cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
De strategiske rakettstyrker
Situasjonen i begynnelsen av 2020
I juni 2017 var det totalt 286 bæreraketter med 958 atomstridshoder. I oktober 2018 gjalt samme tall, men høsten 2019 er antall stridshoder for de nyeste missilene redusert fra 4 til 3. Det er fortsatt stor usikkerhet med hensyn på antall stridshoder på hver bærerakett, men fordelingen i begynnelsen av 2020 er antatt slik:
Kilder
http://www.ng.ru/news/665263.html
Louise Bond-Williams
Louise Frances V. Bond-Williams (født 14. mai 1982) er en britisk fekter som fekter i sabelklassen. Hun representerte Storbritannia under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble utslått i første runde.
Li Shanlan
Li Shanlan (kinesisk: 李善蘭, stilnavn: Renshu 壬叔, født 1810 eller 1811 i Haining i provinsen Zhejiang i Kina, død 1882) var en kinesisk matematiker og oversetter i Qingdynastiets tid, og ble regnet som en av de ledere kinesiske matematiker fra sin tid.
Senere arbeidet han i rådgiverkretsen rundt Zeng Guofan. I 1868 begynte han å undervise ved Tongwen Guan.
En kombinatorikkformel (en summasjonsformel for binomialkoeffisienter) er oppkalt etter Li Shanlan. Den ble kjent i Vesten via den ungarske matematiker George Szekeres, da han var i Shanghai i 1937 som politisk flyktning og gjengav formelen i et brev til Pal Turan, som i sin tur kunne offentliggjøre et bevis for den i 1954. Også den kinesiske matematiker Zhang Yong (1911-1939), som var blitt kjent med formelen fra Szekeres, offentliggjorde et bevis, i 1939.
Gyldensø
Gyldensø var en norsk adelsslekt som opptrådte i midten av det 16. århundre og eiet jordegods i det søndenfjellske Norge. Slekten utdøde i det 17. århundre og ble ofte forvekslet med slektene Green fra Båhuslen.
Gyldensøslektens mest kjente mann var lagmann på Opplandene, Arild Olufssøn Gyldensø.
Katia Winter
Katia Winter (født 1983 i Stockholm i Sverige) er en svensk skuespiller. Hun har blant annet spilt i fjernsynsserien Dexter, samt spillefilmene Storm og Arena. Da hun var 18 år gammel flyttet hun fra Sverige.
Julia Zorn
Julia Zorn (født 6. februar 1990 i Gräfelfing, Tyskland) er en tysk ishockeyspiller som spiller i angrepsposisjon. Hun representerte hjemlandet under Vinter-OL 2014 i Sotsji, hvor laget ble nummer 7.
Tupolev TB-1
Tupolev TB-1 (forkortelsenTB står for Тяжёлый бомбардировщик (Tyazholy Bombardirovschik), russisk for tungt bombefly. Navn under prosjekteringen ANT-4) var et viktig bombefly som tjente som ryggraden i Sovjets luftforsvar i mange år, og var det første store hel-metall fly bygget i Sovjetunionen.
Konstruksjon og utvikling
I 1924 instruerte Sovjets luftforsvar, det sentrale aerodynamiske institutt, (Центра́льный аэрогидродинами́ческий институ́т (ЦАГИ) – ''Tsentralniy Aerogidrodinamicheskiy Institut om å konstruere et tungt bombefly. TsAGI ga oppgaven til en avdeling, ledet av Andrej Tupolev. Tupolevs team konstruerte et to-motors hel-metall monoplane med korrugert duralminium skrog, basert på Tupolevs tidligere arbeider ved bruk av hel-metall konstruksjonsteknikk, først brukt av Hugo Junkers i 1918 — og drevet med Napier Lion motorer. Typen ble benevnt ANT-4.
Den første prototypen ble bygget i løpet av 1925 i Tupolev's fabrikk i Moskva. Det ble nødvendig å rive en vegg for å få flyet ut i deler. Etter å ha blitt satt sammen i Moskvas Khodynka Aerodrome ble det fløyet 26. november 1925.
Operativ historie
Det først produserte fly var en sivil, ubevæpnet versjon som fikk navnet Strana Sovyetov (Sovjeternes Land) for en propagandatur fra Moskva til New York. Den tok en østlig kurs via Sibir, nådde sin destinasjon den 3. november. Det fløy 21 242 km i løpet av 137 timer. TB-1 ble Sovjets flyvåpens første standard tunge bombefly. Det ble også utstyrt med flottører for bruk som torpedobomber (TB-1P), og for rekognosering.
Det ble også i utstrakt grad brukt for eksperimentering. Det var det første "mothership" som ble brukt i Zveno-prosjektet Parasittfly prosjekt, bar to I-4 jagerfly over flyets vinger.
Museale fly
En ANT-4, tidligeåre Aviaarktika Tupolev G-1, er bevart i Ulyanovsk Aircraft Museum.
Peter Øvig Knudsen
Peter Øvig Knudsen (født 9. oktober 1961 i Holme, Aarhus) er en dansk journalist og forfatter. Selv har han karakterisert seg som dokumentarist og amatørhistoriker.
Fra 2003 har han vært forfatter på heltid. I 2005 og 2006 mottok han arbeidsstipend fra den danske Statens Kunstråd.
I 2003 instruerte han sammen med Morten Henriksen dokumentarfilmen Med ret til at dræbe, basert på hans to bøker om Danmark under okkupasjonen 1940–1945, Efter drabet og Birkedal. Filmen fikk året etter Robertprisen for årets lange dokumentarfilm. For bøkene fikk Knudsen i 2004 DRs Rosenkjærpris. For Efter drabet fikk han dessuten Drassows Legat i 2001, mens han fikk BG Bank-prisen Det Gyldne Bogmærke for Birkedal i 2006.
Hans to bøker om Blekingegade-saken sikret ham Cavlingprisen og Montanas Litteraturpris i 2007 og Den Berlingske Fonds Journalistpris i 2008. Opplaget for de to bindene passerte 200 000 eksemplarer.
I 2012 mottok han årets kulturpris fra Gentofte kommune.
I skoletiden på Viby Amtsgymnasium var Knudsen engasjert på den politiske venstresiden, der han en tre års tid var med i Kommunistisk Arbejderpartis ungdomsorganisasjon.
Knudsen har også vært aktiv som foredragsholder, og har undervist i journalistikk.
AIK Fotboll i 1990
Dette er en oversikt over kampene som ble spilt av herrelaget til den svenske fotballklubben AIK i 1990.
