cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lærer i verdensrommet
Programmet skulle forsøkes på nytt etter årtusenskiftet. Morgan ble valgt ut av NASA som romfartslærer i en spesiell romlærergruppe som skal gjennomgå den samme astronaututdanningen som andre astronauter. Sean O'Keefe, NASAs toppsjef kunngjorde 12. desember 2002 at Barbara Morgan skulle få gjennomføre sin ferd i november 2003 med STS-118 til den internasjonale romstasjonen.
Også dette gikk i vasken når romferga Columbia forulykket på vei ned til jorda 1. februar 2003.
Nå er Morgan på ny klar for en tur til verdensrommet i romfergeferd nummer STS-118, som etter planen skal foretas fra 7. august 2007.
Foton
Foton er i kvantemekanikken et kvant av elektromagnetisk stråling. Det er dermed en partikkel med bestemte egenskaper. Fotoner beveger seg alltid med konstant fart lik lysets hastighet. Det var Albert Einstein som gjennom sine studier av sort stråling på begynnelsen av 1900-tallet kom frem til at lys hadde egenskaper som om de var partikler med bestemt energi og impuls. Albert Einstein bygget videre på Max Plancks arbeid i det som senere skulle bli kjent som kvantemekanikk. Dette ble eksperimentelt verifisert rundt 1923 ved Compton-spredning. Fotonet betegnes ved den greske bokstaven γ (gamma), da det tidlig viste seg at den radioaktive gammastrålingen var elektromagnetisk stråling med meget høy energi.
Fotonet var den første, kjente «kvantepartikkel» som har både bølge- og partikkelegenskaper. Derfor ble det snart stilt spørsmål om vanlige partikler også ville ha bølgeegenskaper. Det førte i 1924 at Louis de Broglie foreslo at også elektronet kunne beskrives som en materiebølge. Kort tid deretter fant Erwin Schrödinger den riktige bølgeligningen som gjelder for alle partikler. En fullstendig kvantemekanisk beskrivelse av fotonet ble gitt av Paul Dirac i 1927. Dette arbeidet markerte begynnelsen på moderne kvantefeltteori som beskriver alle elementærpartikler.
Navnet foton kommer fra gresk phos for «lys». Det er den amerikanske kjemikeren Gilbert N. Lewis som vanligvis blir gitt æren for å ha foreslått dette i 1926. Men på 2010-tallet ble det påvist at navnet var allerede lansert av andre flere år tidligere.
Egenskaper
Etter at den tyske fysiker Max Planck hadde forklart egenskapene til sort stråling i 1900 ved å innføre sitt virkningskvantum h , gikk Albert Einstein i gang med å studere denne strålingen nærmere, basert på sin forståelse av termodynamikk og statistisk mekanikk. Han fant da ut at energien til elektromagnetisk stråling som tidligere var beskrevet som kontinuerlige bølger, også kunne beskrives som om den var fordelt på diskrete kvant med energi. Har strålingen frekvensen ν, vil et slikt lyskvant ha energien E = hν .
På dette viset gikk Einstein lengre i sine antagelser enn Planck opprinnelig hadde gjort ved utledning av sin strålingslov. Der hadde han antatt at det var kun de materielle oscillatorene i veggene som omsluttet strålingen, som var kvantiserte. Selve strålingen skulle betraktes som kontinuerlige bølger. Dette klassiske bildet ville Einstein forkaste. Med denne nye forståelsen kunne han i 1905 forklare den fotoelektriske effekten. For dette arbeidet ble Einstein i 1921 tildelt nobelprisen i fysikk.
Impuls
Lyskvantet til Einstein var i begynnelsen ikke noen partikkel i vanlig forstand. Fortsatte studier av varmestråling og betydningen av Plancks strålingslov overbeviste Einstein om at et lyskvant med frekvens ν også måtte tilskrives en impuls p = hν/c = h/λ . Her er c lyshastigheten og λ = c/ν er bølgelengden til strålingen. Impulsen er en vektor p som er rettet langs retningen som den tilsvarende bølgen beveger seg langs.
Dette resultatet kom han frem til ved å tenke seg utsendelse av et lyskvant fra en enkel partikkel. Selv om lyskvantet har energien E = hν, kunne den i prinsippet bli sent jevnt ut i alle retninger. Men for at strålingen skulle forbli i termisk likevekt med partiklene, viste han at det var nødvendig at energien var konsentrert i en bestemt, men vilkårlig retning. Partikkelen som sender ut lyskvantet, får da en rekyl som betyr at lyskvantet har akkurat denne impulsen p = h/λ .
Masse
Energi og impuls for en partikkel med masse m, er alltid forbundet ved den generelle formelen
fra den spesielle relativitetsteorien. For fotonet er E = pc som derfor betyr at fotonet har null masse. Ved bruk av kvantemekanikk kunne Paul Dirac i 1927 gi en konsistent beskrivelse av alle egenskaper ved fotonet og dets vekselvirkning med materie. Dette var første formulering av hva som i dag kalles kvanteelektrodynamikk. Det ble nå klart at fotonet ga opphav til elektriske og magnetiske krefter mellom materiepartikler med elektrisk ladning. At massen var nøyaktig lik null, medførte at disse kreftene fikk lang rekkevidde. Dette kommer til uttrykk bl.a. i Coulombs lov som beskriver hvordan kraften avtar mellom to ladninger.
Spinn og statistikk
En lysbølge kan være planpolarisert på to måter. Det består i at det elektriske feltet i bølgen peker i en av to ortogonale retninger som begge står vinkelrett på bølgens forplantningsretning. Når bølgen er sirkulært polarisert, roterer den elektriske vektoren med eller mot viserne på en klokke med urskiven vinkelrett på denne retningen. I den kvantemekaniske beskrivelsen tilsvarer dette at fotonet som bølgen beskriver, er en partikkel med spinn S = 1. Men siden fotonet har null masse og derfor ikke noe hvilesystem, må spinn-vektoren S kun peke enten langs impulsen p eller i motsatt retning. I det første tilfellet sier man at fotonet er høyrevridd, i det andre tilfellet er det venstrevridd.
Fra arbeidet til Dirac ble det også klart at fotonet er et boson som oppfyller Bose-Einstein-statistikk. Mange fotoner med samme frekvens vil da kvantemekanisk foretrekke å opptre i samme tilstand. Dette utnyttes i en laser som produserer koherent lys.
Lys
I sitt store verk Opticks argumenterte Isaac Newton for at lys måtte bestå av små partikler eller «korpuskler». Denne teorien ble etter hvert erstattet med teorier basert på bølger i en eter som til slutt fikk sin endelige utforming i Maxwells elektromagnetiske teori. Etter etableringen av kvantemekanikken ble det klart at partikler kan tilordnes bølgeegenskaper og noen fenomen som den fotoelektriske effekten viser at lys består av fotoner.
