cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ludwig Stumpfegger
Stumpfegger var blant dem som forsøkte å flykte fra Førerbunkeren etter Hitlers selvmord 30. april. Artur Axmann fortalte senere at han hadde sett likene av Stumpfegger og Martin Bormann på stedet hvor Invalidenstrasse krysser jernbanelinjen, og at de åpenbart hadde blitt drept av russiske soldater 1. eller 2. mai. Det er også hevdet Stumpfegger begikk selvmord med en giftampull, ettersom han hadde tilgang til slike, og det har vært knyttet stor usikkerhet til Axmanns opplysning om Bormann.
Liste over norske billedhuggere
Liste over betydelige norske billedhuggere nevnt i verket ''Norsk kunsthistorie. Bilde og skulptur frå vikingtida til i dag''.
Martin Hjelmen
Martin Rasmussen Hjelmen (født 24. januar 1904 i Hjelme i Øygarden, død 30. mai 1944 i Brandenburg) var en norsk sjømann og sabotør.
Hjelmen tok tidlig hyre til sjøs, og han utviklet sympatier for kommunismen og sterk motstand mot nazismen. I november 1935 møtte han i Oslo den tyske kommunisten og sjømannsorganisatoren Fritz Karl Wollweber, som i samarbeid med Sovjetunionen hadde utviklet en sabotasjeorganisasjon som rammet tysk og polsk skipsfart. Organisasjonen sprengte skip som leverte krigsviktig materiell til general Franco under borgerkrigen i Spania.
I Wollweber-gruppen fikk Hjelmen ansvar for det «nord-atlantiske området» og gikk straks igang med gjennomføring av en rekke sabotasjer, også mot skip ved kai i Oslo. Den første kjente vellykkede sabotasjeaksjonen skjedde i september 1937, og fram til årsskiftet 1938–1939 utførte organisasjonen over 30 aksjoner.
I september 1938 overtok Asbjørn Sunde ledelsen over den norske Wollweber-gruppen, og Hjelmen fikk ansvaret for virksomheten langs Ofotbanen, Narvik-Kiruna-Luleå (Sunde, side 243). Han reiste til Narvik for å vurdere mulighetene for en gruppe der, og tok kontakt med Barly Pettersen, som da jobbet som havnearbeider ved den strategisk viktige malmkaien i Narvik (Berg, 2009).
Hjelmen blir arrestert i Sverige i februar 1940, og svenske myndigheter overleverte han til tyskerne. Han ble siden avhørt og torturert av Gestapo, og henrettet med giljotin i Brandenburg 30. mai 1944. Barly Pettersen ble henrettet samme dag.
Affeksjonsverdi
Affeksjonsverdi (fransk, valeur affective) er en subjektiv verdi man knytter til et objekt. Som en individuell, følelsesmessig verdi oppstår affeksjonsverdien fra personlige minner som assosieres med objektet, uten hensyn til objektets kulturminneverdi, samfunnsverdi, relativ nytteverdi, monetær verdi eller pris. Affeksjonsverdi er ofte knyttet til egne forfedre og arv. Dette er gjerne eiendommer, som egne barndomshjem, fritidsboliger, odelsgårder, etc. eller gjenstander som eldre foto, bunader, dåpskjoler, arvesølv, møbler, klokker, etc. For arvegods kan alderspreg etter bruk, slitasjemerker og annen patina være med å styrke affeksjonsverdien.
Affeksjonsverdi er vanligvis ikke gjenstand for erstatning. Den subjektive affeksjonsverdien som tillegges objekter kan heller ikke forsikres. Er det forøvrig etablert et marked for dette som et samlerobjekt, for eksempel kunst- eller kulturhistoriske gjenstander eller samlinger, kan disse forsikres.
Eiendommer, som i tillegg til eiers affeksjonsverdi også representerer fellesskapets kulturminneverdier, vil sammen med dens økonomisk verdi, øke sin muligheten for å bli bevart for ettertiden.
Sarat Kumar Kar
Han var medlem av partiet Biju Janata Dal (BJD). Han var folkevalgt representant i Odisha Legislative Assembly (OLA) frs 1971 til 1974, 1990 til 1995 og 2000 til 2004. Fra 2000 til 2004 var han Speaker for OLA. Han var medlem av Lok Sabha fra 1977 til 1980.
Shri Kar forfattet fire poesibøker (Druta Bilambita, Manthan, Romanthan og Ananya), én roman (Samayara Jete Dheu), én spiriturll bok og hundrevis av artikler i aviser og tidsskriftartikler på odia om litterære, sosiale, spirituelle og politiske emner. Han holdt mange taler om politikk og kulturelle spørsmål. Som en hengiven tilhenger av den hinduiske guddommen Jagannath kommenterte han Rath Yatra på kringkasterne All India Radio, Doordarshan og private fjernsynskanaler i 45 år.
Kar døde den 12. oktober 2020 fra covid-19, i en alder av 81 år.
Kapp Nemetskij
Kapp Nemetskij (russisk Мыс Немецкий - Mys Nemetskij, betyr 'Tyskenes et') er et nes i Russland nær grensen til Norge (Sør-Varanger). Neset ligger nordvest på Fiskerhalvøyen i Petsjenga kommune i Murmansk oblast, og er det nordligste punktet i den europeiske, kontinentale delen av Russland. På neset er det bare en meteorologisk innsamlingsstasjon og et fyrtårn.
Pontotoc County (Mississippi)
Pontotoc County er et fylke i den amerikanske delstaten Mississippi.
Cajamarca (region)
Cajamarca (spansk: Región Cajamarca; quechua: Kaxamarca suyu) er en region i det nordlige Peru. Den grenser til Ecuador, og til regionene Piura og Lambayeque i vest, til La Libertad i sør, og til Amazonas i øst. Regionhovedstaden er byen Cajamarca.
Politisk inndeling
Regionen er delt inn i følgende 13 provinser, som igjen er delt inn i til sammen 127 distrikter.
Yu Chun-ja
Yu Chun-ja (født 3. juni 1945) er en sørkoreansk volleyballspiller.
Hun representerte Sør-Korea under Sommer-OL 1964 i Tokyo, hvor hun ble nummer 6.
Sara Flock
Sara Flock (født 1867, død 1925) var en norsk pianist, vekkelsespredikant og sosialarbeider.
Musikalsk karrière
Sara Flock flyttet til Kristiania som 15-åring, hvor hun studerte pianospill under Erika Nissen. På 1880-tallet holdt hun en rekke konserter i hovedstaden, sammen med Erika Nissen, Thorvald Lammers og andre ledende musikere i samtiden. Da Cæciliaforeningen gjestet Trondheim i 1890, var det Sara Flock som akkompagnerte. Mot slutten av 1880-årene dro hun til Berlin, hvor hun studerte under professor Oskar Raif. Det var meningen hun skulle dra videre til Wien, men sykdom satte stopper for en videre solistkarrière.
