cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Englands herrelandslag i fotball
2001-2012: Impulser fra utlandet
England kvalifiserte seg til VM i Tyskland i 2006 gjennom å beseire Polen hjemme og borte. Ellers overrasket de negativt med tap hjemme mot Nord-Irland og uavgjort borte mot Østerrike. Det var likevel de eneste poengtapene England hadde i kvalifiseringen. I mesterskapet kom England i gruppe med Sverige, Paraguay og. England slo både Paraguay og Trinidad og Tobago, mens det ble uavgjort for andre VM på rad mot Sverige. England vant gruppen og gikk til åttendedelsfinale mot. David Beckham scoret kampens eneste mål, og England var igjen i kvartfinale. Der ble det også en gjentakelse, da de møtte Portugal og spilte uavgjort over 120 minutter før de igjen tapte på straffesparkkonkurranse. Dette ble Erikssons siste kamp for England.
Eriksson hadde hatt flere problemer med engelsk presse ettersom han hadde hatt en affære med mediepersonligheten Ulrika Jonsson i 2002, som fikk like mye presseoppmerksomhet som VM, fordi han uttalte til journalister utkledd som sjeiker at det foregikk korrupsjon blant managere og fordi han stadig ble knyttet til storklubber mens han var landslagsleder. I januar 2006 erklærte han derfor sin avgang. Sven-Göran Eriksson var populær blant tilhengerne i begynnelsen, og var med sine resultater blant de mest fremgangsrike trenerne England hadde hatt. Den generelle kommentaren var at Eriksson ikke hadde fått nok ut av spillerne. Ny landslagssjef ble Steve McClaren, som tok over jobben i håp om å ordne dette. I kvalifiseringen til EM i 2008 havnet McClaren i gruppe med (gruppespillet i VM 2006),  (ikke kvalifisert til VM 2006),, Nord-Makedonia,  og. Etter oppskriftsmessige seire mot Andorra og Nord-Makedonia begynte det å gå verre. Først uavgjort hjemme mot Nord-Makedonia, så tap borte mot Kroatia og deretter uavgjort borte mot Israel. McClarens lag fulgte opp med fem seire på rad, inkludert hjemme mot Russland, men det ble også bortetap mot Russland. England måtte slå Kroatia hjemme i siste kamp den 21. november 2007 for å kvalifisere seg, men tapte kampen 2–3, og røk ut. England endte på tredjeplass foran Israel på innbyrdes oppgjør. Dagen etter kampen fikk McClaren sparken.
England prøvde igjen en utenlandsk manager, denne gangen Fabio Capello. Han kom i VM-kvalifiseringsgruppe med Kroatia og Andorra igjen, men også, og. Under Capello gikk det langt bedre. England vant de åtte første kampene sine, og bare et tap mot Ukraina borte i den niende runden hindret en perfekt kvalifisering. England ikke bare vant, men vant ofte overbevisende, som 5–1 hjemme mot Kroatia. I VM i Sør-Afrika i 2010 kom England i gruppe med USA, og. England begynte med uavgjort mot amerikanerne etter å ha sluppet inn utlikning på keepertabbe, og deretter igjen uavgjort mot Algerie, mens det ble seier over Slovenia med 1–0. Det holdt til sekstendelsfinale. I åttendedelsfinalen møtte England Tyskland og tapte med klare 1–4. Kritikere tok opp lagets manglende samspill eller eventuelt om hele laget var oppskrytt.
Capello fortsatte å trene England, og lyktes i å kvalifisere England til EM i 2012. De vant gruppe D med, Sveits, Bulgaria og Wales. England spilte tre uavgjort, to av dem mot Montenegro og en mot Sveits, og vant resten. Det ga en seier med seks poeng.
Roy Hodgson i ledertrøyen 2012–2016
I forkant av europamesterskapet 2012 ble Englands kaptein John Terry anklaget for å ha kommet med rasistiske utsagn om den engelske spilleren Anton Ferdinand. Skyldspørsmålet skulle avgjøres åtte dager etter EM-finalen. Dersom England skulle vinne EM, måtte FA samtidig risikere å ta avstand fra landslagets kaptein. FA tok ingen sjanser og fratok Terry kapteinsbindet på forhånd. Problemet var at Terry dermed også måtte betraktes som forhåndsdømt. Landslagets trener Fabio Capello tok bladet fra munnen og kritiserte FA. Den 8. februar 2012 trakk han seg også som trener i protest.
Den 1. mai 2012 ble Roy Hodgson ny trener. Han ble et symbol på det «trygge og engelske», var født i Croydon i Sør-London og startet sin karriere som spiller i klubben Crystal Palace FC. Fra 1976 og fremover hadde han hatt en ubrutt fartstid som trener, deriblant av landslagene til Sveits, De forente arabiske emirater og Finland. Han hadde også vært trener for en rekke klubber i Norge, Sverige, Danmark, England, Sveits og Italia.
Hodgson startet bra med 1-0 seier borte mot Norge i en treningskamp 26. mai og 1-0 seier hjemme mot Belgia i en treningskamp 2. juni. Det var likevel bekymringer fra mange hold om de mange skadene og om den gyldne generasjonen var på vei ut. I tillegg var toppscorer Wayne Rooney ute etter rødt kort i de to første kampene. Det ble klart at Rio Ferdinand kunne få problemer med å spille sammen med John Terry. Han var bror til Anton Ferdinand som anklaget John Terry for rasisme. Flere uttalte at England stilte med sitt svakeste lag på lang tid, eller at de var slitne etter et hardt kampprogram. England ble trukket i gruppe D med Frankrike, Ukraina og Sverige. Laget, nå med Steven Gerrard som kaptein, tok ledelsen mot Frankrike, men utlikningen kom kort tid etterpå, og kampen endte 1–1. I den andre kampen var det jevnt mellom England og Sverige lenge, men til slutt ble det seier til England etter at den unge angriperen Danny Welbeck satte inn 3–2 til engelskmennene i det 78. minutt. I den siste kampen var Rooney tilbake og scoret kampens eneste mål mot Ukraina.
England gikk til kvartfinale, men igjen stoppet det der. Italia dominerte kampen, men det endte 0–0, og det ble straffesparkkonkurranse. Italia, som selv ikke hadde en god statistikk på straffer, slo England 4–2. I motsetning til de vanlige reaksjonene fra engelsk presse, var de færreste skuffet etter at England gikk ut. England spilte fire treningskamper i 2013. Et hjemmemøte mot Brasil 6. februar endte 2–1, hjemme mot Irland 29. mai endte 1–1, mens et bortemøte mot Brasil 2. juni endte 2–2. En hjemmekamp mot Skottland 14. august endte 3–2.
