cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Elizabeth Woodville
Gift med Englands konge
Da Elizabeth Woodvilles slektninger, særlig hennes bror Anthony Woodville, 2. jarl Rivers, begynte å utfordre Warwicks posisjon i det politiske samfunnet, konspirerte Warwick med sin svigersønn, George Plantagenet, 1. hertug av Clarence, kongens yngre bror. En av hans tilhengere anklaget Elizabeths mor, Jacquetta av Luxembourg, for å praktisere trolldom. Hun ble frikjent det påfølgende året. Warwick og Clarence gjorde to ganger opprør, og flyktet deretter til Frankrike. Warwick inngikk en vanskelig allianse med tidligere dronning Margaret av Anjou og fikk gjeninnsatt hennes ektemann Henrik VI på den engelske tronen i 1470, men det påfølgende året kom Edvard IV tilbake fra landflyktighet og beseiret Warwick i slaget ved Barnet og lancasterne i slaget ved Tewkesbury. Henrik IV ble drept kort tid etterpå.
Enkedronning
Som følge av Edvard IVs plutselig død, muligens fra lungebetennelse, i april 1483, ble Elizabeth Woodville enkedronning. Hennes unge sønn Edvard V ble utropt som konge og hans onkel, Rikard, hertug av Gloucester, ble utpekt som Lord Protector og hans verge. Elizabeth fryktet Gloucester og forsøkte å ta kontroll, men Gloucester sørget raskt å avbryte kongens reise fra Wales til London for å bli kronet og fikk ham plassert i Tower of London for hans «beskyttelse». Med sin yngste sønn og døtre måtte Elizabeth Woodville enda en gang søkte tilflukt i Westminster Abbey. Gloucester ba om at hennes unge sønn Richard skulle flyttes over til Tower of London for å holde broren Edvard med selskap, og Elizabeth Woodville gikk med på det.
Deretter fikk Gloucester slektninger av Elizabeth, hennes bror og sønn, Anthony Woodville, 2. jarl Rivers, og Richard Grey, arrestert. Lord Hatings, den avdøde kongens fremste tilhenger, hadde opprinnelig godkjent Gloucesters handlinger, men Gloucester anklaget ham deretter for å ha konspirert med Elizabeth Woodville mot ham. Hastings ble arrestert og henrettet. Om en slik sammensvergelse virkelig hadde eksistert er ikke kjent. Gloucester anklaget Elizabeth for å konspirere for å «myrde og fullstendig utslette» ham.
Den 25. juni 1483 fikk Gloucester Elizabeth Woodvilles sønn og bror henrettet i Pontefract Castle i Yorkshire. Ved lov i parlamentet, Titulus Regius, ble det erklært at Edvard IVs barn med Elizabeth var illegitime på det grunnlag at Edvard var utsett til å bli forlovet med enken Eleanor Butler, og som ble betraktet som bindende kontrakt som gjorde andre ekteskapskontrakter ugyldige. En kilde, Philippe de Commines, en kronikør fra Borgund, forteller at Robert Stillington, biskop av Bath og Welles, utførte en forlovelseseremoni mellom Edvard IV og Eleanor. Parlamentets lov inneholdt også anklager mot Elizabeth at hun var en heks, men ga ingen detaljer og det fikk ingen videre virkning. Som konsekvens av disse grepene kunne Gloucester selv gripe makten og ble kong Rikard III av England. Edvard V, som ikke lenger var konge, og hans bror Richard, ble værende i Tower of London. De ble aldri sett igjen og det er generelt antatt at Rikard III fikk dem myrdet.
Livet under Rikard III
Etter at Rikard III ble konge ble den tidligere dronningen referert til som dame Elizabeth Grey, og sammen med hertugen av Buckingham, en tidligere tilhenger av Rikard II og nå antagelig selv søkte tronen, allierte de seg med lady Margaret Stanley (født Beaufort) og fremmet saken til Margarets sønn Henrik Tudor, en tipp-tipp-oldebarn av kong Edvard III, den nærmeste mannlige arving til huset Lancasters krav på tronen med enhver form for troverdighet. For å styrke sitt krav og for å forene de to stridende fraksjonene York og Lancaster ble Elizabeth Woodville og Margaret Beaufort enige om at sistnevntes sønn skulle gifte seg med førstnevntes eldste datter, Elizabeth av York, som ved døden til sine brødre ble arving av huset York. Henrik Tudor gikk med på dette og i desember 1483 sverget han en bindende ed i katedralen Rennes i Frankrike. En måned tidligere hadde et opprør for hans sak, ledet av Buckingham, blitt knust.
Rikard IIIs første parlament i januar 1484 fjernet alle de landeiendommer fra Elizabeth som var gitt til henne under styret til Edvard IV. Den 1. mars 1484 kom Elizabeth og hennes døtre ut av klosteret etter at Rikard III hadde offentlig sverget en ed om at hennes døtre ikke ville bli skadet eller lide overlast, og at de ikke vil bli stengt inne Tower og London eller noe annet fengsel. Han lovte også å skaffe dem ekteskapsfordeler og gifte dem til adelige ekteskapskandidater. Familien kom tilbake til hoffet, tilsynelatende forsonet med Rikard III. Etter Rikards hustru Anne Neville døde i mars 1485, og han ikke hadde en mannlig arving etter at hans ung sønn tidligere hadde dødd, gikk det rykter om at kongen aktet å gifte seg med sin vakre og unge niese Elizabeth av York, den samme kvinnen som Henrik Tudor hadde sverget på å ekte.
Livet under Henrik VII
Historieforskningen adskiller til hvorfor enkedronning Elizabeth tilbrakte de siste fem årene av sitt liv ved Bermondsey Abbey, hvor hun trakk seg tilbake den 12. februar 1487. Blant hennes moderne biografer, tror David Baldwin at Henrik VII tvang henne til å trekke seg fra hoffet, men Arlene Okerlund har presentert bevis fra juli 1486 at hun allerede planla trekke seg tilbake fra hoffet for å leve et religiøst, kontemplativt liv ved klosteret. Et annet forslag er at hennes pensjonering ved Bermondsey ble tvunget på henne ettersom på en eller annen måte var involvert i Lambert Simnels yorkistiske opprør i 1487, en bedrager som hevdet at han var den henrettede Edward Plantagenet, 17. jarl av Warwick, eller i det minste ble vurdert som en mulig alliert av opprørerne, skjønt det var ikke før på 1600-tallet da Francis Bacon skrev sin historie om Henrik VIIs styre at hun i det hele tatt ble knyttet til Lambert Simbert-konspirasjonen.
