cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Helmut Kohl
Liv
Den 1. oktober 1982 etterfulgte han Schmidt som kansler etter et såkalt konstruktivt mistillitsforslag i parlamentet. Han var den lengst regjerende kansler siden Otto von Bismarck da han ble etterfulgt av Gerhard Schröder den 27. oktober 1998, etter at SPD vant de føderale valgene. I likhet med Bismarck har også Kohl samlet Tyskland, dette skjedde etter slutten på den kalde krigen da kommunismen og Sovjetunionen brøt sammen, og DDRs territorium kunne gjenforenes med Vest-Tyskland.
Santa Rosa (kommune i Canelones)
Regjeringen
Ordføreren (alcalde) i kommunen er Gretel Ferrari (2010-2015).
Helmut Kohl
Liv
Noen dager før Richard von Weizsäckers berømte tale i Forbundsdagen ved 40-årsjubileet for Tysklands kapitulasjon, beskrev Kohl 8. mai som en frigjøringsdag for det tyske folk.
Helmut Kohl var leder av CDU fra 1973 til 1998.
Tidlig i sin regjeringstid ble han skyteskive for venstresidens intellektuelle. Han hadde ikke store talegaver, og behersket ikke fremmedspråk. Av venstreradikale ble han ofte referert til som «pæra» (die Birne), noe som henspilte på både kroppsform og intellekt. Rikskanslerens bolig i Berlin ble på folkemunne oppkalt etter Colosseum og Kohl - til Kohlosseum.
Evangeliet etter Johannes
Gnostiske elementer
Sammenligninger med gnostisismen er ikke basert på hva forfatteren sier, men i det språket han bruker til si det, spesielt bruken av begrepene Logos og lys. Forskere som Raymond E. Brown har mot dette argumentert med at det gamle jødiske Qumran-samfunnet også brukte begrepene lys mot mørke. Argumentene til Bultmann og hans skole ble alvorlig svekket ved midten av 1900-tallet, ved funn av Nag Hammadi-skriftene av genuine gnostiske skrifter – som er ulike Johannes-evangeliet, samt Qumran-biblioteket av jødiske skrifter – som ofte ligner på Johannes-evangeliet.
Helmut Kohl
Liv
Mot slutten av hans styre forekom dette imidlertid sjeldnere. I 1999 ble det avslørt at det var uregelmessigheter i CDUs finanser, og Kohl ble blandet inn i skandalen. Han trakk seg som parlamentsmedlem i 2002, men i dag er hans politiske kløkt og fortjenester anerkjent av mange.
Evangeliet etter Johannes
Gnostiske elementer
Gnostikerne leste Johannes, men tolket det forskjellig fra måten ikke-gnostikerne gjorde. Gnostisismen lærte at frelsen kom fra gnosis, hemmelig kunnskap, og gnostikerne så ikke på Jesus som frelser, men en som åpenbarte kunnskap. Barnabas Lindars hevder at evangeliet lærer at frelse bare kan oppnås gjennom åpenbaret visdom, spesielt tro på (bokstavelig talt tro inn i) Jesus.
Evangeliet til alle
Evangeliet til alle er et norsk, kristent tidsskrift, utgitt av Pinsebevegelsen i Norge.
Evangeliet etter Johannes
Gnostiske elementer
Raymond Brown framholder at «Det johanninske bildet av en frelser som kom fra en fremmed oververden, som sa at verken han eller de som tok imot ham var av denne verden, og som lovet å komme tilbake for å ta dem til en himmelsk bolig kan settes inn i det gnostiske verdensbildet (selv om Guds kjærlighet til verden i Joh 3,16 ikke kan).» Det har blitt foreslått at likheter mellom Johannes-evangeliet og gnostisismen kan stamme fra felles røtter i den jødiske apokalyptiske litteraturen.
Evangeliet til alle
Evangeliet til alle er De Norske Pinsemenigheters Ytre Misjon (PYM) blad som utkommer flere ganger i året, og inneholder reportasjer fra misjonens virksomhet. Artiklene er skrevet av misjonsinteresserte, både innenfor og utenfor pinsebevegelsen.
Evangeliet etter Johannes
Sammenligning med synoptikerne
Evangeliet etter Johannes er vesentlig forskjellig fra de synoptiske evangeliene, med store variasjoner i materialet, teologisk vektlegging, kronologi og litterær stil. Det er også noen avvik mellom Johannes og synoptikerne, noen ganger til og med motsetninger.
Evangeliet til alle
Norsk pinsebevegelse driver misjonsarbeid i mer enn 30 land på fire kontinenter.
Evangeliet etter Johannes
Materiale
Johannes mangler hendelser fra synoptikerne, slik som Jesu dåp, kallelsen av de tolv apostlene, eksorsismer, lignelser, forklarelsen på fjellet og nattverden. Omvendt inneholder det hendelser som ikke finnes hos synoptikerne, slik som vinunderet i bryllupet i Kana, oppvekkelsen av Lasarus, da Jesus vasket disiplenes føtter, og flere besøk til Jerusalem.
Helmut Kohl
Utmerkelser
Kohl har mottatt tallrike utmerkelser.
Evangeliet etter Johannes
Materiale
I dette evangeliet blir Jesu mor Maria hyppig nevnt, men aldri identifisert ved navn. Johannes hevder at Jesus var kjent som «sønn av Josef» i 6,42. For Johannes var det irrelevant hvilken by Jesus kom fra, for han kommer fra utenfor denne verden, fra Gud Fader.
Helmut Kohl
Utmerkelser
I 1988 mottok han sammen med François Mitterrand Karlsprisen for sine fortjenester for fransk-tysk vennskap og Europas fremtid. I 1996 ble han utnevnt til æresdoktor ved det katolske universitetet i Leuven i Belgia.
Tanákh
Synonym: Miqrá (hebraisk )
Helmut Kohl
Utmerkelser
11. desember 1998 ble Kohl utnevnt til æresborger av Europa av de europeiske stats- og regjeringssjefene, som anerkjennelse for hans arbeid for europeisk samling. Denne utmerkelsen var tidligere bare tildelt Jean Monnet.
Tanákh
Hebraiske begreper
I jødedommen kalles Den hebraiske bibelen for Tanakh, en sammensetning av navnene for de tre delene:
Evangeliet etter Johannes
Teologisk vektlegging
Jesus omtales som Ordet («Logos»), og Ordet omtales som theos («gud» på gresk), men denne omtalen finnes ikke i de synoptiske evangeliene. I Markus oppfordrer Jesus sine disipler til å holde hans guddommelighet hemmelig, men i Johannes-evangeliet er han veldig åpen for å diskutere det. Han refererer til og med til seg selv som «Jeg er», tittelen Gud gir seg selv i Andre Mosebok når han åpenbarer seg for Moses. Hos synoptikerne er hovedtemaet Guds rike og Himmelriket (sistnevnte i Matteus), mens Johannes' tema er Jesus som kilde til evig liv. Riket blir bare nevnt to ganger. I motsetning til de synoptiske forventningene om Riket (som bruker begrepet parousia, som betyr «komme»), presenterer Johannes en mer individualistisk «realisert» eskatologi.