Denne innsikten har i nyere tid ledet Richard Feynman til å beskrive lys fundamentalt som bestående av fotoner. Et argument er å betrakte lys som sendes mot en flate som består av veldig små fotoceller. Når lysintensiteten blir tilstrekkelig lav, vil disse tennes én og én og ikke flere samtidig. Det viser at energien i strålingen befinner seg i små, lokaliserte pakker. Hvert slikt masseløst foton er en partikkel bortsett fra at den beveger seg ifølge kvantemekanikkens lover istedenfor etter Newtons lover. En slik beskrivelse kan likevel forklare de klassiske bølgefenomenene som interferens og diffraksjon.
Gaugebosoner
Når man går nærmere inn i elektromagnetisk teori for å forstå hvorfor massen til fotonet er nøyaktig lik null, finner man ut at det skyldes at teorien er invariant under gaugetransformasjoner. Teorien er derfor en gaugeteori. Mer kompliserte versjoner av slike teorier beskriver andre gaugebosoner som gir opphav til krefter mellom partiklene i atomkjernen.
Elektrosvake bosoner
På 1960-tallet ble det klart at den elektromagnetiske kraften formidlet av fotonet, hadde mange likhetspunkter med den svake kjernekraften. Det lyktes Sheldon Glashow, Abdus Salam og Steven Weinberg å utvikle en enhetlig teori for begge disse kreftene. De to kreftene betegnes i dag med det felles navnet elektrosvake vekselvirkninger. Det masseløse fotonet inngår her sammen med de tre massive gaugebosonene Z 0, W + og W -. De har masse på grunn av Higgs-mekanismen og formidler den svake kjernekraften. På samme måten som fotonet har de også spinn S = 1. For disse arbeidene ble de tre fysikerne i 1979 tildelt nobelprisen i fysikk.
Sterke bosoner
Den sterke kjernekraften som holder protonene og nøytronene på plass i atomkjernen, formidles av et gaugeboson som kalles for gluon. Det har også spinn S = 1 og er masseløst som fotonet. Men i motsetning til fotonet, har gluonet en slags ladning. Dette er ingen elektrisk ladning, men en blanding av de tre fargene til kvarkene. For gluonet kan denne blandingen opptre i åtte forskjellige valører. Siden gluonene har slike fargeladninger, virker det krefter mellom dem som formidles ved utveksling av andre gluoner. På 1970-tallet lykkes det å finne en meget elegant, men matematisk komplisert gaugeteori for disse partiklene. Det er en utvidelse av kvanteelektrodynamikk (QED) som gjelder for fotoner og elektroner, til kvantekromodynamikk (QCD) som beskriver hvordan kvarker og gluoner vekselvirker.
Phaedimini
Phaedimini er en gruppe av biller som hører til underfamilien gullbasser (Cetoniinae) i den artsrike gruppen Scarabaeoidea.
Utseende
Middelsstore (gjerne 20-30 millimeter), litt avlange, mer eller mindre metallisk fargede gullbasser. Hannene har hornlignende utvekster både på hodet og pronotum, disse kan være ganske lange hos noen arter og går mot hverandre slik at de danner en klype. Beina er temmelig slanke.
Levevis
Hannenes utseende, med forlengede forbein og horn på hodet, tyder på at de kjemper om hunnene.
Utbredelse
De fleste av artene lever i Sørøst-Asia.
Colbún vannkraftverk
Colbún vannkraftverk er en demning med et vannkraftverk i Chile. Dette anlegget har en totalt installert effekt på 400 MW, ble påbegynt i 1978 og stod ferdig utbygd i 1985.
Bujnaksk
Bujnaksk (russisk: Буйна́кск) er en by i Republikken Dagestan i Russland. Den ligger ved bredden av elva Sjura-Ozen nær foten av Kaukasusfjellene, rundt 35 km sørvest for Makhatsjkala. Innbyggertall: 61 437 (folketelling 2002).
Den ble grunnlagt i 1834 som den befestede utposten Temir-Khan-Sjura (russisk: Темир-Хан-Шура), nær ruinene av middelalderens Balanjar. Bystatus ble innvilget i 1866. I 1920 var den senteret for den kortlivde Fjellrepublikken Nord-Kaukasus. 13. november 1920 erklærte den russiske regjeringen Dagestans autonomi under kongressen for de Dagestanske folk, som fant sted i Temir-Khan-Sjura. I 1922 ble bynavnet endret til Bujnaksk til ære for den revolusjonære Ullubij Bujnakskij.
I mai 1970 ble Bujnaksk sterkt skadet i et jordskjelv.
The Swan
The Swan var et historisk engelsk teaterbygg i Southwark i London, som ble bygget i årene mellom 1594 og 1596, i løpet av den første halvpart av William Shakespeares karriere. Det var det fjerde av rekke større offentlige teaterhus i London, etter James Burbages The Theatre (1576) og The Curtain (1577), og Philip Henslowes The Rose (1587–1588).
The Swan var lokalisert på vestsiden av Bankside-distriktet i Southwark, på andre siden av elven Thames fra City of London. Det lå på det nordøstlige hjørnet av eiendommen Paris Garden som Francis Langley hadde kjøpt i mai 1589, øst for herskapshuset, og med rundt 140 meter sør for Paris Gardens trapper ved elvebredden. Langley fikk teateret bygd ganske sikkert i årene 1595-1596.
Da det var nytt var The Swan (= Svanen) utseendemessig det mest imponerende av eksisterende teatre i London. Johannes De Witt, en hollender som besøkte London en gang i 1596 ga en beskrivelse av The Swan i hans bok Observationes Londiniensis. Oversatt fra latin identifiserte hans beskrivelse teaterhuset som «det fineste og største av Londons teatre», med en kapasitet på 3000 publikumere. Det ble bygget i flintstein, og den dens støttesøyler i tre var så dyktig malt at «de ville lure selv den mest skarpsindig tilskuer til å tro at var av marmor», noe som ga bygget en «romersk» framtoning. De Witt tegnet også en skisse av teaterbygget hvor originalen er gått tapt, men en kopi ved Arendt van Buchell er bevart og er det eneste tegningen av et elisabethansk teaterbygg som eksisterer. Om teaterselskapet Lord Chamberlain's Men spilte på The Swan sommeren 1596 er ikke sikkert var de da skuespillerne på tegningen. Da Henslowe bygget det nye Hope Theatre i 1613, fikk han snekkerne til å kopiere The Swan heller enn hans eget opprinnelige teater The Rose som da må ha synes gammeldags og utdatert i sammenligning.
