cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rakettsilo
De senere år har nedrustning og overgang til andre våpensystemer medført at flere rakettsiloanlegg er blitt nedlagt, og i USA har enkelte av disse blitt solgt til privatpersoner, som har brukt dem til forskjellige formål. Mest spesielt her kan kanskje sies å være William Pickards sak, hvor han ble dømt for å ha planlagt produksjon av massive mengder LSD i en nedlagt silo i Kansas.
Eddie Irvine
Jaguar (2000–2002)
Friksjon i Jaguarleiren og hans uttalte frustrasjon på manglende positiv utvikling av bilen resulterte i at hans kontrakt ikke ble fornyet. Han vurderte å returnere til Jordan for 2003-sesongen, men på grunn av teamets økonomiske problemer, forlot han uten et sete. Han annonserte det året at han skulle legge oppe som Formel 1-fører. Bilen hans er for øyeblikket vist frem på Grampian Transport Museum i Alford, Aberdeenshire, Skottland.
Fullstendige Formel 1-resultater
(Forklaring) (Resultater i uthevet skrift indikerer pole position, resultater i kursiv indikerer raskeste runde)
Den katolske kirke i Belarus
Bispedømmer
Kirkeprovinsen Minsk-Mahiljoŭ har altså samme utstrekning som staten Belarus.
Historie
Selv om den russisk-ortodokse kirka har vært dominerende i Belarus og Russland, har (erke)bispedømmet Mahiljoŭ hatt stor betydning for katolisismen i Det russiske keiserdømmet. Med Polens tre delinger fikk riket nemlig et stort antall katolske innbyggere fra områder som tidligere hadde hørt til Polen. Mahiljoŭ bispedømme ble opprettet i 1773 for alle rikets katolikker, og ble opphøyet til erkebispedømme og metropolitanbispedømme over de ervervede polske og litauiske bispesetene i 1782 (Kamenets-Podolsk, Kaunas, Kiev, Lutsk, Vilnius samt Minsk). Mesteparten av tiden fungerte imidlertid den russiske hovedstaden St. Petersburg, ikke den belarusiske byen Mahiljoŭ (Mogiljov), som det faktiske bispesetet. Katolisismen ble dessuten utsatt for harde forfølgelser både under tsarene Nikolaus I og Aleksander II og i sovjettida.
Primas
Belarus har ingen primas, men erkebiskopen av Minsk-Mahiljoŭ er landets biskop med høyest rang.
Nuntius
Pavens nuntius i Belarus er Martin Vidovic (per 2009).
Kardinaler
Den eneste belarusiske kardinalen er den forhenværende erkebiskopen av Minsk-Mahiljoŭ, Kazimierz Świątek (uten stemmerett).
Helgener
Belarusiske katolske helgener er bl.a. Euphrosyne av Polazk, Josafat Kuntsewytsj og Kyrill av Turaŭ.
North American Racing Team
North American Racing Team (NART) ble opprettet av Luigi Chinetti for å promotere bilmerket Ferrari i USA gjennom suksess innen bilsport, som sportsvognsracing og Gran Turismo-utholdenhetsløp. Det ble opprettet i 1958 da Chinetti fikk finansiell backing fra de velstående «gentlemansracerne» George Arents og Jan de Vroom. Ferrari hadde allerede et nært forhold til Chinetti som følge av hans betydelige suksess med salg av merkets sportsbiler på det viktige amerikanske markeder, og NART fikk tilgang til Ferraris beste konkurransebiler.
I racing
En Ferrari 158 som offisielt var påmeldt av NART vant i 1964 Førermesterskapet i Formel 1 med John Surtees, ettersom Scuderia Ferrari valgte å kjøre de to siste løpene av sesongen i NARTs navn og med bilene malt i NARTs hvite og blå farger, som en protest som følge av en krangel mellom Ferrari og de italienske bilsportmyndighetene i forbindelse med avslag på homologering av en ny løpsbil.
Toppen på NARTs egne racingsuksess kom i 1965, da en 250 LM fra NART ble den siste Ferrarien til å vinne Le Mans, med Jochen Rindt og Masten Gregory.
Av andre kjente NART-resultater kan nevnes en tredjeplass i 24-timersløpet i Daytona i 1967, bak to 330P4 i Ferraris berømte trippelsuksess, som ble feiret ved å kalle 365 GTB4-modellen «Daytona». Med denne modellen kom NART på andreplass i Daytona-løpet i 1973, bak en Porsche 911.
NART konkurrerte i Ferrarier til 1982, og hadde da deltatt i over 200 løp med mer enn 100 forskjellige førere. I USA er kanskje Mario Andretti og Phil Hill de mest berømte av disse førerne.
Gatebiler
NART fikk også navnet sitt på en av Ferraris sportsbilmodeller – en 1967 Ferrari 275 GTB/4 NART Spyder var en kabrioletversjon av 275 GTB/4, bygget på initiativ fra Luigi Chinetti. Den opprinnelige ordren på 25 biler ble dog aldri oppfylt, ettersom bare 10 ble levert fra fabrikken i Maranello. Det åpne NART Spyder-designet viste seg imidlertid å være meget populært, og mange 275 GTB/4-modeller ble konvertert til kabrioleter for å imitere NART Spyder.
Ole Andreas Øverland
Ole Andreas Øverland (født 17. mars 1855 i Trondhjem, død 20. juni 1911 i Kristiania) var en norsk historiker, skribent og statsstipendiat; kjent for å ha skrevet to utgaver av Illustreret Norges historie.
Øverland vokste opp i et borgerhjem, og tok artium i 1873. Han arbeidet deretter noen år som lærer i hjembyen før han i 1878 flyttet til Christiania og begynte å studere. Han avla aldri noen eksamen, dels på grunn av helsen, og dels fordi han allerede hadde begynt sitt forfatterskap. 1879-1885 arbeidet han i Riksarkivet. Fra 1885 skrev han for Folkebladet en serie hefter som ble til første utgave av Illustreret Norges historie; den utkom i 5 bind 1885-1895. I perioden 1887-1898 skrev han samtidig på en 12 binds folkeutgave av det samme verket; i perioder med gasje fra Stortinget. Da verket var ferdig utgitt ble han utnevnt til statsstipendiat fra 1898.
