cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
John C. Lilly
Oppsummering av karriere
Lilly var en kvalifisert lege og psykoanalytiker. Han kom bidrag innen feltene biofysikk, nevrofysiologi, elektronikk, informatikk og nevroanatomi. Han oppfant og oppmuntret anvendelsen av isolasjonstanken som et middel til sansedeprivasjon. Han var også en pioner i å forsøke kommunikasjon mellom arter når det gjaldt mennesker og delfiner.
Karrierehistorikk
Han studerte fysikk og biologi ved California Institute of Technology, hvorfra han ble uteksaminert i 1938. Han studerte medisin ved Dartmouth Medical School og mottok sin medisinereksamen fra University of Pennsylvania i 1942.
Under andre verdenskrig forsket han på høydefysiologi og oppfant instrumenter for måling av gasstrykk.
I 1953 tok han en jobb med å studere nevrofysiologi hos US Public Health Service Commissioned Officers Corps. I 1954 oppfant han den første isolasjonstanken i et ønske om å kunne ta bort alle ytre stimuli fra sinn/hjerne. Den var en mørk, lydtett tank med varmt saltvann hvor forskningspersonene kunne flyte i lange perioder i sensorisk isolasjon. Lilly selv og en forskerkollega var de første testpersonene i dette prosjektet.
Nidaros
Nidaros er et historisk navn på byen Trondheim, samt navn på det katolske bispedømmet og erkebispedømmet før 1537, og det lutherske bispedømmet siden. Det var først og fremst helgenkongen St. Olavs skrin i Nidarosdomen som gav byen dens sentrale posisjon i Norge og Nord-Europa fram til reformasjonen i 1537.
John C. Lilly
Karrierehistorikk
Hans søken førte ham videre til å stille spørsmål om sinnet til andre pattedyr med store hjerner, og på slutten av 50-tallet opprettet han et senter som var viet til å utvikle menneske-delfin-kommunikasjon – Communication Research Institute på St. Thomas på Jomfruøyene. På begynnelsen av 60-tallet utga Lilly og kolleger flere arbeider som rapporterte at delfiner kunne gjengi menneskelige talemønstre. Videre forskning på erkjennende tenkning hos delfiner har imidlertid generelt funnet det vanskelig å gjenskape hans resultater.
Nidaros
Nidaros
Ifølge Heimskringla ble Trondheim grunnlagt av Olav Tryggvason (antatt i 997):
John C. Lilly
Karrierehistorikk
I begynnelsen av sekstiårene ble han introdusert til psykedeliske stoffer som LSD og ketamin og begynte en serie eksperimenter der han selv tok det psykedeliske stoffet i en isolasjonstank og/eller sammen med delfiner. Disse hendelsene og eksperimentene er beskrevet i hans bøker Programming and Metaprogramming in the Human Biocomputer: Theory and Experiments og The Centre of the Cyclone som begge kom ut i 1972 (Den siste utgitt på dansk i 1975 som Cyklonens centrum : – en selvbiografi om det indre rum).
Nidaros
Nidaros
Beliggende ved munningen av elven Nid (Nidelva) var kjøpstaden kjent under navnet kaupangen i/ved Nidaros, som betyr byen ved oset av Nid (Nidelven).
John C. Lilly
Karrierehistorikk
Han har visstnok privat innrømmet at hans arbeid med LSD var en del av MKULTRA.
Nidaros
Nidaros
Ved opprettelsen av Nidaros erkebispedømme i 1154 ble byens navn latinisert til Trundum (dat. flt. betydn. de åtte trøndelagsfylkene), genitivsformen Nidaros Trundensis = Nidaros av Trønderfylkene i Vatikanet. Ved Eirik Ivarsson fra 1192 heter byen Nidaros både i Nidaros, Norge og i Roma. Nidaros-navnet på byen forsvant senere av flere grunner, først og fremst fordi erkebispesetet forsvant i 1537, men er kjent brukt helt frem til 1600-1700-tallet.
John C. Lilly
Karrierehistorikk
Hans karriere utviklet seg etter hvert i retning av en slags blanding av vitenskapsmann, mystiker og skribent, og han utga til sammen 19 bøker, inkludert især Man and Dolphin (på norsk Mennesket og delfinen, utgitt på Nasjonalforlaget i 1963) og The Mind of the Dolphin.
Nidaros
Trondheim
Trondheim(en) var opprinnelig navnet på de åtte trønderske fylkene, altså nåtidens Trøndelag. I senmiddelalderen ble Kaupangen i Trondheimen, altså handelsplassen i Trøndelag også bruk som bynavn og kortformen Trondheimen ble brukt parallelt med Nidaros. Under unionen med Danmark ble dette fordansket til Trondhjem og Trondhjems len for Trondheims len.
John C. Lilly
Karrierehistorikk
På midten og slutten av syttitallet var han rådgiver til den da gryende fremadstormende filmskaperen George Lucas.
Nidaros
Navnestrid
I perioden 1925–1930 ble flere bynavn fornorsket som ledd i den språklige nasjonalismen som var utbredt i Norge i første del av det 20. århundre (1925: Oslo, 1927: Halden, 1930: Stavern). Ved lov 14. juni 1929 ble det bestemt at byen Trondhjem fra 1. januar 1930 skulle ha Nidaros som offisielt navn. Det var tidligere, i 1928, avholdt en lokal avstemning om bynavnet: 17 163 stemte mot endring, og 1508 for. Befolkningen og bystyret, som ønsket å beholde Trondhjem som navn, følte seg overkjørt og protestene lot ikke vente på seg.
John C. Lilly
Karrierehistorikk
På 80-tallet ledet han et prosjekt som forsøkte å lære delfiner et data-syntetisert språk.
Nidaros
Navnestrid
Etter en opprivende navnestrid ble saken tatt opp på ny i Stortinget. Dette endte med et kompromiss: ved lov 6. mars 1931 med virkning fra samme dag ble formen Trondheim innført, et «fornorsket» alternativ lansert av Ivar Lykke, lokal kjøpmann, statsminister 1926–28 og stortingsrepresentant 1915–35.
John C. Lilly
Karrierehistorikk
På 90-tallet flyttet Lilly til øya Maui på Hawaii der han bodde mesteparten av sitt gjenværende liv.
Sitat
En av de mest fundamentale innsikter han fant gjennom sine eksperimenter er gjengitt i boka «Programming and Metaprogramming in the Human Biocomputer»:
Senere visjon
Senere i livet utla Lilly utformingen av et fremtidig «kommunikasjonslaboratorium» som ville være et flytende oppholdsrom der mennesker og delfiner kunne skravle som jevnbyrdige, og der de ville finne et felles språk.
