenene, første gang instrumental, andre gang med vokal. Schuberts tyske dans i C-dur høres i scenene der Barry, etter morens tilskyndelse, strever med å skaffe seg respekt og en adelig tittel. Schubert skrev dette stykket for en strykekvartett da han var 16 år gammel, og er preget av Mozarts og Haydns klassiske stil.
«Lilliburlero» var en engelsk marsj som ble populær sent på 1600-tallet. Henry Purcell har blitt nevnt som komponist fordi den i 1689 ble publisert av ham under navnet «A New Irish Tune». Trolig hadde Purcell tilpasset og gjort en folkemelodi til sin egen. BBC World Service brukte den som kjenningsmelodi fra 1955. Det finnes også en fransk versjon under navnet «Marche du Prince d'Orange». «Lilliburlero» var kjent som en protestsang mot James II, den siste katolske kongen. «Lilliburlero» spilles når Barrys regiment samles på Swords Castle og Barry møter sin gamle venn Grogan igjen.
Lady Lyndon og stesønnen spiller Jean-Marie Leclairs «Le Rondeau de Paris» som ikke var inkludert på publisert album.
Diegetisk musikk
Musikken i filmen er hovedsakelig ikke-diegetisk ved at den ikke inngår i handlingen, men er en type musikk som kunne ha blitt fremført i bildet som en naturlig del av handlingen. Blant annet fremføres «Lillibullero march» og «British Grenadiers» av soldatene som vises i bildet («reallyd»). Den kjente prøyssiske militærmarsj «Hohenfriedberger» spilles i scener med prøyssiske soldater (Preussen var da allierte med Storbritannia), til dels fremført av soldatene i bildet eller sunget av offiserer ved nabobordet. I et tilfelle går «Hohenfriedberger» sømløst over fra å høres instrumentalt på lydsporet (ikke-diegetisk) til å bli sunget av soldater i spisesalen: Kubrick ville at disse skulle gå i samme toneart, men dersom det ikke lyktes planla han å spille inn scenen på nytt eller endre tonearten kunstig i ettertid. Under oppholdet hos den ensomme bondepiken Lischen høres i stedet for «Hohenfriedberger» den sentimentale «Women of Ireland» som også var lydsporet til hans første forelskelse hjemme i Irland. Etter oppholdet hos Lischen er Barry tilbake på hesteryggen og i uniform samtidig som «Hohenfriedberger» gjenopptas. Da Barry møter kaptein Potzdorf på veien tar «Hohenfriedberger» en pause mens de to snakker sammen (som om musikerne var i scenen), og musikken gjenopptas da de rir videre. «Hohenfriedberger» spilles på fløyte og tromme av marsjerende prøyssiske soldater i bildet, imens fortsetter musikken uavbrutt når det klippes til et slag der musikerne ikke er synlige.
Publisert filmmusikk
Albumet med musikk fra filmen inneholder følgende innspillinger.
Musikken er utgitt av Warner Bros. Filmen ble lansert på DVD i 1999, basert på samme master som laserdiscen. En remastret utgave med surround-lyd ble utgitt i 2001.
Australian Open 1983
Australian Open 1983
Morten Bredal-Thorsen
Morten Bredal-Thorsen (født 22. januar 1987 i Bardufoss) er en norsk tidligere fotballspiller som var keeper.
Bredal-Thorsen har tidligere spilt for Finnsnes IL og BOIF. I 2006 var han med Tromsø IL på treningsleir til La Manga. Han signerte en toårskontrakt med Tromsdalen UIL, den 18. januar 2008. I 2012 var han på flere treningsopphold i den engelske klubben Stockport County, men skader ødela for muligheten for proffkontrakt. I 2013 ble han hentet til Alta IF som backup da de kun hadde en keeper tilgjengelig.
Alfredo Astiz
Alfredo Astiz (født 8. november 1951 i Mar del Plata i Argentina) er en argentinsk kommandørkaptein i GT 332 som under «Den skitne krigen» fra 1976 til 1983 var ansvarlig for drap på et stort antall argentinere. Det er antatt at GT 332 kidnappet over 5000 mennesker, hvorav rundt 90 % ble drept. Av de mest kjente sakene var forsvinningen og drapet på svensk-argentinske Dagmar Hagelin, og kidnapping og drap på sentrale ledelsen for «Mødrene på Plaza de Mayo» (Madres de la Plaza de Mayo).
