cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Red Hat
Historie
I februar 2000, ga Infoworld sin pris for årets operativsystem til Red Hat Linux for fjerde året på rad. I 2001 kjøpte Red Hat Planning Technologies, Inc, og i 2004 kjøpte de AOL sin «iPlanet directory and certificate server software»
Firmaet sitt hovedkvarter ble flyttet fra Durham i North Carolina til Raleigh i 2002.
Samme år introduserte Red Hat sin første Linux-distribusjon retta mot store bedrifter: Red Hat Advanced Server, som seinere fikk navnet Red Hat Enterprise Linux. Dell, IBM, HP og Oracle Corporation annonserte si støtte til plattformen.
Red Hat kjøpte det åpen kildekode-baserte middelvarebedriften Jboss i juni 2006 og JBoss ble ei egen avdeling hos Red Hat. September samme år ga Red Hat ut sin første programvarebunke med JBoss-teknologi.
I mars 2008 kjøpte Red Hat opp Amentra, en bedrift som arbeida med bl.a tjenesteorientert arkitektur, forretningsprosessovervåking, systemutvikling og dataløsninger for store bedrifter. Amentra er et uavhengig Red Hat-firma.
29. oktober 2018 ble det kjent at IBM kjøper opp Red Hat for 284 milliarder kroner. Oppkjøpet er per 2019 historiens største for et programvare-selskap. Konkurransemyndighetene i USA godkjente oppkjøpet i mai 2019, og EU godkjente det i juni samme år. IBM har betalt 190 dollar per Red Hat-aksje.
Fedora Project
«Fedora Project» er et brukerstyrt fri-programvareprosjekt sponsa av Red Hat. Prosjektet sitt mål er å promotere den raske utviklinga til fri og åpen programvare og den raske innovasjonen er mulig ved å bruke åpne løsninger og offentlige fora.
Prosjektet er leda av «Fedora Project Board», som består av ledere av brukergrupper og Red Hat-ansatte, og gruppa styrer retninga til prosjektet og Fedora-distribusjonen generelt. Red Hat støtter prosjektet ved å ha ansatte som arbeider sammen med brukerne, og mange løsninger i «Fedora Project» havner også i Red Hat Enterprise Linux.
Noter
<references group="lower-alpha" />
Inger Lise – Innspillinger fra årene 1968 til 1973
Inger Lise – Innspillinger fra årene 1968 til 1973  er et samlealbum med den norske popsangeren Inger Lise Rypdal, utgitt 1975 på plateselskapet RCA.
Boulevardbanen
Boulevardbanen er betegnelsen på jernbanestrekningen mellom Københavns hovedbanegård og Østerport stasjon i Danmark. Banen er Nordens mest trafikkerte jernbane med rundt 100 tog/time (50 i hver retning, derav 30 S-tog og 20 regional- og fjerntog).
Boulevardbanen ble innviet i 1917, men var helt ferdig først i 1921. Den er nedgravd og er delvis overdekket, delvis i åpen banegrav. Banen er 3,2 km lang, derav 1 525 meter i tunnel, og består av to S-togs-spor og to fjerntogsspor. Den underjordiske strekningen ved Nørreport stasjon kalles populært Røret. Før strekningen ble satt i drift var det flere endestasjoner rundt Københavns sentrum, disse hadde ikke direkte forbindelse med hverandre.
Sajid M. Hussain
Sajid Malik Hussain, også kjent som Sajid Malik (født 15. juni 1979 i Tønsberg ) er en norsk skuespiller.
Han ble kjent for rollen som den ikoniske – fiktive – skihopperen «Farim Shah» i TV-serien Familiesagaen De syv søstre, som ble vist på TV 2 i tidsrommet 1996–2000. I nyere tid har han blant annet medvirket i TV-produksjonen Hjem til jul.
Fylkesvei 7536
Fylkesvei 7536 går mellom Drag og Hellandsberg i Hamarøy kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 682.
Alf Ross
Alf Niels Christian Ross (født 10. juni 1899, død 17. august 1979) var en dansk jurist.
Liv
Ross var sønn av embetsmannen Frederik Hansen-Ross og Johanne Cathrine Hansen. Han var gift med politikeren Else-Merete Ross (1903–1976).
I 1922 tok han juridisk embetseksamen og studerte deretter fra 1923 til 1926 rettsfilosofi i Østerrike og England. Særlig ble han påvirket av Hans Kelsen i Wien. I 1926 fullførte han avhandlingen Theorie der Rechtsquellen («Rettskildenes teori»), som bedømmelseskomiteen ved Københavns Universitet ikke ville anta for doktorgraden. I stedet ble han i 1929 fil. dr. fra Uppsala Universitet. Han oppholdt seg i Uppsala fra 1928 til 1929 og kom under påvirkning av den svenske filosofen Axel Hägerström.
I 1934 utga han Virkelighed og Gyldighed i Retslæren, som endelig skaffet ham den juridiske doktorgraden ved Københavns Universitet. I 1935 ble han ansatt som universitetet som dosent, og fra 1938 var han professor i folkerett. Fra 1950 underviste han i alminnelig rettslære som Frederik Vinding Kruses etterfølger.
Ross regnes som en av de fremste representantene for den nordiske rettsrealismen eller rettspositivismen. Hovedverket hans er Om ret og retfærdighed fra 1953. Ross avviser ethvert metafysisk grunnlag for retten (for eksempel naturretten) og fremholder at retten bare kan studeres empirisk.
Gutta i trehuset
Gutta i trehuset er en opprinnelig australsk bokserie for barn mellom 7 og 12 år, skrevet av Andy Griffiths og illustrert av Terry Denton. Den er utgitt på norsk på Fontini Forlag. Serien er blitt en av Norges mest leste serier, med salgstall på over 500 000.
I Australia har bøkene solgt over 10 millioner opplag, vunnet 80 children's choice awards, blant annet Årets Bok for Gutta i trehuset med 52 etasjer i 2015. Serien er utgitt i mer enn 35 land. Fem av bøkene er blitt adaptert til teaterstykker.
Historiene er fantasifulle, proppet med humor og elleville påfunn. Bøkene er lette å lese, med illustrasjoner på hver side. De kan leses uavhengig av hverandre.
Bøkene handler om fiktive versjoner av forfatteren og illustratøren selv, som havner i stadig mer absurde situasjoner.
Handling
Andy og Terry bor i et trehus. Men det er ikke et vanlig trehus. Det er verdens mest spennende trehus, med 13 nye etasjer for hver bok. Her finnes både bowlingbane, et gjennomsiktig svømmebasseng, et hemmelig underjordisk laboratorium, en marshmallowsmaskin som skyter godsaker inn i munnen din hver gang du er sulten – og uendelig mye mer.
