cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alberto Elli
Ellis karriere tok slutt i mai 2002 da han ble suspendert i 6 måneder. Bakgrunnen for dette var etterforskningen etter Giroen i 2001, da illegale produkter ble funnet hos flere ryttere under et politiraid. Etter noen års fravær fra sykkelsporten kom Elli tilbake og er i dag sportsdirektør i Preti Mangimi-laget.
Viktigste resultat
1987
1992
1993
1994
Formel 1-sesongen 1982
Formel 1-sesongen 1982 var den 33. sesongen av FIAs Formel 1-verdensmesterskap. Sesongen startet 23. januar 1982 og ble avsluttet 25. september etter seksten løp. Verdensmesterskapet for førere ble vunnet av Williams-føreren Keke Rosberg, som ble den første verdensmesteren fra Finland. Konstruktørmesterskapet ble vunnet av Ferrari.
Konstruktører og førere
Følgende konstruktører og førere konkurrerte i Formel 1-verdensmesterskapet i 1982.
Førermesterskapet
Poeng ble gitt til de første seks plassene i hvert løp med henholdsvis 9, 6, 4, 3, 2 og 1 poeng.
Konstruktørmesterskapet
Som for førermesterskapet ble det i konstruktørmesterskapet gitt poeng til de første seks plassene i hvert løp med henholdsvis 9, 6, 4, 3, 2 og 1 poeng.
Alberto Elli
Viktigste resultat
1995
1996
1997
1998
1999
2000
Vest-Agder
Vest-Agder er et landskap og tidligere fylke i Norge og nåværende valgkrets til Stortingsvalg som utgjør den vestlige delen av Agder fylke fra 1. januar 2020. Det grenser mot Rogaland i vest, Aust-Agder i øst og nord og mot Skagerrak i sør. Kystlinja er 709 km lang, mens folkemengden var 174 324 (1. januar 2012). Fylkesadministrasjonen var lokalisert til Kristiansand. Vest-Agder fylke tilsvarte i all hovedsak området som til og med 1918 hadde navnet Lister og Mandals amt samt Kristiansand som sto utenfor amtet. Navnet Agder har grunnbetydningen «utstikker», altså stedet hvor landet stikker ut i havet. Det er trolig Lindesneshalvøya eller Listalandet som har skapt denne forestillingen. I 2017 vedtok Stortinget at fylkene Aust- og Vest-Agder skulle slås sammen til den nye regionen Agder, med virkning fra 1. januar 2020.
Natur og geografi
Vest-Agder har et variert, men jevnt over skrint jordsmonn og livsgrunnlag, særlig i indre strøk. Områder egnet for jordbruk finnes først og fremst på kysten og i dalførene. Halvøya Lista sørvest i fylket er et av landets beste jordbruksområder, og her er jordbruket fremdeles en hovednæring. Liknende fruktbare områder med eik og andre varmekjære løvtrær finner vi i fjordene og i istidens moreneavsetninger helt ute ved kysten, i praksis i et belte langs kysten. Utover dette er fylket preget av sure jordsmonn med mye barskog dominert av furu og einer, og mange steder når barskogen helt ut mot havet. De fruktbare, kalkrike områdene er sjeldne, og dette er årsaken til at fylket hadde en relativt lav befolkning i jordbrukssamfunnet.
Fylket består nesten utelukkende av grunnfjell, den kaledonske fjellkjedefoldingens skyvedekker nådde ikke så langt sørøst. Vanlige bergarter er gneis, granitt og marmor. Hele fylket er den del av det svekonorvegiske grunnfjellsskjold, som er 1 milliard år gammelt eller noe mer. Grunnfjellet har sprekke- og svakhets-soner som strekker seg som rutenett nordøst-sørvest, og mange av de store innsjøene i Setesdalsheiene ligger orientert etter disse sonene. Det er også noen nord-sørgående sprekksoner som gjennom nyere tid har blitt gravd ut av istider og smeltevann, og disse sprekksonene har gitt opphav til Sirdalen og de andre større elvedalene i fylket. I Knaben gruver nord i Kvinesdal har det vært brutt molybden.
For rundt 600 millioner år siden sank grunnfjellet i havet og ble gjennom millioner av år dekket av noen tusen meter tykke sedimenter hvor det nederst ble dannet fyllitt. Under den kaledonske fjellkjedefolding 200 millioner år senere ble dette sedimentære dekket hevet opp, og noen steder førte fjellfoldingen til at eldre gneis ble lagt som en kappe over de nå hevede sedimentmassene. I kvartær-tiden ble sediment- og fyllitt-dekket slitt bort, og man finner i dag bare de nederste (eldste) lagene av dette fyllitt-dekket nord og vest for Blåsjø, og på enkelte topper helt nord i fylket.
Siste istid avsatte både flyttblokker og bunnmorene, og noen steder finner man dødisgroper. Det er også noen steder avsatt eskere, fra Setesdalsheiene i nord til Lista i sør. Det store norske raet går over land helt ytterst på Listalandet ved Lista fyr, over bare noen hundre meter.
Elver
Vest-Agder hadde opprinnelig ni store lakseelver: Tovdalselva, Otra, Songdalselva (Søgneelva), Mandalselva, Audna (Audnedalselva), Lygna, Kvina, Fedaelva og Sira.
Den stedegne laksen er utdødd i alle vassdragene.
Flora og fauna
Mange steder i fylket er fjellet svært blankskurt, med noe flyttblokker og beskjedent jorddekke med en sparsom vegetasjon. Den sure grunnfjellsbunnen gir mest grobunn for hardføre arter av gress og lyng i nord, og mye furu over hele fylket. Men rundt Kristiansandsfjorden er det lune viker og sletter med mer varmekjær løvskog med innslag av parklandskap, delvis plantet og forvillet samt et betydelig innslag av ballastplanter. Gimle gård har fylkets eneste arboret.
Dyrelivet omfatter blant annet elg, rådyr, rødrev, hare, lemen, fjellrype, villrein og gaupe. I Setesdalsheiene i nord finnes en villreinstamme, men kraftutbyggingen har redusert beitemarkene og presset denne reinstammen. Sur nedbør har også redusert mange ørretstammer i området. De kalkrike fyllitt-områdene i nord og vest har noe ørret, mens bekkerøye er satt ut i de surere vannene som dominerer i Vest-Agder.
