cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rosenstær
Rosenstær (Pastor roseus) er en monotypisk trekkfugl i den monotypiske slekten Pastor, som videre inngår i stærfamilien (Sturnidae). Arten besøker av og til Norge og har blitt observert så langt vest som på Island. Rosenstær blir dessuten stadig oftere observert i landområdene langs det nordlige og nordvestre Middelhavet. Den hekker imidlertid normalt på de åpne steppene nord og øst for Svartehavet og østover, men den vanligvis overvintrer på det indiske subkontinent.
Biologi
Rosenstær er en middels stor stær, som blir cirka 19–24 cm lang og veier typisk rundt 60–88 g. Den karakteriseres av ei krone med lange, smale fjær som kan reises opp. Fjærdrakten gir et to-farget inntrykk, men består egentlig av de tre fargene sort, purpur og lett gammelrosa. Hodet er glinsende sort og kinnene glinsende purpurfarget til skillet mellom den tykke halsen og ryggen/brystet, der gammelrosa overtar. Bakparten er nesten sort, mens stjerten er svartbrun med innslag av irriserende mørk grønn. Kjønnene er forholdsvis like, men hunnen er noe dusere og har mindre prangende krone.
Arten hekker på åpen steppe, som regel nær vann og til steder det er rikholdig tilgang på rettvinger (Orthoptera). Når hekketiden er over trekker fuglene til områder som er mer trebevokst. Hekkeområdene strekker seg fra Sør-Ukraina og østover til steppene rundt sørlige Volga, det sentrale og østre Kasakhstan, vestre Altaj og Vest-Mongolia; sørover det sørlige og østre Tyrkia, Nord-Iran, Afghanistan og Nordvest-Kina. Av og til også Tsjekkia, Ungarn og Italia og muligvis også Romania, Bulgaria og Balkan. Arten overvintrer hovedsakelig på det indiske subkontinentet og Sri Lanka.
Inndeling
Inndelingen følger Birds of the World og er i henhold til Winkler, Billerman & Lovette (2020). Norske navn på grupper og arter følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017).
Kunstløp under Vinter-OL 1936
Kunstløp under Vinter-OL 1936. Under Vinter-OL 1936 i Garmisch-Partenkirchen ble det arrangert tre øvelser i kunstløp, singel for menn og kvinner og parløp. Konkurransen ble avviklet i perioden 8. til 15. februar 1936. Sonja Henie fra Norge vant sin tredje olympiske gullmedalje og Karl Schäfer sin andre. Maxi Herber og Ernst Baier fra Tyskland vant parløpskonkurransen.
Menn
<br style="clear:both;"/>
Kvinner
<br style="clear:both;"/>
Parløp
<br style="clear:both;"/>
Wilfred Breistrand
Wilfred Breistrand (født 29. april 1921 i Trondheim, død 3. august 2007 i Asker i Norge) var en norsk skuespiller.
Biografi
Breistrand debuterte 1941 på Trøndelag Teater som Amund i Til Sæters av C. P. Riis. Ansatt her til 1944, på Det Nye Teater 1944–48, Nationaltheatret 1948–70, Fjernsynsteatret 1970–73, Det norske teatret fra 1973. Han har bl.a. spilt Elias i Over ævne I, Gustav i Helge Krogs Konkylien og Lebcau i Arthur Millers Det hendte i Vichy, Shakespeare-rollene Bottom i En sommernattsdrøm, Banquo i Macbeth og Horatio i Hamlet, og tittelrollen i Ambassadøren av S. Mrozek. Aktiv i et stort antall norske filmer fra debuten i ’’Ni liv’’ (1957). Hovedroller blant annet i TV-dramaet De hvite bussene (1989), Anton (1973) og i ’’Åpenbaringen’’ (1977). Breistrand fikk Amanda som beste mannlige skuespiller i 1989, for rollen som Thomas F i tv-dramaet ''Th. F's siste nedtegnelser til almenheten'', etter Kjell Askildsens noveller.
Han er far til regissøren og forfatteren Ulf Breistrand.
Belgisk hare
Belgisk hare er en kaninrase. Rasen stammer fra Belgia, og i 1875 ble den avlet fram som en egen rase. Denne kaninrasen skal ligne på en hare, den skal være høy, slank og elegant.
Johann David Heinichen
Johann David Heinichen (1683–1729) var en tysk barokkomponist og musikkteoretiker.
Liv og virke
Johann David Heinichens far, Michael Heinichen var kantor i Pegau og pastor ved landsbykirken i Krössuln. Som sin far gikk Johann David Thomasschule i Leipzig, der han studerte musikk med Johann Schelle og senere tok orgel- og cembaloleksjoner hos Johann Kuhnau.
Fra 1702 studerte Heinichen jus ved universitetet i Leipzig. Han var ferdigutdannet i 1705–1706 og praktiserte som jurist i Weissenfels til 1709, men komponerte samtidig noen operaer. Tidlig på 1700-tallet var jus-studiet en vanlig utdanningsvei for komponister, eksempelvis var Kuhnau, Graupner og Telemann alle jurister.
I 1710 publiserte Heinichen den første utgaven av sin avhandling om generalbass. Han bodde i Italia, stort sett i Venezia, i syv formative år. Relativt lite er kjent om dette oppholdet, men han oppførte operaene Mario og Le passioni per troppo amore med stor suksess ved Sant’ Angelo i karnevalsesongen 1713. I Venezia ble han kjent med byens store komponister, Antonio Lotti, Antonio Biffi, Tomaso Albinoni, Alessandro og Benedetto Marcello, og sannsynligvis også Antonio Vivaldi som fikk stor betydning for utviklingen av Heinichens stil. Gottfried Heinrich Stölzel besøkte ham i Venezia, noe som indikerer at Heinichens anseelse var høy.
I 1717 ble Heinichen kollega med Johann Sebastian Bach ved hoffet til Prins Leopold av Anhalt-Köthen, og senere kapellmester ved det saksiske hoff i Dresden, der lutheraneren Heinichen komponerte mye katolsk kirkemusikk. Heinichen giftet seg i 1721 i Weissenfels. Fødselen av hans eneste barn ble registrert i januar 1723.
Heinichen led av tuberkulose og hadde svært dårlig helse i sine siste leveår, så kollegene Jan Dismas Zelenka og Giovanni Alberto Ristori måtte ofte utføre oppgavene hans. Mot slutten av livet gav Heinichen komposisjonsundervisning til Johann Georg Pisendel og Johann Joachim Quantz. Samtidig arbeidet han på sin avhandling om generalbass, et verk som er en av de viktigste kildene til 1700-tallets musikkteori.
Interessen for Heinichens musikk er for oppadgående, og noen av messene, samt det siste verket, et magnificat, er spilt inn og publisert.