Øverland skrev også en rekke andre studier, biografier, jubileumsberetninger, anmeldelser, bidrag til leksikon, og var en flittig og populær foredragsholder. Han skrev om Vinland, korstog, thranitterne, kong Karl Johan, Armfeldt, bygdemagasiner og Jotunheimen. Han karakteriseres av Terje Bratberg som «en av de mest produktive historikere Norge har fostret, og produksjonen overvelder ved sitt volum, men også kvalitetsmessig holder det mål».
2. Fra kristendommens Indførelse til Magnus Erlingssøns Fald (1886)
3. Fra slaget i Norefjord (1184) til Mødet i Kalmar (1387) (1888)
4. Fra Mødet i Kalmar (1397) til Freden i Kjøbenhavn (1660) (1891)
5-2. Fra Enevoldsmagtens Indførelse (1660) til Norges Forening med Sverige (Novbr. 1814) Anden Afdeling (1891) Dekker perioden: 1730-1808.
5-3. Fra Enevoldsmagtens Indførelse (1660) til Norges Forening med Sverige (Novbr. 1814) Tredie Afdeling (1891) Dekker perioden: 1808-1814.
Vits
En vits er en vittighet eller kort historie med et overraskende poeng, som er ment å være morsomt. Det kan være en spøkefull bemerkning eller en replikk med et treffende poeng. Ordet vits kan bety mening, verdi eller poeng i setninger som «hva er vitsen med det?».
Humor og vitser er uttrykk for følelser, lek og sosialt samspill og har i forskjellige former eksistert like lenge som mennesket har hatt språk og kultur. De kan være muntlige, skriftlige eller formidlet gjennom bilder, for eksempel i vitsetegninger, en sjanger i slekt med tegneserier og karikaturer.
Kjennetegn
Vitser skal først og fremst være morsomme. De er ofte korte og lettfattelige med klare rollefigurer, en tydelig situasjon eller historie og et entydig og overraskende poeng uten skjønnlitterære tolkningsmuligheter. Overraskelsen i sluttpoenget kan skapes på mange måter, men ofte ved at en bryter et kjent mønster eller leker med vitsen på en selvreflekterende måte.
Vitseformen er kort og presis. For å lette kommunikasjonen, er det derfor vanlig å bruke stereotypier, det vil si kjente klisjeer eller vanlige karikaturer av mennesketyper, roller og fenomener. Dermed gjenspeiler mange vitser samfunnet på en overtydelig måte, og kan befeste fordommer og politiske holdninger.
Historikk og utbredelse
Komiske påfunn og morsomheter har eksistert i alle tider og i alle kulturer, men med forskjellig form og innhold. Det er rimelig å tro at også vitsing og vitser i form av språklige leker, morsomme historier og fleiping med kroppslige tabuer er like gammelt som språkevnen selv.
Den katolske kirke i Latvia
Bispedømmer
Kirkeprovinsen Rīga har altså samme utstrekning som staten Latvia.
Primas
Latvia har ingen primas, men erkebiskopen av Rīga er landets biskop med høyest rang.
Vits
Historikk og utbredelse
På samme måte som gåter har også vitser og anekdoter gått fra forteller til forteller i en muntlig tradisjon. De har spredd seg fra land til land og i forskjellige kulturer som annen folkediktning eller som memer, et uttrykk evolusjonsbiologen Richard Dawkins bruker om ideer som sprer seg i en befolkning på samme vis som gener, det vil si der de beste overlever. De kjente Molbo-historiene fra Danmark er for eksempel lån fra den tyske Geschichte der Schildbürger, ei samling med skjemtefortellinger fra 1700-tallet. Ellers er gåter, en nær slektning av vitsene, kjent fra 1000 år f.Kr. i India, og finnes også i de islandske sagaene. Vitser som bygger på ordspill, er imidlertid ikke like lett å overføre mellom forskjellige språk.
Den katolske kirke i Latvia
Nuntius
Pavens nuntius i Baltikum (Latvia, Litauen og Estland), med sete i Vilnius (Litauen), er Luigi Bonazzi (per 2009).
Vits
Vitser i forskjellige kulturer og tider
Vitser spiller på detaljer ved språket og den kulturen de opptrer i, og de er derfor bestemt både av samtida og de sosiale omgivelsene. Humor og vitsing er dessuten en avansert kommunikativ prosess som krever høy kulturell og sosial kompetanse både av avsenderen og mottakeren. Det betyr at tilhøreren eller leseren må forstå nøyaktig hva poenget er for at vitsen skal være morsom. Ironi, det vil si å mene det motsatte av hva man sier, er for eksempel et vestlig fenomen som store deler av verdens befolkning ikke vil oppleve som humoristisk.
Den katolske kirke i Latvia
Kardinaler
Den eneste latviske kardinalen er erkebiskopen av Rīga, Jānis Pujats.
Historie
Yxkull (dagens Ikšķile) ble som sete for biskop Meinhard av Livland i 1186 det første bispesetet i dagens Latvia (og hele Baltikum). Bispesetet ble i 1201 flyttet til Rīga og opphøyet til erkebispedømme i 1255. Kristningen av Latvia ble gjennomført av Sverdbroder- og Den tyske orden i begynnelsen av 1200-tallet. Området var etter dette fra 1237–1561 inkorporert i De tyske riddernes ordensstat. På denne tida var dagens Latvia fordelt over to bispedømmer: Rīga erkebispedømme, som var metropolitanbispedømmet for hele ordensstaten (med sju suffraganer), og Kurland bispedømme. Det er likevel ingen kontinuitet mellom dette historiske og dagens erkebispedømme i Rīga. Etter reformasjonen i 1561 var katolisismen nemlig i flere hundre år fraværende fra Latvia, bortsett fra de østligste delene, som lå under det katolske Polsk-litauiske rike. Først med opprettelsen av Mogiljov bispedømme for alle katolikker i Det russiske keiserdømmet i 1773 ble Latvia igjen formelt del av et katolsk bispedømme.
Vits
Vitser i forskjellige kulturer og tider
Et kjent eksempel på kulturell misforståelse og manglende kunnskap, er saken med de beryktede, danske karikaturtegningene av profeten Muhammed fra høsten 2005. De ble av de fleste i den kristne, vestlige verden oppfattet som vitsetegninger med et lett satirisk, men helt ufarlig innhold. Mange muslimer opplevde derimot tegningene som krenkende, grovt blasfemiske og respektløse, blant annet på grunn av billedforbudet i islam. Dermed oppstod en konflikt mellom skandinavisk ironi- og fleipekultur og religiøse tabuer, og publiseringa av tegningene utløste voldsomme protester og dramatikk i januar og februar 2006.