Helmut Kohl
Utmerkelser
20. april 1999 ble han tildelt Presidentens frihetsmedalje av president Bill Clinton.
Evangeliet etter Johannes
Kronologi
I de synoptiske evangeliene tar Jesu virke et enkelt år, men i Johannes tar det tre år, bevist gjennom referanser til tre påskehøytider. Alle hendelsene er ikke i samme rekkefølge: datoen for korsfestelsen er ulik, det samme gjelder tiden for salvingen av Jesus i Betania. Tempelrenselsen skjer i begynnelsen av Jesu virke i stedet for når det nærmer seg slutten.
Tanákh
Hebraiske begreper
Både inndelingen og rekkefølgen er annerledes enn i den kristne versjonen, men innholdet er i all hovedsak det samme som i den versjonen som brukes av protestantiske kirker.
Helmut Kohl
Utmerkelser
Han mottok i 2004 Adalbertprisen fra den polske presidenten. Ved siden av Konrad Adenauer er han den eneste innehaveren av storkors i særlig utførelse av Tysklands fortjenstorden.
Helmut Kohl er også æresborger av Frankfurt am Main og Berlin, og ble i september 2005 utnevnt til æresborger av hjembyen Ludwigshafen. Luxembourgs statsminister Jean-Claude Juncker var laudator. Kohl er æresdoktor ved tallrike universiteter i inn- og utland.
I 2005 mottok Kohl også prisen Quadriga, laudator var Mikhail Gorbatsjov.
20. juni 2006 mottok Helmut Kohl den spanske Europaprisen i Yuste-klosteret ved Cáceres. Laudator Felipe González betegnet Kohl som en stor arkitekt for et forent Europa.
Han regnes av Arbeitsgemeinschaft Orte der Demokratiegeschichte blant de viktigste personer som i løpet av de siste 200 år, har bidratt til dannelsen av demokratiet i Tyskland.
Fredspris-forslag
I 2007 foreslo Den europeiske union i et brev til Nobelkomiteen at Helmut Kohl skal få Nobels fredspris. På en pressekonferanse i anledning av det europeiske samarbeidets 50-årsjubileum fremhevet kommisjonspresident José Manuel Durão Barroso Kohls store innsats for freden i Europa. Forslaget ble også støttet av Polens første demokratiske regjeringssjef Tadeusz Mazowiecki og to tidligere polske utenriksministre, og av Østerrikes sosialdemokratiske forbundskansler Alfred Gusenbauer. Også tidligere fredsprisvinner Mikhail Gorbatsjov kunngjorde at han har skrevet til Nobelkomiteen og foreslått Kohl. Ifølge Gorbatsjov har Kohl «spilt en nøkkelrolle ved den fredelige løsningen» av begivenhetene knyttet til overgangen til demokrati i Øst-Europa.
Tanákh
Hebraiske begreper
Etiopiske jøder aksepterer også de deuterokanoniske bøker som del av den jødiske bibelen.
På 200-tallet f.Kr. gjorde jødiske lærde en oversettelse av Mosebøkene til gresk, kjent som Septuaginta. Septuaginta ble senere utvidet til også å omfatte de øvrige deler av den hebraiske bibelen og de deuterokanoniske bøker, og er rettesnor både for den katolske og den ortodokse versjonen.
Inndelingen av Tanakh
(Rekkefølge etter jødisk tradisjon) For å se rekkefølge etter kristen tradisjon se artikkelen: Det gamle testamente
Olav Enomoto
Olav Enomoto (født 23. mai 1973 i Vestmanna) er en færøysk informatiker og politiker (Sb.).
Han vokste opp i Vestmanna med japansk far og færøysk mor. Han er gift med Maud Poulsen. Etter matematisk studentereksamen studerte han datamatikk, et felt innen informatikk. Enomoto er nettverksadministrator i BankNordik (tidligere Føroya Banki) i Tórshavn. Han var ansattrepresentant i bankens styre 2006–2010. Enomoto har tidligere vært IT-sikkerhetskonsulent og internettsalgsutvikler i Farodane (nå Nema).
São Francisco do Oeste
São Francisco do Oeste er en kommune i delstaten Rio Grande do Norte i nordøstregionen av Brasil.
Olav Enomoto
Enomoto var sitt partis 1. vararepresentant til Lagtinget fra Norðurstreymoy 2002–2008, og møtte fast for finansminister Bárður Nielsen 2004–2007. Nielsen ble deretter fritatt fra lagtingsvervet, og Enomoto møtte resten av perioden. Han satt hele tiden i Lagtingets kulturkomité. I 2008 ble valgkretsene avskaffet, og Enomoto ble vararepresentant.
Abbado
Abbado (italiensk: abate – abbed) er et italiensk etternavn som kan vise til:
Evangeliet etter Johannes
Litterær stil
I de synoptiske evangeliene er sitater fra Jesus vanligvis i form av korte, tydelige uttrykk; i Johannes blir ofte lengre sitater gitt. Ordforrådet er også forskjellig, og fylt med teologisk mening: i Johannes gjør ikke Jesus «mirakler» (gresk: δῠνάμεις, dynámeis, entall δύνᾰμῐς, dýnamis), men «tegn» (gresk: σημεῖᾰ, sēmeia, entall σημεῖον, sēmeion) som avslører hans guddommelige identitet. De fleste tekstforskere mener at Johannes ikke inneholder noen lignelser. I stedet inneholder det metaforiske fortellinger eller allegorier, slik som de om den gode gjeteren og om det sanne vintre, der hvert enkelt element svarer til en bestemt person, en gruppe, eller en ting. Noen forskere finner imidlertid noen lignelser, som den korte historien om den fødende kvinnen (16,21) eller det døende såkornet (12,24).
South Hampstead stasjon
South Hampstead stasjon er en jernbanestasjon i London. Den ligger omtrent 600 meter sørvest for Swiss Cottage undergrunnsstasjon. Stasjonen betjenes av London Overground-tog mellom London Euston og Watford Junction.
