cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Avvisningsfronten
Avvisningsfronten (arabisk: جبهة الرفض) var en politisk koalisjon dannet i 1974 av radikale palestinske fraksjoner som avviste tipunktsprogrammet som ble tatt i bruk av Palestinas frigjøringsorganisasjon (PLO) på dens 12. palestinske landsmøte (PNC).
Dollie
Dollie, senere kjent som Dollie de Luxe og Adrian/Bjørnov, var en norsk popduo, som bestod av sangerne og låtskriverne Ingrid Bjørnov og Benedicte Adrian.
Bakgrunn
Medlemmene, Ingrid Bjørnov og Benedicte Adrian, vokste opp sammen på Oppsal i Oslo. De startet tidlig med musikk og var i tenårene da de 18. januar 1979 ble spilt på NRK radio. Melodien var en versjon av ABBA-låten Summer Night City. Etter dette fikk de platekontrakt med selskapet dB Records, ledet av Ole A. Sørli, og han var deres manager i 15 år. Duoen het på dette tidspunktet kun Dollie.
Tidlige plateutgivelser
Den første platen, Første akt, ble utgitt i 1980 og ble en suksess med 52,000 solgte eksemplarer og mottok Spellemannprisen 1980 i pop-klassen. Ole A. Sørli startet nytt plateselskap i 1981, NotaBene Records, og Dollie fulgte etter. Platen Dollies Dagbok ble gitt ut i 1981. Den solgte 23,000 eksemplarer og vakte en viss oppsikt i utlandet. Den neste platen, Rampelys, solgte 8000 eksemplarer.
Melodi Grand Prix
I 1981 deltok Dollie i den norske Melodi Grand Prix-finalen med sangen «1984» som kom på 6. plass. De deltok også i 1982 med sangen «Det er deg jeg skal ha» og kom da på 10. plass. Men i 1984 vant de den norske finalen med bidraget «Lenge leve livet». De skiftet navn til Dollie de Luxe, i og med at den internasjonale finalen skulle avholdes i Luxembourg. Under framføringen utførte Dollie de Luxe en karakteristisk «skigåingsdans» med filler i håret. I Luxembourg kom de på 17.-plass.
Bjørnov var låtskriver i Melodi Grand Prix 1998, og Adrian deltaker i gruppa United, som var med i Melodi Grand Prix 2012.
Rock vs. Opera
I 1984 kom albumet Dollie de Luxe som inneholdt vanlig popmusikk, men også sporet «Queen of the Night/Satisfaction». Dette ble utvidet i 1986 med platen Rock vs. Opera. Der blandet duoen The Beatles, The Spencer Davis Group og andre 1960-talls popartister med klassiske komponister som Verdi, Mozart, Bizet og Lehár. Rock vs. Opera solgte i 35,000 eksemplarer og la grunnlaget for duoens største verk – Which Witch. Singelen Queen of the Night/Satisfaction nådde 20. plass i Frankrike og solgte 250,000 eksemplarer tilsammen. Også i Canada gjorde Dollie de Luxe stor suksess i 1986.
Norge
Which Witch var en helaftens musikal der handlingen var basert på historien om Maria Vittoria di Benevento, som ble brent som heks. Musikalen var en av norgeshistoriens dristigste satsinger. Verket hadde premiere under Festspillene i Bergen 27. mai 1987 og ble utgitt på plate allehelgensnatt, 31. oktober. For platen fikk duoen Spellemannprisen 1987 i åpen klasse. De vant dessuten Gammleng-prisen i klassen pop i 1988.
Plateversjonen ble etterfulgt av flere turneer samt boka Satans kvinnfolk, forfattet av Hege Duckert i samarbeid med Adrian og Bjørnov. Rollelisten på konsertversjonen av Which Witch inkluderte bl.a. Kjersti Berge og Jahn Teigen – sistnevnte som skremmende troverdig bøddel. To forestillinger på Slottsfjellet i Tønsberg 3. og 4. juli 1990 ble spilt inn og gitt ut på dobbel LP/CD. Det ble også laget en video som ble sendt på TV nyttårsaften.
London
Høsten 1992 ble Which Witch satt opp i et teater i Londons West End. Musikalen fikk nådeløs slakt i de fleste britiske aviser etter premieren 22. oktober 1992. Men Which Witch ble spilt 76 ganger og sett av 37,000 før den ble tatt av plakaten. Da hadde den spilt inn 7,5 millioner kroner. Kostnadene var på 19 millioner.
Et britisk filmteam hadde fulgt Which Witch fra planlegging til avslutning, og dette resulterte i en timelang TV-dokumentar som ble sendt på NRK 27. februar 1993. Samtidig ble musikalen gitt ut på plate for tredje gang – denne gang i sceneversjonen fra London. Forhandlinger om nedbetaling av gjeld ble gjennomført samtidig med duoens mest suksessrike turné sommeren 1993. Konsertversjonen av Which Witch ble fremført for mer enn 100,000 tilskuere.
Nye musikaler og musikalsk omstart
I 1995 forsøkte Dollie de Luxe seg med en helt annerledes musikal enn Which Witch. Denne het Henriette og hennes seks ekte menn og var en humoristisk og lettbeint forestilling. Denne turnerte de med sommeren 1995 for 60,000 tilskuere med et persongalleri som inkluderte Sven Nordin, Helge Jordal og Paul Ottar Haga. 10,000 kjøpte albumet Prinsessens utvalgte, som inneholdt musikk fra forestillingen.
I 1999 kom platen Adrian/Bjørnov. I 2001 deltok Adrian/Bjørnov i kriminalmusikalen Den syngende Frøken Detektiv og mysteriet på Grevly. Den eneste ugivelsen fra forestillingen var en single som ble sendt til radiostasjoner. Sangen om Nancy Drew ble imidlertid inkludert på samleplaten Dollie's beste, som kom i august 2001. Denne samleplaten er det foreløpig siste samarbeidet mellom Benedicte Adrian og Ingrid Bjørnov.
Albumutgivelser
Dollie/Dollie de Luxe sin samlede produksjon er i dag tilgjengelig på CD.
Lower Sturgeon vannkraftverk
Lower Sturgeon vannkraftverk er et vannkraftverk og en demning i elven Mattagami, beliggende om lag 20 km nedenfor byen Timmins, og langt nordøst i provinsen Ontario i Canada. Denne elva renner nordover og munner ut i James Bay via elva Moose, helt sør i Hudson Bay.
Vannkraftverket får kraft fra egen demning i elva. Det har en installert kapasitet på ca. 14 MW. Det drives av energiselskapet Ontario Power Generation.