Omvendelse og sosialt arbeid
Mot slutten av 1890-tallet opplevde Sara Flock en religiøs omvendelse under et møte på hjemplassen. Hun deltok deretter også selv som forkynner. En tilreisende pastor ble imponert over hvilken innvirkning hun hadde på de unge, men mente hun burde ha noe på hodet når hun talte i forsamlingen. Dette var en henvisning til Paulus' ord i det første brev til korinterne om at kvinner ikke skulle be eller tale profetisk med utildekket hode. Sara Flock var tilsynelatende ikke avvisende til tanken, men heller ikke uten forbehold: «-Ja, men skulle det gå helt bibelsk for seg, burde da ikke Nordsletten ha sandaler på føttene - hvis vi skal vandre i bokstavenes verden?»
Senere flyttet Sara Flock sammen med sine foreldre tilbake til Kristiania, hvor hun gjorde veldedighetsarbeid blant de unge på Vaterland og innsatte i fengslene. Arbeidet utførte hun uten betaling, blant annet sammen med sin venninne Anna Iensen (1865–1965) og Ólafía Jóhannesdóttir.
Verdenscupen i alpint 1981/82
Sesongen 1981/1982 i den alpine verdenscupen startet 3. desember 1981 i Val-d’Isère, og ble avsluttet 27. mars 1982 i Montgenèvre. Det ble arrangert 28 renn for herrene (10 utfor, 9 storslalåm, 9 slalåm). For damene ble det arrangert 27 renn (8 utfor, 9 storslalåm, 10 slalåm). I tillegg kom fem kombinasjonsøvelser for herrene og fire for damene.
Sesongens høydepunkt var verdensmesterskapet i Schladming.
Johann Evangelist Müller
Johann Evangelist Müller, også Johann Erik Müller, (født 14. november 1877 i Gründholm i Bayern i Tyskland, død 5. april 1965 i Markt Indersdorf i Bayern) var katolsk biskop og apostolisk vikar for den katolske kirke i Sverige fra 1922 til 1957.
Bakgrunn
Johann Evangelist Müller ble født i Gründholm i Bayern. Fra 1890 til 1894 gikk han på gutteseminaret i Scheyern, innen han tok fatt på filosofi- og teologistudiene i Freising.
Prest
Johann Evangelist Müller ble prestviet den 29. juni 1903. Fra oktober 1903 var han prefekt ved presteseminaret i Freising. Hans promosjonsstudium til doktorgrad tok han fra 1908 til 1911 ved det pavelige universitet Gregoriana i Roma; for en tid av studietiden i Roma var han viserektor ved Collegio Teutonico di Santa Maria dell'Anima. Fra 1911 vat han sjelesørger i erkebispedømmet München og Freising, og da blant annet som organisasjonsbygger av den katolske ungdomsomsorgsforening. I 1919 utnevnte erkebiskopen, kardinal Michael von Faulhaber, ham til domkapitular i München.
Apostolisk vikar for Sverige
I1943 bis biskop Müller gitt den pavelige tittel pavelig tronassistent. I 1947 var han medkonsekrator ved bispevielsen av Johannes Neuhäusler til titularbiskop av Calydon og hjelpebiskop av München og Freising.
Johann Evangelist Müller foretok dyptgripende strukturreformer i det apostoliske vikariat Sverige. Antallet katolske menigheter steg i Sverige steg fra 5 til 19. For å avhjelpe lokaslkirkens pengenæd foretok han siden 1925 tallrike teggerreiser til Bayern, Nederland og Sveits.
Biskop av Stockholm
I 1953 ble det etter svenske lovendringer mulig å etablere et eget katolsk bispedømme, Stockholms katolska stift, etter at den katolske kirke i Sverige hadde vært organisert som apostolisk vikariat siden 1780-årene. Johannes Evangelista Erik Müller, som i 1923 var blitt apostolisk vikar etter biskop Albert Bitter, ble av pave Pius XII utsett til Stockholms første katolske stiftsbiskop.
Under Müllers tid som biskop begynte man å utgi månedstidsskriftet Hemmet och Helgedomen i 1926. Nye kirker ble bygd i Oskarström, Örebro, Helsingborg og Norrköping. I Göteborg ble Kristus konungens katolska kyrka bygd ved Heden, i Stockholm Marie bebådelse katolska kyrka på Östermalm. Caritas Sueciae og Academicum Catholicum Sueciæ tilkom også i samme periode.
Biskop Müller var tnitiator for Den nordiske bispekonferanse (NBK). I mai 1923 ble den første nordiske bispekonferanse gjennomført. De forsamlede var ved siden av biskop Müller de apostoliske vikarer av Danmark og Norge.
Müller gikk av 1957 med alderens rett, hvorpå han vendte tilbake til Bayern. Han ble etterfulgt av Knut Ansgar Nelson.
Flaggermusfluer
Flaggermusfluer er en liten familie av fluer som snylter på flaggermus. De tilhører fluene i ordenen tovinger, men flaggermusfluene har ingen vinger. De ligner i det hele tatt lite på fluer på grunn av sine ekstreme tilpassinger til å leve på flaggermus.
Utseende
Små til middelsstore (1,5 – 5 mm), flate insekter som har liten likhet med andre insekter.
Hodet er veldig lite. Øyne mangler helt, eller de har fasettøyne med bare en- til fire fasetter. Det meste av hodet er dekket av en hjelmlignende hodekapsel. Antennene er også svært redusert med bare ett godt synlig ledd, det andre. Det første leddet er vokst sammen med hodet og det tredje leddet er trukket inn i det andre leddet, slik at bare antennebørsten (arista) stikker ut. Palpene (munnfølerne) er lange og stikker ut, de bærer noen lange børster.
Brystet (thorax) er lite og flatt, synes mest som en fordypning mellom beina. Vinger og svingkøller (halterer) mangler helt. Beina er svært kraftige, både lår (femorae) og legger (tibiae) er tykke. Det første fot- (tarse-) leddet er langt og tynt, omtrent så langt som leggen, så følger tre korte fotledd og til slutt et oppsvulmet siste fotledd som bærer kraftige klør.
Johann Evangelist Müller
Biskop av Stockholm
Som emeritert biskop av Stockholm tilbragte han sine siste leveår i sitt bayerske hjemland og levde frem til sin død den 5. april 1965 i Marienheim av Indersdorf. Hans levninger ble i 1967 translatert til Sverige og bisatt i St. Eriks domkyrka i Stockholm.
Flaggermusfluer
Utseende
Bakkroppen er stor, avlang eller halvkuleformet. Som hos andre fluer i overfamilien Hippoboscoidea utvikler larvene seg fullstendig inne i hunnen (falsk placenta) og fødes først når de er klare til å forvandle seg til pupper. Hunnenes bakkropp kan derfor bli svært stor.