I kvalifiseringen til VM i 2014 havnet England i gruppe H. England begynte med en sterk borteseier med hele 5-0 mot Moldova. Neste kamp endte uavgjort hjemme mot Ukraina etter at Ukraina ledet til det sto tre minutter igjen av kampen og England fikk straffe som Lampard satte i mål. Deretter fortsatte engelskmennene med en ny målrik seier etter 5-0 hjemme mot San Marino. Engelskmennene spilte deretter uavgjort borte mot Polen, og lå dermed to poeng bak Montenegro. Deretter vant England oppskriftsmessig hele 8-0 mot San Marino borte. I bortekampen mot Montenegro tok England ledelsen tidlig, men Montenegro utliknet mot slutten av kampen. England fortsatte deretter med 4–0 hjemme mot Moldova. Deretter endte det 0–0 borte mot Ukraina. I de to siste kvalifiseringskampene vant England 4–1 hjemme mot Montenegro, og 2–0 hjemme mot Polen. De vant dermed gruppe H med 22 poeng, mens Ukraina kom på andreplass med 21 poeng. På FIFAs verdensranking gikk England 17. oktober 2013 opp 7 plasser til 10.-plass. Playoff mellom gruppetoere i kvalifiseringen (andre runde) ble avsluttet 19. november. Den 28. november 2013 falt England tre plasser til 13.-plass, Trekningen til VM 2014 fant sted 6. desember 2013, og England kom i gruppe D sammen med Italia, Uruguay og Costa Rica. Første kamp mot Italia ble spilt 14. juni 2014. Italia tok ledelsen etter 35 minutter, men Daniel Sturridge utlignet for England etter 37 minutter, og første omgang endte 1–1. Italia tok igjen ledelsen etter 50 minutter, og kampen endte 1–2. Neste kamp mot Uruguay ble spilt 19. juni. Uruguay tok ledelsen etter 39 minutter, og Wayne Rooney utlignet etter 75 minutter. Uruguay scoret så i det 85. minutt etter utspill fra mål, og kampen endte 1-2. Møtet med Costa Rica den 24. juni ble siste kamp i både gruppespillet og VM. Kampen endte 0–0. England kom sist i gruppen med 1 poeng, og røk ut sammen med Italia. Costa Rica vant gruppen med 7 poeng, Uruguay ble nr 2 med 6 poeng, mens Italia ble nr 3 med 3 poeng.
England spilte seks privatlandskamper i 2014. Et hjemmemøte mot Danmark 5. mars endte 1–0. Et hjemmemøte mot Peru 30. mai endte 3–0. Et bortemøte mot Costa Rica 4. juni endte 2–2. Et hjemmemøte mot Honduras 7. juni endte 0–0. Et hjemmemøte mot Norge 3. september endte 1–0, og et hjemmemøte mot Skottland 18. november endte 3–1. England spilte fire privatlandskamper i 2015. Et bortemøte mot Italia 31. mars endte 1–1. Et bortemøte mot Irland 7. juni endte 0–0. Et bortemøte mot Spania 13. november endte 2–0. Et hjemmemøte mot Frankrike 17. november endte 2–0.
Trekningen til kvalifisering til EM i fotball 2016 fant sted 23. februar 2014, og England kom i gruppe E sammen med Estland, Litauen, San Marino, Slovenia og Sveits. Første møte var borte mot Sveits den 8. september 2014. England vant 2–0, etter scoringer av Danny Welbeck i 58. og 93. minutt. Neste møte var hjemme mot San Marino 9. oktober 2014. Kampen endte 5–0 etter scoringer av Phil Jagielka i 25. minutt, Wayne Rooney i 43. minutt, Danny Welbeck i 49. minutt og Andros Townsend i 72. minutt. I det 78. minutt scoret San Marino selvmål. Den 12. oktober vant de 1–0 borte mot Estland, etter scoring av Wayne Rooney i 74. minutt. Neste kamp var hjemme mot Slovenia 15. november og endte 3–1, etter scoringer av Wayne Rooney i 59. minutt (straffe) og Danny Welbeck i 66. og 72. minutt. Den 27. mars 2015 spilte England hjemme mot Litauen. Kampen endte 4–0 etter scoringer av Rooney i 7. minutt, Welbeck i 45. minutt, Raheem Sterling i 58. minutt og Harry Kane i 73. minutt. Halvspilt i gruppen hadde England vunnet alle fem kampene, og ledet gruppen suverent med 15 poeng, foran Sveits med 9 poeng. Den 14. juni vant England 3–2 borte mot Slovenia, etter scoringer av Jack Wilshere i 57. og 74. minutt, og av Wayne Rooney i 86. minutt. Den 5. september vant laget 6–0 borte mot San Marino, etter scoringer av Wayne Rooney på straffer i 13. minutt, selvmål i 30. minutt, Ross Barkley i 46. minutt, Theo Walcott i 68. og 78. minutt og Harry Kane i 77. minutt. Den 8. september fulgte 2–0 hjemme mot Sveits. Scorere var Harry Kane i det 67. minutt og Wayne Rooney på straffer i det 84. minutt. Den 9. oktober vant laget 2–0 hjemme mot Estland, etter scoringer av Theo Walcott i det 45. minutt og Raheem Sterling i det 85. minutt. Siste kvalifiseringskamp ble spilt 12. oktober borte mot Litauen. England vant 3–0 etter scoringer av Ross Barkley i 29 minutt, et selvmål i 35. minutt og av Alex Oxlade-Chamberlain i 62. minutt. England vant gruppen suverent med 30 poeng, foran Sveits med 21 poeng og Slovenia med 16 poeng.
EM i fotball 2016 startet 10. juni 2016. England kom i gruppe B sammen med Russland, Slovakia og Wales. Innledningskampen mot Russland den 11. juni endte 1–1. Eric Dier scoret i det 73. minutt, men Russland utlignet på to minutter på overtid. Den 16. juni møtte laget Wales. Kampen endte 2–1 etter scoringer av Jamie Vardy i det 56. minutt og av Daniel Sturridge etter 90+2 minutter. Den 20. juni møtte laget Slovakia, og kampen endte 0–0. Wales vant gruppen med 6 poeng, foran England med 5 poeng og Slovakia med 4 poeng. Åttendedelsfinalen ble spilt 27. juni 2016 mot Island. England tapte 1–2 etter scoring av Wayne Rooney i det 4. minutt (straffer), og England var ute av EM. Samme dag kunngjorde Roy Hodgson at han trakk seg som landslagstrener.