I flere sesonger hadde forsvaret vært lagets ryggrad. Et lag hvor det defensive var mer fremtredende enn det offensive. For å bøte på de siste årenes måltørke ble Per Harrysson fra og Bo Andersson fra Väsby kjøpt inn. I tillegg gjeninntrådte Göran Göransson etter tre år i Väsby. I spann med den offensivt anlagte sovjeteren Vadym Jevtusjenko ga Göransson midtbanen bedre balanse. Sanny Åslund gjorde sin tredje sesong som lagets trener.
Til tross for at forsvaret var lagets antatt sterkeste lagdel, med sterke navn som Jan Eriksson, Björn Kindlund og Mats Rohdin, slapp laget likevel inn 39 mål i løpet av sesongen. Bare nedrykkede og  slapp inn flere baklengsmål.
AIK hang lenge med i teten. En plass i sluttspillet var fortsatt innen rekkevidde da det raknet mot slutten av august. AIK lykkes bare ta ett poeng på de syv siste kampene. Selv om det aldri var fare for nedrykk, endte laget opp bare tre poeng over nedrykksplass.
I september ble det klart at Sanny Åslund ikke ville bli tilbudt ny kontrakt. Tommy Söderberg ble annonsert som lagets nye trener for kommende sesong. Söderberg ble vervet fra en jobb i s ungdomsavdeling. Jobben som hans assistent tilfalt Göran Göransson.
Lagets hjemmebane i 1990 var Råsunda stadion. Tilskuersnittet på hjemmekampene var 5,014.
Spillere på landslag
Kun landskamper spilt mens klubbsesongen pågikk er medregnet. <p style="font-size:1.2em;font-family:sans-serif;font-weight:bold;line-height:1.6;"> <p style="font-size:1.2em;font-family:sans-serif;font-weight:bold;line-height:1.6;"> Sverige U21
Striatanaesthetis
Striatanaesthetis er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Levevis
Larvene lever i død ved.
UCI WorldTour 2022
UCI WorldTour 2022 var den tolvte utgaven av UCI WorldTour.
Kalender
Det er små endringer på kalenderen. Tour Down Under og Cadel Evans Great Ocean Road Race er avlyst, og Paris–Roubaix har byttet plass med Amstel Gold Race på grunn av det franske presidentvalget.
Stephan Vigier
Stephan Joseph Vigier (født 4. januar 1990 i Notre-Dame-de-Lourdes, Canada) er en canadisk tidligere ishockeyspiller som spilte løper for den norske klubben Lillehammer Ishockeyklubb i sesongen 2019/20. Han spilt også for Lillehammer fra 2016 til 2018, avbrutt av en sesong i Rogaland. Stephan har bred erfaring Nord-Amerikansk Ishockey, han har spilt i  San Antonio Rampage i AHL da han var på utlånt fra Cincinnati Cyclones. Han har sølvmedalje i NM i ishockey for  2018.
Daudmannviktunnelen
Daudmannviktunnelen er en 820 meter lang og 4,2 meter høy veitunnel langs E6 i Sørfold kommune i Nordland fylke i Norge. Tunnelen ble åpnet 20. juni 1966.
Daudmannviktunnelen har navn etter Daudmannvika i sjøen nedenfor.
Asbjørn Kragh Andersen
Asbjørn Kragh Andersen (født 9. april 1992) er en dansk, tidligere profesjonell, landeveissyklist, som blant annet syklet for Team Sunweb. Han er storebror til landeveissyklisten Søren Kragh Andersen.
Dendronotus kalikal
Dendronotus kalikal er en nakensneglart i busksneglfamilien.
Artene i busksneglfamilien har en avlang kropp, med flere utvekster eller «forgreninger», herav det norske navnet busksnegler. Utvekstene er parvise på ryggsiden og er sneglens gjeller.
Utbredelse
Arten finnes i nordvest i Stillehavet.
Philip Goldson Highway
Philip Goldson Highway (tidligere Northern Highway) er en av de fire hovedveiene i Belize. Den er 140,1 kilometer lang og går mellom Belize City, Orange Walk Town og Corozal Town (på grensa til Mexico).
Veien fikk sitt nåværende navn 21. september 2012, til minne om aktivisten, redaktøren og politikeren Philip Goldson. Veien går forbi landets hovedflyplass, som også er oppkalt etter Goldson.
Eliza Buceschi
Eliza-Iulia Buceschi (født 1. august 1993 i Baia Mare) er en rumensk profesjonell håndballspiller, som spiller for den rumenske hovedstadsklubben og for det rumenske landslaget.
Hun ble tatt ut i bruttotroppen til det rumenske kvinnelandslaget foran Håndball-EM 2012, men var ikke blant de 16 utvalgte. Året etter fikk hun son mesterskapsdebut under Håndball-VM 2013.
Under Håndball-VM 2015, der Romania tok bronsemedaljen, ble Buceschi kåret til mesterskapets beste unge midtre bakspiller.
Sophie Williams
Sophie Williams (født 21. mars 1991) er en britisk fekter som fekter i sabelklassen. Hun representerte Storbritannia under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble utslått i første runde.
23. serierunde i OBOS-ligaen 2022
23. serierunde i OBOS-ligaen 2022 startet med oppgjøret –  lørdag 3. septemnber, 2 kamper ble spilt søndag 4., og resten mandag 5. september.
Dendronotus kamchaticus
Dendronotus kamchaticus er en nakensneglart i busksneglfamilien.
Artene i busksneglfamilien har en avlang kropp, med flere utvekster eller «forgreninger», herav det norske navnet busksnegler. Utvekstene er parvise på ryggsiden og er sneglens gjeller.
Utbredelse
Arten finnes nord i Stillehavet.
Khariton
Datering av Khariton
Ingenting er sikkert kjent om Khariton utover hva han selv hevder i sin roman, og som introduserer ham som «Khariton fra Afrodisias, sekretær av rhetor Athenagoras». Navnet Khariton betyr «mann av nåde» og har blitt betraktet som et pseudonym egnet til det romantiske innholdet av hans roman, men både Khariton og Athenagoras opptrer som navn på inskripsjoner fra Afrodisias.
Den siste mulige dato hvor Khariton kunne ha skrevet, er bevitnet i det papyrus som inneholdt fragmenter av hans verk, og det kan bli datert ved paleografi til rundt 200 e.Kr. Analyser av Kharitons språk har frambrakt et mangfold av forslag til datering. På 1800-tallet, før papyrusen ble oppdaget, var en dato så sent som på 500-tallet e.Kr. foreslått på stilistisk grunnlag, mens forskeren A. D. Papanikolaou argumenterte i 1979 for andre halvdel av 100-tallet f.Kr. En nyere undersøkelse av Kharitons ordforråd favoriserer en dato på slutten av 100-tallet eller tidlig på 200-tallet e.Kr.