Johann Evangelist Müller
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Flaggermusfluer
Levevis
Fluene blir kjønnsmodne 5-6 dager etter at de er klekket, og parer seg straks. En paring forsyner hunnen med sæd nok til omtrent seks larver, men bare en larve utvikles om gangen. Den voksende larven lever av stoffer som skilles ut fra «melkekjertler» i hunnens bakkropp. Hunnen forlater flaggermus-verten for å føde. Etter fødselen forvandler larven seg straks til en puppe. Dette skjer vanligvis inne i en flaggermus-koloni slik at de nye fluene lett finner nye flaggermus når de klekkes etter noen uker.
Noen arter spesialiserer seg på én eller to flaggermus-arter, andre kan ha flere ulike verter. En flaggermus-art kan bli plaget av flere arter flaggermusfluer.
ISO 3166-2:GW
ISO 3166-2:GW er Guinea-Bissaus del av ISO 3166-2, som er del av ISO 3166-standarden utgitt av International Orginazation for Standardization (ISO), som definerer koder for navna til hovedinndelingene (f.eks. delstater eller fylker) av alle land med kode i ISO 3166-1.
For Guinea-Bissau er det definert koder for to nivåer av underinndelinger: Den autonome sektoren Bissau er landets hovedstad og har spesiell status på linje med regionene.
Hver kode består av to deler, atskilt av en bindestrek. Første del er GW, ISO 3166-1 alfa-2-koden for Guinea-Bissau. Andre del er en av følgende:
Endringer
Følgende endringer i Guinea-Bissaus oppslag har blitt kunngjort i nyhetsbrev fra ISO 3166/MA siden ISO 3166-2 først ble utgitt i 1998:
Prentiss County
Prentiss County er et fylke i den amerikanske delstaten Mississippi.
Sigrun Eng (cello)
Sigrun Eng (født 1. juli 1977) er en norsk cellist, kjent fra flere musikksjangre.
Eng er utdannet i jazz og improvisasjon ved Norges musikkhøgskole under Torgrim Sollid og med treårig opphold ved musikkhøgskolen i Dresden. Hun tok hovedfag med avhandlingen Do you speak jazz? (2005).
Hun var distriktsmusiker i Voss (2003–04), og er fast i ensemblet Slagr (2003–) med Anne Hytta hardingfele og Amund Sjølie Sveen vibrafon, samt spiller i improtrioen Adearofon og «Kurt Weill duo» med sangeren Hilde Leite Gaupås.
Elif
Elif er et svært vanlig tyrkisk kvinnenavn som betyr «slank».
Etymologi
Elif er dannet av navnet på den første bokstaven i det arabiske alfabetet, 'ælif. Navnet betyr også «slank», etter det tyrkiske uttrykket elif gibi, «slank som 'ælif».
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Luke Smith
Luke Smith (født 30. august 1990) er en australsk volleyballspiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der laget hans ble utslått i gruppespillet.
Degaussing
Avmagnetisering
Her Five-Foot Highness
Her Five-Foot Highness er en amerikansk stum drama- og westernfilm fra 1920, regissert av Harry L. Franklin og med Edith Roberts i hovedrollen.
Handling
Ranch-eier Ellen fra Texas arver boet etter sin for lengst forsvunnede onkel, hertugen av Wilshire. Men hennes skruppelløse advokat, Wesley Saunders, har planlagt å ta kontroll over ranchen hennes. Saunders konfiskerer Ellens identifikasjonspapirer og reiser til England, akkompagnert av en ung kvinne som utgir seg for å være Ellen. Når Ellen dukker opp på eiendommen, blir hennes britiske slektninger forferdet over hennes røffe oppførsel.
Etter den påfølgende ankomsten til Saunders og hans protesjé, blir Ellen behandlet som en bedrager - og blir strandet i England. Ellen blir deretter tvunget til å selge Saunders en opsjon på ranchen sin, i retur for en billett tilbake til Texas. Lady Harriet og Sir Gerald, to av hennes engelske slektninger, oppdager Saunders forræderi og følger etter Ellen tilbake til Texas for å hjelpe henne med å avsløre Saunders svindel.
Bygstad kirke
Bygstad kirke (Bygstad kyrkje) er en langkirke fra 1845 i Bygstad i Gaular kommune i Vestland fylke.
Byggverket er i tømmer og har 300 plasser. Den ble reist etter typetegninger av Hans Ditlev Franciscus von Linstow.
Historie
Den første kirken på Bygstad var en stavkirke som omtales i jordeboken Bergens kalvskinn i 1320. Man antar derfor at kirken har blitt oppført på 1200-tallet en gang. Den ble i begynnelsen kalt Kvamskyrkja, senere har den fått navnet Bygstad etter at det ble gjort regulering av innmark tilhørende brukene Kvamme og Bygstad. Stavkirken ble revet i 1845 for å gi plass til den nye kirken.
Kirken ble flyttet fra sin opprinnelige plass i 1939, etter å ha stått på den gamle kirketomten i Bygstad. Siden den ble bygd på grunnmuren etter den forrige kirken i Bygstad var den også like liten som den forrige. Det var da et sterkt ønske i bygda om å bygge ny kirke, slik de hadde gjort i Førde og Naustdal. Det ble samlet inn penger til dette formålet,og i 1935 ble det gjort et enstemmig vedtak av soknestyret i Bygstad om å bygge ny kirke. Av økonomiske hensyn ble det allikevel senere bestemt å flytte den eksisterende kirken. Dette ble møtt med sterke protester fra bygdefolket, som startet enda en innsamlingsaksjon for å bygge ny kirke. Riksantikvaren hadde hele tiden villet flytte den eksisterende kirken, og fikk i 1938 sokneprest Fredrik Helland til å argumentere for flytting. Dette var et vellykket trekk, og på en avstemning stemte 121 for flytting og 79 mot. 5. februar 1939 startet arbeidet med å flytte kirken omtrent en kilometer. Samtidig som kirken ble flyttet ble det også bygd på kor, prestesakristi og en kirkestue. Den "nye" kirken ble vigslet 11. oktober 1939.
Altertavle
Altertavlen i Bygstad kirke er fra ca. 1620, og er i samme stil som altertavlene i Sande, Viksdalen og Dale. I samband med byggingen i 1845 forsvant gavlfeltet, og ble erstattet av et dobbeltsidig bilde. I 1939 ble det laget et nytt toppstykke, etter modell av det man finner i Viksdalen.
Prekestol
Prekestolen er fra ca. 1620, og er av samme type som den gamle prekestolen i Dale.