Sam Allerdyce: Et kortvarig mellomspill (2016)
Den 22. juli 2016 ble Sam Allardyce ny landslagstrener. I likhet med sin forgjenger, er også han engelsk. Han er født i Dudley i West Midlands og begynte sin karriere som spiller i Bolton Wanderers. I september 2016 avslørte Daily Telegraph at han var involvert i korrupsjon som dreide seg om spillerkjøp. Den 27. september 2016 trakk han seg i kjølvannet av dette.
Gareth Southgate som manager 2016–
England spilte fem privatlandskamper i 2016. Et bortemøte mot Tyskland 26. mars endte 3–2. Et hjemmemøte mot Nederland 29. mars endte 1–2. Et hjemmemøte mot Tyrkia 22. mai endte 2–1. Et hjemmemøte mot Australia 27. mai endte 2–1. Et hjemmemøte mot Portugal 2. juni endte 1–0. I 2017 spilte England to privatlandskamper: Et hjemmemøte mot Tyskland 10. november endte 0–0, og et hjemmemøte Brasil den 14. november endte også 0–0.
I 2018 spilte England seks privatlandskamper. Et bortemøte med Nederland den 23. mars endte 1–0, et hjemmemøte mot Italia den 27. mars endte 1–1, et hjemmemøte mot Nigeria den 2. juni endte 2–1, et hjemmemøte mot Costa Rica den 7. juni endte 2–0 og et hjemmemøte mot Sveits 11. september endte 1–0; den 15. november vant de 3–0 hjemme mot USA. Trekningen til kvalifisering til EM i fotball 2021 fant sted 2. desember 2018 i i Dublin, Irland. England havnet i gruppe A, sammen med Tsjekkia, Bulgaria, Montenegro og Kosovo. I åpningskampen hjemme mot Tsjekkia den 22. mars 2019 vant England 5–0, etter scoringer av Raheem Sterling 24., 62., og 68. minutt, Harry Kane i 45. minutt (straffer) og Tomáš Kalas i 64. minutt (selvmål). Andre kamp var borte mot Montenegro den 25. mars, og England vant 5–1 etter scoringer av Michael Keane i 30. minutt, Ross Barkley i 39. og 59. minutt, Harry Kane i 71. minutt og Raheem Sterling i 81. minutt. England møtte Bulgaria hjemme den 7. september 2019. Kampen endte 4–0, etter scoringer av Harry Kane i 24. minutt, 50. minutt (straffe) og 73. minutt (straffe) og av Raheem Sterling i 55. minutt. Den 10. september 2019 møtte laget Kosovo hjemme. Kampen endre 5–3, etter scoringer av Raheem Sterling i 8. minutt, Harry Kane i 19. minutt, et selvmål i 38. minutt og to scoringer av Jadon Sancho i henholdsvis 44. minutt og 45+1 minutt. Den 11. oktober 2019 tapte England 1–2 borte mot Tsjekkia, etter scoring (straffe) av Harry Kane i 5. minutt. Den 14. oktober vant England 6–0 borte mot Bulgaria, etter scoringer av Marcus Rashford i det 7. minutt, Ross Barkley i det 20. og 32. minutt, Raheem Sterling i det 45+4. og 69. minutt og Harry Kane i det 85. minutt. Den 14. november spilte England hjemme mot Montenegro; denne kampen var historisk fordi den var Englands kamp nr. 1000. Kampen endte 7–0 etter scoringer av Alex Oxlade-Chamberlain i det 11.minutt, Harry Kane i det 18., 24. og 37. minutt, Marcus Rashford i det 30. minutt, selvmål av Aleksandar Šofranac i det 66. minutt og Tammy Abraham i det 84. minutt. England møtte Kosovo borte den 17. november; kampen endte 4–0 etter scoringer av Harry Winks i 32. minutt, Harry Kane i 79. minutt, Marcus Rashford i 83. minutt og Mason Mount i 90+1 minutt. England vant gruppen med 21 poeng, foran Tsjekkia som fikk 15 poeng.
Fire privatlandskamper ble avlyst i 2020 på grunn av koronapandemien: Hjemme mot Italia 27. mars, hjemme mot Danmark 31. mars, borte mot Østerrike 2. juni og hjemme mot Romania 7. juni. Den 8. oktober spilte laget 3–0 hjemme mot Wales, og den 12. november spilte laget 3-0 hjemme mot Irland. England har spilt to vennskapskamper i 2021. Den 2. juni spilte laget 1–0 hjemme mot Østerrike, og den 6. juni spilte laget 1–0 hjemme mot Romania. UEFA Nations League 2020-2021 divisjon A startet 3. september 2020, og England havnet i gruppe 2 sammen med Belgia, Danmark og Island. Den 5. september vant England 1-0 borte mot Island, etter scoring av Raheem Sterling i 90+2 minutt. Møtet borte mot Danmark den 8. september endte 0–0. Den 11. oktober vant England 2–1 hjemme mot Belgia, og den 14. oktober tapte laget 0–1 hjemme mot Danmark. Den 15. november tapte England 0–2 borte mot Belgia, og den 18. november vant laget 4–0 hjemme mot Island. England havnet på 3. plass i gruppe 2, og mistet sluttspillet.
I EM i fotball 2021 havnet England i Gruppe D, sammen med Kroatia, Skottland og Tsjekkia. Denne turneringen var opprinnelig ment å bli spilt i 2020, men på grunn av koronapandemien ble den utsatt til 2021. Åpningskampen mot Kroatia den 13. juni 2021 endte 1–0 etter scoring av Raheem Sterling i 57. minutt. Neste kamp mot Skottland den 18. juni 2021 endte 0–0. Den 22. juni spilte England mot Tsjekkia, og vant 1–0 etter scoring av Raheem Sterling i 12. minutt. England vant gruppen med 7 poeng, foran Kroatia med 4 poeng. 8-dels finalen ble spilt mot Tyskland den 29. juni 2021; kampen endte 2–0 etter scoringer av Raheem Sterling i 75. minutt og Harry Kane i 86. minutt. Kvartfinalen ble spilt 3. juli mot Ukraina. England vant 4–0 etter scoringer av Harry Kane i 4. og 50. minutt, Harry Maguire i 46. minutt og Jordan Henderson i 63. minutt. Semifinalen mot Danmark den 7. juli 2021 endre 2–1 etter ekstraomganger, med selvmål av Simon Kjær i 39. minutt og scoring av Harry Kane i 104. minutt. Dette var første gang England kom til en EM-finale. Finalen mot Italia ble spilt 11. juli 2021. Kampen endte 1–1 etter ekstraomganger, med scoring av Luke Shaw i 2. minutt. Italia vant 3–2 på straffespark.