Tilsvarende forandrer humor seg over tid, og vitser som kommenterer samtida uten å ha et allmenngyldig innhold, vil miste interesse når de blir gamle. Dette gjelder både Charlie Chaplins slapstick-humor, Monty Pythons lek med britiske autoriteter, Rolv Wesenlunds situasjonskomikk i for eksempel Fleksnes-serien, Hallo i ukens politiske karikaturer og Team Antonsens harselas med nåtidige samfunnsfenomener.
Den katolske kirke i Latvia
Historie
Etter Latvias uavhengighet i 1918 ble Rīga bispedømme nygrunnlagt, og fem år senere opphøyet til erkebispedømme. Til å begynne med omfattet (erke)bispedømmet også Estland, men Estland ble skilt ut som en egen apostolisk administrasjon i 1924. Med opprettelsen av Liepaja bispedømme ble Rīga i 1937 også metropolitanbispedømme igjen. De to andre suffraganbispdømmene ble opprettet i 1995. I sovjettida var bispesetene fra 1950-tallet og frem til Latvias andre uavhengighet i 1991 vakante (ubesatt).
Vits
Vitser i forskjellige kulturer og tider
Litteraturhistorien inneholder imidlertid flere gamle verk med humoristisk innhold som fremdeles har høy leserverdi, selv om ikke alle poengene er like forståelige og morsomme i dag. Det gjelder for eksempel François Rabelais' klassiske bøker om kjempene Gargantua og Pantagruel som skildres med saftig humor, burleske ordspill og satiriske skråblikk på samtidige personer og begivenheter.
Etymologi
Ordet vits kommer fra det tyske «Witz» og er i slekt med ord som viten, vidd og vittig. Vidd er samme ord som vett og kommer via tysk fra det franske «esprit», det vil si «ånd». Vittig betydde altså opprinnelig spirituell eller åndfull, men fikk seinere betydninga slagferdig og morsom. Vits kunne på dansk tidligere betegne både humor, vittig oppførsel eller det at noe morer, men ble etter hvert også betegnelsen på selve vittigheten:
Vitsenes psykologiske funksjon
Humor gjenspeiler grunnleggende menneskelige følelser og behov og er ofte uttrykk for et sosialt samspill og kommunikasjon mellom mennesker. Å få andre til å le og smile skaper samhold i grupper og kan løse spente situasjoner. Latter har i tillegg flere positive fysiologiske effekter, den øker blant annet produksjonen av endorfiner som bedøver smerte og gir lykkefølelse. Ønsket om å fortelle historier og behovet for å dele egne opplevelser kan dessuten være uttrykk for å få bekreftet seg selv i ei gruppe. Lek og tilsynelatende meningsløs moro er ellers en effektiv måte å prøve ut omgivelsene og lære om virkeligheten på.
Vitsen som psykologisk fenomen ble første gang undersøkt vitenskapelig av Sigmund Freud i Der Witz und seine Beziehung zum Unbewußten utgitt i Wien i 1905. Seinere har flere skrevet om vitser og psykologi, blant annet Marvin Minsky i Society of Mind og Edward de Bono i The Mechanism of the Mind og I Am Right, You Are Wrong. Ellers er Isaac Asimov's Treasury of Humor en fyldig bok om vitser og fortellerkunst på engelsk.
Forskjellige slags vitser
Forskjellige vitsetyper kan grupperes i kategorier etter innhold og form. Det er særlig vanlig med ordspill eller humoristiske dialoger, for eksempel mellom foreldre og barn, mann og kone, lærer og elev eller lege og pasient. I tillegg er mange vitser bygd opp etter faste mønstre, for eksempel som gåter, eller som korte historier med faste figurer, både etniske grupper og navngitte personer, ofte nabofolk, minoriteter, byoriginaler og kjendiser. Andre motiver som går igjen i norske vitser, er blant annet biler (særlig bilmerkene Lada og Škoda), dumme blondiner, upopulære svigermødre og kelnere («flue i suppa»).
Oversikten under viser noen vanlige vitsetyper og begreper i Norge. Samme vits kan tilhøre flere kategorier.
Ordspill
Ordspill er en lek med ord som lyder likt eller som har flere betydninger. Verbale leker, misforståelser og tolkninger er hovedpoeng i svært mange vitser:
Disse kan også være tospråklige, denne fra USA:
Formel- og reglevitser
De fleste vitser er bygd opp på samme måte med en innledende, kort historie, tydelige personer og et overraskende poeng. Hvis oppbygginga følger en enda tydeligere formel eller et gitt mønster, kan vitsene betegnes som formel-, mønster- eller reglevitser. Ofte bygger de på ordspill og er ment for barn. Norske eksempler på slike vitser er blant annet
Vitsegåter
Enkelte gåter har samme overraskende, komiske poeng som vitser. Vitsegåtene er formelvitser, og ofte oppstår humoren i bruddet med mønsteret:
Metavitser
Metavitser er formelvitser som leker med kjente vitsemønster på en selvreflekterende måte. Det brukes flittig som poeng i mange slags vitser. Hvis tilhøreren ikke kjenner mønsteret eller grunnlaget, blir vitsen intern og uforståelig.
Groviser
Grove eller frekke vitser, ofte kalt groviser, handler først og fremst om kjønn, sex og seksuelle tabuer, men kan også inneholde grotesk, svart humor, galgenhumor og grov lytekomikk. De er mer eller mindre direkte:
Kofferthumor er morsomheter som bygger på at «en tenker koffert», det vil si at en er overfokusert på det seksuelle og tolker nøytrale ord og handlinger som noe seksuelt.
Politiske vitser
Politiske vitser har ofte et velformulert, politisk poeng, men kan også være uttrykk for en befriende lek med det alvorlige, for eksempel med strenge myndigheter eller en vanskelig situasjon. Karikaturtegninger i aviser og satiriske TV-programmer inneholder ofte politiske vitser, mens muntlige, folkelige vitser med politisk innhold er vanligere i land der samfunnskonfliktene er større enn i Norge.