Bilde av kinesisk Kristus
I overgangen mellom koret og kirkeskipet henger det et meget spesielt og svært sjeldent dobbeltsidig bilde. Dette bildet var toppstykket på altertavlen fra 1845 til 1938. Framsiden, som sees fra benkeradene, viser pinseunderet med ildtunger over disiplene og Maria, Jesu mor. Disiplene er ikke begrenset til 12, men det er avbildet flere disipler på bildet.
Kim Gil-ja
Kim Gil-ja (født 23. september 1943) er en sørkoreansk volleyballspiller.
Bygstad kirke
Bilde av kinesisk Kristus
Baksiden av bildet er et kinesisk lakkmaleri av Kristus på korset. Kristus er framstilt med kinesiske ansiktstrekk. Når og hvordan dette bildet havnet i Bygstad er uklart.
Benkene
Benkene i kirken ble flyttet med resten av kirken, og dørene inn til benkeradene ble da bevart.
Kim Gil-ja
Hun representerte Sør-Korea under Sommer-OL 1964 i Tokyo, hvor hun ble nummer 6.
Louise Thaden
Fødsel og utdanning
Louise McPhetridge ble født i Bentonville, Arkansas og gikk på Bentonville offentlige skole, senere på University of Arkansas i Fayetteville, Arkansas fra 1921 til 1926 og studerte journalistikk, kroppsøving og førsteavdeling medisin.
Luftfart
I 1926 arbeidet McPhetridge for J.H.J. Turner Coal Co., hvor en av hennes største kunder var Travel Air Corporation i Wichita, Kansas, eiet av Walter Beech. Beech likte McPhetridge og tilbød henne jobb som salgsrepresentant i San Francisco, California, som hun aksepterte. Hennes lønn omfattet også gratis flytimer og hun fikk sitt sertifikat i 1928. Hun var den første kvinnelige pilot i Ohio.
Ekteskap
McPhetridge møtte Herbert von Thaden, som var en tidligere United States Army Signal Corps pilot og ingeniør som arbeidet med å utvikle det første amerikanske helmetall-fly, (Thaden T-2). McPhetridge og von Thaden ble gift i San Francisco 21. juli 1928. I 1929 var Louise Thaden den fjerde kvinne med flysertifikat.
Rekorder
Kvinner var utestengt fra flykonkurranser fra 1930 til 1935, på grunn av kjønnsdiskriminering.
Women's Air Derby
Thaden var venn og konkurrent med flypionéerene Amelia Earhart, Pancho Barnes, Opal Kunz, og Blanche Noyes. Thaden beseiret sine kolleger i det første Women's Air Derby, også kjent som «Powder Puff Derby» i 1929. Løpet var et transkontinentalt løp fra Santa Monica, California til Cleveland. Det foregikk fra 13. til 20. august 1929. Tyve kvinner deltok. Marvel Crosson ble drept. Earhart fikk skadet sitt fly i Yuma, Arizona, Barnes tapte, hun løy inn i Mexico, skadet sitt fly og forsøkte å komme på rett kurs, og Noyes opplevde en brann over Texas.
Bendixtroféet 1936
I 1936 vant Thaden Bendixtroféet. Det var første året kvinner fikk adgang til å konkurrere mot menn. Hun satte ny verdensrekord på 14 timer, 55 minutter fra New York til Los Angeles, California. I sin forbløffende seier fløy hun en Beech C17R Staggerwing todekker og beseiret tomotors fly som var spesialbygget for konkurranse. Laura Ingalls, en annen flyger, kom på andreplass med 45 minutter i en Lockheed Orion. Førstepremien var 4 500 dollar og hun vant også 2 500 dollar for den kvinne som fullførte.
For sine prestasjoner vant Thaden luftfartens høyeste pris, Harmontroféet.
Luftfartskarriere
Thaden deltok sammen med Frances Marsalis og satte en annen utholdenhetsrekord ved å fly en Curtiss todekker over Long Island, New York i 196 timer. Paret foretok syttiåtte lufttankinger. Mat og vann ble firet ned ved hjelp av et tau fra et annet fly. Arrangementet fikk nasjonal oppmerksomhet og begge gjorde en serie med direktesendt kringkasting fra flyet.
I 1937 ble hun generalsekretær for National Aeronautics Association. Like før hun sluttet gikk hun tilbake til Beech Aircraft Corporation som fabrikkens selger og demonstrasjonspilot.
Pensjonering
Thaden trakk seg fra konkurranser i 1938. Hun arbeidet en tid med Bureau of Air Commerce til å fremme bygging av flyplasser. Hun skrev også sine memoarer like etter sin avgang: High, Wide and Frightened. I tillegg til sine memoarer, skrev hun en rekke avis- og magasinartikler som omhandlet luftfartsproblemer. Thaden sa kvinner var «medfødt bedre flygere enn menn». Siste kapittel i hennes selvbiografi, "Noble Experiment," (utelatt fra opptrykk i 1973 og 2004), er det en kort historie som ga et dystert bilde av bruk av kvinner i kamp. Det fikk særlig betydning for sin i sin implisitte kritikk av de teorier om strategisk bombing som var fremsatt av Giulio Douhet og William ("Billy") Mitchell.
Arkansas Aviation Historical Society Forening valgte Thaden i 1980 som en av første som ble innlemmet i Arkansas Aviation Hall of Fame.
Død
Thaden døde av et hjerteinfarkt i High Point, North Carolina 9. november 1979.
Her Husband’s Friend
Her Husband's Friend er en amerikansk drama-stumfilm fra 1920, regissert av Fred Niblo og med Enid Bennett i hovedrollen. Filmen er basert på en roman fra 1915 av Marjorie Benton Cooke.
Handling
Judith Westover søker om skilsmisse fra sin velstående unge ektemann Billy, på grunn av hans manglende evne til å holde seg trofast mot henne. Rett etter dette får Billy en telefon fra advokaten hans, som varsler ham om at alle investeringene hans har slått feil. I sjokket krysser Billy gaten, og han overkjørt og drept av en lastebil.
Den sorg-rammede Judith aksepterer en invitasjon fra legen sin, Henrietta Carter, om å ta en ferie ved Ogilvy-eiendommen. Der møter hun naboen Princeton Hadley, en gammel venn av Billy. Hadley, uvitende om at hun faktisk er vennens tidligere kone, blir snart romantisk tiltrukket av Judith.
Peter Holst
Peter Theodor Holst (født 7. desember 1843 i Trondheim, død 9. januar 1908 på Gjøvik) var en norsk offiser, embedsmann og politiker (V). Han var Norges forsvarsminister i periodene 1891-1893 og 1898-1900, og satt også fire perioder på Stortinget, innvalgt fra Nordre Trondhjems amt.
Holst var kavalerist, og nådde i 1899 generalmajors grad.