Andy og Terry lager bøker sammen. De har en sur sjef, den stornesede forleggeren Gerhard Greveneset, som er ofte kjefter på Andy og Terry. Han gir Andy og Terry oppdrag, men de blir stadig vekk distrahert og løser dem som regel ikke før i siste liten.
Gjennomgangsfigurer
Andy og Terry er ofte i tottene på hverandre, men egentlig er de ganske glade i hverandre.
Andy Griffiths
Andy Griffiths (født 1961) er en av Australias mest populære barnebokforfatter. Han har skrevet over 50 bøker. Andys bøker har vært på New York Times bestselgerliste, vunnet over 50 priser, blitt vist som tegnefilm på TV og satt opp som teater – blant annet på Sydney Opera House.
Andy Griffiths samarbeider tett med illustratør Terry Denton og de har laget mange populære serier sammen. Serien om gutta i trehuset ble raskt en favoritt blant leserne, og vant i tillegg den australske bokhandlerprisen i 2012.
Andy Griffiths jobber også med leselyst hos barn som ikke leser så mye. Han er ambassadør for The Indigenous Literacy Foundation, som hjelper barn på barnehjem og i fosterfamilier.
Terry Denton
Terry Denton (født 1950) har laget barnebøker i over 30 år. Han har samarbeidet med mange av Australias beste forfattere, skrevet populære bildebøker og og vunnet mer enn 40 priser for sine illustrasjoner for barn.
Terrys illustrasjoner kjennetegnes av en eventyrlig og oppfinnsom fargeblyant og freidig humor. Han har stor teft for hva som interesserer og underholder et ungt publikum.
Stalybridge
Stalybridge er en by i distriktet (metropolitan borough) Tameside i grevskapet Stor-Manchester, England.
Stalybridge hadde to oppføringer Guinness rekordbok for 1995; pubene med det lengste og korteste navnet i Storbritannia! Det lengste navnet: «The Old Thirteenth Cheshire Astley Volunteer Rifleman Corps Inn» og det kortste navnet:The «Q» Inn.
Akademiet Norge
Akademiet Norge AS er Norges største selskap innen privatskoler for videregående opplæring. Per 2023 administrerer selskapet 16 private videregående skoler, åtte privatistskoler, 3 ungdomsskoler, 1 barneskole og en egen nettskole. Akademiet Norge fungerer som et sekretariat for Akademiets skoler i Norge og bistår skolene med tjenester innen skoleadministrasjon og pedagogisk utviklingsarbeid. Deling av god læringspraksis, effektivisering og optimalisering av skoledriften er sentralt i arbeidet.
Akademiet har privatistskoler for elever med privatiststatus som ønsker å forbedre karakterer eller ta nye fag fra videregående opplæring. I tillegg tilbys nettkurs som et supplement til privatistskolene, for elever som ønsker å ta opp fag fra videregående nivå uten å måtte møte frem fysisk. Akademiet privatistskole tilbyr karaktergaranti, noe som har provosert både politikere og skolefolk. Akademiet forsvarer sin karaktergaranti med at det er et produktløfte og at elevene får sine penger tilbake om ikke målet om bedre karakter i faget nås.
Akademiet har også blitt kritisert for dårlig arbeidsmiljø for de ansatte, for overprising av skoletilbudet , og for brudd på vilkårene i friskoleloven
Historikk
Akademiet ble opprinnelig etablert som en privat fagskole i Oslo i 1997. I 2005 og 2006 ble det startet seks videregående skoler i Norge (se liste nedenfor). For skoleåret 2022/2023 hadde skolene til sammen 2850 elever. De videregående skolene er åpne for elever med ungdomsrett og inntak baseres på avgangskarakterer fra ungdomsskolen. Akademiet Drammen fikk i årene fra 2011 til 2022 den høyeste rangeringen av alle norske videregående skoler på Utdanningsdirektoratets elevundersøkelse.
Akademiet har overtatt alle Sonans sine videregående skoler i Norge. Skolene har senere endret navn fra Sonans til Akademiet. Akademiet har gjennom sine Heltberg-skoler vært med på å utvikle Montessori-pedagogikk for videregående skole i Norge på tross av stor motstand fra Montessori Norge og fra politisk hold. Akademiet Heltberg Drammen drives på livssynshumanistisk grunnlag med Montessoriskole-pedagogikk som grunnlag.
Privatistskoler
Akademiet Norge driver privatistskoler som tilbyr undervisning til elever som har privatiststatus i ett eller flere fag. Eksamen gjennomføres i regi av fylkets privatistkontorer, mens undervisningen ledes fra følgende kontorer:
Ryan Newman
Ryan Joseph «Rocket Man» Newman (født 8. desember 1977 i South Bend, Indiana, USA) er en fører i den amerikanske motorsporten NASCAR. Han kjører bil #12 Alltel/Mobil Oil Dodge Charger for teamet Penske Racing i NASCARs Nextel Cup.
Robert Hossein
Robert Hossein (født 30. desember 1927 i Paris i Frankrike, død 31. desember 2020 i Essey-lès-Nancy) var en fransk skuespiller, filmregissør og dreiebokforfatter.
Bakgrunn
Hans foreldre var den aserbajdsjanske komponist Aminollah Hossein fra Samarkand eller Ashgabat, som var kjent som komponist både i Iran og i Frankrike, og Anna Mincovschi, en jødisk skuespiller av russisk herkomst fra Soroca i Bessarabia. Han vokste opp med farens religion, den zoroastriske tro.
Karriere
Som teaterregissør isenesatte han blant annet Romeo og Julie av Shakespeare, Huis clos av Sartre, Hernani og uroppførelsen av musikalen Les Misérables etter Victor Hugo, romanadaptasjoner som Om mus og menn av John Steinbeck og Forbrytelse og straff av Fjodor Dostojevskij, Nattasylet av Maxim Gorki og La Casa de Bernarda Alba av Federico García Lorca, med hvilken Isabelle Adjani i 1972 hadde sitt scenegjennombrudd.
Hossein økte sin popularitet som skuespiller i rollen som Peyrac ved Michèle Merciers side i Angélique-filmsereien. Han spilte andre roller som Raskolnikov sammen med Marina Vlady i filmatiseringen av Dostojevskijs Forbrytelse og straff. Så ble det for det meste gangsterroller eller tvetydige karakterer. Denne rolleprofilen brøt han første gang bort fra da han spilte presten Jean Rastaud ved siden av den unge Claude Jade i motstandsdramaet Forbudte prester, som kretser rundt en prest som ender opp som kommunist. Ved siden av kunstneriske filmer som denne spilte han i 1981 mot Jean-Paul Belmondo i actionfilmen Profesjonell Killer.
