cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
In Flames’ diskografi
Diskografien for In Flames, et svensk melodiøs Death metal-band, består av ni studioalbum, ett livealbum, fire EP-er, tre singler og ett videoalbum.
In Flames ble grunnlagt i 1990. Etter å ha spilt inn en demo, signerte de med Wrong Again Records, og ga ut debutalbumet Lunar Strain i 1993. I 1996 signerte de med Nuclear Blast og ga ut The Jester Race, som ble fulgt av Whoracle i 1997 og Colony i 1999.
I 2000 ga gruppen ut Clayman, og turneen som skulle promotere albumet ble utgitt på konsertalbumet The Tokyo Showdown påfølgende år. Reroute to Remain ble utgitt i 2002, fulgt av Soundtrack to Your Escape i 2004 og Come Clarity i 2006.
Deres niende studioalbum, A Sense of Purpose ble utgitt i 2008, sammen med singelen «A Mirror's Truth», som hadde tre sanger som ikke var på albumet.
Alf Hambe
Alf Gunnar Hambe (født 24. januar 1931 i Rävinge i Halmstads kommun i Halland, død 6. mai 2022) var en svensk visedikter, forfatter og trubadur.
Liv og virke
Hambes poetiske landskap kalles Molom, og skildres som en plass i grenselandet mellom fantasi og virkelighet der man «kan vandra mol allena». Molom har trekk av området Steninge, der Hambe levde med sin familie. Blant hans mest kjente viser er «Visa i Molom», «Gröne greven», «Kajsas udde», «Orgeln på vinden» og «I Wellington». Han har gitt ut om lag 20 dikt- og visesamlinger, blant annet Molom – en ¨varld i Belums tecken (1978), og romanen Sagan om Ingeland (1984).
Biografien Ordmålaren vid Västerhavet utkom til hans 75-årsdag. I januar 2008 mottok han den kongelige utmerkelsen Litteris et Artibus for «framstående konstnärliga insatser som författare och viskompositör».
Hans sanger har blitt tolket av Alice Babs, Fred Åkerström, Hootenanny Singers, Göteborgs Symfonietta, Jan Olof Andersson & Nova Cantican, Eva Bartholdsson og Kent Lampa. Hambestipendiet ble opprettet på hans 50-årsdag, og har blitt tildelt artister fra hele Norden. Regiontoget Y32. Krösatågen i Småland og Halland, har fått navnet «Alf Hambe».
Land Rover 2,5 liter dieselmotor
Motoren har et slagvolum på 2495 cm³, og har fire sylindre i rekke med direkte innsprøytning. Motoren er toppventilert. Ytelsen er 68 hk (51 kW) ved 4200 omdreininger i minuttet og 155 Nm med 1800 omdreininger.
Liste over utenlandske generalkonsulater i Norge
Liste over utenlandske generalkonsulater i Norge er en oversikt over hvilke land som har generalkonsulater i Norge og på hvilke steder de befinner seg:
Davide Santon
Davide Santon (født 2. januar 1991) er en italiensk tidligere fotballspiller.
Inter
Santon dro til Inter som 14-åring, fra Ravenna. Han var i utgangspunktet ving, men ble snart flyttet ned til en mer defensiv rolle. Etter å ha hjulpet Inters U-20-lag å vinne 2006–07 U-20-serien, ble han kalt opp til førstelagets treningsleir i Syd-Tirol før 2008–09-sesongen.
José Mourinho satte Santon på benken i Champions League-kampen mot Panathinaikos i september og i de tre kommende kampene, men Santon ble ikke byttet inn. 21. januar 2009 debuterte han, i kvartfinalen av Coppa Italia mot Roma, hvor han spilte hele kampen. Bare fire dager senere fikk han debuten sin i Serie A, i en 1-0-seier mot Sampdoria. Debuten i Europacup-sammenheng kom mot Manchester United, hvor han hadde ansvaret for å markere Cristiano Ronaldo. Santon fikk mye skryt for prestasjonen sin, og Ronaldo sa: «Jeg ble imponert av Santon, han er en veldig interessant kar og en stor fotballspiller». Totalt fikk Santon 13 seriekamper fra start og kom inn som innbytter i to den sesongen, og vant med det sin første store tittel, Serie A 2008–2009.
If Jesus Goes with Me
Norsk versjon
Yngvar Johansen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Han vandrer med mig».
Davide Santon
Inter
I 2009–10-sesongen var Santon mye skadet, men fikk nok kamper til å kunne innkassere sin andre Serie A-tittel.
Utlånt til Cesena
På overgangsvinduets siste dag, 31. januar, ble Santon sendt ut på lån til Cesena, mens Yuto Nagatomo gikk motsatt vei.
Newcastle United
30. august 2011 offentliggjorde Newcastle United at de hadde signert Santon, og det antas at overgangssummen var på rundt £5 millioner.
Landslagskarriere
Santon har spilt for siden han debuterte på U-16-landslaget, og fikk debuten sin for a-landslaget i en vennskapskamp mot, 6. juni 2009 i Pisa. Han ble kalt opp i Italias tropp for Confederations Cup 2009, men forble ubenyttet reserve i mesterskapet.
Hogne Rundberg
Hogne Rundberg er en musiker fra Kåfjord nå bosatt i Tromsø, kanskje mest kjent som bassist i bandet Violet Road. Har var også festivalsjef for Døgnvill. Han har tidligere spilt i band som Englebarn og Hangface.
Trollfjordhytta
Trollfjordhytta er ei ubetjent turisthytte i Hadsel kommune i Nordland. Hytta ligger ved østenden av Isvatnet på Austvågøya, i fjellet vest for Trollfjorden. Hytta ligger ca. 405 moh og har 6 senger.
Ei hytte ble bygd i området på 1950-tallet. I 1993 ble denne hytta revet, og ei ny Moelven-brakke ble satt opp i stedet. Denne nye hytta var eid av elektrisitetsverket Trollfjord Kraft AS. Vesterålen Turlag utvidet og oppgraderte hytta i 1994, og fikk deretter driftsansvaret for hytta. I 2004 ble hytta pusset opp av turlaget. Ved årsskiftet 2006/07 overtok Vesterålen Turlag hytta vederlagsfritt fra Trollfjord Kraft.
Eupteleaceae
Slekt og arter: Euptelea
Eupteleaceae er en plantefamilie i ordenen Ranunculales. Den omfatter 2 arter i en slekt, og artene vokser i Kina, Bhutan og Assam (India) ved foten av Himalaya, samt i Taiwan og Japan. Artene er små trær eller høye busker.