Han var amtmann i Kristians amt fra 1900 til 1908. Holst flytta amtmannskontoret fra Lillehammer til Gjøvik. Holst fikk kontor og bolig i et herskapelig hus ved Gjøvik kirke, som opprinnelig var oppført av Ewald Elling Olsen.
Forfatteren av Gjøvik bys historie, Reidar Mollgard, hevder at «til amtmann å være, viste Holst en usedvanlig interesse også for saker som kunne fremme byens ve og vel». Han bidrog blant annet i kommunikasjonsspørsmål, som ved danninga av Gjøvik dampskipsselskap.
Da Holst døde i 1908, ble amtmannssetet flytta tilbake til Lillehammer av etterfølgeren Sigurd Lambrechts, til sterke protester fra bystyret i Gjøvik. Seinere har fylkets administrasjon alltid ligget på Lillehammer.
Sulfametoksazol
Sulfametoksazol er et antibiotikum. Det har den kjemiske formelen C10H11N3O3S. Det gis vanligvis i kombinasjon med trimetoprim, et annet antibiotikum, med blandingsforhold en del trimetoprim til fem deler sulfametoksazol, vanligvis markedsført under varemerket Bactrim. Det kan gis både intravenøst og i tablettform.
Det brukes mot bakterielle infeksjoner, blant annet i behandling av urinveisinfeksjon, bronkitt og prostatitis. Det brukes også i behandling av pneumocystis-pneumoni, tyfoidfeber, akutt salmonellose og reisediaré.
Trygve Nissen
Trygve Nissen (født 1. november 1890, død 2. august 1968) var en norsk kjøpmann fra Hammerfest. Han fikk sin utdannelse ved Oslo handelsgymnasium i 1908, og deretter handelsskole i Leipzig, Tyskland og studier i England, Frankrike og Russland. Han var sønn av grosserer Franz Heinrich Feddersen Nissen og Marie Antoinette (1867–1943).)
Hans farfar Anders Rambech Nissen, fra Røros, kom som 19 åring i 1851 til Hammerfest og arbeidet for handelshuset Johan Berger. Han skulle 10 år senere bli grunnleggeren av et handelshus i Hammerfest som gjennom menneskealdre skulle bli av stor betydning for byens liv og mange fiskevær langs Finnmarkskysten. Anders Rambech Nissen etablerte i 1861 sammen med Franz Heinrich Feddersen firmaet Feddersen & Nissen. Etter tre år ble kompaniskapet også befestet med familiebånd, idet Nissen giftet seg med Feddersens datter, Heinriche. I 1895 trådte Franz Heinrich Feddersen ut av firmaet og hans svigersønn Anders Rambech Nissen ble nå eneinnehaver. Tre år senere døde begge grunnleggerne med bare en ukes mellomrom. Anders Rambech Nissens sønn Franz Heinrich Feddersen Nissen fikk nå lederansvaret. Firmaet hadde filialer i Honningsvåg, Kjøllefjord, Dyfjord, Skjøtningberg, Gjesvær, Tufjord, Mehamn, Berlevåg og Hamningberg. Forretningsvirksomheten omfattet fiskeproduksjon, ishavsfangst og butikkvirksomhet. Franz Heinrich Feddersen Nissens to sønner Trygve Nissen og Heinrich Nissen overtok ledelsen av firmaet i 1920. Under krigen ble deres anlegg og kaier brent. Heinrich Nissen evakuerte til Bjarkøy og fortsatte en del av virksomheten der. I 1947 ble firmaet delt. Heinrich Nissen overtok ishavsrederiet med unntak av ishavsskuta m/s Veiding. Broren Trygve Nissen fortsatte virksomhet i Hammerfest under navnet Trygve Nissen AS. Firmaet hadde etter krigen i tillegg virksomhet i Tufjord, Gjesvær, Kjøllefjord, Dyfjord og Mehamn. Ishavsflåten og ishavsbruket til Feddersen & Nissen på Fuglenes ble ikke gjenoppbygd etter krigen. Dermed ble flere generasjoners ishavsdrift fra ishavsbyen Hammerfest avsluttet.
Trygve Nissen var svensk honorær konsul i Hammerfest 1945-58 og ble ridder av Vasa ordenen i 1956. Han var medlem av Overformynderiet i 20 år, medlem av styret i Norges Tørrfiskeksportørers Landsforening og i direksjonen for Vesteraalens dampskipsselskap. Han var også med i representantskapet for Finmarkens Privatbank fra starten 1916-19. Trygve Nissen var grunnfondsinnskyter i Hammerfest Sparekasse i 1924.
Etterhvert overtok Trygve Nissens sønner Oscar Rambech Nissen (født 16.07.1916, død 18.08.1991) og Rolf Nissen(født 12.11.1921, død 27.07.1997) driften. Firmaets filialer rundt om i Finnmark ble etterhvert avviklet og solgt. I 1990 ble den siste filialen, Dyfjord, solgt. Det var produksjon og eksport av tørrfisk og saltfisk som hadde vært Nissens forretningsområde i over 100 år. Handelshuset i Sjøgata i Hammerfest drev nå jernvarehandel/skipshandel, kolonial, glassmagasin og manufaktur. Etter Rolf Nissens død i 1997 ble også denne forretningen nedlagt. Dermed var et av de store handelshus i Hammerfest og Finnmark historie. I dag drives det kjøpesenter i Nissen gamle lokaler under navnet Nissen Hammerfest Senter.
Trygve Nissen var gift med Margrethe f. Balkwitz (f. 1894).
Avmagnetisering
Avmagnetisering er å gjøre noe umagnetisk. Jern og stål blir helt avmagnetiserte ved oppvarming til over 700 ºC fordi krystallstrukturen blir endret. Vanligvis blir avmagnetiseringen utført ved å plassere det magnetiske legemet i en spole som blir tilført vekselstrøm. Strømstyrken blir etter hvert redusert til null.
Undre andre verdenskrig ble mange skip avmagnetiserte for å unngå at de utløste magnetiske sensorer på miner. Dette ble også kalt degaussing etter etter matematikeren Carl Friedrich Gauss.
Flashforward
Flashforward er en amerikansk science fiction- og mystery-serie som gikk på ABC fra 2009 til 2010. Den er basert på boka med samme navn av Robert J. Sawyer.
Handling
6. oktober 2009 fører en mystisk, verdensomspennende, hendelse til at folk besvimer i 2 minutter og 17 sekunder. I løpet av den tiden «ser» de et bruddstykke av hvordan livet deres er 6 måneder frem i tid, nærmere bestemt 29. april 2010. Enkelte «ser» imidlertid ingenting, en indikasjon på at de ikke lenger er i live på det tidspunktet.