Han ble utstyrt med økenavnet  El Ángel Rubio de la Muerte, som på norsk kan oversettes med Den blonde dødsengelen.
Astiz ble i 1990 dømt in absentia for drapet på to franske nonner som var blant lederne av bevegelsen «Mødrene på Plaza de Mayo». Han ble deretter i 2011 stilt for retten i Buenos Aires og i oktober samme år dømt til fengsel på livstid for kidnappinger av og drap på fem personer.
Willow Creek (California)
Willow Creek (tidligere China Flat) er en by i Humboldt County i California, USA. Innbyggertallet var 1 743 ved folketellingen i 2000.
Willow Creek ligger ved elva Trinity. Byen regner seg som «Verdens Bigfoot-hovedstad», og holder en årlig festival til ære for vesenet.
De første ikke-innfødte bosettere i Willow Creek var kinesiske arbeidere fra gruve- og tømmerleire, noe som ga byen navnet China Flat. Postkontoret i China Flat åpnet i 1878, og endret navn til Willow Creek i 1915.
Flå stasjon
Flå stasjon er en jernbanestasjon på Bergensbanen. i tettstedet Flå. Den vernede ekspedisjonsbygningen ble oppført etter tegninger av arkitekt Paul Armin Due og ble tatt i bruk i 1907 da Bergensbanen åpnet til Gulsvik. I 2019 har Flå betjening av Ht. 601/602, dagtoget mellom Oslo og Bergen. Stasjonen ligger 155 moh og 152 km fra Oslo S.
Primeira Liga 2020–2021
Primeira Liga 2020–21 (også kjent som Liga NOS av sponsorårsaker) var den 87. sesongen av Primeira Liga, den øverste profesjonelle ligaen for portugisiske fotballklubber. Ligaen startet 19. september 2020 og ble avsluttet 19. mai 2021. ble seriemestere.
Salvatore Garau
Salvatore Garau (født i 1953 i Santa Giusta i Sardinia, Italia) er en italiensk samtidskunstner. Garaus verk omhandler ofte spørsmål som miljøvern, kultur og sosial etikk.
Vijayawada
Vijayawada (telugu ; tidligere også Bezawada) er den tredje største byen i den indiske delstaten Andhra Pradesh. Byen ligger i distriktet Krishna. Folketellingen i 2011 viste et innbyggertall på 1,048,240. Vijayawada ligger rundt 275 km fra delstatshovestaden Hyderabad og har et areal på 58 km².
Geografi
I vest grenser Vijayawada til Indrakiladr-fjellet, og i nord til elva Budameru. Gjennomsnittshøyden over havet er 125 m, og landskapet er ganske slett. Elva Krishna, samt tre kanaler – Eluru, Bandar og Ryves – ligger sør for byen.
Klimaet er varmt og fuktig, med gjennomsnittstemperaturer mellom 17 ° og 45 °C.
Befolkning
Ved folketellinga i 2001 hadde Vijayawada 851 282 innbyggere (1 011 152 i storbyområdet), hvorav 53 % var menn og 47 % kvinner. Lesekyndigheten lå på 71 %, betydelig høyere enn landsgjennomsnittet på 59,5 %; det var like stor lesekyndighet hos kvinner som hos menn. 12 % av innbyggerne i byen var barn under 6 år.
Tsjebarkul
Tsjebarkul (russisk: Чебарку́ль) er en by i Tsjeljabinsk oblast i Russland. Den ligger ved bredden av Tsjebarkulsjøen 78 km vest for Tsjeljabinsk. Innbyggertall: 47 144 (folketelling 2002), 50 062 (folketelling 1989).
Ivar Leveraas
Ivar Leveraas (født 17. juli 1939 i Haugesund) er en politiker fra Arbeiderpartiet. Leveraas har hatt flere tillitsverv innen Arbeiderpartiet og fagbevegelsen, mest kjent er han for sitt virke som partisekretær i Arbeiderpartiet fra 1975 til 1986. Det eneste verv han har hatt som folkevalgt er medlem av Oslo bystyre (1964–67).