SMS-vitser
SMS-vitser kan være av alle typer, men fordi de skal formidles som private tekstmeldinger via mobiltelefon er de skriftlige, ganske korte (en enkeltmelding inneholder vanligvis maksimalt 160 tegn) og ofte grove. De kan kjøpes eller lastes ned gratis fra flere leverandører og videresendes til andre. Enkelte tilbyr også oppleste vitser i vitse- eller tulletelefontjenester. SMS-vitsene kan også være såkalte kjedemeldinger:
Barnemunn
Små barns kreative omgang med språket sammen med en begrenset livserfaring fører ofte til overraskende konklusjoner.
Vitsetegninger
En vitsetegning er en vits framstilt som en morsom tegning med eller uten tekst. Vitsetegningene bruker visuelle klisjeer og forenklinger for å gjøre det raskt og lett å forstå budskapet og ideen. Typiske motiver kan være «en skipbrudden passasjer på ei øde palmeøy», «en fange får en bløtkake med fil som gave» og «kannibaler skal koke oppdagelsesreisende». Det fins en mengde populære vitsetegnere og tegneserieskapere som har spesialisert seg på humoristiske tegninger og serier, blant annet danske Storm P., amerikanske Gary Larson og norske Frode Øverli.
Beslektede litterære sjangre
Vitsen som litterær sjanger er beslektet med ei rekke andre humoristiske historier og morsomme påfunn:
Verdens morsomste vits
Stemmene og vitsene for å kåre «verdens morsomste vits» i Latterlabprosjektet, ble sendt inn via internettet. Stemmene spredte seg veldig og det ble ingen klar vinner. Dessuten ble en tredel av vitsene forkastet fordi de var for grove. Det var et krav at alle vitsene skulle passe til en tiåring. Likevel fikk denne vitsen flest stemmer:
Denne vitsen viste seg å appellere både til kvinner og menn, unge og gamle og til folk fra mange land.
En annen vits som kom høyt opp, var denne:
Verdens dårligste vits
Verdens dårligste vits er ifølge samme Latterlab-studie denne:
En variant av denne vitsen kom i omløp etter at et forskerteam hadde offentliggjort at de kanskje hadde oppdaget en partikkel med høyere hastighet enn lyset:
Haren (Nederland)
Haren er en kommune i den nederlandske provinsen Groningen.
Sondre Lerche
Biografi
Lerche gjorde seg bemerket lokalt som 13-åring da han opptrådte jevnlig på byens toneangivende musikklubber med bandet Side Effects og solo med eget materiale, samt David Bowie, Elvis Costello og Cole Porter covers. Slik kom han i kontakt med produsent HP Gundersen som ble en tidlig mentor for Lerche. 16 år gammel skrev Lerche platekontrakt med Per Eirik Johansen og Virgin Records, samt de fleste av låtene som omsider ble hans debutalbum, Faces Down, produsert av HP Gundersen og Jørgen Træen, utgitt høsten 2001,
Lerche mottok to Spellemann-nominasjoner og vant årets nykommer i tillegg til nominasjonen i klassen popsolist. Albumet solgte til gull og Rolling Stone Magazine inkluderte Faces Down blant årets ti beste debutalbum da det kom ut i USA høsten 2002.
Two Way Monologue utkom vinteren 2004 og musikkbladet Uncut kåret platen til en av årets beste. For albumet ble han nominert som beste mannlige artist under Spellemannprisen 2004. Han ble også nominert til beste nordiske artist under MTV European Awards 2004. Han opptrådte med Kringkastingsorkestret på Nobels fredspris' konsert i Oslo desember 2004.
Vinteren 2005 flyttet Lerche til New York i USA for å skrive sitt neste album. Hans tredje album, Duper Sessions, ble gitt ut i 2006. Samme uke som albumet ble gitt ut i USA, gikk Lerche i gang med innspillingen av neste album, Phantom Punch, i Los Angeles.
I 2006 ble Lerche kontaktet av regissør og manusforfatter Peter Hedges, som ba Lerche skrive musikken til sin neste film, Dan in Real Life. Filmmusikkalbumet var en blanding av tidligere utgitte Lerche-låter, spesialkomponerte sanger og instrumentalmusikk. Lerche opptrådte også på The Late Show with David Letterman, for anledningen backet av Norah Jones’ band. Etter tre albumutgivelser på to og et halvt år, samt konstant turnering og promotering, brukte Lerche 2008 til å skrive sitt sjette album, Heartbeat Radio.
Sondre sitt første selvtitulerte album, Sondre Lerche, ble gitt ut tidlig sommer 2011, og var det første albumet han ga ut på sitt plateselskap Mona Records i samarbeid med Tellé Records i Skandinavia og Europa. Våren 2012 deltok han i tv-programmet The Voice på TV 2, som en av fire mentorer i den norske utgaven av sangkonkurransen.
September 2014 ga han ut albumet Please til positive anmeldelser både i Norge og utland. Han ble nominert til klassene popsolist og tekstforfatter under Spellemannprisen 2014. Albumet Pleasure ble sluppet i 2017, og året lansert Sondre Lerche fem låter med Fantorangen på NRK Super.
I 2019 ferdigstilte han albumet Patience, som ble gitt ut året etter og var tredje album i trilogien som begynte med Please i 2014. Albumet ble svært godt mottatt da det kom ut 5. juni 2020, og ble av mange anmeldere beskrevet som Lerche klart sterkeste utgivelse. For albumet ble han nominert til tre priser foran Spellemannprisen 2020. Til tross for at albumet utkom i det verden hadde gått i covid-dvale, fant Lerche stadig nye måter å forbli aktiv og nå ut til publikum i 2020. Ved slutten av året hadde han spilt nærmere hundre soloshow over hele landet, i tillegg til flere filmede konsertforestillinger (Patience Live i Håkonshallen, Solo Patience - Live in Lofoten, og Patience Extravaganza: And In My Dreams). Dagens Næringsliv utnevnte Lerche til «årets viktigste artist», mens Patience-albumet stod igjen som et av årets mest kritikerroste med bl.a. tre Spellemannpris-nominasjoner. Låten «Why Would I Let You Go» ble av 70 norske musikkjournalister også kåret til årets beste låt i 2020.
Tidlig i 2020 debuterte forfatteren Lerche med essaysamlingen Alle sanger handler om deg på Flamme forlag. Høsten 2020 debuterte Lerche som barnebokforfatter med Snømannens jul, og fulgte i april 2021 opp med «En flue fløy», begge på Cappelen Damm og illustrert av Victoria Sandøy.