Han så for seg en tid når all dreping av hvaler og delfiner ville opphøre, «ikke ved at en lov ble vedtatt, men fordi hvert mennesker inuitivt forstår at disse er eldgamle, sansende jordboere, med gedigen intelligens og enorm livskraft. Ikke noe som skal drepes, men noe å lære fra.»
Kulturelle referanser
John C. Lillys arbeid inspirerte to filmer som ble lagd uten at han selv var direkte involvert. The Day of the Dolphin som kom i 1973, der den amerikanske marinen gjør dyr om til våpen, og Altered States som kom i 1980, der forskere som kombinerer stoff og isolasjonstanker ser virkeligheten på skremmende vis falle fra hverandre. Lilly er omtalt i animeserien Serial Experiments Lain. Lilly var også en referanse i den eklektiske rockegruppa Oysterheads sang fra 2001 «Oz is Ever-Floating», samt hos den britiske rockegruppa Kasabian i deres sang Cut Off på albumet «Kasabian» fra 2004. Lillys sansedeprivasjonstank er også nevnte i Simpsons-episoden Make Room for Lisa hvor Homer og Lisa har en flytesesjon.
Bøker
Nøkkelbøker av John C. Lilly
Spikhylle
Spikhylle (uttales gjerne spikhyllå) er en fast innrettet ildsted som skal gi arbeidslys i ei røykstue. Spikhylla er innrettet for å bruke tyriflis som brensel, og den er plassert i passende høyde over gulvet slik at lyset faller i fanget på en sittende person. Over spikhylla var det avtrekk for os og røyk, det var et rør som førte gjennom taket.
Selve spikhylla kunne være laget på flere måter. En uthult kleberstein plassert på et trefot var det mest alderdommelige, mens ei skål av jern, opphengt under røret som ga avtrekk var en nyere utforming.
Spikhylla ble brukt i røykovnstuer, det vil si at rommets ildsted var lukket, og ikke bidro til belysning av rommet.
Kveldssete kaltes den viktigste sosiale aktiviteten som foregikk rundt spikhylla, det var dagens siste arbeidsøkt. Kveldssete var tiden for husflidsaktiviteter. Kvinnene drev med tekstilarbeid, mens mennene arbeidet i tre og lær, bl.a. drev de med reparasjoner av skotøy. Kombinerte møbler som kunne sittes på og samtidig bruktes til oppbevaring av verktøy etc. hadde sin plass omkring spikhylla – kistestol og kistekrakk. Det var ved spikhylla familien samlet seg, her ble de gode historiene, eventyr og sagn fortalt. Til jul ble spikhylla fjernet. Den hørte til hverdagen, ikke til fest.
Malerinnen Dorothea Follestad laget i 1911 et oljemaleri for Kristiansund Museum som viste spikhylla i bruk på en gård i Todalen på Nordmøre.
Spikhylla er kjent fra Indre Nordmøre, Romsdal og tilstøtende deler av Sør-Trøndelag.
Karl Kajetan von Gaisruck
Karl Kajetan von Gaisruck (født 7. august 1769 i Klagenfurt i Østerrike, død 19. november 1846 i Milano i Østerrike-Ungarn, nå i Italia) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var erkebiskop av Milano 1818–1846.
Karl Kajetan von Gaisruck ble kreert til kardinal i 1824.
Karl Kajetan von Gaisruck kom for sent til konklavet 1846, der han etter planen skulle ha nedlagt den østerrikske keisers veto mot et eventuelt valg av kardinal Giovanni Maria Mastai Ferretti; denne var allerede valgt og resultatet var offentliggjort (Pius IX).
Enhetsregisteret
Enhetsregisteret samordner opplysninger om næringslivet og offentlige etater i Norge som finnes i ulike offentlige registre, og som er gjengangere på spørreskjemaer. I stedet for at hver offentlige etat sender ut hvert sitt skjema til bedriftene, sørger Enhetsregisteret for at opplysningene samles på ett sted. Enhetsregisteret inneholder grunndata om enheter som har registreringsplikt i en rekke registre (se nedenfor).
Enhetsregisteret ble opprettet i 1995 og er en del av Brønnøysundregistrene.
Formål
Formålet med opprettelsen av Enhetsregisteret var å sørge for «effektiv utnyttelse og samordning av offentlige opplysninger om juridiske personer, enkeltpersonforetak og andre registreringsenheter» Ifølge loven fra 1994 som hjemler Enhetsregisteret (enhetsregisterloven), er reduksjon i mengde opplysninger som næringsdrivende må sende inn til det offentlige, hovedintensjonen med å samle informasjon om bedrifter i et enkelt register: «Enhetsregisteret skal entydig identifisere registreringsenhetene ved tildeling og registrering av organisasjonsnummer. Alle tilknyttede registre skal bidra til å redusere oppgaveplikten for næringslivet ved å benytte organisasjonsnummer og opplysninger fra Enhetsregisteret. Offentlige organer og registre som ikke er tilknyttede registre, plikter, der det er praktisk mulig, å benytte opplysninger fra Enhetsregisteret».
Opplysninger i registeret
En organisasjons foretaksnavn, adresse, formål, organisasjonsform, daglig leder / administrerende direktør og styremedlemmer er blant opplysningene som finnes (i Enhetsregisteret) om de forskjellige enhetene som har registreringsplikt i
Grunndata er ikke noe entydig begrep, men Brønnøysundregistrene omtaler det som «opplysninger om juridiske personer som registreres i Enhetsregisteret. Eksempler på grunndata kan være foretaksnavn, adresse, formål, organisasjonsform, daglig leder / adm.direktør og styre.»
Tilgjengelighet av informasjon
Eksempler på informasjon som er tilgjengelig ved telefoniske henvendelser eller som utskrift som sendes i posten, er navn på alle medlemmer i styret til en organisasjon (som har et organisasjonsnummer).
Registerutskrift fra Enhetsregisteret (og Foretaksregisteret) leveres kun som postsendt utskrift eller telefaks.
Oversikt over hvilke klienter en revisor eller regnskapsfører er registrert med i Enhetsregisteret (og Foretaksregisteret), leveres som tilsendt dokument, diskett eller CD-ROM plate. (Dette er den eneste tjenesten som kun er tilgjengelig ved bestilling pr. brev. )
Andre tjenester kan bestilles pr. e-post.
Exochomoscirtes
Exochomoscirtes er slekt av hårbiller.
Levevis
Larvene lever i vann flere av artene kan finnes i vannfylte hulrom i bambusstammer.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Asia.
