cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ungarns geografi
Dyrket mark
Ungarn er også kjent for å produsere høykvalitets paprika. Utallige frukter blir også høstet, blant annet mange slags epler, pærer, fersken, aprikos, vannmelon med mere.
Vinproduksjon
Produksjon av vin har lange tradisjoner i Ungarn. Det er bare to språk i Europa hvor ordet for vin ikke kommer fra latin, det ene er gresk, det andre er ungarsk. Det ungarske ordet er bor.
Det er funnet spor av vinproduksjon i dagens Ungarn helt tilbake til romersk tid. Det var romerne som først introduserte vinproduksjonen, men ungarerne overtok praksisen og har vedlikeholdt den siden.
Det er i dag mange vindistrikt i Ungarn, og det produseres både kvalitetsvin og billigvin. Majoriteten av vindistriktene ligger i fjellene eller åsene.
Skogbruk
19% av landet er dekket av skog. Dette er i hovedsak høyereliggende områder, og sammensetningen av skogen er variert. Både gran, bøk, og eik trives godt i landet.
Itapiranga (Santa Catarina)
Itapiranga er en kommune i delstaten Santa Catarina i sørregionen av Brasil.
Washington (Tyne and Wear)
Washington er en by i grevskapet Tyne and Wear i det nordøstlige England. Den administreres som en del av City of Sunderland, og ligger omkring 16 km fra sentrum av Sunderland og omkring samme avstand fra Newcastle-upon-Tyne. Ved folketellingen i 2011 hadde den urbane området, som også omfattet nabobosetningen New Herrington, (built-up area) en befolkning på 67 085 innbyggere.
Timothy Hutton
Timothy Hutton (født 16. august 1960 i Malibu i California) er en amerikansk skuespiller og regissør.
Washington (Tyne and Wear)
Washington fikk bystatus (town) i 1964, og ekspanderte da kraftig. Mange av innbyggerne er pendlere til omkringliggende byer.
Timothy Hutton
Hutton vant Oscar for beste mannlige birolle for rollen som Conrad Jarrett i filmen Ordinary People (1980).
Washington (Tyne and Wear)
Etymologi
De eldste referanser er fra 1096 som angelsaksiske Wasindone. Den etymologiske opprinnelsen er omstridt og det er flere teorier til hvordan navnet «Washington» har oppstått. De eldste tolkningene inkluderte Wasindone, «folket på åsen ved elven» (1096), eller Wassyngtona, «bosetningen til Wassas folk» (1183).
Den teorien som har mest støtte, særlig blant lokale historikere, er at Washington er avledet fra angelsaksiske Hwæsingatūn, som løselig har betydningen «eiendommen til Hwæsas etterkommerne (familien)». Hwæsa (gjengitt som Wassa eller Wossa i moderne engelsk) er et angelsaksisk navn som betyr «hvetebunt».
På grunn av utviklingen av engelsk grammatikk, mangler moderne engelsk germanske grammatiske trekk som gjennomtrengte angelsaksisk (gammelengelsk). Det har ført til forvirring for tolkningen av stedsnavnet Hwæsingatūn. Det er i all vesentlighet sammensatt av tre elementer:
De kombinerte elementene skaper stedsnavnet Hwæsingatūn i den opprinnelige meningen «eiendommen til Hwæsas etterkommere»; eller på enklere norsk: «Hwæsas ættested».
George Washington
Man mener at det gamle rådhuset ble bygget av William de Hertburn, som flyttet til området i 1183. Han tok navn etter stedet, og kalte seg derfor ofte for William de Wessyngton. I 1539 flyttet slekten til Northamptonshire, og dokumenter fra den tiden viser at stavemåten da hadde blitt forvansket til Washtington. Det var fra denne slekten at forfedrene til George Washington emigrerte til Amerika i 1659, ironisk nok fordi de hadde rojalistiske sympatier.
Det nåværende rådhuset er fra begynnelsen av 1600-tallet, bygget i sandstein. Bare fundamentene og noen buer er igjen av det gamle.
Washington Old Hall var familiestedet til George Washingtons forfedre. Dagens struktur har fortsatt mindre deler av middelalderhjemmet hvor de bodde. Den amerikanske uavhengighetsdagen blir årlig markert ved en seremoni ved Washington Old Hall.
Industri
Washingtons hovedindustrier er produksjon av tekstiler, elektronikk, biler, kjemikalier og elektriske apparater. Nissans bilfrabrikk er det største private arbeidsgiver.
Severdigheter
Et naturreservat og et kullgruvemuseum ligger inne i byen, og Beamish utendørsmuseum ligger rett utenfor. På den nedlagte RAF Usworth-basen ligger Nord-Englands flymuseum side om side med Nissanfabrikken.
Jorun Thørring
Jorun Elise Thørring (født 14. mai 1955 i Tromsø) er en norsk lege (spesialist i gynekologi) og forfatter.
Thørring debuterte på Aschehoug forlag med kriminalromanen Skyggemannen i 2005. Bøkene hennes er oversatt til svensk, dansk, nederlandsk og tysk. Glassdukkene ble filmatisert i 2014.
Thørring har også skrevet for barn, samt utgitt bøker innen kvinnehelse.
I de senere årene har hun hovedsakelig skrevet for teater. Stykkene har vært oppført på flere norske teatre og Perspektivet museum i Tromsø
Kjell Sandvik
Kjell Sandvik (født 1929 og oppvokst i Honningsvåg, død 1992 i Asker) var en norsk forfatter, komponist og journalist.
Sandvik debuterte som forfatter i 1968 med diktsamlingen EXPO. Han arbeidet som journalist i Finnmark Dagblad, Nordlands Framtid og i Lofotposten. Han var første formann i Nordnorsk forfatterlag fra 1972-77, og satt i styret for Den norske forfatterforening fra 1977-1982, det siste året som formann, etter at Camilla Carlson trakk seg.
Han har utgitt nærmere 30 bøker, i flere sjangre. Sammen med Thor Erdahl fikk han Kirke- og undervisningsdepartementets billedbokpris i 1980 for boka Storm over Utvær.
Han har også gitt ut flere musikkverk registrert i TONO. Arkivet etter ham oppbevares ved Nordkappmuseet.
Sverre Dæhli
Sverre Dæhli er en norsk gitarist og vokalist som spiller for det norske thrash metal bandet Audiopain. Han har også vært gjeste-gitarist i studioalbumene Deep Tracts of Hell til Aura Noir og Plaguewielder til Darkthrone.