Elizabeth Woodville døde ved Bermondsey Abbey den 8. juni 1492. Med unntaket av dronningen, som ventet på å føde sitt fjerde barn, og Cecily av York, var hennes døtre tilstede ved begravelsen ved Windsor Castle: Anne av York (den framtidige hustruen til Thomas Howard, 3. hertug av Norfolk), Katherine av York (den framtidige grevinne av Devon) og Bridget av York (nonne ved klosteret Dartford Priory). Elizabeths testamente spesifiserte en enkel seremoni. De bevarte vitnemålene fra begravelsen den 12. juni 1492 antyder at minst en kilde «klart følte at dronningens begravelse burde ha vært mer storstilt» og innvendte at «Henrik VII hadde ikke sett det passende å sørge for en begravelse en dronning verdig for sin svigermor», til tross for det faktum at enkedronningens eget testamente krevde enkelhet. Elizabeth ble lagt til hvile i det samme kapellet som hennes ektemann kong Edvard IV i St. George's Chapel i Windsor Castle.
Fana
Fana er en bydel i Bergen, som omfatter deler av tidligere Fana kommune som ble innlemmet i Bergen den 1. januar 1972.
Stedsnavnet Fana er avledet av norrønt fen (= myr), nevnt i Norges gamle Love.
Geografi
Fana bydel hadde 43 557 innbyggere 1. januar 2021. Arealet er 150,99 km² landareal og 8,92 km² ferskvann. Befolkningstettheten for hele bydelen samlet er på 288,5 innbyggere pr. km² landareal. Fana er dermed den geografisk suverent største bydelen i Bergen kommune, og den bydelen som i størst grad fremdeles omfattes av store spredtbebygde områder og jordbruk.
Fana ligger sør for byens sentrum, og grenser til bydelene Ytrebygda og Fyllingsdalen i vest, til bydelene Årstad, Bergenhus og Arna i nord, og til kommunene Os og Samnanger i sør og øst. I sørvest har bydelen sjøgrenser mot kommunene Austevoll og Sund. Nesttunsenteret (AMFI Nesttun) og Lagunen Storsenter ligger i bydelen. Lokalavisen heter Fanaposten.
Williams County
Williams County er navnet på to fylker i USA:
Fana
Geografi
Den sammenhengende tettbebyggelsen i nordvest som inngår i tettstedet Bergen, med områdene Storetveit, Fjøsanger, Paradis, Hop, Nesttun, Midtun, Helldalsåsen, Sædalen, Nattland, Øvsttun, Kirkebirkeland, Skjold, Smørås og Rådal, har 30 392 innbyggere og et areal på 21,89 km² (hvorav 0,74 km² ferskvann), med i gjennomsnitt 1 437 innbyggere pr. km² landareal (1. januar 2015).
Den spredtbebygde delen i sør og øst med jordbruk, skog, ferskvann og store fjellområder, med områdene Fana, Kaland, Totland, Dyngeland og Brattland som utgjør 86,3 % av arealet i bydelen (138,02 km²), har 11 192 innbyggere og et gjennomsnitt på kun 86 innbyggere pr. km² landareal. Mindre befolkningssentra i disse delene er tettstedene Fanahammeren og Krokeide ved Fanafjorden, Nordvik ved Lysefjorden, og Valle ved Kalandsvatnet, som er kommunens største innsjø.
Ytrebygda ble administrativt skilt ut fra Fana som en egen bydel i 1990, men regnes fortsatt som en del av Fana i dagligtale, i boligannonser, osv. Fana golfklubb, Fana stadion og Fana Folkehøgskole ligger alle i Ytrebygda bydel, lokalavisen heter Fanaposten, bydelssenteret heter Fanatorget, og mosjonsløpet Fanamilen som har vært arrangert i samme område i over 30 år avholdes i nåværende Ytrebygda bydel.
Jernbane til skatteparadiset
Forslaget om jernbane mellom Bergen og Voss ble mottatt med jubel av kommunene langs strekningen - bortsett fra Fana, enda dette var kommunen som hadde mest å tjene på tiltaket. Bergen satte av en million til prosjektet, Hordaland fylke bidro med kr 400.000, private tegnet seg for enda en million, og staten ga løfte om å bidra. Kommunene mellom Bergen og Voss bidro også, fattige Voss med hele kr 200.000, og selv knøttlille Årstad kommune fant midler. Bare Fana holdt igjen, og bidro attpåtil med feilaktige opplysninger da Bergens jernbanekomité i 1874 ba om et anslag over trafikk og varetransport aktuell for en jernbanelinje gjennom Fana. Det trakk ut med svaret, men til sist opplyste Fana kommunestyre at 3.000 hestelass med melk, 150 lass med dyreslakt og 50 lass med andre jordbruksvarer gikk til Bergen årlig. Fra Bergen til Fana oppga fanabuene at det årlig kom tusen hestelass med gjødsel, 200 kornlass, 220 lass fisk, 100 lass bygningsvarer og 50 lass med annet. Det kom ingen tall for private reiser til og fra Bergen årlig, selv om det måtte være mange, ut fra all hestemøkken på veiene inn mot Bergen. Jernbanekomiteen organiserte derfor en trafikktelling på knutepunktet Paradis, der det ble registrert 14.000 hestelass med melk årlig, mot de oppgitte 3.000. Også for de andre varene lå tallet langt høyere enn det Fana selv hadde oppgitt. Antall personreiser til og fra Bergen ble anslått til 141.000 i året. Det var iallfall klart at Fana hadde svært mye å hente på jernbaneforbindelse til Bergen, og det ville fjerne mye av forurensingen med hestemøkk på veiene. Likevel ønsket ikke Fana å bidra til prosjektet med mer enn 16.000 kroner, og det beløpet sa halve kommunestyret nei til, så saken måtte utsettes. Amtmann Niels Mathias Rye tilsa nå sitt nærvær ved neste møte. Der holdt han en flammende tale om hva jernbanen ville bety for Fanas fremtid, men like fullt ble tre ulike forslag om bidrag til jernbanen forkastet av Fana kommunestyre. Da saken kom opp for tredje gang, tidlig i 1875, ble et brev fra amtmann Rye lest høyt - men igjen ble forslaget om kr 16.000 nedstemt. Først da beløpet var halvert, ble et bidrag på kr 8.000 vedtatt av 11 mot fire stemmer - mindre enn en promille av hva den ferdige Vossebanen kom til å koste (rundt ti millioner kroner).