An (gud)
An eller Anu (sumerisk An, akkadisk Anu og Anum ) var den guddommelige personifiseringen av himmelen, den øverste guddom, gudenes far og stamfar til alle guddommer i oldtidens mesopotamisk og sumerisk mytologi, han var en tilbaketrukket guddom, uten noen aktiv kult, bortsett fra å være skytsgud av byene Uruk og Der.
An er antatt å være den fremste kilde til all guddommelig autoritet for andre guder og for dødelige herskere, og han er beskrevet i en tekst som den «som behersker hele universet». Han er identifisert med den nordlige ekliptisk pol senteret i stjernebildet Dragen og sammen med sine sønner Enlil og Enki (Ellil og Ea på akkadisk) utgjør de den høyeste guddommelige triade som personifiserer tre bånd av stjernebilder på himmelhvelvingen. På tiden av de eldste skriftlige nedtegnelser var An sjelden aktivt dyrket., og ærefrykten var isteden rettet til hans sønn Enlil, men gjennom hele mesopotamisk historie var det sagt at den høyeste guden i gudeverden hadde anûtu, «himmelsk makt». Ans fremste rolle i mytene er å være stamfar til Anunnaki, de betydelige gudene i sumerisk religion. Ans fremste kultsenter var tempelet Eanna («himlenes hus») i byen Uruk, men ved den akkadiske perioden (ca. 2334 – 2154 f.Kr.), hadde hans autoritet i Uruk i stor grad blitt overtatt av gudinnen Inanna, himmelens dronning.
Ans ledsaker i de eldste sumeriske tekstene er jordgudinnen Uraš, men er senere gudinnen Ki og i akkadiske tekster gudinnen Antu, et navn som er hunkjønnsformen av Anu.
Nordahl Wallem
Nordahl Eriksen Wallem (født 10. november 1902 i Shanghai, Kina, død 9. desember 1972 i Hongkong) var en norsk seiler som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Wallem vant en olympiske sølvmedalje i seiling under OL 1936 i Berlin. Han var med på den norske båten «Silija» som kom på andreplass i 8-metersklassen bak den italienske båten «Italia». Seilingene ble avviklet utenfor Kiel i perioden 4. til 12. august 1936. Mannskapet på «Silija» besto av Wallem, John Ditlev-Simonsen, Olav Ditlev-Simonsen, Hans Struksnæs, Lauritz Schmidt og Jacob Tullin Thams
Marken (Bergen)
Marken er et strøk i Bergen i bydelen Bergenhus. Marken grenser fra Peter Motzfeldts gate, Nygaten, Heggebakken, Asylplassen til St. Jørgens gate, St. Jacobs kirkegård, Stadsporten. Ned Jernbanebakken, bak Jernbanestasjonen til Nonneseter klosterkapell, bak biblioteket til strømmen i Smålungeren. Marken grenser til strøkene Sentrum og Vågsbunnen i nord, Fjellet i øst og Kalfaret i sør. I sørvest, mot Store Lungegårdsvannet, ligger et område som tidligere var vann, men som nå er oppfylte arealer for blant annet Bergen Storsenter, Bygarasjen, Bystasjonen (som er Bergens sentrale busstasjon), Statens Hus og Bergen hovedbrannstasjon. Marken grenser i vest også til Lille Lungegårdsvannet.
Beskrivelse
Marken kjennes som bystrøk allerede fra 1500-tallet. Deler av strøket lå tidligere under eiendommen Lungegården, men var opprinnelig jordbruksland til Nonneseter kloster. Nonneseter kapell fra 1250 sørvest i strøket er det eneste som står igjen av klosteret. Hovedgatene i strøket er Kong Oscars gate, Marken, Kaigaten og Strømgaten.
I Marken er det bygårder, brostensbelagte smau og trehus. Her ligger også Seminarium Fredericianum (Bergen barneasyl) fra 1752, Lepramuseet med St. Jørgen hospital fra 1411 og Sankt Jørgen kirke fra 1706, Danckert Krohns stiftelse fra 1789 og Zander Kaaes stiftelse fra 1770, begge i senbarokkstil, Sankt Jacobs kirkegård fra 1629, Stadsporten (byport fra 1628), Bergen handelsgymnasium, Domkirkehjemmet, gamle Betanien sykehus, Kunsthøgskolen i Bergen, Bergen Jernbanestasjon, Bergen Offentlige Bibliotek, Nonneseter kapell fra 1250 og statuen av byens grunnlegger Olav Kyrre.
Strøkets lokale buekorps heter Markens Bataljon.
Marken omfattes av grunnkretsene Marken, Dankert Krohn og Betanien, som hadde til sammen 1 047 innbyggere 1. januar 2014 og et areal på 0,15 km² samt 0,01 km² ferskvann. I tillegg ligger nordøstlige deler av grunnkretsen Jernbanen innenfor strøkets grenser (biblioteket, kapellet, jernbanestasjonen, storsenteret, Terminus og Zander Kaaes stiftelse).
Trussel om sanering 1908-74
Fra 1908 til 1974 ble det utarbeidet flere saneringsplaner for Marken. I 1907 ble det vedtatt å bygge en ny jernbanestasjon i Strømgaten, slik at Marken ble liggende mellom trafikknutepunktene Bergen jernbanestasjon og havnen. De togreisendes første møte med Bergen ville dermed bli et virvar av gamle trehus. I stedet ønsket man en 15 meter bred gate mellom Strømgaten og Allehelgensgaten. Hele østsiden av Lungegårdsgaten ble derfor ekspropriert, og man rakk å rive husene nærmest jernbanestasjonen før resten ble reddet av bybrannen i 1916, første verdenskrig og nedgangstider. De midler som fantes, gikk med til gjenreisningen av den nedbrente bykjernen. Til gjengjeld var det stadige planer om å bygge et nytt Bergen rådhus, og en rettere forbindelse mellom Stadsporten og Rådstuplassen. Her ble det foreslått en aveny tvers gjennom Marken, men kantet med trær. Kostnadene for gjenreisningen etter bybrannen satte likevel alt annet på vent; og så kom andre verdenskrig. Først i 1953 kom man tilbake til saneringen av Marken, da med fokus på trafikkproblemene. Arkitekt Bjarne Lous Mohr var reguleringssjef i Bergen 1946-56 og opptatt av å gi det slitne strøket et tydelig city-preg. I 1955 utlyste reguleringsvesenet i Bergen Nordens til da største byplan-konkurranse, som omhandlet Marken og Vågsbunnen.