Johan Hambro
Han var sønnen til stortingspresidenten C. J. Hambro, og broren til Carl og Edvard Hambro. Han har skrevet en biografi om C.J. Hambro, og oversatt The Fountainhead til norsk.
Under annen verdenskrig var han ansatt ved det norske generalkonsulat i New York. Efter krigen jobbet han i Aftenpostens utenriksredaksjon og mellom 1949 og 1953 jobbet han i NTB. I en kort tid var han også presseattaché for den norske FN-delegasjonen i New York. I 1955 ble han generalsekretær i Nordmanns-Forbundet og var frem til 1982 redaktør for forbundets engelskspråklige tidsskrift The Norseman.
Geoffrey de Montbray
Geoffrey de Montbray (fransk: Geoffroy de Montbray) (død 1093), biskop av Coutances (Constantiensis) i Normandie, var Vilhelm Erobrerens høyre hånd, en stor føydal prelat, administrator og kriger på siste halvdel av 1000-tallet i England og Normandie. Skribenten Orderic Vitalis har fortalt at Geoffrey var stolt av sin adelig bakgrunn, og var bedre kjent for sin militære enn sin kirkelige dyktighet; han viste mer om oppstilling av pansrete riddere enn å lede salmesyngende klerker.
Geoffrey de Montbray var en av de mest betydningsfulle menn i Normandie og England i løpet av den siste halvdel av 1000-tallet. Som biskop av Coutances kom han med viktige bidrag til gjenopprettelsen av kirkelivet i vestlige Normandie. I England etter normannernes erobring i 1066, ble han en stor landeier. Han spilte en sentrale rolle i erobringen og okkupasjonen, men hans rolle som krigsherre har overskygget hans rolle som biskop (1049–1093). I moderne historiografi har han blitt presentert som et eksempel på en biskop av den gammeldagse type som i Normandie gradvis ble erstattet av mer reformvennlige prelater.
Liv og virke
Geoffrey kom fra, som hans navn indikerer, fra Montbray i dagens franske departement Manche, nærmere bestemt Saint-Lô i dagens region Basse-Normandie, innenfor det daværende hertugdømmet Normandie. Han kom fra en adelsfamilie, men dens opprinnelse er uklar. Orderic hevdet at Robert de Montbray, jarl av Northumberland, var hans nevø, noe som har ført til den antagelse at Roger de Montbray var hans bror. Forfatteren av De statu, en kannik ved katedralen ved navn John, har kommet med ytterligere informasjon om Geoffreys andre søsken, og ikke bare på navnene til hans søstre, men også navngir en bror, Mauger, eller Malger.
I 1049 fikk Geoffrey bispesetet Coutances, arrangert av hans bror Mauger. Geoffrey ble innviet i Rouen den 12. mars 1049, antagelig av Mauger, erkebiskop av Rouen på denne tiden, men ikke identisk med hans bror av samme navn. Senere det samme året ved kirkerådet i Reims det samme året ble han anklaget for simoni, det vil si at han hadde kjøpt sitt kirkelige embete. I sitt forsvar hevdet Geoffrey at han var uten kunnskap at hans bror hadde kjøpt bispesetet for ham. Selgeren var bortimot helt sikkert hertug Vilhelm. Han eide det meste, om i hele Coutances, på denne tiden. Ved kirkerådet uttalte Geoffrey at da han hørte om transaksjonen forsøkte han å nekte sin ordinasjon og forsøkte å flykte. Hans forsvar var at han ble tvunget inn i posisjonen ved makt, således selv uskyldig. Han fikk beholde sitt bispesete ved å sverge på sin gode tro.
Hvor irregulær hans valg som biskop enn hadde vært, sto Geoffrey overfor store problemer som administrator av setet. Det var i dårlig forfatning etter et århundre med stadige vikingangrep fra nordboere i Skandinavia. Det var også få kanniker, og ingen bøker, bibler eller utsmykning. En lang rekke tidligere biskoper hadde bodd i Rouen eller Saint-Lô og vært altfor langt unna til være aktivt deltagende i gjenoppbyggingen. De få relikvier som var blitt berget var fra to tidligere biskoper, den hellige Lô og den hellige Rumpharius, var blitt oppbevart ved kirken St. Sauveur i Rouen. I løpet av sin tid som biskop fikk Geoffrey fullført byggingen av den romanske katedralen som ble påbegynt av hans forgjenger biskop Robert, og deler av dette byggverket har overlevd i dag under gotisk dekke. Han rekonstituerte domkapitelet ved å tilbakekalle de kanniker som hadde blitt satt inn ved kirken Saint-Lô i Rouen og etablerte dets kirkehierarki. Det var også under hans tid han kirken fikk offisiell bekreftelse fra hertugen av Normandie for sine besittelser. Det er også bevis som knyter opprinnelsen av kulten til jomfru Maria til Geoffreys tid.
Han skaffet midler fra andre adelige og fra deres krigsbytte på Sicilia til fullføre sin katedral som ble innviet i 1056. Sammen med biskop Odo av Bayeux, også en krigerbiskop som han selv, var han på slagmarken ved Hastings, og bidro til normannisk seier over angelsakserne og deres konge Harald Godwinson. Ved Vilhelm Erobrerens kroning var det Geoffrey av Coutances som ble kalt fram for å erklære at deres hertug var konge.
Hans belønning for å bidra til erobringen av England var et mektig len, dog spredt over 12 fylker. Geoffrey fulgte Vilhelm på hans besøk i Normandie i 1067, og da han var tilbake i England tok han ledende rolle i å slå ned bølgen av angelsaksiske opprør som brøt ut sommeren 1069. Mens Vilhelm marsjerte nordover for å slå opprør i Mercia og Northumbria, samlet Geoffrey sammen troppene som okkuperte London, Winchester og Salisbury og førte til seier mot opprørerne som beleiret festningen Montacute Castle i september 1069. I 1075 dro han igjen ut for slå ned jarlenes opprør, ledet av biskop Odo, og han beleiret festningen Norwich Castle og erobret den.
I mellomtiden hadde Vilhelm gitt Geoffrey betydningsfull lovmessige funksjoner, blant annet for Vilhelm selv oppholdt seg den meste av tiden i Normandie. I 1072 ledet Geoffrey den store rettssaken i Kent mellom de geistlige og biskop Odo (se Rettssaken i Penenden Heath), og omtrent på samme tid over de mellom abbeden av Ely og hans plyndrere, og mellom biskopen av Worcester og abbeden av Ely, og det er en del grunner til tro at han i 1086 fungerte som representant for den undersøkelsen som endte opp i Dommedagsboken. På omtrent samme tid fikk han også ansvaret for Northumberland. Han signerte også Forliket i Winchester, som etablerte erkebiskopen av Canterburys overherredømme over erkebiskopen av York.