Etter femten år i USA, meldte Lerche i 2021 flytting tilbake til Norge. I 2022 ga han ut dobbeltalbumet Avatars of Love, med bidrag fra Aurora, japanske CHAI, Mary Lattimore, Dirty Projectors-sanger Felicia Douglass, og brasilianerne Ana Müller og Rodrigo Alarcon. NRK kalte platen «Et av tidenes beste norske album», mens også VG, Dagsavisen og Bergens Tidende anmeldte albumet til terningkast seks. For albumet vant han klassen alternativ pop/rock under Spellemannprisen 2022, og var nominert i ytterlige tre klasser. Samme høst utga Lerche essayheftet Alene i sangen på Flamme forlag, der han gikk i dybden på prosessen og tilstanden bak Avatars of Love.
Den gresk-italienske krig
Den gresk-italienske krig var en konflikt mellom kongedømmet Italia og kongeriket Hellas. Den varte fra 28. oktober 1940 til 23. april 1941. Krigen utgjorde innledningen av Balkanfelttoget under andre verdenskrig. Fra 6. april 1941 intervenerte Tyskland på Italias side, dermed var konflikten betegnet som slaget om Hellas.
Imidlertid forskjøv dette operasjon Barbarossa ytterligere, slik at de tyske troppene fikk mindre tid på seg til å invadere Sovjetunionen før det ble vinter.
Regional politikk
I midten av 1940 var den italienske statsministeren Mussolini sterkt irritert over den militære suksessen hos forbundsfellen Hitler med hans erobringer i vest. Italia hadde besatt nabolandet Albania på den andre siden av Otrantostredet våren 1939. Med dette som utgangspunkt ønsket Mussolini å bevise overfor sin lite informative aksepartner, at han kunne lede Italia mot tilsvarende militære suksesser i krigen. Han hadde hatt lite suksess i slaget om Frankrike, men klarte å erobre atskillige britiske støttepunkter i Afrika. Men dette ble lite i forhold til den tyske framgangen. Samtidig ønsket Mussolini å understreke de italienske interessene på Balkan som hadde kommet under Tysklands innflytelse. Mussolini hadde ansett Romania som en del av den italienske interessesfære på grunn av det latinske språket. Derfor reagerte han sterkt på Hitlers beslutning om å sende tropper til dette landet. Rumenerne aksepterte Hitlers tilbud om tysk beskyttelse av oljefeltene ved Ploiești midt i oktober. Hitler hadde ikke underrettet Mussolini om sine planer om Romania, tro mot sin vane om å stille et fait accompli overfor venner og fiender.
Mussolini reagerte umiddelbart da han mottok nyheten om den tyske innmarsjen i Romania. Etter et møte med Hitler i Brennerpasset 4. oktober, foretok han seg noe som bare kan bedømmes som en impulshandling, ifølge historikerne. Han ønsket å skjerpe den italienske krigsinnsatsen med en heldig seier mot et fattig land som på papiret hadde et meget svakt militærvesen. Dessuten ville denne handlingen være en gjengjeldelse mot Hitlers opptreden i Romania og en bekreftelse på at Italia fremdeles gjorde seg gjeldende i Balkan.
Etter den greske diktatoren Ioannis Metaxas den 28. oktober 1940 hadde avslått et italiensk ultimatum som krevde besettelse av gresk territorium, invaderte italienske styrker Hellas. Etter retur fra et resultatløst møte med den spanske diktatoren Franco, stanset Hitler samme dag i Firenze. Der ble han orientert om den italienske invasjonen, uten å ha blitt underrettet av Mussolini. Hitler var oppbrakt under møtet med Mussolini, som «strålte av fryd» ifølge Ciano. Den greske hæren var ikke så kraftløs som man trodde. Et motangrep tvang italienerne på tilbaketog etter å ha blitt stoppet i det vanskelige terrenget. I midten av desember hadde grekerne besatt nesten en firedel av Albania og bundet ned opptil 530,000 italienske soldater. Troppebevegelsene var blitt hindret av vinteren og reddet situasjonen for italienerne, som på den andre fronten under sjøkrigen i Middelhavet ble påført meget smertelige nederlag av britene.
Angrepet på Hellas begynte å vise seg å være et alvorlig feilgrep mot sterke greske tropper i italiensk-albansk territorium. Dessuten var Hellas styrt av et halvfascistisk regime som var vennlig stilt overfor Italia. De hadde ikke ønske om å bli trukket inn i en britisk-tysk storkonflikt. Men med den italienske invasjonen, og Metaxas` død, rykket britene inn i nye posisjoner på Balkan. Hitler skal ha følt medynk for sitt idol i Italia og så sine interesser truet. Derfor ble hans politikk omkring de ulike landene i Balkan kraftig skjerpet. Dessuten hadde den italienske hæren i Nord-Afrika blitt så sterkt medtatt at Hitler besluttet å gi militær assistanse mot britene. Generalløytnant Erwin Rommel dro til Tripoli den 12. februar 1941.
Etter beleiringen av Albania i april 1939 kom Storbritannia og Frankrike med en deklarasjon om å gi assistanse som garanti mot eventuelle trusler mot gresk eller rumensk uavhengighet: «Hans majestets regjering ville føle seg bundet til å støtte den greske eller rumenske regjering [...] all støtte i deres makt». Statsminister Churchill reagerte raskt, og foreslo militær assistanse for å lette det greske militæret for byrder annetsteds. Dette gikk regimet i Athen med på, og den 31. oktober 1940 ble de første britiske styrker sendt til Kreta og Lemnos, slik at den greske hæren kunne omplassere deres styrker, deriblant 5. Kreta-divisjonen, til fastlandet. For å styrke det greske luftforsvaret mot de italienske flyangrepene, ble flere skvadroner fra RAF utplassert på fastlandet under kommando av John d'Albiac, deriblant en skvadron med tunge strategiske bombefly av type Vickers Wellington.