Deltakerne fikk utlevert et kart og en modell, der bare historiske monumenter og fredete bygninger stod tilbake. To svenske arkitekter vant. Sture Runberg og Ole Braesch-Andersen så for seg en motorvei på søyler foran hovedbiblioteket. Den historiske Vågsbunnen skulle gi plass til et veikryss, samt 1.025 parkeringsplasser. Fokus var på biltrafikk og høyhus. I 1956 ble reguleringsvesenet omdøpt til byplankontoret, og reguleringssjefen til byplansjef. Olav Nesse som var Bergens første byplansjef, fikk imidlertid hendene fulle med boligbygging utenfor sentrum, knappe midler og et underbemannet byplankontor. Kritisk ble det likevel i 1961, da forsikringsselskapet Vesta lanserte en reguleringsplan for Marken som de selv ville bekoste. Hele Marken skulle rives, bortsett fra Sankt Jørgen kirke og leprasykehuset. Uten kostnad for kommunen skulle alle historiske gateløp, til og med middelalderveien, utraderes, slik at Vesta kunne få plass til et kjempemessig kjøpesenter med 1.200 parkeringsplasser. Forslaget ble vedtatt i Bergen bystyre i 1964 uten debatt overhodet. Vesta trakk seg imidlertid da prosjektet trakk ut i tid, og de i stedet fikk tildelt tomt på Nattland og i Fyllingsdalen (ved Oasen).
I 1972 var Marken fremdeles regulert til kjøpesenter, enda det var et boligområde med 670 innbyggere, 69 butikker, 40 verksteder og 34 kontorer. Saneringsplanen ble like fullt stadfestet av Kommunaldepartementet samme år. Men i 1970 hadde studenter fra sosiologisk institutt utgitt en rapport, Derfor skal Marken saneres, som påpekte at Saneringsinstituttet hadde ignorert sin plikt til å vurdere de sosiale og miljømessige konsekvensene av byplanlegging - enda Saneringsloven av 1967 uttrykkelig sier at det må være «påtrengende nødvendig» å fornye et strøk før det kan etableres som et saneringsstrøk. Men næringslivet vil anse sanering «påtrengende nødvendig» når det er penger å tjene; beboerne først når boligstandarden er så dårlig at fraflytting er ønskelig. Og boligstandarden fantes vesentlig dårligere i andre bydeler enn i Marken.
Studentene kritiserte også at strøkets beboere var umyndiggjort, mens næringslivet fritt fikk bestemme hvor og hvorfor det skulle saneres. Saneringsinstituttet avviste at det var deres plikt å intervjue beboerne i Marken, siden strøket var regulert til kjøpesenter allerede i 1964, så alt utenom Sankt Jørgen skulle rives i alle fall. Angivelig hadde heller ingen protestert da reguleringsplanen ble kjent. Imidlertid hadde Fortidsminneforeningen protestert, i likhet med Foreningen Markens venner, representanter for beboerne, Bergen arkitektforening, Bergen miljøforening m.fl. Arkitektgruppen CUBUS som ble stiftet i 1972, var en sammenslåing av tre mindre arkitektkontorer med ønske om å redde eldre bymiljøer, deriblant Marken.
Kipling vannkraftverk
Kipling vannkraftverk er et vannkraftverk og en demning i nedre del av elven Mattagami, beliggende 150 km nord for byen Smooth Rock Falls, og langt nordøst i provinsen Ontario i Canada. Denne elva renner nordover og munner ut i James Bay via elva Moose, helt sør i Hudson Bay.
Vannkraftverket får kraft fra egen demning i elva. Det har en installert kapasitet på ca. 132 – 157 MW. Det drives av energiselskapet Ontario Power Generation. Anlegget stod ferdig i 1966.
De totalt sju vannkraftverkene i Mattagami-komplekset omfatter:
21. serierunde i Tippeligaen 2006
21. serierunde i Tippeligaen 2006 startet med seks kamper den 24. september, mens oppgjøret mellom Rosenborg og Odd Grenland ble spilt den 25. september.
University of Wyoming
University of Wyoming (forkortet UW eller UWyo, også kalt U-Dub) er et delstatlig universitet i Laramie i delstaten Wyoming, USA. Det ble grunnlagt i 1866 og er et land-grant-universitet.
Ved universitetet ligger også det nasjonale American Heritage Center, som er et amerikansk arkiv og bibliotek som dokumenterer den amerikanske sivilisasjonen, levesett og samfunnsliv.Her er det blant annet arkivert 45 000 sjeldne og gamle bøker fra USAs tidligere historie.
Faglige spesialiteter er naturforvaltning, vann- og ressurslære, energi, miljøfag, geologi og landbruksfag.
Skolene og fakultetene er:
Pilfink
Pilfink (Passer montanus) er en art i spurvefamilien (Passeridae) og én av 28 arter i slekten Passer. Arten er naturlig utbredt i Eurasia, men den har også blitt introdusert til Nord-Amerika, Bermuda (nå utdødd), Borneo, Sulawesi, Filippinene, Mikronesia og Australia. I Norge hekker nominatformen, som er mest vanlig på Østlandet. Ni underarter anerkjennes, med bakgrunn i forskjeller farger og mønster i fjærdrakten og, om enn i mindre grad, forskjeller i størrelsen.
Biologi
Pilfinken blir cirka 13,9–15 cm lang og veier typisk 18–28 g. Vingespennet utgjør normalt på 20–22 cm. Hannen blir i snitt noe større enn hunnen, men forskjellen i størrelse er liten og kjønnene er ellers like. I tillegg til små variasjoner i fjærdrakten og størrelsen mellom underartene kan man på generelt grunnlag også hevde at, fugler i tørre regioner ofte har ei litt blassere fjærdrakt, mens fugler i fuktige regioner gjerne er noe mørkere. Likeledes er fugler på høye breddegrader gjerne litt større enn fugler på lave breddegrader.
Pilfinken ligner gråspurvhannen, som riktig nok er litt større og kraftigere, og det er lett å ta feil av dem, men pilfinken kjennes imidlertid igjen på den svarte kinnflekken og den sjokoladebrune krona (gråspurvhannen har blygrå krone og mangler kinnflekken). På oversiden er fjærdrakten brunfarget med mørkere striper, men den har noe lysere brunfarge enn gråspurven og dessuten to smale lyse vingebånd. Pilfinken har dessuten en liten svart strupe/hake-lapp, i motsetning til gråspurvhannens større svarte brystflekk(smekke). Nebbet er konisk, som hos typiske frøetere, og i nebbvikene har den tydelige børstehår.
Pilfinkene har lignende levesett med gråspurven, og artene er ofte å se sammen. Hybridisering mellom dem er også kjent. Pilfinken er litt mer sky for mennesker, men ofte mer fredfull overfor andre fugler, og den jager ikke vekk andre fugler på samme måte som gråspurven.
Dragon Ball Z
Ni av Dragon Ball Z-filmene og de to TV-spesialene har blitt utgitt i norsk versjon, med både dub og undertekster. I tillegg ble «Dragonball Z» (sensurert versjon) vist i svensk versjon på norsk fjernsyn på Cartoon Network frem til begynnelsen av 2001.