Decimus Magnus Ausonius
Decimus Magnus Ausonius (født ca. 310, død 395) var en latinsk poet og retoriker, født i Burdigala (dagens Bordeaux) i Gallia.
For en tid var han lærer for den framtidige keiser Gratian som senere beæret ham med konsulskap. Ausonius’ best kjente dikt er Mosella, en beskrivelse av elven Mosel (Moselle på fransk), og Ephemeris, en redegjørelse av en typisk dag i sitt liv. Hans mange andre vers viser opptatthet av familien, venner, lærere og hans sirkel av bekjentskaper, og hans fryd i den teknisk håndteringen av en vannmølle.
Liv
Decimus Magnus Ausonius’ far var en kjent lege av gresk opprinnelse mens hans mor nedstammet på begge sider fra en godt etablert aristokratisk familie i sørvestlige Gallia. Ausonius fikk en streng oppdragelse av sin tante og bestemor, begge ved navn Aemilia. Han fikk en god utdannelse, spesielt i grammatikk og retorikk, men innrømmet at hans framgang i gresk ikke var tilfredsstillende. Etter å ha fullført sine studier gikk han i lære som advokat, men han fortrakk å læregjerningen. I 334 etablerte han en retorikkskole i Bordeaux som ble populær. Hans mest berømte elev var den senere helgen Paulinus av Nola som ble biskop av Nola utenfor Napoli.
Etter tretti år som pedagog ble han tilkalt av keiser Valentinianus I til hoffet for å lære Gratianus, den keiserlige arvingen. Prinsen respekterte sin lærer og etter at han etterfulgte på tronen skjenket han Ausonius de høyeste titler og æresbevisninger som en romer (unntatt den kongelieg familie) kunne motta, den høyeste var et konsulat i 379. Ausonius deltok også i et militært hærtog mot den germanske stammen alamannerne i 375 og der fikk han den sveberske slavekvinnen Bissula som sin andel av utbyttet. Senere adresserte han et dikt til henne.
Etter at Gratianus ble myrdet i 383 trakk Ausonius seg tilbake til sine eiendommer i nærheten av Burdigala i Gallia. Disse eiendommen skal ha bestått av landområder som i dag eies av vingården Château Ausone som har sitt navn etter poeten. Han synes å vært en sen og kanskje ikke en spesielt entusiastisk konvertitt til kristendommen. Han døde en gang i 395.
Skrifter – en poet av sin tid
Skjønt han var høyt beundret av sine samtidige har skriftene til Ausonius ikke siden vært rangert høyt på listen over den latinske litteraturen fremste. Hans stil er enkel og flytende, og hans Mosella er fortsatt anerkjent for dens beskrivelse av liv og sceneri langs elven Mosel. Det ble skrevet på en reise fra Bingen til Trier i 371. Det har også en viss arkeologisk interesse. Han blir generelt betraktet som en lite original forfatter. Den store engelske historikeren Edward Gibbon observerte i det tredje bindet av sitt verk Romerrikets nedgang og fall at «den poetiske berømmelsen til Ausonius er bedømming av hans egen tidsalder».
Imidlertid er han ofte sitert av vinhistorikere om vingårder ettersom hans verker gir tidlige bevis på storstilet vinkultur i det nå berømte landområdet for vinlaging rundt hans hjemland Bordeaux.
De rosis nascentibus (også titulert Idyllium de rosis) er tilegnet Ausonius, men tidvis også Vergil, og inneholder den velkjent frasen collige virgo rosas («plukk rosene, jente»), et tema som ble gjentatt i senere litteratur som oppmuntrer til å nyte ungdommen til det fulle, tilsvarende til Horatius’ carpe diem («grip dagen»).
Hans mange dikt, epigram, idyller og leilighetsdikt samt minnedikt, til tross for at de har blitt vurdert ulikt i ulike tider, men viser stor kunnskap og mesterskap i språkets og versenes behandling. Om de siste årene av hans liv forteller kildene lite. Hans dikt, kanskje spesielt Ephemeris, synes å vitne om en form for omvendelse til kristendommen.
Bibliografi
Verk som har blitt tilskrevet ham, men hvor opphavet er usikkert og betvilt:
Richard Shakespeare
Richard Shakespeare (født 1490, død før 10. februar 1561) var en "husbandman" av Snitterfield i Warwickshire, 4 mi nord-nordøst for Stratford-upon-Avon, faren til John Shakespeare og farfar til William Shakespeare.
Han ble trolig født rundt Rowington/Wroxall-området, rundt 7 mi nord for Warwickshire. En gang før 1529 flyttet han til Snitterfield, der han var tenant farmer frem til sin død på land eid av Robert Arden, faren til Mary Arden, som giftet seg med John, poetens far.
Vannes
Vannes (bretonsk: Gwened) er en by og kommune vest i Frankrike. Den er préfecture (administrasjonsby) i departementet Morbihan i regionen Bretagne. Byen ble grunnlagt for over 2,000 år siden.
Vannes ligger i Morbihanbukta der elva Vannes munner ut i sjøen.
Historie
I antikken klarte innbyggerne i Vannes med stort hell å stå i mot den romerske invasjonen leda av Julius Cæsar, og disse innbyggerne var faktisk grunnlaget for stammen en følger i teigneserien Asterix. De var og flinke sjømenn, og hver gang de ble trua reiste de til sjøs.
Cæsar så at han måtte dominere de omliggende sjøområdene om han noen gang skulle legge dem under seg. Han allierte seg med nabostammen Namnete (som har gitt navn til byen Nantes) for å oppnå denne fordelen, og klarte å erobre byen. Under romersk styre var Vannes kjent som Darioritum.
Bispedømet Vannes ble oppretta på 400-tallet. Rådet i Vannes ble holdt her i 461. Den første historiske herskeren av Vannes var Waroch.
Terry Slater
Terry Slater (født i London, England) er en britisk tidligere musiker og musikkmanager.
Karriere
Som ung spilte han som konsertmusiker for band som Chuck Berry, Fats Domino, Little Richard og Everly Brothers med flere. Etter mange år som konsertmusiker, begynte han i 1972 og jobbe innen musikkbransjens kommersielle side, blant annet med en karriere i EMI i England, hvor han tilslutt endte som direktør i 1979. Han jobbet med band og artister som Blondie, Kate Bush, Sex Pistols og Duran Duran. Slater sluttet etter en stund og jobbet selvstendig på jakt etter talentfulle band.