Som regissør var han influert av film noir.
Hossein var gift fire ganger. Hans første ekteskap, inngått i 1955 med filmpartneren Marina Vlady endte med skilsmisse. De fikk to sønner. Med sin annen hustru, den senere psykoanalytikeren og forfatteren Caroline Eliacheff, fikk han en sønn. De skilte seg i 1964. Den da 15-årige Caroline Eliacheff, datter av filmprodusenten Anatole Eliacheff og publisisten Françoise Giroud, kunne han gifte seg med den 7. juni 1962 bare med særlig tillatelse fra president Charles de Gaulle.
Hans senere livsledsagerske var den unge skuespilleren Michèle Watrin, som i 1973 hadde en birolle som Claude Jades kusine i Forbudte prester og som da spilte sammen med Hossein. Hun døde i 1974 i en bilulykke foran Hosseins øyne.
I 1970-årene konverterte Robert Hossein til katolisismen, og ble opptatt i kirken ved dåp I 2007 presenterte han et skuespill med navnet N'ayez pas peur (Vær ikker rette) om pave Johannes Paul IIs liv. Han hadde en særlig hengivenhet til den hellige Therese av Lisieux.
Fosfat
Fosfat er en betegnelse for fosforsyrenes salter og for organiske forbindelser som inneholder fosfatgrupper. Ionet PO43- blir også kalt et fosfat. I de fleste tilfeller menes ortofosforsyrens (alminnelig fosforsyre, H3PO4) salter, for eksempel natriumfosfat Na3PO4, kaliumfosfat og kalsiumfosfat.
Ved delvis nøytralisering av fosforsyren får en hydrogen- eller dihydrogenfosfater. Disse kan reagere med både syrer og baser, mange bufferløsninger inneholder derfor hydrogenfosfater.
Eksempler
Na2HPO4	Natriummonohydrogenfosfat
Na3PO4	Natriumfosfat
Andre fosfater er Poly- og Pyrofosfater.
Biokjemisk betydning
Fosfatenene har stor betydning for livet da hele stoffskiftet er avhengig av fosfationer. Fosfater tar for eksempel del i oppbygningen av DNA, RNA, adenosinfosfater (AMP, ADP og ATP) som er biologiske nøkkelmolekyler. I tillegg bygger et fosfat (PO4-) sammen med glyserol og 2 fettsyrer opp fosfolipidene. Lipider som gruppevis utgjør oppbygningen til cellemembranen som omfatter alle eukaryote og prokaryote celler, dobbeltmembranen rundt cellekjernen, og membranen rundt kloroplastene og mitokondriene.
Siden fosfat er så viktig, må stoffet være til stede i alle ledd av næringskjeden, helt fra grønne planter og til rovdyrene. Fosfaten kan frigis gjennom hydrolyse av ATP eller ADT til pyrofosfat (P2O74−, forkortet PPi innen biokjemi) respektive uorganiskt fosfat. Fosfoanhydridbindningene i ATP og ADP og andre nukleoside di- og trifosfater inneholder høye mengder energi som gir dem sin viktige rolle i alle levende organismer.
Mineraler
Enkelte fosfater finnes naturlig som mineraler. Det vanligste fosfatmineralet er apatitt som også er den viktigste kilden for fosfor i naturen. Se liste over mineraler.
Karl Holl
Karl Holl (født 15. mai 1866 i Tübingen, død 23. mai 1926 i Berlin) var en tysk luthersk teolog og kirkehistoriker. Holls verker tolker de lutherske religiøse konsepter og bildet av Gud som «Gewissensreligion» (samvittighetsreligion). Han bidro til å starte den såkaslte Luther-renessanse innen teologi og kirke.
Bakgrunn
Karl Holl studerte filosofi og evangelisk teologi ved Tübinger Stift, hvor han ble repetent i 1891. Fra 1894 var han vitenskapelig medarbeider ved Det prøyssiske vitenskapsakademiet, etter påskyndelse av Adolf von Harnack. I 1896 ble han habilitert ved Universitetet i Berlin.
Teologisk virke
I 1901 ble han utnevnt til ekstraordinær professor i kirkehistorie ved Universitetet i Tübingen. Fra 1906 var han ordinær professor i Berlin. Fra 1912 til 1926 var han dessuten efor ved Johanneum i Berlin. Han var Adolf von Harnacks etterfølger.
Karl Holls teologiske utvikling var preget av Tübingerskolen, som utgikk fra Ferdinand Christian Baur. Han offentliggjorde tallrike undersøkelser over Martin Luther, som fremdeles regnes som betydningsfulle. Holl tolket Luthers religions- og gudsforståelse som «samvittighetsreligion» og utløste en «Luther-renessanse». Han stilte den såkalte rettferdiggjørelseslæren tilbake i teologiens sentrum. Hans arbeider regnes blant de viktigste bidragene til Luthersforskningens renessanss omkring 1917. Han tilhørte den nasjonalkonservative skolen og løftet frem Luther som symbol for den irrasjonelt ubendige og urtyske ånd.
Holls første vitenskapelige storverk var Die Sacra parallella des Johannes Damscenus (1896). Dette ble fulgt av omfattende undersøkelser om den gamle kirke, noe som førte til studier i russisk fromhetsliv (arbeider om Lev Tolstoj med mere). I Urchristentum und Religionsgeschichte (1925) har Holl samlet resultatene av årslang forskning. Verket vitner om hans evne å i kunskapsstoffets mangfold finne de viktigste motiver. Holls forskning er av betydning både i idéhistorisk og filologisk henseende. Hans filologisk-historiske prestasjoner fremtrer i Enthusiasmus und Bussgewalt beim griechischen Mönchtum (1898), Amphilochius von Ikonion (1904) med flere.
Rudolf Bultmann kritiserte Holls Urkristendom og religionshistorie, og satte spørsmålstegn ved Holls tese at urkristendommen stod for en ny gudsforestilling. Bultmann hevdet at det istedet dreide seg om en kontinuitet mellom Det gamle og Det nye testamente.
Utmerkelser
Holl ble opptatt som medlem av Det prøyssiske vitenskapsakademiet i 1914.
Slum
På grunn av økende urbanisering av den generelle befolkningen, ble slumområder vanlig på 1800- og fram til slutten av 1900-tallet i USA og Europa. Slumområder eksisterer fortsatt hovedsakelig i urbane regioner i utviklingsland, men finnes også fortsatt i land med mer utviklede økonomier. Verdens største slumby finnes i Orangi i Karachi, Pakistan.