Evangeliet etter Johannes
Motsetninger
Ifølge de synoptiske evangeliene var arrestasjonen av Jesus en reaksjon på tempelrenselsen, mens ifølge Johannes ble den utløst av oppvekkelsen av Lasarus. Fariseerne blir framstilt som mer legalistiske og i opposisjon til Jesus i de synoptiske evangeliene, mens hos Johannes blir de i stedet framstilt som sterkt splittet, og de debatterer ofte i Johannes' beretninger. Noen, slik som Nikodemus, er til og med delvis sympatiske til Jesus. Dette antas å være en mer nøyaktig historisk skildring av fariseerne, som hadde debatt som en av grunnsetningene i sin trosretning.
Noter
<references group="Note"/>
Eksterne lenker
Oversettelser av Evangeliet etter Johannes tilgjengelige på nett:
Økernparken
Økernparken er en park på Økern i Bydel Bjerke i Oslo. Den ligger like syd for Økernhjemmet, og avgrenses av Rabbeveien/Risløkkveien i sydøst og bilforhandlerne i Økernveien 147 i sydvest.
Økernparken ble valgt til Bydel Bjerkes tusenårssted.
ACT
ACT har flere betydninger:
Kielkanalen
Kielkanalen (tysk: Nord-Ostsee-Kanal) er en kanal som forbinder Østersjøen ved Kiel med Elben ved Brunsbüttel i Ditmarsken. Med 34 879 skipspassasjer (2012) er den verdens mest trafikkerte kanal.
Kanalen skaper en lettere vei mellom Østersjøen og Nordsjøen, et fartøy sparer 280 nautiske mil (519 kilometer) sammenlignet med å runde Jylland. I dag har kanalen en fri seilinghøyde på 40 meter og tillater skip med en bredde på 32,5 meter og 9,5 meters dybde.
Historikk
Kanalen ble bygget som erstatning for den tidligere Eiderkanalen, som ikke hadde kapasitet til å håndtere den stadig økende dampskipstrafikken. Den ble påbegynt i 1887 under Keiser Vilhelm Is regjering og ble 21. juni 1895 innviet av hans sønnesønn Vilhelm II. Kanalen var opprinnelig 67 meter bred og 9 meter dyp, men i perioden 1907–1914 ble kanalen utvidet til 102 meters bredde og 11 meters dybde.
Frem til 1948 ble kanalen kalt Kaiser-Wilhelm-Kanal, men fikk etter krigen det mer nøytrale navnet Nord-Ostsee-Kanal, av tysk sjøfart forkortet NOK. På andre språk brukes ofte navnet Kielkanalen etter havnen i den nordøstlige enden av kanalen.
Fremtid
Slusene ved Brunsbüttel er gamle og i dårlig forfatning. Opprinnelig var det planlagt å oppgradere slusene under full drift av kanalen. Siden årtusenskiftet har imidlertid handelen med østersjølandene steget så sterkt at det ikke er mulig å drive kanalen med bare én sluse. Det er derfor besluttet å bygge en tredje sluse, det er planlagt å ta den i bruk 2021. Det vil da bli mulig å oppgradere de gamle slusene.
Kjærlighet og ærlighet 2
Kjærlighet og ærlighet 2 er et musikkalbum med Jan Eggum. Albumet ble utgitt den 12. august 2011.
Michael Dibdin
Michael Dibdin (født 21. mars 1947 i Wolverhampton i England, død 30. mars 2007) var en engelsk forfatter.
Liv og virke
Dibdin debuterte i 1978 med pastisjen The Last Sherlock Holmes Story. Han er mest kjent for sin serie kriminalromaner satt i Italia med den venetianske politimannen inspektør Aurelio Zen i hovedrollen. Bøkene hans er oversatt til en rekke språk og har vunnet flere priser, deriblant Crime Writers' Associations Gold Dagger. I 2002 ble han dessuten nominert til The International IMPAC Dublin Literary Award, for romanen And Then You Die.
Norsk Botanisk Forening
Norsk Botanisk forening (NBF) ble stiftet i 1935 og er foreningen for planteinteresserte i Norge. Den samler både fagutdannete botanikere, sjøllærte barfotbotanikere og andre med interesse for norsk flora. Foreningen har i dag ca. 1,500 medlemmer over hele landet. Den er organisert i 20 grunnorganisasjoner, som dekker geografiske områder av ulik størrelse og ulike fagfelt.
NBF utgir sentralt bladet Blyttia, som medlemmene kan velge å få inkludert i medlemskapet sitt. Flere av grunnorganisasjonene har sine egne tidsskrifter av ulikt omfang. De fleste aktivitetene skjer lokalt. Det arrangeres ekskursjoner og turer i den grønne årstida, og møter med lysbildeforedrag i vinterhalvåret. I tillegg har flere avdelinger florakartleggingsprosjekter på gang.
NBF er sammen med 12 andre foreninger medlem av SABIMA (SAmarbeidsrådet for BIologisk MAngfold)
NBF er en av 5 organisasjoner som samarbeider med Artsdatabanken om å drive Artsobservasjoner.
Freeborn County
Freeborn County er et fylke i den amerikanske delstaten Minnesota. Det ligger i den sørlige delen av staten og grenser mot Steele County i nordøst, Mower County i øst, Faribault County i vest og mot Waseca County i nordvest. Det har også grense mot delstaten Iowa i sør.
Freeborn totale areal er 1 833 km² hvorav 39 km² er vann. I 2000 hadde fylket 32 584 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Albert Lea som også er fylkets største by.
Fylket har fått sitt navn etter William Freeborn som var byen Red Wings andre borgermester.
John Law
John Law (døpt 21. april 1671 i Edinburgh, død 21. mars 1729 i Venezia) var en skotsk økonom, finansmann, bankmann, hasardspiller og forfatter.
Etter først å ha levd et turbulent liv i Skottland, England og Nederland fikk Law i 1716 i Frankrike tillatelse til å opprette privatbanken Banque Générale, med rett til å utstede pengesedler. Siden ¾ av bankkapitalen var finanisert av den franske stat, kan en regne Banque Générale som den første sentralbanken i Frankrike.
Law var involvert i en rekke finansforetak og handelskompanier, blant annet i Mississippikompaniet. Privatbanken Banque Générale i Paris som Law hadde overtalt regenten til å etablere i 1716  lånte villig ut nytrykte sedler til de som ville kjøpe aksjer i dette Mississippikompaniet, som fungerte som et instrument for kanalisering av pengeinflasjonen.