Battlefield 1943
Battlefield 1943 er det syvende spillet i Battlefield-serien. Spillet er et internett flerspiller førstepersonsskytespill med plot fra andre verdenskrig, utviklet av EA Digital Illusions CE og utgitt av Electronic Arts til Xbox Live Arcade og PlayStation Network. I forhold til Battlefield 1942, finner dette spillet bare sted på øyer i Stillehavet. Spillet er laget på spillmotoren frostbite 1.5. En PC-versjon var også planlagt, men ble senere avsluttet.
Mottagelse
Spillet fikk god omtale på de fleste anmeldelser; spillet fikk en poengsum på 83 av 100 fra Metacritic og en poengsum på 84,18 % fra Game Rankings for Xbox Live Arcade-versjonen. I tillegg til å ha solgt bedre enn alle de tidligere Battlefield-spillene, ble Battlefield 1943 det raskestselgende spillet i den første uken etter det ble sluppet ut. Battlefield 1943 var også det bestselgende Xbox LIVE Arcade-spillet i 2009. Det hadde solgt 268 000 kopier i 2010.
Theokrit fra Syrakus
Theokrit fra Syrakus (født ca. 305 f.Kr., død 250 f.Kr.), gresk Θεόκριτος, Theokritos; latin Theocritus, var den som skapte hyrdediktningen som sjanger og som ble populær på 200-tallet f.Kr. og fikk en ny blomstring under renessansen. Selv kalte han sine dikt for idyller, fra gresk eidyllion, «lite bilde», hvilket den gang hadde betydningen «lite dikt», og ikke et dikt om «idyllisk liv», skjønt i moderne tid har den sist meningen blitt gjeldende.
Hyrdedikteren
Theokrit var en gresktalende dikter som levde i den hellenistisk tiden som strakte seg fra år 323 f.Kr. til rundt 30 f.Kr. Hellenistisk var terminologisk sett allhellensk i motsetningen til den klassiske tidens lokalhellenistiske politiske og språklige ulikheter. Det greske språket hadde endret seg. I klassisk tid dominerte attisk gresk litteraturen, men ble nå provinsiell og vek tilbake for et fellesgresk, koiné, det vil si «det felles», dog med attisk som hovedbestanddel. Det greske demokrati var blitt avløst av monarkiet. Athen var heller ikke lenger den greske verdens sentrum, unntatt på filosofiens område. Isteden var Alexandria blitt det politisk og litterære sentrum. Den nye tiden preget en litteratur i endring; de kortere formene ble foretrukket framfor klassikernes voldsomme epos, drama og lyrikk. Trangen til realismen ble økende og individet vist større psykologisk oppmerksomhet. Felles var en opptatthet av eksperimentering og nye former.
Theokrit var tilsynelatende en bereist poet innenfor den hellenistiske verden. Han var sannsynligvis født på Siracusa (Syrakus) på 200-tallet f.Kr. , studerte poesi på øya Kos i Egeerhavet med poeten og kritikeren Filetas, og deretter dro han til Alexandria i Egypt hvor han ble knyttet til kong Ptolemaios II Filadelfus' hoff. Han synes å ha tilbrakt resten av livet i Alexandria og kanskje igjen på Sicilia, sistnevnte sted hvor han benyttet de landlige omgivelsene på øyas østside og språket der i sine pastorale dikt. Han skrev også om det hektiske, urbane livet i Alexandria.
Pastorale og andre dikt
Theokrit er kjent for sin smådikt, idyller, hvor han skapte en ny litterær sjanger som er kjent som hyrdediktning, eller pastoral diktning, og senere etter den romerske forfatteren Vergil også som bukolisk diktning. Både pastoral (fra latinske pastor) og bukolisk (fra greske bukolos) betyr hyrde. Av de tretti fullstendige diktene som er bevart og tilskrevet Theokrit er neppe alle forfattet av ham. Rundt 10 er om det pastorale livet, virkelig eller idealisert, flere er små epos som var blitt populære i hans samtid, tre er hymner, to er vakre leilighetsdikt, det ene av disse om en spasertur i det grønne, flere er mimer, skarpsindige bilder fra dagliglivet i Alexandria, og tre dikt er spesielt uttrykksfulle for hans egne følelser. Hans 24 epigrammer, som ikke er bevart eller i fragmenter, var tilsynelatende arbeider om kunst.
De fleste diktene er skrevet i dorisk gresk på i et daktylisk heksameter assosiert med den mest prestisjetunge form for gresk poesi, epikken. Denne blandingen av enkelhet og raffinement ville komme til å spille en betydelig rolle i den senere hyrdediktningen. Noen av diktene er episk fortellende, andre rent lyriske, mange er fattet i vekselsang som stundom utvikler seg til en ren dramatisk form.
Ettertiden har lest pastoral diktning som romantisk og da urealistisk, og selv om tendensen er der fra starten også hos Theokrit er hans beskrivelser likevel preget av en ekthet og en tilstedeværelse som ikke virker kunstferdig. Hans hyrder er ekte hyrder, og ikke som i senere diktning poeter forkledd som hyrder. Hyrdenes språk og dialoger er saftig og direkte. Mennesker, dyr og omgivelser er skildret med mange detaljer, til dels også med humor. Dialogen er dramatisk, ofte i form av en duell med ord, dog i gemyttlige former, og som stundom utvikler seg til sangkappestrid, muligens i takt med tidens skikk.
I idyllen Syrakuskvinnene ved Adonisfesten (nr. 15) med sin berømte dialog er åpenbart en mime tilsvarende forbildet Sofron fra Sicilia (400-tallet f.Kr.) i henhold til stil og anlegg, det vil si et kort realistisk lesedrama. Kvinnene blir realistisk beskrevet i sine forberedelser, mens de skjenner på kammerpiken, baktaler sine ektemenn, deres vei til festen gjennom trengselen i gatene med detaljer fra folkelivet:
Tåkete opprinnelse
Lite er kjent om Theokrit annet enn det som kan bli lest ut av hans egne skrifter, men disse informasjonene må behandles med forsiktighet da noen av diktene, idyllene, som blir tilskrevet ham ikke har den samme autentisitet. Fra en svært tidlig dato ble det satt sammen to samlinger, en som inkluderte et antall tvilsomme dikt og som dannet en korpus av bukolisk eller pastoral diktning, mens den andre samlingen var avgrenset til de verker som ble betraktet som sikkert skrevet av Theokrit selv. Han hadde sannsynligvis oppholdt seg på Sicilia da han refererer til Polyphemus, kyklopen i Odysseen, som sine «landsmann». Han levde sannsynligvis også i det hellenistiske Alexandria for en tid ettersom han skrev om dagliglivet der.