Etymologi
Navnet Agder (Agðir på norrønt) har grunnbetydningen «utstikker», altså stedet hvor landet stikker ut i havet. Det er trolig Lindesneshalvøya eller Listalandet som har skapt denne forestillingen. Det finnes andre stedsnavn i Europa som trolig har samme opphav – for eksempel i Cap d'Agde (Kapp Agder) på Frankrikes middelhavskyst. Dette skyldes at dette er felles, nedarvet indoeuropeisk ordstoff. Grekerne oppfattet navnet som Agathe, og fra Hecataeus' geografiske beskrivelser fra 500-tallet før vår tidsregning, vet vi at den greske kolonien ved Cap d'Agde het nettopp Agathe.
Kultur og samfunn
Kulturgeografisk sett er Vest-Agder et overgangsområde mellom Østlandet og Vestlandet. I forhistorisk tid er det nettopp i denne regionen at kulturspesifikke trekk som er knyttet til henholdsvis øst og vest i landet, møtes. Dette gjelder ikke minst religionsforhold, fylket ble en viktig arena for lavkirkelig lekmannsbevegelse og avholdskultur. Forbindelsene til Danmark, spesielt til Jylland, har vært særlig tette i Vest-Agder. I byggeskikk og arkitektur er det mange eksempler på fylkets posisjon som overgangsområde i nyere tid.
Vest-Agders kultur er – som Aust-Agders – tydelig delt i en innlandskultur i nord og en kystkultur i sør. I eldre tider var kystkulturen barsk og preget av skipsfarten, med høy kriminalitet. Men en kristen vekkelse på 1900-tallet endret mye av kystmentaliteten. Innlandskulturen har vært svært lite preget av religion, og har røtter i Setesdalens og de andre dalførenes førkristne tradisjoner. Tradisjonelt har innlandet i sterke grad vært republikansk (1905) og sognet til Arbeiderpartiet, mens dette partiet står svakt langs kysten.
En tredje, sterk kulturimpuls vest i fylket oppstår fra båndene til USA, hvor mange vestegder utvandret. Vest i fylket endte mange utvandrere med å «pendle» mellom USA og Vest-Agder, og brakte med seg amerikansk populærkultur til områder som Lista, Lyngdal og Kvinesdal. Disse kulturimpulsene er fortsatt godt synlige.
Fylket har et variert kulturtilbud med en rekke lokale festivaler, hvor Quartfestivalen har stått i en særstilling. Det er variert kulturliv særlig i Kristiansand, hvor Agder teater har regionsfunksjoner. Det er en rik teatertradisjon i byen, fra Det Dramatiske Selskab som ble etablert i 1787 og frem til Villa Rose Teater, Idun Teater og Samsen kulturhus som drivende miljøer i dag. Kristiansand symfoniorkester har lokaler i Kilden teater- og konserthus, som ble åpnet i 2012 på Odderøya i Kristiansand.
Kommuner
Vest-Agder var inndelt i 15 kommuner, fem bykommuner og ti landkommuner. De opprinnelige bykommunene er Kristiansand, Mandal, Farsund og Flekkefjord.
Før de omfattende kommunesammenslåingene i 1964, var det hele 40 herreder og bykommuner i fylket. Fylkets største kommuner etter folketall var da Kristiansand kommune og Oddernes kommune. Sistnevnte utgjorde forstedene rundt Kristiansand og ble innlemmet i bykommunen fra 1965 sammen med kommunene Randesund og Tveit. Mandal ble på samme måte sammenslått med kommunene Halse og Harkmark og Holum.
Tettsteder i Vest-Agder
Fra og med 2013 endret Statistisk sentralbyrå på sin definisjon av tettsteder. Under er en oversikt over de 20 største tettstedene i Vest-Agder, basert på byråets definisjon. Fylket hadde 15 tettsteder med mer enn 1000 innbyggere, hvorav fire i Kristiansand kommune. Per 2016 var ett øvrig tettsted med mer enn 700 innbyggere (Tonstad), og 15 mindre tettsteder med over 300 innbyggere.
Nesten alle tettstedene ligger langs kysten, og alle bykommunene gjør det. Den viktigste faktoren bak tettstedsvekst i innlandet har vært Sørlandsbanen – alle større tettsteder i innlandet av Vest-Agder, unntatt Vennesla og Tonstad, er opprettet som stasjonsbyer langs jernbanen, som ble ført frem til Kristiansand i 1938, og videre vestover fra Kristiansand i krigsårene 1943–1944. Vennesla vokste opp både som stasjonsby med Setesdalsbanen fra 1896, og som industristed rundt Hunsfossen og Vigelandsfossen som ga opphav til Hunsfos fabrikker og Vigeland Brug.
Administrative inndelinger
Regionråd:
Prostier, under Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke:
Tingretter, under Agder lagdømme:
Helsedistrikter, under Helseregion Sørøst:
Veidistrikter, under Veiregion Sør:
Tidligere fogderier:
Fylkestinget 2015–2019
Fylkeskommunen styres etter formannskapsmodellen. Fylkestinget har 35 representanter. Terje Damman (H) er fylkesordfører, og Tore Askildsen (KrF) er fylkesvaraordfører.
Representasjon på Stortinget
Fra de første partidannelsene i Norge var Venstre det dominerende, politiske partiet i fylket. Partiet – inkludert Moderate Venstre og Frisinnede Venstre – var sammenhengende representert på Stortinget gjennom 90 år, fra 1883 til 1973. Det var også det eneste partiet i 30 år, fra 1883 til 1913. Venstre hadde igjen alle representantene i perioden fra 1916 til 1918 da Høyre igjen ble representert. I perioden fra 1922 til 1936 hadde Venstre to representanter fra fylket.
Høyre fikk sin første stortingsrepresentant fra Lister og Mandals amt i 1913, men falt ut ved neste valg. Høyre ble igjen representert i 1919 og var så representert sammenhengende frem til 1927, fra 1931 til 1933 og fra 1937 til 1945. I 1954 ble partiet representert igjen og hadde stortingsrepresentasjon frem til 1961, men falt så ut. Fra 1965 og frem til i dag har partiet vært sammenhengende representert fra Vest-Agder, og med to representanter i periodene fra 1981 til 1989 og fra 2001 til 2005.
Bondepartiet ble for første gang representert fra Vest-Agder i 1922 og beholdt representasjonen frem til 1953. Etterfølgeren Senterpartiet fikk valgt inn én representant i 1961, falt ut ved neste valg, men ble så representert i to perioder, fra 1973 til 1981.