Tsjebarkul
Byen ble grunnlagt i 1736 som en festning på grensen mellom russiske og basjkirske områder, og den vokste senere til en stor kosakk-stanitsa. Bystatus ble innvilget i 1951.
Ivar Leveraas
Leveraas var administrerende direktør for Husbanken fra 1986 til 1994, og direktør for Arbeidstilsynet fra 1994 til 2005.
I 2006 ble Leveraas tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull «for sin lange og omfattende innsats for norsk arbeids- og organisasjonsliv og politikk, samt sitt arbeid i det offentliges tjeneste».
Padling under Sommer-OL 2008 – C-2 slalåm menn
Slalåm C-2 menn under Sommer-OL 2008 fant sted den 13. og 15. august 2008 på Shunyi Olympic Rowing-Canoeing Park i Beijing.
Émile Picard
Charles Émile Picard (født 24. juli 1856 i Paris, død 11. desember 1941 samme sted) var en fransk matematiker.
Bakgrunn
Han var sønn av en silkefabrikksjef i Vauxbuin nær Soissons, som hadde utsalg i Rue du Faubourg Saint-Denis i Paris. Han fikk klassisk utdannelse ved Vanves 1864-1868, også ytterligere høyere utdannelse.
Karriere
Picard ble i 1877 maître de conférences og i 1886 professor ved universitetet i Paris. Hans fremste arbeider er innen matematisk analyse. Slik utviklet han Picard-satsen som sier at en hel analytisk funksjon tar alle komplekse verdier med høyst ett unntak. Picard skrev Traité d'analyse som kom ut i tre bind i flere utgaver og er blitt en av de mest brukte lærebøkene i funksjonsteori.
Videre oppdaget han visse funksjoner av to variabler, som er analoge med de av Henri Poincaré oppdagede Fuchsiske funksjoner. Undersøkelsene rundt disse nye funksjoner henger sammen med arbeider over algebraiske former og over transformasjonsgrupper.
Til teorien for differensialekvasjoner gav Picard viktige bidrag. Slik grunnla og utviklet han innen teorien for lineære differensialekvasjoner en teori analog med den Évariste Galois gav for algebraiske ekvasjoner. Videre utviklet han en metode til ved hjelp av suksessive approksimasjoner bevise eksistensen av integralen til en gitt differensialekvasjon og i visse tilfeller studere egenskapene hos den. Samme metode hadde han tidligere med stor framgang anvendt ved studiet av partielle differensialekvasjoner av andre orden.
Blant Picards øvrign arbeider merkes de som behandler teorien for algebraiske overflater og de til disse hørende integraler. Sammen med Max Noether skapte og till sine grunntrekk utviklet han her en teori som vel i visse tilfeller fremviser likheter med den for de algebraiske kurver og de dertil hørende abelske integraler, men som imidlertid i en mengde vesentlige deler er forskjellig fra denne og der enda større vanskeligheter fremtrer. Disse undersøkelser er av stor betydning også for teorien for differensialekvasjoner.
Picards arbeider over algebraiske overflater er sammenstilte i Théorie des fonctions algébriques de deux variables (1897). I Traité d'analyse (1891) gav han en mesterlig oversikt over oppdagelsene og fremskrittene innen analysen under de forugående tiårene.
Senere vendte han seg med iver mot utviklingen av teorien for lineære integralekvasjoner.
Han ble i 1889 medlem av Institut de France, og var også medlem av Bureau des longitudes, ble Det franske vitenskapsakademis stående sekretær (1917) og medlem av Det franske akademi (1924, etter Charles de Freycinet).
Poço Redondo
Poço Redondo er en by og kommune i delstaten Sergipe i nordøstregionen av Brasil. Byen ligger i det indre av delstaten, om lag 190 km. fra delstatshovedstaden Aracaju. Den myteomspunnede banditten Lampião ble skutt i Poço Redondo i 1938.
Oldtidens kongedømme Armenia
Oldtidens kongedømme Armenia var et uavhengig monarki fra 331 f.Kr. til 428 e.Kr. Kongedømmets fremste tid i makt og i tilpasning av hellenistisk kultur under Tigranes II av Armenia (Tigranes den store) og hans sønn Artavasdes II er også referert til som Det armenske rike. Etter at Akamenideriket falt sammen ble det tidligere satrapi av Armenia delt mellom 120 klanområder styrt av nakhararer. Disse ble forent under Artaxias I, grunnleggeren av artaziad-dyanstiet, og etter ham ble den tidlige fase av kongedømmet også kjent som Artaxiad Armenia (armensk: Արտաշեսյանների Թագավորություն, Artashesianneri Tagavorutyun).