Disse informasjonene er bevart i to epigrammer, det ene som kommer fra Artemidorus, en grammatiker som levde på samme tid som Lucius Cornelius Sulla, den romerske diktatoren. Artemidorus skal ha vært den første redaktør av disse diktene. Han sier: «Bukoliske muser, en gang var dere spredt, men nå en fjøs, en gjord er deres». Det andre epigrammet er anonymt, og går som følgende: «Jeg, Theokrit, som skrev disse sangene, er fra Syrakus, en mann av folket, sønn av Praxagoras og den berømte Philina. Jeg søkte aldri etter en fremmed muse». Den siste linjen kan bety at han aldri skrev noe annet enn pastorale dikt, eller at han kun skrev i dorisk gresk. Påstanden at han var fra Syrakus er bekreftet i andre hentydninger.
Informasjonen om hans foreldre har en ekthet over seg, og er utgått fra en rivaliserende teori basert på en mistolkning av et dikt (nr. 7) som gjorde ham til sønn av en Simichus. En større samling, mulig mer omfattende enn den av Artemidorus, og som inkluderte dikt av tvilsom ekthet, var kjent for forfatteren av leksikonet Suda som sier: «Theokrit skrev såkalte bukoliske dikt i den doriske dialekten, Noen personer tilskrevet ham også det følgende: Døtre av Proetus, Håp, Hymner, Heroinner, Dirges, Lyrikk, Elegier, Jamber, Epigrammer».
Magne Dybvig
Dybvig er fra Stavanger og var elev ved Kongsgård skole i Stavanger.
Han var professor i filosofi ved NTNU til han gikk av med pensjon. Han har arbeidet særlig med felter som fenomenologi, analytisk filosofi, sinnsfilosofi og metafysikk. Han er far til filosofen Dagfinn Dybvig og de har sammen gitt ut læreboken til examen philosophicum "Det tenkende mennesket" (Tapir Akademisk Forlag: 2003) som brukes ved NTNU.
I perioden 1990–1992 var han rektor ved Den allmennvitenskapelige høgskolen (AVH), som ble en del av NTNU i 1996.
Grunnkretser i Sveio kommune
Grunnkretser i Sveio kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Sveio kommune, Hordaland, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Mew (pokémon)
Mew er en legendarisk Pokémon som veldig få Pokémontrenere vet noe om. Den er den siste Pokémonen i Pokédexen i den første generasjonen av Pokémon, nummerert som nr. 151. I den første Pokémonfilmen ble Mew sett av Ash, Misty, Brock og mange flere, men erkerivalen dens Mewtwo slettet minnene deres. Dermed blir Mew sett på som en veldig mystisk Pokémon. Mew er en psychic (synsk) Pokémon. Navnet «Mew» kommer fra lyden katter lager. Mange har trodd at Mew var førutviklingen av Mewtwo, men Mewtwo er egentlig bare en menneskeskapt klone av Mew.
I de nyere Pokémon-spillene kan man ikke fange dem med mindre man får lastet ned Old Sea Chart på en Pokémon Event.
Porsche 904
Porsche 904, også kjent som Porsche Carrera GTS, er en bilmodell fra den tyske bilprodusenten Porsche, produsert mellom 1964 og 1965. 904 var opprinnelig ment som en bil til bruk i motorsport, og for å tilfredsstille regler om homologering, som sier at et visst antall biler må bygges for gatebruk, ble modellen også solgt i gategodkjent stand. Modellens offisielle navn var Porsche Carrera GTS, på grunn av den samme navneproblematikken som gjorde at Porsche 901 måtte skifte navn.
Historie
Etter å ha trukket seg fra Formel 1 etter sesongen 1962 fokuserte Porsche igjen på andre typer motorsport. 904 debuterte i 1964 som etterfølger til Porsche 718, som hadde blitt produsert siden 1957. 904 var den første Porsche-modellen som var bygget med karosseri av glassfiber. 904 var også starten på en serie løpsbiler som kulminerte med Porsche 917.
GTS-varianten ble designet først, for deltakelse i Det internasjonale bilsportforbundets GT-klasse. Den gategodkjente utgaven debuterete i 1964 for å oppfylle GT-klassens krav til homologering, som sier at et visst antall gategodkjente varianter må selges. Begge utgaver var utstyrt med karosseri i glassfiber som ble støpt fast til bilens chassis, som var av stål, for ekstra styrke. 904s midtmotoriserte oppsett ble hentet fra Porsche 718, også kjent som RSK, som var fabrikkens hittil mest kjente løpsbil.
1964-modellene, som ble bygget i 100 eksemplarer, var utstyrt med en 180 hestekrefters utgave av Porsches «Fuhrmann» boksermotor med fire kamaksler og fire sylindre. Denne motoren var opprinnelig utviklet for racingbruk i 550 Spyder, og ble også benyttet i 356 Carrera med 130 hestekrefter. For å tilfredsstille etterspørselen ble 20 eksemplarer bygget i 1965, og enkelte av disse var utstyrt med den sekssylindrede boksermotoren fra 911. Noen svært få biler brukt til racing ble utstyrt med en åttesylindret motor hentet fra Porsches F1-bil fra 1962, Porsche 804. De seks- og åttesylindrede utgavene ble kalt henholdsvis 904/6 og 904/8.
Løpsklare 904 med firesylindret motor veide omkring 655 kilo, noe som gav dem muligheten til å akselerere fra stillestående til 100 km/t på under seks sekunder. Karosseriene ble produsert ved å plassere hakket glassfiber inn i en form, og mengden varierte ofte i tykkelse. Som et resultat av dette var bilenes vekt noe varierende, og noen var tyngre enn andre.
Racing
I sin debutsesong i 1964 vant 904 Targa Florio-løpet i Italia, en av Porsches mange seire i dette løpet. Bilen vant også førsteplass i P3.0 på 12-timersløpet på Sebring.
Itapoá
Itapoá er en kommune i delstaten Santa Catarina i sørregionen av Brasil.
Bolle Willum Luxdorph
Bolle Willum Luxdorph (1716–1788) var en dansk jurist, historiker, dikter og embedsmann.
Liv og karriere
Luxdorph var sønnesønn av Bolle Luxdorph. 31. august 1733 ble han immatrikulert ved Københavns Universitet. Moren ønsket at han skulle velge jus, men Luxdorphs tidlige interesser gikk i retning teologien. Hans noe sprikende studier omfattet også filosofi, klassisk filologi og historie.
8. oktober 1734 ble den da 18 år gamle Luxdorph ansatt som sekretær i Danske Kancelli, sannsynligvis takket være en anbefaling av onkelen Christen Worm. Karriereveien var dermed fastlagt og han steg jevnlig i eneveldets embedsmanndsadministrasjon til han endte som første deputeret i Danske Kancelli i 1773 og geheimeråd i 1777. Luxdorph satt i mange viktige offentlige utredningsutvalg, eksempelvis den som i 1772 dømte Struensee, og i den store landbokommissionen.