Edmund Cueva har argumentert for at Khariton også støttet seg på Plutarks vita over den mytologiske Thesevs for tematisk materiale, eller kanskje direkte på en av Plutarks kilder, en dunkel mytograf ved navn Paion fra Amathus. Om kilden er Plutark, kan en dato etter første fjerdedel av 200-tallet indikeres. Det finnes dog en referanse til et verk kalt «Callirhoe» i Satirene til Aulus Persius Flaccus som døde i år 62. Om dette er Kharitons roman, vil det indikere en relativ tidlig dato. Det er generelt antatt at Khariton har skrevet før noen annen gresk romanforfatter, i henhold til hva som er blitt bevart av tekster, noe som gjør hans verk eller Petronius' Satyricon til det tidligste bevarte eksempel på den europeiske roman.
Kallirhoe
Kharitons roman eksisterer i kun et eneste (og noe upålitelig) manuskript som er fra 1200-tallet. Det ble ikke utgitt før på 1700-tallet, og var ubemerket før på 1900-tallet. Det gir uansett innsikt i utviklingen av antikkens fiksjon eller skjønnlitteratur på prosa.
Utsnitt av handlingen
Fortellingen er plassert mot en historisk bakgrunn på 400-tallet f.Kr. I den greske byen Siracusa på Sicilia blir Khaireas hodestups forelsket i den overnaturlig vakre Kallirhoe, som er datter av Hermokrates, en helt fra Peloponneskrigen, og den viktigste politiske figuren i Siracusa, og setter således fortellingen i en bestemt tid og et sosialt miljø. Hennes skjønnhet (kallos) imponerer og forstemmer folk, da hun er som en jordisk motpart til Afrodite. Khaireas og Kallirhoe blir gift, men da går hennes mange skuffede friere sammen i en sammensvergelse i lure Khaireas til å tro at hun er utro. Khaireas slår til henne så hardt at hun faller overende som om hun var død. Det blir holdt en begravelse, og hun blir lagt i graven og den blir lukket igjen over henne, men da viser det seg at hun kun lå i koma og våkner opp i tide til å skremme pirater som har åpnet graven for å plyndre den. De tar seg raskt inn i igjen og drar henne med seg for å selge henne som slave i byen Milet på kysten av Anatolia. Her blir hennes nye herre Dionysios forelsket i henne og gifter seg med henne. Hun er for redd til å fortelle at hun allerede er gift (og gravid med Khaireas). Av den grunn tror Dionysios at Kallirhoes sønn vil bli hans egen.
I mellomtiden har Khaireas fått høre at hun fortsatt lever, og han drar ut for å lete etter henne. Han blir selv tatt til fange og gjort til slave. Artaxerxes, den store kongen av Persia, får høre om dem, og må avgjøre hvem som er den riktige ektefellen, men kongen tenker å sikre seg Kallirhoe for seg selv. Da det bryter ut krig, greier Khaireas å storme den persiske festningen i Tyr sammen med egyptiske opprørere, og vinner deretter et sjøslag mot perserne, og deretter blir de to som elsker hverandre endelig forent igjen. Kallirhoe skrev et brev til Dionysos hvor hun ba ham sende hennes sønn til Siracusa. Deretter vender Khaireas og Kallirhoe i triumf tilbake til hjembyen hvor Kallirhoe ofrer til Afrodite, kjærlighetsgudinnen, som rettledet hendelsene i fortellingen.
Det historiske grunnlaget
Flere av figurene i Kallirhoe kan bli identifisert med historiske figurer, skjønt deres portretter er ikke alltid særlig historisk nøyaktige. Hermokrates var en virkelig historisk hærfører fra Siracusa, og hadde en datter, hvis navn vi ikke lenger kjenner, og som ble gift med Dionysios I av Siracusa. Denne Dionysios var en tyrann av Siracusa fra 405 til 367 f.Kr. og ikke en beboer av Milet. Imidlertid har Kallirhoes forventninger om at hennes sønn skulle bli sendt tilbake til Siracusa etter å ha blitt oppfostret som Dionysios' egen sønn, har blitt knyttet til det faktum at den historiske Dionysios I ble etterfulgt i Siracusa av sin sønn Dionysios II. Den historiske datteren av Hermokrates døde etter et voldelig angrep fra soldater. At Kallirhoe kun tilsynelatende virket død etter å ha blitt slått av Khaireas, synes å ha vært en bevisst endring som gjorde det mulig for Khariton «å gjenopplive henne for eventyr utenlands».
Kharitons persiske konge Artaxerxes representerer Artaxerxes II av Persia. Ettersom Hermokrates døde i 407 f.Kr. og Artaxerxes ikke kom på tronen før i 404 f.Kr. er Khariton noe anakronistisk i å la Hermokrates leve under Artaxerxes' styre. Helten Khaireas er ikke en historisk figur, skjønt hans navn minner om Khabrias, en hærfører fra Athen som kjempet i et egyptisk opprør mot Persia en gang rundt 360 f.Kr. Hans erobring av Tyr kan være basert eller inspirert av den erobringen som Aleksander den store gjorde i år 332 f.Kr.
Til tross disse kunstneriske frihetene som Khariton tok med de historiske fakta, var hans åpenbare mål å plassere sin historie i en periode før hans egen tid. Forskeren Tomas Hägg har argumentert at dette valget gjør dette verket til en betydningsfull forløper til dagens moderne historiske roman.
Stil og påvirkning
Det er ekko av Herodot, Thukydid, og Xenofon og andre forfattere innenfor historieskrivning og biografier i den antikke verden. De mest hyppige intertekstualiteter er Homers epos. Romanen er fortalt lineært; etter en kortfattet introduksjon av Khariton i førsteperson benytter fortelleren tredjeperson. Det meste av romanen er fortalt i direkte tale som avslører betydningen av veltalenhet og retorikk (som i presentasjonen av den persiske konge) og kanskje også en viss innflytelse fra «den nye komedie» i Athen. Dramatiske monologer er også benyttet for å avsløre de motstridende vesen i figurenes følelser og frykt, slik som hva skulle Kallirhoe gjøre, alene og gravid? Romanen har også en del munter innsyn i antikkens kultur, eksempelvis at piratene beslutter å selge Kallirhoe i Milet framfor til det tilsvarende rike Athen, ettersom de betraktet athenerne for å være trettekjære sladrehanker som ville spørre altfor mange spørsmål.