De totalt sju vannkraftverkene i Mattagami-komplekset omfatter:
Eidemarken (Bergen)
Strøket omfattes av grunnkretsene Krohnengen, Wesselengen og Skanselien, som hadde til sammen 1 159 innbyggere 1. januar 2014 og et areal på 0,18 km².
Historie
Krohnengen var opprinnelig en del av Meyerengen, en stor eiendom vi hører om allerede i 1650-årene. Eier på slutten av 1700-tallet var kjøpmann Claus Krohn, derav navnet Krohnengen. Etter Krohns død i 1804, overtok svigersønnen Johan Adolph Fischer eiendommen. Han utvidet gården og anla i 1805 Krohnengen Brænderie og Malterie. I 1830-årene ble eiendommen solgt til nordfjordingen, bøkkermester Ole Eide (1788–1858) i Kroken.
Naboeiendommen Wesselengen ble ryddet av Tordenskjolds farbror, kjøpmann Abraham Wessel, som hadde kjøpt Lungegården på auksjon i 1723. Lungegårdens eiere mente å ha hevd på den senere Wesselengen, som Bergen by anså som del av byens takmark. På begynnelsen av 1800-tallet var gullsmed Peter Michael Blytt blitt eier av området. I 1833 solgte han eiendommen til Ole Eide og sønnen Petter som fortsatte nyrydningsarbeidet i stor stil. Krohnengen og Wesselengen fikk da fellesbetegnelsen Eidemarken på folkemunne. Ole Eide bygde også den første Tippetue-veien frem til stølen sin på Fløyfjellet, og har fått en gate oppkalt etter seg.
Ofakim
Ofakim (hebraisk:, direkte oversatt: «horisonter», offisielt også stavet Ofaqim) er en by i Sørdistriktet i Israel. Ifølge Israels statistiske sentralbyrå (CBS) hadde byen en total befolkning på 24 000 på slutten av 2004. Den ble grunnlagt som en utviklingsby den 19. april 1955.
Ebenezer Cobb Morley
Ebenezer Cobb Morley (født 16. august 1831, død 20. november 1924) var en engelsk idrettsmann. Han regnes som mannen bak Football Association (FA) og fotballens moderne regelverk og organisering.
Han ble født i Hull, men flyttet til Barnes i London i 1858. Han grunnla i 1862 Barnes Club, som ble en av grunnleggerklubbene i FA. Som fotballspiller debuterte han i 1863 i en kamp mot Richmond.
I 1863 var han kaptein for en klubb i Mortlake. Han skrev det året til avisen Bell's Life, og foreslo opprettelsen av et regulerende organ for fotballen. Dette førte til møtet på Freemason's Tavern hvor FA ble grunnlagt. Morley var FAs første sekretær fra 1863 til 1866, og dens andre president fra 1867 til 1874. Han skrev det første moderne regelsettet, Laws of the Game, i sitt hjem i Barnes. Morley skåret selv i den første kampen spilt etter reglene, mellom et sammensatt London-lag og Sheffield FC den 31. mars 1866.
Av profesjon var han advokat. Han var også en ivrig roer, og grunnla Barnes and Mortlake Regatta, som han var sekretær for 1862–1880. Han satt i Surreys grevskapsråd for Barnes fra 1903 til 1919, og var fredsdommer.
Paul Delvaux
Paul Delvaux (født 23. september 1897 i Anheit, i provinsen Liège, død 20. juli 1994 i Veurne) var en belgisk maler som var løst tilknyttet surrealismen.
Biografisk
Delvaux ble født i den delen av Belgia som kalles Flandern som sønn av en sakfører. Han fikk en klassisk dannelse med musikktimer, gresk og latin. Han leste mye, fra Homer til Jules Verne. Dette satte spor allerede i hans tidligste tegninger, som hadde mytologiske motiver.
Hans foreldre mislikte at han ville bli kunstner, så han gikk på kunstakademi i Brussel, men på linje for arkitekter. Like fullt holdt han seg med å male og holdt utstilling i 1925 med klassiske landskapsmalerier.
I 1926 så han for første gang bilder av Giorgio de Chirico. Disse gjorde nok inntrykk, men satte foreløpig ikke spor i det han selv gjorde. Tidlig i 1930-årene fant han mere interesse i en samling kuriositeter i Spitzner Museum. Der var blant annet noen skjeletter og Venus mot rød fløyelsbakgrunn og andre motiver som etterhvert dukket opp i bildene. Etterhvert i 1930-årene begynte han også å ta opp elementer fra René Magritte, både med valg av motiver og med å plassere hverdagslige figurer i uventede situasjoner eller uventede figurer i hverdagssituasjoner.
Hans mest kjente bilder: «Hendene» (1941) og «Den sovende Venus» viser begge avkledde kvinner i absurde miljøer, og kan sies å være metafysiske malerier i de Chirico-stil. Han betraktet likevel ikke seg selv som surrealist i den skolastiske betydning av ordet. Rombaut skriver også at «Delvaux alltid opprettholdt en særskilt kontakt med sin egen barndom, som er den underliggende motivasjonen for arbeidene og alltid dukker opp i dem. Denne «indre barndom» var det som førte ham til den poetiske dimensjonen i kunsten.»
Andre av hans senere verker inneholder avkledde kvinner på vandring eller henslengt og i ferd med å gjøre underlige gester fulgt av skjeletter eller forstyrrede vitenskapsmenn. Ut over disse motivene, som han gjerne gjentok, finnes perspektivforvrengte landskaper og en serie med skjeletter som korsfester eller henretter hverandre på andre måter (1950-årene).
Sent på 1950-tallet laget han en serie bilder der en liten pike står i natten og ser på jernbanetog. Tog var noe som fascinerte ham fra barndommen av.
I 1959 laget han et sort veggmaleri i Palais du Congrès i Brussel, et av flere store utsmykningsarbeider han gjennomførte i sine senere år. Han ble direktør for det kongelige kunstakademiet i 1965, og fikk et museum (Paul Delvaux museet) åpnet før han døde i 1994.
Maya-matematikk
Maya-matematikk ble utviklet av mayakulturen. Den var basert på 20-tallsystemet og brukte tallet null.
Den bruker tre forskjellige symboler; skall, punkt, og strek, for å bygge opp tallene. Skallet representerte både null og tyve. Punktet representerte én, og streken fem. Ved å kombinere disse symbolene kunne de bygge opp tallene.
Større tall ble bygget opp ved å sette tallene sammen på lignende måte som vårt desimalsystem, men i stedet for 1-plassen, 10-plassen, 100-plassen, brukte mayaene 1-plassen, 20-plassen, 400-plassen, 8000-plassen. Dermed hadde de et tallsystem som var helt overlegent for eksempel romertall-systemet.
