cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sachsen-Gotha
Hertugdømmet Sachsen-Gotha, eller bare Sachsen-Gotha, var en historisk stat og et såkalt ernestinsk hertugdømme innenfor det tysk-romerske rike i den nåværende tyske delstaten Thüringen. Det ble grunnlagt i 1640 for hertug Ernst I, og opphørte i 1680 da landet ble delt etter hans død i 1675. Området omkring byen Gotha ble arvet av hans sønn Frederick av Sachsen-Gotha-Altenburg, som også var i besittelse av Altenburg, og dermed ble hertug av Sachsen-Gotha-Altenburg.
I 1680 ble Sachsen-Gotha oppdelt i syv forskjellige hertugdømmer:
Valderstømoen
Valderstømoen (1-19, 2-20) er en vei på Grønnvollsmoen i Ringerike kommune i Norge.
Veien har avkjøring fra Hensveien, og ligger nord for Pålerudbyen, nordvest for industriområdet Hensmoen. Den ligger på vestsiden av E16 (Ådalsveien), og er cirka 300 meter lang, ned mot Ådalselva. Veien består av eneboliger, og ligger cirka 192 meter over havet ved Hensveien.
Colombia under Sommer-OL 1996
Colombia under Sommer-OL 1996. Førtiåtte sportsutøvere, trettini menn og ni kvinner fra Colombia deltok i ni sporter under Sommer-OL 1996 i Atlanta. De vant ikke noen medaljer. Syklisten Marlon Pérez Arango var Colombias flaggbærer under åpningsseremonien.
Tom Egil Hverven
Tom Egil Hverven (født 8. juni 1960) er en norsk litteraturkritiker og forfatter. Han er hovedanmelder i Bokmagasinet i avisa Klassekampen.
Han er cand. philol. med hovedfag i litteraturvitenskap. Han har bakgrunn som anmelder og kulturkommentator fra NRK, blant annet i radioprogrammene Kritikertorget, Boktilsynet og Ordfront, som redaktør for Kulturoperatørene og prosjektleder for Leseforeningen i fjernsynet, samt fra litterære tidsskrifter og dagspressen.
I 1998 kåret Norsk kritikerlag Tom Egil Hverven til Årets litteraturkritiker. I 1999 utgav han essaysamlinga ''Å lese etter familien. Forsøk om norsk litteratur på 1990-tallet''. I 2013 kom boka Terrorens ansikt, om rettssaken mot Anders Behring Breivik, utgitt sammen med kunstneren Sverre Malling. I 2017 mottok han Olav Dalgards kritikarpris. I 2019 utgav han Lyset i støvsøylen - en samtale med Håkon Bleken. I 2022 kom han med en ny essaysamling, ''Å lese etter troen. Forsøk om norsk litteratur på 2000-tallet''.
Tom Egil Hverven bor i Nevlunghavn i Vestfold.
Martin Larsson
Martin Larsson er en svensk tidligere fotballspiller. Larsson, som var forsvarsspiller, spilte én kamp for Malmö FF i 1999.
Kurfyrstedømmet Köln
Kurfyrstedømmet Köln (tysk: Kurfürstentum Köln eller Kurköln) var et kirkelig fyrstedømme i Det tysk-romerske rike fra midten av 900-tallet til begynnelsen av 1800-tallet. Fyrstedømmet ble ved den gyldne bulle i 1356 tildelt myndighet til å delta ved valget av, eller kåre keiseren.
Fyrstedømmet ble styrt av erkebiskopen, men ble sekularisert ved mediatiseringen i 1803 med Sluttrapport fra den ekstraordinære riksdeputasjonen.
Skarddalseggje
Skarddalseggje er et fjell i Lom kommune i Innlandet. Det har en høyde på 2 159 meter over havet.
The Gordian Knot
The Gordian Knot er en amerikansk stumfilm fra 1911 regissert av R. F. Baker.
Taxi 020
Taxi 020 er et svensk aksjeselskap med virksomhet i Stockholm, Malmö, Göteborg, Linköping, Norrköping, Uppsala samt Karlstad. Selskapet, med hovedkontor i Sundbyberg, omsatte i 2006 for cirka 950 millioner kroner og har drøyt 1100 drosjebiler. Siden 2005 er nesten alle av Taxi 020s biler gulfarvede, til forskjell fra de fleste drosjebiler i Sverige, som er mørkeblå. De siste årene har Taxi 020 forsøkt å skaffe seg en nisje i persontransportnæringen gjennom å satse på miljøbiler.
Phalangonyx
Phalangonyx er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
Små til middelsstore (7–15 millimeter), avlange, blanke, rødbrune oldenborrer. «Snuten» (clypeus) er noe framskutt og innbuktet i spissen. Fasettøynene er forholdsvis små. Antennene er 10-leddete med en fem-leddet antenneklubbe.
Utbredelse
Slekten er utbredt fra Jemen og Saudi-Arabia i vest til Afghanistan og Turkmenistan i øst.
Renault 20/30
Renault 20 og Renault 30 er to bilmodeller i det såkalte E-segmentet, også kalt øvre mellomklasse, som ble produsert av den franske bilprodusenten Renault mellom 1975 og 1984. Modellene var de dyreste modellene fra Renault, og var i bunn og grunn identiske. Renault 30 var den dyreste modellen med størst motorer, og modellene kunne skilles fra hverandre ved ulike hovedlykter – Renault 20 hadde to enkle, rektangulære hovedlykter, mens Renault 30 hadde firedoble, runde hovedlykter. Mer enn 622,000 eksemplarer av de to modellene ble produsert.
Renault 30 TS ble introdusert i mars 1975, og var den første Renault-modellen med fler enn fire sylindre siden før andre verdenskrig. Det var også en av de første modellene (sammen med Peugeot 604 og Volvo 264) som benyttet den nye 2,664 kubikkcentimeter store PRV V6-motoren, som var utviklet i et samarbeid mellom Peugeot, Renault og Volvo. Modellens design var i stor grad hentet fra den ekstremt vellykkede Renault 16.
Den rimeligere Renault 20, som ble introdusert på bilutstillingen i Paris i november 1975, hadde det samme designet som 30, men med to rektangulære hovedlykter i stedet for de firedoble, runde lyktene på 30. Under panseret var 20 utstyrt med den mindre, firesylindrede 1,647 ccm store motoren fra Renault 16 TX. Andre tekniske forskjeller på de to modellene var at 20 var utstyrt med trommelbremser på bakhjulene, 13-tommers stålfelger og en mindre, 60 liters bensintank. Renault 20 ble levert i tre ulike utstyrsnivåer: L, TL og GTL.