Under kvalifisering til VM i fotball 2022 havnet England i gruppe I sammen med Ungarn, Albania, Polen, Andorra og San Marino. Åpningskampen hjemme mot San Marino den 25. mars 2021 endte 5–0, etter scoringer av James Ward-Prowse i 14. minutt, Dominic Calvert-Lewin i 21. og 53. minutt, Raheem Sterling i 31. minutt og Ollie Watkins i 83. minutt. Neste kamp borte mot Albania den 28. mars 2021 endte 2–0 etter scoringer av Harry Kane i 39. minutt og Mason Mount i 63. minutt. Den 31. mars 2021 spilte laget 2–1 hjemme mot Polen, etter scoringer av Harry Kane i 19. minutt (straffe), og Harry Maguire i 85. minutt. 2. september 2021 spilte laget borte mot Ungarn, og vant 4–0, etter scoringer av Raheem Sterling i 55. minutt, Harry Kane i 63. minutt, Harry Maguire i 69. minutt og Declan Rice i 87. minutt. Den 5. september spilte laget hjemme mot Andorra; England vant 4–0 etter scoringer av Jesse Lingard i 18. og 78. minutt, Harry Kane i 72. minutt (straffe) og Bukayo Saka i 85. minutt. Den 8. september spilte England borte mot Polen; kampen endte 1–1 etter scoring av Harry Kane i 72. minutt. Den 9. oktober 2021 spilte England borte mot Andorra. England vant 5–0 etter scoringer av Ben Chilwell i 17. minutt, Bukayo Saka i 40. minutt, Tammy Abraham i 59. minutt, James Ward-Prowse i 79. minutt og Jack Grealish i 86. minutt. Den 12. oktober 2021 spilte laget hjemme mot Ungarn; kampen endte 1–1 etter scoring av John Stones i 37. minutt. England spilte hjemme mot Albania den 12. november 2021; kampen endte 5–0 etter scoringer av Harry Maguire i 9. minutt, Harry Kane i 18., 33. og 45+2 minutt og Jordan Henderson i 28. minutt. Siste kamp i gruppe I ble spilt 15. november 2021 borte mot San Marino. England vant 10–0 (den største seieren siden 1964), etter scoringer av Harry Maguire i 6. minutt, Filippo Fabbri i 15. minutt (selvmål), Harry Kane i 27. (straffe), 32., 39. (straffe) og 42. minutt, Emile Smith Rowe i 58. minutt, Tyrone Mings i 69. minutt, Tammy Abraham i 78. minutt og Bukayo Saka i 79. minutt. England vant gruppen med 26 poeng og gikk direkte til VM. Polen havnet på andre plass med 20 poeng, og gikk videre til play-off.
Trekningen til VM i fotball 2022 fant sted 2. april 2022. England havnet i gruppe B sammen med USA, Iran og Wales. Første kamp ble spilt 21. november 2022 mot Iran; den endte 6-2 etter scoringer av Jude Bellingham i 33. minutt, Bukayo Saka i 43. og 62. minutt, Raheem Sterling i 45+1 minutt, Marcus Rashford i 71. minutt og Jack Grealish i 90. minutt. Andre kamp ble spilt 25. november mot USA og endte 0-0. Tredje kamp ble spilt 29. november mot Wales og endte 3-0 etter scoringer av Marcus Rashford i 50. og 68. minutt og Phil Foden i 51. minutt. England vant gruppen og fikk 7 poeng. I 8-delsfinalen møtte laget Senegal den 4. desember 2022. England vant 3-0 etter scoringer av Jordan Henderson i 38. minutt, Harry Kane i 45+1 minutt og Bukayo Saka i 57. minutt. England møtte Frankrike i kvartfinalen den 10. desember 2022 og tapte 1-2, etter scoring av Harry Kane i det 54 minutt (str.).
Det ble spilt to vennskapskamper i 2022. Den 26. mars vant England 2–1 hjemme mot Sveits, og den 29. mars vant England 3–0 hjemme mot Elfenbenskysten.
I UEFA Nations League A 2022–23 spilte England 1–0 borte mot Ungarn den 4. juni 2022. Den 7. juni spilte laget 1–1 borte mot Tyskland, og den 11. juni 2022 ble det 0–0 hjemme mot Italia. Den 14. juni tapte England 0–4 hjemme mot Ungarn. Den 23. september tapte laget 0–1 borte mot Italia, og den 26. september ble det 3–3 hjemme mot Tyskland. England havnet på siste plass i League A.
Trekningen til EM i fotball 2024 fant sted den 9. oktober 2022 i Festhalle i Frankfurt. Under kvalifisering til EM i fotball 2024 havnet England i gruppe C sammen med Ukraina, Italia, Nord-Makedonia og Malta. England møtte Italia på bortebane 23. mars 2023 og vant 2–1, etter scoringer av Declan Rice i 13 minutt og Harry Kane i 44 minutt (straffe). Den 26. mars 2023 møtte England Ukraina hjemme og vant 2–0, etter scoringer fra Harry Kane i 37. minutt og Bukayo Saka i 40. minutt. Den 16. juni vant England 4–0 borte mot Malta; scorerne var Ferdinando Apap i 8. minutt (selvmål), Trent Alexander-Arnold i 28. minutt, Harry Kane i 31. minutt (straffe) og Callum Wilson i 83. minutt (straffe). Den 19. juni 2023 vant england 7–0 hjemme mot Nord-Makedonia, etter scoringer av Harry Kane i 29. minutt og 73. minutt (straffe), Bukayo Saka i 38., 47. og 51. minutt, Marcus Rashford i 45. minutt og Kalvin Phillips i 64. minutt. Neste kamp blir borte mot Ukraina den 9. september 2023.
FIFAs verdensranking
Tabellen nedenfor viser et utvalg av Englands plasseringer på FIFAs verdensranking siden 9. mai 2013. Disse rangeringer finner sted hver måned, men her har vi begrenset oss til å vise endringer i tabellplasseringen. I mai 2014 havnet for eksempel laget på 11.-plass. Dette var samme plassering som i april 2014, og rangeringen er derfor ikke tatt med i denne oversikten. Den beste plasseringen fikk England 16. september 2021 (3. plass). Laget har vært på 4.-plass i tre perioder: (1) Fra 4. april 2019 til 12. august 2021, (2) fra 19. november 2021 til 10. februar 2022 og (3) siden 29. juni 2023.