Little Long vannkraftverk
Little Long vannkraftverk er et vannkraftverk og en demning i nedre del av elven Mattagami, beliggende 50 km nord for byen Smooth Rock Falls, og langt nordøst i provinsen Ontario i Canada. Denne elva renner nordover og munner ut i James Bay via elva Moose, helt sør i Hudson Bay.
Vannkraftverket får kraft fra egen demning i elva. Det har en installert kapasitet på ca. 133 MW. Det drives av energiselskapet Ontario Power Generation.
De totalt sju vannkraftverkene i Mattagami-komplekset omfatter:
Odense Teater
Odense Teater kan dateres tilbake til 1796 og er dermed Danmarks nest eldste teater. Det er et av landets tre landsdelsscener.
Teateret ligger i Jernbanegade, Odense, hvor det råder over scenene Store Scene, Værkstedet og Foyerscenen, dessuten har teateret scenene Farinen og Raffinaderiet i det gamle sukkerkokeriet, Odense, hvor det dessuten drives en teaterskole.
Huseby (Lier)
Huseby er en gård og et område i Lier i Buskerud. Europavei 18 og Drammenbanen går over området. Gården ligger på leirblandet sandjord på ei slette nordøst for Lierstrandas endepunkt Amtmannssvingen. I vest grenser området til Kjellstad og i nord ligger Linnes. I sør går gården helt til Drammensfjorden. Sankt Hallvard kom fra Huseby.
Odense Teater
Historie
Odense Teater har tidligere ligget på Sortebrødre Torv, hvor H.C. Andersen debuterte som statist.
Huseby (Lier)
Historie
Huseby og Linnes ble trolig ryddet som en gård i eldre jernalder med navnet Linnes. I yngre jernalder ble så gården delt i tre. Den delen der husene lå, fikk navnet Huseby (gammelnorsk Hùsabyr – gård med hus, bebyggelse), mens den nordre delen ble kalt Nordre eller Vestre Linnes og den søndre delen Søndre Linnes. Gården ble delt i Søndre og Nordre Huseby i midten av 1650-åra.
Odense Teater
Historie
Siden 1914 har teateret ligget i Jernbanegade like ved Kongens Have.
Huseby (Lier)
Historie
Huseby er kjent for to store gravhauger, hvorav Søndre og Nordre Huseby har hver sin på tunet. Mellom den nordre gravhaugen og Oslo-veien ligger det en gammel brønn; i gamle dager brukte Drammens-borgere å ta søndagsturer hit for å drikke av denne brønnen som skulle være helsebringende.
Sankt Hallvard
Hallvard Vebjørnsson vokste opp på Huseby gård på 1000-tallet. Av en historisk kilde betegnes han som en gudfryktig, godhjertet gutt. Det heter om han at da han en maidag i 1043 skulle krysse Drammensfjorden, beskyttet han en gravid kvinnelig trell som var forfulgt. Mennene som forfulgte kvinnen forsøkte å overtale Hallvard til å overlate henne til dem, men han nektet. Mennene ble rasende, skjøt og drepte Hallvard. Deretter drepte de kvinnen. For å skjule ugjerningene sine, senket de liket av Hallvard med en kvernstein bundet til halsen.
På tross av kvernsteinen, fløt liket til Hallvard opp til vannflaten. Han ble funnet og gitt en ærerik begravelse. Senere viste det seg jærtegn ved graven hans. På grunn av sine gjerninger, sin heltemodige død og jærtegnene ved graven hans, ble Hallvard Vebjørnsson kåret til helgen kort tid etter. Sankt Hallvard er blant annet Oslos skytshelgen.
Spartabanen
Idrettsforeningen Sparta kjøpte i 1919 grunn av Albert Opsahl på Huseby til anleggelse av fotballbane. Anlegget ble opparbeidet på dugnad og våren 1920 ble en grusbane og et klubbhus tatt i bruk. Under andre verdenskrig sluttet Sparta opp under idrettsstreiken og banen ble derfor pløyd opp av makthaverne under påskudd at det skulle dyrkes poteter. Etter krigen ble det besluttet å få anlegget i stand igjen og anlegge en gressbane. Sparta kjøpte tilleggsjord, og etter to års dugnadsinnsats sto gressbanen ferdig høsten 1947.
I begynnelsen av 1960-årene ble det kjent at NSB sine planer om utbygging av Drammenbanen innebar at jernbanetraseen ville gå tvers over Spartabanen. Etter at ekspropriering av banen ble vedtatt i 1962 fulgte en lang strid om erstatning. Saken ble tatt helt til Høyesterett. Der ble det inngått forlik og det ble bestemt at erstatningen skulle beregnes ut fra gjenskaffelsesverdi. I april 1970, åtte år etter eksproprieringen, fikk Sparta det endelige sluttoppgjøret for banen på 516 925 kroner og 49 øre.
Støypop
Støypop er en undersjanger av alternativ rock som utviklet seg i USA og Storbritannia på 1980-tallet. Støypop setter sammen dissonans og/eller feedback med harmoniske melodier ofte forbundet med pop. Sjangeren blir dermed mer melodiøs og avslappende enn støyrock, men den har likevel element av å være uforutsigbar og bråkete.
Campolongopasset
Campolongopasset er et norditaliensk fjellpass som ligger i Sellagruppen (Dolomittene). Det forbinder de to ladinsktalende dalene Val Badia (Syd-Tirol) i nord med Fodom (provinsen Belluno) i syd.
Tommy Lund
Tommy Lund (født 15. oktober 1980 i Drammen) er en norsk tidligere ishockeymålvakt som spilte til 2011 for moderklubben Lørenskog Ishockeyklubb. Lund spilte for Furuset Ishockey (1998 til 1999) Vålerenga (1999 til 2010) og igjen for Lørenskog. Lund har også spilt på landslaget.
Lund er i dag Assisterende rektor ved Wang videregående skole i Oslo. Han har tidligere jobbet som lærer på Bjøråsen skole som ligger på Romsås.
Tommy Lund har også hatt innhopp på landslaget.
Haloner
Haloner eller halongasser er gasser som tidligere ble brukt til brannslokning, særlig i større anlegg i industrien, på kraftverk og skip. Foruten å være brannhemmende, er halonene stabile og lite giftige.