Bilene fikk skryt for sin høye komfort, sikkerhet og sitt moderne design, mens begge modellene led av store problemer med driftssikkerheten. Kort tid etter introduksjonen ble det relativt klart at R20 hadde en alt for liten motor, som ikke klarte å drive den store og tunge bilen på en tilfredsstillende måte, og at R30 var altfor dyr. Som et svar på dette ble R20TS introdusert, med en ny firesylindret motor på 2,0 liter og 109 hestekrefter, en motor som ble delt med Citroën CX og senere også Peugeot 505. Året etter ble R30TX introdusert, en mer luksuriøs versjon av R30TS med direkte innsprøytning, deretter R20 Diesel og flere andre utgaver.
Rally Australia
Rally Australia er et rally som inngår i rally-VM. Dette rally ble holdt i og omkring Perth i den australske delstaten Western Australia mellom 1988 og 2006.
Renault 20/30
Renault 20 og 30 ble tatt ut av produksjon den 16. oktober 1983 for å gjøre plass til den nye Renault 25.
Rally Australia
Rally Australia er populært både blant tilskuere og deltagere. Dette rally ble kåret til «årets rally» i 1995, 1999 og 2000 av VM-lagene. Tross dette har Western Australias turistråd på grunn av lønnsomhetsproblemer sagt opp kontrakten med det internasjonale bilsportsforbundet FIA, noe som førte til at 2006-rallyet ble det siste i Perth. Det var planer om å fortsette i Queensland fra 2008, men i stedet havnet rallyet i New South Wales. Etter planene skulle rallyet holdes annet hvert år mellom 2009 og 2017.
Renault 20/30
Dacia
Midt på 1980-tallet produserte den rumenske bilprodusenten Dacia et lite antall Renault 20 under navnet Dacia 2000, som utelukkende var produsert for offentlig bruk og kommuniststyrets hemmelige politi.
Motorsport
En spesialbygget Renault 20 Turbo 4x4, kjørt av Bernard Marreau, vant Paris-Alger-Dakar Rally i 1982.
Rally Australia
Forholdene
Rallyet er kjent for sine krevende forhold og raske strekninger. Fords lagsjef Malcolm Wilson beskrev Rally Australia 2006 som det raskeste etter Rally Finland.
I 2006 var det mye tørt og vindstille vær, noe som var besværlig for de etterfølgende førere, Petter Solberg ble tvunget til å stanse på den niende strekningen på grunn av tåken som hang igjen i luften og gjorde det umulig å se veibanen. Solberg hadde også hatt utur under et tidligere rally Australia. I 2005 sluttet hans rally da han kolliderte med en kenguru.
Dette rally er også kjent for de spektakulære luftseilaser i det bergaktige terrenget, kanskje fremforalt i Bunningshoppet som også har et vannhinder på slutten av den bratte nedforbakken.
Alice i Eventyrland
Alice i Eventyrland (engelsk Alice's Adventures in Wonderland) er ei barnebok fra 1865 av den engelske forfatteren Lewis Carroll (1832–1898).
Boka beskriver piken Alices opplevelser i et forvirrende og ulogisk bakvendtland, der mange av figurene er basert på spillkort. Sammen med oppfølgeren Gjennom speilet (1871) regnes boka som et mesterverk i sjangeren «drømmelitteratur»; bøkene viser gjennom språk og innhold at drømmene har sin egen absurde logikk. Bøkene om Alice illustrerer også den engelske sansen for nonsenslitteratur, med ordspill, parodier og elegant tull.
Bakgrunnen for boka er forfatterens vennskap med familien Liddell, og deres datter Alice. Boka er filmet flere ganger, blant annet en Disney-tegnefilm fra 1951: Alice i Eventyrland.
Bakgrunn
Charles Lutwidge Dodgson – som var Carrolls egentlige navn – hadde siden 1855 undervist i matematikk ved Christ Church College, University of Oxford. Bokas hovedperson har navn etter Alice Liddell (1852–1934), som var datter av Henry George Liddell. Liddell kom til Christ Church i 1856 som ny dekan.
Det er en vanlig forestilling at Carroll fortalte historien til den da tiårige Alice og hennes to søstre under en båttur på Isis, som Themsen kalles i Oxford, 4. juli 1862. Et nærmere studium av Carrolls dagbøker, og en vurdering av den komplekse fortellingen med flere episke forløp og episodiske scener, tyder imidlertid på at fortellingen bare ble påbegynt denne dagen, og at den muntlige førsteutgaven av fortellingen ble utviklet gjennom flere møter mellom Carroll og barna.
Han skrev senere ned historien på Alices oppfordring; først som en håndskrevet julegave til Alice i 1864 – da med tittelen Alice’s Adventures Under Ground. Boka ble deretter utgitt 4. juli 1865, nøyaktig tre år etter båtturen. Tyve år senere, i 1885, ble også den håndskrevne julegaveversjonen utgitt, som faksimile.
Forholdet mellom Carroll og den tyve år yngre Alice har vært gjenstand for stor interesse, med mange spekulasjoner og hypoteser.
Innhold
I rammefortellingen sitter Alice og den eldre søsteren hennes ved elvebredden. Alice sovner, og drømmer at en kanin løper forbi. Kaninen ser på klokka og beklager seg over at han er sent ute. Alice følger etter kaninen ned i et hull i bakken. Herfra består historien av en serie, underlige, episodiske hendelser.
I femte kapittel møter Alice en blå larve som røyker vannpipe. Larven gir henne biter av sopp som får henne til å vokse og krympe. I sjette kapittel befinner Alice seg i et kaotisk kjøkken; en baby som hun skal passe forvandler seg til en gris. Hun møter Cheshirekatten og blir ledet videre. I syvende kapittel er hun i hattemakerens teselskap.
I åttende og niende kapittel spiller Alice krokket hos dronningen, og alt blir kaotisk og komplisert. I tiende kapittel danser hummerne kvadrilje, og Alice blir ført til domstolen. Den absurde rettssaken opptar kapittel 11 og 12. Da Alice blir angrepet av dronningens soldater utbryter hun «dere er bare en kortstokk,» og våkner fra drømmen.
Fortellingen inneholder en rekke ordspill, logiske snarer, tilsynelatende selvmotsigelser, enkle matematikknøtter og tallforvrengninger; som når tre datoer blir summert, og svaret oppgitt i pund og pence.
Flere kjente dikt fra samtiden blir forvrengt og parodiert i boka.
Tolkning
Historien har vært gjenstand for mange ulike tolkninger, og inneholder også potensial for ulike innfallsvinkler. Den sees som en kommentar til sin viktorianske samtid, den oppfattes som en skildring av rusmidler og ulike bevissthetsnivåer, religiøse symboler, freudianske symboler, språk, logikk og semantikk og dertil matematikk.