Armenia nådde sin største utstrekning og innflytelse under kong Tigranes den store (styrte i tiden 95-55 f.Kr.) og strakte seg da fra Middelhavet i nordøst til elven Kura. Artaxiad-dynastiet ble veltet overende av romerne i år 12 e.Kr., noe som førte til en periode med uro og borgerkrig. To romerske underkonger ble installert, Tigranes V og Tigranes VI. Etter år 53 e.Kr. ble kongedømmet styrt av arsakide-dynastiet, også kjent som Arsacid Armenia (armensk: Արշակունիների Թագավորություն, Arshakunineri Tagavorutyun). I 387 ble Armenia delt i bysantinske Armenia i vest og persiske Armenia i øst. Persiske Armenia forble under styret til arsakidiske underkonger fram til 428.
I dag, når man ikke viser til Wilsonske Armenia, er Stor-Armenia vanligvis en referanse til kongedømmets grenser under arsacid-dynastiet.
Opprinnelse
Da Akamenideriket erobret Kaukasus og Lilleasia på 500-tallet f.Kr., ble området Ararat (Urartu) reorganisert inn i satrapi kalt for Armina (Harminuya på elamittisk, Urashtu på babylonsk). Satrapiene ble styrt av det armenske Orontid-dynastiet med begrenset uavhengighet under Orontes I.
I 331 f.Kr., etter slaget ved Gaugamela hvor Aleksander den store av Makedonia beseiret Dareios III av Persia, anerkjente Armenias satrap Orontes III seg som uavhengige og opprettet således kongedømmet Armenia. Orontes III kom til å beseire Menon, en av Aleksander dens stores kommandanter, som hadde til hensikt å erobre gullgruvene i Sper (dagens İspir). Senere svekket av Selevkide-riket ble den siste Orontid-kongen Orontes IV veltet og kongedømmet ble erobret av selevkidenes kommandant Artashes, som også var en etterkommer av Orontid-dyanstiet. Med ham ble Artaxiad-dyanstiet i Armenia opprettet.
Valencia (Bohol)
Valencia (Bayan ng Valencia) er en kommune på Filippinene. Kommunen tilhører provinsen Bohol og ligger på øya med samme navn. I hadde Valencia  innbyggere.
Barangayer
Valencia er inndelt i 35 barangayer.
Kontinental toy spaniel
Kontinental toy spaniel (FCI #077) er en fransk/belgisk hunderase som eksisterer i kraft av to varianter; papillon (med stående ører) og phalène (med hengende ører). Variantene har felles rasestandard og sorterer i gruppen med selskapshunder. Navnene stammer fra fransk og betyr henholdsvis «sommerfugl» og «nattsommerfugl».
Opprinnelse og alder
Papillon og phalène er, med unntak av ørenes holdning, samme hund. Typen har lenge vært populær i Europa og har vært kjent i Frankrike og Belgia siden 1500-tallet. Man kan tenke seg at den opprinnelig stammer fra Øst-Asia og at den kom til Europa via Italia og Spania, og derifra videre til Frankrike og Belgia.
Kontinental toy spaniel var opprinnelig kjent som epagneul nain, som betyr dvergspaniel. De er avbildet en rekke ganger fra 1500-tallet og fremover, blant annet av de verdenskjente kunstnerne van Dyck og Rubens. Marie Antoinette ble sagt å ha båret på en lignende hund da hun møtte til giljotinen, men dette er neppe mer enn et lite troverdig sagn.
Det var ført mot slutten av 1800-tallet at typen med stående ører (papillon) ble populær. Før den tid var det mer vanlig at typen hadde hengeører. I dag er det imidlertid mest vanlig med stående ører.
Papillon ble anerkjent første gang av AKC i 1935, samtidig som Papillon Club of America ble dannet. I USA og England blir papillon og phalène fortsatt bedømt sammen, men FCI har siden 1967 skilt dem som separate hunderaser.