Hjemmebane, drakt og kallenavn
Det er en lang tradisjon for oppmerksomhet rundt landslaget, og hjemmedraktenes overdeler har alltid vært hvite. Landslaget har spilt nesten alle sine kamper på Wembley Stadium dersom denne har vært ledig, og kallenavnet har vært det samme hele tiden.
Hjemmebane
De første hjemmekampene ble i hovedsak spilt på The Oval, en cricketbane i Lambeth, sør i indre London. Kamper ble også spilt andre steder i landet, men The Oval var den hyppigst brukte banen. I 1889 ble The Oval brukt for siste gang, og da ble landskampene spilt rundt om i landet.
I anledning De britiske imperieutstillingene ble Empire Stadion bygget i Wembley nord i London i 1923. Fra begynnelsen til 1951 var Wembley imidlertid forbeholdt kamper mot, og det var først da England møtte på Wembley i 1951 at dette ble forandret. Andre kamper mot andre landslag ble spilt på forskjellige stadia. Særlig var Goodison Park (Liverpool) og Arsenal Stadium (London) brukt mye, begge har blitt brukt 12 ganger hver. Fra 1951 av ble stort sett alle kampene spilt på Wembley. Stadionet vekslet mellom Empire Stadium og Wembley Stadium. Det offisielle navnet på stadionet i kampprogrammer var Empire Stadium mer eller mindre til midten av 1970-tallet, da både landskamper og cupfinaler gikk på «Wembley Stadium». Samtidig het selskapet som eide stadionet «Wembley Stadium Limited» fra starten av. Stadionet ble omtalt som Empire Stadium på program og billetter også under VM-finalen i 1966.
Fra 2003 til 2007 ble Wembley ombygget, og ble bl.a. brukt til Sommer-OL 2012 i London. Under ombyggingen ble kampene i hovedsak spilt på Old Trafford (Manchester), med enkelte kamper på Riverside Stadium (Middlesbrough), St. James' Park (Newcastle), Anfield Stadium (Liverpool), City of Manchester Stadium (Manchester), Portman Road (Ipswich), Villa Park (Birmingham), Walkers Stadium (Leicester), Stadium of Light (Sunderland), St. Mary's Stadium (Southampton), Elland Road (Leeds), White Hart Lane (London) og Pride Park Stadium (Derby). Til sammen har Old Trafford blitt brukt 16 ganger, og fungerer derfor også som reservestadion i størst grad.
Drakt
Det har vært få fargemessige utskiftninger i hjemmedraktene. Derimot har det forekommet enkelte større endringer i bortedraktene, men det har også der vært en viss sammenheng.
Bortedrakten har hatt noe større utvikling. Bortedrakter ble ikke et problem før England møtte nasjonene Tyskland og Østerrike i 1930, noe som kan tyde på at Østerrike spilte med bortedrakter mot England i 1908. Englands første bortedrakter bestod av blå overdeler og hvite bukser, som vil si det omvendte av førstedrakten. De blå bortedraktene ble brukt frem til VM i 1950, da England tapte mot USA. Neste gang problemet med fargekollisjon på bortedrakter dukket opp var i 1951, da Argentina ble det første laget utenom Skottland som spilte på Wembley stadion. Verken hvite hjemmedrakter eller blå bortedrakter var mulig mot de hvit- og blåstripede argentinerne, så England spilte i helrød skjorte. Ettersom blått uansett var forbundet med tapet mot USA, fortsatte England i rødt. Siden England også spilte med de røde bortedraktene i VM-finalen i 1966, fikk draktene deretter en stor symbolsk betydning.
Bortsett fra noen spesielle tilfeller, deriblant en lyseblå bortedrakt under VM i 1970 samt en gul overdel og blå bukse i tre kamper i 1970, har bortedrakten vært rød med hvite bukser frem til 1996. Da ble bortedrakten gråblå til EM. Drakten ble i EM bare brukt i semifinalen mot Tyskland, som England tapte på straffer. I en kamp før og en etter EM ble drakten også brukt, men den ble deretter erstattet av den røde og hvite kort tid etter. Foran EM i 2012 lanserte FA en bortedrakt som var mørkeblå med lyseblå bukser.
Draktene har i hovedsak vært levert av den engelske utstyrsprodusenten Umbro, med enkelte unntak av mindre kjente merker, som St. Blaize, Hope Brothers og Admiral. Da Umbro ble kjøpt opp av Nike i 2008, beholdt Umbro likevel kontrakten til og med 2012. Fra 2013 tok Nike over.
Emblem og kallenavn
Englands emblem har alltid vært tre blå liggende leoparder (løver) på hvit bakgrunn, hentet fra Storbritannias riksvåpen, som er gule løver på rød bakgrunn. Dette betyr at FA har fått tillatelse fra Buckingham Palace for å bruke emblemet. Fram til 1948 hadde skjoldet en klammespiss nederst, men fra 1948 ble bunnen avrundet. Avrundingen medførte at den nederste løven måtte bli mindre enn de to over, da det ble mindre plass. I tillegg forsvant kronen som var på toppen, slik at FAs symbol ble mindre likt cricketemblemet. I tillegg fikk emblemet ti tudorroser i tre rader med tre roser over hver løve og den siste rosen i midten under den siste løven. De ti rosene symboliserer de ti regionene som har sete ved FAs råd. Siden 1948 har stort sett bare designen på løvene variert, med unntak av 1997, da løvene ble lyseblå og rosene mistet de grønne begerbladene sine og den gule stjernen. I 2000 fikk rosene tilbake til den opprinnelige formen.
Kallenavnet til England har stort sett vært «The Three Lions», etter dette emblemet. Bruken av kallenavnet varierer, og brukes oftere av media enn av fans. Kallenavnet er mest assosiert med sangen «Three Lions», som var offisiell supportersang for England under EM i 1996. Det er en debatt angående heraldikken om hvor vidt løvene, som klart forestiller løver, egentlig er heraldiske løver eller om de er leoparder.