Pilfink
Biologi
Arten eter mest korn, inkludert havre, hvete, bygg, rug og mais, samt frø av ville planter fra sen høst til tidlig vår, når knopper og andre nye vekster oppstår. Leddyr utgjør den primære kosten for ynglinger, og voksne fugler supplerer også sitt eget kosthold med dette i hekkesesongen. Voksne fugler vil imidlertid ete mye mer leddyr når det er overflod. Ellers eter også pilfinkene insekter og deres larver.
Pilfinken ser ut til å trives i en rekke habitater, men i hekketiden kan det se ut til at arten har en preferanse for kantsonene rundt våtmarksområder. Ellers er den vanlig rundt dyrket mark, i frukthager, private hager og rundt gårdsbruk, men mindre vanlig i lett skog. På steder der gråspurven ikke er representert, er arten tyngre tilstede i urbane strøk og bysoner.
Dragon Ball Z
Inndeling av serien
Animasjonsselskapet Toei deler inn serien i følgende fire hoveddeler:
Pilfink
Biologi
Nye pardannelser skjer på høsten, og valg av reirplass for neste hekkesesong skjer typisk i oktober–november. Arten er hullruger og legger redet til hulrom i trær og lignede. Plassen velges ut av hannen, men hunnen inspiserer gjerne hulen sammen med hannen. Hulen ligger normalt mins én meter over bakken, men opptil 10 m er normalt. Hekkesesongen varierer med både breddegraden, høyden over havet og det stedlige klimaet, men den begynner som regel i april–mai. På høye breddegrader får fuglene typisk kun ett årlig kull, mens de på lave og i varmt klima kan ha opp til tre årlige kull. Redet bygges av begge, og det tar normalt cirka fem dager, og hunnen er dominant på redeplassen straks redet er klart.
Dragon Ball Z
Inndeling av serien
Alle sagaene er som følger, med engelske titler først:
Pilfink
Biologi
Omkring 1–3 uker etter at redet er klart, legger hunnen 1–10 egg, men mest typisk 4–7. Hun legger normalt ett egg i døgnet tidlig på morgenen. Inkubasjonen tar normalt 10–15 dager, typisk 11–12, og hunnen ruger om natten, mens begge ligger på eggene på dagtid. Det er imidlertid bare hunnen som ruger, siden hannen mangler inkubasjonsflekken. Alle eggene klekker i løpet av 1–3 dager. I Europa kan ungene bli i redet opptil 19–20 dager, mens de i Nord-Amerika gjerne forlater det etter cirka 14 dager. Da er ungene fullstendig uavhengige av foreldrene. Ungfuglene danner mindre flokker og blir gjerne værende innenfor en radius av 1–1,5 km av reirplassen.
Inndeling
Inndelingen og rekkefølge følger Birds of the World og er i henhold til Winkler, Billerman & Lovette (2020). Norske navn på arter og grupper følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017). Eventuelle norske navn i parentes er ikke offisielle, men kun midlertidige beskrivelser.
Dragon Ball Z
Filmer
(merk: Denne filmen fikk navnet ドラゴンボールZ オラの悟飯をかえせッ!!, DORAGONBOORU ZETTO – ORA no Gohan wo kaese!! (Dragon Ball Z – Slipp fri min Gohan!!) da den ble sluppet på video)
For mange år siden, ble den onde Dr. Uiros laboratorium begravd i et skred. Doktoren ble drept, men ved hjelp av Dragonballene ble hjernen hans reddet, og oppbevares nå i en glasstank inne i en enorm robot, hvor den venter på at sin assistent Dr. Kochin skal skaffe en kropp den kan transplanteres inn i. Kroppen til den største kampsportmesteren Uiro kjente til. Kroppen til... Mutenrōshi? Gokū, Gohan og Kuririn er straks i gang med en redningsaksjon.
Den onde Saiyaneren Tullece og hans menn lander på jorden for å plante frøene til Shinseijū, den guddommelige makts tre. Treet suger til seg energi fra alt som lever, og lagrer dette i frukten sin, som deretter vil gi enorm styrke til den som spiser den – på bekostning av hele planeten treet er plantet på. Gokū og vennene hans gjør sitt beste for å ødelegge treet, men Tullece har sine egne planer for våre helter, og de involverer Son Gohan.
Den onde Slug lander på jorden i romskipet sitt, og beordrer sine menn å bygge om hele planeten til et gigantisk skip. Denne ombygningen blokkerer for sola, en evig vinter truer, og menneskeheten virker dømt til undergang. Gokū og Piccolo tar opp kampen med Slug, men da det onde romvesenet samler alle Dragonballene og ønsker seg evig ungdom, virker han helt uslåelig. Men som kjent, alle har en svakhet, og denne kan like godt være den mest uskyldige tingen en kan tenke seg.
Etter at den onde Freeza ble drept på planeten Nameck, begynner livet til våre helter å gå sin vante gang igjen. Men den gang ei, Freezas bror Coola og hans menn ankommer jorden for å hevne drapet på broren, og Coola har en helt spesiell hemmelighet han gjemmer på. Er det virkelig mulig at Coola er sterkere enn Freeza? Har Gokū noe å stille opp med mot ham?
Dende sender Gokū, Piccolo og vennene deres til Nye Nameck for å rydde opp i et stort problem. Den levende planeten Big Gete Star har festet seg til planeten, og mystiske roboter har slavebundet befolkningen. Gokū og Piccolo gjør kort prosess med robotene, men en kjent skikkelse dukker opp og byr på langt større problemer. Men kanskje situasjonen kan reddes med Vegetas hjelp?
Animanga
I 2005 ble det påbegynt en serie animanga-bøker, bilder fra animeserien med påklistrede snakkebobler som fortalte historien igjen. Med noen få unntak ble materiale skrevet spesielt for animeserien kuttet fra disse utgivelsene, så de kun inneholdt adapsjonene av historien fra originalmangaen. Bøkene blir gitt ut som deler av mindre serier som hver dekker en del av hovedhistorien. De 5 første bøkene adapterer episode 1-35 under navnet サイヤ人編 (Saiyaner-sagaen), de 6 neste adapterer episode 36-77 under navnet 超サイヤ人・ギニュー特戦隊編 (Super-saiyaner og Ginyū Tokusentai-sagaen), og de 4 neste adapterer episode 78-107 under navnet 超サイヤ人・フリーザ編 (Super-saiyaner og Freeza-sagaen). Serien ble deretter stoppet i april 2007 grunnet dårlig salg, men ble påbegynt igjen i april 2008 med adapsjoner av de påfølgende episodene. 5 bøker adapterte episode 118-153 under navnet 人造人間編 (Jinzōningen-sagaen), og 3 bøker har hittil blitt utgitt med adapsjoner av episode 154 og utover under navnet セルゲーム編 (Cell Game-sagaen). De 5 bøkene som utgir Saiyaner-sagaen er oversatt og utgitt på norsk.