Boka brøt med tidligere barnelitteratur ved at den først og fremst ser ut til å være skrevet som underholdning, uten noen åpenbar oppdragende hensikt.
Historien, og Alices spørsmål til dem hun møter, kan forstås som en inngående undersøkelse av samtidens former for sosial adferd, språk og fornuft. Motsatt kan også de mange spørsmålene Alice må besvare oppfattes som en invitasjon til fortrolighet mellom forfatteren og den faktiske Alice Liddell. Historien kan også forstås som problematisering og forvansking av roller og relasjoner mellom voksne og barn: voksne opptrer adsurd og uforutsigbart, mens Alice påtar seg omsorgsoppgaver og ansvar.
Alice veksling mellom liten og stor kan sees som en tematisering av alminnelige prepubertale opplevelser; «Carroll caught tht confusion of growing up, changing size and identity, and coming to terms with self and death and sexuality.»
I ettertid
Alice i Eventyrland ble første gang dramatisert av Henry Saville Clark i 1886, i samarbeid med forfatteren.
Tony Goldschmidts artikkel «Alice in Wonderland Psycho-Analysed» fra 1933 var opprinnelig en parodi på psykoanalysen, men den ble fulgt av senere studier som utdypet denne lesemåten av boka.
Flere illustratører har laget sin versjon av Alice, blant dem Arthur Rackham (1907), Willy Pogany (1929), Mervyn Peake (1946), Ralph Steadman (1967), Salvador Dalí (1969), Graham Overden (1969), Max Ernst (1970), Peter Blake (1970), Tove Jansson (1977), Anthony Browne (1988) , Tony Ross (1992), Helen Oxenbury (1999), Lisbeth Zwerger (1999) og Yayoi Kusama (2012).
Boka er filmet om lag førti ganger, først i 1903 av Cecil Hepworth and Percy Stow. Særlig kjent er Walt Disneys tegnefilm Alice i Eventyrland. I 2010 produserte Disney en ny versjon av Alice i Eventyrland i Tim Burtons regi.
Bare seks eksemplarer er kjent fra førsteopplaget. 1998 ble ett eksemplar solgt for 1,5 millioner dollar, noe som er auksjonsrekord for en barnebok.
En skulpturgruppe av José de Creeft med Alice og andre figurer fra boka ble reist i Central Park i 1959.
Alteter
Alteter (Omnivor) er både primærkonsumenter og sekundærkonsumenter i næringskjeden. Begrepet brukes til å beskrive dyr som ernærer seg på en kombinasjon av kjøtt og plantemateriale, i motsetning til rene planteetere og kjøttetere. Eksempler på altetere er dyr som menneske, brunbjørn, svartbjørn, grevling, svinedyr, ravn, piraya med flere.
Ratchaburi (provins)
Changwat Ratchaburi  (norsk: provinsen Ratchaburi) betyr på sanskrit «kongens land» eller «kongens by», og er en provins i det det vestlige Thailand, langs grensen til Burma like vest for Bangkok. Provinsen grenser mot følgende provinser fra nord mot sør (med klokken): Kanchanaburi, Nakhon Pathom, Samut Sakhon, Samut Songkhram, og Phetchaburi.
Alice i Eventyrland
I ettertid
Boka blir sitert eller henvist til i mange ulike kunstverk; både litteratur, musikk, og bildekunst: for eksempel i filmene Matrix og Wes Cravens The People Under the Stairs (1991), sangen «White Rabbit» av rockebandet Jefferson Airplane og Alice Coopers album Goes to Hell (1976). Noen litterære referanser finnes i H.P. Lovecrafts novelle «The trap» (1931), i Stephen Kings Ondskapens hotell (1977), i Batman-tegneseriene og i Victoria Holts Fruen til Mellyn (1960). I Alan Moores erotiske tegneseriealbum Lost girls (2006) møtes Alice, Dorothy fra Trollmannen fra Oz og Wendy fra Peter Pan. Sykdommen Alice i Eventyrland-syndrom har fått navn etter boka.
I forbindelse med 150-årsjubileet i 2015 var det utstillinger på V&As avdeling V&A Museum of Childhood og på British Library; det ble også utgitt minnefrimerker og satt opp nye teateroppsetninger.
Ratchaburi (provins)
Arealet er 5 196,5 km², og befolkningen (2000) anslås til 791 217 innbyggere. Provinshovedstad er byen Ratchaburi.
Alice i Eventyrland
I Norge
Boka er oversatt til norsk flere ganger : først av som Else i Eventyrland i 1903. Zinken Hopp nyoversatte den i 1946. Den første utgaven av Hopps oversettelse het Else i Eventyrland, men fra 1979-utgaven heter den Alice i eventyrland. Alf Prøysen oversatte i 1953 og 1954 to bildebøker, Alice i Drømmeland og Alice i Blomsterland i serien Tidens gullbøker, basert på Disneyfilmen. Annie Riis oversatte boka i 1990 til Anthony Brownes illustrasjoner. Arne Ruste oversatte i 2003 til Helen Oxenburys illustrasjoner. Sigrun Anny Røssbø oversatte boka til nynorsk i 2003 som Alice på eventyr under jorda. Oversettelsene til norsk behandler diktene ulikt: Hopp og Røssbø erstatter diktene med parodier på norske dikt og sanger, mens Ruste oversetter Carrolls engelske parodier.
Klaus Hagerups dramatisering av boka ble satt opp på Den Nationale Scene i 1969 og på Nationaltheatret i 1971 med tittelen Alice i underverdenen. Per Olav Sørensens dramatisering etter Rustes oversettelse ble satt opp på Den Nationale Scene i 2005.
I 2019 hadde Nationaltheatret urpremiere på Alice i Vidunderland av Mads Bones og Kyrre Havdal (musikk), regi: Mads Bones. Forestillingen var en fri tolkning av Alice i Eventyrland.
Prachuap Khiri Khan (provins)
Changwat Prachuap Khiri Khan (norsk: provinsen Prachuap Khiri Khan) er en provins i det sentrale Thailand, ved Siambukten sør for Bangkok. Provinsen har en lang grense mot Myanmar i vest, og grenser ellers mot provinsene Phetchaburi i nord og Chumphon i sør.
På det smaleste er den bare 13 km bred vest-øst – det smaleste stedet på Kra-eidet som skiller Indokina fra Malayahalvøya. Fjellkjeden som går nord-sør når i provinsen opp i ca. 1 200 moh.