Kjemisk sammensetning
Haloner er halogenerte hydrokarboner som inneholder brom og fluor. Disse bromfluorkarbonene er avledet av metan og har kjemisk formel CBrF3 ( (bromtrifluormetan eller Halon 1301) og CF2ClBr (bromklorodifluormetan eller Halon 1211). De såkalte KFK-gassene (klorfluorkarboner) er kunstig produserte hydrokarboner der noen av hydrogenatomene er byttet ut med halogenene klor, fluor eller brom. Haloner er nettopp KFK-gasser som inneholder brom.
Ozonødeleggende gasser
På 1980-tallet fant forskerne ut at ozonhullet over Antarktis høyst sannsynlig skyldtes menneskenes utslipp av ozonnedbrytende gasser som KFK og haloner. Derfor ble det fra 1989 satt i verk en internasjonal avtale, Montrealprotokollen, der land forpliktet seg til å slutte å bruke ozonnedbrytere som KFK og halon. Importen av halon til Norge opphørte helt i 1994, og av KFK i 1995, og forbruket av ozonreduserende stoffer sank med mer 99 % fra 1986 til 2004. Halonene ble erstattet av andre brannhemmende gasser og slokningssystemer, som Novec 1230 og Inergen.
Parameterfremstilling
En parameterfremstilling av en geometrisk figur er en måte å representere figuren ved hjelp av parametre. For en kurve kan man benytte dens buelengde som gir en naturlig parametrisering med mange matematiske fordeler.
Todimensjonale eksempler
Parabelen, altså grafen til funksjonen f(x)=x^2, har en parameterframstilling med den frie parameteren t gitt ved:
Et annet eksempel er sirkelen, som kan parametriseres slik: For t i intervallet [0,2\pi).
Tredimensjonalt eksempel
Helixen, som er en figur som ser ut som en springfjær, kan parametriseres på følgende måte (her er x,y,z koordinater for det tredimensjonale Euklidske rommet):
Flateeksempel
Torusen er et eksempel på en todimensjonal flate som kan parametriseres. Siden flaten er todimensjonal, trenger vi to variable. Vi kaller dem u,v. En parameterframstilling for torusen er da gitt ved: hvor parametrene u,v begge ligger i intervallet [0,2\pi).
William Forrest
William Forrest var en engelsk katolsk prest og poet som virket på midten av 1500-tallet. Både når han ble født og når han døde er ukjent og svært få detaljer om hans liv finnes. Han er kjent for å ha skrevet et lengre dikt om Katarina av Aragón hvor han gir en inngående opptegnelse om dronningen og hennes skilsmisse og senere for å ha vært prest hos Katarinas datter, den senere dronning Maria I av England.
I 1530 var han en av de som diskuterte kong Henrik VIII av Englands skilsmisse fra sin hustru Katarina fra Aragón på Christ Church ved UniversitY of Oxford. Han skrev et langt dikt om dronning Katarina. Han var tilknyttet læringsanstalten ettersom han mottok pensjon fra det i 1555.
Kort tid etter at dronning Maria I av England overtok styringen av England og begynte å brenne protestanter som kjettere ble William Forrest gjort til kongelig prest ved hoffet, men etter at dronningen, Maria den blodige som hun ble kjent som, døde i 1558 er det ingen videre detaljer om ham.
Man antar at han kanskje var en slektning av John Forest (1471–1538), en martyr hos fransiskanerne.
William Forest var en dyktig musiker og samlet noter fra andre samtidige komponister i England. Denne samlingen er fortsatt oppbevart ved Oxford. Det mest av den poesi han skrev ble aldri utgitt, hvilket ikke var uvanlig for lyrikere på midten av 1500-tallet. Hans poesi huskes ikke nødvendigvis for sine lyriske kvaliteter, men heller for at de kaster lys over samtidens politiske, religiøse og sosiale hendelser i den turbulente tudortiden i engelsk historie. Hans verker er «History of Joseph the Chaste» som finnes i manuskript i Oxford og British Museum. Et langt utdrag av hans dikt ble utgitt i en antologi i 1878 («Starkey's Life and Letters»). I et annet dikt, «A New Ballad of the Marigold», lovpriser han dronning Maria I, men hans kanskje mest interessant dikt er det omfattende «The History of Grisild the Second» som omhandler Katarina av Aragón og hennes skilsmisse. Diktet ble utgitt i sin helhet først i 1875. Hans skrev også om livet til jomfru Maria.
Ludwig von Löfftz
Ludwig von Löfftz (født 21. juni 1845 i Darmstadt i storhertugdømmet Hessen, død 3. desember 1910 i München) var en tysk maler.
Liv
Löfftz lærte seg først tapetseringshåndverket og arbeidet seks år i dette yrket. Han gikk så på kunstskolen i fødebyen, og deretter fra 1870 på kunstakademiet i Nürnberg og fra 1871 på kunstakademiet i München. En av hans viktigste lærere her var Wilhelm Diez. I 1873 deltok han på verdensutstillingen i Wien med genrebildet Der Spaziergang. I 1874 ble han ansatt som hjelpelærer ved akademiet og ble senere utnevnt til professor. Da Diez gikk av som leder for malerklassen overtok Löfftz denne. Til hans elever hørte Georgios Jakobides og Theodor Kittelsen.
Verk
Löfftz' verker orienterte seg i form og innhold mot tyske og nederlandske mestre fra det 16. og 17. århundre. Blant hans viktigste verker var:
Albertine (roman)
Albertine er en tendensroman fra 1886 som ble skrevet av kunstmaleren Christian Krohg (1852–1925). Allerede dagen etter utgivelsen ble den forbudt av de norske myndighetene. Krohg har blitt stående i norsk kultur som «den sosialbevisste kunstneren» og boken Albertine var ment for å ryste og refse.
Handlingen
Boken handler om en ung Kristiania-jente ved navn Albertine. Hun strever dagen lang som sypike hjemme hos sin mor. De er svært fattige, og broren hennes, Edvard, er veldig syk. Albertine sitter inne hele tiden og vil ikke gå ut ettersom hun ikke har noe fint å ha på seg. Svært mye tid går med til å tenke på sin søster Oline. Oline har en fin regnfrakk som Albertine kunne trenge dersom hun skulle bevege seg utenfor døren, men den vil hun definitivt ikke låne. Tidligere var Oline nemlig å finne på horestrøket i byen. En gang hadde Albertine sett henne gå inn døra til det offentlige prostitusjonsbygget. Oline hadde den gang smilt til henne, og hun klarer ikke å glemme det smilet. Gang på gang tenker hun på det hele.
Ikke kan hun begripe at Oline til slutt fikk lov til å gå oppover kirkegulvet med en eldre veletablert herre, hun som hadde vært slik en gatetøs. Uforståelig var det også hvordan folk kunne se på henne som en fullverdig kvinne.