Martin Rios
Martin Rios (født 24. mai 1981) er en spansk-sveitsisk curlingspiller, som i mix spiller sammen med Jenny Perret. Han vant sølv i curling for mikspar under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang.
Idrettskarriere
Rios fikk gull under Europamesterskapet i curling for mikslag 2011, sammen med Thomas Lips (skip), Manuela Siegrist og Manuela Netzer-Kormann. Han vant gull sammen med Nadine Lehmann under VM i curling for mixpar 2012.
Slum
Slumområder dannes og vokser i forskjellige deler av verden av mange forskjellige grunner. Årsaker kan finnes rask migrasjon fra land til by, økonomisk stagnasjon og depresjon, høy arbeidsledighet, fattigdom, uformell økonomi, tvungen eller manipulert gettoisering, dårlig planlegging, politikk, naturkatastrofer og sosiale konflikter. Strategier som er forsøkt for å redusere og omformere slumområder i forskjellige land, med ulik grad av suksess, er blant annet en kombinasjon av slumfjerning, slumflytting, slumoppgradering, byplanlegging med byomfattende infrastrukturutvikling og offentlige boliger.
De forente nasjoner (FN) definerer slum som
Martin Rios
Idrettskarriere
Under Europamesterskapet i curling for mikslag 2014 fikk han bronse, der han spilte sammen med Silvana Tirinzoni (skip), Romano Meier og Jenny Perret.
Slum
Etymologi og terminologi
Til tross for uklart opphav, antas det at slum er et britisk slangord fra fattigstrøket East End i London som opprinnelig hadde betydningen betyr «rom», og som deretter utviklet seg til «back slum» rundt 1845 i betydningen «bakgate», «fattige menneskers gate».
Martin Rios
Idrettskarriere
Han representerte Sveits under Vinter-OL 2018, der han spilte i mixpar sammen med Jenny Perret, og de fikk der sølv etter finaletap mot Kaitlyn Lawes og John Morris fra Canada.
Slum
Etymologi og terminologi
På engelsk benyttes også begrepet shanty town der shanty, «brakke, skur», er avledet fra franske chantier, «byggeplass», og town, «by». På amerikansk-engelsk finnes skid row, en variant av skid road, tilsynelatende med opphav i Seattle. På portugisisk fra Brasil benyttes favela som henspeiler på en bydel i Rio de Janeiro. Slumområder er ofte bygget av restmaterialer og bølgeblikk, noe som gjenspeiles i spansk barrio de lata, som egentlig betyr «blikkforstad».
Begrepet slum, og dens varianter, har negative konnotasjoner (bibetydninger). Å benyttet denne betegnelsen for et område kan sees på som et forsøk på å fjerne den legitime retten til det arealet, muligens i håpet å gjenbruke den til andre formål.
Historie
Før 1800-tallet bodde rike og fattige i de samme distriktene, med de velstående som bodde i hovedgatene, og de fattige i tjenestegatene bak seg. Men på 1800-tallet begynte velstående og øvre middelklasse å flytte ut av den sentrale delen av raskt voksende byer, og etterlot området til de fattigere innbyggere.
Slumkvarterer var vanlig i USA og Europa før tidlig på 1900-tallet. Londons East End regnes generelt som lokaliteten der begrepet oppsto på 1800-tallet, hvor massiv og rask urbanisering av kai- og industriområdene førte til intensiv overbefolkning i en stor rekke av post-middelaldersk gatebilde. De fattiges lidelse ble beskrevet i populær skjønnlitteratur av moralistiske forfattere som Charles Dickens – mest kjent er Oliver Twist (1837-1839) og gjentok datidens kristensosialistiske verdier, som snart fant juridisk uttrykk i folkehelseloven av 1848. Etter hvert som bevegelsen for slumrydning tok fart, ble underpriviligerte områder som Old Nichol fiksjonalisert for å øke bevisstheten hos middelklassen i form av moralistiske romaner som A Child of the Jago (1896) som resulterte i slumrydding og sosiale programmer for gjenoppbygging som Boundary Estate (1893-1900) og opprettelsen av veldedige stiftelser som Peabody Trust, grunnlagt i 1862, og Joseph Rowntree Foundation (1904) som fortsatt opererer for å skaffe anstendige boliger i dag.
England
Slumkvarterer er ofte assosiert med det viktorianske Storbritannia, spesielt i engelske industribyer, skotske lavlandsbyer og Dublin i Irland. Friedrich Engels beskrev disse britiske nabolagene som «storfeskur for mennesker». Disse var generelt fortsatt bebodd fram til 1940-tallet da den britiske regjeringen startet slumrydding og bygde nye rådhus. Det er fortsatt eksempler igjen på slumboliger i Storbritannia, men mange har blitt fjernet av regjeringens initiativ, omformet og erstattet med bedre offentlige boliger. I Europa var slumområder vanlig. På 1920-tallet hadde begrepet slum blitt et vanlig slanguttrykk i England. I Life in London (1821) brukte Pierce Egan ordet i sammenheng med «bakgateslummen» for områder som Holy Lane eller St Giles. En fotnote definerte slum til å bety «tarvelig, uvanlige deler av byen». Charles Dickens brukte ordet slum på lignende måte i 1840, og skrev «I mean to take a great, London, back-slum kind walk tonight». Slum begynte å bli brukt for å beskrive dårlige boliger like etter og ble brukt som alternativt uttrykk for rookeries. Et rookery, i det engelske språket på 1700- og 1800-tallet, var en byslum bestående av fattige mennesker og ofte også av kriminelle og prostituerte.
"«Rett bak Westminster Abbey ligger det skjulte labyrinter av gater og smug og slumområder, bol av uvitenhet, last, fordervelse og kriminalitet, så vel som elendighet, usselhet og sykdom; hvis atmosfære er tyfus, hvis ventilasjon er kolera; der svermer av enorme og nesten utallige befolkninger, nominelt i det minste, katolske; tilholdssteder for skitt, som ingen avløpskomité kan nå – mørke hjørner, som intet gatelys kan lysne opp.»"
Dette avsnittet ble mye sitert i den nasjonale pressen, som førte til populariseringen av ordet slum for å beskrive dårlig boliger.