I 1597 huset The Swan teaterselskapet Pembroke's Men som satte opp det beryktede skuespiller The Isle of Dogs (Bikkjene på øya) av Thomas Nashe og Ben Jonson hvor innholdet var fornærmelig eller opprørende av grunner som nå er ukjente. Jonson ble satt i fengsel sammen med skuespilleren Gabriel Spenser, og andre. Langley som allerede var i vanskeligheter med kongens råd over andre grunner må ha blitt utsatt for fare etter å tillate sitt teater å sette opp stykket på tross av en kongelig ordre om at alle forestillinger skulle opphøre og alle teatre revet. Denne ordren må ha vært rettet mot Langley alene, andre selskaper, som Lord Chamberlain's Men og Admiral's Men, blitt gitt tillatelse å kunne opptre på nytt i oktober.
På grunn av kongens råd og byens råd var interessert i å begrense antallet skuespillerselskaper i London og på grunn av det var overflod av takløse teatre i byen ble The Swan det eneste som periodisk huset drama. Sammen med The Isle of Dogs, det mest berømte stykket som hadde premiere på The Swan, var Thomas Middletons A Chaste Maid in Cheapside (En kysk pike i Billigby), framført av den nylig sammenslåtte selskapet av Lady Elizabeth's Men og Children of the Queen's Revels (troppen hadde blitt assosiert med The Blackfriars Theatre før 1608) i 1613. Teateret tilbød annen populær underholdning som konkurranser i storskrytning og bjørnekamp. Ved 1632 derimot var teateret blitt revet.
Pro bono publico
Pro bono publico, vanligvis forkortet til pro bono, er et latinsk uttrykk som betyr «for det offentlige gode». Uttrykket brukes om arbeid som utføres frivillig og ubetalt som en tjeneste til det offentlige samfunnet.
I motsetning til annet frivillig arbeid og dugnadsarbeid, innebærer pro bono at fagfolk tilbyr sine spesialiserte ferdigheter eller tjenester gratis til folk som ikke normalt har råd til dem. Det er særlig vanlig i den juridiske profesjonen at advokater vil påta seg å representere eller gi råd til personer som blir ansett som trengende eller i saker som advokaten oppfatter som viktige. Et advokatfirma vil ofte ha som politikk å utføre en viss mengde pro bono-arbeid.
NGC 2440
NGC 2440 er en planetarisk tåke som ligger rundt 3,600 lysår unna jorden i stjernebildet Akterstavnen. Den hvite dvergen som ligger i midten av tåken har en overflatetemperatur på nesten 200,000 °C, og er med det en av de varmeste hvite dvergene som en kjenner til.
Phryganeidae
Phryganeidae er en gruppe (familie) av insekter som hører til ordenen vårfluer (Trichoptera). Larvene lever i ferskvann. De voksne lever ikke langt fra vannet de vokser opp i. Denne familien omfatter de største og mest oppsiktsvekkende vårfluene i den norske faunaen.
Utseende
Middelsstore til store (vingespenn opp til minst 75 mm) vårfluer. denne familien omfatter de største vårfluene i den norske faunaen, den gråspraglete Phryganea grandis og den sommerfugl-lignende Semblis phalaenoides. Vingene er store og forholdsvis brede. Hos slekten Semblis er forvingene gulaktige med store, svarte flekker, disse vårfluene kan minne mye om sommerfugler. Andre arter har nettmønstrede vinger (blant andre Oligostomis reticulata). Forbeina har to sporer, mellom- og bakbeina fire. De har punktøyne (ocelli) og maksillarpalpene er fire-leddete hos hannene, fem-leddete hos hunnene.
Levevis
Larvene til Phryganeidae lever i stillestående eller saktestrømmende ferskvann. Noen arter er planteetere, andre er rovdyr som lever av små ferskvannsdyr. Larvene bygger sylindriske hus av plantedeler, som ofte er arrangert i et regelmessig spiralmønster.
Utbredelse
Phrygaenidae finnes bare på den nordlige halvkulen.
Caterpie
Caterpie er en fiktiv art fra Pokémon-universet av typen Bug.
Den utvikler til Metapod ved level 7, som igjen utvikler seg til Butterfree ved level 10.
Caterpie er en grønn pokémon, som ser ut som en larve. Den har to par føtter, som er utstyrt med sugekopper, noe som lar den klatre oppover skråplan og vegger. På hodet har den en rød antenne som slipper ut en fryktelig stank hvis den blir rørt, for å skremme vekk fiender. Den har to store øyemønstere på hodet, disse for å skremme vekk fiender. I tillegg kan den gjemme seg blant løv med samme farge som seg selv. Caterpie har en voldsom appetitt, den kan spise løv større enn seg selv på kort tid.
I Pokémon-tegneserien er Caterpie den første pokémonen Ash Ketchum fanger.
Navnet Caterpie kan være en korrupsjon eller forkortelse av order caterpillar (larve)
São Jorge do Patrocínio
São Jorge do Patrocínio er en kommune i delstaten Paraná i sørregionen av Brasil.
Alpefiolslekten
Alpefiolslekten (vitenskapelig navn: Cyclamen) er en slekt av flerårige planter i fredløsfamilien. Den har 23 arter i Europa, Vest-Asia og Nord-Afrika. Blomstene har tilbakebøyde kronblad og sitter på lange stilker som vokser opp fra en stor stengelknoll. Bladene er hjerteformet og kan være avrundet eller flikete, og har i de fleste tilfeller et mønster av flekker. Bladene vokser også rett opp fra stengelknollen. Etter blomstring danner blomsterstilken en spiral eller bue som legger frøkapslene ned på bakken. Frøene har et klissete belegg og har maurspredning. Maurene tar med seg frøet til bolet og spiser belegget, men kasserer selve frøet.
Navnet Cyclamen er fra gresk kyklos som betyr rund, sirkelformet. Dette henviser til den runde knollen. Via latin har k'en blitt til c som vanligvis uttales s foran e, i og y fra middelalderen av. Dioscorides og Theokritos omtaler knollene som grisefor som skulle gi flesket en god smak.
Bruk av alpefiol
Medisinsk bruk av alpefiol-artene går tilbake til oldtiden, den anbefales som avføringsmiddel blant mye annet. Men den er svært giftig, og Urtekilden advarer mot å bruke den innvortes. Den har imidlertid vært brukt til å lage nesespray mot blokkerte luftveier og som homøopatimiddel i nyere tid. Det viktigste virkestoffer er saponinet cyclamin, dødelig dose angis til 8 g av knollene.