Gresvig
Gresvig AS var et selskap som eies 100% av Gresvig Holding AS. Gresvig Holding AS drev virksomhet innen to forretningsområder: Sport og tekstil. Gresvig Retail Group meldte oppbud 3. februar 2020.
Med kjedene G-Sport, Intersport, G-MAX og Sportshuset Outlet innenfor divisjon sport, som drives gjennom selskapet Gresvig AS, er Gresvig størst på det norske markedet for sports- og fritidsutstyr.
Divisjon tekstil forvaltes av selskapet Voice of Europe AS med kjedene Boys of Europe, Match, Popin og VIC.
O.N. Sunde med Olav Nils Sunde kjøpte i 2006 hele Gresvigkonsernet (Gresvig Holding AS).
Sven-Arild Olsen
Sven-Arild «Svenna» Olsen (født 26. november 1969) er en norsk tidligere ishockeyspiller og trener. Han representerte Hasle/Løren, VIF Hockey på tidlig 90-tallet og landslaget. Olsen spilte forward.
Han har vært hovedtrener sesongen 2016/2017 i Grüner Hockey og var tidligere assistenttrener i Vålerenga Ishockey fra 2013 til 2016. Han deltok i Iskrigerne.
Fylkesvei 8850
Fylkesvei 8850 går mellom Hesseng og Nyrud i Sør-Varanger.
Veien er asfaltert, unntatt de sørligste 5 km som er grusvei.
Historie
På 1930-tallet var der en ferje fra Svanvik over grensen til det som da tilhørte Finland og med videre forbindelse mot Sør-Finland.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 885, en primær skiltet fylkesvei. Samtidig som veien fikk nytt nummer ble fylkesvei 357 (Finnmark) og fylkesvei 362 (Finnmark) del av veien. Hovedstrekningen (den opprinnelige Fv885) er fremdeles primær fylkesvei Veien skiltes ikke lenger med nummer.
Planer
Siden 1930-tallet har det eksistert planer på å forlenge veien fra Nyrud og sørover, forbi Treriksrøysa på Krokfjell og videre til Nellim i Finland. Den såkalte Mellomriksveien er fortsatt under administrativ og politisk behandling og en konsekvensutredning med kostnadsoverslag finnes fra 2006. Det finnes ingen fastlagt tidsplan ennå. Regjeringen har i 2010 besluttet å legge prosjektet på is, og sier at fylket må betale en slik vei. Det sies at veien har for dårlig standard for å brukes som langdistansevei, og utbedring må prioriteres før forlengelse, men det finnes for lite penger også til utbedring. Kommunen har planlagt en enkel skogsbilvei men Statens vegvesen har sagt nei, det må bygges en riktig vei til 260 millioner kostnad, og det blir for mye. Den halvstatlige grunneieren Finnmarkseiendomen, tollvesenet og samene har også sagt nei.
Det finnes allerede en vei fra Nyrud over Hestefoss kraftverk til russisk vei P10 (Р betyr «Регион»/(«Region»)). Den russiske veien P10 går til den finske grensen der finsk vei 969 går. Begge grenseovergangene er imidlertid stengt for normal trafikk.
Veien fra Langvasseid til Svanvik (22 km) skal utbedres i 2018-2020.
Ego
Ego er og har de følgende avleda betydningene:
Andre betydninger:
Valparolapasset
Valparolapasset er et norditaliensk fjellpass som ligger i Fanesfjellene (Dolomittene). Passet forbindet Val Badia (Syd-Tirol) i nordvest med Cortina d'Ampezzo (provinsen Belluno) i øst, og ligger dermed i det ladinskspråklige området. Få kilometer sydøst for passet møter man veien over Falzaregopasset.
Rett ved passet ligger ruinene etter det østerrikske grensefortet Tre Sassi, som var en del av den første verdenskrigens alpefront.
Kråkereiret
Kråkereiret Rockeklubb/Blinken er en rockeklubb i Moss som ble stiftet 2. mars 1962. Erik Bye stod for åpningen sammen med Moss Storband. Den er en av Norges eldste rockeklubber, men har i perioder hatt liten eller ingen aktivitet. I 2016 skrev Moss Dagblad at det ble gjort forsøk på å gjenopplive klubben, men at lokalene stod i fare for å bli revet.
På 1970- og 1980-tallet var det mye aktivitet på Kråkereiret med blant annet egen teater- og dansegruppe, bokkafé osv. Kråkereiret står i dag for hyppige konserter, rusfrie ungdomsarrangement, pubdrift, Kråkefestivalen, Halloweenshow, 2. juledag-fenomenet og er medarrangører av Festivalen Sin.
I tillegg til å være et spillested, brukes lokalene til øving for lokale band, filmfremvisning og brettspillklubb mm.
Thomson-Urrutia-traktaten
Thomson-Urrutia-traktaten var en internasjonal avtale mellom USA og Colombia og ble undertegnet den 20. april 1921. I avtalen forpliktet USA seg til å betale Colombia 25 millioner dollar mot at Colombia anerkjente Panama, som i 1903, med USAs støtte, hadde erklært uavhengighet fra Colombia. Avtalen gav også colombianere fri adgang til Panamakanalen.
Evil Empire-talen
Evil Empire-talen (engelsk evil empire=«det onde rike/imperium») var den tale i 1983 der Evil Empire var en betegnelse brukt på Sovjetunionen av USAs president Ronald Reagan.
Ordvalget stammer fra Reagans taleskriver Anthony R. Dolan.
I løpet av 1980-tallet lyktes USA i stadig større grad å svekke Sovjetunionens globale innflytelse, og fremstillingen av Sovjetunionen som totalitær og ond var et ledd i dette. Noen historikere har ment at dette var et vendepunkt i den kalde krigen, som til slutt bidro til Sovjetunionens fall.
I den første talen han brukte betegnelsen sa Reagan:
Sørkorridoren
Sørkorridoren betegner veier og jernbanen gjennom Oslo sør og Akershus i retning Østfold. De viktigste trafikkårene er E6, E18 og Østfoldbanen. Hertil er et nytt dobbelt jernbanespor Oslo-Ski (Follobanen) - som ble åpnet i desember 2022. Det også under planlegging en direkte godsforbindelse mellom Follobanen og godsterminalen på Alnabru (Bryndiagonalen). Follobanen skal, iflg. Jernbaneverket, få like stor kapasitet som tre firefelts motorveier. Bryndiagonalen vil avlaste sørkorridoren for rundt 750 trailere per virkedøgn.