Kristelig Folkeparti ble første gang representert fra fylket i 1954, falt ut ved neste valg, men kom så inn igjen i 1961 og har beholdt mandatet frem til i dag. I to perioder hadde partiet to av fem representanter, nemlig 1997–2005.
Fremskrittspartiet fikk sin første stortingsrepresentant fra Vest-Agder i 1989, var urepresentert i følgende periode, for så å ha representasjon fra 1997 til 2001. Partiet falt deretter ut igjen. De to siste valgperiodene har partiet kommet sterkt tilbake og oppnådde to mandater både for perioden 2005–2009 og 2009–2013.
SV fikk sitt første mandat fra Vest-Agder ved valget i 2009, et utjevningsmandat som partiet mistet etter fire år.
Historisk representasjon på Stortinget fra Vest-Agder siden 1973:
Stortingsrepresentanter
Vest-Agder har seks stortingsrepresentanter i perioden perioden 2017–2021:
Se også Stortingsvalget 2017 i Vest-Agder.
Partioppslutning
Historisk prosentvis partioppslutning ved stortingsvalg i Vest-Agder siden 1973:
Fet skrift markerer blokkene (Venstresiden: Ap+SV. Sentrum: KrF+V+Sp. Høyresiden: H+Frp). M = Antall mandater innvalgt på Stortinget.
Fyr
Vest-Agder har noen av de mest berømte og viktigste norske fyr gjennom tidene.
Katarer
Katarer var en kristen sekt i seinmiddelalderen. Trossamfunnet var særlig utbredt i det sørlige Frankrike og det nordlige Italia fra ca. år 1000. Katarene var opprinnelig en reformbevegelse innenfor bogomilkirkene i Dalmatia og Bulgaria som fremmet en tilbakevending til det kristne budskapet om perfeksjon, fattigdom og preken. Det var en hovedsakelig gnostisk dualistisk kristentro. Ideen om to guder, eller to prinsipper, den ene god og den andre ond, sto sentralt i katarenes trossystem.
Navn
Betegnelsen «katar» er avledet fra middelalderlatin Cathari, «den rene», fra den greske teksten i Det nye testamente, katharizein, «å gjøre rent», avledet fra greske katharos, «ren, ublandet». Selv kalte de seg for Bons Hommes, «gode menn» i betydningen gode kristne. De ble også kjent som «albigensere» ettersom det var mange tilhengere i den franske byen Albi og det omliggende området på 1100- og 1200-tallet. Benevnelsen «katar» gav opphav til ordet «kjetter» (vranglærer) (via tysk «Ketzer»).
Lære
De prekte et liv i nøysomhet og forsakelse, i kontrast til såvel den katolske som den ortodokse kirkes verdslige rikdom.
Opprinnelsen
Katarene selv vektla at deres religion kom fra Østen, som ifølge dem var der den opprinnelige kristendommen fra apostlene hadde blitt bevart. Med «Østen» menes det her konkret Bulgaria og Konstantinopel. Allerede på 900-tallet hadde det der eksistert en gruppe kalt bogomilene, som av deres motstandere hadde blitt oppkalt etter grunnleggeren Bogomil, en bulgarsk, ortodoks prest. Katarene må derfor forståes som den vestlige grenen av de bogomilske kirkene i øst.
I et større religionshistorisk perspektiv minner katarenes og bogomilenes tolkning av kristendommen forbløffende om hva som ble tenkt av gnostikerne og manikeerne i antikken. Men det er usikkerhet om i hvilken grad det egentlig er mulig å trekke opp historiske forbindelseslinjer fra bogomilene tilbake til disse gamle kjetterbevegelsen. En av grunnene til det, er at det ser ut til at det ikke var en viden kjennskap til de eldre gnostiske og manikeiske skriftene blant katarene og bogomilene.
Under adelsskapets beskyttelse
Katarene vant tilhengere flere steder i Frankrike, også innen adelen. De fikk lenge drive sin forkynnelse uten motstand fra det lokale adelsskapet. De ble etterhvert møtt med sterk motstand fra den katolske kirke, men uten at det lokalt ble gjort begrensninger i deres trosutøvelse.
På 1100-tallet ble katarismen sterkt utbredt i områdene i Sør-Frankrike. Det var særlig greven Raymond Roger Trencavel (1185–1209) som beskyttet katarene i sine landområder. Det var der de ble kjent som albigensere, etter byen Albi.
Fra Sør-Frankrike spredte de seg også til Holland og Tyskland, men der ble de aldri noen store grupper.
Forsøk på omvendelse
Den katolske kirke var meget urolig over denne utviklingen. I en periode prøvde den katolske kirken å omvende katarene med fredelige midler.
I 1204 utnevnte pave Innocens III tre pavelige legater og inkvisitorer for en ny prekenmisjon mot albigenserne under abbed Arnaud Amaury av Cîteaux. Siden kjetteri var en forbrytelse, skulle legatene ikke bare preke, men også overlevere kjetterne til de sivile myndighetene for forvisning og beslagleggelse av eiendom. En av de fire var cisterciensermunken Pierre de Castelnau. Tiltaket hadde liten effekt uten støtte hos de lokale myndighetene.
Andre som prøvde seg var Dominikus (kjent som sankt Dominikus) og hans medhjelpere. Deres metode var først og fremst forkynnelse og offentlige disputter med ledende katarer. Katarene valgte ofte et liv i streng fattigdom. For å vinne katarenes tillit, søkte den lille flokken av forkynnere å leve et like asketisk liv som dem. De maktet i liten grad å nå sine mål.
Korstogene
Etterhvert ble bevegelsen ansett som en så stor fare for den katolske kirke, at pave Innocens III beordret militær makt satt inn mot katarene og deres fører, grev Raymond. Han erklærte i juli 1209 hellig krig (albigenserkorstoget) mot dem etter å ha erklært katarene som satanister.
Etter å ha inntatt Béziers og massakrert 20 000 innbyggerne, tvang korstogshæren til Simon de Montfort innbyggerne i Carcassonne til å overgi seg 15. august 1209, etter to ukers beleiring av byen. Da hadde nesten alle innbyggerne kommet seg unna gjennom underjordiske ganger og gjemt seg i skogene rundt. Av de gjenværende 500 innbyggere (gamle, syke, barn), fikk hundre forlate byen nakne, «kun medbringende sine synders last», og de øvrige 400 ble brent eller hengt.