Det første driftsåret fra 1. juli 1883 til 1. juli 1884 hadde 219.000 personer løst billett. Utenom Bergen sentrum gikk de fleste på og av toget på de to stasjonene i Fana kommune: Fjøsanger og Nesttun. Stoppestedet Hop var også travelt og ble senere oppgradert til Hop stasjon. På slutten av 1880-tallet kom det flere stopp: Helldalen og Minde. Rett etter 1900 var det 16 daglige togavganger til og fra Fana. Skatteloven av 1882 ga kommunene større frihet til selv å avgjøre skattetrykket, og Fana slo da til med lavere eiendomsskatt, som rammet bøndene hardest, og høyere skatt på inntekt og formue. Toget gjorde det overkommelig for folk som arbeidet i Bergen å bosette seg i Fana som pendlere. Dermed økte skatteinntektene, og den en gang fattige bygden ble nå en av Norges rikeste kommuner og noe av et skatteparadis, for landets rikeste skipsredere var blant de som nå rykket inn. Skipsreder Jacob Kjøde betalte i 1918 198.000 kroner i skatt, nok til å dekke alle de kommunale utgiftene i Fana fire år tidligere. Men lite lærte man av dette, for da Os og andre kommuner så Vossebanens suksess og foreslå å bygge Nesttun-Osbanen, ble det igjen uten særlig støtte fra Fana kommune.
Nei til innlemmelse i Bergen, 1953
Høsten 1953 avviste Fana en innlemmelse i Bergen kommune fordi «det vil være katastrofalt for kommunen å tape 62,3 % av sin skatteinntekt». Bergen skulle også ha tilstrekkelig byggeland ved å innlemme Laksevåg. Byggelandet som fantes i Fana, var uansett tilgjengelig for folk fra andre kommuner. Den planlagte innlemmelsen i Bergen ville ha omfattet Fyllingsdalen, Straume, Natland, Fantoft, Minde, Fjøsanger, Kråkenes og Bønes. Dermed ville Fana miste bare ti % av sitt areal, men mer enn tredjedelen av sine innbyggere, sin eneste høyere skole (Fana gymnas), og hele rederiskatten som utgjorde mer enn tredjedel av samlet kommuneskatt. Arealet som da ville utgjøre Fana kommune, ville ikke kunne opprettholde en akseptabel kommunal standard.
Idrett
Fana huser flere nevneverdige idrettslag, herunder Minde IL, Gneist, Bjarg, Fana IL, Sædalen IL, Fana Kajakklubb og Kalandseid idrettslag. I bydelen finner man idrettsanleggene Nesttun idrettsplass, Slåtthaughallen og Slåtthaug kunstisbane.
Grunnkretser
Bydelen Fana består av 31 grunnkretser som omfatter delområdene Nesttun, Kaland og Fana samt tre grunnkretser i delområdet Landås-Sædalen.
Demografi og levekår
Bydelen Fana er inndelt i seks levekårsoner, med unntak for fire grunnkretser som inngår i en sone i bydelen Arna. For detaljer om hvilke grunnkretser som inngår i hver levekårsone, se tabell i avsnittet Grunnkretser.
Tabellen viser samlet levekårsindeks for hver levekårsone i Fana bydel i 2011, folketall i 2011 og 2015 og prosentvis befolkningsendring, prosentvis aldersfordeling og andel ikke-vestlige innvandrere i hver sone. Lav verdi på levekårsindeksen indikerer gode levekår. Indeksen baseres på følgende 11 indikatorer: 1. Sosialhjelp til unge 2. Barnevernstilfeller 3. Utdanningsnivå 4. Bruttoinntekt 5. Barnefattigdom 6. Barneflytting ut av området 7. Kommunale boliger 8. Kriminalitet 9. Uførepensjon 10. Sykefravær og 11. Dødelighet.
Fana bydel har 8,9 % av den ikke-vestlige innvandrerbefolkningen i Bergen kommune, og 14,1 % av den totale folkemengden i kommunen, ikke medregnet grunnkretsene i levekårsone Gullfjellet (2011).
Politikk
Kommunestyrevalget i 2011 ga følgende resultat for kretsene i Fana bydel (stemmetall # og velgerandel %):
Det var 27 719 stemmeberettigede velgere i Fana bydel, som utgjør 13,8 % av Bergen kommunes totale velgermasse. Det ble avgitt 18 498 godkjente stemmer som gir en valgdeltagelse på 66,7 %. Dette inkluderer ikke blanke og forkastede stemmer (totalt 920 stemmer i Bergen kommune samlet) og stemmer som ikke ble kretsfordelt (totalt 4 682 stemmer i Bergen kommune samlet). Om man anslagsvis legger til 13,8 % av disse var den reelle valgdeltagelsen i Fana bydel 69,5 %.
Høyre ble det største partiet i bydelen med en oppslutning på 42,4 %, Arbeiderpartiet nest størst med 24,8 % og Fremskrittspartiet tredje størst med 9,7 %. Bydelen hadde en borgerlig overvekt på 30,6 prosentpoeng. I Bergen kommune samlet var den borgerlige overvekten 18,5 prosentpoeng.
H, Frp, KrF og V gikk alle til valg for et borgerlig byråd. V ble ikke med etter valget da de ønsket et byråd uten Frp, så H, Frp og KrF fortsatte i flertallsbyråd som sist.
Bermuda under Sommer-OL 1948
Bermuda under Sommer-OL 1948. 12 sportsutøvere fra Bermuda deltok for annen gang i et OL under Sommer-OL 1948 i London. De vant ikke noen medaljer.
Flåte
En flåte er en farkost uten skrog, og er gjerne et primitivt fartøy av sammenfestede stokker. En flåte holdes flytende på vannet av tre eller luftfylte beholdere. Flåter kan anvendes både i hav, innsjøer og elver, og er mye brukt i samfunn over hele verden. I Norge kalles en innlands tømmerflåte i vassdragene på Østlandet gjerne for et flak, mens flåter også har vært mye brukt i øvrige Europa, Afrika, Midtøsten, og ikke minst i Sørøst-Asia hvor flåter brukes som plattformer for fiske.
I de fleste delene av verden har flåter blitt erstattet av fartøy med skrog, men det er fremdeles vanlig å bruke flåter i fritidssammenheng ved for eksempel rafting.
Historie
Blant de første kjente anvendelser av flåter er bosettingen av Australia for anslagsvis 60.000 år siden. Dette kontinentet har i hele menneskehetens eksistens vært skilt fra Asia via minst 60 km lange, åpne havstykker, hvor de første aboriginene må ha brukt enkle flåter for å komme til det nordlige Australia via små øyer. En tidlig, enklere versjon av flåten er stokkebåten, som noen steder fikk uthulet stamme (Europa), og andre steder ble festet til en eller to mindre stokker parallelt og utviklet seg til utriggeren (Polynesia). Forskjellen mellom slike stokkefarkoster og tømmerflåter er glidende. Kjente tømmerflåter omfatter Kon-Tiki (en balsaflåte). Med denne flåte ville Thor Heyerdahl vise at Stillehavet kunne vært befolket østfra, en teori som i ettertid har blitt avvist.