I 1750 ble han medlem, og i 1780 president i Det Kongelige Danske Videnskabernes Selskab.
Luxdorph er gravlagt på familiegravstedet ved Trinitatis kirke i København.
Virke
I 1742 publiserte Luxdorph Samling af smukke danske vers og deltok i utgivelsen av Thøger Reenbergs skrifter (1769). I 1754 skrev han et dikt om kong Karl X Gustavs tog over isen på Lille- og Storebælt, Poema in Caroli Gustavi transitum maris baltici, og for dette belønnet den svenske Kungliga Vitterhets Historie och Antikvitets Akademien ham med en pris.
Den viktigste av Luxdorphs utgivelser var praktutgaven av Ludvig Holbergs Peder Paars (1772). Han finansierte størstedelen av Johan Frederik Clemens' kobberstikk over Johannes Wiedewelt og Peder Als' illustrasjoner. Utgiverne var anonyme, i boka ble det bare opplyst om at den var utgitt av Et selskab. En praktutgave av Holbergs Niels Klims underjordiske Rejse ( Løgstrup ) ble også forberedt, men Luxdorph døde før utgivelsen. Rasmus Nyerup publiserte i 1791 Luxdorphiana, en samling brev og litterære opptegnelser fra Luxdorphs etterlatte skrifter. Dagbøkene inneholder interessante opplysninger om tidens politiske forhold og hendelser.
Luxdorph var en av tidens mest innflytelsesrike smaksdommere, og han fikk stor betydning takket være en omfattende korrespondanse med samtidens lærde og gjennom sin virksomhet i Selskabet til de skønne og nyttige Videnskabers Forfremmelse.
Hjulrytter
En hjulrytter er den militære betegnelsen på en infanterist som bruker sykkel for å forflytte seg.
I den norske Hæren benytter soldater ved Garnisonen i Sør-Varanger seg av elsykler når de patruljerer grensen mot Russland.
Dagfinn Dybvig
Dagfinn Døhl Dybvig (født 5. september 1972) er en norsk filosof. Han tok hovedfag i filosofi i 1996 og ble dr. art. i 2007 ved NTNU. Han var tidligere ansatt som i en åremålsstilling som instituttleder ved Institutt for filosofi og religionsvitenskap ved NTNU 2013-2017.
Dybvig var før dette førsteamanuensis ved Handelshøgskolen i Bodø og stipendiat i filosofi ved NTNU. Han har arbeidet særlig med den amerikanske filosofen Stanley Cavell. Han er sønn av filosofen Magne Dybvig som han har utgitt læreboken til examen philosophicum Det tenkende mennesket (Tapir Akademisk Forlag: 2003) sammen med.
Dybvig jr. vikarierte i Helge Høibraatens fravær i Tyskland som leder av Vitenskapsteoretisk Forum ved NTNU.
Frits Kuipers
Frederik «Frits» Carel Kuipers (født 11. juli 1899 i Elst, død 10. oktober 1943 i Heemstede) var en nederlandsk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Kuipers var med på det nederlandske fotballaget som kom på tredjeplass i den olympiske fotballturneringen under OL 1920 i Antwerpen. Det var fjorten lag som deltok i fotballturneringen som ble avviklet i perioden 28. august til 5. september 1920. Belgia og Tsjekkoslovakia møttes i finalen på olympiastadion i Antwerpen. Belgia ledet kampen med 2-0 i slutten av første omgang da spillerne fra Tsjekkoslovakia forlot banen i protest mot dommeren. Tsjekkoslovakia ble diskvalifisert og Belgia ble olympiske mestere i fotball.
Nederland som hadde tapt semifinalen til Belgia med 0-3 fikk da en mulighet å spille om sølvmedaljene. De fikk møte Spania i en sølvfinale, Spania som hadde tapt kvartfinalen til Belgia fikk etter at Tsjekkoslovakia ble diskvalifisert og Frankrike, som tapte semifinalen mot Nederland, hadde reist hjem en mulighet til å spille om sølvplassen. Spania vant over Sverige med 2-1 og over Italia med 2-0 og var dermed kvalifisert til å møte Nederland i en kamp om sølvmedaljene.
Nederland tapte sølvfinalen til Spania med 1-3 som ble spilt på olympiastadion i Antwerpen 5. september 1920.
Nasjonalstat
En nasjonalstat er en stat som er oppbygd omkring en nasjon. Nasjonalstaten er en stat hvor sammensetningen av befolkningen utgjør en ensartet språklig og kulturell gruppe med felles bakgrunn og historie. Nasjonalstaten oppsto som idé etter den franske revolusjon, og tankegangen bak denne idéen kan finnes hos den politiske filosofen Montesquieu. Tanken bak nasjonalstaten er at et folk (en nasjon) selv råder for sitt territorium. Dette tar et oppgjør med opplysningstidens dynastiske enevoldsstat, som mer eller mindre var eid av suverenen eller fyrsten. Nasjonalstaten som idé knyttes til folkesuverenitetsprinsippet slik det defineres hos Rousseau. Dermed er det også en nær sammenheng mellom tanken om nasjonalstaten og tanken om demokrati og parlamentarisme. Idealet får også næring fra Herder og hans folkekultur-tanke.
Etymologi, definisjon og avgrensning
Nasjon (fra latin Nat|io, -onis, f), byrd, avstamming, personifisert i gudinnen Natio har flere betydninger:
En stat er et område som utgjør en selvstendig politisk enhet, se land, rike og nasjon. En stat vil si de institusjonene som sikrer at et område blir politisk administrert. Dette innebærer at disse institusjonene må ha monopol på all legitim bruk av vold i et område. Den stat som er fullt medlem av FN kan i alminnelighet betraktes som en stat.
Det blir ofte lagt til grunn at følgende kriterier må være innfridd for at man skal kunne konstatere at man har å gjøre med en stat:
Den ideelle stat
Selv om denne typen stat har blitt framholdt som idealstaten av statsbyggere de siste hundre år finnes det knapt noen slik ensartet stat. Island kommer inn under definisjonen ettersom landet knapt har noen språklig minoritet. Etter Island regnes ofte Albania og Japan som tilnærmet nasjonalstater, selv om urbefolkningen ainoer ennå eksisterer i Japan. Også Somalia kan nevnes, selv om landet ikke har en sentraladministrasjon.
I realiteten består de fleste stater og nasjoner av flere minoriteter med ulike former for etnisitet, språk, kulturelle tradisjoner, selverkjennelse og historie.