Om abbeden Arnaud Amaury som kan ha spilt en fremskutt rolle under plyndringen av Béziers og massakrene av byens borgere den 22. juli 1209, forteller legenden at da byen ble inntatt ble han spurt om hvordan man skulle skjelne mellom katolikker og katarer, og at han da svarte ''Caedite eos! Novit enim Dominus qui sunt eius!'' («Drep dem alle, for Gud kjenner sine»).
I løpet av noen år ble det lokale adelsskapet fratatt sine stillinger, og katarene ble enten drept eller tvunget til omvendelse under trusler om dødsstraff.
Falkefamilien
Falkefamilien (Falconidae) er en familie med små til mellomstore predatorer i ordenen falkefugler (Falconiformes). Den inkluderer 65 arter og består av falker, falkonetter og karakaraer. Artene blir inndelt i to eller tre underfamilier. Om familien deles in i to blir den ene underfamilien gjerne delt opp i to tribus.
På IUCNs rødliste regnes to arter som sterkt truet av utryddelse, fem arter som sårbare, åtte arter som nær truet, mens 49 arter regnes som livskraftige. To av artene er utryddet etter år 1600, hvorav én i nyere tid; Caracara lutosa ble sist registrert i 1903, og Falco duboisi er egentlig bare kjent fra fossile beviser, mens det eneste historiske beviset for denne lille falken stammer fra emerillon-folket (Fransk Guyana) og daterer seg til 1671–1672.
Seks arter frekventerer i Norge; jaktfalk, vandrefalk, dvergfalk, tårnfalk, lerkefalk og aftenfalk. I tillegg er en rødfalk funnet død ombord et fiskefartøy utenfor Svalbard. Vandrefalken regnes av mange som verdens hurtigste dyr, da den under stup kan komme opp i hastigheter på omkring 350 km/t. De artene som finnes i Norge er trekkfugler og har vært fredet her siden 1971.
Taksonomi
Fuchs et al. (2015) fant ut at krongruppen i Falconidae daterer seg til oligocen, noe som er svært interessant med tanke på at krongruppene til søstergruppene, papegøyefugler (Psittaciformes) og spurvefugler (Passeriformes), er mye eldre.
Om falkefamilien er korrekt plassert som søster til papegøyer og spurvefugler, må altså familien ha oppstått i tidlig eocen eller (mer sannsynlig) under paleocen (altså for omkring 50–60 millioner år siden). Men det er alt slått fast at alle nålevende falkearter stammer fra én og samme linje, som oppsto under oligocen (og er omkring 30 millioner år gammel), så alle linjer fra de tidligste 20–30 millionene med år må altså ha dødd ut. Interessant nok er det også at ordenen med falkefugler (Falconiformes) har svært sparsomt med fossile beviser.
Det eldste beviset man har funnet (1995 ) er ganske nylig blitt beskrevet (publisert i Journal of Ornithology i januar 2016) og stammer fra tiden før den første splittelsen i Falconidae begynte, for omkring 34,8 millioner år siden. Fossilet har fått det vitenskapelige navnet Antarctoboenus carlinii og er trolig omkring 50 millioner år gammelt. Funnet stammer fra La Meseta-formasjonen på Seymourøya i Weddellhavet (Antarktis), cirka 90 km øst for Trinityhalvøya. Øya har vulkansk opphav og et areal på cirka 110 km². Den nye beskrivelsen av A. carlinii støtter en eldre hypotese om at det meste av den evolusjonære utviklingen skjedde i Sør-Amerika og at Falconinae oppsto fra primitive neotropiske former eller i Australasia.
Beskrivelse
Artene i falkefamilien skiller seg fra andre raptorer ved at de stort sett dreper byttet med nebbet i stedet for klørne. Til dette har fuglene en såkalt «falketann» på nebbet, et skarpt framspring på hver side overnebbet som passer inn i tilsvarende innbuktninger i undernebbet. Neseborene er dessuten sirkelrunde og har en frittstående tapp i midten, i motsetning til andre rovfugler som har mer eller mindre ovale nesebor. Noen falker fanger byttet i flukt, andre på bakken, men karakaraene er i hovedsak er åtseletere. Enkelte kan også spe på kostholdet med larver fra bier og veps.
Med unntak av karakaraene, har falker gjerne svært kort hals og et relativt butt ansikt, noe som gir fuglene er kompakt uttrykk. Karakaraene har lengre ansikt og større nebb enn andre falker, som gjerne har et kort, krummet nebb. Fjærdrakten er gjerne brun til nøttebrun, grå, sort eller hvit (og kombinasjoner), og typisk spettet på undersiden, som gjerne er lys. Tropiske arter er gjerne mer fargesterke og kontrastfulle.
Utbredelse og habitat
Artene i falkefamilien er globalt utbredt, med unntak av i Antarktis og i områder med evig is og polarklima. Størst utbredelse har artene i slekten Falco, som er den eneste virkelig globale slekten.
Falkefuglene habiterer alt fra iskald tundra og snøkledde fjell til glovarm ørken og fuktig tropisk regnskog, og selvsagt alt imellom disse ytterpunktene. Størst biologisk mangfold viser artene under tropisk forhold, mens kun to arter hekker på den arktiske tundraen. Det er dessuten større mangfold i lavlandet enn oppe i høyden.
Atferd
Falkefuglene dreper stort sett levende byttedyr med nebbet. Noen arter fanger byttet i fri flukt, andre på bakken. Noen stjeler byttet fra andre fugler, også artsfrender. Selv om mange ser på falkene som hurtigflygende attakkerende rovfugler, så stemmer altså ikke alltid dette. Mange av karakaraene er oftere å finne spankulerende på bakken, der de både plyndrer andre og leter etter tilfeldig mat. Latterfalken (Herpetotheres cachinnans) har spesialisert seg på å fange slanger, både i trærne og på bakken. Noen arter er også regulære og svært dyktige kleptoparasitter, som nordkarakaraen (Caracara plancus) og aplomadofalken (Falco femoralis).
Artene i falkefamilien bygger ikke reir selv, men overtar heller gamle reir eller hule trær etter andre rovfugler, eller de legger eggene direkte på ei fjellhylle.