Aksjeprisene steg voldsomt, og spekulasjonen i aksjene utviklet seg i stort tempo frem til i mai 1720. Da hadde folk mistet tilliten til Law og forretningsvirksomheten hans. Hele opplegget kollapset. Tusenvis av mennesker ble ruinert, det ble lynsjestemning og Law ble satt i husarrest, sannsynligvis av hensyn til hans egen sikkerhet. Sju måneder senere forlot han Paris. Grensevakter stanset han og fratok han mynt som han hadde med seg, med hjemmel i loven som Law selv hadde sørget for å få på plass. På det tidspunktet hadde verdien på den franske valutaen livres falt så mye at det ikke en gang fantes offisielle vekslingskurser mot engelske pund sterling. Dette fikk Voltaire til å formulere sin berømte lov om papirpenger. John Law døde fattig i Venezia i 1729.
LivsGlede
LivsGlede er et norsk, kristent tidsskrift, utgitt av Pinsebevegelsen i Norge.
John Law
John Law var en ivrig spiller, kjent for å vinne kortspill ved å beregne oddsene ved hoderegning.
LivsGlede
LivsGlede utkommer flere ganger i året, og inneholder ulike reportasjer, alt fra intervjuer til nytte-stoff.
John Law
I Skottland og England
I 1692 dro Law til London, der farsarven raskt ble ødslet bort på diverse forretningsforetak og på pengespill. Den 9. april 1694 utkjempet han en duell med naboen Edward Wilson, etter en krangel om Laws kjæreste Elisabeth Villiers, en duell som endte med at Wilson ble drept. Law ble arrestert og dømt til døden, men straffen ble raskt omgjort til en pengebot. Etter protester fra Wilsons bror ble Law arrestert, men han greide likevel å flykte til Amsterdam.
I Amsterdam
Amsterdam var i slutten av det sekstende århundre et senter for nyskapning innenfor finans og bankvesen. Law studerte med interesse forholdet mellom Det ostindiske kompani, Amsterdams Boers og Amsterdamsche Wisselbank (Amsterdams Vekselbank). Vekselbanken var opprettet i 1609, og mynter som kom til banken til oppbevaring ble erstattet med kreditter, kjent som bankpenger. Dette var ikke reelle penger, men tall i bankens bøker, og disse bankpengene ble mye brukt i handelsvirksomhet. I starten etter grunnleggingen var banken en depositumbank, med 100% ryggdekning i egenkapital, men etter 1657 tillot banken en del viktige kunder å overtrekke kontiene. Vekselbanken ga store lån til Det ostindiske kompani.
I Amsterdam utviklet Law en ordning som skulle kunne forsikre kjøpere av lodd i det nasjonale lotteriet mot tap. Han begynte også å tumle med en idé om å kombinere en monopolforretning – tilsvarende Det ostindiske kompani – med en offentlig bank som kunne utstede banknoter eller kredittsedler.
Law oppholdt seg en kort periode i Genova og i Venezia, der han handlet med valuta og ulike verdipapir. I samarbeid med Jarlen av Islay bygget han opp en betydelig aksjeportefølje ved børsen i London. En viss skamplett på hans offentlige renommé, var at han hadde to barn med Lady Catherine Knowles og levde sammen med henne, uten å være gift – trass i at hun var gift med en annen mann.
Lagtingsvalget på Færøyene 1970
Lagtingsvalget på Færøyene 1970 ble avholdt 7. november 1970.
John Law
En nasjonal bank?
Law forsøkte først og selge sine økonomiske idéer i hjemlandet Skottland, og i 1705 forslo han for det skotske parlamentet å opprette en ny nasjonal bank. Han presenterte idéene også på trykk, i arbeidet Money and Trade Consider'd with a Proposal for Supplying the Nation with Money (1705). Sentral var at den nye banken skulle utstede rentegivende dokument som skulle fungere som valuta sammen med mynter. Forslaget ble imidlertid avvist av parlamentet.
Lagtingsvalget på Færøyene 1970
Atli Dam (Javnaðarflokkurin) overtar som statsminister etter Kristian Djurhuus (Sambandsflokkurin).
John Law
En nasjonal bank?
Etter nederlaget i hjemlandet forsøkte Law andre muligheter, og presenterterte i 1711 sine idéer i en audiens hos Viktor Amadeus II av Sardinia. Men også her fikk han avslag.
Banque Générale
Solkongen Ludvig XIV hadde ført en rekke kriger, og en av følgene var at den franske økonomien var ødelagt. Ludvig XIV døde i 1715, og styret ble da overtatt av hertug Filip II av Orléans, i påvente av at arvingen Ludvig XV skulle bli myndig. Samme år som Solkongen døde, i 1715, la Law fram forslag om en ny bank for den franske kongens råd.
Den nye banken fikk fullmakt for tjue år til å utstede sedler som skulle kunne løses inn i gull eller sølv. Startkapitalen var 6,000,000 livre, fordelt på 1200 aksjer.
Laws ambisjoner var større enn privat bankvirksomhet. Han ønsket å prøve ut idéer for å få den franske økonomien på fote igjen. I 1717 fikk han godkjenning fra Filip av Orléans for at bankens sedler også kunne brukes til betaling av skatt. Målet for Law var at kongemakten skulle gi banken soliditet og tillit, og banken skulle stimulere til økt handel og bedre økonomiske forhold. Den økte pengemengden ga raskt en positiv effekt på økonomien.
Louisiana- og Mississippikompaniet
Ifølge Laws syn gjorde den franske stat for lite for å utvikle sine oversjøiske besittelser, noe som førte til at han satte fram et forslag om å få overta handelen med den franske kolonien Louisiana. I 1717 fikk selskapet Compagnie d'Occident monopol på all handel med Louisiana, i tillegg til styring over kolonien. Selskapets kapital var en uhyre sum på 100 millioner livre, og både franskmenn og utlendinger ble oppfordret til å kjøpe aksjer for 500 livre stykk. Law var i ledelsen av selskapet. Det såkalte Mississippikompaniet som var grunnlagt i 1684 inngikk som en del av det nye Companie d'Occident, og navnet Mississippikompaniet blir også brukt om det nyetablerte selskapet.
Kongehuset gjennomførte flere tiltak for å gjøre aksjene i Comagnie d'Occident attraktive: Selskapet fikk enerett på all utenlandsk tobakkshandel, og det overtok rettighetene til handel med Senegal. Banque Générale skiftet i desember 1718 navn til Banque Royale, og var i praksis ble Frankrikes første sentralbank. Bankens sedler var nå garantert av kongen.
I mai 1719 overtok Compagnie d'Occident selskapene Compagnie des Indes Orientales og Compagnie de Chine, som drev handel i henholdsvis India og Kina.