Spillestil
Formasjon og taktikk var lite populært da Walter Winterbottom som første trener tok over landslaget i 1946, og hans forsøk på å forandre dette ble spolert av spillere som lurte på om Winterbottom hadde en mening om «hvilken side av nettet de skulle score på». Da Alf Ramsey tok over, ble det en god del forandringer. Ramsey valgte selv spillere, hadde lite til overs for stjerner og eksperimenterte med formasjoner. Han oppdaget at England ikke ville kunne slå Argentina og Brasil med 4-2-4, og valgte i stedet etter en god del eksperimentering å trekke vingene inn og ha en offensiv og en defensiv sentral midtbanespiller, slik at formasjonene ble 4-4-2 med diamant (4-1-3-2). Midtbanen ble mer kompakt, og stilen ble kalt «The wingless wonder».
Som et resultat av Ramseys taktiske manøvre, ble det forsket på fotballtaktikk. Kort etter Ramseys triumf kom Allen Wades bok om emnet ut, som handlet om lagspill over individualitet. Wade var teknisk direktør i fotballforbundet mellom 1963 til 1983, og lærte bort sin kunnskap til blant andre Don Howe, Bobby Robson, Dave Sexton og Dario Gradi. Han foretrakk soneforsvar fremfor mannsoppdekning, og ville heller ha besittelse av ballen enn lange baller, og han mente at det ble nødvendig å gå i forsvar og la motstanderne spille fra tid til annen.
Hans filosofi ble på tidlig åttitall erstattet av impulser fra Charles Hughes, som handlet om langpasninger og korte trekk før mål ble scoret. Spillestilen ble tidlig sterkt mislikt av engelsk presse, som ofte omtalte ham som den som ødela «the beautiful game». Hughes ble stort sett brukt av Graham Taylor, men Hughes selv mente at, som var med på å slå ut Taylors England under VM-kvalifiseringen i 1993, var bedre enn England på Hughes egen filosofi. Da Graham Taylor fikk sparken, begynte trenere å introdusere mer kontinentale erfaringer. Hans arvtaker Terry Venables hadde trent FC Barcelona, Glenn Hoddle hadde spilt i AS Monaco FC og både Sven Göran Eriksson og Roy Hodgson hadde stort sett bare kontinental bakgrunn. De to eneste med tradisjonell engelsk karriere både som spiller og trener, Kevin Keegan og Steve McClaren, hadde beskjeden suksess på landslaget.
Problemstillinger
Englands spillestil har i nyere tid derfor beveget seg mer i retning den kontinentale stilen, særlig under Eriksson. Fortsatt blir stilen sett på som den fysisk kjempende, bulldog-aktige spillestilen. Dette har sammenheng med den maskuline rollen fotball har i det engelske samfunnet, og har av CNN blitt påpekt som en av hovedgrunnene til at England har hatt problemer med å vinne mesterskap. Spillestilen er sjelden teknisk god, noe den har fått kritikk for. Både formasjon og filosofi er blitt diskutert ofte. Etter EM i 2012 påpekte Rafael Benitez den engelske mangelen på fotballfilosofi. Mangelen på en fotballfilosofi – en klar idé om hvordan man vil spille, har vært tatt opp flere ganger siden Hughes' spillestil ble fjernet uten at det vokste frem et alternativ. Kritikere har kommentert at England ikke bare mangler implementeringen av en fotballfilosofi, men også en fotballfilosofi i seg selv.
England kan også ha havnet i fellen som Spania var i tidligere, nemlig å prestere langt bedre kontinentalt med klubblagene enn med landslaget. Midtbanespillerne Steven Gerrard og Frank Lampard samarbeidet dårlig, men dette har vært et problem med flere storspillere også. Det ble i 2011 også pekt på at svært få unge spillere får sjansen til å etablere seg i Premier League, og at de heller blir lånt ut til klubber lenger ned i divisjonssystemet. Andre grunner som er blitt nevnt er medias rolle, gnisningen mellom klubber og landslag, den tøffe Premier League-sesongen med flere cup-turneringer, mange utenlandske spillere i Premier League og utsatt risiko for å bli skadet. Også rivalisering innad i landslagstroppen mellom spillere fra ulike konkurrerende klubber er blitt tatt opp som et problem, blant annet av Roy Keane.
Skottland
Skottland var det første laget England møtte, og i lang tid det eneste som ga dem motstand. Skottland er naboer innen unionen, og det har lenge vært rivalisering mellom de to. Imidlertid har rivaliseringen dabbet av etter at England fikk de to andre rivalene, og særlig etter at kampene mellom England og Skottland ble færre som følge av at British Home Championship ble avviklet på åttitallet, og deretter av at de årlige kampene mot Skottland også ble avviklet i 1989. Skottlands rivalisering mot England er nok sterkere enn omvendt, og det dukket opp en bevegelse blant skotske fans i farvannet av VM i 2006 som het «Anyone but England», og som handlet om at skottene støttet Englands motstandere. Hvor utbredt dette er, er usikkert; i en undersøkelse er skottene delt på dette synet.
Skottland og England har hatt noen møter i viktige turneringer, blant annet under EM i 1996 på hjemmebane, da England vant 2–0.
Argentina
Rivaliseringen mot Argentina er spesiell, i senere tid nært knyttet til Falklandskrigen (1982) og til kamper lagene imellom. Argentina og England møttes i turnering først i VM i 1962, da England vant. Det neste møtet var i 1966, da England møtte Argentina på hjemmebane. Argentinerne spilte ukarakteristisk tøft, og fikk sin kaptein utvist. Utvisningen var imidlertid uklar. Den tyske dommeren skal angivelig ha sagt at han viste ut kapteinen Antonio Rattín fordi han «ikke likte trynet hans», men det kan ha vært knyttet til den brutale argentinske spillestilen. Argentina på sin side var allerede overbevist om at England og Tyskland samarbeidet for å bli kvitt søramerikanere. Kapteinen Rattín nektet å forlate banen, og måtte ha politieskorte ut. Englands trener Alf Ramsey nektet skjortebytte etter kampen, og omtalte argentinerne som «dyr», noe som Argentina oppfattet som rasisme.
Etter Falklandskrigen fikk rivaliseringen stor oppmerksomhet fra begge lag, og da Diego Maradona scoret med hånden under VM i 1986, var det engelskmennenes tur til å bli indignert. Mange følte at det første målet, med hånden, var juks, og at England ble lurt ut av VM. På tross av at turneringen ble avholdt i Mexico, hadde ikke engelske fans noen teorier om samarbeid for å bli kvitt England. Den meksikanske begynnende rivaliseringen mot Argentina var på det daværende tidspunkt beskjedent, men det er lite trolig at Mexico ville ha hjulpet Argentina. Denne kampen var også (per 2012) siste gangen Argentina slo England etter 90 minutter. Diego Maradona uttalte at på tross av at dette bare var en fotballkamp, følte han det som om de hadde beseiret et land som hadde drept argentinske gutter som småfugler.