Griser kan spise alpefiol uten å forgiftes, derfor kalles Cyclamen hederifolium "sowbread"(purkebrød) på engelsk.
En annen tradisjonell anvendelse er til fiskefangst, siden giftstoffet lammer fisk selv i små mengder. Dette er kjent fra Sicilia blant annet. Dioscorides nevner også at plantene har vært brukt som pilegift.
Abédi Pelé
Abédi Pelé (egentlig Abédi Ayew; født 5. november 1964 i Domé) er en ghanesisk tidligere fotballspiller. Han var angrepsspiller, og ble kåret til Årets fotballspiller i Afrika i 1991, 1992 og 1993.
STS-51-L
STS-51-L var den 25. romfergeferden i det amerikanske romfergeprogrammet og den tiende og siste for romferga «Challenger». Ferden startet med oppskyting 28. januar 1986 klokka 11.38 lokal tid fra oppskytingsrampe 39B ved John F. Kennedy Space Center i Florida. Kort tid etter oppskytingen eksploderte den eksterne drivstofftanken, og hele mannskapet omkom.
Oppdrag
Oppdraget til ferden var å plassere to satellitter i bane; TDRS-2 (Tracking Data Relay Satellite 2) og SPARTAN-203 (en frittflyvende modul som skulle benyttes for å observere fenomener i tilknytning til Halleys komet ved hjelp av to ultrafiolette spektrometere, samt to kamera). CHAMP-programmet (Comet Halley Active Monitoring Program) skulle gjentas senere.
Marche-en-Famenne
Marche-en-Famenne er en kommune og by i Belgia. Marche-en-Famenne ligger i provinsen Luxembourg i regionen Vallonia. Kommunen, som har et areal på 121.40 km², hadde pr. 1. januar 2006 16,994 innbyggere, noe som gir en befolkningstetthet på 140 innbyggere pr. km². Kommunen består av sju delkommuner: Marche-en-Famenne, Aye, Hargimont, Humain, On, Roy og Waha.
STS-51-L
Ferden
Ferden forløp normalt til å begynne med. På grunn av lave temperaturer sviktet begge tetningsringene i den høyre faststoffraketten og slapp gjennom forbrenningsgasser i form av stikkflammer. Dette førte til at den eksterne drivstofftanken som inneholdt oksygen og hydrogen i flytende form, eksploderte 73 sekunder etter at fergen tok av. Eksplosjonen ødela «Challenger», og hele mannskapet omkom.
Besetning
Christa McAuliffe skulle tatt del i TISP-programmet (Teacher in Space Project, eller Lærer i verdensrommet) og ledet to klassetimer fra verdensrommet. Siden hun var den første læreren som skulle ha deltatt i romfergeprogrammet som astronaut, ble det plassert et symbolsk eple etter hennes navn i ferdemblemet.
Ronald «Ron» McNair hadde før ferden arbeidet med den franske komponisten Jean Michel Jarre med et stykke kalt for «Rendez-vous VI». McNair hadde tatt med seg en saksofon for å spille inn det første musikkstykket i rommet. Etter katastrofen døpte Jarre om stykket til «Ron's Piece».
Kiziljurt
Kiziljurt (russisk: Кизилю́рт) er en by i Republikken Dagestan i Russland. Den ligger ved elva Sulak, rundt 60 km nordvest for Makhatsjkala. Innbyggertall: 30 264 (folketelling 2002), 33 682 (folketelling 1989).
Den ble grunnlagt i 1963 ved en sammenslåing av arbeidsbosetningene Kiziljurt, Bavtugaj (russisk: Бавтугай) og Sulak (russisk: Сулак).
Slaget ved Arginusai
Slaget ved Arginusai fant sted i 406 f.Kr. under Peloponneskrigen rett øst for øya Lesbos. En athensk flåte ledet av åtte stragoi beseiret en spartansk flåte under Kallikratidas. Slaget fulgte en spartansk seier som førte til at en athensk flåte under Konon ble lagt under blokade i Mytilene. For å unnsette Konon samlet athenerne en styrke satt sammen av hovedsakelig nybygde skip bemannet av uerfarne mannskap. Denne uerfarne flåten var dermed taktisk underlegen den spartanske, men dens kommandanter klarte å snu dette problemet ved å bruke nye og uortodokse taktikker som gjorde at athenerne klarte å sikre en dramatisk og uventet seier.
Opptakt
Kallikratidas ble i 406 utnevnt til navark for den spartanske flåten og erstattet Lysander. Kallikratidas var en tradisjonalistisk spartaner som ikke stolte på persisk innflytelse og nølte med å be om hjelp fra den persiske prins Kyros som hadde vært en ster støttespiller for Lysander. Dermed var Kallikratidas tvunget til å samle flåten sin og midlene ved å be om bidrag fra Spartas allierte blant de greske byene i regionen. På denne måten samlet han en flåte på rundt 140 triremer. Konon hadde kommandoen for den athenske flåten ved Samos. Han hadde problemer med moralen blant sine sjømenn og kunne derfor ikke bemanne mer enn 70 av de mer enn 100 triremene han hadde under sin kommando.
Da Kallikratidas hadde samlet sin flåte, seilte han mot Methymna på Lesbos som han beleiret og stormet. Fra Methymna kunne han dra for å erobre resten av Lesbos som ville rydde veien for ham slik at flåten kunne bevege seg til Hellespont, hvor han kunne avskjære den livsviktige athenske kornforsyningen. For å forsvare Lesbos var Konon tvunget til å flytte sin tallmessig underlegne flåte fra Samos til Hekatonnesi–øyene nær Methymna. Da Kallikratidas angrep ham med en flåte som hadde vokst til 170 skip, ble Konon tvunget til å flykte til Mytilene hvor han ble lagt under blokade med sin flåte etter å ha mistet 30 skip i en trefning i inngangen til havnen. Konon var beleiret, og han var handlingslammet overfor den overlegne styrken som omringet ham. Han klarte så vidt å få et budbringerskip ut til Athen for å overbringe nyhetene om hans problemer.
Da budskipet nådde Athen med nyhetene om Konons situasjon, kastet ikke forsamlingen bort tiden, men godkjente ekstreme tiltak for å bygge og bemanne en unnsetningsstyrke. Gullstatuene av Nike ble smeltet ned for å bekoste byggingen av skipene, og slaver og metoiker ble innrullert som mannskap i flåten. For å sikre en stor og lojal gruppe mannskap, gikk athenerne til det radikale steget å gi borgerskap til tusenvis av slaver som var roere i flåten. Over hundre skip ble forberedt og bemannet gjennom disse tiltakene, og bidrag fra allierte skip hevet flåtens størrelse til 150 triremer etter at den nådde Samos. På svært uortodokst vis ble flåten ledet av åtte generaler i fellesskap. Disse var Aristokrates, Aristogenes, Diomedon, Erasinides, Lysias, Perikles, Protomakos og Thrasyllos.