Beskrivelse
Typen eksisterer også i to størrelsesvarianter; tekopp og toy. Tekoppvarianten blir typisk 1,5-2,5 kg tung, og det er liten eller ingen vektforskjell mellom kjønnene. Toyvarianten blir typisk 2,5-5 kg tung (hanner: 2,5-4,5 kg, tisper 2,5-5 kg). Tispene blir altså gjerne litt tyngre enn hannene. Skulderhøyden er typisk 20-28 cm, avhengig av variant.
Bruksområde
Kontinental toy spaniel er en typisk familiehund, selv om den også har en rekke andre egenskaper. Typens kvikke bevegelser gjør den blant annet godt egnet innen agility.
Lynne og væremåte
Papillon og phalène er livlige og lekne hunder, men likevel robuste med lette, elegante og kjappe bevegelser. Typen passer for de fleste, men proporsjonene tatt i betraktning bør de ikke være et førstevalgt for familier med småbarn. Typen er ganske aktiv og trenger både regelmessig mosjon og psykiske utfordringer for å trives maksimalt. Den bør heller ikke være et førstevalg om den må tilbringe mye tid alene. Størrelsen gjør den imidlertid godt egnet til såvel mindre leiligheter som større eneboliger.
Pelsen bør stelles daglig, men den er ikke spesielt krevende. Ørene bør ettersees regelmessig.
Oktobass
Oktobassens strenger er normalt stemt C, G, C. Den laveste C-strengen har en frekvens på 16.25 Hz (C0, en oktav under laveste C på et piano, og to oktaver under laveste C på en cello ). Dette er faktisk infralyd og er helt på grensen av det hørbare for mennesker.
5. etappe av Tour de France 2012
Femte etappe av Tour de France 2012 var en 196,5 km lang flat etappe. Den ble kjørt torsdag den 5. juli fra Rouen til Saint-Quentin.
Poengspurt (Breteuil)
Etter 109 km
Eksterne lenker
2012 Tour de France, Prologue to Stage 10
Regjeringen Moltke III
Regjeringen Moltke III var Danmarks regjering 13. juli 1851 – 18. oktober 1851. Ble også kalt juliministeriet.
Endringer: ingen
Den besto av følgende ministre:
Fotball under Panamerikanske leker 1959
Fotball under Panamerikanske leker 1959. Fotball var med som en av nitten sporter i de tredje Panamerikanske leker 1959 som ble arrangert i Chicago i USA fra 27. august til 7. september. Det var en turnering for menn, sju lag deltok. Det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Argentina vant turneringen, de vant fem kamper og spilte en uavgjort.
Regjeringen Moltke II
Regjeringen Moltke II var Danmarks regjering 16. november 1848 – 13. juli 1851. Ble også kalt Novemberministeriet.
Endringer: 21. september 1849, 6. august 1850, 10. august 1850, 25. november 1850, 5. mars 1851
Den besto av følgende ministre:
Kasli
Kasli (russisk: Касли) er en by i Tsjeljabinsk oblast i Russland. Den ligger på østsiden av Uralfjellene, mellom innsjøene Bolsjije og Malje Kasli, Irtjasj, Sungul og Kirety, 138 km nordvest for Tsjeljabinsk. Innbyggertall: 19 091 (folketelling 2002), 21 530 (folketelling 1989).
Marco Randrianantoanina
Marco Randrianantoanina (født 24. august 1983 i Bourg-la-Reine, Frankrike) er en madagassisk fotballspiller. Han spiller venstreback.
Han spiller for tiden for Chamois Niortais FC i Ligue 2. Tidligere har han spilt for Birmingham City FC, CS Sedan Ardennes, FC Gueugnon og Stade Brestois. Han har også spilt landskamper for Madagaskar og er også storebroren til fotballspilleren Claudio Randrianantoanina.
Marco Randrianantoanina fikk mye medieoppmerksomhet 18. januar 2008 da han kollapset under en kamp mot den tidligere hjemklubben Sedan. Marco ble straks bragt til sykehus.