Under VM i 1998 ble også England slått av Argentina, men da på straffespark. David Beckham ble utvist for en manøver som Diego Simeone i ettertid har innrømmet at han spilte skadet i for å sikre utvisning. Dette gjorde Simeone og Argentina enda mer upopulære.
I den senere tid har imidlertid rivaliseringen blitt noe nedtonet. Riktignok uttalte Diego Maradona i sin selvbiografi at det å score målet var som å stjele Englands lommebok, men utover hans uttalelser, som reflekterer Maradona mer enn Argentina, er det få oppblusninger. Dette kan være tilknyttet det at Argentina og England møttes bare i én kamp i VM siden, i 2002, da det ikke var noen kontroversielle avgjørelser.
Tyskland
Mens rivaliseringen mellom England og Argentina ofte er følt fra begge sider, er Englands rivalisering mot Tyskland i fotball nesten et særengelsk fenomen. Engelskmennenes behov for denne rivaliseringen kan knyttes til nostalgi og det faktum at tyskerne har gått forbi engelskmennene innen produksjon og økonomi. Tyskland har ikke glemt den kontroversielle scoringen til Geoff Hurst under VM i 1966, men den spiller mindre rolle for tyskerne enn deres egen rivalisering mot. I hovedsak er Tysklands forhold til England lite annet enn forholdet til et hvilket som helst lag.
England har imidlertid vist respekt for Tysklands evne til å vinne kamper. Gary Lineker sa om fotball at «Fotball er et spill med 22 spillere som løper rundt, spiller ballen, med en dommer som gjør en haug med feil, og til sist vinner alltid Tyskland» I tillegg er det få eller ingen klager når kampene er over, og det er ingen utvisninger i noen kamper dem imellom. Flere av kampene har også legendarisk status i England.
Fra engelsk side er det gjerne VM-finalen i 1966 som nevnes oftest, men også nederlagene i 1990 og 1996 tas opp. Englands sensasjonelle 5–1-seier over Tyskland i 2001 blir også nevnt. Rivaliseringen dukket også opp på en nyinnspilling av låten «Three Lions» (se over) fra 1998, der engelske og tyske fans møtes og ender opp med å spille fotball. Samtlige tyske tilhengere i videoen, med ett unntak, hadde navnet til Stephan Kuntz på ryggen. Kuntz scoret mot England både i vanlig spilletid og på straffespark. Ettersom dette var etter EM i 1996 og før VM i 1998, er det trolig at tyskere ville være mer opptatt av Oliver Bierhoff, som scoret begge målene til Tyskland i finalen i EM, men videoen legger mer vekt på den engelske oppfatningen av rivalisering.
Tyske medier har tatt igjen, men mer moderat. Som svar på Daily Mirrors overskrift, lurte tabloidavisen Bild-Zeitung på hvorfor fotballens hjemland «aldri hadde vunnet VM i fotball». Det er uklart om Bild-Zeitung glemte VM i 1966, eller om det lå en underliggende forståelse om at England ikke vant VM på lovlig vis.
Engelsk fotballinteresse
I England er fotball den største idretten, og har mange tilhengere. I motsetning til i Spania er imidlertid landslaget en naturlig forlengelse av den generelle fotballinteressen, og interessen for landslaget er derfor svært stor. Tilhengere flagger gjerne på bilene sine eller maler georgskorset i ansiktet. Begeistringen for landslaget har ført til store forventninger, men disse har ikke nødvendigvis blitt innfridd ved mesterskap. Den engelske VM-deltakelsen er nær mytisk i den kollektive hukommelsen, og ettersom England regnes som fotballens vugge, fins det alltid en forventning om at England vinner neste VM, noe som ikke har blitt innfridd siden 1966.
Å være landslagstrener har derfor blitt kalt «den nest viktigste jobben i landet». I tillegg har både media og FA sterke mennesker med sterke meninger, og flere av trenerne har blitt felt av dem. Likevel er det status rundt det å ha jobben. Landslagstrener Roy Hodgson kommenterte det å være landslagstrener slik: «Å trene landslaget er målet for suksess for en hver engelsk trener og det fører sannelig med seg en mengde oppmerksomhet og kritikk...».
Også spillerne er ofre for denne gjennomgangen, og det stilles krav til dem på det private plan. Liksom trenerne, har de fått sitt privatliv gjennomgått. Spillere som har noen moralsk tvilsomme handlinger, kan få problemer med å representere England. John Terry fikk erfare det da det gikk rykter om hans utroskap, og da han ble anklaget for rasisme. I tillegg er presset stort på landslagsspillerne. Johnny Haynes sa i 1958 etter å ha blitt eliminert fra VM at «I England tror alle at vi har en gudegitt rett til å vinne VM».
Supportere og hooligans
De engelske fotballsupporterne har et frynsete rykte. De engelske hooligans har eksistert siden fotball ble en publikumssport, med Preston North Ends tilhengere som et av de tidlige eksemplene. Rasisme har i hovedsak vært forbundet med klubber, men den har også dukket opp på landslaget. På 1980-tallet var det høyrevridde politiske partiet National Front aktive i supportergrupper knyttet opp mot landslaget. Imidlertid trengte de ikke grupperinger for å starte bråk, for i 1980, i forkant av Englands kamp mot i EM, måtte politiet bruke tåregass på engelske fotballfans.
Etter først Heysel-tragedien (1985) og så Hillsborough-tragedien (1989) og den påfølgende Taylor-rapporten, begynte ting å roe seg. En av grunnene var at politi, klubber og myndigheter samarbeidet om å bekjempe hooliganismen. At dette var vanskelig å bekjempe ble eksemplifisert ved bråket mellom italienske og engelske landslagsfans under VM i Italia i 1990.
Det var også oppgjør blant supportere under EM i 1992, men deretter var landslagshooliganisme på vei ned, og under EM i 1996 begrenset det seg til kamper mellom engelske og tyske fans. Det samme gjentok seg under VM i 1998, men ellers var det svært få tilfeller. På tross av dette var belgisk politi og UEFA svært opptatt av å kontrollere engelske hooligans under EM i 2000. Etter at det utbrøt slåsskamper mellom engelske og tyske tilhengere etter kampen dem imellom, ga UEFA klar beskjed om at England kunne bli kastet ut av mesterskapet dersom de ikke fikk kontroll på sine tilhengere. Hvor vidt UEFA og belgiske myndigheter hadde gått for langt i sine begrensninger og manglende imøtekommenhet, ble imidlertid ikke tatt opp.