Inndeling
Inndelingen følger i hovedsak Fuchs et al. (2015), men med oppdaterte revisjoner av HBW Alive (2018) og Birds of the World/Clementslista (2022). Det hersker ikke full konsensus om inndelingen av familien. Norske artsnavn følger Norsk navnekomité for fugl og er i hovedsak i henhold til Syvertsen et al. (2020).
Note
(1) Orientpygméfalken (P. insignis) er kanskje ikke så nært beslektet med afrikapygméfalken (P. semitorquatus) som tidligere antatt. Fuchs et al. (2015) hevder at den trolig må regnes som en monotypisk art i slekten Neohierax og har plassert slekten som basal sammen med Falco i tribuset Falconini. Han hevder at disse linjene (Neohierax og den som siden første fram til Falco) trolig splittet lag for omkring 10–15 millioner år siden. Falco er imidlertid av yngre dato, og artene i denne slekten har trolig en felles stamfar som levde for omkring 5–8 millioner år siden. Hva som er rett er uavklart, men siden en slik plassering fortsatt mangler allmenn aksept, plasseres arten her i henhold til HBW Alive i slekten Polihierax. Plasseringen vises imidlertid også som Fuchs hevder, som basal i tribuset Falconini, men i parentes.
(2) Mange av karakaraene er svært nært beslektet. Fuchs et al. (2015) mener derfor at artene i de tre slektene Ibycter, Milvago og Phalcoboenus kan overføres til slekten Daptrius. Forslaget mangler imidlertid støtte foreløpig, men er vist her under ny inndeling i treet over. Dette forslaget innebærer dessuten to nye arter, arter som tidligere ble regnet som underarter. Dessuten er en art (Micrastur plumbeus) nedgradert til underart (M. gilvicollis plumbeus).
Fabian Andersen
Fabian Andreas Andersen (født 10. november 1988 i Drammen) er en norsk fotballspiller som for øyeblikket spiller for Kvik Halden. Hans posisjon på banen er på midtbanen. Andersen kom til Mjøndalen fra Østsiden IL i begynnelsen av desember 2008 og har en fortid i Fredrikstad hvor han spilte juniorfotball.
Festspillene i Nord-Norge
Festspillene i Nord-Norge er et årlig kulturarrangement og festival i Harstad i Troms som blir arrangert av en stiftelse med samme navn. Festspillene varer vel ei uke rundt sankthans. Direktør er Ragnheiður Skúladóttir.
Innhold
Festivalen er «de arktiske festspillene» med ambisjoner om å bli verdens viktigste kunstfestival for hele det sirkumpolare nord.
Festspillene i Nord-Norge forvalter tilskuddsordninger der det til sammen deles ut 1,3 millioner kroner årlig. Hovedmålet er å stimulere kunst- og kulturlivet i landsdelen og legge til rette for dristige grenseoverskridende prosjekter både innen scenekunst, musikk og visuell kunst. Gjennom Ungkunststipend og Open Call oppfordres det til nyskapende sceniske samarbeidsprosjekter som utfordrer kunstnernes egne uttrykk i møter med andre.
Festspillene i Nord-Norge arrangerer årlig NUK (Ny Ung Kunst) i festspilluka.
Barnas festspill
Festspillene ble etablerte i 1964, og ble arrangert for første gang i 1965. Fra 1966 var tilbud til barn og ungdom en del av festspillene. Begrepet «Barnas festspill» ble introdusert i 1968, og fra 1970 «Barnas festspillhus».
Tilbudet til barn omfatter både forestillinger og verksteder i flere ulike kunstfag.
Fra 1997 har Festspillene årlig tildelt to stipendier til unge uetablerte kunstnere.
«Barnas festspill» ble tildelt Teskjekjerringprisen i 1986. I juryens begrunnelse het det at «Barnas Festspill er blitt et kraftsentrum i landsdelen, med klare virkninger mange andre steder.»
Historikk og aktiviteter
Festspillene ble første gang arrangert i 1965 med åpningsdag 5. juni. Ideen til Festspillene kom fra Jan Kristian Nilsen («Nilas»), journalist i Harstad Tidende. 8. april 1964 møttes et antall representanter fra sang- og musikklivet i Harstad. Møtet foregikk på Grand Hotell og et interimsstyre ble nedsatt. Følgende personer fra dette styret, foruten idehaveren, hadde viktige roller i mange år: Leif Arne Heløe, Erling Hall-Hofsø, Svein Hauanog, mens ordfører Bjarne Berg-Sæther var leder av festspillrådet (1964-1971). 22. juni samme år ble det så arrangert et stiftelsesmøte hvor det ble vedtatt en programprofil som skulle bli stående gjennom mange år.
De første festspillene var nærmest som et stort nordnorsk sang- og musikkstevne på frivillig basis. Jazz (jazzklubb) var en sentral ingrediens. Etter få år kom et nytt viktig element inn med sagaspill ved Laugen på Trondenes. De tre sagastykkene Vargtid, Selshemnaren og Asbjørn Selsbane ble skrevet av Vera Henriksen og dramatisert og instruert av skuespilleren Asbjørn Toms. I 1999 og 2001 ble et fjerde stykke, Vardøger/Vaigasat, skrevet av dramatikeren Hilde Skancke Pedersen og oppført.
I noen år var det i forbindelse med festspillene et nordnorsk symfoniorkester som tidvis hadde med verdenskjente solister, som for eksempel den russiske pianisten Vladimir Asjkenazi. Orkesteret ble ledet av Ernst Glaser.
Blant de ulike elementene som etter hvert kom inn i arrangementet var «markeringsdistrikter» fra 1974 til 2001, hvor én nordnorsk kommune ble hvert år ble trukket frem for å demonstrere sine kulturelle kvaliteter.
I 2014 feiret Festspillene sitt 50 årsjubileum. Kunstner Amund Sjølie Sveen ble invitert for å lage åpningsforestilling i Harstad kulturhus, og resultatet ble første versjon av NORDTING, et sjangeroverskridende kunstprosjekt som fikk mye oppmerksomhet både i 2014 og i 2019, da Sveen og NORDTING ble invitert tilbake av daværende direktør Maria Utsi for å skape en utendørs åpningsseremoni på busstorget.
Torstein Raaby
Torstein Pettersen Raaby (1918-1964) var en norsk ingeniør og radiotelegrafist som var motstandsmann under andre verdenskrig. Han var først agent for Sovjetunionen og deretter agent for britiske Secret Intelligence Service og ble tildelt Krigskorset med sverd, Norges høyeste utmerkelse. Han deltok i Thor Heyerdahls Kon-Tiki-ekspedisjon etter krigen.