Ellers har flåter i nyere tid vært brukt i elver som er for grunne til å navigeres med skip, som regel til frakt av lettere gods eller passasjerer. Flåteferjer er ikke uvanlig i ferskvann, men sjelden brukt i saltvann. I Norge går eksempelvis en flåte som bilferje på fylkesvei 514 over Fjonesundet i innsjøen Nisser i Telemark, og ferjen kan bære en enkelt bil.
Mark Twain gjorde elveflåtene i USA udødelige i romanene om Tom Sawyer og Huckleberry Finn.
Flåter kan lages improvisert som redningsfartøy. I november 1942 ble kineseren Poon Lim eneste overlevende fra en torpedering av et britisk skip, og overlevde 133 døgn på en tømmerflåte i Sør-Atlanteren.
Liechtensteins historie
Liechtensteins historie er en fredelig historie, militært sett, for den lille staten i sentrale Europa, mellom Sveits og Østerrike. Området i Alpene fikk politisk identitet i det som i dag er fyrstedømme Liechtenstein i 814 med dannelsen av et underland til nedre Raetia. Grensene har forblitt uendret siden 1434, mye takket være Rhinen, som har beskyttet lilleputtstaten mot det hellige romerske riket og Sveits' kantoner. Fyrstedømmet er utgått fra Liechtenstein-slektens erhvervelse av herskapet Schellenberg (1699) og grevskapet Vaduz (1712). Den tyske keiser Karl VI opphøyet grevskapet og liechtensteinerne i riksfyrstestanden.
Middelalderen
Området, deler av Raetia, ble lagt inn under det Frankerriket, og delt inn i grevskap som igjen ble ytterligere splittet opp over generasjonene. Da Schwaben tapte sitt hertugdømme i 1268, og aldri ble gjenopprettet, ble alle vasallene til hertugen vasaller direkte under keisertronen.
Middelalderens land Vaduz (i dag hovedstaden i Liechtenstein) ble dannet i 1342 som en mindre underdivisjon av landet Werdenberg under grevskapet Montfort. 1400-tallet påførte området tre kriger og en del ødeleggelser.
Liechtenstein-dynastiet som fyrstedømmet har sitt navn fra (heller enn motsatt) fra festningen Liechtenstein ved Mödling i det fjerne Niederösterreich (nedre Østerrike), som dynastiet eide fra rundt 1140 og til 1200-tallet, og fra 1807 og framover. Gjennom århundrene har det skaffet seg store landområder, hovedsakelig i Mähren, Niederösterreich og fyrstedømmet Steiermark, men alle disse landutvidelsene og rike områdene ble holdt i len under andre føydale herrer, hovedsakelig under ulike slektslinjer av Huset Habsburg, som mange liechtensteinere var nære rådgivere for. Således, og uten noe område som ble holdt direkte under keisertronen, var Liechtenstein-dynastiet ikke i stand til å møte de kravene som kvalifiserte for et sete i keiserdømmets riksdag, skjønt ble hevet til denne posisjonen på slutten av 1600-tallet.
Tidlig moderne tid
Liechtenstein ble invadert av både østerrikske og svenske tropper i løpet av tredveårskrigen (1618–1648).
I løpet av 1600-tallet ble landet berørt av både en pest og herjet av en heksejakt hvor mer enn hundre mennesker ble tiltalt og henrettet.
Fyrst Johann Adam Andreas av Liechtenstein kjøpte besittelsen Schellenberg i 1699 og fylket Vaduz i 1712. Denne fyrst Liechtenstein hadde store landeiendommer i Østerrike, Böhmen og Mähren, men ingen av disse landene ble holdt direkte for keiseren og fyrsten var derfor utestengt fra Fyrstenes råd og den prestisje og innflytelse som dette ville ha gitt.
1800-tallet
Franskmennene under Napoléon Bonaparte okkuperte landet for noen få år, men Liechtenstein fikk tilbake sin uavhengighet i 1815. Kort tid etter, den 20. juni 1815, gikk Liechtenstein inn i Det tyske forbund, som hadde keiseren av Østerrike som leder.
I 1818 bevilget Johann I Josef av Liechtenstein en konstitusjon, skjønt det var begrenset i sitt vesen. Det samme året så også det første besøk fra et medlem av Huset Liechtenstein, fyrst Alois II, men det første besøk av regjerende fyrste av fyrstedømmet ville ikke skje før i 1842.
I 1862 ble en ny konstitusjon kunngjort som forutsatte en representant for folket i riksdagen. Da Det tyske forbund ble oppløst 1866 forble Liechtenstein en uavhengig tysk stat, og var en av få tyske stater som ikke ble en del av den føderale staten kalt Det tyske rike i 1871. I 1868 oppløste Liechtenstein sin hær på 80 mann og erklærte sin nøytralitet som ble siden respektert både under den første verdenskrig som i den andre verdenskrig.
Liechtenstein under de to verdenskrigene
Inntil første verdenskrig var Liechtenstein sterkt forbundet med dobbeltmonarkiet Østerrike-Ungarn. Etter at dette ble oppløst knyttet Liechtenstein seg sterkere til Sveits, tok i bruk deres valuta og inngikk en tollunion.
I 1919 signerte Liechtenstein og Sveits en avtale hvor Sveits påtok seg å representere Liechtensteins interesser på diplomatisk og konsulært nivå i land hvor Sveits hadde representasjon og Liechtenstein ikke.
I løpet av våren 1938, rett etter annekteringen av Østerrike av Tyskland abdiserte den 84 år fyrst Franz I, og lot sin 31 år gamle slektning, Franz Josef, være sin etterfølger. Mens Franz I hevdet at alderdom var hans grunn for å gå av er det antatt at han ikke noe ønske å være på tronen om Tyskland også svelget Liechtenstein. Hans hustru, som han giftet seg med i 1929, var en rik jødisk kvinne fra Wien og lokale nazister i Liechtenstein hadde allerede utpekt henne som deres jødiske «problem». Selv om Liechtenstein ikke hadde et offisielt naziparti, hadde nazisympatier vokst i årevis innenfor landets Nasjonale unionistparti.
Fyrst Franz Josef II ble den første fyrste av Liechtenstein i historien som bodde fast i Liechtenstein.
I løpet av den andre verdenskrigen opprettholdt Liechtenstein sin nøytralitet mens familieskatter innenfor krigssonen ble fraktet til Liechtenstein og til London for sikker forvaring. Da krigen var over, forsøkte Tsjekkoslovakia og Polen å overta det de betraktet som tyske besittelser, og eksproprierte hele Liechtensteins arvelige landområder og eiendeler i Böhmen, Mähren og Schlesien — fyrstene av Liechtenstein hadde levd i Wien inntil Anschluss i 1938. Ekspropriasjonene, som fortsatt bestrides juridisk i Den internasjonale domstolen, omfatter over 1,600 kvadratkilometer (600 mi.²) av jordbruk- og skogsland, foruten flere familiefestninger og palasser. Borgere av Liechtenstein ble også forbudt å reise til Tsjekkoslovakia i løpet av den kalde krigen.