Säg, känner du det underbara namnet
«Säg, känner du det underbara namnet» er en kristen svensk sang med melodi (F-dur, 4/4) og tekst av Allan Törnberg. Den ble skrevet i 1935. Teksten bygger på Peters ord i Apostelgjerningene, kapittel 4, vers 12:
Tydeligst slår dette bibelordet gjennom i sangens refreng som gjentar hver og én av de fire strofene:
Allan Törnberg blir fri til å bli gjengitt i 2026. Da har han vært død i 70 år.
Norsk versjon
Den norske tittelen er «Si, kjenner du det skjønne Jesunavnet».
Ituporanga
Ituporanga er en kommune i delstaten Santa Catarina i sørregionen av Brasil.
Barbara Lee
Barbara Jean Lee (født 16. juli 1946 i El Paso, Texas) er representant for Det demokratiske parti i USA.
Hun er mest kjent for å være den eneste representant i Kongressen som stemte mot invasjonen av Afghanistan i 2001. Hun har også vært et skarp kritiker av krigen i Irak. Dette har gjort henne til en helt i fredsbevegelsen.
Roswitha Steiner
Roswitha Steiner, gift Stadlober (født 14. juni 1963 i Radstadt, Salzburg) er en tidligere østerriksk alpinist.
Hun tilhørte verdenseliten i slalåm på 1980-tallet. Til å begynne med deltok hun også i storslalåm. Den første verdenscupseieren kom i 1983 i slalåmrennet i Waterville Valley (USA). I 1986 vant hun slalåmverdenscupen for første gang, takket være fire seire i enkeltrenn.
Under VM 1987 i Crans-Montana tok hun sølvmedaljen i slalåm etter sveitsiske Erika Hess. Hun ledet med over et sekund på Hess etter første omgang, men ble såvidt tatt igjen av Hess i finaleomgangen. I Steiners siste sesong 1988 vant hun nok en gang slalåmcupen sammenlagt. Like etterpå kunngjorde hun at hun la opp.
Roswitha Steiner er gift med den tidligere langrennsløperen Alois Stadlober.
Will Hunt
Utstyr
Hunt bruker Drum Workshop-trommer, Vater-trommerstikker og Zildjian-symbaler.
Frank Wisbar
Frank Bentick Wisbar (født 9. desember 1899 i Tilsit (Øst-Preussen) i Tyskland som Frank Wysbar, død 17. mars 1967 i Mainz i Vest-Tyskland) regnes som en av de store filmregissører i det 20. århundre. Han laget både tyske og amerikanske filmer.
Bakgrunn
Lite er kjent om hans barndom og oppvekst i Tilsit, men som ung beskjeftiget han seg intensivt med Wolfgang Amadeus Mozarts musikk. Han utdannet seg som yrkesoffiser ved det prøyssiske militærakademiet.
Filmen
Han begynte å arbeide med film som tyveåring og var først regiassistent og opptaksleder, frem til han i 1932 fikk mulighet til å spille inn sin første film med tittelen Im Banne des Eulenspiegels. Allerede året etter kom han første gang i konflikt med nasjonalsosialistenes kulturfunksjonærer, da hans andre verk Anna und Elisabeth angivelig krenket den «sunne folkefølelse».
Forsøk på å få et stort filmstudio til å bli interessert i en stor produksjon (bl.a. et drama om Mozarts liv) mislyktes. Wisbar oppnådde først suksess i USA da han begynte å arbeide med det nye fjernsynsmediet og ble en pionér i TV-show-produksjon. Hans første suksessfulle show, Fireside Theatre, gjorde det mulig for Wisbar å bygge opp et eget produksjonsfirma, som produserte over 300 fjernsynsfilmer og hadde 125 ansatte.
På midten av 1950-tallet kom den da amerikanske statsborgeren Wisbar tilbake til Tyskland (vest). Han sluttet å arbeide med masseproduksjoner for isteden å produsere seriøse kinofilmer. Ønsket om ærlighet og å arbeide med den egne historien førte til at han i resten av sin karrière beskjeftiget seg med krigs- og antikrigstemaer.
Frank Wisbar døde 17. mars 1967 i Mainz.
Haukåbøra
Haukåbøra er en fjelltopp i Kinn kommune i Vestland fylke. Den har en høyde på 1 065 meter over havet.
Fra Haukåvatnet, ved fylkesvei 614, går det en merket sti oppover mot Børabu. Rett før man kommer frem til denne hytta, så tar man av til høyre og fortsetter oppover mot toppen. Haukåbøra er et kjent landemerke, og kan ses fra store deler av distriktet. Toppen er også kalt Børanipa.
Bitrate
Bitrate er et begrep innen telekommunikasjon og digitale medier, det angir hvor mange bits som overføres eller behandles per tidsenhet.
Bitraten uttrykkes ofte i kilobit per sekund, kbps. Den er viktig i blant annet behandling av digital musikk og video; desto høyere bitrate det er på f.eks. en musikkfil, desto høyere kvalitet er det på lyden fordi det overføres mer informasjon per sekund. Hvis man må klare seg men mindre informasjon (lav bitrate) vil det gå ut over kvaliteten på lyden. Det samme gjelder for video; en videosnutt med lav bitrate vil bli kornete og grumsete og få store firkantede blokker i bildet.
Forskjellige kodeker stiller ulike krav til bitrate. Med det populære mp3-formatet kan man velge mellom bitrater mellom 16-320 kbps (kilobit per sekund). De mest vanlige bitratene er 128 kbps (grei kvalitet), 192 kbps (god kvalitet) og 320 kbps (meget høy kvalitet). For mp3-formatet går det en grense ved en bitrate på ca. 200 kbps; over dette er det vanskelig å høre forskjell på forskjellige kvalitetsnivåer.
DVD-filmer har en bitrate på maksimalt 9800 kbps for video.
Et annet eksempel er lydformatet AAC, som særlig Apple har vært aktive med å fremheve som et bedre alternativ enn mp3 for å ha digital musikk i. Dette er riktig; aac gir samme kvalitet som mp3, men med 30% lavere bitrate, og det høres spesielt tydelig ved lave bitrater.
Porsche 360
Porsche 360 Cisitalia er en bilmodell fra den tyske bilprodusenten Porsche, bygget for bruk i motorsport og første gang presentert i 1949. Navnet Cisitalia (kort for «Consorzio Industriale Sportive Italia») er navnet på selskapet som bestilte modellen.