Slekter (genera) og arter
Familien har en kjent slekt og består av følgende arter:
James Sawyer
James Ford, bedre kjent under sitt alias «Sawyer» og senere som «Jim LaFleur», er en fiktiv figur som ble spilt av Josh Holloway i den amerikanske TV-serien Lost. Sawyer er seriens fremste antihelt.
Land Rover 2,25 liter dieselmotor
2,25 liter dieselmotor ble benyttet av Land Rover i Series II og III og tidlige 90 og 110. Først hadde den en trelagret veivaksel, men den ble erstattet med en femlagret i 1980. Den ble avløst av en nyere motor med 2,5 liter slagvolum, basert på den samme blokka.
James Sawyer
Sawyer ble opprinnelig framstilt av utseende som en atletisk og flott fyr, men hans personlighet som sarkastisk, spydig og flørtende og som egoistisk beholdt for seg selv ting og nødvendigheter som ble reddet fra flystyrten. Tilbakeblikk viste en mer sensitiv side av ham, sidestilt med en bakgrunn preget av tyveri og svik. På den mystiske øya i Stillehavet etter flystyrten har han en romantisk interesse i Kate Austen (spilt av Evangeline Lilly), og i løpet av seriens gang blir de forelsket i hverandre. Deres forhold er særlig framtredende i begynnelsen av tredje sesong. I den fjerde sesongen utvikler han en langt mer heroisk side, blir beskyttende overfor Claire Littleton (spilt av Emilie de Ravin) og ofrer sine egne sjanser til rømme fra øya slik at hans venner isteden kan, hvilket skjer i den siste episoden i den sesongen. I den femte sesongen tilpasser Saywer seg til sin nye rolle som gruppeleder da de blir sendt tilbake i tiden, og etter å ha vært uten Kate i tre år, blir han forelsket i Juliet Burke (spilt av Elizabeth Mitchell), noe som fører til en kjærlighetstriangel da Kate kommer tilbake til øya.
Se også
Personatges de Lost
Land Rover 2,25 liter dieselmotor
Motoren har et slagvolum på 2228 cm³, og har fire sylindre i rekke med indirekte innsprøytning. Motoren er toppventilert. Den samme blokka ble brukt på Land Rover 2,25 liter bensinmotor.
Liste over utenlandske visekonsulater i Norge
Liste over utenlandske visekonsulater i Norge.
Under følger en oversikt over hvilke land som har visekonsulater i Norge og på hvilke steder de befinner seg:
UEFA Super Cup 1977
UEFA Super Cup 1977 var den femte utgaven av cupturneringen UEFA Super Cup. Finalen ble spilt over to kamper mellom vinner av Cupvinnercupen 1976/1977 (Hamburger SV) og vinner av Serievinnercupen 1976/77 (Liverpool FC), hvor sistnevnte lag til slutt vant 7–1 sammenlagt over to kamper.
Judo under Sommer-OL 1976
Judo i Sommer-OL 1976. Judo var med på det olympisk programmet for tredje gang i OL-1976 i Montréal. Det ble konkurrert i seks klasser, alle for menn. Alle tapende semifinalister fikk bronsemedaljer. Japan vant tre gullmedaljer, Sovjetunionen to.
Etylglukuronid
Etylglukuronid er en metabolitt av etylalkohol dannet etter konsum av etanol, som ved å innta alkoholholdig drikke. Det brukes som en biomarkør for å teste for alkoholbruk eller overvåke alkoholkonsum i situasjoner hvor dette er ulovlig eller begrenset, som i militæret, ved rusklinikker osv.
Peder Paus (1945)
Peder Nicolas Paus (født 22. november 1945) er en norsk gründer, bankmann og investor.
Bakgrunn
Han tilhører «Skiensgrenen» av slekten Paus og er sønn av stålgrosserer Per Paus og Hedevig Wedel-Jarlsberg. Han er barnebarn av hoffsjef Peder Anker Wedel-Jarlsberg, oldebarn av Einar Westye Egeberg og tippoldebarn av Halvor Schou. Hans bror er skipsreder og investor Christopher Paus. Sammen med sin bror og søster overtok han fra sine foreldre den nå fredede eiendommen Esviken i Asker, der kongeparet ofte hadde vært på besøk i morfarens levetid, men de solgte den til Asker kommune noen få år senere.
Karriere
Paus er utdannet Master of Business Administration ved University of California, Berkeley i 1971.
Han har tidligere hatt sentrale stillinger i banken Hanover Trust i London og New York. Fra 1981 til 1995 var han administrerende direktør i shippingfirmaet North Venture Ltd. i London. Han har også vært konsulent for det britiske forsvarsdepartementet og det britiske eksportgarantifond.
Paus etablerte det børsnoterte norsk–canadiske olje- og gasselskapet Questerre Energy Corporation sammen med Michael Binnion, og har vært selskapets styreformann og største aksjonær. Han ble styremedlem ved etableringen i 2000 og styreformann i 2006.
Rudolf Minger
Rudolf Minger (født 13. november 1881, død 23. august 1955) var en politiker fra Sveits og medlem av den sveitsiske Forbundsrådet mellom 1929 og 1940.
Busby Babes
The Busby Babes var en gruppe unge Manchester United-spillere som regjerte i engelsk fotball i 1950-årene. Navnet fikk de på grunn av deres lave gjennomsnittsalder, og manageren sir Matt Busby.
Busby Babes var bemerkelsesverdige ikke bare på grunn av sin lave alder, men også det faktum at de var fra egen ungdomsatsing, noe som var uvanlig på den tiden. Betegnelsen, angivelig først benyttet av Manchester Evening News-journalisten Tom Jackson, refererer vanligvis til laget som vant ligamesterskapet 1955-56 og 1956-57, med en gjennomsnittsalder på henholdsvis 21 og 22 år.
Åtte Busby Babes døde i en flyulykke i München i 1958, deriblant Duncan Edwards. Den siste av de overlevende spillerne, Bobby Charlton, la opp i 1975.
Kathrine Windfeld
Kathrine Windfeld (født 21. august 1966 i København, død 6. februar 2015) var en dansk filminstruktør og filminstruktørassistent. Hun er blant annet kjent for å ha instruert den svenske TV-serie Kronprinsessen, basert på Hanne-Vibeke Holsts roman av samme navn. Kathrine Windfeld var også konseptuerende instruktør på den europeiske TV-serien Mord uten grenser som har premiere i 2015.
Belaja Kholunitsa (elv)
Belaja Kholunitsa (russisk: Бе́лая Холуни́ца) er ei elv i Kirov oblast i Russland. Den er ei venstre sideelv til elva Vjatka. Den er 168 kilometer lang, med et nedbørfelt på 2 800 km². Belaja Kholunitsa begynner i de vestlige delene av Øvre-Kamahøydene, og renner gjennom et flatt landskap. Elva er islagt fra november til april. Den benyttes til tømmerfløting.