Arealet er 6 367,6 km², blant de minste i Thailand, og befolkningen (2006) anslås til 494 300 innbyggere. Provinshovedstad er byen Prachuap Khiri Khan.
Det mest kjente stedet i provinsen er badestedet Hua Hin, hvor den thailandske kongefamilien også har sitt sommersted.
Administrativ inndeling
De åtte distriktene (amphoe) i denne provinsen er inndelt i totalt 48 underdistrikter (tambon) og utenom byene og de større tettstedene er det i alt 388 landsbyer (muban).
De åtte distriktene er:
Thore Horve
Thore Horve (født 6. oktober 1899 i Stavanger, død 15. august 1990 i Oslo) var en norsk sjøoffiser og viseadmiral. Horve utdannet seg i marinen og etter fullført sjøkrigsskole i 1920 tjenestegjorde han på mange av marinens viktigste fartøy.
Under den tyske invasjonen av Norge i april 1940 lyktes Horve ved bruk av torpedojageren «Draug» å overmanne et tysk transportfartøy og føre det til Storbritannia. Under resten av andre verdenskrig tjenestegjorde Horve i den norske marinen i Storbritannia, dels som skipssjef og dels i stabsstjeneste.
Fra 1946-1949 var Horve sjef for Sjøforsvaret, men var kritisk til det han oppfattet som nedbyggingen av våpengrenen og gikk i 1951 over i sivilt arbeid. En periode i 1950-årene bisto han, sammen med andre norske offiserer, Etiopia med oppbyggingen av landets marine. Etter dette fortsatte han sivilt som direktør i Norsk Philips. Thore Horve engasjerte seg sterkt for handelsflåtens og marinens veteraner. Sammen med Leif Vetlesen og Oskar Hedin var han en drivende kraft bak den «ex gratia»-utbetaling Stortinget til sist vedtok i 1972, knyttet til Nortraships Sjømannsfond, for mannskap i Nortraship.
Utmerkelser
For bragden med «Draug» og senere innsats ble Horve i desember 1942 tildelt Krigskorset med sverd.
Britene gjorde Horve til Commander of the Order of the British Empire og tildelte ham Distinguished Service Cross og han ble Mentioned in Despatches. Av videre utenlandsk heder ble Horve tildelt Storkors av Dannebrogordenen, gjort til kommandør av Æreslegionen og tildelt det franske Croix de Guerre.
Annet
I fødebyen Stavanger er han hedret med statue på Thore Horves plass.
Phalotini
Phalotini er en gruppe av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore (ca. 1 centimeter), slanke trebukker, fargen varierer en god del, men overflaten er ganske matt.
Christian Bank
Christian Bank er en dansk tidligere fotballspiller. Bank, som var forsvarsspiller, spilte én kamp for Malmö FF i 1999.
Sidney Bechet
Sidney Bechet (født 14. mai 1897 New Orleans i USA, død 14. mai 1959 i Garches i departementet Hauts-de-Seine nær Paris) var en amerikansk jazzmusiker på klarinett og saksofon, særlig sopransaksofon. Han var en pioner innen den tradisjonelle jazzen, og utviklet etter hvert en svært personlig stil.
Tidlig karriere
Han vokste opp i en musikalsk kreolsk familie i New Orleans, og allerede som åtteåring mestret han klarinetten såpass at han begynte å spille med lokale orkestre ledet av senere kjente jazzpionérer som Freddie Keppard, Bunk Johnson og King Oliver. Fra 1912 var han med på mindre turnéer til sørstatene. I 1918 kom han til Chicago og spilte der igjen med Keppard og Oliver. Samme år fulge han med Will Marion Cook's Southern Syncopators på turné til Europa, med opptredener i London og Paris. Der vakte han stor oppsikt med sitt uvanlig kraftfulle spill. I England lærte han seg å spille sopransaxofon, som senere ble hans hovedinstrument. I 1921 reiste han tilbake til USA, der han blant annet spilte med Clarence Williams og gjorde sine første plateinnspillinger i 1923.
Etter et kort engasjement hos Duke Ellington dro han i 1925 igjen til Europa som musiker ved Revue nègre, der Josephine Baker gjorde sin debut på Théâtre des Champs Elysées i Paris. En tid hadde han eget band på Montmartre, og var også på turné til flere land, herunder Tyskland, Polen og Russland. Han ble deportert ut av Frankrike i 1929 etter en skyteepisode. Tilbake i USA satt han i Noble Sissle's orkester en tid, og hadde så eget band "The New Orleans Feetwarmers" med veteranen Tommy Ladnier. Bandet ble rammet av den økonomiske depresjonen, og Bechet måtte i perioden 1933-1934 livnære seg som skredder i Harlem.
Senere karriere
Fra 1935 var Bechet tilbake som aktiv musiker, først igjen hos Noble Sissle, og fra 1938 med egne band. Den fornyede interessen for den tradisjonelle jazzen ga Bechet anledning til å igjen spille i New Orleans fomatet, i egne band med han selv som dominerende solist. Med dette begynner hans egentlige karriere som skaffet han berømmelse. Av stor betydning for å revitalisere New Orleans jazzen var hans samarbeid med klarinettisten Mezz Mezzrow. I 1950 bosatte Bechet seg i Frankrike, der han opptrådte på klubber og festvaler, og oppnådde enorm popularitet. Her bodde han til sin død i 1959. Han forble tro mot New Orleans tradisjonen, men har likevel hatt stor påvirkning på yngre musikere, også innen andre stilarter, i første rekke altsaxofonisten Johnny Hodges. Hans elev på sopansaxofon Bob Wilber har videreført Bechet tradisjonen. Det har også franske musikere som Claude Luter. Sidney Bechet var en sterk personlighet med et hissig gemytt, og hans nedtegnelser kan leses i selvbiografien Treat it Gentle.
Plateinnspillinger
Sidney Bechet etterlater seg et stort antall plateinnspillinger. De første utgivelser er med Clarence Williams Blue Five i perioden 1923-1924, der også Louis Armstrong er med på et par platesider. Bandets medlemmer fungerte også som akkompagnatører til en rekke bluessangerinner. I 1930-årene kan Bechet høres i innspillingene til Noble Sissle's store orkester, og i de første innspillinger i eget navn, der Tommy Ladnier var med på trompet. Han gjorde også noen innspillinger i andres navn. En jazzklassiker er Really the Blues i 1938 med Ladnier og Mezzrow.