Frankrike
I Frankrike, som i de fleste industrialiserte europeiske hovedsteder, var slumområder utbredt i Paris og andre byområder på 1800-tallet, hvorav mange fortsatte gjennom første halvdel av 1900-tallet. Den første koleraepidemien i 1832 utløste en politisk debatt, og Louis René Villermé-studie av ulike arrondissementer i Paris viste forskjellene og sammenhengen mellom slumområder, fattigdom og dårlig helse. Melun-loven, den første franske loven om folkehelse, ble først vedtatt i 1849 og revidert i 1851, etterfulgt av etableringen av Paris-kommisjonen for usunne boliger i 1852 som startet den sosiale prosessen med å identifisere de verste boligene i slummen, men hverken fjernet eller erstattet slummen. Etter andre verdenskrig begynte en indre massemigrasjon fra landlige til urbane områder i Frankrike. Denne demografiske og økonomiske trenden økte raskt leieprisene på eksisterende boliger samt utvidede slumområder. Den franske regjeringen vedtok lover for å blokkere økning i husleien, noe som utilsiktet gjorde mange boligprosjekter ulønnsomme og økte slumområdene. I 1950 lanserte Frankrike sitt Habitation à Loyer Modéré («bolig til moderat leie»), er en form for boliger for de med lav inntekt, som kan være offentlig eller privat, med husleietilskudd. Det var initiativ for å finansiere og bygge offentlige boliger og fjerne slumområder, administrert av teknikere – urbane teknokrater, og finansiert av Livret A – et skattefritt sparekonto for fransk offentlighet. Noen områder fortsatte som slum tidlig på 2000-tallet i Frankrike, men de fleste ble demontert etter noen måneder, den største er slummen «Petite Ceinture» på de nedlagte togskinnene i nord i Paris.
USA
New York City antas å ha skapt USAs første slum, kalt Five Points på Manhattan i 1825, ettersom den utviklet seg til en stor urban bosetning. [37] Five Points ble oppkalt etter en innsjø kalt Collect. som på slutten av 1700-tallet var omgitt av slakterier og garverier som tømte avfallet sitt direkte i vannet. Søppel hopet seg også opp, og på begynnelsen av 1800-tallet var innsjøen blitt fylt opp og tørrlagt. På dette fundamentet ble området Five Points bygget opp, som ble USAs første slum. Five Points ble bosatt av påfølgende bølger av frigjorte slaver, irske, deretter italienske, deretter kinesiske immigranter. Dit kom også fattige bønder som ble tvunget inn til storbyen, og forfulgte flyktninger fra Europa strømmet også inn til byen. Barer, bordeller, elendige leiegårder uten lysanlegg etablerte seg langs gatene. Vold og kriminalitet var vanlig. Politikere og den sosial eliten omtalte området og de fattige med hån, men slumområder som Five Points utløste diskusjoner om rimelige boliger og fjerning av slum. Fra begynnelsen av 2000-tallet hadde Five Points-slummen blitt forvandlet til bydelene Little Italy og Chinatown i New York City via byens kampanje for massiv byfornyelse.
Five Points var ikke den eneste slummen i Amerika. Jacob Riis, Walker Evans, Lewis Hine og andre fotograferte og dokumenterte mange slumkvarterer før andre verdenskrig. Slum ble funnet i alle større byregioner i USA gjennom det meste av 1900-tallet, lenge etter den store depresjonen. De fleste av disse slumområdene hadde blitt ignorert av byene og delstatene som omfattet dem inntil 1960-tallets krig mot fattigdom ble gjennomført av den føderale regjeringen i USA. En type slumboliger, noen ganger kalt fattighus, overfylte parkanlegget Commons i Boston, senere til utkanten av byen. I siste halvdel av 1900-tallet reiste den danske fotografen Jacob Holdt rundt i USA og dokumenterte landets mørke bakside og som ble utgitt i boken Amerikanske bilder (1977).
Andre steder
Rio de Janeiro i Brasil dokumenterte sin første slum i folketellingen i 1920. På 1960-tallet bodde over 33 % av befolkningen i Rio i slumområder, 45% av Mexico by i Mexiko, og Ankara i Tyrkia, 65% av Alger i Algerie, 35% av Caracas i Venezuela, 25% av Lima i Peru og Santiago i Chile, 15% av bystaten Singapore i sørøstlige Asia. I 1980, i forskjellige byer og tettsteder i Latin-Amerika alene, var det rundt 25 000 slumområder.
Årsaker til slum
Slumkvarterer vokser og vedvarer ved en kombinasjon av demografiske, sosiale, økonomiske og politiske årsaker. Vanlige årsaker er blant annet rask migrasjon fra land til by, illegal innvandring fra utviklingsland, dårlig planlegging, økonomisk stagnasjon og depresjon, fattigdom, høy arbeidsledighet, uformell økonomi, kolonialisme og segregering, politikk, naturkatastrofer og sosiale konflikter.
Tripolitania
Tripolitania (arabisk: طرابلس, Tarābulus; berbisk: Ṭrables) er et historisk område i Libya, og en tidligere libysk provins. Området har en rik oldtidshistorie helt fra fønikisk tid.
Brorparten av Tripolitania er del av Sahara, som rekker frem til kysten. Befolkningen er dermed hovedsakelig bosatt i oaser langs kysten. Jordbruket består av blant annet dadler, korn, mandler, og oliven, samt feavl.
Navn
Tripolitania heter på arabisk طرابلس‎‎, Ṭarābulus; på berbisk Ṭrables. Disse navnene har opphav i latinske Regio Tripolitana, gjennom vulgærlatin *Trapoletanius.
Navnet kommer av greske Tripolis (av gresk tri- – «tre», og polis – «byer»), etter områdets tre hovedbyer: Leptis Magna (dagens Labdah), Oea (dagens Tripoli) og Sabratha (dagens Sarbratah).
Middelalderen
Arabiske erobrere erobret brorparten av Tripolitania fra 643 av, etter hærtakelsen av Tripoli. De islamske erobrerne møtte derimot videre motstand fra berberne i innlandet. Etter en tid med direkte styre fra Damaskus i Syria ble området kontrollert av en rekke arabiske og berbiske dynastier fram til normannernes invasjon fra Sicilia i 1140-årene; normannerne ble drevet ut av almohadene. I 1510 erobret spanskekongen Ferdinand området, som han deretter gav til Johannitterordenen fra Malta i 1530. Ordenen fikk landområdet for å forsvare det mot de muslimske tyrkerne, men i 1551 ble Tripolitania underlagt Det osmanske rike. Området nøt indre selvstyre under Karamanli-dynastiet fra 1711 til 1835. Da tok osmanene tilbake direkte kontroll. Innen den tid var Tripoli et rede for Middelhavets korsarer, og sjørøveraktiviteten førte til at flere stormakter, blant annet Frankrike, Storbritannia og USA, sendte marinestyrker til regionen.
Tripolitania har historisk sett vært vestvendt, det vil si mot Maghreb, den vestre delen av den islamske verden; dette i motsetning til Kyrenaika og Fezzan.