Byen Belaja Kholunitsa ligger ved elva.
Alexandre do Nascimento
Bakgrunn
Alexandre do Nascimento fikk utdannelse ved presteutdannelse ved presteseminarer i Banglas, Malanje og Luanda, og ble så sendt til studier i Roma ved Det pavelige universitet Gregoriana i 1948 der han tok lisensiat i teologi.
Prest
Han ble presteviet i Roma i 1952.
I 1953 vendte han tilbake til Angola og arbeidet som professor i dogmatikk ved presteseminaret i Luanda, og var også ansvarlig for stedets katolske avis og medansvarlig ved en katolsk radiostasjon. Ved siden av dette var han også sjelesørger for havnearbeidere, og skrev prekener for katedralen i Luanda.
I 1971 ble han generalsekretær for Caritas Angola såvel som officialis for den kirkelige domstol i Luanda. Han underviste også i moralteologi ved et institutt for sosialarbeid.
Biskop, erkebiskop
I 1975 ble han utnevnt av pave Paul VI til biskop av Malanje, og to år senere ble han erkebiskop av  Lubango. Under et menighetsbesøk ble han i oktober 1982 bortført av geriljastyrker, men løslatt etter én måned.
Kardinal
Kardinal do Nascimento fylte 80 år og mistet dermed retten til å stemme ved pavevalg bare én måned før pave Johannes Paul II døde den 2. april 2005.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Sega Saturn
Sega Saturn er en 32-bits spillkonsoll som ble først utgitt den 22. november 1994 i Japan, 11. mai 1995 i Nord-Amerika, og. 8. juli 1995 i Europa. Maskinvaren ble støttet i både Europa og Nord-Amerika frem til slutten av 1998 og i Japan helt frem til 2000. Sega Saturn kjempet i femte-generasjons konsollkrigen mot Nintendo 64 og Sony PlayStation.
Haitis flagg
Haitis flagg er vannrett delt i blått over rødt. Flagget er i størrelsesforholdet 3:5. I sin nåværende form ble flagget offisielt tatt i bruk 17. februar 1986, men flagget stammer fra begynnelsen av 1800-tallet.
Nasjonalflagget er et horisontalt delte flagg med blått øverst og rødt nederst, mens statsflagget i tillegg har riksvåpenet på et hvitt felt midt i flagget. Haitis riksvåpen viser et palmetre med en frihetslue på toppen. Palmen er flankert av en flaggborg og har to kanoner, kanonkuler, trommer og trompeter i front. Riksvåpenet bærer mottoet L'Union Fait La Force (Enhet gir styrke). Nasjonalflagget uten riksvåpen fungerer også som handelsflagg, mens flagget med riksvåpen også er orlogsflagg.
Flagghistorie
Haitis flagg stammer fra revolusjonstiden da konventet i Paris utnevnte Toussaint L'Ouverture til guvernør over øya. I 1798 tok han i bruk den franske trikoloren. Dette skulle være et symbol for at revolusjonens frihetsidealer også gjaldt Haitis slavebefolkning, frigitt etter at den franske nasjonalforsamlingen forbød slaveri 15. mai 1791. Trikoloren var i bruk inntil L'Ouvertures fall i 1802.
Under sommer-OL i Berlin i 1936 ble det oppdaget at Haiti og Liechtenstein benyttet samme flagg, noe som førte til at Liechtenstein la til en krone i sitt flagg. Haitis flagg forble imidlertid uendret inntil 21. juni 1964 da landets president Duvalier bestemte seg for å vende tilbake til flagget i svart og rødt i grunnloven som da ble innført. Bakgrunnen var Duvalier politiske program for en «svart revolusjon». Flagget i svart og rødt, også dette med riksvåpenet i hvitt felt i midten for statsflaggets vedkommende, ble benyttet under Duvalier-familiens regime fram til dette ble styrtet i 1986.
Alataufe
Alataufe er en kurase utviklet i Kirgisistan og Kasakhstan. Rasen er utviklet gjennom krysninger av lokalt fe med Brown Swiss i starten av 1900-tallet. Den har fått navnet sitt etter fjellkjedene Alatau.
Andrei Tivontchik
Andrei Tivontchik (belarusisk: Андрэй Цівончык, født 13. juli 1970 i Gorkij) er en tidligere stavhopper fra Tyskland, som vant olympisk bronsemedalje i OL 1996 i Atlanta.
Tivontchik vokste opp i Sovjetunionen og ble belarusisk borger etter Sovjetunionens fall. I 1993 flyttet han til Tyskland og ble tysk statsborger. Før EM i 1994 ble han tilknyttet landslaget. Tivontchik kunne ikke delta i OL 2000 i Sydney og han la opp i 2001. Hans personlige rekord på 5,95 fra 1996, plasserer ham på andreplass blant tyske stavhoppere etter Tim Lobinger. Etter å ha jobbet en stund som trener for Qatar sitt landslag i stavhopp, flyttet han tilbake til Tyskland i 2004, hvor han har jobbet som trener.
18. januar
18. januar er den 18. dagen i året. Det er 347 dager igjen av året (348 i skuddår).
Navnedag
Hild, Hildur
Fødsler
Se flere som er født 18. januar i Kategori:Fødsler 18. januar.
Dødsfall
Se flere som døde 18. januar i Kategori:Dødsfall 18. januar.
Kjell Johannesen
Kjell Kunhardt Johannesen (født 11. mars 1984) var en norsk målvakt for Sandefjord Fotball. Han ble innleid fra Sandar IL ut sesongen 2008,og returnerte deretter til Sandar IL. Før han han ble SF-spiller, jobbet han som snekker og spilte på Sandar fast.
Hugo Reyes
Hugo «Hurley» Reyes er en fiktiv figur i den amerikanske TV-serien Lost, spilt av den amerikanske skuespilleren Jorge Garcia.
I store deler av serien fungerte den fetladne Hurley som komisk avlastning, men i løpet av seriens utvikling, særlig i den avsluttende sesongen, ble han vist i et mer alvorlig lys. Han tok over som øyas beskytter etter Jack Shephard (spilt av Matthew Fox), deretter ble Benjamin Linus (spilt av Michael Emerson) hans rådgiver, og på samme vis tok Jacob (spilt av Mark Pellegrino) posisjonen til Richard Alpert (spilt av Nestor Carbonell).
Hurley er en ung, overvektig mann som antageligvis er fra Los Angeles-distriktet. Han vant $ 156 000 000 i lotto. Han tror at tallene han brukte da han vant i lotto er «forbannede»: etter at han vant, opplever han en masse «ulykker», som begynte med bestefarens død. Han er også overbevist om at det var hans skyld at flyet krasjet på øya. Hans historie involverte hovedsakelig hans mentale sykdom, hans tro på vinnertallene i et lotteri, til de figurene som sto ham nærmest, hans hans kortvarige forhold til Libby (spilt av Cynthia Watros).