Løsøre
Løsøre er en betegnelse for alle gjenstander som ikke er fast eiendom. Løsøre kan derfor eksempelvis være ting som hører hjemmet til; som sykler, treningsutstyr eller verktøy. Sikring av rettigheter i løsøre kan skje ved at disse registreres (tinglyses) i Løsøreregisteret. Dette skjer på den måten at rettigheter og heftelser blir registrert på den fysiske eller juridiske personen som har eiendomsretten til tingen. Pantsetting av løsøre vil normalt bare kunne skje ved overlevering (håndpant), men det gjelder visse unntak fra dette. Blant annet kan visse former for løsøre som kan registreres i et realregister, pantsettes ved at panteretten registreres på eiendelens blad i dette registeret. Slike registre, som fungerer omtrent som ved tinglysing av fast eiendom, finnes i Norge for skip, skip under bygging og luftfartøyer. Enkelte andre former for løsøre kan pantsettes sammen med den faste eiendommen de er tilknyttet, blant annet gjelder dette driftstilbehør av forskjellig slag. Et tredje unntak fra hovedregelen om overlevering er reglene om salgspant.
John Law
Louisiana- og Mississippikompaniet
Den tette sammenkoblingen mellom den franske staten, banken og handelsselskapet ble ytterligere forsterket i september 1719, da Mississippiselskapet ga staten en lån på 1,2 milliard livre, slik at statsgjelden kunne nedbetales.
Løsøre
Kjøpsloven av 1988 gjelder løsøreomsetning.
Eksterne lenker
動産
John Law
Den første finansboblen
Verdien av aksjene i Mississippiselskapet hadde i 1719-1720 en voldsom stigning, og selskapet fortsatte å utstede nye aksjer. Banque Royale ga lån til personer som ønsket å kjøpe aksjer. Verdistigningen var ikke reflektert i realverdier, og det hele kollapset i mai 1720. John Law har fått den tvilsomme æren å være opphavsmann til noe som antagelig kan omtales som den første finansboblen.
Law tilbød seg å tre tilbake, men han ble oppsagt 29. mai og plassert i husarrest. En undersøkelseskommisjon slo fast at han hadde gått ut over fullmaktene sine. Imidlertid trengtes Laws evner for å få forholdene under kontroll, og han fikk en ny stilling i statsadministrasjonen.
Siste leveår
I desember 1720 fant Law det forgodt å forlate Frankrike. Han dro fra landet som en fattig mann, i første omgang til Brussel. Sine siste leveår levde han i Roma, København og Venezia, der han livnærte seg ved pengespill. I 1729 døde han i Venezia av lungebetennelse.
São Gonçalo do Amarante (Rio Grande do Norte)
São Gonçalo do Amarante er en kommune i delstaten Rio Grande do Norte i nordøstregionen av Brasil.
Pretty Maids
Pretty Maids er et dansk heavy metal-band fra Horsens.
Bandet ble startet av Ronnie Atkins og Ken Hammer i 1981, og hadde sin storhetstid på 1980-tallet. Bandet har aldri hatt det store gjennombruddet, men har turnert med band som Black Sabbath (oppvarmingsband for Black Sabbath i Drammenshallen 18. august 1983), Whitesnake, Deep Purple, Alice Cooper og Saxon. De opptrådte på Monsters of Rock i 1987 (Tyskland), 2007 og 2008 (Spania), på Sweden Rock Festival i 2010, og skal spille på ProgPower USA 2012.
I heavy metal tidsskriftet Kerrang! ble de i kåret til «Årets band» i 1983.
Grunnkretser i Bamble kommune
Grunnkretser i Bamble kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Bamble kommune, Telemark, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Røde Kors
Den internasjonale Røde Kors- og Røde Halvmånebevegelsen består av Den internasjonale Røde Kors-komiteen (ICRC), Det internasjonale forbundet av Røde Kors- og Røde Halvmåneforeninger og de 186 nasjonale foreninger godkjent av ICRC og opptatt som medlemmer av forbundet. Disse organisasjonene jobber uavhengig av hverandre, men er forent gjennom felles grunnprinsipper, mål, symboler, vedtekter og styresett.
Basic Element
Basic Element er ei svensk Eurodance-gruppe fra Malmö. Gruppa var aktiv i 1990-åra, men kom tilbake i 2005 og gir ennå ut nye låter. I begynnelsen bestod den av rapperen/sangeren Peter Thelenius (Petrus), Cesar Zamini (keyboard), Branko Nuss (trekkspill) og Zetma Prembo (sangerinne). Seinere sangerinner har vært Saunet Sparell, Marie Fredriksson (må ikke forveksles med Roxettes sangerinne Marie Fredriksson) og Andrea Myrander. For tida består bandet bare av Peter Thelenius og Jonas Wesslander.
Historikk
Peter Thelenius og Cesar Zamini skapte gruppa i 1992 og fant sangerinna Zetma Prembo gjennom Arbetsförmedlingen. Bandnavnet har røttene sine i at Zamini svei hånda på en radiator (svensk element) mens de diskuterte hva gruppa skulle hete. I 1993 fikk de platekontrakt med EMI Records og de gav ut den første singelen sin, «Move Me». I 1994 blei «Move Me» etterfulgt av blant annet «The Promise Man», som nådde førsteplass på de svenske listene. Det første albumet, «Basic Injection», kom også dette året.
I 1995 forlot Prembo bandet på grunn av graviditet og Saunet Sparell kom inn som ny sangerinne. Det nye albumet «The Ultimate Ride» (med blant annet singlene «The Ride» og «The Fiddle») kom samme år. Bandets to grunnleggere begynte å bli uenige om framtida til bandet, noe som fikk Cesar Zamini til å forlate gruppa. Thelenius vant rettighetene til bandnavnet og har etter dette fortsatt bandet aleine. Det tredje albumet, «Star Tracks», var mer i 1970-talls disco-stil. Sparell forlot gruppa i 1997, etter eget utsagn fordi Thelenius ville bli popstjerne for enhver pris, mens hun var mest opptatt av å opptre. Prosjektet blei så lagt på is og seinere i 1997 slapp Thelenius et soloalbum («Trust Then Pain») under artistnavnet «Petrus». I 1998 var Basic Element tilbake med enda et album («The Earthquake») – denne gangen med Marie Fredriksson (må ikke forveksles med Roxettes sangerinne) som sangerinne og den opphavlige eurodancestilen.
Røde Kors
Den internasjonale Røde Kors-komiteen har et maksimalt medlemstall på 25 medlemmer, alle sveitsiske statsborgere, og det er den eneste institusjonen nevnt under internasjonal humanitær rett (IHR) som en kontrollerende myndighet. Akkurat som «Den hellige stol» og «Malteserordenen» er dette et eksempel på en ikke-statlig suveren enhet. Organisasjonens erklærte formål – Humanitet basert på upartiskhet, nøytralitet, uavhengighet, frivillighet, enhet og universalitet – er formulert for å gi beskyttelse for liv og verdighet for mennesker som har blitt offer for internasjonale og nasjonale væpnede konflikter.