Bilen var utstyrt med en midtmontert kompressormatet V12-motor på 1,5 liter, som hadde en effekt på 385 hestekrefter og en toppfart på 300 kilometer i timen. Den var teknisk avansert, og hadde firehjulstrekk, et svært moderne chassis i stål samt Porsches patenterte hjuloppheng foran, med doble armer og torsjonsstaver, mens det bak var montert et De Dion hjuloppheng.
Crewe Alexandra FC
Crewe Alexandra Football Club er en engelsk fotballklubb. Klubben ble stiftet i 1877, og ble valgt inn i The Football League i 1892. Laget forsvant ut av The Football League i 1896, men kom inn igjen i 1920. «The Railwaymen», som er kallenavnet til Crewe Alexandra, spiller hjemmekampene sine på Alexandra Stadium i Crewe – frem til 1995 ble stadionet kalt Gresty Road (etter gaten det ligger i), og mange fans bruker fortsatt dette navnet. Byen Crewe ligger i den engelske regionen Nordvest-England, omtrent seks mil sør for Liverpool og Manchester.
Dungen
Dungen er et svensk band, etablert 1999 i Stockholm. Bandet spiller eksperimentell musikk der de blander elementer av 1960- og 1970-tallsinspirert jazz, psykedelisk rock, svensk folkemusikk og progressiv rock.
Bandet frontes av Gustav Ejstes, som har skrevet musikken, spilt de fleste instrumentene på albumene og produsert selv. De første platene er rene soloprosjekter, men etterhvert er bandet blitt mer av et kollektiv live som i studio. Albumet Ta det lugnt (2004) fikk god kritikk i indierock-sirkler, også internasjonalt, selv om de synger på svensk. Albumet Skit i allt fra 2010 fikk en strålende mottakelse i pressen, også i Norge.
Strandsitter
Strandsitter var personer og hushold som bosatte seg på leid jord ved sjøen og livnærte seg ofte av forskjellig arbeid knyttet til sjøen. Steder med mange strandsittere ble strandsteder om de utviklet seg til små handelsplasser, en utvikling som spesielt skjedde om stedet også ble tollsted.
Drunk and Happy
Drunk and Happy er det andre albumet som ble gitt ut av den norske gruppa Prudence. Albumet ble utgitt i 1973.
Strandsitter
Historie
Strandsittere var familier som bosatte seg på leid jord ved havet og livnærte seg av forskjellig arbeid knyttet til kysten. Dette kunne være tømmerfløting, losing, sjøfart, saltkoking og salg av fisk, samt at de også fisket til eget forbruk. Han eide hus på leid tomt, men har ikke jord. Slike småsteder utviklet seg til å bli små strandsteder, ofte med bare noen titals beboere. Noen strandsteder som også var tollsteder, utviklet seg til større steder med handelsmenn og strandsittere.
I «skattebrevet» av 2. juni 1647 ble skatten for husmenn, strandsittere og drenger fastsatt til 1 riksdaler, mens håndverkere, «udrorskarler» og «ledige karler» skulle betale 2 riksdaler, fiskere i Nordlandene skulle betale 6 riksdaler, og styrmenn 5 riksdaler.
Oppblomstring av strandsteder
Strandsitteren var verken gårdbruker eller byborger, og begrepet hadde opprinnelig trolig en nedlatende betegnelse. Strandsitteren kunne ha betale en årlig festeavgift for sin tomt, eller han kunne ha en muntlig avtale om tillatelse til å benytte tomta. Arbeidshusmenn (som ryddet sin egen plass i utmarka og hadde arbeidsplikt for jordeieren) typisk for Østlandet og Trøndelag, mens bygselshusmenn (uten jord) var typisk for Vestlandet der de ble kalt strandsittere.
Begrepet er kjent fra 1500-tallet. Strandsitter-vesenet var særlig vanlig i fjordene på Vestlandet, ikke minst rundt Sognefjorden. For eksempel var Sogndalsfjøra opprinnelig en allmenning der gårdene hadde lager- og utskipingsplass for varer. Strandsitterne i Sogndalsfjøra omtales som jordløse husmenn som tidvis arbeidet på gårdene i Sogndal, i Lærdal, Vik og Solvorn var det lignende forhold. I Sogndalsfjøra var det midt på 1700-tallet opp mot 200 strandsittere og presten Heiberg skrev at barna ble oppdradd i «skadelig lediggang og ørkesløs armod». I biskop Neumanns tid skal det ha vært 240 strandsittere på Vikøyri som besto av en vrimmel små og elendige hytter der beboerne stort sett levde av sjøen. Strandsitterne i Vik slo seg ned på allmenningen for naust tilhørende gårdene lenger oppe i bygda og det utviklet seg til en liten by av husmenn og utgjorde en vesentlig arbeidskrafreserve for bøndene i dalen. I 1846 var det på Vikøyri omkring 200 bygninger reist etter brannen i 1838, for en stor del bolighus bebodd av strandsittere. I skattematrikkelen for 1647 er det listet elleve «strandszider oc husmsmend» i Borgen (Borgund) skiprede, noen er oppført med håndverksyrker som skredder, skomaker eller vever.
På 1600-tallet ble begrepet også brukt om beboere som drev borgerlig næringsvirksomhet, handel og håndverk, i urbane miljøer, for eksempel i ladestedene. I 1668 var for eksempel 22 personer oppført som strandsittere i Langesund i skattemanntallet for Bamble. I 1661 ble det nevnt en del strandsittere i Risør, Arendal og andre havner, og de var gjennomgående «noe mindre velstående enn borgerne». Strandsitterne var ofte småkårsfolk. Skattemanntallene gir godt grunnlag for å anslå antall byborgere, mens utviklingen i antall strandsittere fra 1600-tallet er mer usikkert. En kilde som bruker begrepet er Strandsittermanntallet fra Bragernes og Strømsøe fra om lag 1665. Dette dokumentet gir en oversikt over beboere som driver borgerlig næring, uten å ha skaffet seg borgerbrev.
På Sørlandet bygde strandsitteren ofte huset helt i vannkanten med husets gavl vendt mot sjøen. Ofte er slike strandsitterhus de eldste på tettstedene langs sørlandskysten.