Genius Sonority
Genius Sonority (ジニアス・ソノリティ株式会社) er et japansk spillutviklingsstudio. Det blei starta for å utvikle pokémonspill til stasjonære spillkonsoller, med støtte fra Nintendo og The Pokémon Company. Siste delen av navnet, Sonority, betyr gjenklang og Genius var noe de la til da navnet blei laga fordi bare Sonority hørtes for nøytralt ut.
Selskapet har utvikla flere pokémonspill, men de var også med på utviklinga av Dragon Quest Swords: The Masked Queen and the Tower of Mirrors. De utvikler også spill som ikke er pokémonrelatert.
Skysstasjon
En skysstasjon var en offentlig subsidiert gård der gamle dagers reisende kunne få hest eller vogn for sin videre ferd, ofte kombinert med et gjestgiveri for mat og overnatting.
Norge
Skyssvesenet i Norge går langt tilbake i tid, og ble opphevet ved lov av 25. mai 1951. Skysstasjonene fantes over hele Sør-Norge, men enkelte ble særlig berømte som samlingssted for engelske og andre reisende – som Tofte kongsgård og Hjerkinn på Dovrefjell.
På 1800-tallet var det graderte skyssgårder: Faste skysstasjoner hadde hester klare kontinuerlig som i Sverige, mens tilsigelses-stasjoner måtte ut til bønder og skaffe hester når reisende ankom, ofte med to-tre timers ventetid. Ofte var det mer enn en dagsreise mellom de faste stasjonene, til de reisendes irritasjon. Man kunne klage skriftlig på skysstasjonen i dens postbok, men klager ble sjelden fulgt opp med særlige sanksjoner, i motsetning til i Sverige.
Miljøministeriet
Miljøministeriet ble etablert i 1971 som Ministeriet for Forureningsbekæmpelse, ledet av Jens Kampmann. Det fikk betegnelsen Miljøministeriet i 1973. Energiområdet, som hadde sitt eget ministerium i perioden fra 1979 til 1994, har vært tett tilknyttet Miljøministeriet. I 1994 kom energiområdet direkte inn under ministeriet, og Svend Auken hadde således tittel av miljø- og energiminister. Ved regjeringsskiftet i 2001 ble energi som saksområde flyttet ut under en rekke andre ministerier; den kanskje største del, energilovgivningen, havnet i Økonomi- og Erhvervsministeriet. Ved regjeringsomdannelsen i 2005 ble energiområdet underlagt Transport- og Energiministeriet. I 2007 ble energiområdet underlagt det nyopprettede Klima- og Energiministeriet, som senere har skiftet navn til Klima-, Energi- og Forsyningsministeriet.
Struktur
Miljøministeriet omfatter en rekke etater og institusjoner:
Mohnryggen
Mohnryggen er en midthavsrygg som løper under vann mellom Jan Mayen og sørspissen av Spitsbergen. Ryggen har en sadelhøyde på noe over 2000 m, og skiller dyphavsbassenget i Norskehavet fra Grønlandshavet i nord. Den er oppkalt etter den norske meteorologen Henrik Mohn.
Israels president
Israels president (hebraisk: נשיא המדינה‎, Nesi HaMedina, ordrett: «Statens president») er Israels statssjef. Før 17. februar 1949 var tittelen Formann av det provisoriske statsråd. Presidenten er stort sett en titulær gallionsfigur, mens den virkelige makten ligger hos Israels statsminister.
Den nåværende og ellevte presidenten er Yitzhak Herzog, som besatte embedet den 7. juli 2021. Presidenten velges av Knesset for en syvårsperiode, og embedet er begrenset til én enkelt periode.
Valg av president
Presidenten velges av et absolutt flertall i Knesset. Dersom ingen kandidat har absolutt flertall etter tre avstemninger, velges presidenten med et simpelt flertall. Presidenten velges for syv år, og en president kan ikke gjenvelges for en ny periode.
Før året 2000 var embedsperioden 5 år, og presidenten kunne inneha embedet i to perioder (10 år).
Presidenten går av når embedstiden er avsluttet, ved å trekke seg før embedstidens utgang, eller dersom tre fjerdedeler av Knesset krever presidentens avgang.
Israel har ingen visepresident. Dersom presidenten trekker seg før embedsperiodens slutt, eller avsettes av Knesset, blir Knessets ordførende leder utnevnt til fungerende president.