Hovedoppgaven til Det internasjonale forbundet av Røde Kors- og Røde Halvmåneforeninger er å koordinere samarbeid mellom bevegelsens forskjellige nasjonale foreninger. På internasjonalt nivå leder og organiserer forbundet, i nært samarbeid med det lokale leddet, nødhjelpsoppdrag i forbindelse med store katastrofer.
Basic Element
Historikk
Etter 1999 var gruppa lite aktive, men i 2005 kom de tilbake med en nyinnspilling av sangen «This Must Be A Dream» fra 1995 og med Mathias Olofson som nytt bandmedlem. I februar 2006 kom enda en singel (ved navn «Raise the Gain») og den 7. februar 2007 kom albumet «The Empire Strikes Back». Seinere i 2007 forlot Marie Fredriksson gruppa og blei erstatta av fotomodellen Andrea Myrander. Samtidig kom Jonas Wesslander inn som rapper. I 2008 kom enda et album, «The Truth», gruppas hittil siste album. Singelen «Got U Screaming» kom så i 2010, men er ennå ikke utgitt på noe album. I januar 2011 kunngjorde gruppa på hjemmesida si at Myrander var ferdig som sangerinne i bandet. Få måneder seinere, i mai 2011, blei en ny singel kalt «Turn Me On» kunngjort under en konsert. 27. mai kom singelen ut på nettstedet YouTube og 31. mai var den tilgjengelig i iTunes Store.
Røde Kors
Nasjonale Røde Kors- og Røde Halvmåneforeninger eksisterer i nesten alle land i verden. Hver enhet arbeider i sitt hjemland på bakgrunn av prinsippene i internasjonal humanitær rett og vedtektene til den internasjonale bevegelsen. Nasjonale foreninger kan, på bakgrunn av lokale forhold og kapasitet, selv påta seg oppdrag som ikke er direkte definert av internasjonal humanitær rett eller mandatet til den internasjonale bevegelsen. Russiske Røde Kors støtter organisasjonen Myvmeste, som blant annet bidrar med droner, uniformer og annet utstyr som brukes av den russiske hæren under Russlands invasjon av Ukraina 2022.
Faribault County
Faribault County er et fylke i den amerikanske delstaten Minnesota. Det ligger i den sørlige delen av staten og grenser mot Blue Earth County i nord, Waseca County i nordøst, Freeborn County i øst og mot Martin County i vest. Det har også grense mot delstaten Iowa i sør.
Røde Kors
Solferino, Henri Dunant, og stiftelsen av ICRC
Inntil midten av 1800-tallet var det ingen organisasjon eller veletablert sanitetstjeneste i forsvarets avdelinger til å ta seg av sårede, og ingen trygg og beskyttet institusjon til å ta seg av og behandle de som ble såret på slagmarken. I juni 1859 var den sveitsiske forretningsmannen Henri Dunant på reise til Italia for å møte den franske keiseren Napoleon III i den hensikt å diskutere problemer med å drive forretning i Algerie, som på den tiden var okkupert av Frankrike. Idet han ankom byen Solferino på kvelden 24. juni 1859 ble han vitne til slaget ved Solferino, en del av krigen mellom Østerrike og Sardinia. På en enkelt dag ble rundt 40 000 soldater på begge sider drept eller skadet på slagmarken.
Faribault County
Faribault totale areal er 1 869 km² hvorav 21 km² er vann. I 2000 hadde fylket 16 181 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Blue Earth.
Røde Kors
Solferino, Henri Dunant, og stiftelsen av ICRC
9. februar 1863 ble en fem-mannskomité stiftet av Henri Dunant og fire andre personer fra kjente familier i Genève. Deres mål var å finne ut av om Dunants tanker var gjennomførbare og å organisere en internasjonal konferanse for om mulig å virkeliggjøre dette. Medlemmene i denne komiteen var foruten Dunant selv, Gustave Moynier, advokat og formann i «Genèves forening for offentlig velferd»; legen Louis Appia, som hadde bred erfaring med feltkirurgi; Appias venn og kollega Théodore Maunoir fra «Genèves hygiene- og helsekommisjon»; samt Guillaume-Maunoir, en general i den sveitsiske arme. Åtte dager senere bestemte de fem menn seg for å bytte navn på komiteen til «Den internasjonale komiteen for lindring til sårede soldater». I dagene 26. til 29. oktober 1863 ble komiteens internasjonale konferanse avholdt i Genève for å utvikle mulige tiltak for å forbedre feltmedisinen. 36 personer deltok. Atten offisielle delegater fra nasjonale regjeringer, seks delegater fra ikke-statlige organisasjoner, syv ikke-offisielle utenlandske delegater og de fem medlemmene i komiteen. Statene og kongedømmene som deltok med offisielle delegater, var: Baden, Bayern, Frankrike, Storbritannia, Hannover, Hessen, Italia, Nederland, Østerrike, Preussen, Sachsen, Sverige og Spania. Blant punktene som ble skrevet i det endelige vedtaket etter konferansen, var:
Bare et år senere arrangerte de sveitsiske myndigheter en offisiell diplomatisk konferanse for alle europeiske land sammen med USA, Brasil og Mexico. 16 land sendte 26 delegater til Genève. 22. august 1864 vedtok konferansen den første Genève-konvensjonen «For å forbedre forholdene for de sårede soldater i felten». Representanter fra 12 stater og kongedømmer underskrev konvensjonen: Baden, Belgia, Danmark, Frankrike, Hessen, Italia, Nederland, Portugal, Preussen, Sveits og Württemberg. Konvensjonen inneholdt ti artikler, og for første gang ble det opprettet juridisk bindende regler som garanterte nøytralitet og beskyttelse for sårede soldater, feltmedisinerne og særegne humanitære organisasjoner som deltar i væpnede konflikter. I tillegg definerte konvensjonen to spesifikke krav for at en nasjonal avdeling skulle bli godkjent av den internasjonale komiteen.
Faribault County
Fylket har fått sitt navn etter Jean Baptiste Faribault.
Røde Kors
Solferino, Henri Dunant, og stiftelsen av ICRC
Like etter dannelsen av Genèvekonvensjonen ble de første nasjonale foreningene dannet i Belgia, Danmark, Frankrike, Oldenburg, Preussen, Spania, og Württemberg. I 1864 ble Louis Appia og Charles Van de Velde, en kaptein i den nederlandske arméen, de første uavhengige og nøytrale delegatene som tok i bruk det røde korset i en væpnet konflikt. Tre år senere, i 1867, ble den første «Internasjonale konferansen for nasjonale foreninger for hjelp til krigsskadde» sammenkalt.