Serien fokuserer spesielt på personer ansatt ved FBIs avdeling i Los Angeles, som prøver å finne ut hva som har forårsaket hendelsen, om det har skjedd tidligere, og om det vil kunne skje igjen, og ikke minst hvem som står bak.
Verdensmesterskapet i wushu
Verdensmesterskapet i wushu ble arrangert første gang i 1991 i Beijing, og arrangeres annenhvert år.
Alnes
Alnes er en tettbebyggelse i Giske kommune på Sunnmøre i Møre og Romsdal. Bygda ligger på en halvøy på nordsiden av Godøy, og er knyttet til fastlandet via Godøytunnelen til øya Giske, Giskebrua til Valderøy og Valderøytunnelen til Ellingsøy.
I 2006 var innbyggertallet 205 personer, men antallet innbyggere sank til under 200 i 2007, og dermed mistet Alnes sin status som tettsted. Folketallet i 2017 var 181.
Navnet Alnes kan være dannet av treslaget alm, eller av et tapt elvenavn «Alma» eller «Alna».
Alnes fikk status som utvalgt kulturlandskap i jordbruket i 2017, som «eit typisk fiskarbondelandskap på nordvestlandet.»
Under andre verdenskrig var det en tysk stilling i Alnesfyret. Området rundt Alnes fyr er nå fredet av riksantikvaren som de vil bevare inntrykket av fyret. Fyret ble bygget av Kristian Mork, som også bygde fyret på Høgstein-Godøy.
O Sun-ok
O Sun-ok (født 16. november 1945) er en sørkoreansk volleyballspiller.
Hun representerte Sør-Korea under Sommer-OL 1964 i Tokyo, hvor hun ble nummer 6.
Oliver Dowden
Oliver Dowden (f. 1. august 1978) er en britisk politiker og ble 25. oktober 2022 oppnevnt som minister i Rishi Sunaks regjering.
Dowden fungerte i Boris Johnson-regjeringen som minister for kabinettkontoret og lønnssjef fra 2019 til 2020. Han var også statssekretær for digital, kultur, media og sport fra 2020 til 2021. Han fungerte også som medformann for det konservative partiet, sammen med Ben Elliot, og minister uten portefølje fra 2021 til 2022.
Dowden hadde sin oppvekst i Bricket Wood i Hertfordshire og ble utdannet ved Parmiter's School i Watford.
Quitman County (Mississippi)
Quitman County er et fylke i den amerikanske delstaten Mississippi. Administrasjonssenteret ligger i Marks.
Donaciasta
Donaciasta er en slekt med biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Quitman County (Mississippi)
Countyet tilhører geografisk og kulturelt Mississippi Delta.
Donaciasta
Utseende
Nokså små (gjerne 4,5 - 8 millimeter), avlange sivbukker, gjerne rødbrune med svak metallglans. Antennene er tynne og rundt halvparten så lange som kroppen. Pronotum er firkantet, gjerne litt lengre enn bredt, dekkvingene nesten jevnbrede. Beina er ikke påfallende fortykkede.
Levevis
Artene lever på vannplanter i strandsonen av elver og innsjøer.
Rankin County
Rankin County er et fylke i den amerikanske delstaten Mississippi.
Yasemin Karakaşoğlu
Yasemin Karakaşoğlu (født 22. mai 1965 i Wilhelmshaven) er en tysk professor og politiker og medlem av SPD. Hun har studert tyrkologi, nyere tysk litteratur og politikk og er fra 2012 professor og medrektor ved universitetet i Bremen. Hennes spesialområde er forskning på mellomkulturelle spørsmål.
Karakaşoğlu ble ved valget i 2013 oppnevnt som medlem av kompetanseteamet til kanslerkandidat Peer Steinbrück, med vitenskaps- og utdanningspolitikk som oppgave.
Johan Peter Bruun
Bruun var med i sabotasjeaksjoner mot finske jernbanelinjer under vinterkrigen.
Han var medlem av Osvald-gruppen, som fra 1941 ble ledet av sjømannen Asbjørn Sunde. I det illegale arbeidet gikk Bruun under dekknavnene «Edgar» og «Trond».
Under andre verdenskrig var det en dusør på 50 000 kroner for den som kunne bidra til arrestasjon av hver av motstandsmennene Bruun og Asbjørn Sunde.
Bruun deltok i den strabasiøse forflytningen av Osvaldgruppens hovedkvarter til Buglebjørk på Hardangervidda i oktober 1942, og i likvidasjonen av to tyskvennlige angivere i Oslo 31. mars 1943, som ble gjennomført på oppdrag fra Milorg. Videre tok han del i sprengningen av Arbeidskontoret i Pilestredet på Hitlers fødselsdag 20. april 1943, som var koordinert med Milorg.
Den 2. mars 1944 ble Bruun henrettet for sabotasje, sammen med Asbjørn Sundes bror Håkon Sunde.
London Stansted lufthavn
London Stansted Airport (IATA: STN, ICAO: EGSS) er en lufthavn som betjener London og omegn. Flyplassen ligger i Essex, omtrent 48 km nord for London. Den er den tredje travleste flyplassen etter Heathrow og Gatwick.
Flere lavprisselskaper som Ryanair og Jet2 har baser på Stansted.
Norsk Rocks Skattkammer Vol. 7: Difference
Norsk Rocks Skattkammer Vol. 7 er en samleplate med Difference, utgitt i 2005.
Eskill av Nidaros
Eskill av Nidaros (død 1428) var en norsk korsbror og senere erkebiskop i Nidaros.
Eskill var erkebiskop av Nidaros fra 1402, og frem til sin død i 1428.
Bakgrunn
Eskill ble født i Gudbrandsdalen, trolig rundt 1370. Foreldrene hans er ukjente. Han nevnes første gang i kildene som korsbror (kannik) i Nidaros i 1395.
Erkebiskop
Eskill ble valgt til erkebiskop av domkapitlet i Nidaros i desember 1402, etter erkebiskop Vinalds død. Fra midten av 1300-tallet hadde imidlertid alle de norske erkebiskopene blitt valgt av paven, og pave Bonifatius IX godtok ikke at domkapitlet nå valgte erkebiskop selv. Paven annulerte derfor valget av Eskill, men utnevnte ham til embetet ved provisjon, det vil si mot å betale en avgift til paven. Eskill måtte betale 800 gylden i hovedavgift for seg selv, i tillegg til det som stod igjen av gjeld etter hans forgjengere Vinald, Nicolaus og Trond - rundt 1240 gylden. Det er mulig at Eskill fikk et lån fra dronning Margrete til å betale avgiftene, for da han døde, hadde han en gjeld til kronen som kan stamme fra de avgiftene han måtte betale til paven. Gjelden måtte hans etterfølger Aslak Bolt overta, men han fikk en del av den ettergitt av kong Erik.