Oppdagelsen av fem adskilte fragmenter av Kharitons roman ved Oxyrhynchus og Karanis i Egypt er et vitnemål på romanens popularitet. Et fragment, forseggjort skrevet på kostbart pergament, antyder til en viss grad at Kharitons lesere tilhørte medlemmer av den lokale adel.
George Price Highway
Veien fikk sitt nåværende navn 21. september 2012, til minne om den tidligere statsministeren George Price, som leda landet til uavhengighet i 1981.
Giovanni da Udine
Giovanni da Udine (født 15. oktober 1487 i Udine, død 1564 i Roma) var en italiensk kunstner.
Giovanni da Udine var disippel under Rafael, og skapte i dennes fotspor arbeider i Roma, hvoriblant særlig kan nevnes dekorasjonsmalerier i Villa Farnesina og Villa Madama. Sammen med sin læremester Rafael og med Luca Penni var han den som introduserte groteskornamentikken i kunsten.
Southern Highway (Belize)
Southern Highway er en av de fire hovedveiene i Belize. Den er 156,2 kilometer lang og går mellom kystbyene Dangriga og Punta Gorda i den sørlige delen av landet.
Sidsel Natland
Sidsel Therese Natland (født 1972) en norsk folklorist med doktorgrad. Hun er førsteamanuensis ved OsloMet.
Hun er dr.art. fra Universitetet i Bergen med avhandlingen ''Volden, horen og vennskapet. En kulturanalytisk studie av unge jenter som utøvere av vold'' (2007). Hun har også gitt ut: Där hemma, här borta – möten med Orienten i Sverige och Norge (ISBN 91-7203-355-x) sammen med Åsa Andersson og Magnus Berg.
113th Wing
113th Wing er en ving i District of Columbia National Guard stasjonert på Joint Base Andrews i Maryland. Når den mobiliseres under føderal tjeneste blir jagerdelen underlagt flyvåpenets Air Combat Command, mens transportdelen underlegges Air Mobility Command.
Vingen har sin historie tilbake til 1950 da den ble opprettet som overordnet hovedkvarter for 113th Fighter Group med støtteavdelinger.
UAE Tour 2022
UAE Tour 2022 var den fjerde utgaven av det emiratarabiske sykkelrittet UAE Tour.
Tadej Pogačar vant to etapper og sammenlagt.
Cavlingprisen
Cavlingprisen er en dansk journalistpris, delt ut siden 1945. Prisen deles ut av en komité nedsatt av Dansk Journalistforbund.
Prisen er på 25 000 danske kroner, samt en statue av Henrik Cavling (1858–1933), journalisten og forfatteren som grunnla Københavns Journalistforbund.
Verdenscupen i skyting 2018
Verdenscupen i skyting 2018 startet i mars 2018 og ble avsluttet i juli samme år.
Hummingbird Highway
Hummingbird Highway (engelsk for «Kolibrimotorveien») er en av de fire hovedveiene i Belize. Den er 86,4 kilometer lang og går mellom landets hovedstad Belmopan og kystbyen Dangriga. Den følger delvis traseen til den nedlagte jernbanelinja Stann Creek Railway.
Gleflogtunnelen
Gleflogtunnelen er en 500 meter lang og 4,40 meter høy veitunnel langs E6 i Sørfold kommune i Nordland fylke i Norge. Tunnelen ble åpnet i 1986.
Douglass Cadwallader
Douglass Pope Cadwallader (født 29. januar 1884, død 7. februar 1971 i Hennepin County i Minnesota) var en amerikansk golfspiller som deltok i de olympiske lekene i St. Louis i 1904.
Cadwallader vant en olympisk bronsemedalje i golf under OL 1904 i St. Louis. Han var med på det amerikanske laget United States Golf Association som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i golf bak Western Golf Association og Trans Mississippi Golf Association. Det var kun tre lag, alle amerikanske med ti mann på hver, som deltok i lagkonkurransen i golf som ble spilt 17. september 1904.
Oskar Hedin
Oskar Hedin (født 1909, død 1982) var en norsk krigsseiler, fagforeningsmann og kommunist, etter krigen sentral i striden om Nortrashipfondet.
Sjømann og krigsseiler
Hedin vokste opp i en arbeiderfamilie i Skjeberg i Østfold, der faren August Hedin i sin tid hadde vært med på å stifte det lokale Arbeiderparti-laget. 17 år gammel dro Oskar Hedin til sjøs, til et miljø der radikale strømninger sto sterkt i mellomkrigstida.
Han ble skipstillitsmann på DS «Modig» da skipet var i fart mellom Argentina og USA. I 1933 ble han medlem av Norges Kommunistiske Parti (NKP). I 1937 ble han også medlem av Norsk Sjømannsforbund, da NSF åpnet avdeling i USA.
NSFs mann i Liverpool
I England endte han opp i Liverpool, der Sjømannsforbundet ønsket å etablere seg. Hedin lanserte seg sjøl som kandidat til å bestyre det nye kontoret. Han var populær blant sjøfolkene, og på mange måter et naturlig valg. Toppledelsen i NSF var neppe klar over at han var NKP-medlem, og partispørsmål dominerte ikke den daglige jobbingen for å etablere forbundet i Liverpool.
I USA hadde NSFs leder, AP-mannen Ingvald Haugen i 1940 allerede stått i spissen for en framgangsrik kampanje mot kommunistene. Striden ble først og fremst ført mot de kommunistledete Scandinavian Seamens Club of America (SCC), som var etablert i elleve amerikanske byer. Han stemplet dem som «femtekolonne», og anklaget dem for å være finansiert av tyske agenter.
I Liverpool ble imidlertid Hedins NSF-jobb verdsatt. Krigens gang forandret dessuten holdningen til kommunistene. Da Hitler angrep Sovjet i 1941 ble Moskva og Stalin Englands allierte. Blant sjøfolkene ble det igjen stuerent å vedkjenne seg kommunistiske ideer.
I 1945 ble Hedin overført til NSF i Antwerpen, en helt sentral skipsfartsby. Etter halvannet år dro han imidlertid tilbake til jobben – og kjæresten – i Liverpool.
I det første etterkrigsåret fikk han fornyet tillit i NSF. Han ble gjenvalgt i jobben i 1946. I Liverpool etablert han seg også som familiemann. I 1947 giftet han seg med britiske Alma Brighton, som hadde en fire år gammel sønn fra sitt første ekteskap. Snart fikk de to et nytt barn sammen, en datter.
Kald krig og Nortraship-strid
De nye alliansene i krigen, Den Røde Armes seire og de rødes popularitet i fredsrusen hadde gjort Ingvald Haugens korstog mot kommunistene umulig. Men freden og forbrødringen mellom AP og NKP i fagbevegelsen ble like kortvarig som mellom USA og Sovjet på verdensarenaen. Da den kalde krigen ble innledet ble striden trappet opp. Innen NSF kom konflikten mellom kommunister og sosialdemokrater klart til uttrykk i kampen om Nortraship-fondet.