Rapel vannkraftverk
Rapel vannkraftverk som skapes av Rapel-demningen er en demning med et vannkraftverk i elva Tinguiririca, ei sideelv til Cachapoal i det sentrale Chile. Det ligger 19 km nord for bykommunen La Estrella, provins Cardenal Caro, i regionen O'Higgins.
Dette anlegget har en totalt installert effekt på 275 – 377 MW, ble påbegynt i 1960 og stod ferdig utbygd i 1968.
Demningen er en betong buedam som er 112 meter høy og 350 meter lang. Reservoaret Rapelsjøen inneholder inntil 700 millioner m3 vannmasser, og har et areal på
Slaget ved Arginusai
Opptakt
Den athenske flåten seilte fra Samos til Arginusaiøyene på den andre siden av Kapp Malia på Lesbos, hvor de slo leir for kvelden. Kallikratidas som hadde seilt sør til Malia med nesten hele flåten sin da han hørte om de athenske bevegelsene, oppdaget deres signalbål og planla å angripe dem om natten, men ble forhindret av en tordenstorm. Han ble dermed tvunget til å vente med angrepet sitt til morgenen etter.
Slaget
Ved daggry dagen etter førte Kallikratidas sin flåte ut for å møte athenerne. Han hadde 140 skip mot athenernes 150, siden han lot 50 være igjen for å holde øye med Konon ved Mytilene. For første gang i krigen var de spartanske mannskapene og kommandantene mer erfarne enn sine athenske motstandere siden athenernes beste mannskap hadde vært til sjøs med Konon. For å oppveie spartanernes overlegne evner og manøvrerbarhet, brukte de athenske kommandantene flere nye og oppfinnsomme taktikker. For det første ble den athenske flåten delt i åtte autonome divisjoner, hver ledet av en av generalene. For det andre satte de opp flåten i en dobbel linje i stedet for den tradisjonelle enkle linjen for å hindre spartanerne fra å bruke manøvren kjent som diekplovs, hvor triremene stormet inn i et hull mellom to fiendtlige skip og snudde for å treffe en av dem i siden. Dersom spartanerne forsøkte dette, ville et skip fra den andre linjen kunne bevege seg opp for å angripe det spartanske skipet.
Da athenerne rykket frem, utvidet de sin venstre flanke ut mot sjøen for å komme på utsiden av spartanerne. De tallmessig overlegne athenerne kombinert med taktikkene de hadde satt i verk, skapte en farlig situasjon for spartanerne, og Kallikratidas' styrmann rådet ham til å trekke seg tilbake uten å gå i kamp, men navarken insisterte på å fortsette fremrykningen. Han delte sin styrke i to og møtte trusselen av å bli omringet. Harde kamper fulgte en stund, men til slutt ble Kallikratidas drept mens han ledet spartanernes høyre flanke. Han ble drept da skipet hans ble rammet av et fiendtlig skip, og motstanden på høyre flanke kollapset. Venstre flanke fortsatte å gjøre motstand lenger, men var ikke i stand til å stå imot hele den athenske flåten og sluttet seg snart til den høyre flanken på flukt. Spartanerne mistet rundt 70 skip, mens athenerne mistet 25.
Etterspill
I det umiddelbare etterspillet til slaget, måtte de athenske kommandantene bestemme seg for hvilken av flere oppgaver de skulle fokusere på. Konon var fremdeles blokkert ved Mytilene av 50 spartanske skip, og en betydelig aksjon mot de skipene kunne føre til deres ødeleggelse før de fikk muligheten til å slutte seg til restene av flåten til Kallikratidas. Men samtidig var det overlevende fra de 25 athenske skipene som sank eller ble satt ut av drift i slaget i sjøen utenfor Arginusaiøyene. For å ta seg av begge disse oppgavene, bestemte generalene seg for at alle åtte skulle seile med hoveddelen av flåten til Mytilene, hvor de skulle forsøke å unnsette Konon, mens trirarkene Thrasybulos og Theramenes skulle bli igjen med en mindre avdeling for å redde overlevende. Men begge disse oppdragene ble forhindret av den plutselige ankomsten til en storm som drev skipene tilbake til havnen. Den spartanske flåten ved Mytilene unnslapp, og det viste seg vanskelig å redde de druknende sjømennene.
I Athen ble folkets lettelse over denne uventede seieren raskt underlagt en bitter retorisk kamp over hvem som var ansvarlig for at sjømennene ikke ble reddet. Da generalene hørte at folket var i harnisk for den feilslåtte redningsaksjonen, antok de at Thrasybulos og Theramenes som allerede hadde dratt tilbake til byen, var ansvarlige, og i henhold til dette ble det sent brev til forsamlingen som la skylden for katastrofen på de to trirarkene. Trirarkene lyktes i å svare på anklagene som ble ført mot dem, og folkets raseri vendte seg nå mot generalene. De åtte generalene ble avsatt fra sitt embete og beordret til å dra hjem til Athen for å stilles for retten. To av dem, Aristogenes og Protomakos, flyktet, men de andre seks dro hjem. De ble fengslet da de ankom byen, og en av dem, Erasinides, ble ført for retten og dømt på flere punkter som involverte uprofesjonell oppførsel i embetet. Denne rettssaken kan representere et forsøk fra generalenes fiender på å teste farvannet, siden Erasinides som hadde foreslått å forlate de overlevende helt etter slaget, kan ha vært det enkleste målet blant de seks.
Ordstyrerne i forsamlingen var prytanies, tilfeldig utvalgte rådsmenn fra hvilken som helst av stammene som var utpekt til å ha overoppsyn med forsamlingen i en gitt måned. I hvert møte i forsamlingen, ble en prytanies utpekt til prostates, eller president for forsamlingen. Tilfeldigvis var det filosofen Sokrates som hadde embetet for den eneste gangen i hans liv. Han erklærte at han ville «ikke gjøre noe som var i mot loven.» Sokrates nektet å legge tiltaket frem for avstemning. Euryptolemos ble oppmuntret av dette og reiste seg for å snakke igjen. Han overtalte forsamlingen til å vedta en beordring om at hver av generalene skulle stilles for retten separat. Parlamentarisk manøvrering hindret denne seieren, og til slutt ble det opprinnelige forslaget vedtatt. En avstemning ble gjennomført, og alle seks generalene ble funnet skyldige og henrettet. Athenerne angret snart sin avgjørelse i denne saken, og det ble ført anklager mot de som satte i gang rettssaken for henrettelsene. Disse mennene flyktet før de kunne føres for retten, men Kallixeinos returnerte til Athen flere år senere. Avskydd av sine medborgere døde han av sult.