Moderne historie
Som følge av den italiensk-tyrkiske krig ble Tripolitania og Kyrenaika avstått til Italia i 1911, før det ble gjort til italiensk protektorat i 1912. I første verdenskrigs kjølvann ble Republikken Tripolitania etablert i 1918, med selvstendighetserklæring proklamert i 1919. Staten gikk derimot i oppløsning i 1923, etter at staten ikke mottok noe internasjonal anerkjennelse. Italiensk kolonisering ble iverksatt etter krigen, og italienske bondefamilier ble invitert til å etablere seg i landet. I perioden 1927–1934 administrert som egen italiensk koloni, og innen andre verdenskrig utbrudd var omtrent 50,000 italienere bosatt i Tripolitania, som sammen med resten av det fremtidige Libya hadde blitt innlemmet i Italia i 1938. Under andre verdenskrig var Libya en viktig krigsskueplass, og etter ørkenfelttogets slutt ble en britisk militæradministrasjon etablert i Tripolitania i 1943. I 1951 ble Tripolitania del av den føderale staten Libya, med Tripoli fungerende som en av to hovedsteder. Fra 1963 av ble Libya et «forent kongedømme», og inndelingen i provinser ble opphevet.
Edvard Bull d.y.
Edvard Bull d.y. (født 22. november 1914 i Kristiania, død 15. desember 1986 i Trondheim) var en norsk historiker.
Edvard Bull d.y. var en pioner innen sosialhistorie og arbeiderhistorie, og han var en av de første historikere til å arbeide systematisk med innsamling av muntlige kilder. Bull betonte at historieforskningens mål skulle være formidling i skolen, ikke forskning for dens egen skyld. Symptomatisk er at han anså gymnasboken Nordmenn før oss (1948, i alt seks opplag) for sitt viktigste arbeid.
Bakgrunn
Edvard Bull var sønn av historikeren og arbeiderpartipolitikeren Edvard Bull d.e. Han ble cand.philol. i 1939 og dr.philos. i 1958.
Livsløp
Han var lektor i Oslo fra 1939 til 1948, konservator ved Norsk Folkemuseum fra 1950 til 1962, professor i historie ved Norges lærerhøyskole (senere Universitetet i Trondheim) fra 1963 til 1981 og rektor der fra 1966 til 1969. På 1930-tallet var han aktiv på venstrefløyen i Arbeidernes ungdomsfylking. Under krigen satt han fengslet. Han var medlem av Arbeiderpartiet til 1972, da han sluttet seg til SV.
Historie og historiesyn
Hans slagord var at «historie skulle skrives nedenfra», det vil si at den historiske utviklingen skulle ses fra vanlige arbeidere og fattigfolk sin synsvinkel, ikke fra konger og statsministres synsvinkel. Edvard Bull samlet på 1950- og 60-tallet inn arbeiderminner. Dette var på en tid da nesten alle andre historikere oftest begrenset seg til skriftlige kilder. Bull ble derfor foregangsmann for bruk av muntlige kilder. Som konservator på Norsk Folkemuseum la han ned en stor innsats i å samle inn arbeiderminner, og dette materialet ble brukt i hans doktorgradsavhandling fra 1958. Som arbeiderhistoriker la han særlig vekt på betingelsene og forløpet for at arbeidere begynte å danne fagforeninger og engasjere seg politisk.
På 1980-tallet skrev Bull første bind av «Arbeiderbevegelsens historie», som omhandlet Thranebevegelsen og arbeidere på andre halvdel av 1800-tallet. Verket som kom ut i 6 bind. Bull skrev to av bindene i Cappelens Norgeshistorie i som omhandlet tiden fra 1920 til 1975. Bulls tese om politisk utvikling i etterkrigstiden var preget av det han så som et «toppfolkenes partnerskap», der elitene innafor stat, organisasjoner og næringsliv samarbeider og blir stadig mer like hverandre. Sosialøkonomisk fagspråk var en av fellesnevnerne for disse elitene. Som eksempel på denne utviklingen peker han på at til og med LO-ledelsen begynte å omtale sine egne medlemmer som «arbeidskraft».
Bull var også av de første historikere til å forske på østafrikansk historie, sett fra afrikanernes perspektiv, ikke kun kolonisatorenes eller misjonærenes synsvinkel.
Bulls sju teser om historiefagets mening: I et blad for historiestudentene i Trondheim presenterte Bull sin oppfatning av historiefagets mening. Disse tesene er et av Bulls klareste og mest konsise uttrykk for Bulls historiesyn. Bull betonte at historieforskningens mål skulle være formidling i skolen, ikke forskning for dens egen skyld.
Historieverk for skoleverket
På mange måter er det både fra og sønn Edvard Bulls historiesyn som ble viderefortalt i senere lærebøker for historie i det norske skoleverket. Edvard Bull d.y.s standardverk Nordmenn før oss (i mange opplag fra 1948 til 1980-tallet) spilte her en viktig rolle. Fra faren, som gikk inn for å bruke historieforskningen i en marxistisk kamp mot kristendommen kom det inn i dette verket og i læreverket fremover noe som kan oppsummeres som historien om den trivielle, betydningsløse og undertrykkende kristendommen.
Mudhol
Mudhol er en korthåret varietet av caravanhund og tilhører myndene. Rasen ble anerkjent under navnet «mudhol» i 1969 av Indian National Kennel Club (INKC). Kennel Club of India (KCI), som er medlem av FCI, anerkjente den som caravanhund i 1993, men den er ikke internasjonalt anerkjent ennå. Rasenavnet stammer fra stedet Mudhola i det nordre Karnataka i India. En fjærprydet variant anerkjennes under navnet pashmi.
Opprinnelse og alder
Kennel Club of India (KCI) publiserte rasestandarden i 1995. I India stilles caravanhund og mudhol ut som om de var samme hund, så kan man diskutere hvorvidt det var riktig å benytte navnet mudhol i rasestandarden. Denne hunden har vært kjent under navnet caravanhund i mer enn 300 år, både i og utenfor India. Det finnes også en fjærhåret varietet, kalt pashmi. Også den stilles ut som mudhol eller caravanhund.
Utseende, anatomi og fysikk
Mudhol er korthåret og ligner mye på sloughi og azawakh hva utseende angår, men har også fellestrekk med saluki.