Etter hvert gir hun seg og bestemmer seg for å låne regnfrakken likevel. Sammen med en venninne ved navn Jossa blir hun med på byen. Hun får smaken på utelivet og forelsker seg etter hvert i en herre ved navn Helgesen, men ham får hun dessverre ikke. I stedet får hun innkallelse til politifullmektig Winther. Han serverer henne noe å drikke, og hun faller i søvn og våkner ikke før hun merker at hun blir voldtatt av mannen. Dette får henne helt på skråplanet og er en av mange grunner til at hun selv ender som en gatetøs – akkurat slik som sin søster.
Bokens tema
Temaet i boken er prostitusjon. Krohg skildrer hvordan dette foregikk på slutten av 1800-tallet. Boken er preget av refleksjon og moralisme og ble gitt ut som et innlegg i datidens moraldebatt, men ble beslaglagt kort tid etter dens utgivelse. Mange kjente kulturpersonligheter som blant annet Amalie Skram, Georg Brandes og Margrethe Vullum priste boken.
Fortellingen blir fortalt kronologisk, men leseren kan enkelte ganger få lese Albertines tanker i det hun tenker tilbake på de mange små hendelser som har preget henne. Handlingen flyter jamt i referatsform, men stopper enkelte ganger opp ved at samtaler innledes og replikker gjengis direkte. Dette gir et inntrykk av datidens miljø, normer og regler å kjenne. Lite skulle snakkes om direkte og derfor er samtalene mellom Albertine, Edvard og moren svært intetsigende.
Bokens vendepunkt er på det sted hvor bokens tema kommer frem i klartekst, i det Albertine blir voldtatt av politifullmektig Winther. Fra denne stund er ikke Albertine lenger en ‘uskyldig’ pike, og hennes oppførsel forandrer seg.
Bokens avslutning er sjokkerende ved at Albertine som i fortellingens innledning ble presentert som den snille og sjenerte piken ender opp med å rope etter mannfolk på gata: «Kom inn til meg da gutter! En etter en – alle sammen! Dere skal få det gratis! Kom -!».
Synsvinkel og virkemidler
Alt hva leseren ser og hører blir presentert gjennom Albertine, med noen få unntak. Det er avstand mellom det Albertine sier og det hun tenker. Albertines hjem blir skildret tidlig i boken som et mørkt lite sted. De eneste bildene på veggene er bildet av kongen og dronningen. Iakttageren Krohg forteller om hvordan folk er kledd, spesielt hvordan de fine fruene og mennene er kledd.
Forfatteren har lagt handlingen til et konkret sted, som Karl Johans gate og utkanten av Oslo. Krohg ville la leseren se sitt eget samfunn i et speil. Han skildret en historie slik det virkelig var i samtiden, og fortellingens «skitne realisme» var nok også noe av grunnlaget for at boken ble beslaglagt.
Gjentagelse er et virkemiddel Krohg bruker flittig, spesielt av replikker og tanker. Ofte blir de samme tankene beskrevet, bare i en noe annen synsvinkel enn tidligere. Setningene er korte og de er ofte delt opp med tankestreker, noe som gjør teksten ekstra lett å lese.
Miljøet i boken spiller en viktig rolle for personer og deres holdninger og utvikling. Bokens moral er at det er en kausalårsak mellom fattigdom og moralisme, fattigdom og prostitusjon. Albertine ender som hun gjør på grunn av samfunnets karakter og tilstand.
Krohgs mening var at romanen skulle være et kampskrift mot den offentlige prostitusjon, men han var også opptatt av de fattige kvinnenes urettferdige og vanskelige situasjon. Det ble også understreket av hans artikler og ikke minst hans malerier. Etter store demonstrasjoner og press på daværende statsminister Johan Sverdrup, ble offentlig prostitusjon i den norske hovedstaden avskaffet bare et par år etter utgivelsen av Albertine.
Norman Kay
Norman Kay (født 5. januar 1929 i Bolton, Lancashire, England, død 12. mai 2001 i England) var en britisk komponist.
Kay er mest kjent for sitt arbeid på Doctor Who. Han skrev musikken for den første historien, An Unearthly Child, og The Keys of Marinus og The Sensorites. Bortsett fra dette har han også komponert musikk for Out of the Unknown og Late Night Horror (1968) og mange andre TV- og filmproduksjoner.
Kay døde i 2001 av motonevronsykdom, 72 år gammel.
Middelhavsspurv
Middelhavsspurv (Passer hispaniolensis) er art spurvefamilien (Passeridae) og inngår i slekten Passer, som teller 28 arter og er den mest tallrike slekten i denne familien. Arten består som to underarter. Den har besøkt Norge, men hekker ikke her.
Taksonomi
Middelhavsspurv danner, sammen med romerspurv (P. italiae) og gråspurv (P. domesticus), en såkalt superart. Ifølge en studie ledet av en norsk forskningsgruppe oppsto romerspurven gjennom hybridisering, mellom middelhavsspurv og gråspurv. Det er også registrert hybridisering med pilfink (P. montanus).
Biologi
Middelhavsspurven blir cirka 15–16 cm lang og veier typisk 22–38 g. Hannen er ganske lik gråspurven, men har nøttebrun hette, mørkere rygg og større innslag av sort på vingefjærene. Brystet er dessuten dekket av mørke spetter. Hunnen er kan være vanskelig skjelne fra gråspurvhunnen, men hun har brystet dekket av lysegrå spetter. De to underartene er svært like, men transcaspicus er lysere enn nominatformen under myting (spesielt hunnen).
I likhet med andre spurver nærer også denne arten seg hovedsakelig av plantemateriale, spesielt frø av gress, kultivert korn og lave urter, men middelhavsspurvene eter også virvelløse dyr. Insekter som spises består som regel av larver av sommerfugler, rettvinger og flygemaur, mens biller synes å være mindre viktig.
Middelhavsspurv er varierende resident, nomadisk og trekkende. I den vestlige delen av utbredelsesområdet opptrer arten ofte som standfugl, mens østlige populasjoner i større grad er trekkfugler. Arten foretrekker et fuktig habitat, spesielt fuktige områder nær vann med trær og busker, og vanligvis i kultiverte områder, men habitatet strekker seg også til halvtørre stepper og halvørken.