Enhver person med Israelsk statsborgerskap kan stille som presidentkandidat.
Presidentens oppgaver
Presidentens makt er avgrenset til følgende arbeidsoppgaver:
Selv om presidentens makt er begrenset, har embedet en viktig moralsk samlende og seremoniell funksjon, som kan sammenlignes med monarkier i Europeiske parlamentariske demokratier.
Liste over Israels presidenter
Israel har hatt 11 presidenter (og 4 fungerende presidenter) siden staten ble opprettet i 1948.
A Good Man Goes to War
A Good Man Goes to War er den syvende episoden av den sjette sesongen av den britiske science fiction TV-serien Doctor Who, og ble først ble sendt på BBC One 4. juni 2011. Det er den første episoden av en to-delers historie, hvor andre del ikke vil sendes før i september 2011. Episoden er den avsluttende episoden på vår-sesongen av sesong 6.
Konfliktåret 1304
Konfliktåret 1304 er en oversikt over hendelser som har med konflikter i vid forstand å gjøre som kriger, revolusjoner og opprør i 1304.
Jakob Myklebust
Jakob Myklebust er navnet til flere personer:
Cunninghamiaslekten
Artene når opp til 50-55 meter høyde, er koniske og har horisontale grener, ofte noe hengende helt ytterst. Under veksten kan stammene vokse i uregelmessig form. De to artene er svært like av utseende.
Nålene blir 2–7 cm og er spiralsnodd om grenene. Nålene har hvit eller lyst grågrønne striper under hver nål, og tidvis også oppå. Hvis det blir veldig kaldt kan nålene bli brune.
Konglene er små, hannkonglene i større klaser, hunnkonglene i grupper av 1-3 grønne kongler.
Trærne vokser i Kina, Taiwan og det nordlige Vietnam. De hr vært mye brukt i Kina til møbelsnekring, produksjon av esker og skap, samt til tømmer i tempeler og ulike praktbygg. trevirket er parfymert og naturlig selv-impregnerende.
Navnet kommer av Dr. James Cunningham, en engelsk lege som introduserte arten i botanisk dyrkning på 1700-tallet. I parker og botaniske hager kan artene nå opptil 30-35 meter.
Arter
På engelsk kalles arten enten « Cunninghamia ».
Satka
Satka ble grunnlagt i 1758 som en fabrikk ved en jerngruve. Den største industrien i byen er utvinning av magnesitt og andre malmer, samt metallurgiske fabrikker for behandling av malmen. Det er også en liten turistindustri grunnet byens beliggenhet midt i Ural, nær nasjonalparken Zjuratkul. Det er også et historisk minnesmerke ved Porogi, hvor den første hydro-elektriske generatoren i Russland ble installert.
Gamalostfestivalen
Gamalostfestivalen i Vik i Sogn er en festival for å holde i hevd en tradisjonsrik og levedyktig matkultur basert på lokal tradisjonsrik ost. Festivalen blir avholdt første helga i juni hvert år.
Gamalost er en delikatesse som har en tusenårig tradisjon. Osten blir produsert av skummet melk i løpet av 14 dager. Osten er en av de typene som har kortest produksjonstid, så navnet på osten kan fremstå noe misvisende. Den blir produsert uten tilsatt salt og sukker, og inneholder mer enn 50% proteiner og har bare 1% fett. Osten inneholder også kitosan som binder fett og reduserer kolesterolinnholdet.
Flere prøvde å produsere gamalost rundt 1900, men produksjonsprosessen var vanskelig og få lykkes med vedvarende produksjon av kvalitetsost. En av de som lykkes var bondekonen Brita Ligtvor fra Vik. På landbruksutstillingen i Bergen i 1909 vann hun sølvmedalje for gamalosten hun lagde, og hjemme på gården startet hun «gamalostskole» for unge jenter som ville produsere ost. I dag produserer Vik meieri rundt 150-200 tonn gamalost hvert år.
Arsenij Golovko
Arsenij Grigorjevitsj Golovko (russisk: Арсений Григорьевич Головко) (født i Prokhladnyj, død 17. mai 1962 i Moskva) var en sovjetisk admiral. Under andre verdenskrig var han sjef for den sovjetiske Nordflåten og spilte der en rolle i det frigjøringen av Finnmark 1944–45.