I 1867 ble Henri Dunant nødt til å slå seg selv konkurs da hans forretninger i Algerie mislyktes og grunnen var delvis at han hadde nedprioritert arbeidet med dette til fordel for sin utrettelige innsats for den internasjonale komiteen. Striden rundt konkursen og det negative folkesnakket som fulgte i ettertid, kombinert med den pågående konflikten med Moynier, førte til at Dunant ble forvist fra sin posisjon som medlem og sekretær. Han ble tvunget til å forlate Genève og han kom aldri tilbake. I de påfølgende år ble nasjonale foreninger stiftet i nesten alle land i Europa. I 1876 tok komiteen navnet «International Committe of the Red Cross» (ICRC), (Den internasjonale Røde Kors-komiteen). Navnet er i bruk den dag i dag. Fem år senere ble Det amerikanske Røde Kors grunnlagt takket være innsatsen til Clara Barton. Flere og flere land undertegnet Genève-konvensjonen og begynte å akseptere den i praksis ved væpnede konflikter. På kort tid ble Røde Kors høyt anerkjent som en internasjonalt respektert bevegelse og de nasjonale foreningene ble et mer og mer populært møtested for frivillig arbeid.
Da den første Nobels fredspris ble utdelt i 1901 valgte Den Norske Nobelkomite å dele prisen mellom Henri Dunant og Frederic Passy, en ledende internasjonal pasifist. Mer betydningsfullt enn æren av fredsprisen var den offisielle gratulasjonen fra den internasjonale komiteen som markerte den forsinkede oppreisningen av Henri Dunant, og den anerkjente ham som nøkkelperson for opprettelsen av Røde Kors. Dunant døde ni år senere i den sveitsiske landsbyen Heiden. Bare to måneder tidligere døde hans langvarige motstander Moynier. Han er den presidenten gjennom tidene som har hatt vervet lengst.
ICRC under første verdenskrig
Med utbruddet av første verdenskrig fikk ICRC store utfordringer som de kun kunne løse ved å samarbeide nært med de nasjonale Røde Kors-avdelingene. Røde Kors-sykepleiere fra hele verden, også USA og Japan, deltok i de europeiske lands væpnede styrkers sanitetstjeneste. 15. oktober 1914, like etter utbruddet av første verdenskrig, opprettet ICRC sitt internasjonale kontor for krigsfanger. Kontoret hadde omkring 1 200 frivillige medlemmer i staben ved slutten av 1914. Ved slutten av krigen hadde kontoret formidlet 20 millioner brev og meldinger, 1,9 millioner pakker, og omkring 18 millioner sveitsiske franc i pengegaver til krigsfanger fra alle involverte land. Videre, takket være opprettelsen av kontoret, lyktes man å utveksle eller frigi og sende hjem omkring 200 000 krigsfanger. Kartoteket til kontoret gjorde omtrent 7 millioner registreringer fra 1914 til 1923, hvert kort representerte en enkelt fange eller savnet person. Kartoteket førte til identifikasjonen av rundt 2 millioner krigsfanger og mulighet til å kontakte deres familier. Det komplette kartoteket er i dag utlånt fra ICRC til det internasjonale Røde Kors- og Røde Halvmåne-museet i Genève. Retten til å bruke registeret er fremdeles strengt regulert til kun å gjelde ICRC.
Mellom 1916 og 1918 trykte ICRC en del postkort med motiv fra fangeleire. Bildene viste fanger i daglig arbeid med for eksempel å distribuere brev hjemmefra. Meningen med dette var å gi familiene trøst og håp og for prøve å gjøre noe med usikkerheten om deres kjære. Etter krigens slutt organiserte ICRC hjemreisen til omkring 420 000 krigsfanger. I 1920 ble oppgaven med hjemsending overlatt til den nylig opprettede Folkeforbundet som utnevnte den norske diplomaten og vitenskapsmannen Fridtjof Nansen til høykommissær for hjemsending av krigsfanger. Hans mandat ble senere utvidet til å tilby hjelp til flyktninger og stillingen ble endret til høykommissær for flyktninger. Nansen som oppfant «Nansenpasset» for statsløse flyktninger fikk Nobels fredspris i 1922. Nansen hadde også to delegater fra ICRC som sine medhjelpere.
Et år før krigen endte mottok ICRC Nobels fredspris for sitt utmerkede arbeid under krigen. Det var den eneste fredsprisen som ble tildelt i perioden 1914 til 1918. I 1923 endret komiteen kriteriene for utvelgelsen av medlemmer. Fra kun å gjelde borgere av Genève ble den endret til å gjelde sveitsiske statsborgere. Som en direkte konsekvens av første verdenskrig ble en ekstra protokoll tilført. Denne protokollen tar for seg bruk av kvel- eller giftige gasser samt biologiske våpen.
Så tidlig som i 1934 ble et utkast til ytterligere en konvensjon foreslått. En konvensjon for å beskytte sivilbefolkningen under en væpnet konflikt. Dessverre hadde ikke nok myndigheter interesse av denne konvensjonen slik at den trådte ikke i kraft før etter at den andre verdenskrig hadde begynt.
ICRC under andre verdenskrig
Det juridiske grunnlaget for ICRCs arbeid under andre verdenskrig var revisjonen av Genève-konvensjonen i 1929. Arbeidet var likt det i under første verdenskrig: besøk av krigsfanger og overvåkning av fangeleire, organisering av hjelpearbeid til sivilbefolkningen og administrasjon av meldingsutveksling angående fanger og savnede personer. Ved slutten av krigen hadde 179 delegater foretatt 12 750 besøk til fangeleirer i 41 land. Det sentrale informasjonskontor for krigsfanger hadde en stab på 3 000 personer, kartoteket inneholdt 45 millioner kort og 120 millioner meldinger ble utvekslet av kontoret.
Etter den nasjonalsosialistiske maktovertakten ble også Tysk Røde Kors utsatt for det såkalte Gleichschaltung og kom under ledelse av Reichsarzt-SS Ernst-Robert Grawitz fra 1936. Tysk Røde kors nektet å samarbeide til tross for vedtektene i Genèvekonvensjonen var en stor hindring. Dette gjaldt blant annet deporteringen av jøder fra Tyskland og massemordene utført i konsentrasjonsleirene av den tyske regjeringen. Dessuten hadde to andre parter i krigen, Sovjetunionen og Japan, ikke ratifisert Genève-konvensjonen og ble derfor ikke regulert av denne. Men dette førte også til at andre land ikke behøvde å følge konvensjonene for disse lands krigsfanger.