Det britiske engasjementet i den gresk-italienske krigen med luftbårne styrker og strategiske viktige baser i det østlige middelhavsområdet, skapte bekymring i Berlin. Hitler beordret den 4. november den tyske generalstaben om å forberede en intervensjon i Nord-Hellas, via Romania og Bulgaria, i den hensikt å frata britene deres nye baser i Hellas. Den tyske overkommandoen utarbeidet ''«direktiv nr. 18»'' 12. november, som tok sikte på å innlede samtidige operasjoner mot britiske Gibraltar og Hellas i januar 1941. I desember måtte dette revurderes, etter at spanjolene hadde avvist planer om et angrep på Gibraltar med påfølgende inntreden i storkonflikten. Så tidlig som 4. desember kom de første signalene fra Mussolini om hjelp med utsendingen Dino Alfieri i Berlin. Deretter kom en direkte anmodning om tysk intervensjon den 28. desember fra Roma. Men Hitler ønsket ikke å sende styrker til Albania. I stedet godkjente han den nye slagplanen skissert i ''«direktiv nr. 20»'' med kodenavnet «Operasjon Marita» fra den 13. desember 1940. Ikke bare skulle dette avlede det greske presset fra italienerne, det ville også skape et bufferområde i det nordlige kystområdet av Hellas mot Egeerhavet.
Metaxas foreslo til den britiske regjeringen den 17. november, bare dager etter at den greske motoffensiven hadde startet, å utvide det britiske engasjementet inn i et annet frontavsnitt med deltagelse i en felles britisk-gresk offensiv med utgangspunkt i det sørlige Albania. Men på den britiske siden var man imidlertid tilbakeholden med å diskutere den greske planen, ettersom en slik utplassering av vanskelig tilgjengelige styrker ville påvirke deres militære operasjoner i Nord-Afrika. Dessuten hadde britene følt seg noe støtt av det halvfascistiske regimet, understreket av den britiske generalen Henry Maitland Wilson: «Under Metaxas` diktatur hadde de adopterte noen av disse nazistiske ideer. Ungdommen hilste australierne og deres flagg med hitlerhilsen. Oppdraget i Hellas var veldig rart: Vi kjemper mot et totalitært fascistisk regime sammen med et annet.»
Under et møte mellom de britiske og greske militære og politiske ledere i Athen den 13. januar 1941, ba den greske øverstkommanderende Papagos britene om ni fullt utstyrte divisjoner og tilsvarende flystøtte for innsats i Hellas. Britene svarte at de ikke kunne tilby annet enn den planlagte utsendelsen av en symbolsk styrke på mindre enn en avdelingsstyrke, på grunn av sine forpliktelser i kampene i Nord-Afrika. Dette tilbudet ble avvist av grekerne, som fryktet konsekvensene ved å ha en utilstrekkelig britisk kontingent på det greske fastlandet som ville framprovosere et tysk angrep. Britisk hjelp vil bli anmodet når tyske tropper krysset Donau fra Romania til Bulgaria. Den tyske forflytningen over Donau startet den 2. mars 1941, etter at Bulgaria tiltrådte tremaktspakten dagen før.
Den samme dagen som møtet fant sted i Athen, hadde en viktig konferanse mellom den rumenske diktatoren general Ion Antonescu, den bulgarske konge Boris III og Hitler startet. Dette startet en hektisk diplomatisk og politisk periode på Balkan våren 1941, med et vedvarende press fra Tyskland om å gå inn i aksemaktene som en ekstra forsikring mot britisk inngrep. Dessuten hadde Hitler ønsket, med fredelige midler, å bilegge den gresk-italienske krigen. Han tok kontakt med Metaxas med et tilbud om å megle den 10. desember. Det tyske forslaget om å bilegge konflikten gikk ut på å gjenopprette status quo mellom Hellas og Italia. Men regimet i Athen avviste forslaget som gikk ut på å rømme deler av Albania som de hadde gjort territoriale krav på. I februar, etter Metaxas` død, kom Hitler på nytt med et tilbud om å megle i krigen. Igjen ble dette avslått av den nye regjeringen under etterfølgeren Koryzis, som overtok fra 29. januar.
Den greske diktatoren Metaxas hadde alltid satt sitt lands interesser foran alt annet. Dermed ble det britisk-greske forholdet ikke så hjertelig mellom regimet i Athen og Churchills regjering i London mens krigen pågikk. Som realist spurte han britene om større militær assistanse for å hjelpe det greske militæret og som sikring mot et eventuelt tysk angrep til støtte for deres allierte Italia. Papagos ba om minst ni til ti britiske divisjoner, men fikk et lite tilfredsstillende svar i retur. Dermed kom Metaxas med et skarpt svar: «Du får ikke sende oss noe, det eneste du kan gjøre i dette tilfellet er å skape et angrep av tyskerne». Grekerne hadde besluttet om å be om hjelp først når det var oppstått en tysk trussel, ikke før. Metaxas døde uten forvarsel av blodforgiftning den 29. januar, og ble begravet to dager senere. De fleste anser dødsfallet som naturlig, selv om enkelte mener at han ble myrdet av enten de allierte, fordi de ikke ville at Hellas skulle overleve som fascistisk stat, eller av Mussolini, som hevn for tilbakeslagene.
Churchill hadde fått ideen om å skape en front mot tyskerne på Balkanhalvøya, bestående av Jugoslavia, Hellas og Tyrkia. Han beordret Anthony Eden og John Dill til å gjenoppta de avbrutte forhandlinger med grekerne. Et møte mellom Eden og den greske ledelsen, inkludert kong George II og statsminister Koryzis, fant sted i Athen den 22. februar. Der ble det besluttet å tillate et britisk ekspedisjonskorps på det greske fastlandet. Tyske tropper hadde omgruppert seg for å forflyttes fra sine baser i Romania. Dessuten hadde bulgarerne mobiliserte sin hær, som tok posisjon langs den greske grensen. Allerede under møtet ble Jugoslavia tatt fram som en potensiell alliert. Samtidig var den jugoslaviske regjeringen i forhandlinger med tyskerne, da det ikke ville være militært anbefalt å sette seg i motsetningsforhold til Tyskland og deres allierte. Men britiske kontakter hadde begynt å nøre opp under misnøyen med Cvetkovic-regjeringen, spesielt innenfor det jugoslaviske militæret.
I de første aprildagene begynte det tyske angrepet på Hellas, samtidig som en lynkrig var startet mot Jugoslavia. I månedene etter krigsutbruddet mellom Italia og Hellas hadde Hitler utvidet den militære og politiske alliansen, kjent som aksemaktene. Dette gjorde han ved å overtale eller tvinge landene til å underskrive på tremaktspakten, for å ha dem utenfor rekkevidde for Storbritannia. Men Jugoslavia hadde sluttet seg til aksemaktene, og var utsatt for et kupp av militæret to dager senere. Dette vekket Hitlers raseri, og de tyske styrkene gikk til angrep støttet av Bulgaria og Ungarn den 6. april i den hensikt å straffe og okkupere landet. Det tok bare to uker for de allierte å undertvinge seg Jugoslavia, som ble oppstykket i vennligsinnede vasallstater.