Kroppen er langstrakt som en saluki, men lettbygget som en azawakh og har fellestrekk med denne rasens springende og elastiske gangart. Hodet er langt og smalt, med en lang snute, med en hudfarget eller svart nese. Hannene blir omkring 66–74 cm i skulderhøyde, mens tispene normalt ligger på omkring 55–66 cm i høyde. Vekten varierer med høyden, fra ca. 15–25 kg. Fargene varierer fra sandfarget til nærmest sort, gjerne med hvite tegninger som en azawakh. Også brindle er vanlig.
Bruksområde
Fra gammelt av har denne hunden vært avlet som jakt- og vakthund av nomadene, som en gang i tiden ferdet langs Silkeveien i Det fjerne østen. Rasen er meget hardfør og tøff, og godt tilpasset sitt naturlige miljø. Den er svært hurtig og utholdende, og krever en del mosjon for å trives.
I dag er den er framfor alt en arbeidshund i India, hvor den tåler såvel de tøffe vintrene som de varme somrene godt. Mudhol er bl.a. mye benyttet som politihund. Den er uten tvil veltilpasset i sitt miljø, og den skal være en meget dyktig jakthund på småvilt. Det er først og fremst hetsjakt på hare, rødrev, sjakal og svartbukk man benytter denne hunden, men den brukes også som vakthund. Den er uredd og pågående, og varsler villig når det kommer fremmede.
Lynne og væremåte
Mudhol og caravanhund har et mildere temperament enn pashmi, som skal ligne mer på azawakh hva temperament angår. Den er allikevel mer skeptisk til fremmede enn mynder flest. Den er lojal og hengiven overfor de den kjenner godt og liker. Rasen regnes ikke som spesielt barnevennlig, men skal være grei og tolerant omkring egne barn.
Annet
I dag er rasen mest tallrik i landsbyene på Deccanplatået. Den er sparsom utenfor India, men på ingen måte utrydningstruet. Noen hunder har blitt eksportet ut av India, men de er svært fåtallige.
Revsdalsfoss kraftstasjon
Revsdalsfoss kraftstasjon var et vannkraftverk i Vik kommune i Vestland.
Scott Riggs
Scott Riggs (født 1. januar 1971) er en fører i den amerikanske motorsporten NASCAR. Han kjører bil #10 Valvoline/Stanley Tools Dodge Charger for teamet Evernham Motorsports i NASCARs Nextel Cup.
Revsdalsfoss kraftstasjon
Det første kraftverket i Vik ble bygd av Vik kommunale el.verk i 1913. Det utnyttet et fall på 52 meter i Refsdalsfossen (Dalafossen) i Ovridsdalen.
Det var planlagt to aggregat med tilsammen 184 kW. Men bare ett ble installert, en francisturbin på 150 kW. Det var knapt nok vann til det ene.
Det ble nedlagt i 1957 da Refsdal kraftverk ble bygd. I 1969 ble Refsdalsdammen anlagt som inntak for Hove kraftverk.
Grorud prestegård
Til Grorud sogn hører Grorud prestegård, eller Nedre Grorud gård som den opprinnelig het. Gården ligger på toppen av Rasmusbakken. Gården er kjent for sin vakre hage, og som del av Groruddalssatsingen er den restaurert tilbake til slik den så ut midt på 1800-tallet. Hagen ved gården er nå regnet som en offentlig park.
Gården som har røtter tilbake til 1600-tallet har til tider vært å regne som en storgård. Med tilgang på elva Alna og fire vannfall der, ble det drevet kvernbruk og hele fire sager for tømmereksport. Alle driftsbygninger er gjennom tidene fjernet. Takst fra 1844 nevner i tillegg til hovedbygningen, bryggerhus, drengestue, rullebod, ladebygg, stall, fjøs, vognskur, vedskjul, fehus og stolpebod med matklokke (stabbur). Bortsett fra hovedbygningen er det bare stabburet fra 1790 som er vernet. Det ble i 1994 restaurert og flyttet til Nordtvet gård.
Etter at kirken stod ferdig i 1902 var personellkapellan fra Østre Aker kirke, Johannes Blaauw kallskapellan på Grorud. Gaten ved kirken har fått navn etter den første kapellanen. Han hadde boplikt i området og flyttet inn i huset Heimdal. Grunnet sykdom måtte Blaauw avslutte sitt virke på Grorud i 1922. Axel Bugge ble utnevnt til kallskapellan i 1923 og ble den første som flyttet inn i det som nå ble presteboligen på Grorud, hovedhuset på Nedre Grorud gård. I 1935 tok Hans Finstad over kallet. Finstad ble arrestert i januar 1943 og satt som fange på Grini ut krigen til mai 1945. Familien hans måtte flytte ut av prestegården i august 1943 da tyskerne rekvirerte gården til kontor. Natt til nyttårsdag 1945 brant hovedbygget til grunnen.
Finstad bidro til at gården ble bygget opp igjen. Den stod klar i 1947, da med en etasje mindre. I 1949 ble Finstad domprost på Hamar. Lorentz Ulrik Pedersen var konstituert sokneprest en kort periode før Anton Jervell Bøckmann tok over i 1950. Han var sokneprest til han gikk av med pensjon i 1961. Hans Høvik tok da over og viket frem til 1969 da han ble domprost i Bergen. Leif Kristian Flørnes var sokneprest fra 1969 til 1977, da han ble sokneprest i Sandar i Vestfold. Deretter var Kjell Petter Dahl sokneprest frem til mai 1981 da han fikk en stilling i Oslo Indremisjon. Torleiv Hausken tok over kallet i 12 år og ble pensjonist i 1992. Våren 1993 flyttet sokneprest Ola Beisvåg inn på gården. Han blir pensjonist sommeren 2014 og vil med sine 21 år på gården være den presten med lengst botid på gården.
Marxisme
Marxisme er en betegnelse for en rekke politiske og filosofiske teorier utarbeidet av de tyske filosofene Karl Marx (1818–1883) og Friedrich Engels (1820–1895), og senere tolkninger og videreføringer av disse teoriene.
Grunnsteinen i marxismen slik den er formulert i Det kommunistiske manifest fra 1848, er at det til enhver tid finnes to samfunnsklasser med motstridende interesser, mens bare én klasse dominerer samfunnet. I Marx' og Engels' tid sto klasseskillet mellom arbeiderklassen og det dominerende borgerskapet. Gjennom industrialiseringen har borgerskapet tilegnet seg produksjonsmidlene, som sentraliseres i de store fabrikkene. Som resultat av denne utviklingen tvinges arbeiderne til evigvarende lønnsarbeid.
Virkeliggjøring og fremmedgjøring
Den marxistiske historieoppfatningen tar utgangspunkt i at samfunnets og individenes bevissthet er et resultat av de materielle forholdene de er en del av. Produksjonsmidler og deres fordeling – produksjonsforholdene – står dermed sentralt. Marx og Engels ser på arbeid som menneskets måte å virkeliggjøre seg selv på. Ifølge deres tenkning utfolder mennesket sine evner, for eksempel kreativitet, gjennom arbeid.