Bakgrunn
Raaby var utdannet ingeniør i Sveits. Han hadde eksamen fra Lycée Pierre-Corneille i Rouen, Frankrike. Han hadde også gått på skole i Tyskland. Han snakket begge språkene flytende.
Motstandsarbeid og krigstjeneste
Den 9. april 1940 abeidet Raaby ved Finnmark kringkaster i Vadsø. Radiohuset i Vadsø ble ødelagt ved bombing og han ble overført til kringkastingen i Tromsø og kom der i kontakt med motstandsfolk. Han ble senere det året engasjert i motstandsarbeid. Han flyttet til Tromsø og drev sammen med Alfred Henningsen en radiosender, som ble benyttet til å sende meldinger om tyske styrker. I slutten av 1941 satte de opp en radiosender i Harstad uten å oppnå kontakt. Deretter flyttet de utstyret til Tromsø og i januar 1942 fikk de kontakt. De fikk hjelp av Eyvind Steenstrup, som hadde kontakt med havnevesenet i Tromsø, til å skaffe informasjon. Raaby og Henningsen oppholdt seg mye på en kafe der skipslosene samlet seg og gjennom samtaler med disse fikk de informasjon tider, øvrige havner og last. Raaby hadde kontakter i Burfjorden for å forsøke å skaffe informasjon om marinens aktiviteter i Altafjorden. I februar 1943 ble senderen avslørt og han flyktet til Sverige med gestapo etter seg. I Sverige meldte han seg for norske myndigheter der og ble sendt til Storbritannia. I Storbritannia fikk han opplæring i fallskjermhopping, våpenbruk og nærkamp samt oversikt over de tyske skipstypene. Tidlig på sommeren 1943 var han klar til spionasjeoppdrag. Etter at han måtte flykte til Sverige i 1943, fikk han vite at det var russerne som hadde mottatt meldingene han sendte.
Som befalsutdannet og erfaren agent, fikk han i oppdrag å reise til Lyon i Frankrike for å likvidere den tyske SS-offiseren og Gestapo-mannen Klaus Barbie, som tok livet av jødiske barn. Men før oppdraget var utført, ble Raaby kalt tilbake til England. Han skulle ut på viktigere oppdrag – som ledet fram til senkingen av «Tirpitz».
I juni 1943 begynte Raaby treningen hos Secret Intelligence Service, for deretter å bli sendt til Alta i september med oppdrag å rapportere om det tyske slagskipet «Tirpitz». Radiosenderne «Ida og Lyra» ble benyttet til dette. Sammen med Karl Rasmussen satt han opp senderen «Ida» på Alta flystasjon. Raaby overvåket også bevegelsene til slagkrysseren «Scharnhorst», og kunne i desember 1943 melde at skipet var stukket til havs. Det ble deretter senket i slaget ved Nordkapp.
Etter å ha sendt mange meldinger, måtte Raaby i mai 1944 ta seg til Sverige. I september 1944 dro han til Kirkenes og i november 1944 begynte han å sende for den norske militærmisjonen.
I statsråd 25. august 1944 ble menig Pettersen, som var Raabys daværende etternavn, hedret med Krigskorset med sverd. Forslaget om dekorering stammet fra F.O. II, etterretningsavdelingen i Forsvarets Overkommando i London. Diplomet fikk påskriften «For fremrakende [sic] innsats for Norges sak i forbindelse med hemmelig militær etterretningsvirksomhet.»
Etter verdenskrigen: Kon-Tiki og Arktis
Raaby fortsatte etter krigen i Forsvaret, der han blant annet arbeidet i Forsvarets anleggsdirektorat med utbygging av radiolinksamband.
Under krigen ble Raaby kjent med Thor Heyerdahl da de to møttes i Finnmark. I 1947 ble Raaby med på Kon-Tiki-ekspedisjonen i Stillehavet. Han var ekspedisjonens telegrafist.
I 1959 påtok Raaby seg to måneders tjeneste på Jan Mayen, men ble der i to år og fikk tilnavnet «Kongen av Jan Mayen». Han var prosjektleder for utbygging av navigasjonssystemet Decca i Norge.
Raaby assisterte Bjørn Staib på hans polarekspedisjon. I mars 1964 startet denne ekspedisjonen fra Alert på Ellesmere Island i forsøket på å nå Nordpolen. Forsøket mislyktes og ekspedisjonen ble evakuert 8. mai.
Torstein Raaby døde av et hjerteanfall under denne ekspedisjonen, 45 år gammel. Båren ble fløyet med et amerikansk militærfly fra den canadiske basen Alert til Thule, og derfra hjem til Norge og Dverberg på Andøya, der han ble gravlagt.
Utmerkelser
Torstein Raaby ble hedret med flere høythengende utmerkelser for sin innsats under krigen:
Akilleshæl
Akilleshæl er et fast uttrykk for et sårbart punkt på noe som ellers er robust og usårlig. Akilleshæl refererer til den ene svakhet som til tross for alle andre kvaliteter og beskaffenheter kan føre til ens fall eller tilbakegang. Mens den mytologiske opprinnelsen refererte til en fysisk svakhet, henviser idiomatisk referanser til andre kvaliteter som gjør at man svikter når det gjelder.
Uttrykkets opprinnelse
Uttrykket er avledet fra gresk mytologi hvor helten Akilles, den store helten i Trojakrigen og en hovedperson i Homers epos Iliaden. En senere legende fortalte at Akilles fikk sin usårbarhet ved at hans mor, nymfen Thetis, dyppet ham som barn ned i elven Styx som renner gjennom dødsriket Hades. Barnet ble dyppet helt under, men Thetis holdt ham fast i hælen og dette ene punktet ble ikke påvirket av vannet fra Styx. Det ble hans ene punkt hvor han ikke var usårbar. Akilles vokste opp til å bli en mann og en kriger som overlevde mange store slag, men mot slutten av den store krigen mot Troja ble han skutt med en forgiftet pil i hælen og som drepte ham kort tid etter.
Akilles' død er ikke omtalt i Homers Iliaden, men opptrer i senere gresk og romersk poesi og drama fra og med 100-tallet e.Kr. som forteller om de hendelser som skjer etter Iliaden og senere i Trojakrigen. I disse mytene som videreutviklet hendelsene som omgikk Trojakrigen ble det sagt at Akilles døde fra et sår i hælen, skutt med en forgiftet pil av Paris av Troja.