Slater og a-ha
Slater var den som «oppdaget» det norske popbandet a-ha, og kalles ofte for «det fjerde medlemmet av a-ha». Med hans lange erfaring innen musikkbransjen, ble han bandets første manager, og spilte en vital rolle i historien om a-ha. Sammen med John Ratcliff stiftet han selskapet T.J. Management for å ta seg av a-ha.
Pust (vokalensemble)
Pust er en norsk vokalsekstett etablert i Oslo i 2003. Ensemblets repertoar består av egen musikk og kjente sanger i nye arrangementer inspirert av jazz, etnisk musikk og folkemusikk. I tillegg til å være en ren a cappella-gruppe, samarbeider sekstetten også med instrumentalister. Pust vant førstepris for vokalgrupper ved Tampere Vocal Music Festival i Finland i 2005. I 2007 ga de ut albumet Femkant og ble for det nominert til Spellemannprisen 2007 i åpen klasse.
Ministerium für Auswärtige Angelegenheiten
thumb|300px|Det nye Ministerium für Auswärtige Angelegenheiten i [[Øst-Berlin, 1972]] thumb|right|August 1984:[[Erich Honecker, Margot Honecker, Willi Stoph, Lutz Heßlich og Katarina Witt på vei til Sportsball i Palast der Republik. Utenriksministeriet i bakgrunnen.]] thumb|Det første Ministerium für Auswärtige Angelegenheiten 1958 i Berliner Luisenstraße Ministerium für Auswärtige Angelegenheiten, forkortet MfAA, var utenriksministeriet til DDR. Det holdt fra 1967 til ved Schinkelplatz /Marx-Engels-Platz 2) på Berlin-Friedrichswerder i Berlin-Mitte rett ved Friedrichswerdersche Kirche. Bygningen var et hvitt 145 meter langt og 44 meter høyt høyhus som ble bygget mellom 1964 og 1967 etter utkast av arkitektene Josef Kaiser, Heinz Aust, Gerhard Lehmann og Lothar Kwasnitz.
Bygningen hadde 862 arbeidsrom med til sammen 1300 arbeidsplasser, en kino og foredragssal med plass til 300 mennesker.
Det ble revet i 1996 for å gi plass for en rekonstruksjon av den opprinnelige bygningen og for en nyanlegning av Schinkelplatz og gjenoppbyggingen av Berliner Bauakademie.
Utenriksministeriet var senter for de diplomatiske tjenester i DDR. Det var ledet av utenriksministeren, de tallrike stedfordtrederne for utenriksministeren og statssekretæren. Når det gjaldt faktisk politisk innflytelse hadde utenriksministeren mindre av den enn Sentralkomiteesekretæren for Utenrikspolitikk i SEDs Politbyrå.
Galleri
thumb|600px|center|«Mennesket skaper sin verden» – Veggbilde av [[Walter Womacka i tidligere Ministerium für Auswärtige Angelegenheiten der DDR]]
Touring Band 2000
Touring Band 2000 er en live-DVD med bandet Pearl Jam.
Anne Evans
Anne Elizabeth Jane Evans (født 20. august 1941) er en britisk sopran.
Liv og karriere
Evans ble født i London av walisisk avstamning. Hun studerte ved Royal College of Music med blant andre Margaret Cable og konservatoriet i Genève. Hun ble tatt opp i konservatoriet uten å ha hatt noen formell trening som sanger. For auditionen fremførte hun overraskende nok Carmen. Hun startet som en mezzo ved Royal College, men en av lærerne hennes kjente umiddelbart hennes sopranpotensial.
Evans debuterte som grevinne Ceprano i Rigoletto 1967 i Genève og debuterte i en hovedrolle i 1968 som Fiordiligi i Così fan tutte ved daværende Sadler's Wells, senere English National Opera i 1968 til kritisk anerkjennelse.
I de tidlige årene av karrieren sang hun mange av de ledende sopranrollene av Puccini og Mozart, som Tosca og grevinne Almaviva i Figaros bryllup. På slutten av sekstitallet begynte hun å arbeide med de lettere Wagner-rollene, som Elsa i Lohengrin og Senta i Den flyvende hollender, roller som ble hennes varemerke. Imidlertid var det rollen som Brünnhilde som skulle tjene henne internasjonal berømmelse, særlig i Wagner-tempelet i Bayreuth i 1989-1992, en forestilling som også ble tatt på CD og video (nå overført til DVD, og ​Blu-ray innen utgangen av 2012), ledet av Daniel Barenboim og regissert av Harry Kupfer. I denne forestillingen sang hun med Siegfried Jerusalem og John Tomlinson. Hun vant også en Olivier-pris for denne produksjonen. Hun spilte også Isolde i Tristan und Isolde, en rolle som ofte anses å være hennes beste prestasjon.
I 2003 trakk hun seg fra opptredener for å vie seg til å gi mesterkurs og til å trene andre britiske sangere i wagnerianske fremføringsteknikker. Hennes siste offentlige forestilling var i 2005 i en comeback-forestilling i Cardiff der hun utførte utdrag fra hennes feirede Isolde og andre Wagner-forestillinger.
Utmerkelser
Evans ble utnevnt til Dame Commander of the Order of the British Empire (DBE) i 2000 under Queen's Birthday Honours for innsats for musikk.
Virginia Fuchs
Virginia Fuchs (født 9. mars 1988) er en amerikansk bokser.
Hun representerte USA under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble utslått i åttendedelsfinalen.
Afrikamesterskapet i håndball for menn 1985
Afrikamesterskapet i håndball for menn 1985 ble arrangert i Luanda i Angola i 1985.
Bender
Bender kan vise til:
Kurt Blome
Kurt Blome (født 31. januar 1894 i Bielefeld, død 10. oktober 1969 i Dortmund) var en tysk medisinsk forsker og Nazi-lege som under andre verdenskrig var tilsatt ved tyske konsentrasjonsleirer. Han ble tiltalt for krigsforbrytelser under Legeprosessen i Nürnberg, men frikjent på grunn av bevisets stilling.
Han var assistent for Reichsgesundheitsführer («Rikshelseføreren») og ledet den nasjonale kreftforskningen for Reichsforschungsrat. Blome skrev den selvbiografiske boken Arzt in Kampf («Lege i strid») hvor han satte likhetstegn mellom medisinsk og militær innsats i kampen for liv og død.