Industrialiseringen og automatiseringen den har medført hindrer arbeiderne i å virkeliggjøre seg selv gjennom arbeid. Arbeideren er blitt et tilbehør til maskinene, og arbeidets eneste mål er akkumulering av kapital. Denne prosessen er kjent under begrepet fremmedgjøring.
Basis og overbygning
Det er samfunnets basis, bestående av produksjonsforhold, produksjonsmidler og produktivkreftene, som danner grunnlag for overbygningen. Det vil si at lover, politiske institusjoner og de herskende ideene i samfunnet alltid gjenspeiler maktforholdene i samfunnet.
Produktivkreftene er i stadig utvikling, og ifølge Marx og Engels vil overbygningen etter hvert bli et hinder for denne utviklingen. Engels spår økt monopolisering og sentralisering av kapital og statskapitalisme. Automatiseringen medfører økt produksjon, men samtidig økt arbeidsledighet. Fattigdommen på den ene siden og overproduksjonen på den andre er, ifølge marxismen, en av kapitalismens store selvmotsigelser. Stadig større deler av borgerskapet vil tape i konkurransen, fram til borgerskapet til slutt blir en overflødig klasse.
Revolusjon
Når produktivkreftene står i konflikt med statens institusjoner og dens lover, vil den herskende klassen vise seg som reaksjonær og prøve å stoppe utviklingen med alle midler. Marx og Engels argumenterer for nødvendigheten av en sosialistisk revolusjon, der arbeiderklassen tar styringen over staten og produksjonsmidlene for å overføre dem til fellesskapet.
Denne typen tenkning har vært grunnlaget for samfunnssystemer som kommunisme og sosialisme, og har i større eller mindre grad påvirket alle samfunnsfag, særlig sosiologi, samfunnsvitenskap og medievitenskap, og påvirket den politiske samfunnsforståelse og moderne historie de siste hundre år.
Barnekultur
Barnekultur er et begrep som omfatter flere fenomener: barnekultur kan forstås som kulturaktiviteter og -former beregnet på og laget for barn - som oftest av voksne. Barnekultur kan også være voksnes lek med barn (som kneleker av typen "Ride ride ranke", eller voggesanger). Den egentlige barnekulturen forstås kanskje helst som de kulturuttrykkene som deles og brukes av barn seg imellom - selv om det er vanskelig å holde skillene klare. Dette kan være både kunst, vitser, leker, språk og mange andre kulturelle former.
Barnekultur kan være barns tilpassede etterligninger av voksenaktiviteter (dokkestue, buekorps og annet). Flere kommersielle aktører, for eksempel leketøyfabrikantene og musikkindustrien, påvirker barnekulturen i stor grad.
Vallsjøen
Vallsjøen er en grend i Meløy kommune. Den ligger ved Meløyfjorden, omtrent midt i mellom Engavågen og Vassdalsvik.
Det har vært bosetning på Vallsjøen i over tusen år, noe som gjør det til en av kommunens eldste bosteninger.
Stedet har hatt både post og butikk, men posten hadde lenge vært nedlagt når «Bye-butikken» brant ned i begynnelsen på nittitallet.
Grunnkretsen Vallsjøen hadde 224 innbyggere i 2010.
Gowalla
Gowalla var en lokasjonsbasert sosial nettjeneste laget av Alamofire, et programvareselskap i Texas, USA.
Tjenesten gikk ut på at brukere kunne sjekke inn på steder eller spots som det heter på engelsk. Ved å bruke en applikasjon for mobiltelefoner som bruker GPS kunne man finne ut om det fantes noen steder i nærheten, eller man kunne opprette et sted selv dersom det ikke allerede fantes.
Brukerne kunne legge inn egne kommentarer eller anmeldelser av steder, for eksempel etter restaurantbesøk og liknende. Et sted kunne brukes i markedsføringen av en bedrift eller butikk, og brukerne kunne få premier når man sjekket inn på et sted. Det var mulig å se hvilke brukere som tidligere hadde sjekket inn på stedet, samt lese eventuelle kommentarer andre brukere hadde lagt inn. Man kunne også få varsling når venner på Gowalla sjekket inn på steder.
Man kunne også opprette reiser som inneholdt opp til 20 forskjellige steder. En reise kunne kategoriseres for eksempel som Fjelltur eller Pubrunde.
I mars 2010 hadde Gowalla cirka 150 000 aktive brukere.
En annen liknende tjeneste er Foursquare.
Det karelske nes
Det karelske nes (russisk: Карельский перешеек – Karelskij peresjejek; finsk: Karjalankannas) er ikke et nes, men et eid mellom innsjøen Ladoga og Finskebukta. Den viktigste byen er Vyborg, som ligger dypt inne i en beskyttet vik i Finskebukta, nord for selve neset. Området tilhører i dag Russland. Sør for Det karelske nes ligger St. Petersburg. Før andre verdenskrig var Vyborg og en stor del av neset en del av Finland, som ble tvunget til å avstå dette til Sovjetunionen i fredsforhandlingene etter vinterkrigen og fortsettelseskrigen. En stor del av den finske befolkningen ble da evakuert til Finland og Sverige.
Kyle Petty
Kyle Eugene Petty (født 2. juni 1960 i Randleman, Nord-Carolina, USA) er en fører i den amerikanske motorsporten NASCAR. Han kjører bil #45 Marathon Petroleum Company Dodge Charger for teamet Petty Enterprises i NASCARs Nextel Cup.
Petty er sønn av racinglegenden Richard Petty.
Macroturellus
Macroturellus er en slekt av biller som hører til familien kortvinger (Staphylinidae). De er ganske små og spinkle biller som lever på fuktige steder.
Utseende
Små, spinkle biller, gjerne rundt 2 millimeter lange. Hodet er stort og flatt, fasettøynene er ganske små, runde og sitter nær bakkanten av hodet. Antennene har en tydelig kølle. Brystskjoldet (pronotum) er ganske lite, gjerne med en lengdefure i midten. Dekkvingene er ganske korte, og beina er korte og spinkle.
Levevis
Billene kan finnes på bakken på litt fuktige steder i skog.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Afrika (Kamerun).
Sprint-VM på skøyter 2001
Sprint-VM på skøyter 2001, det 30. offisielle sprintverdensmesterskapet i ISU-regi, ble arrangert på Ludwig Schwabl Stadion i Inzell, Tyskland den 20. januar og 21. januar 2001.