Fondet hadde blitt etablert i 1940, da norske skip ble innrullert som en sentral del av de alliertes kapasitet til sjøs, i det statlige rederiet Nortraship. Norske sjøfolk ble tvunget til å akseptere en avtale om nedgang i lønn: Deres risikotillegg ble justert til britisk nivå, samtidig som risikoen til sjøs økte. Pengene ble isteden betalt inn til et hemmelig Nortrashipfond.
Etter krigen krevde krigsseilerne pengene utbetalt, et krav som hadde bred støtte blant sjøfolkene. På Stortinget var det imidlertid kun NKPs elleve representanter og fire fra Høyre som ville utbetale pengene. Krigsseilerne opplevde at Ingvald Haugen selv, nå som stortingsrepresentant for AP, motsatte seg kravet deres.
I NSF ble Hedin og Leif Vetlesen sett på som et problem, der de etter hvert sto igjen som de eneste kommunistene i ansatte-stillinger, og opponerte mot Haugen i Nortraship-saken. At noen av «deres egne» gikk mot ledelsens linje ble ikke tatt nådig opp, spesielt ikke i en så betent sak.
Da Haugens og NSF-ledelsens offensiv mot kommunistene skjøt fart etter krigen ble Hedin rammet både av rykter og konkrete anklager. En ryktebølge om spionasje for Sovjet rammet kommunister generelt og Hedin spesielt. Samrøret mellom DNA og overvåkningspolitiet nøret opp under rykteflommen, og både overvåkningssjef Asbjørn Bryhn og Ingvald Haugen fokuserte på Hedins virksomhet i Antwerpen. Mistanker ble aldri mer enn rykter, men de var vanskelige å forsvare seg mot, og i datidens politiske klima heftet de ved Hedin uansett hvor grunnløse de var.
Mer konkrete var anklagene om økonomiske misligheter. Når NSF-kontorene hjalp sjøfolk i trøbbel trengtes også økonomisk støtte. Her fantes gråsoner, og i alle avdelinger kunne grensene mellom for raus og for påholden være vanskelig å trekke. I et forsøk på å finne kritikkverdige forhold ved Hedins virke sendte Haugen NSFs sekretær Erling Tollerud til England for å revidere Liverpool-kontorets regnskap. Tolleruds rapport ble påskuddet man brukte for å bli kvitt Hedin. På forsommeren 1950 suspenderte forbundsstyret ham. I forbundets medlemsblad i juli ble han omtalt på en måte som måtte få medlemmene til å tro det dreide seg om alvorlige forhold.
Da en kamplysten Hedin reiste til Oslo for å forsvare seg, hjalp det lite at han hadde avklart alle de økonomiske spørsmål i Tolleruds rapport, og at suspensjonsgrunnlaget var smuldret bort. På NSFs landsmøte i september 1950 ble det uansett - mot tre stemmer - vedtatt å avsette Hedin fra stillingen i Liverpool. Møtet vedtok også at «kommunister, fascister og nazister» ikke kunne inneha stillinger i organisasjonen.
Å bli slått i hardtkorn med nazister ville være bittert for enhver fagorganisert. For krigsseileren Hedin var det uakseptabelt.
Hedin som varsler
Hans partikamerat Leif Vetlesen hadde alt vært rammet av en lignende sak. Etter suspensjonen av Hedin fant de to sammen. Også NKPs krigsleder Peder Furubotn var forbannet over Haugens framferd i NSF. I Furubotns hjem på Ljansbruket ved Oslo diskuterte de tre hva som burde gjøres. Resultatet ble noe som best kan oppsummeres som en varsler-sak, - lenge før dette ordet kom inn i det norske vokabularet.
Vetlesen og Hedin satt på inngående kjennskap til de interne forholdene i NSF, også forhold som ikke tålte dagens lys. I februar 1951 sendte Hedin brev til Erik Brofoss i Handelsdepartementet: Om uredeligheter i forbundet, om samrøre DNA, NSF og amerikanske kontakter og om forsøk på økonomisk svindel.
Mest politisk sprengstoff var det nok i opplysningene om en amerikatur APs mektige partisekretær Haakon Lie hadde tatt i januar 1947. Han hadde høyst ureglementert fått disponere av forbundets midler i USA: 7000 dollar, den gang en betydelig sum. Formålet var å skaffe trykkeriutstyr til Arbeidernes aktietrykkeri, men transaksjonen var på flere vis lyssky. Som det het i et brev fra Haugen: «Det gjelder å holde denne disposisjon utenfor Norges Banks rekkevidde».
Samtidig gikk Hedin til det uhørte skritt å servere historien til den borgerlige avisen Dagbladet, et utspill som overrasket selv Vetlesen. Hedins offentliggjøring gjorde det umulig å dysse ned sakene. Haugen og NSF ble dømt for brudd på valutaloven og fikk en symbolsk bot. Arbeidernes Opplysningsforbund fikk et forelegg på kr 16,496. Arbeiderpressens Samvirke fikk inndratt en liten sum. Håkon Lie slapp med henleggelse, siden man kun hadde påvist «uaktsom overtredelse av valutaloven».
Ekskludert og utenfor
I realiteten fikk saken større konsekvenser for Hedin selv. I april 1951 ble han tvert ekskludert fra Sjømannsforbundet. Vedtaket var alvorlig, for i etterkrigstiden kunne arbeidere få problemer med jobb og inntekt uten fagforeningstilhørighet. Og Hedin hadde familie å forsørge.
Høsten 1951 hadde Hedin endelig klart å skaffe seg jobb på land, - i entreprenørselskapet Selmer ved Borregaard-anlegget i Østfold. Da arbeiderne på anlegget ønsket ham som tillitsmann møtte han på ny stengt dør i fagbevegelsen, da hans søknad om medlemskap i Bygningsarbeiderforbundet skulle behandles. NSF mente et ekskludert medlem ikke kunne benyttes som «tillitsmann og talsmann». Forbundsstyret i Bygningsarbeiderforbundet vedtok like godt at samtlige 125 arbeidere på anlegget ville bli ekskludert om de ikke omgjorde valget av Hedin. De bøyde unna.
Hedin forsøkte det meste. Han sendte også brev til Einar Gerhardsen selv, og ba om at eksklusjonen måtte oppheves. Forgjeves.