Liechtenstein ga asyl til rundt fem hundre soldater fra den russiske frigjøringsarméen (en russisk kollaboratørstyrke innenfor tyske Wehrmacht) ved krigens slutt. Dette er minnet ved et monument i grensebyen Hinterschellenberg som er markert på landets turistkart. Å gi asyl var ingen liten sak, da landet var fattig og hadde problemer med å fø og ta vare på en såpass stor gruppe flyktninger. Til slutt aksepterte Argentina å gi fast oppholdstillatelse til asylsøkerne. I kontrast sendte Storbritannia russere som kjempet på tysk side tilbake til Sovjetunionen, se Operasjon Keelhaul.
Etterkrigstiden
I de anstrengte økonomiske årene som fulgte etter krigen ble familien Liechtenstein ofte tvunget til å selge kunstskatter, blant annet det uvurderlige portrettet Ginevra de' Benci av Leonardo da Vinci som ble kjøpt av Det nasjonale kunstgalleri i USA i 1967. Liechtenstein kom seg over krisen i tiårene som fulgte da landets økonomi ble modernisert ved lavere skatt for selskaper, noe som tiltrakk flere utenlandske selskaper til landet. Liechtenstein ble økende viktig som finansielt senter.
I 1989 etterfulgte fyrst Hans Adam II sin far på tronen, og i 1996 ga Russland tilbake familiens arkiver som lenge hadde vært en strid mellom de to landene. I 1978 ble Liechtenstein medlem av Europarådet, og ble i 1990 en del av De forente nasjoner, medlem av EFTA i 1991, og både EØS og Verdens handelsorganisasjon i 1995.
I en folkeavstemning den 16. mars 2003, hvor fyrst Hans Adam på forhånd hadde truet med å forlate landet om han tapte, vant et stort flertall (64,3 %) for å endre konstitusjonen som ga ham effektiv mer makt enn noen annen europeisk monark. Den nye forfatningen ga fyrsten rett til å avskjedige regjeringen og godkjenne rettslige kandidater og tillatelse til å legge ned veto på lover ved rett og slett å nekte å signere dem innenfor en tidsramme på seks måneder.
Den 15. august 2004 annonserte fyrst Hans Adam at han ville trekke seg til fordel for sin sønn Alois som da har regjeringen av landet. Fyrstetittelen får han imidlertid først etter farens død.
Liste over årets bokser i Ring Magazine
Ring Magazine ble etablert i 1922 og siden 1928 har bladet kåret årets bokser, basert på magasinets journalisters kriterier. Følgende boksere har blitt kåret til årets bokser av Ring Magazine:
Lasersikte
Lasersikte er et elektronisk sikte til skytevåpen som består av en laser.
Beskrivelse
Siktet fungerer slik at en lasermodul på våpenet sender en laserståle som lager en lysprikk der prosjektilet er justert for å treffe. Tidligere ble kun rød laser brukt, men nå brukes også grønn laser.
Bruk
Lasersikter brukes primært av avdelinger innen politi og militære. Det er et nyttig produkt i halvmørke og mørke, og gjør at en kan avfyre våpenet uten å måtte holde det opp i ett med øynene.
Tokagjelet
Tokagjelet er et gjel og en veiparsell i Kvam. Veien gjennom Tokagjelet, som i dag er Fylkesvei 49, ble stukket ut rundt 1890, påbegynt i 1903 og åpnet i 1907. Steinsdalselva renner fra Langvotnevatnet gjennom Tokagjelet og dalen mot Movatnet. Gjennom gjelet er Steinselva navngitt Tokagjelselva.
Store partier av veien gjennom Tokagjelet er bygget med håndkraft mens arbeiderne hang i tau i den glatte fjellsiden. Dette ble gjort fordi veien ikke hadde naturlig fundament i fjellsiden. Ny vei med fire tunneler ble bygget mellom 1953 og 1956. Dette er tunnelene Snauhaugentunnelen på 349 meter, Hansagjeltunnelen på 697 meter, Tokagjeltunnelen på 408 meter og Fossagjeltunnelen på 365 meter.
Det som er igjen av den gamle veien utenfor tunnelene ble i 2002 foreslått vernet i Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner og vedlikeholdt som gang- og sykkelvei.
Den 21. desember 2009 fredet Riksantikvaren Tokagjelet sammen med 39 andre veier omtalt i Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner.
Stade de Patinage Olympique
Stade de Patinage Olympique (oversatt «det olympiske skøytestadion») var arena for hurtigløpsøvelsene på skøyter under vinter-OL i 1992. Banen ligger i Parc Olympique Henry Dujol i Albertville, Frankrike. Banens høyde er 331 moh.
Anlegget, som ble bygd for OL-arrangementet, hadde et tribunebygg på den ene langsiden med plass til 1 792 tilskuere. Bruk av midlertidige tribuner gjorde at det ble plass til 10 000 tilskuere under lekene.
Foruten de olympiske lekene ble skøytebanen brukt til verdenscupløp og de franske mesterskapene i begge sesongene banen var i drift. Etter lekene ble anlegget omgjort til et stadion for fotball, rugby og friidrett.
Arvid Genius
Arvid Genius (født 11. oktober 1942) er en norsk jazzmusiker fra Bergen som spiller vibrafon og er vokalist samt musikkjournalist.
Etter oppveksten i Marl, Vest-Tyskland flyttet han tilbake til Norge omkring 1957 og ble med Eivin Sannes i hans band tidlig på 1960-tallet. Fra 1970 fikk han sitt eget jazzprogram som ble sendt fra Bergen.
Stade de Patinage Olympique
Vinter-OL i 1992 ble det siste OL med utendørs skøyteløp. ISUs regler krever nå overbygde baner til OL-konkurranser.
Arvid Genius
Genius har siden utgitt tre egne plater.
Genius var også fast vokalist med Per Nyhaugs radiostorband 1977–92, og har vært med i ulike bandkonstellasjoner med blant andre Andreas Skjold 1980–82) og Tore Faye (kvintett) 1983–1984, samt Asmund Bjørken (All the things you are, 1982).
Han hadde sin egen kvintett med Fred Johannesen på valthorn, Chlas Skrugstad på gitar, Christian Mortensen med kontrabass og Øyvind Skarbø trommer.
Perigeum
thumb|350px|Perigeum i Bs bane rundt jorden (A) er her markert som X. [[Apogeum er markert som Y.]]