Mens tyskerne rykket inn for å ordne opp i rotet Mussolini hadde forårsaket, gjentok den italienske hæren sine angrep for å binde opp de greske styrkene. For ikke å bli avskåret av den tyske fremrykkingen fra nord og øst, begynte den greske hæren å trekke seg ut fra Albania etter 12. april. Den 20. april kapitulerte den greske Epirosarméen overfor tyskerne, som tre dager senere hadde fått en våpenstillstand som også omfattet italienerne. Dette avluttet i praksis den gresk-italienske krigen den 23. april 1941.
Den greske seieren mot den innledende italienske offensiven i oktober 1940 var den første allierte seier av strategiske betydning i landet i 2. verdenskrig. Dette hjalp på moralen i det besatte Europa. Noen historikere hevdet at det kan ha hatt innflytelse på krigens forløp, ettersom man hadde tvunget Tyskland til å utsette den planlagte invasjonen av Sovjetunionen for å hjelpe Italia mot Hellas. Den tyske lynkrigen hadde reddet Italias leder ut av knipen han selv hadde startet. Men militært sett hadde Mussolini blitt en tannløs rival, avhengig av Tysklands militære assistanse. De italienske koloniene i Afrika, med unntak av Libya, var erobret av briterne som klarte å vinne initiativet i sjøkrigen etter slaget ved Kapp Matapan den 28. mars og dermed dominerte Middelhavet resten av krigen. Våren 1941 var Italia blitt et lydrike som skaffet til veie arbeidskraft og hjelpetropper for Hitler og Nazityskland.
Gresk-italienske forbindelser i begynnelsen på det 20. århundret
Helt siden Italias samling hadde landets intellektuelle og elite drømt om å oppnå stormaktsstatus og eneherredømme i Middelhavet. Senere med den italienske fascismen ble etablering av et nytt romersk imperium som omfattet Hellas, tatt fram som et slagord for å understreke ambisjoner inkludert nasjonal ekspansjon. Mussolini proklamerte sine hensikter om å skape et italiensk imperium og etter erobringen av Abessinia stolt erklært at et imperium var født i 1936. De italienske ambisjoner siden 1871 var som en rød tråd gjennom historien fram til utbruddet av andre verdenskrig.
Mussolinis nye fascistiske regjering som overtok regjeringsmakten i 1922, ønsket å fullføre den italienske irredentismen, og forsøkt å utnytte et mord på en italiensk general ved den gresk-albanske grensen for en besettelse av den greske øya Korfu. Den største av De joniske øyer hadde vært under venetiansk styre inntil slutten på 1700-tallet, for dette ble øya et mål for de italienske irredentister. Det ble en kortvarig krig fra august 1923 som ble avbrutt av Folkeforbundet som fremdeles fungerte brukbart. Mussolini var nødt til å oppgi eventyret, og startet en periode med normalisering med det greske nabolandet. Eleftherios Venizelos som statsminister i Hellas (1928–1932) var ledende i arbeidet om å normalisere forholdet med Mussolini som allerede den 23. september 1928 underskrevet en vennskapsavtale med Venizelos.
På gresk side gjorde Venizelos store anstrengelser for å normalisere Hellas' forholde til sine naboer. Etter den gresk-tyrkiske vennskapstraktaten i 1930 og Balkanpakten i 1934 med de andre nabolander var trusselen fra den tradisjonelle fienden Tyrkia fjernet. Albania var for svak til å utgjøre en trussel, og Jugoslavia som av og til hadde presset på for å få en «frisone» i Thessaloniki, hadde valgt å opprettholde et godt forhold til Hellas. Dessuten følte begge lander seg truet av muligheten for bulgarsk revisjonisme. Bulgarske tanker om å gjenvinne den vestlige Thrakia var den alvorligste utenrikspolitiske trusselen grekerne stod overfor i 1930-årene. Etter at Metaxas kom til makten i 1936, ble det lagt fram planer om en reorganisering av landets væpnede styrker med en befestet linje langs den gresk-bulgarske grensen. Denne linjen ble bygget og oppkalt etter lederen: Metaxas-linjen.
I de følgende årene ble det investert meget for å modernisere hæren, som deretter gjennomgikk en teknologisk oppgradering med nytt utstyr som dramatiske forbedret stridsevnen som hadde vært svekket i forveien. På grunn av de voksende trusler om krig i Europa klarte ikke det greske regimet å kjøpe nok våpen til de tre arméer som utgjorde den stående hæren i Hellas, leveransene som var inngått i 1938 og 1939 var dels levert eller avbrutt. Istedenfor ble en stor beredskapsplan utarbeidet med store mengder næringsvarer og hjelpemidler opplagret rundt om i landet til bruk for hæren i krig.
Diplomatisk og militær utvikling 1939-1940
Den 7. april 1939 ble kongeriket Albania besatt av Italia som uten synlig motstand veltet det upopulære regimet til kong Zogu. Som et resultat av invasjonen og besettelsen fikk italienerne en direkte landgrense til Hellas. Denne handlingen av Mussolini ledet til en britisk og fransk garanti av den greske statens territoriale integritet, men for greskerne betydde dette at alle tidligere forsvarsplaner ikke lenge hadde mening. Etter krigen hadde brutt ut i sentrale Europa begynnelsen på september 1939, forsøkte Metaxas å holde sitt land nøytralt utenfor storkonflikten. Men han var nødt til å lytte på den anglofile kong Georg II av Hellas som utgjorde den viktigste støtten for diktaturen som hadde tatt makten ved et kupp i august 1936 etter å ha vært utnevnt som statsminister i forveien under en politisk krise av kongen. Metaxas følte seg i stigende grad knyttet til Storbritannia etter hvert som storkonflikten fortsatte, men tviholdte på nøytraliteten helt til det siste. Det var ironisk fordi Metaxas hadde alltid vært tyskvennlig, og hadde knyttet sterke økonomiske bånder til Hitlers Tyskland. Hans politikk overfor Italia var ikke av en sort som skulle virket provoserende på italienerne.