Endret betydning av begrepet
På 1800- og 1900-tallet brukes begrepet strandsitter omtrent synonymt med Husmann uten jord. En vanlig titulering i kystbygdene er strandsitter og fisker. I ladestedene fantes det strandsittere både arbeiderklasse og i lavere mellomklasse. På 1600-1700-tallet var skillet at strandsitteren eide hus, mens husmannen leide både hus og jord, selv om bruken ikke var helt konsekvent. I Porsgrunn på 1700-tall forekom det at strandsitteren betalte tomteleien i arbeid for jordeieren, mens på 1800-tallet var det vanlig med betaling i kontanter. I Porsgrunn, Brevik og Langesund var det ikke noe klart skille i økonomisk funksjon mellom byborgere og strandsittere (de bodde om hverandre og drev omtrent med det samme), selv om det var et juridisk skille. Strandsittere og borgere ble skattlagt ulikt. I Porsgrunn ble det på 1600-tallet skilt mellom borgere, funksjonærer, husmenn og strandsittere, men bare borgere og funksjonærer var oppført i manntallet for strandstedet Porsgrunn. Strandsitterne i Langesund var på den tiden fritatt for skatt på grunn av fattigdom og skyssplikt. Strandsitterne på Herre var fritatt for skatt fordi de arbeidet med å trekke tømmer til kongens sagbruk.
I Feda kjøpte mange strandsittere grunn av jordeieren slik at rundt 1800 besto Feda av en stor del selveiere. Fra 1590 var det godt fiske i Bjugnfjorden og Stjørnfjorden, og det store antallet tilflyttere slo seg ned som strandsittere som betalte avgift (grunnleie) til Austrått.
Det økende antallet strandsittere i Askvoll på slutten av 1500-tallet settes også i sammenheng med godt fiske på den tiden.
Askøys historie forteller om strandsittere blant annet i Strusshamn, Follese og Hetlevik, og leieavtalene kunne være på livstid, åremål eller på kort oppsigelsestid. I 1801 var det 72 husmannsfamilier på Askøy (nær halvparten av alle familiene), av disse var 27 uten jord og av disse igjen ble 16 kalt strandsittere. Strandsitterne på Askøy var oftest fiskere. Med økende handel og fiske på 1600-tallet slo mange strandsittere seg ned på Fosna som senere ble til Kristiansund by.
I Sandar kirke fra 1792 ble husmenn, dagarbeidere, matroser, strandsittere og andre nederst på den sosiale rangstigen henvist til øvre galleri. Manntallet fra 1801 har «strandsitter uten jord» som en vanlig betegnelse.
Strandsitterne drev ofte handel, skipsfart, fiske eller annet knyttet til sjøen. I Sunndalsboka nevnes mange strandsittere på Sunndalsøra på fra omkring 1600 da det oppsto en liten tettbebyggelse på strandstedet. Betingelsene for at de kunne slå seg ned der er uklare. De livnærte seg trolig av fiske i fjorden og «strandsitter» brukes i boka til dels synonymt med «husmann». Strandsitter brukes dels i betydningen «husmann uten jord».
Egersund vokste frem som strandsted rundt 1700 da strandsittere slo seg ned ved Vågen og satte opp sjøboder med våningshusene innenfor. For Egersund viser dokumentene at strandsitterne hadde husdyr og litt jord noe som etter hvert ført til konflikt med bøndene som skal ha fått sine kornåkrer ødelagt av strandsitternes husdyr. Strandsitterne bygslet i utgangspunktet jord og tomter av gården Årstad der brukerne eide strandflaten sammen. Strandsitterne i Egersund drev et allsidig virke fra sine sjøboder.
Vitaltour
Vitaltour/Vitalreiser er et privat reiseselskap som holder til i Osøyro i Os i Hordaland. Hovedkontoret ligger i Osøyro, sør for Bergen.
Frode Haltli
Frode Haltli (født 15. mai 1975 i Levanger, oppvokst i Våler) er en norsk trekkspiller.
Haltli er utdannet på akkordeon ved Norges musikkhøgskole og i Solistklassen ved Det Kgl danske musikkonservatorium. Han har vunnet NM i trekkspill syv ganger, vant NRKs Talentiaden 1991 og mottok Hedmark fylkes kulturpris 1991, samt sølv i den internasjonale Gaudeamus-konkurransen 1999. Under Festspillene i Bergen 2000 ble han kåret til Rikskonsertenes «Årets unge artist» 2001, og han mottok samme år «Musikkens venners Debutantpris».
Han ga ut debutalbumet Looking on Darkness på ECM i 2002. Dette ga ham Spellemannprisen 2002 i klassen samtidsmusikk. Senere har han utgitt en rekke soloalbum bl.a. på ECM, SMP, Hubro og Simax.
Komponister som Sam Hayden, Maja S.K. Ratkje, Jo Kondo, Rolf Wallin, Hans Abrahamsen og Bent Sørensen har skrevet verker spesielt til ham.
Han har medvirket på en rekke utgivelser med blant annet trioen POING (1999-) med Rolf-Erik Nystrøm og Håkon Thelin, impro-ensemblet No Spaghetti Editions, folkemusikkgruppa RUSK (med Unni Løvlid og Vegar Vårdal), med Håkon Kornstad Trio, Ragnhild Furebotten Trio, og i i duoer med Trygve Seim, Gjermund Larsen, Garth Knox, Catharina Chen og Atle Sponberg.
Han har også virket som komponist, blant annet til sitt eget Avant Folk ensemble, som har utgitt flere album på Hubro/Grappa. Han har også komponert for teater, bestillingsverket Grenseskogen til Osa-festivalen 2015 (utgitt som Border Woods på Hubro i 2019), og sammen med Maja S.K. Ratkje lagde han musikken til Elfriede Jelineks hørespill Neid (Bayerische Rundfunk, 2011).
Mer kuriøst kan nevnes at hans fremføring var gave ved bryllupet til Kronprins Haakon, samt i Ingrid Alexandras dåp.
Increased Damnation
Increased Damnation er det første samlealbumet til det norske black/thrash metal bandet Aura Noir. Albumet er sammensatt av de tidligere utgivelsene: Black Thrash Attack, Deep Tracts of Hell og Dreams Like Deserts. Spor 15 er det første sporet som ble innspilt av bandet.
Choctaw County gasskraftverk
Choctaw County gasskraftverk er et varmekraftverk i Choctaw County i Mississippi, USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 848 MW, fordelt på 4 turbiner. Operatør er energiselskapet Reliant Energy Co.
Kraftverket stod ferdig utbygd i 2003. Brenselkilden er naturgass.
Grunnkretser i Bygland kommune
Grunnkretser i Bygland kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Bygland kommune, Aust-Agder, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Itá
Itá er en kommune i delstaten Santa Catarina i sørregionen av Brasil.
Jorge da Costa
Jorge da Costa (født 1406, død 18. september 1508) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Lisboa i Portugal.
Han ble kreert til kardinal 18. desember 1476 av pave Sixtus IV, med San Lorenzo in Lucina som tittelkirke.