Ved senere plateinnspillinger hadde Bechet av og til med seg New Orleans veteraner som Jelly Roll Morton (1939) og Louis Armstrong (1940). Et høydepunkt er duettene med kornettisten Muggsy Spanier (1940). Ved en anledning i 1940 laget Bechet trikkinnspillinger av Blues of Bechet og The Sheik of Araby, der han spilte alle seks instrumentene klarinett, sopransax, tenorsax, piano, bass og trommer. I samarbeid med Mezzrow hadde Bechet en rekke innspillinger for plateselskapet King Jazz, og senere innspillinger i Frankrike av stort omfang.
Edith Thallaug
Edith Thora Thallaug, også omtalt som Edith Thallaug-Benczy, (født 16. juni 1929 på Jar i Bærum, død 7. juni 2020 i Stockholm) var en norsk sanger (mezzosopran), skuespiller og krimforfatter.
Bakgrunn
Edith Thallaug var datter av sangeren Rolf Thallaug (1903–1991) og hans hustru Marta Marie Halvorsen (1900–1987). Hun var søster til artisten og skuespilleren Anita Thallaug.
Virke
Under psevdonymet «Edith Rolfsen» utga Thallaug i 1950 kriminalromanen Den myrdede lever.
Thallaug var gift flere ganger. Først med fiolinist og konsertmester Bjarne Gullov Larsen (1922–2002), deretter med sanger og regissør Ulf Björkegren og endelig med fiolinist og konsertmester Josef Benczy (født 1930).
Pocahontas County (Vest-Virginia)
Fylket ble grunnlagt i 1821 og har fått sitt navn etter indianerprinsessen Pocahontas.
Venetisk
Venetisk er et utdødd indoeuropeisk språk som i oldtiden ble snakket i regionen Veneto i den nordøstlige delen av Italia og deler av dagens Slovenia, mellom Posletten og den sørlige utkanten av Alpene.
Språket er dokumentert i over 300 korte inskripsjoner som er datert fra 500- til 100-tallet f.Kr. De som snakket venetisk er identifisert med oldtidsfolket kalt Veneti, venetere, av romerne og Enetoi av grekerne. Språket døde ut en gang på 100-tallet f.Kr. da de lokale innbyggerne ble assimilert i den romerske sfære. Inskripsjoner dedikert ofringer til Reitia, en venetisk gudinne, er en av de fremste kildene til kunnskap om språket.
Venetisk må ikke bli forveksles med venetiansk, et romanske språk som i dag snakkes i den samme regionen.
Lingvistisk klassifisering
Venetisk er et kentumspråk, det vil si den gren av de indoeuropeiske språk som ble skilt ut ved delingen med satemspråkene. Gruppen innbefatter germansk, keltisk, gresk, italiske og tokariske språk. Inskripsjonene benytter seg av en variasjon av det norditaliske alfabet, tilsvarende til det etruskiske alfabet.
Det nøyaktige slektskapet til venetisk til andre indoeuropeiske språk blir fortsatt undersøkt, men flertallet av forskerne er enige om at venetisk, bortsett fra liburnisk språk, var nærmest til italiske språk, en gruppe som inkluderte latin, oskisk og umbrisk. Venetisk kan også ha vært beslektet til illyriske språk som en gang ble snakket på den vestlige delen av Balkan, skjønt teorien at venetisk og illyrisk var nært beslektet er diskutabelt i nyere forskning. En del viktige paralleller med germanske språk har blitt notert, særlig i pronominal former.
Posisjonen til venetisk innenfor indoeuropeiske språk har blitt studert i detaljer av den franske lingvisten Michel Lejeune (1907-2000.
Språklige stikkprøve
En inskripsjonen i venetisk, funnet på en spiker av bronse i Este (Es 45):
En annen inskripsjon, funnet på en situla (beholder som en urne eller spann) ved Cadore (Ca 4 Valle):
Doleritt
Doleritt (avledet av gresk: doleros som betyr bedragersk, det vil si vanskelig å identifisere) er en gangbergart. Den er stort sett det samme som diabas, med forvitringsskorpe av limonitt og bauxitt.
Pachypoides
Pachypoides er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Doleritt
Eksterne lenker
Diabase
Pachypoides
Utseende
En ganske liten (7,5 millimeter), avlang, hårete oldenborre. "Snuten" (clypeus) er ovalt uttrukket. Hodet er ganske kraftig punktert. Antennen er 10-leddet med en fem-leddet klubbe. Forkroppen er mørkbrun. Pronotum har jevnt rundede sider og er noe bredere enn de parallellsidige dekkvingene, som er lysbrune med mørkere kanter.
Utbredelse
Arten er bare kjent fra Somalia.
Adyger
Som et resultat av fordrivelsen og fraflyttingen fra sitt hjemland under den russisk-tsjerkessiske krig på 1700- og 1800-tallet eksisterer en stor tsjerkessisk (og derav adygisk) diaspora i flere land i Midtøsten, samt på Balkan. Av disse landene er Tyrkia der flest adyger bor, med omtrent 316,000 adygeer i 2014 ifølge språkkatalogen Ethnologue.
Foruten Tyrkia og Russland finnes det grupper av adyger i Irak, Syria, Jordan, Israel og Makedonia; antallet adygisktalende i Irak er omtrent 34,000, i Syria 35,000, i Jordan 78,000, og omtrent 3000 i Israel.
Befolkning
Ifølge den russiske folketelling i 2010 oppgav 107,048 at de identifiserte seg som adyger i Adygia, 13,834 i Krasnodar kraj og 584 i Kabardino-Balkaria.
Ecuador under Sommer-OL 1996
Ecuador under Sommer-OL 1996. Nitten sportsutøvere, sytten menn og to kvinner fra Ecuador deltok i sju sporter, friidrett, boksing, seiling, sykling, skyting, svømming og tennis under Sommer-OL 1996 i Atlanta. Det var niende gangen Ecuador deltok i et sommer-OL. De kom på delt 49.-plass med en gullmedalje. Kappgjengeren Jefferson Pérez ble dermed Ecuadors første olympiske mester.
Messapisk
Messapisk er et utdødd indoeuropeisk språk som i antikken ble snakket i de sørligste delene av dagens Italia. Det ble snakket av tre lokale og lapygiske (ikke-italiske) folkegrupper eller stammer i regionen Puglia; messapiere, peuketiere og dauniere. Språket har blitt dokumentert i rundt 300 inskripsjoner som er datert fra 500- til 100-tallet f.Kr. Messapisk kan være beslektet med illyrisk. Språket døde ut etter den romerske republikk erobret regionen Puglia og assimilerte befolkningen i Romerriket.