Samtidige begynte italienerne og spesielt guvernøren over Albania, Francesco Jacomoni, å ta fram spørsmålet om den albanske minoriteten i Cham i det greske Epiros som et middel for å vinne seg albansk støtte. Selv om det hadde vist seg at den albanske støtten til en «befrielse av Chameria» egentlige var noe dempet, sendte Jacomonu gjentatte overoptimistiske rapporter til Roma om albansk støtte. I juni 1940 ble den lokale lederen Daut Hoxha som hadde kjempet for den albanske minoritetens interesser, funnet drept uten sitt hode ved landsbyen Vrina. Hoxha var stemplet som en banditt av det nasjonalistiske regimet i Athen. Jacomonu beskyldte hemmelige greske agenter for mordet, og spenningen langs den albansk-greske grensen økte etter han hadde begynte med å bevæpne irregulære albanske bander for væpnet kamp mot greskerne.
Kort etter Frankrikes fall rettet Mussolini sitt fokus mot Hellas. Ifølge notatet for 3. juli 1940 for hans svigersønn og utenriksminister grev Galeazzo Cianos dagbok:"...Britiske skip, kanskje også fly får ly og bli gjenopptanket i Hellas. Mussolini er rasende. Han har besluttet å handle." Den 11. august var beslutningen om å starte krig tatt:"Mussolini fortsetter med å snakke om et lynangrep inn i Hellas i slutten av september. I mellomtiden ble den opprinnelige plan om å angripe Jugoslavia lagt på hyllen på grunn av tysk motstand og mangel på transportmidler." Den 12. oktober 1940 besatte tyskerne de rumenske oljefeltene. Denne handlingen som ikke var forvarslet på forhånd, gjorde Mussolini rasende ettersom han anså det som en tysk inntrengning i det sørøstlige Europa som Italia hevdet var i sitt interessesfære. Tre dager senere innkalte Mussolini et møte i Roma for å diskutere invasjonen av Hellas. Bare generalstabssjefen, marskalk Pietro Badoglio, gjorde innvendinger og påpekte behovet for å samle minst tjue divisjoner før en invasjon vil være mulig. Men den lokale hærsjef i Albania, generalløytnant Sebastiano Visconti Prasca mente at det vil være nok med tre divisjoner for den første fasen av offensiven (erobringen av Epiros) i første omgang. Mussolini ble forsikret av sin stab om at krigen vil være overstått på to uker, og utenriksminister Ciano fikk oppgave om å finne en casus belli for et krigsutbrudd. Ciano hevdet at han skulle være i stand til å finne støtte blant bestemte personer i Hellas for å behjelpe innsatsen. I den følgende uke ble kong Boris III av Bulgaria invitert til å delta i det kommende felttoget mot Hellas, men han avslo Mussolinis invitasjon.
En propagandakrig overfor den greske staten ble startet i Italia som også startet de første provokasjoner, som overflygning av gresk område og truende angrep med fly mot greske krigsskip. Dette kulminerte med et angrep av en italiensk ubåt som senket den greske lette krysseren «Elli» i Tinos havn den 15. august 1940 (en nasjonal religiøs helligdag). Tross klare beviser om at Italia var ansvarlig for senkningen med stort tap av menneskeliv, kunngjorde det greske regimet om at angrepet var utført av en ubåt av ukjent nasjonalitet. Selv om fasaden av nøytralitet fremdeles ble opprettholdt, var folket i landet og opinionen i verden godt klar over hvem de skyldige var (og beskyldte Mussolini og hans utenriksminister grev Ciano for å stå bak).
Italiensk ultimatum og gresk reaksjon
Om aftenen den 28. oktober 1940 avleverte Italias ambassadør i Athen, Emmanuele Grazzi, et ultimatum fra Mussolini til Metaxas. Her krevde Il Duce fri adgang for hans tropper for at disse skulle besette uspesifiserte «strategiske punkter» på gresk område. Hellas hadde vært vennlig stemt overfor det nasjonalsosialistiske Tyskland, og det var gjensidige handelsrelasjoner, men nå ville Tysklands allierte Italia gå til kamp med Hellas. Metaxas avviste ultimatumet på fransk med ordene: «Alors, c`est la guerre» («Javel, det betyder krig.»).
Ved dette gjenspeilte han det greske folkets vilje til å yte motstand, en vilje som manifestere seg i betegnelsen «Ohi-dagen» med det greske ordet «Ohi» som betyr nei. Få timer senere begynte Italia å angripe mål i Hellas fra sine militære baser i Albania. Krigsutbruddet ble offentliggjort av radioen i Athen tidlig om morgenen den 28. oktober med den berømte meddelelsen på to setninger fra generalstaben: ''«Siden kl. 6.30 denne morgen, angriper fienden våre forposter ved den gresk-albanske grensen. Våre styrker forsvarer fedrelandet.»''
Kort etter talte Metaxas til det greske folket med ordene: ''«Tiden er kommet for Hellas som skal kjempe for sin uavhengighet. Nå må vi vise oss verdig overfor våre forfedre og den frihet de gav oss. Grekerne kjemper nå for deres fedreland, deres koner, deres barn og hellige tradisjoner. Nå, fremfor alt, kjemp!»'' Den siste setningen var et ordrette sitat fra Aischylos drama Perserne. Som svar på denne talen gikk den greske befolkningen etter sigende spontant ute på gatene og sang patriotiske greske sang og ropte anti-italienske slagord. Menn og kvinner i hundretusentall over hele landet begav seg til hærens rekrutteringskontorer for å la seg innrulleres. Hele nasjonen hadde med ett blitt samlet mot den italienske aggresjonen. Selv den fengslede lederen av den forbudte kommunistpartiet i Hellas, Nikolas Zachariadis, utsendte et åpent brev der han talte for motstand tross Kominterns linje om å følge den stadige eksisterende Molotov–Ribbentrop-pakten om å avslå fra aggresjon mot Tyskland og hennes allierte. (to år senere beskyldte han Metaxas for å føre en «imperialistisk» krig og oppfordret greske soldater til å desertere og velte regimet.)
Slagplaner og slagorden
Fronten var ca. 150 km bred og bestod av fjellrikt terreng med meget få veier. Fjellkjeden Pindos delte i praksis området i to atskilte operasjonsområder: Epiros i sørvest og det vestlige Makedonia i nordøst.