Hekketiden varierer med utbredelsen. I vest hekker fuglene gjerne i perioden april–august, fra mars i Nord-Afrika og i august–oktober, og februar–mars på Kapp Verde. Fuglene finnes rundt bebyggelser, i likhet med sin slektning, men hekker oftest i trær nær elver og i andre fuktige områder. Den bygger et lukket rede, og hekker noen ganger inne i store reder til fugler, som storker. Hunnen legger normalt 2–6 egg, av og til opp til åtte. Begge kjønn ruger eggene, og inkubasjonen tar normalt cirka 11–14 dager. Begge foreldrene mater og steller for avkommet, som normalt forlater redet etter cirka 11–15 dager. Arten kan ha 2–4 årlige kull.
Inndeling
Inndelingen og rekkefølge følger Birds of the World og er i henhold til Winkler, Billerman & Lovette (2020). Norske navn på verdens fugler følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017, 2020). Eventuelle norske beskrivelser i parentes er ikke offisielle navn, men kun midlertidige beskrivelser.
Native Command Queuing
NCQ er en harddiskteknologi som øker ytelsen på SATA-harddisker. Den går ut på å utføre oppgaver i en rekkefølge som øker ytelsen.
Hans Struksnæs
Hans Soelberg Struksnæs (født 24. april 1902, død 25. april 1983 i Oslo) var en norsk seiler som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Reidar Aulie
Reidar Aulie (født 13. mars 1904, død 23. november 1977) var en norsk maler.
I 1927 var han en av kunstnerne og arkitektene som etter invitasjon fra Arno Berg, daværende byantikvar i Oslo, utarbeidet forslag til hvordan hovedstadens bygningsmasse kunne bli mer fargerik og innbydende. Initiativet til dette byutviklingsprosjektet kom fra kunstneren Henrik Sørensen. I 1930-årene malte han bilder med sosialistisk innhold. Han illustrerte også flere av Ingeborg Refling Hagens bøker og malte det kjente fondbildet av Henrik Wergeland på Stein skole på Romerike (det er blant annet gjengitt i Norges litteraturhistorie bind 2). Han ble også kjent for malerier produsert under andre verdenskrig, deriblant ''9. april 1940, og seinere Morgenappell på Grini''. For disse bildene ble han arrestert og satt på Grini fangeleir. Han har også laget industrimotivet som ble preget på baksiden av 500-kroneseddelen utgitt av Norges Bank fra 1948–1976. I 1950 malte han fresken Arbeiderbevegelsens historie i Oslo rådhus. Fra 1958 var han professor ved Statens kunstakademi, der han siden var direktør (rektor) fra 1965 til 1971.
Reidar Aulie var lillebroren til juristen Andreas Aulie (1897–1990).
Vitenskapsåret 1811
Fødsler
som arbeidet innenfor biologisk systematikk ||align=center|42 ||align=center|1853 ||
Kongregasjonen for folkenes evangelisering
Kongregasjonen for folkenes evangelisering (Congregatio de Propaganda Fide, «Kongregasjonen for troens utbredelse») var en avdeling i Den romerske kurie, som er Den katolske kirkes sentrale administrasjon. Den har ansvaret for det katolske misjonsarbeid.
Pave Frans I fremla den 19. mars 2022 en ny forfatning som med virkning fra 5. juni 2022 erstattet Kuriens kongregasjoner og pavelige råd med dikaster.
Historikk
Prefekt for kongregasjonen fra 2006 var kardinal Ivan Dias.
Kongregasjonen ble opprettet 22. juni 1622 av pave Gregor XV, i bullen Inscrutabili Divinae. Den oppgave var fra begynnelsen av misjonsvirksomhet, og da spesielt koordinering av misjonsinnsatsen, retningslinjer for misjonærene, fremme av dannelsen av et lokalt kleresi og grunnleggelse av katolske institusjoner i misjonsområdene, og økonomisk støtte til områder hvor kirken er under oppbygging.
Områder hvor Den katolske kirke er under oppbygging er direkte underlagt kongregasjonen. Dette var tilfelle med Norge i 1953, da Oslo katolske bispedømme ble opprettet, og vedvarte frem til 1970-årene.
Smoky Falls vannkraftverk
Smoky Falls vannkraftverk er et vannkraftverk og en demning i nedre del av elven Mattagami, beliggende 80 km nord for byen Smooth Rock Falls, og langt nordøst i provinsen Ontario i Canada. Denne elva renner nordover og munner ut i James Bay via elva Moose, helt sør i Hudson Bay.
Vannkraftverket får kraft fra egen demning i elva. Det har en installert kapasitet på ca. 52 MW. Det drives av energiselskapet Ontario Power Generation.
De totalt sju vannkraftverkene i Mattagami-komplekset omfatter:
Lord Warden of the Stannaries
Lord Warden of the Stannaries var en engelsk og senere britisk embetstittel, og er nå en seremoniell britisk tittel. Embetsinnehaverens funksjon var å utføre visse juridiske og militære oppgaver i Cornwall. I teorien har han fortsatt ansvar for å innkalle Stannary-parlamentet, men siste gang dette ble gjort var i 1753. Parlamentet, med tilhørende domstoler, var en spesialordning for tinngruvearbeiderne i Cornwall og Devon, som hadde egne lover.
Den første Lord Warden of the Stannaries var William de Wrotham, som ble utnevnt den 20. november 1197 under Rikard I.
Dersom hertugen av Cornwall, prins Charles, skulle utnevne en Lord Warden kunne han innkalle et Stannary-parlament som så kunne nedlegge veto med lovvedtak fra Det britiske parlamentet. Dette kan skje fordi vetoretten aldri formelt har blitt inndratt. I 1977 ba Dafydd Wrigley, parlamentsmedlem for Plaid Cymru, riksadvokaten for England og Wales om å oppgi en dato for når Charter of Pardon av 1508 ble trukket tilbake, og svaret som kom 14. mai 1977 fortalte at dette aldri hadde skjedd formelt.
I 1997 forsøkte liberaldemokraten Andrew George å ta opp et spørsmål relatert til hertugdømmet Cornwall, men ble stoppet fordi en tidligere rettsakt forbyr Det britiske parlamentet å diskutere noe som helst som er relatert til hertugdømmet.
Vårsøg
«Vårsøg» er et dikt skrevet i april 1945 av Hans Hyldbakk (1898–2001). Det blir regnet som Hyldbakks mest kjente dikt ved siden av «E slåttatæja». Hyldbakk skrev diktet mot slutten av andre verdenskrig, og det heter seg at «våren» i teksten er en metafor for frigjøringen. Slik skal diktet være en hyllest til fred.
Tonesatt versjon
Henning Sommerro og gruppa Vårsøg platedebuterte i 1977 med en svært kjent viseversjon av diktet, til Sommerros melodi. Den finnes på LP-platen med samme navn (Arctic Records ARC 8614). Sigmund Grovens tolkning av denne melodien på LP-platen Songar utan ord (Polydor 813 587-1), som ble utgitt i 1983, ble lenge brukt som kjenningsmelodi i NRKs radioprogram Nattønsket.