I forkant av VM i Tyskland i 2006 var det satt igang store kampanjer for å forhindre engelske hooligans fra å reise over til Tyskland. Dette på tross av at det bare hadde vært få arrestasjoner av engelske fans utenlands side 2001, og dette inkluderte klubbfotball. Under selve VM var det enkelte engelske fans som ble holdt igjen før Englands åpningskamp mot og enkelte som provoserte med å synge sanger om andre verdenskrig, men ellers var det tyske fans som var det største problemet.
I senere tid har fotballfans på landslaget stort sett vært assosiert med oppriktige fotballfans, og hooliganismen har dabbet av, eller begrenset seg til klubblag. Under VM i Sør-Afrika var det omtrent ikke tegn til opptøyer. Under EM i 2012 var det også særlig hjemmefans fra Ukraina og Polen som var den største bekymringen.
Statistikk og kampresultater fra VM og EM
''Oppdatert per. 4. januar 2015'' Her regnes tap etter 90 eller 120 minutter, ikke etter straffesparkkonkurranse. I finalerubrikkene står vinneren alltid først, uansett hvem som var utpekt til hjemmelag.
Meritter
England har ofte vært med i de to største turneringene for landslag, men har bare tre ganger kommet på medaljeplass.
Plasseringer i VM
I 1986 rangerte FIFA alle VM plasseringsmessig. Dette ble gjentatt i 1990, men deretter forsvant det. VM etter 1990 er derfor rangert bare etter poeng og målforskjell. Dette er Englands beste resultater (antall deltakerland skiller lik plassering, høyeste først. Deretter den nyeste først):
Resultater i VM og EM
Dette er en oversikt over Englands innsats i EM og VM. Resultatene som tas med er bare de avgjørende. Seire og uavgjort tas ikke med om det blir tap, og seire ikke med dersom uavgjort ble avgjørende. I tilfeller der alle kampene ender uavgjort, er det siste kamp som tas med. I de tilfellene England ikke vant kvalifiseringspuljen, var det sjelden ett avgjørende øyeblikk, så da står bare vinneren i parentes. Flagg tas bare med om laget slo ut England.
Straffesparkkonkurranser
Det å tape i straffesparkkonkurranser er karakteristisk for engelsk VM-deltakelse. Richard Bacon kommenterte i BBCs VM-dokumentar «World Cup's Most Shocking Moments» at «..Det er ikke noe som er mer typisk engelsk enn å tape på straffespark». Englands første straffesparkkonkurranse var i VM i 1990, da England hadde kommet til semifinale i VM for første gang siden 1966. Deretter vant de for første, og per 2013 eneste, gang mot Spania i 1996, men tapte deretter mot Tyskland. Deretter ble det straffetap fire ganger til på rad. Da England røk ut på straffespark mot Italia, kommenterte den britiske turistforeningen på twitter: «England tapte på straffespark. For mer om vår kultur og våre tradisjoner gå til visitengland.com ;)».
En av grunnene til at England ikke lyktes kan, ifølge Joachim Vogt Isaksen ved Høgskolen i Nord-Trøndelag, være at England tar straffene sine raskere enn de fleste andre, med et snitt på 0,28 sekunder fra dommeren blåser. Geir Jordet viser til at England har et svært stort press på seg på grunn av Englands tendens til å bedømme individet foran laget, og dermed blir den som bommer på straffe den som får skylden.
Motstandere i kvalifiseringsgrupper til EM og VM
England har spilt i mange kvalifiseringer, og møtt til sammen 45 av de 52 motstanderne man kan møte i kvalifisering til mesterskap (her er Gibraltar ikke inkludert). Det landet som England har møtt oftest, på tross av at de brukte det engelske innenriksmesterskapet til kvalifisering flere ganger, er Polen. England møtte Polen i fem kvalifiseringer på rad fra 1990 til 2000 om man ser bort ifra 1966, der England som vertsnasjon var direktekvalifisert. De møtte også Polen igjen til kvalifisering til VM i 2006 og er nå i gruppe med Polen i kvalifiseringen til VM i 2014. England har også møtt to ikke-eksisterende land i kvalifisering, både Tsjekkoslovakia og Jugoslavia. Av de nåværende landene som var med i en av de to tidligere sammenslåtte landene har England aldri møtt, verken i kvalifisering, i mesterskap eller i privatlandskamp.
Land som er medlem per 2013 av UEFA og som England per kvalifiseringen til VM i 2014 ikke har møtt i kvalifisering er:
Flest landskamper
''Spillere fra VM-vinner-laget i 1966 er markert med fet tekst. * markerer spillere som fremdeles er aktive på klubbnivå.''
Flest landslagsmål
''Oppdatert 15. November 2018.''
Landslagstrenere
England etablerte rollen som landslagstrener først i 1946, og har siden hatt en rekke utbyttinger. Særlig har perioden mellom 1974 og 1982 og siden fra 1990-tallet vært preget av store utskiftninger. Den første landslagstreneren var Walter Winterbottom, som var en av FAs egne menn. Han hadde rollen i 17 år, den lengste perioden noen har sittet. Han ble erstattet av Alf Ramsey, som brøt med FAs komiteer og valgte ut laget sitt selv. Etter hans avgang kom Don Revie, som ble den første av to (per 2012) trenere som ikke har vært landslagstrener for et lag i mesterskap. Etter ham kom Ron Greenwood, som egentlig var tiltenkt rollen som midlertidig manager, men som fikk England med i et VM for første gang siden 1970 da England kvalifiserte seg til VM i 1982. Han gikk deretter etter eget ønske, da han pensjonerte seg.
Ny trener etter Greenwood ble Bobby Robson, som leverte først i sin siste turnering, da han tok England til semifinalen i VM for første gang siden 1966. En fotballtrener som stadig ble koblet opp mot trenerrollen, men som aldri ble tildelt jobben var Brian Clough, en karismatisk og suksessfull klubbmanager for blant andre Derby County FC og Nottingham Forest FC. Han ble intervjuet for jobben i 1977 og 1982, men måtte se seg forbigått av både Greenwood og Robson. Også i 1990, i forkant av Taylors regime, var han en høyverdig kandidat. Clough fikk selv i sin samtid kallenavnet «the greatest manager England never had» (den største manageren England aldri fikk.)