I likhet med de fleste hovedveier rundt Oslo, er det tidvis sterkt redusert fremkommelighet langs veiene gjennom Sørkorridoren, også etter at flere av dem er utvidet til motorveistandard; gjennomsnittshastigheten i rushtidene er på 34–38 km/t. Og i rushtidene er tog og busser ofte overfylt.
Betty Nansen Teatret
Betty Nansen Teatret er et teater som har adressen Frederiksberg Allé 57 i København.
Betty Nansen Teatret har dessuten den eksperimentelle scenen Edison, som holder til i et nedlagt elektrisitetsverk på Frederiksberg. Repertoaret består av både klassikere som nyere dansk og utenlandsk dramatikk.
Navn på tidligere teatre på stedet:
Abraham Odfjell (1942)
Rederivirksomheten
Rederiet Odfjell ble stiftet i 1915 av kapteinene Abraham og Fredrik Odfjell. I 1978 delte Abraham Odfjell og tremenningen Dan Odfjell dette familierederiet i to. Dan Odfjell drev det som senere ble Odfjell SE men Abraham Odfjell startet det som senere ble J.O. Odfjell-gruppen og datterselskapet Jo Tankers. Han overlot J.O. Odfjell-gruppen til sin sønn Johan Odvar Odfjell før 2007.
Abraham Odfjell var også eier av Odfjell Drilling fram til han overlot selskapet til sine døtre Helene Odfjell og Marianne Odfjell før 2007.
I 2008 tok sønnen Johan Odvar Odfjell over rollen som styreformann i Jo Tankers. Abraham Odfjell fortsatte som styremedlem. Han er også styreleder i Skibsaksjeselskapet Hassel, som er et datterselskap av J O Odfjell AS.
Familie
Abraham Odfjell er gift med Elin Odfjell og har siden 1994 bodd i London. Han er far til Johan Odvar Odfjell, Helene Odfjell og Marianne Odfjell. På fritiden spiller han golf og trener thai chi.
Ussurijsk
Ussurijsk (russisk: Уссури́йск) er en by i Primorskij kraj i Russland. Den ligger midt i en fruktbar dal ved samløpet av tre elver, rundt 80 km nord for Vladivostok (avstand med bil: 111 km). Innbyggertall: 157 759 (folketelling 2002).
Navneendringer
Byen har endret navn mange ganger. Ved grunnleggelsen i 1866 ble bosetningen kalt Nikolskoje, oppkalt etter tsar Nikolai I, og det ble endret til Nikolsk da den fikk bystatus i 1898. For å unngå forveksling med andre byer med samme navn ble navnet i 1926 endret til Nikolsk-Ussurijskij, (dvs. Ussuriske Nikolsk). I 1935 ble navnet endret til Vorosjilov, oppkalt etter Kliment Vorosjilov. Da Nikita Khrusjtsjov kom til makten etter Stalins død ble Vorosjilov tvunget til å gå av og byens navn ble i 1957 endret til Ussurijsk, etter den nærliggende elva Ussuri, som har sitt utspring i Sikhote-Alin-fjellene øst for byen.
Historie
Byen ble grunnlagt i 1866 som landsbyen Nikolskoje. På grunn av dens fordelaktige geografiske beliggenhet der hvor transportveiene fra Primorjes sørlige områder møttes gjennomgikk landsbyen en rask vekst fra 1870-tallet av, og ble til et handelssenter. Landsbyens rolle økte etter at Ussurijsk-jernbanen ble bygget. I 1898 fikk Nikolskoje innvilget bystatus. Ved begynnelsen på 1900-tallet nådde byens befolkning 15 000, og den årlige handelsomsetningen i byen tilsvarte 3 millioner rubler. Etter Den russisk-japanske krig i 1904-1905 ble Nikolsk et av de viktigste kommersielle og økonomiske sentrene i Russlands fjerne østen. I 1913 var byen nummer fire i befolkning, etter Vladivostok, Blagovesjtsjensk og Khabarovsk. Bedrifter for behandling av jordbruksprodukter ble startet opp, slik som kornmøller, meierier, såpekokerier og garverier, så vel som makaroni- og pølsefabrikker og bryggerier. Mursteinsfabrikker, steinbrudd og sagbruk dukket også opp i byen.
Byens sentrum ble utbygd med 2- og 3-etasjes mursteinsbygninger. I 1914 var det 14 utdanningsinstitusjoner, et teater, et sirkus og tre kinoer i Nikolsk. Etter revolusjonen i 1917 ble byens økonomi systematisk spesialisert innen behandling av jordbruksprodukter, og den gjennomgikk igjen en periode med rask vekst. Frem til 1980-tallet var byen den nest største (etter Vladivostok) i Primorskij kraj, men de siste par tiårene har Ussurijsk og Nakhodka vært omtrent jevnstore.
Økonomi og næringsliv
Byens industri omfatter 28 virksomheter, herunder 12 innen næringsmiddelindustri, 2 innen lettindustri, 6 innen metallurgisk industri og 4 innen bygningsindustrien. Ussurijsk har alltid vært spesialisert mot forbruksvarer. På grunn av dette er byen for tiden i en betydelig mere fordelaktig posisjon sammenlignet med andre større byer i Primorje, hvor forsvarsindustrien var dominerende. De største virksomhetene er Primorskij Sakhar (som forsyner det østre Russland med sukker, med en produksjon på 160 000 tonn pr år), Dalsoja (som produserer vegetabilsk olje, margarin og såpe), Ussurijskij Balsam (24 sorter likør og vodka, og balsam fremstilt av en blanding av dusinvis av urter).
Grossisthandel er også av stor økonomisk betydning i Ussurijsk. Det finnes rundt 30 slike selskaper i byen, hvorav mange hadde utviklet handelskontakter i utlandet også før slik økonomisk virksomhet ble liberalisert i Russland på 1990-tallet.
Blant byens øvrige virksomheter som er verdt å nevne er selskapet Grado, som årlig produserer rundt 600 000 par fottøy, og en fabrikk for reparasjon av lokomotiver. Ussurijsk årlige industriproduksjon utgjør 8 % av Primorskij krajs totale produksjon.
Foruten husdyrhold, som er godt utviklet i distriktet rundt byen, så består jordbruksproduksjonen i området av soyabønner, bokhvete, hvete, bygg, poteter og grønnsaker. Fremstilling av pelsverk er også av betyding, og Oktjabrskij JSC leverer mink-skinn til det russiske markedet og til utlandet.
Transport
Byen er også et viktig knutepunkt på Den transsibirske jernbanen mellom Moskva og Vladivostok. Her møter den blant annet jernbanene fra Harbin i Kina og Pyongyang i Nord-Korea. Det finnes en persontogforbindelse til den kinesiske grensebyen Suifenhe, og forbindelse derfra videre til Harbin og Pyongyang.
Luxury Liner
Luxury Liner er et album av Emmylou Harris fra 1977.