Også Dagbladet ble mål for NSFs angrep. Gjennom Arbeiderbladet ble det hevdet at dokumenter var stjålet fra NSFs arkiv, at det framlagte var «resultat av organisert illegal virksomhet og spionasje». Saken gikk så langt at politiet troppet opp i Dagbladets redaksjon med myndighet til å foreta razzia.
Rettens kvern
I jussens verden ble saken en langtrukken affære. Den endte til slutt i et forlik som lagt på vei var en seier for Hedin. I virkeligheten hjalp det ham ikke så mye i anstrengelsene for å skaffe jobb og inntekt.
Nytt Nortraship-framstøt
Da den kalde krigen ebbet ut mot slutten av 1960-årene, endret hele det politiske klimaet seg. Det ga nytt håp for Hedin og krigsseilernes Nortraship-sak, som nå hadde ulmet i mer enn to tiår.
Haakon Lie besatt ikke lenger den mektige stillingen som partisekretær på Youngstorget, og NSFs Ingvald Haugen hadde vært død i ti år. Etter at Gerhardsen og AP måtte forlate regjeringskontorene og Borten tok over i 1965 fikk man nytt handlingsrom. Under de nye politiske betingelsene var Oskar Hedin blant krigsseilere som – nok en gang – gjorde et framstøt for å bli hørt. Hos Furubotn på Ljansbruket arbeidet veteranene for å stable en ny organisasjon på beina.
I 1970 satt Hedin som formann i arbeidsutvalget som innkalte, og ledet selv møtet, da det nye Norges Krigsseilerforbund ble stiftet. 21 krigsseilerforeninger fra hele landet var representert. Oslos ordfører Brynjulf Bull var gjest, og både representaner for Sjøforsvaret, Norsk Krigsdeltakerforbund, Krigsinvalideforbundet, Sjømannsforbundet og Norges Havfrueforbund var til stede. Admiral Thore Horve ble valgt til leder, Hedin nestleder.
Denne gangen vant sjøfolkene mer gehør. I 1972 vedtok Stortinget endelig Nortraship-utbetalinger Hedin hadde kjempet for siden krigen, nå som en «ex gratia»-sum.
Grunnefjorden
Grunnefjorden er en fjordarm av Harøyfjorden i Aukra og Molde kommuner i Møre og Romsdal. Fjorden strekker seg 10 kilometer mot øst inn til Julsundet i enden av fjorden. Fjorden ligger mellom øyene Gossa i Aukra i nord og Otrøya i Molde i sør. Fjorden har innløp mellom Lyngvær i nord og Tangen på Otterøya i sør. I øst ligger holmene Kjerringholmen, Flatholmen, Forholmen og Bollholmen mellom fjorden og Julsundet på andre siden. Mellom Kjerringholmen og Gossa ligger Kjerringsundet.
Grenda Tangen ligger ytterst i fjorden på sørsiden og like øst for Tangen strekker Råkvågen seg 3,5 km sørover til Rakvåg.
Litauen under VM i friidrett 2023
Litauen deltok under VM i friidrett 2023 (utendørs) fra 19. til 27. august 2023 i Budapest i Ungarn.
Resultater
Litauen var påmeldt med 16 utøvere.
Filosofiåret 1671
Filosofiåret 1671 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1671.
Pseudotetraglenes
Pseudotetraglenes er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Levevis
Larvene lever vanligvis i de hule stammene på storvokste urter, særlig tistler og lignende. De voksne billene finnes ofte på blomster.
Utbredelse
Arten er bare kjent fra Kambodsja.
Olympiatroppen (TV-serie)
Olympiatroppen er en norsk humor-serie på 8 episoder som gikk på NRK vinteren 2022. Serien handler om Olympiatoppen, og Jacob Vigeland, Lena Kristin Ellingsen, Nicolay Ramm, Hege Schøyen, Caroline Glomnes, Fridtjov Såheim, Kim Haugen og Pål Richard Lunderby er medvirkende.
Mario Montis regjering
Mario Montis regjering tiltrådte i Italia 16. november 2011 og består i sin helhet av partipolitisk uavhengige ministre som er eksperter på sine områder. Den har derfor blitt kalt en teknokratregjering.
Evatunnelen
Evatunnelen er en 40 meter lang og 4,3 meter høy veitunnel langs E6 ved Aspfjord i Sørfold kommune i Nordland fylke i Norge. Tunnelen ble først åpnet som jernbanetunnel i februar 1944, men ble utvidet og tatt i bruk som vegtunnel i 1965. Tunnelen er i motsetning til de nærliggende Kalviktunnelen og Aspfjordtunnelen ikke merket med skilt.
Tunnelen ble bygget av det tyske selskapet Butzer AG med hjelp av sovjetiske krigsfanger fra leiren i Aspfjord under andre verdenskrig, og var ment som en av jernbanetunnelene langs Polarbanen. Dette var en av de få tunnelene som var ferdig gjennomdrevet i fullprofil ved krigens slutt. Evatunnelen fikk sitt navn av tyskerne og ble åpnet den 6. februar 1944 på fødselsdagen til Eva Braun, derav navnet.
Saphoglossa
Saphoglossa er en slekt av biller som hører til familien kortvinger.
Utseende
Små, smale, mørke kortvinger, dekkvingene gjerne lysere. Antennene er 11-leddete og middels lange. Hodet er ganske stort med nokså små fasettøyne. Pronotum er rundet, ikke bredere enn hodet. Dekkvingene er rundede, bakkroppen nokså jevnbred, beina middels lange.
Levevis
Disse små billene lever på fuktige steder, som myrer og bredden av elver og innsjøer.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Mellom-Amerika (Panama).
Giulio Terzi di Sant’Agata
Giulio Terzi di Sant'Agata (født 9. juni 1946) er en italiensk diplomat som er utenriksminister i Mario Montis regjering fra november 2011. Han var Italias FN-ambassadør i New York fra august 2008 til september 2009, og var Italias ambassadør til USA fra 2009 til 2011.
Andrea Lanzl
Andrea Lanzl (født 8. oktober 1987 i Starnberg, Tyskland) er en tysk ishockeyspiller som spiller i angrepsposisjon. Hun representerte hjemlandet under Vinter-OL 2014 i Sotsji, hvor laget ble nummer 7.
Great Ocean Road
Historie
Great Ocean Road ble bygget av hjemvendte soldater fra første verdenskrig (ANZAC) for å hedre falne medsoldater. I 1917 ble selskapet Great Ocean Road Trust Pty Ltd stiftet for å organisere byggingen og drifte veien, mens den hovedsakelig skulle finaniseres ved hjelp av bompenger helt til utgiftene var nedbetalt. Etter dette skulle veien gis vederlagsfritt over til delstaten. Byggingen av veien startet i 1919, og den første delstrekningen åpnet i 1922. Hele veien var ferdig i 1932, og allerede i 1936 var den ferdig nedbetalt.