I Sparta var nederlaget ved Arginusai nok et tilbakeslag siden krigen i Egeerhavet startet i 412. Flåten var nå stasjonert ved Khíos og var i dårlig forfatning. Spartanerne hjemme var mismodige, og Kallikratidas' støttespillere var misfornøyde med ryktene om at hans rival Lysander ville stige til makten igjen dersom krigen fortsatte, siden Spartas allierte i Egeerhavet krevde at han skulle returnere. Med alle disse bekymringene, sendte den spartanske styresmakten en utsending til Athen med et tilbud om å overgi det spartanske fortet ved Dekelia mot fred, på grunnlag av status quo i Egeerhavet. Men dette forslaget ble avslått av athenerne på oppfordring fra Kleofon. Krigen fortsatte, men Athens beslutning skulle bli dyr mindre enn et år senere da Lysander som nok en gang fikk kommandoen over den spartanske flåten, beseiret den athenske flåten i slaget ved Aigospotamoi. Innen to år etter den dramatiske seieren ved Arginusai overgav byen seg, murene ble revet ned, og Peloponneskrigen var slutt.
Havforskningsinstituttet
Havforskningsinstituttet (HI) er et norsk statlig forvaltningsorgan underlagt Nærings- og fiskeridepartementet. HI utfører forskning på marine ressurser, marint miljø, kystsone og havbruk. Det er Norges sentrale oseanografiske forskningsmiljø.
Instituttet har eksistert siden 15. oktober 1900, og var underlagt Fiskeridirektoratet til 1989. Fra 1989 er Havforskningsinstituttet direkte underlagt Nærings- og fiskeridepartementet. Instituttets virksomhet er konsentrert om havbruk og om økosystemene i Polhavet, Barentshavet, Norskehavet, Nordsjøen og den norske kystsonen. Instituttet gir faglige råd til myndighetene, fiskeri- og oppdrettsnæringen og samfunnet for øvrig.
HIs hovedkontor ligger i Bergen. I tillegg har instituttet forskningsstasjoner i Austevoll, Matre og Flødevigen og en avdeling i Tromsø.
Historikk
Etter fusjonen med Nasjonalt institutt for ernærings- og sjømatforskning (NIFES) 1. januar 2018, har instituttet ca. 1100 ansatte, inkludert mannskap på fartøyene. Havforskningsinstituttet er dermed det nest største marine forskningsinstituttet i Europa.
Etter fusjonen har instituttet også oppgaver knyttet til ernæring, fisk som mat og fôr til fisk.
Et sensornettverk på 300 m djup ble skadet i 2021.
Forskningsfartøy
Havforskningsinstituttet (HI) bemanner og drifter forskningsfartøyene «Johan Hjort», «G.M. Dannevig», «G.O. Sars» og «Kristine Bonnevie». I tillegg bemanner og drifter HI det NORAD-eide fartøyet «Dr. Fridtjof Nansen», som opererer langs kysten av Afrika og i Det indiske hav, det isgående fartøyet FF «Kronprins Haakon», som eies av Norsk polarinstitutt, «Hans Brattström» , som eies av Universitetet i Bergen og sjømålingsfartøyet MS «Hydrograf» , som er eid av Statens kartverk.
Faste stasjoner
Havforskningsinstituttet har tre biologiske forskningsstasjoner og åtte faste hydrografiske stasjoner langs kysten. De hydrografiske stasjonene ble opprettet på 1930-tallet. Der måles temperaturen og saltinnholdet (saliniteten) i sjøen fra 1 meters dyp og ned til 300 meters dyp om lag hver annen uke. Ved Forskningsstasjonen Flødevigen gjøres det målinger daglig.
Sjømatdata
Sjømatdata er en database som drives av Havforskningsinstituttet og blant annet inneholder opplysninger om eventuelle uønskede stoffer og næringsstoffer i fisk og annen sjømat.
Avdeling i Tromsø
Havforskningsinstituttet avdeling Tromsø ble etablert i 2003 og arbeider i første rekke med forskning på skalldyr, sjøpattedyr og fisk. Marbank ble en del av Havforskningsinstituttet i 2012.
Tromsøvdelingen er et bindeledd mot de andre forskningsmiljøene i Tromsø, blant andre UiT Norges arktiske universitet / Norges fiskerihøgskole, Norsk polarinstitutt og NOFIMA.
Direktører
Havforskningsinstituttet har hatt følgende øverste ledere, som i nyere tid har vært en åremålsstilling:
Lieråsen tunnel
Lieråsen tunnel er en tunnel på Drammenbanen mellom Oslo og Drammen, og går mellom Asker stasjon i Asker kommune og Lier holdeplass i Lier kommune. Den er 10 723 m lang. Tunnelen ble drevet fra 1963 med gjennomslag 13. oktober i 1971 og åpnet for trafikk den 3. juni 1973. Det var Norges lengste jernbanetunnel fram til Romeriksporten ble åpnet i 1999. Anlegget hadde en samlet kostnad på 170 millioner kroner (kroneverdi 1971).
Tunnelen innebar en betydelig forkortelse av Drammenbanen på strekningen mellom Asker og Drammen, samtidig som strekningen ble dobbeltsporet. Reisetiden mellom Drammen og Oslo gikk ned fra 50 til 31 minutter. Den gamle, enkeltsporete linjen gikk i en stor slyng om Spikkestad i Røyken kommune og Lierbyen i Lier kommune. Jernbanelinjen mellom Asker og Spikkestad, Spikkestadlinjen ble beholdt for lokaltrafikk etter at Lieråsen tunnel ble åpnet, mens linjen mellom Spikkestad og Drammen ble nedlagt. Den er nå opparbeidet som sykkelsti mellom Brakerøya, Lierbyen via Reistad til Gullaugkleiva og det arbeides med planer å forlenge den til Spikkestad på den gamle traseen.
Inne i tunnelen, mellom km 43,31 og km 42,61 ligger Eriksrud, et krysningspunkt hvor tog kan krysse fra det ene sporet til det andre.
São José da Boa Vista
São José da Boa Vista er en kommune i delstaten Paraná i sørregionen av Brasil.