Alexander Rybak har en engelsk versjon av sangen («If You Were Gone») på sitt album Fairytales, som ble utgitt i 2009.
Lars-Göran Arwidson
Lars-Göran Arwidson (født 4. april 1946), svensk skiskytter som deltok i de olympiske vinterleker 1968 i Grenoble, 1972 i Sapporo og 1976 i Innsbruck.
Fire år senere, under vinter-OL 1972 i Sapporo vant han en ny bronsemedalje i skiskyting. Han ble nummer tre i den individuelle konkurransen, bak Magnar Solberg fra Norge og østtyske Hansjörg Knauthe.
Antique (duo)
Antique er en svensk og gresk duo. Duoen ble grunnlagt i Stockholm i Sverige. De var med i Eurovision Song Contest 2001 med sangen «Die For You». Sangen kom på 3.-plass med 147 poeng. Sangen er både på gresk og på engelsk.
Passasjer
En passasjer er en person som reiser med et transportmiddel, som for eksempel en båt, en bil, et tog, et fly, en buss eller en drosje, uten selv å føre det. Passasjeren har lite eller ikke noe ansvar for å føre transportmiddelet eller for at transportmiddelet kommer frem til destinasjonen. Transpormiddelets besetning, som for eksempel piloten, skipsføreren eller sjåføren, regnes vanligvis ikke som en passasjer mens de er i tjeneste.
I mange land, og på ulike offentlige transportmidler, kan passasjerer bli delt inn i tre klasser som skilles fra hverandre på komfort og betalingsevne eller -vilje:
Wilhelm von Lindenschmit den yngre
Wilhelm von Lindenschmit den yngre (født 20. juni 1829 i München i Tyskland, død 8. juni 1895 samme sted) var en tysk maler.
Bakgrunn
Han var sønn av Wilhelm Lindenschmit den eldre og fikk sin første kunstundervisning av onkelen Ludwig Lindenschmit den eldre i Mainz. Fra 1844 studerte han ved kunstakademiet i München og øvet seg ved siden av i xylografi og litografi.
Kunstnerkarriere
Etter farens død studerte han ved Städelsches Institut i Frankfurt am Main og ved akademiet i Antwerpen. Senere flyttet han til Paris, der han malte flere kjente malerier, bl.a. Die Gräfin von Rudolstadt und Alba og Ernte (begge i Hamburger Kunsthalle).
I 1853 kom han tilbake til Tyskland og bodde noen år i Frankfurt, hvor han bl.a. malte bildene Gefangennahme Franz I. in der Schlacht bei Pavia, Eine Episode aus der Geschichte des Lützowschen Freikorps (1861), Der Tod Franz von Sickingens (1861) og Reformatorenversammlung in Marburg (1862). Alle finnes idag i Germanisches Nationalmuseum. Lindenschmit flyttet i 1863 til München, og malte der bl.a. bildene Der Fischer und die Nixe (Schackgalerie), Jahreszeitenfriese og Currendschüler Martin Luther an der Thüre der Frau Ursula Cotta um Brod singend.
Andre viktige bilder omfatter:
I 1875 ble han professor ved akademiet i München.
Som kolorist utmerket Lindenschmit seg gjennom sin bruk av halvmørke. I flere av bildene er imidlertid bruken av bruntoner noe i overkant. I senere bilder er farvebruken rikere.
Harmon vannkraftverk
Harmon vannkraftverk er et vannkraftverk og en demning i nedre del av elven Mattagami, beliggende 110 km nord for byen Smooth Rock Falls, og langt nordøst i provinsen Ontario i Canada. Denne elva renner nordover og munner ut i James Bay via elva Moose, helt sør i Hudson Bay.
Vannkraftverket får kraft fra egen demning i elva. Det har en installert kapasitet på ca. 136 – 141 MW, fordelt på 2 generatorer. Det drives av energiselskapet Ontario Power Generation. Anlegget stod ferdig utbygd i 1965.
De totalt sju vannkraftverkene i Mattagami-komplekset omfatter:
Falzaregopasset
Falzaregopasset er et fjellpass som ligger i Dolomittene i provinsen Belluno. Passet forbinder Livinallongo del Col di Lana med Cortina d'Ampezzo og ligger dermed i det ladinskspråklige området. Få kilometer nordøst for passet møter man veien over Valparolapasset.
Passet (falza rego = «falsk konge») er oppkalt etter et ladinsk folkesagn, som forteller om kongen av Fanesfolket, som ble forsteinet som straff for å ha forrådt folket sitt.
Fylkesvei 237 (Akershus)
Fylkesvei 237 i Akershus gikk mellom Finstadbru og Aursmoen i Aurskog-Høland. Veiens lengde var 9,2 km.
2019 ble veien erstattet av fylkesvei 1470 og fylkesvei 1471.
NASDAQ-100
NASDAQ-100 er en aksjeindeks som inkluderer de 100 største innenlandske og internasjonale, ikke-finans-selskaper listet på NASDAQ-børsen, det er en modifisert market value-weighted index; indeksvekten er basert på selskapenes markedskapitalisering. Indeksen omfatter ikke finansselskaper, men omfatter selskaper utenfor USA; til forskjell fra S&P 500 og Dow Jones Industrial Average.
Selskaper i Nasdaq 100-indeksen
''Liste per 20. januar 2009. Oppdatert liste på Eksterne lenker section.''
Katharina de’ Medici
Katharina de' Medici (fransk: Catherine de Médicis, født 13. april 1519, død 5. januar 1589) kom fra den mektige fiorentinske Medici-familien, datter av Lorenzo II de' Medici, hertug av Urbino, og Madeleine de la Tour d'Auvergne, grevinne av Boulogne. Hun var fransk dronning ved at hun i 1533 giftet seg med den senere kong Henrik II og fram til 1559. Hun fikk stor innflytelse gjennom sine sønner Karl IX. og Henrik III. For en tid styrte hun selv Frankrike som dronningregent.
Hun hadde bakgrunn fra det politiske maktspillet hjemme i Firenze, og spilte i Frankrike de stridene hugenottene og katolikkene hadde mot hverandre, og slik ønsket hun å ivareta statsmaktens interesser. Hun står i historiens lys som en av de hovedansvarlige for massakren i Paris i 1572, den såkalte Bartolomeusnatten.
