cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
UCI ProTour 2010
UCI ProTour 2010 er den sjette utgaven av UCI ProTour. Den inngår fra 2009 som en del av verdenskalenderen og har derfor begrenset selvstendig betydning. ProTour-lagene har rett og plikt til å stille i alle ProTour-ritt. Før 2010-sesongen fikk ikke Bbox Bouygues Télécom og Cofidis forlenget sin lisens, mens Team Sky og Team RadioShack var nye ProTour-lag.
Tempranillo
Tempranillo er en blå vindrue som er utbredt over hele Spania. Druen kalles ofte for «Spanias svar på cabernet sauvignon» og den har høy anseelse blant internasjonale vinkjennere.
Druene har tykt skall og de modner tidlig; druesortens navn er avledet av ordet «temprano», som betyr «tidlig» på spansk.
Smak og struktur
Vin laget på tempranillo-druen har en dyp rødfarge med stor lagringskapasitet. Den oppnår imidlertid ikke særlig høy alkoholverdi.
Druer med lavt syreinnhold gir ofte en smak som minner om jordbær, krydder og lær. Brukt alene blir tempranillo-druen ofte for svak, og det er derfor vanlig å blandeden med mer parfymerte druesorter.
Dyrking
Blant vindyrkere i det spanske vindistriktet Rioja er tempranillo ofte hoveddruen. Den dyrkes ellers i de fleste vindistrikter i Spania.
I Portugal dyrkes den først og fremst i områdene Duero og Dão. Druen har vist svært gode resultater også i disse vindistriktene.
Videre har dyrkingen av tempranillo vært tilfredsstillende både i California og Australia. I Argentina har den også vært dyrket fram, men med vekslende hell.
Scutelleridae
Scutelleridae tilhører tegene, en gruppe av nebbmunner. Foruten tegene består nebbmunnene av plantesugere (Homoptera). De har det til felles at munndelene er sugende og at de suger opp næringen. De lever av plantesaft fra planter og trær. Familien omfatter ca. 500 arter, men bare tre er funnet i Norge.
Utseende
Disse tegene har et uvanlig stort scutellum som når helt bak til spissen av bakkroppen og dekker den helt. Dette finnes imidlertid også hos noen Pentatomidae og Cydnidae. De er middelsstore til store teger (5 – 20 mm). Kroppen er bred og forholdsvis hvelvet, mer enn hos Pentatomidae. Antennene består av fem ledd.
Levevis
Scutelleridae lever på jordoverflaten, på planter og trær, og er plantesugere. Noen arter er skadedyr i landbruket, særlig artene i slekten Eurygaster, som er alvorlige skadedyr på hvete og bygg i Øst-Europa, Midtøsten og Asia. Disse tegene lever på ville gressarter om vinteren, men flytter over på det spirende kornet om våren, og lever først på de nye skuddene, senere på aksene. De kan ødelegge avlingene over store områder. I tillegg til at de skader plantene, sprøyter de kjemikalier inn i kornene som gjør at kornet blir usmakelig og uegnet til baking dersom mer enn 2 – 3 % av kornene er berørt. På den andre siden brukes enkelte tropiske scutellerider som mat.
De fleste artene finnes i varmere strøk. Bare et fåtall finnes i Norge.
Scutelleridae har ufullstendig forvandling, overgang fra nyklekt larve til det voksne kjønnsmodne insektet går gradvis gjennom flere nymfestadier.
Systematisk inndeling
Norsk entomologisk forening har også utgitt en rekke Insekttabeller. Dette er små og billige hefter der en kan bestemme insekter til artsnivå. Et av heftene (se kilde) tar for seg de norske Scuttelleridae. Det er tre arter i Norge.
Scutelleridae er plassert i overfamilien Pentatomoidea, sammen med tornteger (Acanthosomatidae), Aphylidae, Canopidae, Cydnidae, Dinidoridae, Lestoniidae, Megarididae, breiteger (Pentatomidae), Phloeidae, Plataspididae,, Tessaratomidae, Thaumastellidae, Urostylidae
Lobaye
Lobaye er et prefektur i Den sentralafrikanske republikk. Det ligger sørvest i landet og grenser til prefekturene Ombella-Mpoko, Mambéré-Kadéï og Sangha-Mbaéré. Det grenser også til landene Den demokratiske republikken Kongo i øst og Republikken Kongo i sør. Grensen til Den demokratiske republikken Kongo er elven Ubangi.
Kaffe-dyrking er den viktigste næringsveien i prefekturet.
Administrativ inndeling
Lobaye er delt inn i tre underprefekturer.
Frøydis
Frøydis er et kvinnenavn dannet av de norrøne ordene Freyr, «dedikert til Frøy», og dís, «søster, kvinne, gudinne». Freydís og Frøydís var norrøne former av navnet, og Frödis den gammelsvenske formen.