NGC 2818
NGC 2818 er en planetarisk tåke som ligger rundt 10,400 lysår unna jorden i stjernebildet Kompasset. Den er en av de svært få planetariske tåker i Melkeveien som ligger inne i stjernehoper, og ligger inne i en åpen stjernehop. Åpne stjernehoper blir spredt over hundrevis av millioner av år, mens stjerner som danner planetariske tåker først tar til med prosessen å danne tåker etter milliarder av år. Den åpne hopen som tåken ligger i er estimert til å være nesten én milliard år gammel.
Adbusters (tidsskrift)
Adbusters er et politisk tidsskrift og en aktivistisk bevegelse. Adbusters arbeider for en rekke politiske og sosiale saker, som har karakter av å være fundert på en motstand mot overforbruk i forbrukersamfunnet.
Fylkesvei 8008
Opprinnelig var dette hovedveien mellom Alta og Kautokeino, enkjørbar vei ble tatt i bruk 1932. Den var vinterstengt, og ble erstattet av helårsveien Eibyveien, i dag europavei 45, den 22. oktober 1960.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 30 (Finnmark).
Liste over kongedømmer
Et kongedømme er et monarki som i henhold til forfatningen regjeres av en konge eller dronning.
Khasavjurt
Khasavjurt (russisk: Хасавю́рт) er en by i Republikken Dagestan i Russland. Den ligger rundt 80 km nordvest for Makhatsjkala. Innbyggertall: 121 817 (folketelling 2002), 70 514 (folketelling 1989).
Bosetningen ble grunnlagt i 1846. Bystatus ble innvilget i 1931. På 1990-tallet medførte tilstrømningen av tsjetsjenske flyktninger at innbyggertallet i byen ble nær fordoblet.
Jorma Kaukonen
Jorma Ludwik Kaukonen, Jr. (født 23. desember 1940 i Washington, D.C.) er en amerikansk blues, folk- og rock-gitarist som var medgrunnlegger av de amerikanske rockebandene Jefferson Airplane og Hot Tuna.
Kaukonen er sønn av en finsk diplomat. Han ble interessert i bluesmusikk i ung alder, og i 1957 startet han sammen med Jack Casady rockebandet The Triumphs. Kaukonen flyttet til Washington for å studere ved Antioch College, der han lærte fingerpicking og ble introdusert for musikken til Reverend Gary Davis, som ble et viktig grunnlag for Kaukonens repertoar.
I 1961 begynte Kaukonen å studere sosiologi ved Santa Clara University i California og mens han bodde i San Francisco Bay Area spilte han blant annet med Janis Joplin under hennes første opptredener på lokale spillesteder.
I 1965 startet Kaukonen opp Jefferson Airplane sammen med Paul Kantner og Marty Balin. Ifølge Kaukonen selv var bakgrunnen for bandnavnet at han gikk under tilnavnet Blind Thomas Jefferson Airplane på grunn av sin forkjærlighet for bluesmusikk generelt og Blind Lemon Jefferson spesielt.
Hiro Yamamoto
Hiro Yamamoto (født 13. april 1961 ) er en amerikansk bassgitarist som var en av grunnleggerne av Soundgarden. Han sluttet i bandet i 1990, og i 1991 ble han medlem av et band som kalte seg Truly.
Arenaldemningen
Arenaldemningen er en demning med et vannkraftverk som demmer opp Arenalsjøen, i Costa Rica. Dette anlegget har en totalt installert effekt på 370 MW, ble påbegynt i 1974 og stod ferdig utbygd i 1982.
Stivelse
Stivelse er et polysakkarid. Stivelse blir lagd av alle grønne planter for energilagring og er viktig bestanddel i mange matvarer. Typisk består stivelse av 20-25 % amylose og 75-80 % amylopektin. Ren stivelse er et hvitt, smakløst og luktfritt pulver som er uløselig både i kaldtvann og alkohol. Amylose er spiralformet, mens amylopektin er et forgrenet molekyl. Begge er biopolymerer.
Om stivelse
Stivelse er en viktig bestanddel i kostholdet til en rekke arter. Det finnes i rikelige mengder i blant annet korn og poteter, men også i en rekke andre planter. Stivelse opptrer som stivelseskorn, men form og størrelse er avhengig av hvilken plante det kommer fra. Kornene forekommer enkeltvis i planter som bygg, hvete, rug og mais, men er sammensatte i eksempelvis havre og ris. I planter er stivelseskornene er krystallisk organisert, slik at vann i svært liten grad kommer i kontakt med sukkeret. Stivelse varmes opp i vann forårsaker at stivelseskornene sveller og danner gel, en seig masse. Stivelseskornene er imidlertid tungtløslige og trenger en temperatur på opp mot 90 ℃ før de åpner seg og absorberer væsken.
Spalting av stivelse
Spalting av stivelse skjer i fordøyelsessystemet. Stivelse er imidlertid et næringsstoff som menneskekroppen ikke kan utnytte i denne formen. Derfor må den spaltes til mindre enheter før den kan utnyttes. Mange dyr utnytter stivelse mer effektivt. Spalting av stivelse til glukose (druesukker), en monosakkarid som tas opp i kroppen gjennom tynntarmen, starter i munnhulen og fortsetter i tolvfingertarmen, der enzymet amylase, som finnes i både spytt og bukspytt, omdanner stivelsen til mindre enheter (maltose og dekstrin).
Tadj-ordenen
Tadj-ordenen eller Kroneordenen var en iransk orden. Den ble innstiftet i 1941 og ble tildelt, så vel iranske som utenlandske mottagere, så lenge Pahlavi-dynastiet satt på Irans trone. Ved revolusjonen i 1979 ble ordenen opphevet. Tadj-ordenen rangerte som den tredje fornemste orden under Pahlavi-dynastiet, men som den fornemste av dem som ble tildelt for sivile fortjenester.
Inndeling
Tadj-ordenen var inndelt i fem klasser.
Insignier
Ordensinsigniene for Tadj-ordenen ligner Æreslegionens. Ordenstegnet var utformet som et femtagget kors med fem grønnkantede hvite armer. Mellom armene er det plassert stråler i gull. Midtmedaljongen er prydet av en iransk krone mot blå bakgrunn og er omgitt av en bord i gull som bærer en laurbærkrans i grønt. Baksiden av medaljongen er grønn og bærer en persisk sol som motiv. Ordenstegnet er opphengt i båndet i en krans.
Ordensstjernen har samme stjerne og midtmedaljong som ordenstegnet, men er plassert på en større stjerne med ti grupper av stråler.
Tildeling
Ordenen ble tildelt både iranske og utenlandske borgere. Øverste grad av Tadj-ordenen var begrenset til iranske medlemmer, som måtte inneha rang av regjeringsmedlem for å kunne motta ordenen. Mottagere ble gitt statsbegravelse. Øvrige grader ble tildelt iranere og utlendinger for innsats for Iran. Det var for disse gradene ingen begrensninger på antall tildelinger.