Området utgjorde bortimot dagens provincia di Lecce (tidligere «terra d'Otranto») og synes i nord og nordvest ha strakt seg noe utover grensene til det antikke Calabria. Språkminnemerker (utenom enkelte bevarte ord hos klassiske brevskrivere, eksempelvis i greske kilder bréndos «hjort», bréntion «hjorthode», hvorav antagelig det er avledet stedsnavnet, på gresk Brentésion, latin Brundisium, italiensk Brindisi). Innskriftene som er bevart tilhører tiden 400 (350) -100 (50) f.Kr. og er skrevet med et alfabet som antagelig er lånt fra de greske koloniene (Taras eller Lokroi), og som med tiden er modifisert gjennom lån fra den jonisk-greske alfabet og til sist fra det latinske. Messapisk er indoeuropeisk, men ikke italisk. Det er antatt, blant annet basert på antikke opplysninger, at messapierne (japygerne) har kommet sjøveien til Den italienske halvøya fra motsatt side av Adriaterhavet. Av den grunn er det trolig et illyrisk språk, muligens også en antikk slektning av albansk.
Mulig språklig slektskap
Messapisk og albansk synes å være beslektet, eksempel ved at begge har den felles overgangen av indoeuropeiske o til a, og messapisk vil da representere en sørlig utgave eller avart av illyrisk (mens nordlig illyrisk var representert av venetisk. Det synes derimot å være en forskjell i albansk og venetisk lydsystem ved at de indoeuropeiske palatale konsonanter (k osv.) motsvares av frikativer (s osv.), i den senere derimot av eksplosiv lyd (k osv.); jf. om denne forskjellen mellom såkalt satemspråk og kentumspråk.
Inskripsjoner
Få om noen messapisk inskripsjoner har blitt endelig desiffrert. Fra en inskripsjon fra Vaste, Corpus Inscriptionum Messapicarum 149, er et avsnitt som antagelig besto hovdsakelig av personnavn:
En annen inskripsjon (Grotta della Poesia, Melendugno, Lecce), er delvis tolket:
Her betyr klauhi antagelig «hør» (urindoeuropeisk *kleu-, «å høre»); Zis har blitt tolket som messapiske Zevs; Dekias er et fornavn (sammenlign med latiniske Decius); Artahias er et patronymikon eller tria nomina (romersk navnkonvensjon) med messapiske genitiv -as-endelse; Thautori er sluttet til å være en fordømt (infernalsk) gud grunnet dets plassering ved siden av hva som synes å være et adjektiv, andirahho (kanskje fra urindoeuropeisk *ndher-, «under»). Det er tilsvarende til Tartaros, et klassisk gresk navn for dødsriket til Hades.
En annen messapisk inskripsjon fra Galatina er datert fra 100-tallet f.Kr.
Språklige detaljer
Adskillelsen av de siste to elementene er uklart (apa, ogrebis, som vist her). Klohi (som klauhi i den foregående inskripsjonen) betyr antagelig «høre». Zis kan være den messapiske Zevs, so mi den foregående inskripsjonen. Aprodita er et lånord fra gammelgresk, Afrodite. Avithos Thotorridas er et messapisk personnavn foruten å vise patronymisk (av fars navn) eller tria nomina i genitiv (-as). Det kan være beslektet med Thautori, som nevnt i inskripsjonen fra Vaste.
Messapiske spark er bevart i en knapp gruppe av kanskje femti inskripsjoner og hvor kun noen få er mer enn personnavn, og i noen få randbemerkning i antikke håndskrifter hos antikke skribenter som ble samlet av Theodor Mommsen (Unteritalische Dialekte, s. 70). Beklageligvis er meget få av originalene til inskripsjonene fortsatt bevart, noen få er i museet i Taranto. De eneste tilfredsstillende avskriftene er de som er gjort av:
Et stort antall inskripsjoner som ble samlet av Gamurrini i appendiksene til Fabrettis Corpus inscriptionum italicarum er eksempelvis forfalskninger, og teksten til resten er såpass lite at det knapt kan vurderes. Det tryggeste er derfor å studere tekstene som er samlet av Mommsen, om enn vanskeliggjort ved mangfoldig lesning fra ulike autoriteter. Til tross for disse vanskelighetene er en del betydelig kunnskap om språket etablert.
Siden 1850 har det vært liten framgang i forskningen. Den norske forskeren Alf Torp (1853–1916) i Indogermanische Forschungen (1895), V, 195, behandlet utførende de to inskripsjonene nevnt over, og i stor grad oppsummerer enten sikker eller sannsynlig viten i antagelsene til sine forgjengere. Kun noen få flere ord kan bli fastslått har blitt adskilt og oversatt med sikkerhet; kalatoras (hankjønn genitiv entall) «av en forkynner» (skrevet på en forkynner/kunngjørers stav som en gang var oppbevart i museet i Napoli); aran (akkusativ entall hunkjønn) «dyrkbar jord»; mazzes, «større» (intetkjønn akkusativ entall), de to første stavelser i latinske maiestas; mens tepise (tredje flertall aorist indikativ) «plassert» eller «tilbudt». Personnavnene på inskripsjonene viser det regulære italiske systemet av romerske navnkonvensjonen; og at en del inskripsjoner viser det interessante trekket som opptrer i Tabulae Heracleenses («Tavlene til Heraklea»; funnet ikke langt fra Heraklea Lucania), kanskje et våpenskjold eller tilsvarende funksjon, slik som et triangel eller et anker, som var eget for bestemte familier.
Christopher Tolkien
Christopher John Reuel Tolkien (født 21. november 1924 i Leeds i England, død 16. januar 2020 i Frankrike ) var en britisk forfatter og sønn av J.R.R. Tolkien (1892–1973). Han redigerte og utga en rekke av farens etterlatte skrifter. Han tegnet de opprinnelige kartene for farens Ringenes herre, som han signerte «C. J. R. T.», der J står for John, et dåpsnavn han generelt ikke benyttet til vanlig.
Liv og virke
Christopher Tolkien ble født i Leeds som den tredje og yngste sønnen til forfatteren John Ronald Reuel Tolkien. Tolkien begynte i Royal Air Force i slutten av 1943, og ble sendt til Sør-Afrika for flytrening. Han kom i tjeneste fra 27. januar 1945, og for en kortere periode var han pilot. Etter krigen studerte han engelsk ved University of Oxford, og tok graden BA i 1949, og B.Litt noe senere.
Hva hans fars litteratur angikk, tilhørte han selv det kritiske publikumet, først som barn da han lyttet til historier om Bilbo Lommelun, som senere ble publisert i boken Hobbiten, og deretter som tenåring og ung voksen som kunne gi tilbakemelding om Ringenes herre i løpet av bøkenes 15-årige progresjon. Han hadde oppgaven med å tolke farens iblant selvmotsigende kart over Midgard for å kunne framstille versjonene som ble benyttet i bøkene. Han tegnet hovedkartet på nytt på slutten av 1970-tallet, for å klargjøre tekstingen og rette en del feil og utelatelser.