Han ble arrestert av det amerikanske Counter Intelligence Corps (CIC) i München den 17. mai 1945, uten andre papirer enn førerkortet på seg. Etter noen uker i varetekt, mens CIC sjekket identiteten hans, ble han flyttet til Schloss Kransberg utenfor Frankfurt am Main.
Noen dager etter ankomsten på Kransberg kom en hemmelig melding til ALSOS, et anglo-amerikansk ekspertteam som undersøkte tysk og italiensk våpenteknologi. Meldingen lød: «''I 1943 studerte Blome biologisk krigføring, selv om han offisielt drev kreftforskning, som bare var kamuflasje. Han var i tillegg assisterende helseminister i Riket. Vil dere sende etterforskere?''»
Det er en utbredt oppfatning at press fra amerikanske myndigheter førte til frikjenningen. Som motytelse måtte Blome gi amerikanske forskere informasjon om eksperimenter utført i Dachau, og råd i forbindelse med utviklingen av USAs biologiske våpen. To måneder etter frikjenningen ble han ført til USA som en del av Operation Paperclip, og avhørt på Camp David. I 1948 etablerte han egen legepraksis som spesialist i dermatologi og urologi i Dortmund. I 1951 ble han ansatt av U.S. Army Chemical Corps for å jobbe med kjemisk krigføring, og var knyttet til den amerikanske etterretningstjenestens European Command Intelligence Center i Frankfurt som forsker. I hans personellfil var Nürnbergprosessen ikke nevnt. Han praktiserte også som lege og engasjerte seg politisk. Han var kandidat for Deutsche Partei (et av partiene i Adenauers koalisjonsregjering) i valgkretsen Dortmund III i forbundsdagsvalget i 1953.
Hundepest
Hundepest eller parvovirusdiaré er en sjelden, men alvorlig, virusinfeksjon hos hunder som skyldes hundens parvovirus (canine parvovirus). Det fins to hovedvarianter av viruset; CPV1 og CPV2, der CPV2 gir den alvorligste sykdommen.
CPV angriper beinmargen og epitelceller i tarmen hos hunder eldre enn åtte uker. Dette fører til leukopeni, feber, magesmerter, oppkast og dysenteri etter en inkubasjonstid på tre til åtte dager. Det er særlig unge hunder under seks måneder som blir syke. Smittede hunder blir raskt dehydrert og kan dø av væskemangel eller sekundærinfeksjoner uten veterinærbehandling. Drektige tisper kan abortere. Hos nyfødte valper kan viruset angripe hjertemuskelceller og gi brå hjertedød.
Reed-ventil
Reed-ventil er vanligvis i bruk i høytytende versjoner av to-taktsmotorer, hvor de kontrollerer luftblandingen til drivstoffet og dets adgang til veivhuset, og videre opp til stempelet. Reed-ventilene hjelper til å skape et overtrykk i veivkammeret, ettersom en 2-takter ikke har ventiler slik som en 4-takter har. Reed-ventilene begrenser flyten av gassene til én retning, åpner og lukker under skiftende press på hver sin side. Moderne versjoner består gjerne av fleksible metaller eller karbonfiber.
Reed-ventilen sitter mellom forgasseren og veivhuset.
Hundepest
CPV1 er 80 % beslektet med parvovirus hos storfe (BPV) og humant bocavirus (HBoV), som trolig gir luftveisinfeksjoner hos mennesker.
I Norge er parvodiaré hos hund klassifisert som gruppe C dyresykdom.
Smitte
CPV1 og CPV2 er svært smittsomme mellom hundedyr (hunder, ulver og rever). CPV2 type B gir også sykdom hos katter.
Smittevegen er fekal-oral. Hundene smittes ved kontakt med avføring fra en syk hund, ofte gir direkte kontakt mellom hunder tilstrekkelig eksponering. Smittede hunder begynner å skille ut virus allerede før de viser kliniske symptomer. Valper under seks måneder er særlig utsatt for smitte. Viruset smitter også vertikalt fra tispe til valper under drektigheten. Hos tisper som har kastet er fosterhinner o.l. smittefarlig materiale.
Alle parvovirus er svært motstandsdyktige og kan overleve mange måneder utenfor verten, for eksempel i avføring som ligger på bakken. Vanlige desinfeksjonsmidler til husholdningsbruk er ikke tilstrekkelige til å ødelegge viruset. Ved smittesanering etter forurensing med parvovirus brukes ofte Virkon S som er et bredspektret industrielt desinfeksjonmiddel.
Hunder vaksineres mot CPV med intervaller på tre år. Vaksinen gir ingen fullgod beskyttelse, og også vaksinerte hunder kan bli syke, men de får mildere symptomer. Ved sterkt smittepress kan det vaksineres hyppigere. Tidligere ble det anbefalt årlig vaksinering i Norge.
Sykdommen var vanlig tidlig på 1980-tallet, men er nå sjelden i Norge. Parvodiaré forekommer regelmessig i middelhavslandene og i Øst-Europa. Hunder som medbringes på ferie til sydlige strøk er særlig utsatt for smitte. De senere år er import av gatehunder blitt framhevet som mulig smittekilde.
Sommeren 2012 ble det rapportert om et større utbrudd i Nord-Sverige.
Symptomer
Parvovirus formerer seg i celler som deles, særlig celler i beinmargen, lymfopoietisk vev og tarmepitel i kryptene i tynntarmen (jejunum og ileum). Det første tegnet på sykdom med parvovirus er oppkast og feber. Etterhvert vil hunden få diaré (som kan være blodig) og eventuelt blod i oppkastet. Hos syke hunder er ileusbilde med gassfylte tynntarmer et vanlig røntgenfunn, noe som sammen med oppkast gjør fremmedlegeme til en viktig differensialdiagnose i sykdommens tidlige stadium. På grunn av infeksjon av beinmargen får mange hunder leukopeni (mangel på hvite blodlegemer) i forbindelse med parvodiaré. Disse kan utvikle sekundære infeksjoner fordi immunforsvaret er svekket. Uten behandling vil de fleste hunder som smittes dø av væsketap eller sepsis, men med intensiv veterinærbehandling blir 85 % av hundene friske i løpet av tre til sju dager.
Drektige tisper vil ofte abortere da viruset smitter vertikalt fra tispe til foster. Valper som smittes under drektigheten kan av og til fødes med misdannelser i sentralnervesystemet, som mangelfullt utviklet lillehjerne (cerebellar hypoplasi).