Perigeum, også kalt perigé eller jordnære, er det punktet i en elliptisk bane rundt jorden som befinner seg nærmest mulig jorden. Motsatt kalles punktet som befinner seg lengst unna jorden apogeum.
Perigeum brukes bare for baner rundt jorden, mens et tilsvarende punkt i en bane rundt solen kalles perihelium, og et tilsvarende punkt i en bane rundt et generelt himmellegeme kalles periapsis. Apogeum og perigeum brukes for å beskrive baner til både kunstige satellitter, slik som Den internasjonale romstasjonen, og naturlige satellitter som månen.
AVR
Atmel AVR er en familie mikrokontrollere fra Atmel. En mikrokontroller er en liten datamaskin som har all funksjonaliteten innebygd i samme chip og kan programmeres til f.eks. å håndtere datatrafikk, styre motorer eller gjøre utregninger mens den krever veldig lite plass og strøm.
AVR-arkitekturen har utgangspunkt i to diplomoppgaver fra NTH skrevet av Vegard Wollan og Alf-Egil Bogen. Sammen med Gaute Myklebust patenterte de arkitekturen og Atmel Norway ble grunnlagt i 1996 som design-senter for AVR-mikrokontrollere.
AVR er basert på en 8-bits RISC-arkitektur optimalisert for effektiv kompilering av kode skrevet i C. Arkitekturen viste seg å bruke lite strøm, og ble en suksess utover på 2000-tallet. Frem til 2015 ble det solgt 7338088583 (7,3mrd) AVR chiper.
Historie
Vegard Wollan og Alf-Egil Bogen utviklet i studietiden et eget RISC-design, og baserte sine diplomoppgaver på dette. Etter å ha fullført studiene ved NTH begynte begge å jobbe hos Nordic VLSI der de videreutviklet designet. Nordic ønsket ikke å ta risikoen med å finansiere utviklingen av chipen, men de gav de to trønderne muligheten til å finne andre investorer. I 1995 ble flashprodusenten Atmel, med hovedkontor i San Jose i USA, overbevist, og ikke lenge etter startet de to opp Atmel Norway på Moholt i Trondheim, men flyttet raskt til Vestre Rosten sør for Trondheim.
I mellomtiden hadde Gaute Myklebust vist hvordan designet med små endringer kunne oppnå svært stor kodekompakthet, noe som reduserer behovet for minne og reduserer strømforbruket. Myklebust ble med de to og grunnla Atmel Norway.
AT90S1200 ble den første AVR-chipen og ble produsert fra 1997.
AVR
Microchip-designet, først kalt μRISC ble etter hvert kalt AVR. Offisielt er AVR bare et navn, mens uoffisielt skal AVR ha vært et akronym for "Advanced Virtual RISC". Mens Atmel skaffet rettigheter til logoen og merkevarenavnet AVR, ble navnet "Advanced Virtual RISC" beskyttet av et annet selskap. AVR ble dermed til "Alf-Egil og Vegards RISC" og har offisielt aldri vært et akronym.
AVR benytter Harvard-arktitektur med adskilte busser for program og data. AVR har innebygd flash-minne, og var av de første microchipene som brukte det. AVR har også hardware-støtte for en perifere enheter, som enkle LCD-skjermer, CAN-buss, USART og flere kommunikasjonsprotokoller.
Softwaren for programmering, AVR-studio, var fra begynnelsen gratis, slik at utvilkere og studenter fikk mulighet til å få erfaring med AVR-designet.
Bruk
AVR ble tidlig brukt av Sony, og ble etter hvert brukt i leketøy, mobiler, nettbrett, bilnøkler, vaskemaskiner og barberhøvler. Microsoft Surface bruker 8 AVR-chiper.
AVR er egnet for touch-skjermer og mange av Apples konkurrenter har brukt Atmels maXTouch teknologi. Samsung, HTC og Nokia har brukt berøringsskjermer med Atmel maXTouch. Andre kunder har blant annet vært Siemens, Mercedes-Benz og Bosch.
Bergenstoget plyndret i natt
Bergenstoget plyndret i natt (opprinnelig Bergenstoget plyndret inat!) er en roman fra 1923 av psevdonymet Jonatan Jerv. Boken ble filmatisert som stumfilm i 1928.
Jonatan Jerv er et fellespsevdonym for lyrikeren Nordahl Grieg og Nils Lie, senere kjent som forlagskonsulent og oversetter. Nordahl Grieg hadde nettopp utgitt diktsamlingen Rundt Kap det Gode Haab som ikke hadde gitt ham store inntekter. Vennen Nils Lie, som også var student og fattig hybelboer i Kristiania, var på let etter å finne på noe som kunne sikre dem en liten inntekt. Tanken om en kriminalroman vokste fram, og de to vennene skrev annet hvert kapittel. Det møttes på en kafé i Hegdehaugsveien hver ettermiddag og leste for den andre bokens nyskrevne kapittel.
Niederschönhausen
Niederschönhausen er en delbydel (ortsteil) i bydelen Pankow i Berlin. Bybildet er preget av eldre villaer og leiegårder. Schloss Schönhausen finnes i ortsteilen. Niederschönhausen var en selvstendig landsby i Landkreis Niederbarnim i Brandenburg inntil 1920 da den ble innlemmet i Stor-Berlin.
Geografi
Niederschönhausen ligger nord og nordvest for ortsteilen Pankow, mens den vestlige grense er markert av jernbanelinjen Nordbahn. Den sørlige delen av orsteilen består av bymessig bebyggelse, mens man nord i området finner grøntområdene i Schönholzer Heide. Grøntområder forøvrig er Brosepark, Schlosspark, Bürgerpark Pankow og Gravlunden Pankow III.
Bergenstoget plyndret i natt
For å lansere boken fikk de drahjelp av Nordahls bror Harald, som var tiltrådt i Gyldendal, og som tok i bruk nye og utradisjonelle reklamemidler for å lansere boken. Da boken ble lansert lørdag før palmesøndag i 1923 annonserte Gyldendal utgivelsen med en stor overskrift på avisenes førstesider som om det var en nyhetsoverskrift, men med et lite (avert) under, noe som ikke ble lagt merke til, og avisene ble nedringt av fortvilte mennesker som hadde familie og venner med toget.
Fortellingen ble filmatisert i 1928 med Aud Egede-Nissen i en av hovedrollene.
Niederschönhausen
Bebyggelse
Niederschönhausen er preget av villabebyggelse og leiegårder, i stor grad oppført fra 1910 og utover i 1920-årene.
Schloss Schönhausen finnes i ortsteilen og har bl.a. vært residens for DDR-presidenten Wilhelm Pieck. Under forhandlingene om Tysklands gjenforening var slottet et viktig møtested, og det er i dag lokaler for Tysklands akademi for sikkerhetspolitikk, Bundesakademie für Sicherheitspolitik.