Kangyur
Kangyur eller Kanjur (tibetansk: བཀའ་འགྱུར, wylie: bka'-'gyur, THL: kagyur, forenklet kinesisk: 甘珠尔, tradisjonell kinesisk: 甘珠爾, pinyin: gānzhūěr) er den ene av to store tekstsamlinger i den tibetanske buddhistiske kanon. Kangyur betyr «oversatte ord», og består av en løst definert liste av hellige tekster som anerkjennes av ulike skoler innenfor tibetansk buddhisme. Tengyur, som er den andre tekstsamlingen, betyr «oversatte avhandlinger», og består av kommentarer og avhandlinger av indiske forfattere, samt abhidharmatekster fra mahāyānaskoler og andre kilder.
De fleste tekstene i Kangyur er oversatt fra originaler på sanskrit; i noen tilfeller har de blitt oversatt fra kinesisk eller andre språk.
Det er usikkert når tekstsamlingen ble påbegynt. Fra 600-tallet e.Kr. ble buddhistiske tekster oversatt til tibetansk og samlet i ulike samlinger med forskjellig innhold – avhengig av sekterisk ståsted. Samlingene gjennomgikk forandringer over tid, der noen tekster ble tilføyd, mens andre ble utelatt. Den tidligste katalogen over tekster er fra 818 e.Kr. Den endelige samlingen av tekster fant sted under ledelse av abbeden Buton Rinchen Drub (1290–1364) på Shaluklosteret, som fikk katalogisert 4 569 tekster.
På tross av ulike katalogiseringer og standardiseringer, finnes det likevel ikke noen ensartet Kangyur. Det finnes minst 12 forskjellige tibetanske utgaver. I tillegg finnes det flere forskjellige utgaver på mongolsk. Mongolia hører inn under sfæren til tibetansk buddhisme, og både Kangyur og Tenguyr ble oversatt til mongolsk på 1600-tallet.
Uansett utgave, er Kangyur delt inn i fem seksjoner:
Tshalpa Kaguy linjen
Elleve forskjellige trykte utgaver og to håndskrevne utgaver knyttes til denne tradisjonen:
Yǒnglè Kangyur (1410)
Yǒnglè Kangyur (永乐版, yǒnglè bǎn) er den eldste kjente xylografiske eller trykte utgaven. Det ble tidligere antatt at den ble trykket med kobberplater. Dette er ikke tilfelle; trykkplatene var av tre, og teksten ble trykket med rødt blekk. Yǒnglè Kangyur kalles også «sinober-utgaven». Ordet «sinober» (མཚལ, mtshal) er navnet på den røde fargen til blekket; det er også et homonym med det første ordet i benevnelsen tshal pa (ཚལ་པ), «fragmenter».
Analyser av en Yǒnglè-folio fra University of Michigan, viser et veldig tynt dratt papir (8–9 stk. pr cm) laget av hvitmorbærtre, limt sammen i seks eller flere lag. Limet er laget med en dyppeteknikk hvor det er brukt en bevegelig form for sil. Strekpunkt-linjene er knapt synlige etter limingen av myke og absorberende papirlag.
Den ble utgitt i den daværende hovedstaden Nánjīng (南京), under Mingdynastiet i regjeringstiden til Yǒnglèkeiseren (永樂, 1360–1424). Utgaven er datert 9. mars 1410 – i det 8. året av Yǒnglè, eller metalltigerens år i den 7. syklus av den tibetanske kalenderen.
Utgaven består i dag av 105 bind samt et indeksbind (དཀར་ཆག, dkar chag). To bind mangler og det originale antallet bind var 108. Utgaven er videre organisert i syv seksjoner (སྡེ, sde):
Jasjino
200px|thumb|Beliggenhet for Vahviala kommune i den del av Viborgs län som ble avstått til Russland i 1944. Jasjino (russ.: Яшино, finsk: Vahviala) er et tettsted i Vyborg rajon i Leningrad oblast, Russland. Tettstedet ligger på Det karelske nes. Navnet Jasjino ble tildelt i 1948.
thumb|left|300px|Vahviala kirke før [[vinterkrigen]] Før 1944 var Vahviala en finsk kommune i Viborgs län. Kommunen hadde innbyggere i 1939. Nesten hele kommunen ble avstått til Russland i 1944. De gjenværende områdene ble delt mellom kommunene Ylämaa og Lappee i 1946.
Kangyur
Yǒnglè Kangyur (1410)
Da blokktrykkingen var ferdig, skrev keiseren to lovprisninger, som var daterte 9. mars 1410: «Lovprisning til Kangyur utgitt av den store Mingkeiseren» og «lovprisning tildelt Kangyur av den store Mingkeiseren». Disse ble trykt på kinesisk og tibetansk på de første sidene av bindene. Ved begynnelsen av hver tekst var følgende ord:
Sakyaklosteret vest for Shigatse og Seraklosteret i Lhasa ble tildelt hvert sitt sett, og i 1996 var de fortsatt bevart, nesten komplette. Settet i Sakyaklosteret ble tildelt lama Thegchen Chöje Künga Trashi (ཀུན་དགའ་བཀྲ་ཤིས་ཐེག་ཆེན་ཆོས་རྗེ, 1349–1429), overhodet av Lha khang-greinen av Sakya, av Mingkeiseren (omtalt under tempelnavnet Chéngzǔ 成祖) i 1411. Dette settet ble overført fra Sakyaklosteret til Potalapalasset i Lhasa under kulturrevolusjonen (1966–1976).
Potalasettet inneholder 106 av 108 bind. Serasettet inneholder 103 av 108 bind. De fraværende bindene i Serasettet ble skjenket av Mingkeiseren til Jamchen Chöjé Shakya Yeshe (བྱམས་ཆེན་ཆོས་རྗེ་ཤཱཀྱ་ཡེ་ཤེས་, 1354–1435), en disippel av Tsongkhapa (ཙོང་ཁ་པ།, 1357–1419). Dette skjedde i 1419, samme år som hans lærer døde, og samme år som han grunnla Seraklosteret.
Det har også eksistert et tredje sett i Labrangklosteret i Gansu.
Et fjerde sett som befant seg i et kloster på fjellet Wǔtáishān (五台山) i Shānxī i Kina i 1940, har sannsynligvis forsvunnet. En enkelt folio befinner seg også i Special Collections Library ved University of Michigan. Ved Harvard-Yenching Library, Harvard University, finnes det to ukomplette bind, som har vært en avsluttende del av denne utgaven.
Wanli Kangyur (1606)
Denne utgaven ble redigert under Wanli-keiseren (萬曆, 1563–1620), og er datert 1606. Den er basert på Yongle Kangyur. Utgaven består av 105 hovedbind, 1 registerbind og 42 bind med supplementer. Teksten ble trykket med svart blekk.
Teksten har samme organisering som Yongle Kangyur.