Under krigen lyktes ikke ICRC i å få til en avtale med Tyskland om behandlingen av fangene i konsentrasjonsleirene. De ble nødt til å slutte å utføre press for å unngå at dette skulle føre til at alt arbeid med krigsfangene skulle bli ødelagt. ICRC lyktes heller ikke i å få frem pålitelig informasjon om utryddelsesleirene og massemordene av europeiske jøder. Dette regnes fortsatt som en av de største nederlagene i ICRCs historie. Etter november 1943 fikk ICRC tillatelse til å sende pakker til fangene i konsentrasjonsleirene med kjente navn og oppholdssted. Takket være at pakkene ble tatt i mot av andre fanger i leiren, fikk ICRC registrert identiteten til 105 000 fanger i konsentrasjonsleirene og fikk levert 1,1 millioner pakker, primært til Dachau, Buchenwald, Ravensbrück og Sachsenhausen.
12. mars 1945 fikk ICRCs president Jacob Burckhardt en melding fra SS-general Ernst Kaltenbrunner om at ICRC fikk tillatelse til å slippe inn delegater i konsentrasjonsleirene under forutsetning at de forble i leirene til krigen var over. Ti delegater, deriblant Louis Haefliger i (Mauthausen-Gusen konsentrasjonsleir), Paul Dunant i Theresienstadt og Victor Maurer i Dachau aksepterte tilbudet og besøkte leirene. Louis Haefliger forhindret utkastelse eller ødeleggelse av Mauthausen-Gusen ved å alarmere amerikanske tropper og reddet med dette livet til rundt 60 000 innsatte. Hans handlinger ble fordømt av ICRC på grunn av at han handlet på eget initiativ og risikerte ICRCs nøytralitet. Han fikk ikke sin oppreisning før i 1990 av ICRCs president Cornelio Sommaruga
Et annet eksempel på stor humanitær ånd var Friedrich Born (1903–1963), en ICRC-delegat i Budapest som reddet livet til mellom 11 000 og 15 000 jøder i Ungarn. 5. juni 1987 ble han beæret post mortem med tittelen «Righteous Among the Nations» av Yad Vashem, Israels «Holocaust martyrs' and heroes Remembrance Authority». Marcel Junod (1904 – 1961), en lege fra Genève, var en annen berømt delegat under andre verdenskrig. En del av hans meritter, som inkluderer å være en av de første utlendinger som besøkte Hiroshima etter at atombomben ble sluppet over byen, finner man i boken Kriger uten våpen.
I 1944 ble ICRC tildelt sin andre Nobels fredspris. Som i første verdenskrig ble det den eneste som ble tildelt under krigen, 1939 – 1945. Ved krigens slutt jobbet ICRC sammen med nasjonale foreninger for å organisere hjelpearbeidet til de land som var mest skadet. I 1948 skrev komiteen en rapport der den gikk gjennom sin krigsinnsats fra 1. september 1939 til 30. juni 1947. Siden Januar 1996 har arkivet for dette tidsrommet vært åpent for akademisk og offentlig forskning.
ICRC etter andre verdenskrig
12. august i 1949 kom det flere revisjoner til de to eksisterende Genève-konvensjonene. En ny konvensjon: «For bedring av forholdene til de sårede, syke og skipbrudne medlemmer av de væpnede styrker til sjøs» ble navnet på den andre Genève-konvensjonen som erstattet Haag-konvensjon X. Konvensjonen fra 1929 for behandlingen av krigsfanger, som var regnet som den andre Genève-konvensjonen ble flyttet til å bli den tredje konvensjonen i 1949 revisjonen. På bakgrunn av erfaringene fra den andre verdenskrig så den fjerde Genève-konvensjon, dagens lys. «Til beskyttelse av sivile i krigstid». Også tilleggsprotokollene var ment å dekke nasjonale konflikter, så som borgerkrig. I dag er de fire protokoller og tilleggsprotokollene på over 600 artikler. En merkbar endring siden den første konvensjonens ti artikler.
I anledning feiringen av organisasjonens hundreårsjubileum i 1963 ble ICRC sammen med ligaen av Røde Kors-foreninger tildelt sin tredje Nobels fredspris. Siden 1993 har det vært tillatt å rekruttere ikke-sveitsiske delegater noe som tidligere ikke var tillatt. Andelen delegater med ikke-sveitsisk bakgrunn har økt til ca. 35 % siden denne regelen ble endret.
16. oktober 1990 vedtok FNs generalforsamling at ICRC skulle få status som observatører i forsamlingen og møter i underlagte komiteer som den første observatørstatus gitt til en privat organisasjon. Resolusjonen ble foreslått av 138 medlemsland og introdusert av den italienske ambassadøren, Vieri Traxler, til minne om organisasjonens opprinnelse i slaget ved Solferino. En avtale med den sveitsiske regjering, som ble signert 19. mars 1993, bekreftet den allerede langvarige oppfattelsen av Komiteen som helt uavhengig av mulig innblanding fra Sveits. Avtalen sikrer full beskyttelse av ICRCs eiendom i Sveits inklusiv hovedkvarteret og arkivet. I tillegg sikrer avtalen medlemmene og staben juridisk immunitet, fritar ICRC for skatter og avgifter, garanterer beskyttet og tollfri transport av varer, tjenester og penger og rettigheter ved reise som utenlandske ambassader noe som gjør reise inn og ut av Sveits enklere.
På slutten av den kalde krigen ble ICRCs arbeid farligere. På 1990-tallet ble flere delegater drept enn på noe annet tidspunkt, særlig under arbeid i lokale konflikter og borgerkriger. Disse hendelsene viste en manglende respekt for Genève-konvensjonene og de beskyttende symbolene. Iblant de drepte delegatene var:
Presidenter i ICRC
Nåværende president I ICRC er Jakob Kellenberger, han ble valgt I 2000. Anne Petitpierre og Jacques Forster er visepresidenter.
Tidligere presidenter i ICRC:
Historie
I 1919 møttes representanter fra de nasjonale foreningene i Storbritannia, Frankrike, Italia, Japan og USA i Paris for å grunnlegge den internasjonale Røde Kors ligaen. Originalideen kom fra det amerikanske Røde Kors' leder Henry Davidson. Denne utvidelsen økte Røde Kors’ aktiviteter ut over ICRCs oppgave; å tilby hjelp i katastrofer som ikke var relatert til krig. For eksempel menneskeskapte naturkatastrofer. Det amerikanske Røde Kors hadde allerede en historie i å tilby hjelp ved slike katastrofer, helt siden grunnleggelsen.