Inntil 1960 bodde medlemmene av DDRs regjering i Niederschönhausen, i den såkalte Städtchen (Den lille byen), et område omkring Majakowskiring. Denne delen av Niederschönhausen var inntil 1973 ikke tilgjengelig for allmenheten. I Majakowskiring finnes Johannes-R.-Becher-Haus, oppkalt etter forfatteren med samme navn. Becher var forfatter av DDR-hymnen.
Künstlersiedlung Erich Weinert (kunstnerkolonien Erich Weinert) ble i 1950 oppført av DDR-regjeringen ca 500 meter vest for Majakowskiring.
Kinoen Blaue Stern finnes på hjørnet Hermann-Hesse-Straße og Waldstraße. Kinopioneren Max Skladanowsky som er født i området, tok i 1895 patent på projeksjonsapparatet Bioscop. Han viste egne filmer første gang 1. november 1895 i Varieté Wintergarten. Skladanowsky bodde i Waldowstraße og ligger begravet på Gravplass IV på Herthaplatz.
På Gravplass IV finnes også Berlins æresgrav for Carl von Ossietzky. von Ossietzsky døde i Nordend sykehus, som ble revet i 2006.
Hans Fallada ble i 1947 behandlet i et midlertidig sykehus i skolebygningen på hjørnet Blankenburger og Buchholzer Straße og døde også her samme år.
I Niederschönhausen finnes den katolske kirken St. Maria Magdalena.
Christian Theodor Holtfodt
Christian Theodor Holtfodt (født 17. oktober 1863 i Christiania, død 24. februar 1930) var en norsk offiser og politiker (V). Han var forsvarsminister fra 1914 til 1919.
Han var cand.philos. fra 1883, og tok høyskoleeksamen i 1889. Han startet sin karriere som lærer i geometri ved Gjertsens skole, men ble etter hvert offiser i Forsvaret på heltid. Han avsluttet sin militære karriere som kommanderende general fra 1927 til sin død. Holtfodt var forsvarsminister i Gunnar Knudsens andre regjering fra 8. august 1914 til 19. februar 1919.
Harplinge
Harplinge er et tettsted i Halmstad kommune i Hallands län i Halland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1 450 innbyggere.
Spilosoma virginica
Spilosoma virginica  er en bjørnespinner (Arctiidae).
Utseende
…
Enkelte arter bjørnespinnere i delgruppen Arctiinae kan kanskje forveksles med andre sommerfugler, kanskje særlig andre arter i gruppen Noctuoidea. Men de kan skilles fra disse ved de to duftkjertlene hunnene har like ved eggleggingsåpningen, helt bakerst på bakkroppen. Samt at mange av artene har en bakkropp i rødt eller orange med mørke flekker. Mens høreorgan (Tympanalorgan) på siden av brystet (metathorax) er felles for gruppen Noctuoidea.
Levevis
… Spilosoma virginica tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der bjørnespinnerens indre og ytre organer endres. I hvilestadiet ligger puppen i en kokong larven har spunnet. Kokongen er ofte delvis gjennomskinnelig spunnet og består også ofte av noe av larvens hårbekledning.
Navnet
Det latinske navnet Spilosoma betyr med flekket kropp,
Utbredelse
Spilosoma virginica finnes ikke i Europa.
Johannes Røhme
Johannes Røhme var en norsk bokser. Han bokset for Sportsklubben Brage.
Han vant gull i mellomvekt B i NM 1918 og NM 1919 og gull i mellomvekt i NM 1920 og NM 1921.
Røhme ble rangert som nummer 360 på listen over de tusen beste idrettsutøverne i Trøndelag i avisa Nidaros sin kåring i 2022.
Ny-Georgia-øyene
Ny-Georgia-øyene er en del av Vestprovinsen i Salomonøyene. De ligger nordvest for Guadalcanal. De største øyene er fjellrike og dekt av regnskog. De viktigste øyene i gruppe er Ny-Georgia, Vella Lavella, Kolombangara (en sovende vulkan), Gizo, Vangunu, Rendova og Tetepare. De er omgitt av korallrev. Marovolagunen er verdens største saltvannslagune.
Blått & Rått
Blått & Rått er en norsk rockegruppe fra Finnsnes i Troms som ble dannet i 1991. De spiller rock'n'roll/bluesrock med nord-norske tekster.
Ny-Georgia-øyene
De største byene er Gizo, Munda og Noro. Viktigste næringsveger er skogbruk og fiske.
Blått & Rått
Historikk
Den 11. mai 2009 ga bandet ut albumet Kjøter, produsert av Janne Bark, en svensk gitarist som er mest kjent som Ulf Lundells våpendrager gjennom 25 år. Samarbeidet med Bark fortsatte, og bandet har siden 2009 flere ganger turnert i Norge sammen med Bark.
Ny-Georgia-øyene
Ny-Georgia
Ny-Georgia er den største øya i Vestprovinsen. Den er rundt 72 km lang og utgjør sørsida av Ny-Georgia-sundet. Den største byen er Munda.
Blått & Rått
Historikk
Bandet samarbeidet videre med Janne Bark på albumet Så lenge det er live, et konsertalbum der Janne Bark deltar som gitarist og også fremfører noen av låtene fra sin siste plate sammen med Blått & Rått. Vinteren 2011 hadde bandet 20 årsjubileum med jubileumskonsert i Finnsnes Kulturhus, der både dagens besetning samt flere tidligere medlemmer deltok sammen med flere gjesteartister, blant andre svenske Lena Jinnegren.
Ny-Georgia-øyene
Ny-Georgia
Under andre verdenskrig hadde Japan en base ved Munda. 30. juni 1943 ilandsatte USA tropper på øya i et felttog for å ta basen. Det tok flere uker med jungelkrig før de lyktes 5. august, og det var først i slutten av måneden at USA hadde full kontroll over øya. På naboøyene fortsatte striden til oktober.
Blått & Rått
Historikk
Etter at bandet ga ut albumet Stifinner i 2013 med påfølgende turné, ble det bestemt at bandet skulle legge opp. Etter tre års pause ga bandet ut singelen Herrens hus og proklamerte at de var tilbake. I 2020 kom Peace, love & kråkegull og i forbindelse med bandets 30 årsjubileum la de ut på turne og gav ut singelen 30.
Ny-Georgia-øyene
Kolombangara
Kolombangara er ei nærmest sirkelrund øy med en diameter på ca. 15 km. Øya er en vulkan som når 1770 meter ved Veve-fjellet. Øya er en del av den sørlige bredden av Ny-Georgia-sundet. Den er skogkledt og har få innbyggere. De fleste bor i landsbyene Ringgi og Mongga.