Litteraturåret 1969
Sakprosa
–
Svein Haaland
Svein Haaland har vært journalist i bladet Sunnhordland fra 1980. Han var videre redaktør i bladet Marsteinen 1982–83, og i Svalbardposten 1984–86. Videre har Haaland vært redaksjonssjef og redaktør i avisen Gula Tidend i årene 1987–91. Haaland har vært ansatt i NRK siden 1991.
På 1990-tallet var Haaland programleder i programpostene «Naturens verden» og «Verdt og vite» i radio. På TV står Haaland bak en rekke naturprogram og program med populærvitenskapelige tema. Han har vært manusforfatter på flere store TV-serier som «Blå rikdom» (2000), «Utenfor Eden» (2004) og «Vår ære og vår makt» (2010). Fra 2009 var han redaksjonssjef for dokumentar og underholdning ved NRK Hordaland.
Virgilio Noè
Virgilio Noè (født 30. mars 1922 i Zelata di Bereguardo, Italia, død 24. juli 2011 i Roma) var kardinal i den katolske kirke.
Etter studier i filosofi og teologi ble han presteviet i 1944 og arbeidet som ungdomssjelesørger i Pavia. Han tok doktorgraden i kirkehistorie mellom 1948 og 1952 ved det pavelige universitetet Gregoriana. Deretter virket han som studentprest, spiritual og dosent i Pavia og Tortona, samt som president for liturgikommisjonen i sitt hjembispedømme. Mellom 1964 og 1969 ledet han Institutum Liturgicum Pastorale og underviste ved det pavelige liturgiske instituttet St. Anselm i Roma.
I 1969 ble han utnevnt til undersekretær for den nyopprettede kongregasjonen for liturgi. Samtidig overtok han sjelesorgen for den pavelige garde. I 1982 ble han erkebiskop og sekretær for kongregasjonen for sakramentene og liturgien. I 1991 ble han kardinal.
Etter å ha passert 80 år og hadde han ikke lenger stemmerett ved konklavet 2005. Noè døde 24. juli 2011 i Roma, 89 år gammel.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Arcangelo Corelli
Arcangelo Corelli (født 17. februar 1653 i Fusignano i provinsen Ravenna, død 8. januar 1713 i Roma) var en italiensk fiolinist og komponist fra barokken.
Corellis verk fikk stor betydning for utviklingen av kammermusikken og sonateformene sonata da chiesa (kirkesonate) og sonata da camera (kammersonate), og ikke minst for concerto grosso-formen, som han i stor grad var delaktig i utviklingen av. Corelli utviklet en virtuos spillestil som dannet grunnlaget for fiolinteknikken på 1700- og 1800-tallet, og som påvirket en lang rekke komponister
Liv og virke
Lite er kjent om Corellis tidlige liv. Han ble født inn i en velhavende godseierfamilie fra Fusignano i Kirkestaten. Faren døde en måned etter Corellis fødsel, slik at moren, Santa Raffini, ble alene om å oppfostre deres fem barn.
Corelli fikk undervisning i fiolinspill hos Giovanni Battista Bassani og studerte i Bologna fra 1666. Han kan ha blitt opptatt i Accademia Filarmonica di Bologna mens han var i byen, selv om det ikke er funnet samtidige kilder som bekrefter at han fikk formelt medlemskap. I det minste var han tilstede under akademiets møter og utvekslet musikalske ideer med kjente musikere og komponister som Giovanni Battista Vitali og Pietro degli Antonii.
Ifølge en anekdote spilte Corelli i Paris som nittenåring i 1671. Opptredenen skal ha vært en stor suksess og ført til at han ble et kjent navn i Europa. En legende som stammer fra Jean-Jacques Rousseau vil ha det til at den sjalu og intrigante komponisten og fiolinisten Jean-Baptiste Lully jaget Corelli fra Paris.
Senest i 1675 var Corelli i Roma, der han snart ble en av de ledende fiolinistene og fikk tilgang til byens høyeste sosiale lag. Han studerte komposisjon og kontrapunkt hos Matteo Simonelli, en kjent sanger i det pavelige kapell, og fra 1677 var han i gang med å skrive egne komposisjoner. Samme år ble han medlem av hoffkapellet til den abdiserte svenske dronningen Christina av Sverige og skrev en rekke komposisjoner for akademiet hun hadde grunnlagt. Christina ble Corellis mesén og fikk stor betydning for den unge komponistens utvikling, og han dediserte sine kirkesonater (12 trio sonatas da chiesa op.1) fra 1681 til henne.
Corelli var i tjeneste hos prinsen av Bayern i 1681. Mellom 1680 og 1685 arbeidet han sammen med fiolinisten og komponisten Cristiano Farinelli.
I 1685 var Corelli tilbake i Roma. Byen hadde ingen permanente orkestre som kunne tilby en instrumentalist fast ansettelse, men han spilte i en rekke ensembler sponset av velstående enkeltpersoner. Blant Corellis beundrere var kardinal Pietro Ottoboni, grandnevø av den andre kardinal Pietro Ottoboni som i 1689 ble pave Alexander VIII.
Fra 1689 til 1690 oppholdt Corelli seg i Modena med støtte fra hertugen av Modena. I 1708 var han tilbake i Roma, der han bodde tilbaketrukket i palasset til kardinal Ottoboni. Samme år besøkte han Napoli etter en personlig invitasjon av kongen av Napoli.
Betydning
Corelli skrev knapt bruksmusikk, men fokuserte på kunstmusikk. Corellis musikk ble fremhevet av etterfølgende kolleger til langt inn på 1800-tallet. François Couperin, Vivaldi, Telemann, Giuseppe Tartini, Bach og Sergej Rakhmaninov har alle hyllet Corelli ved å skrive verk bygd på hans ideer.
Corelli var den første komponist som ble berømt utelukkende for sin instrumentalmusikk. Komposisjonene var svært populære, både i samtiden og i lang tid etterpå. De seks opusnumrene til Corelli omfatter ikke mer enn 49 triosonater, 12 concerti grossi og én sinfonia, men selv om kvantiteten er liten sammenlignet med for eksempel Bach eller Händels store produksjon, fikk musikken hans stor betydning for barokkmusikken.
Også Corellis spillestil, som ble videreført av elevene hans, fikk stor betydning for utviklingen av fiolinspillet i europeisk kunstmusikk. Blant de mest kjente elevene hans er Francesco Geminiani, Pietro Locatelli, Pietro Castrucci og Francesco Gasparini. Corelli var en krevende fiolinlærer, han forlangte både disiplin og skarp presisjon. Det ble likevel sagt om Corelli at personligheten hans var i overensstemmelse med fornavnet: han hadde en erkeengels tålmodighet.