Han utga Saga of King Heidrek the Wise: «Translated from the Icelandic with Introduction, Notes and Appendices by Christopher Tolkien» i 1960. Senere fulgte han i sin fars fotefar, og ble foreleser og veileder i engelsk språk ved New College ved University of Oxford fra 1964 og fram til 1975.
I 2001 fikk han oppmerksomhet for sin holdning til filmtrilogien Ringenes herre, som ble regissert av Peter Jackson. Han uttrykte tvil om levedyktigheten til prosjektet, selv om filmtolkningen kunne beholde romanenes vesentlige essens, men understreket at det var kun hans egen mening.
Silmarillion ble etterfulgt av Unfinished Tales i 1980 og The History of Middle-earth i tolv bind mellom 1983 og 1996; i tillegg ble originaltekstene som Silmarillion ble konstruert fra også gjort offentlige.
Marokkos kvinnelandslag i fotball
Marokkos kvinnelandslag i fotball representerer Marokko i internasjonal fotball.
Christopher Tolkien
Liv og virke
I april 2007 utga Christopher Tolkien boken The Children of Húrin, en fortelling som hans far hadde nesten fullført i tiden mellom 1951 og 1957, før han oppga bokprosjektet. Det var en av hans første fortellinger, hvor den tidligste versjonen gikk tilbake til 1918. I mai 2009 ble ytterligere en bok J. R. R. Tolkien utgitt, redigert av Christopher Tolkien: The Legend of Sigurd and Gudrún, en gjenfortelling av den norrøne Volsungesaga. I mai 2013 ble The Fall of Arthur, ytterligere et verk redigert av Christopher Tolkien, men ikke knyttet til legendesamlingen rundt Midgard.
Marokkos kvinnelandslag i fotball
Marokkos kvinnelandslag i fotball debuterte i 1998, og kom til sluttspillet i Afrikamesterskapet samme år. Der greide de seg bra med unntak av et stygt tap for Nigeria, som kostet dem andreplassen i gruppen og en semifinaleplass. Neste mesterskap greide også Marokko å kvalifisere seg til, men der tapte de samtlige kamper i gruppespillet. Siden det har ikke Marokko kvalifisert seg til flere Afrikamesterskap, men det har vært nære i både 2008 og 2010.
Christopher Tolkien
Juridisk strid
I 2008 startet Tolkien et søksmål mot New Line Cinema, som han hevdet skyldte ham 80 millioner pund i ubetalte royalties. I september 2009 kom partene til enighet, og Tolkien trakk de rettslige innvendingene.
Privat
Christopher Tolkien bodde i Frankrike med sin andre hustru Baillie Tolkien (født Klass), som redigerte J.R.R. Tolkiens The Father Christmas Letters for en posthum utgivelse. De fikk to barn, Adam Reuel Tolkien og Rachel Clare Reuel Tolkien. Selv om han angivelig skal ha avvist sin sønn fra det første ekteskapet, advokaten og romanforfatteren Simon Mario Reuel Tolkien, delvis grunnet en strid om filmatiseringen av Ringenes herre, ble de forsont igjen.
Marokkos kvinnelandslag i fotball
Imidlertid har Marokko gjort det godt i den arabiske cupen. I 2002 vant de, og i 2006 kom de til finalen. Da den arabiske cupen har begrenset popularitet, var imidlertid motstanden av varierende kvalitet. Marokkos hovedmotstander har der, og i kvalifiseringen til Afrikamesterskapet, i flere tilfeller vært naboen Algerie. På tross av at det er lenge siden Marokko har oppnådd gode resultater i mesterskap, er de høyt rangert, og er ofte å regne blant de tre-fire beste på FIFAs rangering over afrikanske kvinnelandslag.
Pokémon Ranger: Guardian Signs
Pokémon Ranger: Guardian Signs (japansk: ) er et action-rollespill til Nintendo DS utviklet av Creatures Inc. og utgitt av Nintendo. Det er tredje spill i serien Pokémon Ranger, som er en spinoffserie av Pokémon-serien, og er med det en oppfølger til spillene Pokémon Ranger fra 2006 og Pokémon Ranger: Shadows of Almia fra 2008. Det ble utgitt i Japan 6. mars 2010, Nord-Amerika 4. oktober 2010 og Europa 5. november 2010.
Spillmekanikken dreier seg om å fange ville pokémoner ved å tegne sirkler rundt dem. Spillet har fått blandet til god mottakelse, med en gjennomsnittsskår på 68/100 hos Metacritic og 70 % hos GameRankings.
David Bedford
David Vickerman Bedford, (født 4. august 1937 i London, død 1. oktober 2011) var en engelsk komponist som har komponert både innen populærmusikk og klassisk musikk.
Biografi
Etter å ha studert på Royal Academy of Music under Lennox Berkely studerte han i Venezia med Luigi Nono. På 1960-tallet ble han bedt om å orkestrere Kevin Ayers album Joy of a Toy, noe som introduserte ham for Ayers band The Whole World, hvor han også spilte keyboardinstrumenter. Gjennom dette møtte han Mike Oldfield, som var bassist i bandet. Han orkestrerte Orchestral Tubular Bells for Oldfield, og siden arbeidet han for flere musikere, blant annet Elvis Costello, Lol Coxhill, A-ha, Frankie Goes to Hollywood, Robert Wyatt, Madness og Billy Bragg. Han orkestrerte også Camels konseptalbum «The Snow Goose» samt ledet London Symphony Orchestra under bandets fremføring av verket i Royal Albert Hall den 17. oktober 1975. Denne konserten finnes i sin helhet på liveutgivelsen «A Live Record» fra 1978.
Hallig
En hallig (av nordfrisisk hallig = hellig land, dvs. kirkejord (fordi kirken hadde bruksrett til ikke-inndiket land), jfr tysk: Hallig = øy i Vadehavet) betegner en uinndemmet øy langs kysten av Nordfriesland i Schleswig/Sønderjylland som jevnlig oversvømmes av tidevannet. Antall halliger er gått ned etter at mange øyer som tidligere ble oversvømt er blitt permanent sikret ved diker. I dag regner en med ti halliger som alle befinner seg i eller inntil nasjonalparken Schleswig-Holsteinisches Wattenmeer, sammenlagt 27,7 km2 marskland med godt beite, rester av kyststripe som fra 1000-tallet er blitt oversvømt av havet.