Behandling
Ved virusenteritt gis støtteterapi i form av intravenøs væske, elektrolytter og eventuelt glukose. De fleste hunder som blir syke vil raskt dehydreres og mange vil dø uten intravenøs væskebehandling. Kvalmestillende medisiner (antiemetika) kan brukes mot oppkast. Hunder som er smittet med parvovirus vil ofte ha sterkt nedsatt immunforsvar (panleukopeni) på grunn av suppresjon av beinmargen. Ved blødning til tarm vil det også være fare for at tarmbakterier kommer over i blodbanen, og hunden har ikke immunforsvar som kan bekjempe disse. Septikemi (bakteriell blodforgiftning) er derfor en ganske vanlig komplikasjon ved parvodiaré hos hund. Ved parvodiaré vil det derfor brukes bredspektret antibiotika for å beskytte hunden mot sekundære bakterielle infeksjoner. Selv med veterinærbehandling vil et mindre antall (om lag 10 %) av de syke hundene dø av slike sekunærinfeksjoner.
Omfattende smitteverntiltak i form av isolering av smittede individer og etablering av smittesluse vil alltid være nødvendig. Ved avsluttet behandling må forurensede områder grundig rengjøres og virkoniseres. Alt utstyr som har vært i kontakt med smittede hunder må brennes eller autoklaveres.
Eudranes
Eudranes er en slekt av små, rødlige eller brunlige køllebiller.
Utseende
Små, avlange, lyst brunrøde køllebiller. Kroppen er fint hårete.
Levevis
De voksne billene finnes gjerne i råtnende plantemateriale, som kompost, løvstrø, under bark eller lignende.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i det nordøstlige Australia.
Reductio ad absurdum
Reductio ad absurdum (latin for «tilbakeførsel til det meningsløse»), apagogisk argument (gresk ἀπαγωγή [apagōgē] = «bortledning») eller bevis ved kontradiksjon (latin contradictio = «motsigelse») er en form for bevisførsel i logikken. Beviset går ut på at usannheten av et utsagn er vist når man kan dedusere (avlede) en kontradiksjon (selvmotsigelse) fra dette utsagnet. Sannheten av et utsagn kan bevises indirekte når dette utsagnets negasjon (nektelse) på denne måten kan «føres ad absurdum» (eller «reduseres ad absurdum»).
Formalisering
Utsagnslogisk kan en reductio ad absurdum formaliseres på en av de følgende måtene (der «∧» står for «og», «¬» for «ikke», og «→» for «hvis–så»):
Hvis en kontradiksjon er utledet fra et sett med premisser, viser dette at minst ett premiss er usant; men andre metoder må benyttes for å avgjøre hvilket.
I intuisjonistisk logikk anerkjennes bevisførslene 1 og 3, men ikke 2 og 4.
Varianter
De to første formene er logisk allmenngyldige og kan derfor regnes som tvingende bevis.
Den tredje formen er bare gyldig i den grad det er absolutt sikkert at utledningen representerer en umulighet – men siden empiriske (f.eks. fysiske) utsagn aldri er sikre, kan ikke en reductio ad impossibile regnes som noe bevis i egentlig forstand. «Beviset» er uansett aldri sikrere enn den empiriske kunnskapen som legges til grunn.
Historie
Uttrykket kan spores tilbake til gresk (ἡ ἐις ἄτοπον ἀπαγωγη [hē eis átopon apagōgē] = «reduksjon til det umulige»). Det ble bl.a. brukt av Aristoteles.
Romania under Vinter-OL 1964
Romania under Vinter-OL 1964. Tjuesju sportsutøvere, alle menn, fra Romania deltok i fire grener, bobsleigh, langrenn, skiskyting og ishockey under Vinter-OL 1964 i Innsbruck i Østerrike. Romania, som deltok for sjuende gang i et vinter-OL, vant ingen medaljer. Beste plassering var en femteplass i skiskyting.
Tyrkia under Vinter-OL 1964
Tyrkia under Vinter-OL 1964. Fem mannlige sportsutøvere fra Tyrkia deltok i én sport, alpint, under Vinter-OL 1964 i Innsbruck i Østerrike. Tyrkia, som deltok for femte gang i et vinter-OL, vant ikke noen medaljer. Beste plassering var en 63.-plass i utfor for menn.
Nygårdsparken
Nygårdsparken er en park på 74,2 dekar som ligger på sør- og vestsiden av Nygårdshøyden i Bergen. Vest for parken ligger Møhlenpris og Marineholmen. Oppe på selve høyden grenser parken til Universitetet i Bergen.
Parkens historie
Nygaards Parkselskab ble stiftet av legene Joachim Georg Wiesener og Klaus Hanssen i 1880. Tanken bak parken var å opprette et sted hvor byens beboere kunne spasere og rekreere. Parkselskabet allierte seg blant andre med Brændevinssamlaget og fikk samlet inn pengene som trengtes. Kommunen godkjente prosjektet, og parkens tegninger lå klare i desember 1881. Planene ble bestemt etter en konkurranse vunnet av den danske gartneren Severin Lund-Leiberg. Anlegget ble påbegynt i 1882, og arbeidet ble ledet av Lund-Leiberg. Nedre del av parken ble først åpnet i 1883, mens hele parken ble offisielt åpnet i 1885.
I 1901 fikk parken 100 gullvederbuker og 500 karpefisk i gave av den polske byen Barnówko (Berneuchen). 54 gullvederbuker og 296 karper overlevde reisen og ble utsatt i den nedre dammen. Trolig er denne gaven opphav til alle Norges forekomster av gullvederbuk, som den i Skårsvannet i Kvam kommune. Gullvederbukene i Nygårdsparken døde ut vinteren 1926 eller 1927. Karpene forsvant også, og ingen nye er satt ut etter at parken ble kommunal i 1947. Nygårdsparken var pr 2015 eneste sted i Hordaland der kjernebitere jevnlig er å se.
Bergensutstillingen
I 1898 forvandlet bergensutstillingen Nygårdsparken til et utstillingsområde, der folk mot å betale 50 øre i inngangspenger, kunne besøke en dyrepark, en selpark, en botanisk hage, se gjenstander fra Fridtjof Nansens polferd, drikke kaffe i Frieles paviljong der man også delte ut porselenskopper til gjestene, eller ta heisen til topps i Wisbech & Meinichs «Udsigtstaarn med elektrisk Personelevator». Heisføreren stilte i uniform, og trolig var dette den første heisen i Bergen. Norges første personheis ble nemlig fremstilt samme år, ved Wisbechs fabrikk i Kristiania.
Utstillingen ble åpnet 16. mai 1898 av kronprins Oscar Gustaf Adolf og ordfører Christian Michelsen.