Sovjetunionen under Sommer-OL 1976
Sovjetunionen under Sommer-OL 1976. 410 sportsutøvere fra Sovjetunionen deltok i 22 grener under Sommer-OL 1976 i Montréal. Sovjetunionen ble beste nasjon på den uoffisielle medaljestatistikken med 49 gull-, 41 sølv- og 35 bronsemedaljer. Vektløfteren Vasilj Aleksejev var Sovjetunionens flaggbærer under åpningsseremonien.
Tsjeptsa
Tsjeptsa (russisk: Чепца) er ei elv som renner gjennom den nordlige delen av Republikken Udmurtia, og den østlige delen av Kirov oblast i Russland. Elva er rundt 500 km lang. Den renner gjennom byen Glazov og løper sammen med elva Vjatka i Kirovo-Tsjepetsk, øst for Kirov.
Jon Raude
Jon Raude med tilnavnet hinn staðfasti  (død 21. desember 1282 i Skara i Sverige) var erkebiskop av Nidaros fra oktober 1267 til desember 1282. Som erkebiskop var han også myntherre. Noen måneder før sin død ble han tvunget i landflyktighet.
Han var en av de mektigste menn på Nidaros erkesete. Jon Raude representerte som erkebiskop paven ved sættargjerden i Tunsberg i 1277. Dette konkordatet, eller tosidige overenskomst mellom kongen og paven dro opp grensen mellom verdslig og kirkelig makt. Også erkebiskopenes myntrett ble stadfestet i samme konkordat. Den historiske forskning må stadig vende tilbake til ham. Middelalderen har kalt ham ‘den standhaftige’, og etter hans død mente visse kretser at han hadde vært en hellig mann.
Bakgrunn
Jon Raude nevnes første gang i skriftlige kilderi 1253 som kannik i domkapittelet i Nidaros. I 1266 oppholdt han seg i Roma, og fikk i oppdrag av pave Klemens IV å overbringe pallet til den nyutnevnte erkebiskop Håkon i Nidaros.
Erkebiskop
Håkon var allerede avgått med døden i 1267. Domkapittelet valgte da enstemmig Jon til hans etterfølger. Paven gav sin tilslutning, og bispevielsen fant sted 24. juni 1268 i Viterbo.
I slutten av 1260-årene var kong Magnus lagabætir i gang med sitt store lovgiverarbeid. Han mottok den for sine lovbøker nødvendige tilslutning fra området under Gulathing og de østlige lovområdene. Men da han i 1269 kom til Frostathing, hadde Jon akkurat tiltrådt sitt erkebiskoppelige embede. Han fikk igjennom at Frostathingsloven bare skulle omfatte den verdslige rettssfære. Dermed kom hans grunnleggende standpunkt til syne: Den kirkelige rett er Kirkens eget anliggende. Han begynte straks å utarbeide et utkast til en egen kirkelov.
Dette utkastet var sannsynligvis ferdig i 1273. Også biskop Árni Þorláksson av Skálholt var med på dette lovarbeidet. Utkastet bygget på kanonisk rett. Men det råder samtidig den oppfatning at erkebiskop Jon brukte Magnus' lover i utstrakt grad som modell, og at han dessuten tok utgangspunkt i erkebiskop Øysteins utgave av Frostathingsloven, den nå tapte lovboken Gullfjær.
I sine diskusjoner med kongen krevde han at han måtte bekrefte de privilegier som kong Magnus Erlingsson i sin tid hadde innrømmet Kirken. Dette avslo kongen; ikke desto mindre innrømmet han på nytt Kirken enkelte av disse rettigheter.
Uoverensstemmelsen varte til 1273, og ble da løst ved konkordatet i Bergen, som etter pavelig approbasjon ble satt i kraft den 9. august 1277 («sættargjerden i Tunsberg»). I dette konkordatet fikk Kirken enerett på hva gjaldt domsrett i saker som angikk kristenretten og klerikernes anliggender. Dertil kom det økonomiske fordeler: En vidtgående skattefrihet, frihet fra bidrag til landets forsvar (leidang) for biskopene og erkebiskopen, myntrett og et vidtrekkende handelsprivilegium for erkebiskopen. Med lover gitt 13. og 22. desember tilkom det i Jons kristenrett også retten til straffebetalinger og tienderett. Samtidig ble det gitt en novellerin av tronfølgeretten av 1260, hvoretter erkebiskopen hadde rett til å være førstevoterende ved kongevalg.
Alt hadde en viss sammenheng med at kongen allerede var merket av sykdom, og higet etter en forsoning med kirken.
Erkebiskop Jon deltok i 1274 også på det annet konsil i Lyon. Der ble han utnevnt til kollektor for korstogsskatten innen sitt område. Han kunne derfra bringe med seg hjem en særlig verdifull relikvie, en torn fra Kristi tornekrone. Han mottok også andre privilegier. Han fikk besette visse stillinger som det egentlig hadde tilkommet paven å fylle, og han fikk legalisere uekte slik at de kunne tillates å motta prestevielsen.
Kongen døde i mai 1280.
Erkebiskopen hadde innkalt et provinsialkonsil i Bergen, det første av sitt slag som man kjenner til i Norges historie. Under riksdagen som fant sted til samme tid kronet han den nye konge, den unge Eirik II Magnusson, og formulerte også kroningseden. Samtidig utferdiget han et statutt som definerte Kirken både som geistlig og verkelig makt, og presiserte kirkens privilegier.
Umiddelbart etter kroningen endret situasjonen seg grunnleggende: Erkebiskopen kom i konflikt med de mektige baronene som regjerte på vegne av den unge konge. Striden bar preg av maktkamp mellom kirke og kongemakt. Hvem skulle bestemme over de kirkens rettigheter. Tiden for forsoning var over.
Formynderne forkastet kristenretten med tiendebestemmelsene og fratok erkebiskopen myntrettigheten. Også kirkens skattefrihet ble uthulet, idet det ble utskrevet skatt for enhver landbesittelse. Jon Raude svarte med ekskommunikasjon. Både erkebiskopen og formynderstyret henvendte seg til paven. Men paven forholdt seg nøytral. Til slutt erklærte formynderregjeringen erkebiskopen og hans to ivrigste støttespillere, biskop Andres i Oslo og biskop Torfinn i Hamar for fredløse. I midten av september 1282 flyktet han og biskop Andres til Skara i Sverige, der han døde 21. desember samme år.
Ett år etter ble hans levninger bragt til Nidaros og begravet der.