Gizo
Gizo er hovedstaden i Vestprovinsen. Den ligger på øya med samme navn, og har rundt 10 000 innbyggere. 2. april 2007 blei byen ramma av en tsunami.
Kasolo
Kasolo er ei lita øy med en diameter på knapt 100 meter. Den er også kjent som Kennedy-øya etter en hendelse under andre verdenskrig. Allierte styrker satte i gang en operasjon for å avskjære en japansk forsyningskonvoi («Tokyo-ekspressen»). Torpedobåt PT-109, under kommando av seinere president John F. Kennedy (USA), deltok i operasjonen. Den blei imidlertid sjøl skutt i senk av den japanske destroyeren Amagiri. To av besetninga omkom. De øvrige elleve klarte etter fire timer å komme seg til Kasolo, om lag seks kilometer unna, og blei seinere berga herfra.
Elisabeth av Bayern
Elisabeth av Bayern kan vise til flere personer:
Moyen-Cavally
Moyen-Cavally er en region på Elfenbenskysten. Den ligger vest i landet og grenser til regionene 18 Montagnes, Haut-Sassandra og Bas-Sassandra. Den grenser også til landet Liberia i vest og sør.
Administrativ inndeling
Moyen-Cavally er delt inn i tre departementer.
Aprilia RSV Mille
Motorsykkelen Aprilia RSV Mille ble produsert av den italienske motorsykkel og scooterprodusenten Aprilia SpA fra 1998 til og med 2003.
RSV Mille kjennetegnes ved den 1000 cm³ store 60° "V-Twin" Rotax motoren, som gir høyt dreiemoment og motorkarakteristikk med kraft i et lavere turtallsområde enn på for eksempel en rekkefirer.
RSV Mille modellen kom i 3 utgaver:
Troja
Troja (gresk Τροία, Troia, også Ἴλιον, Ilion, latin Troia, Ilium, tyrkisk: Truva) er en legendarisk by i det historiske området Troas i det nordvestlige Lilleasia og stedet for trojanerkrigen. Troja ble etter legenden beleiret og til slutt erobret av grekerne. Trojanerkrigen er skildret først og fremst i Homers Iliaden, men også senere og lignende tekster som Episk syklus. I dag er «Troja» navnet på et arkeologisk sted, den tradisjonelle plasseringen til det homeriske Troja, tyrkisk: Truva, i Hisarlik i Anatolia, nær kysten i det som nå er Çanakkale-provinsen i det nordvestlige Tyrkia, sørvest for Dardanellene under Ida.
En ny by, Ilium, ble grunnlagt på stedet under styret til den romerske keiseren Augustus. Den blomstret til etableringen av Konstantinopel og forfalt gradvis under Østromerriket.
Troja ble lenge betraktet som et fiktivt sted, inntil den tyske arkeologen Heinrich Schliemann i 1870 fant ruinene av byen. Senere utgravninger avslørte flere byer bygget over hverandre. En av de tidligste byene, Troja VII, er ofte identifisert som det homeriske Troja. Identiteten er omstridt, men stedet har blitt identifisert med byen kalt Wilusa i hettittiske tekster. Ilion som går tilbake til det tidligere Wilion med en digamma er antatt å være den greske formen av navnet.
Legenden
Fortellingen om trojanerne begynte først i myter og legender. Gresk mytologi sier at trojanerne var de opprinnelige borgerne i byen Troja i Troas-regionen i Anatolia (nå Tyrkia). Troja ligger i Asia, men byen presenteres i legenden som del av den greske kulturen med bystater. Troja ble kjent for sine rikdommer som de fikk fra handel med øst og vest, fine klær, jernproduksjon og massive defensive murer.
Den trojanske kongefamilien startet med Elektra og Zevs, foreldrene til Dardanos. Dardanos var ifølge greske myter opprinnelig fra Arkadia, men ifølge romerske myter var han opprinnelig fra Italia, krysset over til Lilleasia fra øya Samothrake hvor han møtte kong Teukros. Teukros var selv kolonist fra Attika og behandlet Dardanos med respekt. Til slutt giftet Dardanos seg med Teukros’ døtre og grunnla Dardania som senere ble styrt av Aineias. Da Dardanos døde, gikk kongedømmet videre til hans barnebarn Tros, som kalte folket trojanere og landet Troas etter seg selv. Ilos, sønn av Tros, grunnla byen Ilium som han oppkalte etter seg selv. Zevs gav Ilos Palladium. Poseidon og Apollon bygget murene og befestningene rundt Troja for Laomedon, sønn av Ilos den yngre. Da Laomedon nektet å betale, oversvømmet Poseidon landet og krevde at Hesione skulle ofres til et sjøuhyre. Pestilense kom og sjøuhyret tok menneskene på sletten.
Thorolf Andresen
Thorolf Andresen var norsk bokser som representerte Christiania Turnforening.
Han tok gull i mellomvekt B i NM 1918.
Troja
Legenden
En generasjon før trojanerkrigen erobret Herakles Troja og drepte Laomedon og hans sønner, med unntak av den unge Priamos. Priamos ble senere konge. Under hans styre invaderte de mykenske grekerne og erobret Troja i trojanerkrigen, tradisjonelt datert til 1193–1183 f.Kr. Maksyanerne var en vestlig libyisk stamme som sa at de var etterkommere av mennene fra Troja, ifølge Herodot. De trojanske skipene forandret seg til najader som gledet seg over å se ødeleggelsen av Odyssevs’ skip.
Trojansk styre i Lilleasia ble erstattet av herakleide-dynastiet i Sardis som hersket i 505 år frem til Kandaules. Jonerne, kimmererne, frygierne, miletene fra Sinope (dagens Sinop [Tyrkia]) og lydierne flyttet inn i Lilleasia. Persia invaderte i 546 f.Kr.
Fjellet Ida i Lilleasia er stedet hvor Ganymede ble bortført av Zevs, Ankhises ble forført av Afrodite, Afrodite fødte Aineias, Paris levde som hyrde, nymfene bodde, «Paris’ dom» fant sted, de greske gudene så på trojanerkrigen, Hera distraherte Zevs med sin forførelse lenge nok til at akhaierne, hjulpet av Poseidon, kunne holde trojanerne borte fra sine skip og hvor Aineias og hans tilhengere hvilte og ventet til grekerne satte av gårde til Hellas. Alteret til Panomfean (kilden til alle orakler) ble dedisert til Jupiter (Tonatos) nær Troja. Buthrotos (eller Buthrotum) var en by i Epiros hvor Helenos, den trojanske seeren, bygget en kopi av Troja. Aineias landet der, og Helenos forutså hans fremtid.