7. april 2011 ble veien og tilhørende naturområder innskrevet på Australian National Heritage List.
Live at Big Dipper, March 5th 2016
Live at Big Dipper, March 5th 2016 er et livealbum med The Dogs. Albumet ble utgitt 2. september 2016.
Løkthaugtunnelen
Løkthaugtunnelen er en 730 meter lang og 4,2 meter høy veitunnel langs E6 i Sørfold kommune i Nordland fylke i Norge. Tunnelen ble åpnet 20. juni 1966.
Russlands Grand Prix
Russlands Grand Prix var et Formel 1-løp som ble kjørt på Sotsji Autodrom i Sotsji ved kysten av Svartehavet i Russland. Det første løpet ble arrangert i 2014, og var det første Formel-1 løpet i Russland.
I 2022 ble løpet avlyst av Det internasjonale bilsportforbundet på grunn av Russlands invasjon av Ukraina. Senere besluttet bilsportforbundet å si opp hele avtalen med Russlands Grand Prix.
UAE Tour
UAE Tour er et etapperitt i landeveissykling i De forente arabiske emirater som ble første gang arrangert i 2019.
Sara Seiler
Sara Seiler (født 25. januar 1983 i Hausham, Tyskland) er en tysk ishockeyspiller som spiller i angrepsposijon. Hun representerte hjemlandet under Vinter-OL 2014 i Sotsji, hvor laget ble nummer 7.
Trichalphus
Trichalphus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Utseende
En middelsstor, kraftig, gråbrun trebukk. Antennene er betydelig lengre enn kroppen. Pronotum er nærmest klokkeformet sett ovenfra med en pigg noe bakenfor midten av siden. Dekkvingene er nesten jevnbrede med markerte "skuldre". Beina er kraftige med klubbeformede lår.
Levevis
Larvene lever i død ved.
Utbredelse
Arten er utbredt i Mellom-Amerika.
Georges Heinecke
Georges Heinecke (født 13. juli 1869, død 4. oktober 1921 ) var en norsk arkitekt. Fornavnet staves iblant også «Georg» eller «George».
I 1903 fikk Heinecke utført et planforslag for Grorud (da i Aker), og i perioden 1904–08 arbeidet han i Ålesund og tegnet bygårder i jugendstil etter bybrannen der. Deretter var han tilbake i Kristiania og tegnet bygårder og villaer der og i Aker. Heinecke ser ut til å ha vært aktiv til det siste.
Bygninger i utvalg
(I Oslo med mindre annet er nevnt)
Kannflogtunnelen
Kannflogtunnelen er en 760 meter lang og 4,2 meter høy veitunnel langs E6 i Sørfold kommune i Nordland fylke i Norge. Tunnelen ble åpnet i 1986.
Grigorij Maksimovitsj Bongard-Levin
Grigorij Maksimovitsj Bongard-Levin (russisk: Григорий Максимович Бонгард-Левин, født 1933, død 2008) var en russisk historiker som spesialiserte seg på det gamle India og Sentral-Asias historie. Han var et medlem av det russiske vitenskapsakademi og ble tildelt Sovjetunionens statlige pris i 1988- I 2006 ble han tildelt den indiske prisen Padma Bhushan for sitt bidrag innenfor det gamle Indias historie.
Claudius James Rich
Claudius James Rich (født 28. mars 1787 nær Dijon i Burgund i Frankrike, død 5. oktober 1821 i Shiraz i Persia) var en britisk forretningsmann engasjert som resident for Det britiske ostindiske kompani, forskningsreisende og oldtidshistoriker
Bakgrunn og utdannelse
Som 16-årig begynte han som kadett ved East India Company, som dengang tilbød unge talentfulle menn en utsikt til opphold i fjerne land. Den vennen som hadde sikret ham plassen, beklaget at han ikke hadde kunnet gjøre mer for ham. Men Rich svarte: «Hvis de lar meg komme til India, sørger jeg for resten selv».
Til Kairo
Reisen til Kairo var begivenhetsrik. Den 8. februar 1804 steg Rich ombord i «Hindustan», som først seilte til Gibraltar, lastet med forsyninger til admiral Nelsons flåte. Utenfor Spanias nordøstre kyst brøt det ut brann ombord, og mannskapet måtte få skipet til land i Rosesbukta. Mannskapet ble hentet av en fregatt. Men Rich, som var sivilansatt, ble etterlatt der, inntil en engelsk handelsmann fra Bristol tok ham med til Barcelona.
Derfra dro han med langsomme kystbåter til Italia, der han tilbragte tre måneder, for det meste i Napoli. På denne tiden ble han glad i musikk, og lærte seg litt italiensk.
Da han ankom Malta, fikk Rich vite at hans fremtidige sjef hadde avgått med døden der kort tid før. Mr. Lock hadde på hjemreise fra Konstantinopel pådratt seg en feber, som viste seg å være pestfeber. Dermed var Richs planer blitt irrelevante. Direktørene foreslo at han skulle dra til Konstantinopel for å arbeide mer med sin kjennskap til tyrkisk og arabisk. Etter noen uker i hovedstaden dro han imidlertid til Smyrna (nå Izmir), der han gikk på forelesninger, og menget seg med de tyrkiske studenter. Det heter at han i 1805 ble satt inn som «hemmelig agent» og besøkte Aleppo og Antiokia. Han reiste også på denne tiden noe lenger mot nord, til Bolu, Amasya og Tokat.
Til slutt fikk generalkonsulatet i Kairo en ny leder i oberst Missett. Slik kom Rich til Alexandria, og videre til Kairo som assistent til den nye britiske generalkonsul. Her tilegnet han seg enda bedre arabisk, og ble kjent med flere av språkets dialekter, og med Den nære orients skikk og bruk. Han ble venner med mange mamelukker, de som den gang var så mektige i Kairo. Av dem lærte han noen rytterknep, og omgangen med lanse og krumsabel, likeså hvordan man kledde seg opp korrekt som mamelukk.
Til Bombay
I 1806 ble han beordret til å reise til Bombay. Så forlot han Egypt, og reiste over land til Persiagulfen, forkledd som en mamelukk. Han besøkte Damaskus og besøkte den store moske der, uten å bli avslørt. Videre dro han via Aleppo, Mosul, Bagdad og ned til Basra. Han hadde innstudert sin rolle så godt at han overalt i Det osmanske rike ble mottatt med stor aktelse.