Eskill ble erkebiskop under det vestlige skisma; konflikten i den katolske kirke som førte til at det var to paver i perioden 1378–1417, en i Roma og en i Avignon. Den norske kirkeprovinsen støttet den romerske paven. Pisa-konsilet i 1409, som ble holdt for å løse problemene, førte til at enda en ny pave ble valgt. Eskill valgte etter dette å støtte Pisa-paven, Johannes XXIII, og i 1411 ble Eskill valgt til nuntius.
I løpet av sin tid som erkebiskop var Eskill flere ganger i konflikt med domkapitlet, blant annet om inntekter. Blant annet ble han anklaget for å ta en større del av kirkens inntekter enn han skulle, på bekostning av domkapitlet. Mye tyder på at Eskill prioriterte sine egne og erkebispesetets økonomiske interesser foran domkapitlets. Under Eskill ble erkebispesetet en sterk økonomisk makt, og kirkens jordegods ble sterkt utvidet.
Norsk brannvernforening
Norsk brannvernforening (Brannvernforeningen) er en ideell stiftelse som arbeider for å forebygge personskade og hindre tap av liv og verdier i forbindelse med branner.
Familierett
Familieretten omhandler reglene om inngåelse (ektevigsel) og oppløsning (separasjon og skilsmisse) av ekteskap. Den omhandler videre reglene om ektefellenes formuesforhold i ekteskapet herunder ektefellenes gjensidige underholdsplikt, inngåelse av ektepakter, og hvordan formuen skal deles ved ekteskapets oppløsning.
Tradisjonelt regnes også barneretten som en del av familieretten. Barneretten har regler om forholdet mellom foreldre og barn, bl.a. om farskapet, foreldreansvaret, vergemål m.m.
Frederick Townsend Ward
Frederick Townsend Ward (født 29. november 1831 i Salem i Massachusetts i USA, død 1862) var en amerikansk eventyrer og offiser i handelsflåten som kjempet som leiesoldat i flere deler av verden. Han kjempet både i Mexico og på Krimhalvøya. Han er særlig kjent for sin viktige rolle som ledende offiser i den kinesiske hærs kamp mot taipingopprørerne i Kina (1851 – 1864). Han fikk høye posisjoner innen den kinesiske hær, der han organiserte en elitestyrke kalt Den alltid seierrike hær.
Han døde av krigsskader.
Bukkekjerka
Bukkekjerka er en rasteplass ved fylkesvei 974 på Andøya i Nordland, og en del av nasjonale turistveier. Rasteplassen ble åpnet i 2018 og består av toalettbygg, stier og benker. Anlegget er tegnet av Morfeus arkitekter. Bukkekjerka ble tildelt utmerkelsen Betongtavlen i 2018.
Navnet stammer fra det samiske ordet «bohki» som betyr kløft og «giergie» som betyr stein. Flere opptråkkete stier leder til toppen av fjellformasjonen Bukkekjerka.
Milan Martić
Milan Martić (kyrillisk skrift: Милан Мартић) (født 1954 ved Knin) er en tidligere serbisk politisjef i Knin, og separatistleder og leder for Den serbiske republikken Krajina, en ikke anerkjent utbryterrepublikk fra Kroatia.
Martić fungerte som utenriksminister, forsvarsminister og president i utbryterrepublikken i perioden 1991–1995. Den 26. februar 1992 byttet Martić ut sittende «statsminister» Milan Babić med den mer Beograd-lojale Goran Hadžić. Stridstemaet som forårsaket maktskiftet var at Babić hadde oppfordret Krajina-serberne til å avvise fredsplanen til Cyrus Vance og fortsette kampen mot kroatene, mens Slobodan Milošević vinteren 1991-92 trengte de jugoslaviske hærstyrkene til den forestående krigen i Bosnia. Dermed ble Hadzić innsatt som «statsminister», og i mangel av jugoslavisk-serbiske forsterkninger gikk Milosević høsten 1993 med på å sende paramilitære styrker under ledelse av Arkan. Det ble avholdt presidentvalg i Den serbiske republikken Krajina, og med støtte av Milosević vant Malić andre runde. Han ledet provinsen inntil kroatene tok tilbake Krajina i august 1995.
Scott County (Mississippi)
Scott County er et fylke i den amerikanske delstaten Mississippi. Administrasjonssenteret ligger i Forest.
Milan Martić
25. juli 1995 utstedte Det internasjonale krigsforbrytertribunalet for det tidligere Jugoslavia arrestordre på Martić. Han meldte seg selv 15. mai 2002.
Den argentinske uavhengighetskrigen
Den argentinske uavhengighetskrigen (spansk: La Guerra de Independencia de Argentina) var en rekke konflikter og militære felttog som ble utkjempet for å frigjøre Visekongedømmet Río de la Plata, som besto av det som i dag er Argentina, Uruguay, Paraguay, Bolivia og deler av Chile, fra det spanske styret. Denne krigen var en del av de hispanoamerikanske uavhengighetskrigene, som var en serie selvstendighetskamper i Latin-Amerika som etterfulgte den franske invasjonen av Spania i 1808, som igjen var en del av napoleonskrigene i Europa. Dermed hadde denne konflikten militære og politiske forbindelser med de andre selvstendighetskampene på kontinentet, særlig med den chilenske uavhengighetskrigen, og hærer og statsmenn fra hele kontinentet samarbeidet og kjempet på begge sider av de senere nasjonalgrensene mellom de søramerikanske landene.
Krigen i Río de la Plata ble utkjempet mellom 1810 og 1818 mellom argentinske styrker under Manuel Belgrano og José de San Martín mot de spanske og amerikanske rojaliststyrkene, som ville opprettholde det spanske styret. Vi kan skille mellom tre hovedfronter i denne krigen: den nordlige, den østlige og fronten på forsiden av Andesfjellene. 9. juli 1816 ble en forsamling samlet i San Miguel de Tucumán, som deretter erklærte Argentinas fullstendige uavhengighet og lagde en provisorisk grunnlov. Krigen fortsatte med felttog i dagens Chile for å frigjøre dét landet, og da selvstendigheten hadde blitt sikret i 1818, etter harde kamper mot rojalistene og mot andre selvstendighetsbevegelser, begynte San Martín å forberede seg på å invadere Peru for å frigjøre resten av kontinentet fra spanjolene.
Bakgrunn
Området som i dag er Argentina var på begynnelsen av det nittende århundre en del av det spanske Visekongedømmet Río de la Plata, hvis hovedstad var Buenos Aires. Det ble styrt av en visekonge utnevnt av den spanske kronen og beskyttet av den kongelige spanske hæren. En del av konflikten mellom bosetterne i Argentina og den spanske kronen kan tillegges til det tradisjonelle handelsforbudet, som forbød all handel med andre land enn Spania, inkludert Storbritannia, Frankrike og Portugal, hvis skip dermed ikke kunne handle med Buenos Aires. Til tross for dette ble Buenos Aires' innbyggere kjent som traficantes, siden de ofte handlet ulovlig med utenlandske handelsfolk.