Fortet ved ’t Hemeltje
Fortet ved 't Hemeltje eller Fort het Hemeltje er et av forsvarsverkene som hører til den nye hollandske vannlinjen. Det befinner seg i kommunen Houten i provinsen Utrecht og ligger mellom denne og byen Utrecht, like ved E311 (A27). Fortet som ble bygget i 1878-81 var beregnet for en bemanning på 258 og hadde en bestykning på ca. 34. Det er idag (2008) dels skjult av trær, noe som tidligere tjente til å kamuflere det. Navnet, som betyr noe slikt som den lille himmelen, knyttes også til en bondegård i området der fortet ble bygget.
Hallig
Lokalt kalles «oversvømmelse» for Land Unter.
Fortet ved ’t Hemeltje
Sammen med blant annet fortene ved Vechten og Rijnauwen var dette fortet en del av den fremskutte linjen som ble bygget på østsiden av byen Utrecht. Det skulle forsvare et område ved Wulvenbroekse Wetering (Houtense vlakte) som takket være at det lå høyere enn omgivelsene, ikke kunne inunderes, og dessuten forsvare jernbanelinjen mellom Utrecht og 's Hertogenbosch i Noord-Brabant.
Hallig
Den eneste danske hallig er Langli vest for Esbjerg. Halligen Jordsand sør for Rømø forsvant i havet vinteren 1998/99 og regnes nå som høysand. Mandø var en hallig før den fikk diker i 1937. Geologisk kan de bestå av rester av fastlandet som er blitt stående etter store stormfloder, eller avsetninger fra bølger og tidevann.
Fortet ved ’t Hemeltje
Rundt fortet ble en vollgrav anlagt, i denne ble bastionet-caponnières bygget. Ut mot vollgraven var disse på den ene siden utstyrt med en lav jordvoll som ble dekket av en remise, og på den andre siden lå en kasematt som også ble beskyttet mot beskyting av en jordvoll. Disse kasemattene kunne nås via poterner (dekkede veier).
Hallig
Mange halliger har vært bebodd gjennom århundrer. Bebyggelsen er da lagt på kunstige forhøyninger som på dansk kalles værfter. En del av halligene har et lite sommerdike som beskytter beitene mot tidevannet i sommersesongen. Dagens beboere på de tyske halligene lever i økende grad av turisme eller offentlig finansiert kystsikring.
Fortet ved ’t Hemeltje
Fortvokterboligen har ca. 80 cm tykke vegger, og kan forsvares. Dette var ikke vanlig, og blant de andre fortene er det kun ved Fort Everdingen at en slik bolig kan finnes.
Under den første verdenskrig ble lytteposter bygget på ringvollen, disse ble senere fjernet.
Seutelvens Mekaniske verksted
Seutelvens Mekaniske verksted ble etablert i 1917 og var da eneste skipsbyggeri ved Seutelven vest i daværende Glemmen kommune, som etter kommunesammenslåingen 1. januar 1964 ble en del av Fredrikstad kommune.
Hallig
De nordfrisiske halliger er:
Seutelvens Mekaniske verksted
Opprinnelig var verkstedet et allsidig verksted innen industri og anlegg, men spesialiserte seg som skipsverft etter den andre verdenskrig.
Rundt 1970 arbeidet det ca. 100 mann ved Seutelven og virksomheten var under ekspansjon. Blant annet ble en ny verksted- og kontorbygning satt opp. Med MT «Esso Valløy» i 1972 var det imidlertid slutt og verkstedet ble overtatt av Ing. F. Selmer for 6,8 mill kroner. Arbeidsstokken krympet til 15 mann.
Greater Love Hath No Man
Greater Love Hath No Man er en amerikansk stumfilm fra 1911, regissert av Alice Guy-Blaché.
Handling
I den østlige delen av New Mexico ligger den lille gruve-byen Gatlach. Der bor Florence og Jake, som er forelsket i hverandre. Men en ny formann kommer for å ta ansvar for gruve-eiendommen, og Florence blir raskt forelsket i ham også.
Samtidig utvikler det seg misnøye blant flere av gruve-arbeiderne. De planlegger mytteri, og stiller langt større krav. Men Jake overhører disse planene. Selv om han ikke liker formannen, bestemmer han seg - for Florence sin skyld - for å gjøre alt han kan for å hindre mytteriet og forhåpentligvis redde formannen.
På dansefot Nr 2
På dansefot Nr 2 er et samlealbum med dansebandmusikk fra NRK-programmet På dansefot. Albumet ble utgitt av Tylden & Co i 2005.
US Army War College
United States Army War College (USAWC) er en amerikansk militær høyskole i Carlisle, Pennsylvania. Det ligger på området til Carlisle Barracks som var en militær utpost i 1770-årene. Skolen er den høyeste krigsskolen i USA og utdanner militære og sivile i forskningsbasert ledelse, strategi, og internasjonale operasjoner.
USAWC har om lag 600 studenter, halvparten gjennom internettbasert fjernundervisning og halvparten på campus. Studiene leder fram til Mastergrad i strategiske studier.
Studentene må ha fullført Hærens stabsskole, og gjennomsnittsstudenten er en 45 år gammel oberstløytnant.
Skolen ble grunnlagt med basis i erfaringene fra Den spansk-amerikanske krigen, av forsvarsminister Elihu Root i november 1901. Høyskolen ble flyttet fra Washington, DC i 1940, og ble lokalisert i Carlisle fra 1950.
Exact
Exact var en norsk gratisavis med månedlige utgivelser. Den ble grunnlagt i april 1995 og lagt ned i desember 2009. Første utgave kom på gata i 28. mai i stiftelsesåret, med distribusjon til Gjøvik, Hamar og Lillehammer, samt tettsteder i omegnen. Opplaget var i starten 5000 aviser og økte til 8000 i løpet av få måneder. Deretter ble distribusjonsområdet gradvis økt til å omfatte store deler av Hedmark, Oppland samt deler av Buskerud, Oslo og Lillestrøm. Siste utgave kom 4. desember 2009.
Målgruppen var unge mennesker mellom 15 og 35 år. Innholdet har fokusert på film, musikk, kultur og intervju med skuespillere, musikere og lignende med alt fra lokale helter til verdensstjerner.
Historikk
Utgiverselskapet Mjøsa Avismedia ble stiftet av sju personer fra Gjøvik: Audun Berger Nielsen, Erlend Refsdal, Frode Hermanrud, Kenneth Dahlby, Kim Thomas Jægersen, Odd Atle Dahlby og Anders Baksetersveen. Alle hadde da mange års bakgrunn fra lokalradio og sto for alt redaksjonelt og grafisk arbeid. Frode Hermanrud kom med navneforslaget som gav avisen navn.