Liv og virke
I 1533, 14 år gammel, giftet Katharina seg med Henrik II, andre sønn av Frans I og dronning Claude. Under den franske versjonen av navnet sitt, Catherine de Médicis, var hun dronninggemalinne som hustru av Henrik II fra 1547 til 1559. Gjennom hans styre utelukket Henrik henne fra deltagelse i statens affærer og viste isteden gunst til sin fremste elskerinne, Diane de Poitiers, som fikk stor innflytelse over ham. Hans død sendte Katharina inn i den politiske arena som mor av den skrøpelige femten år gamle sønnen Frans II. Da han døde i 1560 ble hun regent på vegne av sin ti år gamle sønn Karl IX og ble gitt omfattende makt. Etter at Karl IX døde i 1574 spilte Katharina en nøkkelrolle i styret til sin tredje sønn, Henrik III. Han gjorde seg uavhengig av hennes råd kun i de siste månedene av hennes liv.
En del historikere har fritatt henne fra skyld for de verste beslutninger fra monarkiet, skjønt bevis på hennes hensynsløshet kan bli funnet i hennes brev. I praksis var hennes autoritet alltid begrenset av effektene av borgerkrigene. Hennes politikk kan derfor bli forstått som desperate grep for å holde Valois-monarkiet på tronen for enhver pris, og hennes støtte til kunstartene som et forsøk på å glorifisere et monarki som hadde en prestisje og et omdømme i bratt nedgang. Uten Katharina er det usannsynlig at hennes sønner ville ha forblitt værende som konger. I henhold til en av hennes biografer, Mark Strage, Katharina var en av de mektigste kvinner i 1500-tallets Europa.
Familie og barn
Sammen med Henrik II fikk Catherine de Medici 10 barn, og hele 7 av dem levde til voksenalder:
Nanzhao (kongedømme)
Nanzhao, også skrevet Nanchao eller Nan Chao (tradisjonell kinesisk: 南詔; forenklet kinesisk: 南诏; pinyin: Nánzhào​; var en stat eller politisk halvselvstendig enhet som blomstret i det som i dag er det sørlige Kina og Sørøstasia under 700- og 800-tallet. Det hadde sitt tyngdepunkt i det som i dag er provinsen Yunnan i Kina.
Staten ble uavhengig i 750 med byen Dali som sin hovedstad. Den eksisterte til 902, men hvis man medregner etterfølgerstaten Dali, bestod statsdannelsen helt til 1254.
Naturbetong
Naturbetong er en metode for støping og bearbeiding av betong for å oppnå spesielle overflatevirkninger i fasader, eksempelvis betong iblandet synlig naturstein blir sandblåst etter støping,
Metoden ble utviklet av arkitekt Erling Viksjø (sammen med sivilingeniør Sverre Jystad) tidlig i 1950-årene og ble hans varemerke. En rekke bygninger av Viksjø er oppført med naturbetong, blant andre Regjeringskvartalets høyblokk (1955–58) og Y-blokken (1970), hovedkontorene til Norsk Hydro i Bygdøy Allé 2 (1960–63) kalt Hydrobygget, Elkem, Middelthuns gate 27 (1960–65), Standard Telefon og Kabelfabrik, Østre Aker vei 33 (1968), alle i Oslo, og Bergen rådhus (1971–74).
Andre eksempler på bruk av naturbetong er Asker rådhus.
Støpemetoden innebærer at forskalingen først blir fylt med tilslag av forskjellige typer singel og grus, som oftest rundslipt elvegrus. Deretter blir sementmørtel presset inn i forskalingen til alle hulrom mellom tilslagsmaterialet er fylt. Etter at støpen har herdet tilstrekkelig lenge blir forskalingen fjernet, og betongen blir sandblåst til steinen kommer tydelig fram i overflaten. Metoden skiller seg dermed fra tradisjonell betongproduksjon, hvor tilslaget blandes inn sammen med sand og sement før den blir støpt ut.
Eduardo García de Enterría y Martínez-Carande
Eduardo García de Enterría y Martínez-Carande (født 27. april 1923 i Cantabria, Spania, død 16. september 2013 ) var jurist og professor i forvaltningsrett ved Universitetet i Valladolid i 1957.
García de Enterría er medlem av den kongelige spanske akademiet (Real Academia Española de la Lengua), og har hatt denne posisjonen siden 1994. Garcia ble i 1977 tildelt graden Doctor honoris causa ved Universitetet i Paris og han har blitt tildelt mange æresdoktorater ved flere spanske universiteter. Enterria var grunnlegger av den spanske Administrative Law Review og dets leder siden 1974. Enterria satt som dommer ved Den europeiske menneskerettsdomstolen mellom 1978 og 1986. Enterria var medlem av Faglig råd ved Harvard University Law School, og har holdt denne posisjonen siden 1991.
Giancarlo Giannini
Giancarlo Giannini (født 1. august 1942 i La Spezia) er en italiensk skuespiller.
Giannini studerte ved Academia Nazionale i Roma. Han debuterte i 1965 i kortfilmen Fango sulla metropolis. Han ble særlig kjent for sin rolle som «Inspektør Pazzi» i filmen Hannibal fra 2001.
Han har spilt både i italiensk- og engelskspråklige filmer.
Olaf Christian Ditlev-Simonsen
Olaf Christian «Tit» Ditlev-Simonsen jr. (født 2. januar 1897 i Dypvåg, død 19. februar 1978 i Oslo) var en norsk skipsreder og idrettsutøver, blant annet innen seiling, der han vant sølv under de olympiske leker 1936.
Bakgrunn
Olaf C. Ditlev-Simonsen var sønn av Olaf Ditlev-Simonsen (1865–1960). Han giftet seg i 1920 med Else Heyerdahl, (16. november 1899 – 28. januar 1985), datter av høyesterettsadvokat Hieronymus Heyerdahl (1867–1959).
Han ble tidlig kompanjong i familieselskapet John P. Pedersen & Søn, og stiftet sitt eget rederi O. Ditlev-Simonsen Jr. i 1936. Under krigen var han ved Nortraships kontor i Göteborg.
Idrettskarriere
Ditlev-Simonsen vant en olympiske sølvmedalje i seiling under OL 1936 i Berlin. Han var rormann på den norske båten «Silija» som kom på andreplass i 8-meterklassen bak den italienske båten «Italia». Seilingene ble avviklet utenfor Kiel i perioden 4. til 12. august 1936. Mannskapet på «Silija» besto av Ditlev-Simonsen, Hans Struksnæs, Lauritz Schmidt, John Ditlev-Simonsen, Nordahl Wallem og Jacob Tullin Thams. Olaf Ditlev-Simonsen var medlem i Den internasjonale olympiske komité i perioden 1948–1966.