Biskop Torfinn av Hamar flyktet til et cistercienserkloster i Ter Doerst ved Brugge.
Palazzo Farnese (Piacenza)
Palazzo Farnese er et palass i Piacenza i regionen Emilia-Romagna i Italia.
Historie
Palasset ble bygd på oppdrag av Ottavio Farnese, hertug av Parma og Piacenza, og hans kone Margaret av Østerrike, som var datter til Keiser Karl V. Hertugen ønsket seg en bolig i Piacenza, der han kunne føle seg tryggere, siden Spania hadde en garnison der. Byggverket ble reist over et gammelt fort, bygd av familien Visconti i 1532. Deler av det gamle fortet kan fortsatt sees.
Byggeprosjektet ble opprinnelig tenkt ut av Francesco Paciotto fra Urbino. Designet ble modifisert i 1568 av Jacopo Barozzi, bedre kjent som Vignola, som også hadde bygd Villa Farnese i Caprarola (Lazio).
Byggingen, i sin nåværende form, var ferdig i 1602, under Grev Ranuccio I Farnese.
Etter den siste Farnese-herugens død i 1731 sto palasset og forfalt en periode. Det ble tatt i bruk igjen og renovert tidlig på 1900-tallet. I dag er palasset 100% restaurert, og huser flere museer og utstillinger.
Sparta Atletik
Sparta Atletik er en av Danmarks friidrettsklubber og er hjemmehørende på Østerbro i København. Foreningens treningsanlegg finnes på Østerbro Stadion og i Sparta Hallen.
I 2010 vant klubben en dobbeltseier i Danmarksturneringen for 13. år på rad, mennenes seier var den 25. på rad. Klubben hentet også størstedelen av førsteplassene i de individuelle danske mesterskapene. Klubben er også størst i landet på ungdomssiden. I Danmarksmesterskapet for ungdom i 2009 i Esbjerg ble Sparta den klart mestvinnende klubben både i antall gullmedaljer og samlet antall medaljer. Det ble totalt 54 medaljer hvorav 23 var gull, 21 sølv og 10 bronse.
Liberté, égalité, fraternité
Liberté, égalité, fraternité (, fransk for «frihet, likhet, brorskap») er nasjonalt motto for Frankrike og Haiti. Det er en kortere variant av Liberté, égalité, fraternité, ou la mort!, («Frihet, likhet, brorskap eller døden!»), slagordet for den franske revolusjonen i 1789. Henvisningen til «døden» ble fjernet da det i for stor grad ble assosiert med skrekkveldet under revolusjonen.
Mottoet er blant annet gjengitt på de franske euro-myntene. De tre ordene blir tidvis forbundet med de tre fargene i trikoloren, det franske nasjonalflagget, men det finnes ikke noen egentlig sammenheng mellom dem.
«Frihet, likhet, brorskap» har også vært slagord i arbeiderbevegelsen og andre politiske massebevegelser i mange land.
Mottoet er eksempel på hendiatris (fra gresk ἓν διὰ τριῶν, hèn dià triôn, «ett gjennom tre»), en talemåte som uttrykker en idé med tre ord.
Opprinnelse
Selv om mottoet går tilbake til den franske revolusjonen, var det den gangen bare ett av mange, og det ble ikke instituert før den tredje republikk på slutten av 1800-tallet. Diskusjonen om ordene og rekkefølgen av dem begynte likevel allerede under revolusjonen.
Den første som uttrykte mottoet, kan ha vært Maximilien Robespierre (1758–1794) i talen Discours sur l'organisation des gardes nationales («Om organiseringen av nasjonalgarden») 5. desember 1790, i artikkel XVI. Bruken spredte seg snart til hele Frankrike:
Også Antoine-François Momoro (1756–1794) har blitt tilskrevet æren for mottoet. Han var trykker i Paris og tilhørte hébertistene, en radikal, revolusjonær gruppe tilknyttet Jacques René Hébert, Da utenlandsk invasjon og føderalistisk opprør truet i 1793, ble ordene endret til Unité, Indivisibilité de la République; Liberté, Egalité, Fraternité ou la mort («Enhet, republikkens udelelighet; frihet, likhet, broderskap eller døden»). I en resolusjon foreslått av Pariskommunen, der Momoro var medlem, ble det i hans tillegg section du Théâtre-Français 29. juni 1793 bestemt at dette skulle stå som innskrift på husfasadene i Paris. Dette ble også tatt i bruk av innbyggerne i andre franske byer.
I 1837 hevdet imidlertid filosofen Pierre Leroux at mottoet hadde et anonymt, folkelig opphav.
Historikeren Mona Ozouf understreker at liberté og égalité inngikk i mottoer på 1700-tallet, men ikke alltid sammen med fraternité. Isteden kunne en bruke begreper som amitié («vennskap»), charité («nestekjærlighet») og union («forbund»).
Grønneset
Grønneset er en badeplass og et friområde på ca. 130 dekar i Skaun kommune i Trøndelag, ved innsjøen Ånøya. Området er også tilrettelagt for funksjonshemmede og rullestolbrukere.
Aerostatikk
Aerostatikk (av gresk aero og «stå stille») er læren om likevekt mellom forskjellige gasser i ro, særlig luft, eller mellom en gass og legemer som blir holdt oppe av gassen. Aerostatikk utgjør en del av grunnlaget for den fysiske meteorologien og blir blant annet brukt til å avgjøre oppdriften til gassfylte luftfartøy, ballonger og lignende.
Idensalmi
Idensalmi (finsk: Iisalmi) er en by og kommune i landskapet Norra Savolax i Finland. Kommunen har cirka 22 300 innbyggere og et areal på 872,11 km². Idensalmi er en finskspråklig kommune som grenser til kommunene Kiuruvesi, Lapinlahti, Maaninka, Pielavesi, Sonkajärvi og Vieremä.
Byen er kjent for slaget ved Virta bro den 27. oktober 1808.
Idensalmi er et viktig trafikk-knutepunkt, både for vei og jernbane. Riksvei 5 går gjennom byen i nord-sør-retning. I øst-vest retning møtes riksveiene 27, 87 og 88 i Idensalmi. Jernbanen mellom Kouvola og Kajana går gjennom byen. Banen har en forgrening til Ylivieska fra Idensalmi.
Med «Stavangerfjord» til Nordkap
Med «Stavangerfjord» til Nordkap er en norsk film fra 1925.
Filmen følger en reise med skipet DS «Stavangerfjord» til Vestlandet og Nord-Norges største turistattraksjoner fra sin tid., og før premieren i Paladsteateret ble den markedsført som «den første virkelige turistfilm som noensinne er tatt opp i Norge».