Ussurijsk
Transport
Nærmeste lufthavn er Vladivostok internasjonale lufthavn i Artjom, 50 km sør for Ussurijsk.
Utdanning
Ussurijsk er hjemby for et pedagogisk institutt, en jordbrukshøyskole og en militær høyskole.
Severdigheter
Byens sentrum med gatene Lenina, Tsjitsjerina, Krasnoznamjonnaja og Agejeva er av historisk verdi. Byens eldste hotell, i Leninagaten, ble oppført i 1880. Byens eldste kino, Grand-Illjuzion, ble bygget i 1908.
Hormizd II av Persia
Hormizd II (Hormozd), konge av Perserriket (Sasanideriket) fra ca 302 til 309. Han var sønn av Nerseh.
Ussurijsk
Severdigheter
På byens sentrale torg står et monument til rødegardister og partisaner som døde i slagene ved Ussurijsk i juni 1918. Et monument til Lenin står på jernbanetorget.
Forbønnskirken i Tsjitsjerinagaten ble bygget i 1914. Den er Primorskij krajs eneste religiøse bygning som er beholdt uten endringer og ombygninger siden 1917, og som brukes til sitt opprinnelige formål.
Hormizd II av Persia
En vet ingenting om hans styre. Etter hans død ble hans eldste sønn Adarnases drept av stormennene etter et svært kort styre, da han viste grusomme tendenser. En annen sønn, Hormizd, ble holdt fanget og tronen ble reservert for barnet som en av Hormizd II's konkubiner var gravid med og som fikk navnet Sjahpur II.
Hans sønn Hormizd unnslapp fra fengselet ved hjelp av sin kone i 323 og fant tilflukt i hoffet til Konstantin den store. I 363 tjente Hormizd i hæren til den romerske keiser Julian mot Persia. Hans sønn, med samme navn, tjente etterpå i det romerske styret som prokonsul.
Junus-bek Jevkurov
Junus-bek Bamatgirejevitj Jevkurov (russisk: Юнус-бек Баматгиреевич Евкуров; født 23. juli 1963 i Tarskoje i Nord-Ossetia) er en russisk politiker. Han er den nåværende presidenten i Ingusjetia sør i Russland, oppnevnt av president Dmitrij Medvedev 30. oktober 2008. Neste dag stemte parlamentet over oppnevnelsen og Jevkurov ble innsatt som Ingusjetias tredje president. Han er soldat, fallskjermjeger og Helt av Den russiske føderasjon og har vært aktiv i flere konflikter der Russland spilte en nøkkelrolle, inkludert Kosovo (1999) og Tsjetsjenia.
Den 22. juni 2009 ble Jevkurov utsatt for et attentat der han ble alvorlig såret, og tre av livvaktene hans ble drept. Hans yngre bror og fem andre livvakter ble såret. 23. oktober 2011 ble Jevkurov igjen utsatt for et angrep.
Martin Short
Martin Hayter Short (født 26. mars 1950 i Hamilton i Ontario) er en kanadisk Emmy-vinnende komiker, imitator, skuespiller, tegnefilmstemmeinnehaver, musiker, og produsent. Han er mest kjent for sitt arbeid innenfor komedie og humor, spesielt for SCTV og Saturday Night Live. Han spilte også stemmen til Thimbletack i The Spiderwick Chronicles.
Short ble født i Hamilton i Ontario og var yngst i en søskenflokk på fem. Foreldrene var Olive, en fiolinist, og Charles Patrick Short, som jobbet i stålselskapet Stelco. Short gikk på Westdale Secondary School og fullførte utdannelsen ved McMaster University i 1972. Han er bror av Michael Short som er en skuespiller, tekstforfatter og produsent.
En av Shorts første jobber som skuespiller var Toronto produksjonen av Godspell der han spilte sammen med Dave Thomas, Victor Garber, Eugene Levy, Gilda Radner, Andrea Martin, og Nancy Dolman, som senere skulle bli hans kone. Paul Shaffer var kapellmester.
Short giftet seg med skuespilleren Nancy Dolman i 1980, og sammen fikk de datteren Katherine Elizabeth, og sønnene Oliver Patrick og Henry.
Short har en stjerne på Canadas Walk of Fame. Den 13. april 1994 ble han utnevnt til medlem av Order of Canada, som er den høyeste sivile utmerkelsen i Canada. I 2019 ble han forfremmet til offiser av samme orden.
Erling Laland
Erling Laland (født 5. oktober 1955) var ordfører i Kragerø kommune fra 2003 til 2007. Han representerte Arbeiderpartiet og ble valgt til ordfører i 2003.
Før han ble ordfører var Laland både lærer og rektor, noe som gjorde at han engasjerte seg i spørsmålet om arbeidstidsordninger for lærere.
Fra 2014 er Laland kommunalsjef for oppvekst og undervisning i Drangedal
Universidad Nacional Autónoma de México
Universidad Nacional Autónoma de México, forkorta UNAM, er det største universitet i Mexico. Universitetet ble grunnlagt den 21. september 1551. Med omtrent 279 000 studenter er dette et av verdens største universiteter. Universitetet regnes som et av de viktigste i den spansktalende delen av verden. Hovedcampusen er Ciudad Universitaria, som ligger i Coyoacán, sør i Mexico by.
Gulirisk
Gulirisk (Serinus serinus) er en art i finkefamilien og tilhører slekten Serinus. Den er trolig søsterarten til kanariirisk (S. canaria).
Gulirisken er en liten fugl. Den er 11-11,5 cm lang og veier 11-13 gram. Vingespennet er på 20-23 cm. Fuglen gjenkjennes på sin korte og kløyvde stjert. Nebbet er kort og tykt. Oversiden er grågrønn og undersiden gul. Det gule brystet og den hvite magen er streket. Hannen er mer lysende gul i ansiktet og på brystet og har gult på vingene og på sidene av stjerten. Ungfuglene mangler helt de gule fargene og er mer brun- og grønnaktige.
Inndeling
Inndelingen og rekkefølgen av den følger HBW Alive og er i henhold til Collar, Newton & Bonan (2017). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008). Navn og beskrivelser i parentes er ikke offisielle navn, men kun midlertidige beskrivelser i påvente av offisielle navn.
Bedre Gardsdrift
Bedre Gardsdrift er et frittstående landbrukstidsskrift utgitt av Ask media as, som holder til på Kirkenær i Hedmark.
Bedre Gardsdrift er utgitt siden 1981, først under navnet «K.K. Heje Driftsteknikk». Det skiftet navn i 1991. Bladet er uavhengig av organisasjoner, og redigeres etter redaktørplakaten. Bedre Gardsdrift utgis av fagpressebedriften Ask media AS.