Betegnelsen «Akilleshæl» er et uttrykk som har fått betydningen «svakhetens område, sårbart punkt», og er dokumentert tilbake til 1840 da det ble antydet i Samuel Taylor Coleridges frase fra 1810: «Ireland, that vulnerable heel of the British Achilles!» Den tyske legen Lorenz Heister (1683-1758) benyttet den latinske uttrykket «tendo Achillis» (Akilles' sene). Eldre referanser til Akillessene, fra moderne latinske «chorda Achillis», ble gitt i 1693 av den nederlandske/flamske Philip Verheyden (1648–1710) da han dissekerte sin egen amputerte fot.
Matthew Lewis
Matthew David Lewis (født 27. juni 1989) er en engelsk skuespiller. Han ble født i Leeds, og går på St Mary's School i Menston.
Han er mest kjent for rollen som «Nilus Langballe» i Harry Potter-filmene.
Da han var på audition for å få være med i Harry Potter-filmene, tenkte han ikke på figuren «Nilus» i det hele tatt. Alt han ville var å få være med i filmen.
Lewis er også kjent for å ha forbindelse med fanklubbene til Harry Potter. Han er regelmessig innom fansiden MuggleNet, og har også vært med på direkte websamtaler med fansiden.
Emilius Ditlev Bærentzen
Emilius Ditlev Bærentzen (eller Emil Bærentzen) (født 30. oktober 1799 i København, død 14. februar 1868 samme sted) var apoteker og jurist, senere portrettmaler og litograf, stifter av Em. Bærentzen & Co.. Bærentzen gikk i apotekerlære fra 1813 og reiste et par år senere til Christiansted på St. Croix hvor han fikk en stilling i et av regjeringskontorene. Etter fem års opphold i Dansk Vestindia kom han tilbake til København og tok juridisk embedseksamen. I 1821 begynte han å studere ved Kunstakademiet, hvor han i 1826 vant han den lille sølvmedaljen og året etter den store. Han var i tillegg privatelev hos C.W. Eckersberg.
Mens han var elev ved akademiet malte han en rekke portretter og borgerlige familiebilder, sistnevnte kom senere til å bli forbilder for Wilhelm Bendz, Martinus Rørbye og Wilhelm Marstrand.
Etter at studiene var over fikk han ved hjelp av tilskudd fra Fonden ad usus publicos mulighet til å reise til utlandet for videreutdanning. Under oppholdet i Paris tilegnet han seg den nye litografiske teknikken som senere førte til at han kunne starte Em. Bærentzen & Co. sammen med fabrikanten Henrik Leonhard Danchell. Som leder av firmaet fikk Bærentzen stor betydning for utviklingen av litografiet i Danmark.
Bærentzen er begravet på Holmens kirkegård.
Broadway
Broadway er en nesten 30 kilometer lang gate på Manhattan i New York, og byens eldste hovedgate som løper nord–sør. Gaten er kjent som sentrum for USAs teaterindustri.
På den smale og kileformede hjørnetomten nord for 23. gate der Broadway møter Fifth Avenue, ble høyblokken «Fuller Building» reist i 1902. Bygningen er bedre kjent som Flatiron Building takket være formen den fikk på grunn av tomtens trekantede form (Flatiron – «Strykejernet»).
Ziliujing
Ziliujing (kinesisk: 自流井区, pinyin: Zìliújǐng Qū ) er et bydistrikt i byprefekturet Zigong i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina. Det har et areal på 154 km² og teller 330.000 innbyggere. Det er sentrum og sete for lokalregjeringen for Zigong.
Rutevinger
Rutevinger (Melitaeini) er en gruppe av sommerfugler som tilhører den artsrike familien flikvinger (Nymphalidae). De er stort sett ganske små, brun- eller gulaktige sommerfugler, ofte med mørkt nettmønster på vingene. Det forekommer fire arter i Norge.
Utseende
Små til middelsstore (vingespenn 25 – 50 mm) sommerfugler, relativt spinkelt bygde. Som hos de aller fleste flikvinger er frambeina reduserte. Sugesnabelen er velutviklet, antennene middels lange og tydelig kølleformede. Vingene er avrundede, ikke flikete langs ytterkanten. Fargen kan variere en god del, men er ofte gul- eller rødaktig med et mørkt nettmønster. Noen har også mørk grunnfarge. Bakvingenes underside har ofte vekselvise hvite og brunlige tverrbånd, kantet med svart. Larvene er dekket med torner, puppene knudrete.
Levevis
Rutevingene er ikke spesielt sterke flygere, og de fleste artene er nokså stedbundne med små, lokale kolonier. De finnes særlig på blomsterenger, og de fleste nordiske artene har larver på planter i maskeblomstfamilien (Scrophulariaceae). Larvene lever selskapelig i silkespinn. De tar opp forsvarsstoffer fra næringsplantene og er derfor trolig usmakelige for rovdyr. De overvintrer som larver.
Metapopulasjoner
Arten prikkrutevinge (Melitaea cinxia) har blitt studert gjennom mange år av populasjonsøkologer, først og fremst på Åland i Finland. Denne sjeldne og truede arten har en meget interessant bestandsstruktur. Bestanden består av mange nesten isolerte småbestander (lokalpopulasjoner) som til sammen danner en såkalt metapopulasjon. Hver lokalpopulasjon teller oftest bare noen ti-talls individer. Disse lokalpopulasjonene er ikke stabile over tid, før eller senere vil de fleste dø ut. Men siden det er en viss vandring mellom engene der de lever (som ligger spredt i et skogslandskap), blir de brukbare lokalitetene rekolonisert og nye lokalpopulasjoner oppstår. På denne måten er metapopulasjonen relativt stabil, selv om de lokale bestandene den består av hver for seg ikke er levedyktige over tid. Funnene som er gjort i studiene av prikkrutevingen har fått stor betydning for forståelsen av bestandsdynamikk og for bevaring av sjeldne arter.
Mange truede arter
Rutevingene lever ofte på sjeldne lokalitetstyper, og de har begrenset spredningsevne. Dette har medført at forholdsvis mange arter i denne gruppen er utrydningstruede. Et kjent eksempel er den sterkt truede, nordamerikanske arten Euphydryas editha. I Norge regnes prikkrutevingen som truet.