Filmen varte 53 minutter. Året etter hadde en annen film med samme tittel premiere, men denne finnes det få andre opplysninger om enn at den var tatt opp av Hans Berge.
Lyskamm
Lyskamm eller Liskamm er et fjell i Wallis-Alpene på grensen mellom Italia og Sveits, med en høyde på 4 527 meter over havet. Fjellet består av en fem kilometer lang rygg med to topper. Den sørlige siden i Italia er ru og reiser seg noen hundre meter over isbreen Ghiacciaio del Lis, mens nordsiden i Sveits er en imponerende 1 100 meter høy isvegg som stiger opp fra Gornergletscher.
Den vanligste ruten til toppen er fra Felikjoch i vest til Listjoch i øst, eller omvendt. Toppen lengst mot øst, som også er den høyeste, ble først besteget i 1861 av et lag på 14 mann, hvorav åtte var engelske og seks fra Sveits, ledet av J.F. Hardy opp østryggen.
Fylkesvei 7694
Fylkesvei 7694 går mellom Dragnes og Lovika i Andøy kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 972.
Trondhjems Kvinnelige Studentersangforening
Korets daglige virke er på og omkring Studentersamfundet i Trondhjem, hvor de hvert år første søndag i advent arrangerer den tradisjonsrike adventskonserten i Storsalen. TKS synger Promenadekonserten som åpner UKA i oddetallsår i Trondheim, sammen med Trondhjems Studentersangforening og Studentersamfundets symfoniorkester, og samarbeidet med samme aktører i 2012 på prosjektet The Music Makers. Ellers har TKS alltid minst én konsert i semesteret, synger på minst ett Samfundsmøte på lørdager i Storsalen, og opptrer på andre arrangementer i Trondheim by.
Trondhjems Kvinnelige Studentersangforening tar også på seg oppdrag fra bedrifter og lignende.
Minerva Polyhymnia
Minerva Polyhymnia er TKSs orden, stiftet i 1947, og tildeles personer som har vist engasjement og vært et godt eksempel som en korist.
Ordenen operer med tre grader :
Sophie, hertuginne av Edinburgh
Sophie, hertuginne av Edinburgh (Sophie Helen, født Rhys-Jones) (født 20. januar 1965 i Oxford) er en britisk hertuginne og medlem av den britiske kongefamilien.
Hun er datter av Christopher Bournes Rhys-Jones og Mary O'Sullivan, og er oppvokst i Kent.
19. juni 1999 giftet Sophie Rhys-Jones seg med prins Edward i St. George's Chapel på Windsor slott. På bryllupsdagen ble brudeparet gitt nye titler. Prins Edward ble Hans Kongelige Høyhet Prins Edward, jarl av Wessex, og Sophie ble Hennes Kongelige Høyhet Grevinnen av Wessex. Fra 10. mars 2023 er Sophies tittel Hennes Kongelige Høyhet Hertuginnen av Edinburgh.
8. november 2003 ble hun mor for første gang, da hun fødte datteren Louise Windsor. Datteren fikk tittelen lady som følge av bestemmelsen om at Edward og Sophies barn skulle ha tittelen lord/lady Windsor.
Sophie representerer kongefamilien ved en rekke anledninger, og er høy beskytter for flere organisasjoner.
Harappa
Harappa (urdu/panjabi: ہڑپہ, uttale [ɦəɽəppaː]) er et arkeologisk sted i Punjab i nordøstlige Pakistan, rundt 35 km vest for Sahiwal. Stedet har sitt navn fra en moderne landsby som befinner seg i nærheten av det tidligere løpet for elven Ravi. Den nåværende landsbyen Harappa ligger 6 km fra oldtidens bosetning. Selv om dagens Harappa har en jernbanestasjon etterlatt fra britisk tid, er den i dag kun en liten landsby ved et veikryss med rundt 15 000 innbyggere.
Stedet for oldtidens by inneholder ruinene av en befestet by fra bronsealderen som var en del av det som kalles for Grav H-kulturen og Induskulturen, sentret i provinsen Sind og Punjab. Byen er antatt å hatt så mange som 23 500 innbyggere — hvilket er betraktet som mange for sin tid.
Oldtidens by Harappa ble i stor grad ødelagt under den britiske raj da det ble tatt murstein fra ruinene for å bygge jernbanen Lahore-Multan.
I 2005 ble et kontroversielt opplegg for en fornøyelsespark på stedet oppgitt da byggearbeiderne avdekket mange arkeologiske gjenstander i løpet av den innledende byggeperioden. En bønn fra den framstående pakistanske arkeologen Ahmed Hasan Dani til kulturdepartementet førte til at stedet ble restaurert.
Historie
Induskulturen, også omtalt som Harappakulturen, har sine tidligste røtter i kulturer som den i Mehrgarh, omtrentlig 6000 f.Kr. De to største byene, Mohenjo-daro og Harappa, oppsto en gang rundt 2600 f.Kr. langs elven Indus i Indusdalen i Punjab og Sind. Sivilisasjonen, med et skriftsystem, urbane sentre, og mangfoldig sosial og økonomisk system, ble gjenoppdaget på 1920-tallet etter utgravningene av Mohenjo-daro (som betyr «de dødes jordhauger») i Sind i nærheten av Sukkur og Harappa i vestlige Punjab, sør for Lahore.
Et antall steder som strekker seg fra foten av fjellkjeden Himalaya i østlige indiske Punjab i nord, til Gujarat i sør og øst, og til Balutsjistan i vest, har også blitt oppdaget og undersøkt. Selv om det arkeologiske stedet ved Harappa ble i stor grad ødelagt og vandalisert i 1857 da jernbanen Lahore-Multan tok murstein fra ruinene ved Harappa, har det uansett blitt funnet en stor mengde oldtidsgjenstander ved stedet. Mursteinene ved stedet hadde blitt gjort av rød sand, leire og stein og ble bakt i en ovn under meget høy temperatur.
Kultur og økonomi
Induskulturen var hovedsakelig en urban kultur opprettholdt ved overskudd fra jordbruksproduksjon og handel, det siste omfattet også handel med Sumer i sørlige Mesopotamia. Både Mohenjo-daro og Harappa er generelt karakterisert som å ha «differensierte bokvartaler med mursteinhus med flate tak, og befestede administrative eller religiøse sentre». Selv om likheter har gitt opphav til argumentasjon for eksistensen av et standardisert system for en urban formgivning og planlegging, er likhetene hovedsakelig grunnet tilstedeværelsen av en delvis rettvinklet type av kommunal bydesign, og en sammenligning av formgivningen av Mohenjo-daro og Harappa viser at de faktisk er arrangert på en ganske ulik måte.