Bedre Gardsdrift er rettet mot bonden som produsent av landbruksvarer, og konsentrerer seg om mekanisering, bygninger, praktiske løsninger og økonomi. Bladet inneholder videre uavhengige traktortester, gardsanalyser, produktnyheter, veterantraktorer, småsmart, produkt- og markedsoversikter.
Hvert år utgir Bedre Gardsdrift Norges mest komplette liste over priser på maskinleie og leiekjøring, og bladet publiserer også den offisielle lista over jordleiepriser.
Tidsskriftet anses å være Norges eneste regelmessig utgitte fagblad for gardbrukere, som er av noen betydning, og som ikke styres av landbrukssamvirket.
Bladet har ti utgaver hvert år, og distribueres til betalende abonnenter. Godkjent opplag i 2016 er 17 722.
Bedre Gardsdrift er norsk representant i juryen for Årets traktor.
Bedre Gardsdrift driver også nettsida www.gardsdrift.no, som oppdateres daglig med nyheter og informasjon rettet mot bladets målgruppe. Der finnes også en meget omfattende lenkesamling, samt nyttige nedlastbare dokumenter. www.gardsdrift.no har også det mest aktive diskusjonsforumet for landbruk i Norge. I 2008 ble Bedre Gardsdrifts traktoroversikt på nett lansert. Der kan man sammenlikne tekniske data og priser på alt som selges av traktorer i Norge.
В
В (minuskel: в), tidligere kalt Vedi, er den tredje bokstaven i det kyrilliske alfabetet, med lyden [v]. I russisk uttales den [f] i slutten av et ord. I andre språk kan den uttales [w].
HTML-koden er  eller   for stor bokstav, og   eller   for liten bosktav.
Jordbruk i klasserommet
Jordbruk i klasserommet er et utdanningsprogram i regi av det amerikanske Landbruksdepartementet. Målet er å hjelpe elevene til å få en bedre innsikt i hvilken rolle som jordbruk har for økonomi og samfunn.
Skolen får offentlig støtte til prosjektet på følgende måter:
Tsarens kurér
Tsarens kurér (originaltittel: Michel Strogoff) er en roman skrevet av Jules Verne og utgitt i 1876. Den handler om unge Mikhail Strogoff, som er kurér for tsar Alexander II av Russland, og hans ferd gjennom Sibir for å varsle tsarens bror storfyrsten om tatarenes felttog i Sibir.
Boken har blitt filmatisert flere ganger.
Handling
Michael Strogoff, 30 år gammel fra Omsk, arbeider som kurer for tsar Alexander II av Russland. Men Feofar Khan ansporer til opprør og klarer å skille Russlands fjerne østen fra resten av det russiske fastlandet, og ødelegger telegraf-linjene. Opprørere omringer også byen Irkutsk. Strogoff blir derfor sendt til Irkutsk for å advare tsarens bror om forræderen Ivan Ogareff, en tidligere oberst, som tidligere ble degradert og forvist - og som nå ønsker hevn mot den keiserlige familien. Obersten har til hensikt å vinne brorens tillit, og deretter forråde ham til Tartarer.
Underveis til Irkutsk møter han også Nadia Fedor, datter av en politisk fange som har havnet i eksil, Basil Fedor, og Nadia har fått tillatelse til å slutte seg til sin far i eksil i Irkutsk-området. Michael, hans mor og Nadia blir etter hvert tatt til fange av Tartar-styrkene, sammen med tusenvis av andre russere. Gjengen må deretter forsøke å komme seg løs, og fortsette videre mot Irkutsk for å advare tsarens bror før det er alt for seint.
Bombus gerstaeckeri
Bombus gerstaeckeri (Morawitz) er en oligotrofe humleart som er knyttet til planteslekten Aconitum, kanskje enda mer enn den nære slektningen lushatthumle Bombus consobrinus som finnes i Norge. Det sies at den kun trekker på Aconitum. Men den er en sjelden gang observert på sølvtistel Carlina acaulis. Mange forskere har ment at den har vært en underart av lushatthumle, og er derfor ofte blitt beskrevet som Bombus consobrinus gerstaekeri.
Størrelse
Målene kan variere, og særlig lengden er unøyaktig da bakkroppen kan trekkes sammen eller strekkes ut.
Dronninger: Lengde 20–26 mm, Vingespenn: 32–36 mm
Arbeidere: Lengde 15–17 mm, Vingespenn: 26–30 mm
Hanner: Lengde 14–16 mm, Vingespenn: 26–32 mm
Kjennetegn
Bombus gerstaeckeri minner en del om lushatthumle. Hodet som er påfallende langt er helt svart. Brystet og det første bakkroppsledd har gulbrune hår som hos lushatthumle. Bakkroppsledd 2 og 3 er helt svarthåret mens bakroppsledd 4, 5 og 6 er hvitehåret.
Bolet
Det er gjort få bolfunn. De bolene som har vært funnet er svært små med få arbeidere. Enkelte mener at B. gerstaeckeri av og til ikke produserer arbeidere i det hele tatt, bare droner og dronninger.
Utbredelse
Ikke i Norge. Den finnes i Alpene på planten Aconitum fra 800–2500 m over havet.
Éric Rohmer
Éric Rohmer (født 4. april 1920 i Tulle, død 11. januar 2010 i Paris), født Jean Marie Maurice Schérer, var en fransk filmregissør som var en viktig figur i den den nye franske bølge. Rohmer var den første redaktør av Cahiers du cinéma. I 1965 lagde han en dokumentar om Carl Theodor Dreyer for fransk TV.
Hans gjennombrudd kom med Min natt med Maud (1969) og Claires kne (1970), den fjerde og femte i en serie på seks filmer som han kalte «Moralske fortellinger». Etter et par litteraturfilmatiseringer, Die Marquise von O... (1976), etter Kleist, og den stiliserte Perceval (1978) etter Chrétien de Troyes, laget han en serie på seks filmer, «Komedier og ordspråk», som på forskjellig vis handler om ungdom og kjærlighet.
Kvartetten Les Contes des Quatre Saisons består av filmene Et våreventyr (Conte de printemps) (1990), Et vintereventyr (Conte d'hiver) (1993), Et sommereventyr (Conte d'été) (1996) og Et høsteventyr (Conte d'automne) (1998).
Hans bror René Schérer er filosof.
AF Gruppen
AF Gruppen ASA er et norsk entreprenør- og industrikonsern. Selskapet er notert på Oslo Børs (ose: AFG) og har hovedkontor ved Helsfyr i Oslo.
AF Gruppen ASA har virksomhet innen eiendom, bygg, anlegg, miljø, energi og offshore med om lag 5,500 ansatte i Norge, Sverige, Litauen og Storbritannia. Selskapet ble etablert i 1985. 1. april 2006 ble de fleste av AFs datterselskaper sammenslått til ett selskap, AF Skandinavia AS, som senere har skiftet navn til AF Gruppen Norge AS.