Grunnkretser i Nordreisa kommune
Grunnkretser i Nordreisa kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Nordreisa kommune, Troms, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Adbusting
Adbusting er et engelsk lånord sammensatt av forstavelsen ad- («annonsering») og adverbet busting, («ta bort» eller «viske vekk»). Begrepet refererer til det å endre oppslag og eksisterende reklameplakater ved å fjerne eller legge til bokstaver.
Utsagnet «AP bygger landet» blir eksempelvis ved å endre b til sk noe ganske annet: «AP skygger landet».
Noen ganger vil virksomheten snarere omtales som hærverk enn som kunst, men det kan også gi vittige kommentarer om det gjøres med kløkt. Med mindre det dreier seg om personfokuserte valgkampplakater, hvor budskapet nettopp er partiets kandidat, er ikke målet nødvendigvis å henge ut noen, bare å endre påstander og velkjente slagord for å skape reaksjon, irritasjon eller refleksjon.
Angostura vannkraftverk
Angostura vannkraftverk er en demning med et vannkraftverk i elva Reventazón, i Costa Rica. Dette anlegget har en totalt installert effekt på 177 MW og ligger 18 kilometer nedenfor Cachí vannkraftverk.
Australia under Sommer-OL 1952
Australia under Sommer-OL 1952. 81 sportsutøvere fra Australia, 71 menn og 10 kvinner, deltok i tolv grener under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Australia kom på niendeplass med seks gull-, to sølv- og tre bronsemedaljer. Roeren Mervyn Wood var flaggbærer under åpningsseremonien.
Rødflekket kutling
Rødflekket kutling (Thorogobius ephippiatus) er en fiskeart i gruppen kutlinger. Den blir opptil 13 cm lang og lever fra overflaten til 40 meters dybde. Den lever ofte i nærheten av klipper eller steder med store steiner. Rødflekket kutling har, som navnet tilsier, mørkerøde flekker på kroppen og hodet. Den har to ryggfinner, den første har 6-7 piggstråler og den andre har en piggstråle og 10-12 bløtstråler. Bukfinnen har en piggstråle og 10 bløtstråler. Ytterkanten på finnene er blå.
São José das Palmeiras
São José das Palmeiras er en kommune i delstaten Paraná i sørregionen av Brasil.
Idrettsskade
En idrettsskade er en skade som oppstår gjennom utøvelse av idrett. Samtidig kan det også oppstå akutte skader.
De fleste idrettsskader rammer muskler, sener og leddbånd, dette kalles bløtskader. Det kan gi utøveren et opphold fra konkurranseaktivitet fra noen dager til flere måneder. Bløtdelskader deles inn i to hovedgrupper: akutte skader og belastningsskader. Akutte skader som kan oppstå når man jogger eller løper kalles for støtskader og strekskader. Akutte skader utgjør fra 20 til 50 prosent av idrettsskadene i Norge.
Belastningsskader oppstår vanligvis på overgangene mellom en muskel og sene, eller overgang mellom knokkel og sene. Det er mange små skader som utgjør en ordentlig skade. Disse skadene utgjør fra 50 til 80 prosent av idrettsskadene, og oppstår som oftest i idretter med mye terping av samme trekk som i fotball og handball.
Belastningsskader
Ved rask økning i treningsintensitet og treningsmengde, gjerne kombinert med dårlig teknikk, utstyr og oppvarming, kan det oppstå skader i sener og muskler. Ofte oppstår skaden der musklen eller senen er festet til knoklene.
Knoklene er overtrukket av en såkalt benhinne som inneholder nervesensorer som registrerer smerte, samt blodårer og bindevev. Musklene er også dekket av en bindevevshinne der hvor knokkel og muskel møtes. Ved brå stopp av knokkelen vil muskelen og bindevevshinnen fortsette, og skape kraft mellom hinnene. Når dette skjer gjentatte ganger over kort tid, vil benhinnen bli irritert, og en betennelse kan oppstå. Ved slike betennelser vil området der betennelsen befinner seg føles som kram snø eller potetmel.
En annen vanlig skade er langdistansekne, hvor en sene (tractus iliotibialis) som er plassert utenpå kneet, ryker. Dette er som regel et resultat av stor belastning på kneet over lengre tid. Lange turer eller løp, eller ved løp i tunge nedoverbakker.
Belastningsskader kan forebygges ved å variere treningen, ha godt utstyr, jobbe med forbedring av teknikk og mykt underlag, samt å være flink med uttøyning.
Akutte skader
Behandling av akutte skader følger gjerne «PRICE-prinsippet»:
Etter en forstuelse er det ikke noe poeng å ta det med ro over lengre tid. Gjenoppta tilpasset trening relativt fort. Dette kan for eksempel være sykling, svømming, løping i sand, balansetrening, eller bakoverløping. Det kan også være fordelaktig å tape skadestedet.
Muskel- og seneskader
Smertefulle skader som ofte oppstår etter en rask bevegelse og eller stor belastning. I verste fall kan dette føre til at muskelen eller senen blir revet av. Slikt kan til dels forebygges ved grundig oppvarming, unngåelse av unødvendig brå bevegelser, nødvendig hvile, og god uttøyning.
World Cat Federation
World Cat Federation (WCF) er et internasjonalt rasekattregister, på linje med Fédération Internationale Féline (FIFe). Registeret ble grunnlagt i Rio de Janeiro i Brasil i 1988 og hovedkontoret ligger i Essen i Tyskland.
Fjellprydfamilien
Fjellprydfamilien (Diapensiaceae) er en plantefamilie i ordenen Ericales. Den omfatter 20 arter fordelt på 6 planteslekter. Fjellpryd (Diapensia lapponica) er vanlig i fjellet på tørre og skrinne rabber, men mangler i de sørligste fjellområdene.
Cornelius Cruys
Niels Olsen eventuelt Olufsen, senere Cornelius Cruys, (født 14. juni 1655 eller 14. juni 1657 i Stavanger, død 1727) var en norskfødt admiral i den nyetablerte russiske marinen fra 1697 til sin død.
Familie
Han vokste opp i Steinkargata 6 i Stavanger og var sønn av Ole Gudfastesen og Abelone Nilsdatter Kock. Som ung, ca. i 1668-69, hyret han seg på et skip fra Stavanger til Nederland. Han skiftet navn til Cornelius Cruys [Kornelius Krøys]. Navnet ble skrevet som Cornelis Cruijs i lysningsregisteret i Amsterdam.