Han ankom med skip til Bombay i september 1807, og var gjest hos James Mackintosh. Han var direktør («Recorder», Chief Judge) for kriminaldomstolen i Bombay. Under sin utdannelse i London var han allerede blitt godt informert av Robert Hall om Mackintoshs egenskaper, og de utviklet et hjertelig forhold. Det ble så godt at når den uformuende Rich, som ikke en gang hadde stabilt arbeid, ble glad i Mackintoshs datter, gav faren etter for hans og datterens ønske, og tillot at de giftet seg, den 22. januar 1808.
Like etter mottok han brev med utnevnelse til Bagdad.
Jesse Carleton
Jesse L. Carleton (født 20. august 1862, død 6. desember 1921) var en amerikansk golfspiller som deltok i de olympiske lekene i St. Louis i 1904.
Claudius James Rich
Til Bagdad
Så fortsatte han til Bagdad som resident for Det britiske ostindiske kompani, noe som kunne anses som tilsvarende generalkonsul. Den 22. mai var han på plass, og begynte sitt arbeid. Selv om han ikke hadde fått noen særskilt forberedelse, hadde hans reiser gitt ham rikelig med nyttige erfaringer.
Jesse Carleton
Carleton vant en olympisk bronsemedalje i golf under OL 1904 i St. Louis. Han var med på det amerikanske laget United States Golf Association som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i golf bak Western Golf Association og Trans Mississippi Golf Association. Det var kun tre lag, alle amerikanske med ti mann på hver, som deltok i lagkonkurransen i golf som ble spilt 17. september 1904.
Claudius James Rich
Til Bagdad
Konsulens oppgaver var den gang å pleie de gode handelsforbindelser med Det osmanske rike, og sørge for losji for reisende og britiske handelsfolk som kom til Mesopotamia. Med stor fremgang ombygde han residensen fullstendig, førte et stort hushold med mange hjelpere og vaktmannskaper, for å gjøre et passende inntrykk på den osmanske pasja. Han utnyttet sin bevegelsesfrihet og sin fritid til å besøke historiske kulturminner. Til å begynne var residensens lege, Mr. Hine, hans eneste selskap, ved siden av hustruen.
Helt i begynnelsen av sin tid i Bagdad konsentrerte Rich sin interesse om selve byen og dens umiddelbare nærhet, og begynte å samle materiale til en geografisk, historisk og statistisk fremstilling av pashaliket Bagdad.
Undersøkelser av Babylon
Så begynte han å utvide sine undersøkelser av distriktets geografi, historie og oldtidsminner til områdene lenger ute. Han dro til det gamle Babylons ruiner den 10. desember 1811.
I 1812 var han tilbake, og nå foretok han oppmålinger og graving i Babylon og området rundt. Han var bare i ti dager blant det gamle Babylons ruiner, men dette besøket gav hans interesse for områdets oldtid en helt ny kraft. Resultatet av hans arbeid i Babylon ble først publisert to år etter, av hans venn Joseph von Hammer-Purgstall i den viennesiske serie Mines de l'orient.
Rich oppdaget noen mindre gjenstander fra sarkofager i nærheten av palasset («Mujelibé»), og avdekket «Babylons Løve», som Austen Henry Layard skulle gjenfinne førti år senere. Han gravde også en sjakt inn i høyden Tell Ibrahim Khalil og samlet adobetegl med innskrifter. Han forfattet sin første bok i 1818 i London, under navnet Narrative of a Journey to the Site of Babylon in 1811, og den utløste en voldsom interesse.
Besøk i Europa
I 1813 mente hans kone at Rich burde reise til Konstantinopel for å slappe av, og la seg behandle. I 1813 reiste de begge dit, og bodde hos den britiske sendemann Robert Liston. Ett år senere la de ut på en reise gjennom de osmanske Balkan-provinser, og derfra til Wien. Der presenterte Joseph von Hammer-Purgstall ham for den unge orientalisten Karl Bellino, som Rich ansatte som privatsekretær, og som tolk for den britiske regjering. I 1815 begynte de i selskap med Bellino tilbakereisen til Bagdad, og lot veien gå om Italia, Hellas, Konstantinopel og Lilleasia.
Prominente besøkende i Bagdad
På sin reise til India besøkte James Silk Buckingham også Bagdad, i 1816. I sin bok Travels in Mesopotamia (London 1827) beskrev han enkelte av de segl som Rich hadde i sine mesopotamiske samlinger.
Den 14. oktober 1818 fikk Rich besøk av sin landsmann, maleren Robert Ker Porter. Denne reisende hadde besøkt Persepolis og kopiert noen innskrifter derfra. Ker Porter ville også besøke stedet, og Rich sendte med ham sin sekretær, Karl Bellino, som guide. Han malte både Babylons ruiner og Borsippas ruiner (som hadde noe man den gang antok var Babels tårn). I 1822 utgav Ker Porter en bok med mange tegninger og kileskrifttekster (også med avskrifter fra Karl Bellino) under tittelen Travels in Georgia, Persia, Armenia, Ancient Babylonia.
Ker Porter avslutter boken med en dedikasjon til Rich:
Utforskning av Ninive
Rich var mellom 1808 og 1820 fire ganger i Mosul. Allerede under sin første gjennomreise i 1808 laget han skisser av de uvanlige haugene som lå vis-à-vis byen.
Etter at han kom tilbake til Mesopotamia som konsul, kunne han være mer systematisk. Han var på alle de større ruinhaugene, og tegnet dem, idet han antok at det kunne dreie seg om det gamle Ninive.
Den første haugen han besøkte gikk lokalt under navnet «Nebi Yunus», fordi man trodde at her var graven til profeten Jona. Rich hadde foruten sine språkgaver en særlig evne, ved sin egen bakgrunn og sin kulturelle innlevelse, til å komme på talefot med folk flest. Slik fikk han vite at det ikke skulle mer til enn lett graving med en vanlig spade før det dukket opp fragmenter med innskrifter, og landsbyboerne viste ham flere slike funn. De var med kileskrift, som Rich ikke kunne tyde. Han kunne imidlertid fastslå at skriften var identisk med den han hadde funnet i Babylon. Man viste ham underjordiske rom og korridorer i gravens nærhet.
Rich overbeviste lokalbefolkningen om at han var interessert i deres funn, og gav en kuriøsitetsjeger i oppdrag å kjøpe interessante stykker.
Deretter undersøkte Rich Tell Kuyunjik, en annen av haugene, og utarbeidet en utførlig plantegning av den. Fra lokalbefolkningen fikk han vite at de fleste innskriftene var å finne i Nebi Yunis. Fra Kuyunjik fikk han tak i enkelte inskriberte leirtavler og teglsteiner.