Flora
Vegetasjonen i parken består av trær og åpne gressplener som spiller på lag med stedets topografi. Trærne blir brukt både i bestand og som solitærtrær og skaper ulike rom og stemninger. Parken har i dag rundt 330 løvtrær og 50 bartrær. Artene hestekastanje (Aesculus), bøk (Fagus) og lind (Tilia) er mest dominerende. Mange av disse løvtrærne ble plantet allerede på 1880-tallet. Som et viktig tilskudd til parken forærte Rasmus Meyer mange rhododendron og himalaiaseder i 1916. Utvalget av arter i parken er karakterisert som tidstypiske i Nord-Europa og preget av den tyske planteskolestilen, der spesielle avarter av de vanligste løvtrærne ble funnet ute i naturen og dyrket fram på planteskolene. I Nygårdsparken finner man mange slike trær med spesiell vekstformer, bladform eller -farger, som fliketbladet lind, broketbladet lønn, rødlønn, blodbøk, søyleeik og pyramidealm. Typisk for stilen er også hengeformer som formeres ved poding. Eksempler på hengeformer i parken er henge- og paraplyalm. Ett av parkens mest sjeldne trær er en hengehassel.
Parken i nyere tid
Nygaards Parkselskab stod for driften av parken frem til Bergen kommune overtok ansvaret i 1947. Parken har tjent mange funksjoner, blant annet som utstillingsområde, og har vært brukt til konserter og forskjellige underholdningsarrangementer.
Nygårdsparkens åpne narkotikascene
Siden slutten av 1960-tallet hadde Nygårdsparken har vært en åpen narkotikascene i Bergen, noe som gjorde den til landets eldste åpne narkotikamarked. Den øvre, nordøstre delen av parken var dominert av rusbrukere. Beboere rundt parkområde samt initiativtakere for en opprustning av parken kritiserte sterkt bystyret i Bergen for å la rusbrukere bruke parken som et tilholdssted. Det ble knyttet debatt til hvorvidt politikerne skulle forsøke å flytte rusbrukerne bort eller beholde situasjonen hvor en stor del av den synlige rusmiddelmisbruken var konsentrert i parken.
I august 2014 ble nordre del av Nygårdsparken stengt. Etter omfattende rehabilitering av veier og vegetasjon samt bygging av paviljong med kafé ble første byggetrinn på nye Nygårdsparken gjenåpnet 9. september 2017. Bergen kommune har brukt 25 millioner kroner på prosjektet. Rusmiljøet flyttet til andre deler av byen, blant annet til bydelsomfattende tiltak og Strax-huset.
Nygårdsparken barnehage
Bergen kommune vedtok i 2007 å etablere en midlertidig barnehage i Nygårdsparken. Barnehagen åpnet januar 2008 og ble godkjent for 3 år etter man fikk brukstillatelse. I desember 2009 vedtok bystyret i Bergen kommune at barnehagen skulle bli permanent. Etter at Bergen kommune ga seg selv dispensasjon for forlengelse av driften av den midlertidige barnehagen ble de stevnet av en nabo. Kommunen arbeider nå med en ny reguleringsplan for å kunne etablere en permanent barnehage i tilknytning til den tidligere gartnerboligen i parken. Hordaland fylkeskommune har uttalt seg kritisk til planene som vil forringe parkens nasjonale kulturminneverdi. Etter at den midlertidige tillatelsen til barnehagen gikk ut 31.12.2013, søkte kommunen seg selv om å få lov til å fortsette å drifte barnehagen midlertidig frem til 31.12.2017.
Fredning
Etter at Bergen kommune startet riving av de autentiske smijerngjerdene i parken, ble arbeidet stoppet av Hordaland fylkeskommune. På tross av innsigelsene valgte Bergen kommune å forsette arbeidet som var igangsatt. 29. april I 2011 vedtok Hordaland fylkeskommune å midlertidig frede hele Nygårdsparken. 19. mai 2011 påklaget Bergen kommune vedtaket om midlertidig fredning til Riksantikvaren. I klageavgjørelsen fra 27. september 2012 innskrenket Riksantikvaren den midlertidige fredningen til kun å omfatte det autentiske smijernsgjerdet rundt parken. I sitt vedtak la Riksantikvaren til grunn at fylkeskommunen eventuelt ville fatte nye vedtak om midlertidig fredning, om kommunens fremtidige tiltak ble vurdert å kunne true parkens kulturminneverdier, samt at fylkeskommunen ville varsle oppstart av en regulær fredningssak for parken som helhet.
I desember 2013 ble oppstart av fredning varslet, til nye protester fra politisk ledelse i Bergen kommune. Parkens originale gjerder mot Thormøhlens gate ble restaurert og reetablert sommeren 2014.
Opprustning av nedre del
Byrådet vedtok i oktober 2020 at parkens nedre del som består av 43 dekar skal rustes opp.
Arbeidet innebærer grunnarbeider, utbedring av gressarealer, vegetasjon og beplantning, rehabilitering av veier, trapper og plasser, offentlig toalett, belysning, møblering og etablering av ny fontene. Videre skal området rundt Gartnerboligen oppgraderes, og det skal etableres nytt leke- og aktivitetsområde.
En del av arbeidet innebærer å tømme og renske opp i bunnmassene i Langedammen, samt å flytte ål som bor i dammen, til Gravdalsvannet. I 2013 ble det tatt opp hele seksti ål i parken, men det var kjent at noen ble tilbake, og pr 30. mars 2022 var 29 ål hentet opp for omplassering.
Arbeidet skal etter planen stå ferdig i løpet av 2022. Prisen er beregnet til 67 millioner kroner, og alle løsninger skal gjøres i tett samarbeid med byantikvar og fylkeskonservator.
Evaniidae
Evaniidae er en gruppe som hører til blant parasittvepsene og er en familie i ordenen vepser. Det er en forholdsvis artsfattig familie med rundt 400 kjente arter fordelt på omtrent 20 slekter. Vi har trolig bare én art i Norge.
Utseende
Små til middelsstore, vanligvis mørke snylteveps. De hører til gruppen Evanioidea som kjennetegnes ved at bakkroppen (gaster) er festet høyt oppe på propodeum (som egentlig er første bakkroppsledd, men ser ut som en del av thorax). Antennene er lange og trådformede. Forkroppen (thorax) er noe flattrykt fra sidene og virker svært stor på grunn av den lille bakkroppen. Bakkroppen (gaster) er påfallende liten og oval, festet med en tynn stilk (et smalt andre bakkroppsledd) nær overkanten av propodeum. Bakbeina er lange og kraftige.