Vekt og måleenheter i Induskulturen var på den andre siden meget standardisert og tilpasset til et sett av trinndeling av skala. Særskilte segler i leire ble benyttet, kanskje for identifisering av eiendom og frakt av varer. Selv om båe kobber og bronse var i bruk, var jern ennå ikke tatt i bruk. «Bomull ble vevd og farget for tekstiler; hvete, ris og et mangfold av frukt og grønnsaker ble kultiverte; og et antall dyr, inkludert pukkelkveg, ble domestisert.» Dreid keramikk — en del av det dekorert med geometriske og dyremotiver — har blitt funnet i rikelighet i alle de betydelige byene i Induskulturen. En sentralisert administrasjon for hver by, skjønt ikke for hele kulturen, har blitt dedusert fra den avdekkede kulturelle ensartethet; skjønt det er usikkert om autoriteten lå innenfor en kommersiell fåmannsvelde. Det synes å ha vært en fullstendig mangel på luksuriøs prakt og framtoning hos prestene som ofte var typiske for andre tilsvarende kulturer.
Arkeologi
Charles Masson (1800–1853), et pseudonym for James Lewis, en soldat og utforsker fra Det britiske ostindiske kompani, var den første europeer som oppdaget ruinene av Harappa, noe han beskrev og illustrerte i sin bok Narrative of Various Journeys in Balochistan, Afghanistan and The Panjab (1844).
Den tidligste karbondateringen som er nevnt på Internett er 2725+-185 f.Kr. (ikke kalibrert) eller 3338, 3213, 3203 f.Kr. (kalibrert), noe som gir et midtpunkt på 3251 f.Kr. Periodene 4 og 5 er ikke datert ved Harappa. Avslutningen av tradisjonen ved Harappa synes falle en gang mellom 1900 og 1500 f.Kr.
Hva som er de mest utsøkt og sjeldne gjenstander som til nå er blitt avdekket, er små, kvadratiske segler av kleberstein med inngraverte motiver av dyr eller mennesker. Et stort antall segler har blitt funnet ved steder som Mohenjo-daro og Harappa. Mange har inskripsjoner med piktogrammer som generelt er antatt å være en form for skriftsystem. Til tross for filologenes anstrengelser fra hele verden og med hjelp av moderne kryptografiske analyser, har disse tegnene ennå ikke latt seg tolke. Det er også ukjent om de reflekterer et urdravidisk eller et annet ikkevedisk språk.
Tilskrivningen av Induskulturens ikonografi og epigrafikk til historisk kjente kulturer er meget problematisk, delvis grunnet spinkle arkeologisk bevis for slike påstander, foruten også projeksjon av moderne sørasiatiske politiske interesser på de arkeologiske levningene i området. Dette er særlig åpenbart i de radikalt mangfoldige fortolkningene av den materielle kulturen i Harappa fra både pakistanske og indiske forskere.
Blandt Syd-Amerikas urskovsindianere
Blandt Syd-Amerikas urskovsindianere er en svensk-norsk dokumentarfilm fra dr. Gustav Bolinders etnografiske ekspedisjon til Sør-Amerika i 1920–1921. Filmen ble tatt opp av Ottar Gladtvedt som deltok i ekspedisjonen, etter avtale mellom dr. Bolinder og filmprodusent Gustav Lund.
Filmen dokumenterer ekspedisjonen, hvis formål var å registrere de truede indianerkulturene Goajira, Ijca og Motilon i Colombia og Venezuela.
Lyske
I menneskelig anatomi er lyske overgangen mellom underliv og lår. Innvendig i lysken ligger lyskekanalen, en åpning i bukmuskulaturen. Lyskebrokk er utposing av bukhinnen gjennom lyskekanalen.
Lyskestrekk er strekk i en av de store lårmusklene.
Kris Commons
Kristian Arran Commons (født 30. august 1983) er en engelskfødt skotsk fotballspiller.
28. januar 2011 skrev han en 3 1/2-årskontrakt med Celtic. 5. februar 2015 ble det meldt at han hadde skrevet en to års forlengelse og vil være i Celtic til sommeren 2017.
Han har spilt for tre engelske klubber, den siste var Derby County i Football League Championship.
Klubblag
Kris Commons startet sin profesjonelle fotballkarriere i Stoke City der han skrev under på sin første kontrakt da han fylte 17 år i august 2000. Han spilte ingen obligatoriske kamper for Stoke i 2000/01-sesongen, men han fikk sin debut for the Potters den 16. oktober 2001 da Stoke tapte 3-2 for Blackpool i Football League Trophy. Dette ble hans eneste kamp for Stoke i den sesongen, men i den påfølgende sesongen spilte han sine første ligakamper, og scoret sitt første ligamål for klubben fra Staffordshire. Ligadebuten kom 10. august 2002 mot Sheffield Wednesday, mens hans første ligascoring kom den 26. august 2002 i en kamp mot Norwich City. Totalt ble det 1 mål på 8 ligakamper for Commons i 2002/03-sesongen, og etter å ha notert seg for 4 ligamål på 33 kamper i 2003/04-sesongen ble han solgt for £300 000 til Nottingham Forest den 1. juli 2004.
Commons debuterte for Nottingham Forest 25. august 2004 da «Forest» slo Scunthorpe 2-0 i den engelske ligacupen. Tre dager senere spilte han sin første ligakamp da the Reds tapte 4-1 for Coventry City. Den 15. januar 2005 noterte han seg for sitt første ligamål for Nottingham og totalt scoret han 6 ligamål på 30 kamper i 2004/05-sesongen. Deretter laget han 8 mål på 37 ligakamper i 2005/06-sesongen og 9 mål på 32 ligakamper i 2006/07-sesongen for klubben fra Nottinghamshire. I 2007/08-sesongen ble det 9 ligamål på 41 kamper, og selv om Nottingham Forest ble nummer 2 og rykket opp til Football League Championship valgte Commons å forlate klubben etter sesongslutt.
På grunn av at han var Bosman-spiller kunne han gå gratis til Derby County sommeren 2008, og han ble dermed den første spilleren som gikk direkte fra Forest til den rivaliserende klubben Derby siden Gary Charles gjorde det samme i juli 1993. Han spilte sin første kamp for «the Rams» den 9. august 2008 da de tapte 1-0 for Doncaster Rovers i en ligakamp på Pride Park Stadium.
Landslag
På grunn av at hans bestefar er skotsk kan Commons representere Skottland, og den 20. august 2008 fikk han sin debut som skotsk landslagsspiller. Det var i en privatkamp mot der Kris Commons startet som innbytter, men ble byttet inn i det 62. spilleminutt i en kamp som endte 0-0.
Han kunngjorde i mai 2013 at han ikke ønsket så spille flere landskamper, og ville bare konsentrere seg om klubblaget.