I tillegg hjalp de britiske invasjonene av Río de la Plata i 1806 og 1807 til med å skape en regional identitet. Motstanden mot de britiske invasjonene ble for det meste organisert av spanskættede amerikafødte criolloer. Under den første invasjonen flyktet visekongen Rafael de Sobremonte med sin stab fra hovedstaden for å gjemme seg i Córdoba i nord, som også var statsskattekammeret. Dette gjorde at innbyggerne i Buenos Aires anklaget ham for å være en feiging.
Harald Braathen
Han var medlem av Osvald-gruppen, som fra 1941 ble ledet av sjømannen Asbjørn Sunde.
Den argentinske uavhengighetskrigen
Bakgrunn
13. mai 1810 ankom en britisk fregatt Montevideo, og hadde med seg de siste nyhetene fra den spanske uavhengighetskrigen i Europa. Montevideos innbyggere hørte at Napoléon Bonapartes styrker hadde erobret Andalucía og beleiret Cádiz, som dermed var den siste befestningen ikke erobret av franskmennene i Spania. Videre hadde den øverste sentraljuntaen oppløst seg til fordel for et regentskap. Disse nyhetene spredte seg fort i Río de la Plata. I Buenos Aires førte disse nyhetene, at Cádiz var alt som var igjen av et uokkupert Spania, til en rekke hendelser, kjent som mairevolusjonen. Borgerne samlet seg i byhallen (cabildoen), og bestemte seg for å kvitte seg med visekongen Baltasar Hidalgo de Cisneros og for å opprette Primera Junta de Gobierno, eller den første junta, en provisorisk regjering for å styre visekongedømmet nå som Spania ikke hadde noen anerkjent konge eller regjering.
Primera Junta og Junta Grande
Det oppstod et maktvakuum i Amerika da statsmakten i Spania overført til et lite regentskapsråd i Cádiz og byen selv var beleiret av franske soldater. Dette førte til at Primera Junta – den første juntaen – ble opprettet 25. mai 1810 i Buenos Aires, samme dag som den fratok visekonge Cisneros sin makt. Juntaen ble ledet av Cornelio Saavedra, og inkluderte også Mariano Moreno og Manuel Belgrano. Senere ble juntaen utvidet slik at den inkluderte utsendinger fra alle provinsene, og ble dermed Junta Grande – den store juntaen. Revolusjonslederne var formelt lojale til den spanske kongen (Ferdinand VII), mens de krevde retten til å velge sine egne myndigheter (juntaer), i stedet for å bli styrt av en visekonge utvalgt i Spania. Offisielt ønsket juntaen å bevare den tilfangetatte kongens myndighet i Río de la Plata-regionen mot den franske fremmarsjen, selv om den handlet på en måte som virket som den ønsket det motsatte. Juntaen forsøkte også å få støtte fra Øvre Perú, det området som nå for det meste er Bolivia, som lå ved Río de la Platas nordgrense.
De første felttogene i Alto Perú og Paraguay
I 1810 startet en annen milits ledet av Manuel Belgrano det som har blitt kjent som Paraguay-felttoget ved å invadere den spanske audienciaen Charcas (Audiencia y Cancillería Real de La Plata de los Charcas). Det første slaget ble utkjempet i Campichuelo, hvor patriotene hevdet å ha seiret, selv om de senere ble helt overveldet av rojalistene i slagene om Paraguarí and Tacuarí. Dermed endte også dette felttoget i et militært nederlag, selv om Paraguay noen måneder senere, 14. mai 1811, erklærte sin egen selvstendighet.
Det andre Alto Perú-felttoget
På grunn av voldelige indre konflikter og mislykkede felttog ble juntaen erstattet av et triumvirat, det såkalte første triumviratet (El Primer Triunvirato): Feliciano Chiclana, Juan José Paso og Manuel de Sarratea, som startet å utøve sine funksjoner 22. desember 1811. Denne nye regjeringen bestemte seg for å støtte et nytt felttog til Øvre Perú med den omorganiserte Nordarméen (El Ejército del Norte).
Det andre Alto Perú-felttoget startet i 1812. Nordarméens kommandant, Manuel Belgrano, sto nå ovenfor en overveldende invasjon av lojaliststyrker ledet av general Pío Tristán, og bestemte seg for å bruke den brente jords taktikk. Han ga ordre om at folket skulle evakueres og at alt som ble etterlatt skulle brennes for å hindre fienden i å få forsyninger eller ta fanger i byen San Salvador de Jujuy. Det er dette som er blitt kjent som Jujuy-utvandringen (spansk: Éxodo Jujeño).
Under felttoget utnevnte triumviratet José de San Martín, som nylig hadde ankommet fra krigen i Spania, til oberstløytnant og ga ham ordre om å opprette den profesjonelle og disiplinerte kavalerienheten som ble kjemt som Granaderos. Denne divisjonen støttet revolusjonen som styrtet regjeringa og valgte et annet truimvirat (El Segundo Triunvirato – Antonio Álvarez Jonte, Juan José Paso og Nicolás Rodríguez Peña) sent i 1812.
31. januar 1812 gikk en spansk hæravdeling fra Montevideo i land nær byen San Lorenzo i Santa Fe-provinsen. Det andre triumviratet oppfordret San Martín til å sette en stopper for nye angrep på vestsiden av Paraná-elva. Granaderos-divisjonen møtte spanjolene på en mark nær byens kloster og 3. februar 1813 vant de en lett seier mot en større spansk styrke i kampen ved San Lorenzo. Etter dette slaget utnevnte det nye triumviratet San Martín til general.
En generalforsamling (Asamblea del Año XIII – samlingen i året XIII) ble sammenkalt i Buenos Aires 27. februar av det nye triumviratet for å diskutere framtidige militære felttog siden de fryktet et større spansk angrep. Det ble til slutt bestemt at en skulle oppløse det nye triumviratet og opprette et nytt regime med en enmannsregjering. Denne forsamlingen valgte også den første "øverste direktøren" 31. januar 1814: Gervasio Antonio de Posadas. Posadas bestemte at det skulle opprettes en marine med Juan Larreas hjelp, mens irlenderen William Brown (på spansk kjent som Guillermo Brown) ble utnevnt til oberstløytnant og marinens sjefskommandant 1. mars 1814. Denne lille flåten kom i kamp med spanske skip ved kysten utenfor Montevideo i slaget ved Bueco 14.-17. mai 1814 hvor den større spanske flåten ble beseiret. Dette slaget sikret kysten utenfor Buenos Aires, mens William Brown ble utnevnt til admiral for sin seier.