Lund
Lund betyr skogholt eller samling av frittstående trær, men kan også vise til:
Strupenfossen
Strupenfossen er en foss i Myklebustdalen i Gloppen kommune i Vestland fylke. Fossen består av flere fall med en total fallhøyde på 820 meter. Elva nedenfor fossen er regulert, og inntaket til kraftverket ligger ved foten av det nederste fallet. OBOS eier kraftverket.
Fossen regnes som en av verdens høyeste.
Tore Andersen
Tore Sønnik Branæs Andersen (født 22. mars 1960 i Oslo, død 26. desember 2015 samme sted) var en norsk artist, musiker og låtskriver. Han etablerte seg som profesjonell i 1982, og ga ut tre soloplater.
Russ (andre betydninger)
Russ kan referere til:
Tore Andersen
Bakgrunn
Tore Andersen var sønn av Høyre-politiker Einar Wollebæk Andersen, og bror av radiojournalist Jon Branæs. Han var født og oppvokst i Sørkedalen utenfor Oslo, men flyttet allerede i ung alder til Prestebakke utenfor Halden, og derfra til Stjørdal i Nord-Trøndelag.
Hans musikalske interesser vokste i ungdomsårene, og han var med i en rekke amatørband. Som 19-åring vant han Trøndersk Talent 79. Fra 1982 til 1992 var han vokalist og gitarist i trønderbandet Vikings.
Russ (andre betydninger)
Personer med Russ til etternavn:
Tore Andersen
Musiker
Albumet Tore Andersen (1998) inneholdt blant annet singelen «Hard Water» og ga Andersen et publikum også i USA, Sveits og Nederland. Oppfølgeren Right Around the Corner (2009) vant Spellemannprisen 2009 i klassen country. Singelen «Goodbye Blues» ble A-listet i NRK P1.
Andersen var en flittig benyttet låtskriver, studiomusiker og produsent. Blant samarbeidspartnerne var Ottar «Big Hand» Johansen, Paal Flaata, Eriksen, Hjerterknekt, Knut Hem og Bjøro Håland.
Russ (andre betydninger)
Se også
Tore Andersen
Musiker
Sammen med Bill Booth, Henning Kvitnes og Hilde Heltberg var Tore Andersen også en del av Roots Writers, et singer/songwriter-prosjekt som opptrådte både på scene og på NRK P1.
Tore Andersen døde brått og uventet 26. desember 2015 etter et illebefinnende. Dødsfallet kom bare fire dager etter en konsert han holdt på Kampen Bistro i Oslo, sammen med kollega Ottar «Big Hand» Johansen.
Fylkesvei 504 (Akershus)
Fylkesvei 504 i Akershus gikk mellom Bøn stasjon og Fjellberg i Eidsvoll.
2019 ble veien erstattet av fylkesvei 1584 og fylkesvei 1593.
Tore Andersen
Andre deltagelser
• Bjøro Håland: By Request (1988)
• Bjøro Håland: Rett fra hjertet (1989)
• Ottar «Big Hand» Johansen: Midt i livet (1992)
• Eriksen: The Water Is Wide (1994)
• Bill Booth & The Convertibles: Round the Bend (1994)
• Ottar «Big Hand» Johansen: Passion & Trust (1994)
• Ottar «Big Hand» Johansen: 30 Years On the Road (1995)
• Guren Hagen Band: Guren Hagen Band (1996)
• Odd Jarle Hanssen: Déja-vu (1997)
• Odd Jarle Hanssen: This Could Go on Forever (1997)
• Diverse artister: Æ e nordlending (1998)
• Værdikommisjon: Arti læll... (1999)
• Casino Steel: V.S.O.P. (2001)
Astroburger
Astroburger er et norsk band som ble startet av Geir Stadheim, Helge Waaler og RC Thrap-Meyer i 1987. Stadheim er den drivende kraften i gruppa, og den eneste som er gjenværende av originalbesetningen.
Tore Andersen
Andre deltagelser
• Crowtown: Crowtown (2001)
• Olsenbanden jr.: Olsenbanden jr. første kupp (2001)
• Tumbleweed: Once More With Feeling (2003)
Astroburger
Utgivelser
Første utgivelse: She's a Girl
Tore Andersen
Andre deltagelser
• Bjøro Håland: Mine Salmer (2004)
• Christer Knutsen: Would You Please Welcome (2005)
• Roy Martin: I'm Gonna Be There (2005)
Astroburger
Samlealbum
Astroburger har dessuten bidratt til mange samlealbum, blant andre:
Tore Andersen
Andre deltagelser
• Casino Steel: There's a Tear in My Beer (2005)
• Liv Marit Wedvik: Home Sweet Home (2006)
• Ottar «Big Hand» Johansen: Drømmeland (2006)
Astroburger
Tributeplate
Det er gitt ut en 10" tribute til Astroburger som heter I Smell an Ambush! A Tribute to Astroburger. Den ble gitt ut på plateselskapet 35G. På utgivelsen bidro blant annet Loch Ness Mouse og Ring.
Tore Andersen
Andre deltagelser
• Lillian Askeland: 22 beste + 2 (2006)
• Roy Martin: The Way You Move My Heart (2006)
• Paal Flaata: Christmas Island (2006)
• Kai Robert & Camilla: Juleminner (2006)
• Hemisfair: Blue Blue Grass of Home (2007)
• Steinar Albrigtsen: Moment of Peace (2007)
• Randi Hansen: Tid som går (2008)
• Lillian Askeland & Country Snakes: Mi eiga hamn (2008)
• Diverse artister: Playground Sommer Sampler 2008 (2008)
• Inger Lise Stulien: Okke to (2008)
• Tone Silvia Holen: Blue Rose (2010)
• Bill Booth: New Land (2010)
• Bjørn Wikøren: Almost Like Being There (2010)
• Linda Kvam: Anything for Love (2010)
• A-11: Warning! Contains Country Music (2011)
• Marshall Monrad Band: Minerals & Mud (2012)
• Diverse artister: Himmelske sanger (2012)
PGA Player of the Year
PGA Player of the Year er en utmerkelse som tildeles av PGA of America. Den ble første gang utdelt i 1948 og har siden 1982 vært basert på et poengbasert system. Det gis poeng for turneringsseire, topp 10-plasseringer, bonus for major-seire, samt spillernes plassering på pengelisten og gjennomsnittsscore.