Utbredelse
Frøydis er mest utbredt i Norge, men er et nokså sjeldent navn. Formen Freydís er noe brukt på Island.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Ringarum
Ringarum er et tettsted i Valdemarsvik kommune i Östergötlands län i Östergötland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 577 innbyggere.
Rochdale (distrikt)
Rochdale er et administrativt distrikt med status som metropolitan borough i Stor-Manchester i England. Det har navn etter administrasjonssenteret Rochdale, som også er største by.
Distriktet ble opprettet 1. april 1974 ved sammenslåing av Rochdale, Heywood, Middleton, Littleborough, Milnrow og Wardle. Samtlige distrikter tilhørte inntil reformen Lancashire. Distriktet er det største i Stor-Manchester. Det dekker et areal på 158,08 km² og hadde 211 699 innbyggere i 2011.
Sikyon
Sikyon (gresk: Σικυών) var en antikk gresk by i det nordlige Peloponnes mellom Korint og Akhaia. Byen lå på et lavt triangulært platå rundt 3 km fra Korintbukta innenfor dagens prefektur Korinthia. Mellom byen og havnen lå en fruktbar slette med olivenhager. «Sikyon var i antikken en by like betydelig for kunstartene som Athen var for filosofien.» To av de største skulptørene ble født her og påvirket gresk skulptur betydelig.
Tidlig historie
Området har vært bosatt i neolittisk tid, i tiden mellom 5000 og 3000 f.Kr. og rundt 1900 f.Kr. begynte jonere å slå seg ned. Sikyon var en jonisk by og sto i et motsetningsforhold til dorere. På 1000-tallet f.Kr. skal dorere ha kommet til området, i henhold til den tradisjonelle fortellingen om den doriske invasjon. Sikyon skal ha vært en av de få byer på Peloponnes som motsatte seg deres dominans, men byen ble likevel overraskende angrepet om natten or erobret. Alle andre byer, som Argos og Korint, skal ha overgitt seg til dorerne uten motstand.
Sikyon ble bygd på et lavt trekantet platå omtrent 3 km fra Korintbukta. Mellom byen og dens havn lå en fruktbar slette med oliven- og frukthager. I henhold til Strabon ble Sikyon først bosatt av akajiske jonere, og derfor først kalt Aigialeia, etter en mytisk Aigialeos som grunnla byen. Homer refererte til Sikyon som eurykoros, «store åpne områder». Byen har hatt mange navn gjennom sin historie. Det navnet som har vart lengst, Sikyon, ble i henhold til geografen Pausanias gitt til byen grunnet en Sikyon fra Attika som giftet seg med Zeuxippe, en datter av kong Lamedon, og deretter ble byens konge. En annen forklaring er at byens navn er en avledning fra sikyos eller sikya, en form for gresskar formet som agurker som det vokste mye av her.
Mytiske konger
En kongeliste som er gitt av Pausanias består av 24 konger og som begynner med den delvis mytiske Aigialeos. Den nest siste kongen på listen, Agamemnon, tvang Sikyons underkastelse av Mykene; etter ham kom den doriske usurpator Falkes. Fra den fjerde kongen, Pelops, fikk Peloponnes sitt navn.
Pausanias delte sin liste med Kastor fra Rhodos som benyttet kongelisten i sette sammen historiske tabeller; deres felles kilder ble overbevisende identifisert av den tysk filologen Felix Jacoby som en tapt Sicyonika av poeten Menaekmos av Sikyon fra sent på 300-tallet f.Kr.
Det nøyaktige stedet for den arkaiske byen har ikke blitt funnet, men den var antagelig i nærheten av skråningene i den østlige retningen av platået og hadde sin havn der hvor byen Kiato ligger i dag.
Kleisthenes
I en del århundrer var Sikyon underlagt Argos, men en gang rundt 600 f.Kr. synes det som om byen etablerte en viss uavhengighet da en rekke tyranner tok styringen av Sikyon. Den fremste av disse var grunnleggerens sønnesønn Kleisthenes, bestefar av den athenske lovgiveren av samme navn, Kleisthenes, via sin datter Agariste. Foruten å omforme byens konstitusjon til jonernes fordel og erstatte doriske religiøse kulter med dyrkelsen av Dionysos. Kleisthenes ble kjent som den fremste anstifteren og hærfører av den første hellige krig (590 f.Kr.) på vegne av Delfi.
Kunsthåndverk
På denne tiden hadde Sikyon utviklet en rekke industrier og håndverk som var kjent og omtalt i antikken. Som bosted for skulptørene Dipoenos og Skyllis fikk byen fortrinn innenfor treskjæring og bronsearbeid som fortsatt kan bli sett i de arkaiske metallkledningene som er funnet i Olympia. Byens keramikk, som minnet om den tilsvarende i Korint, ble eksportert så langt unna som italienske Etruria. Det har blitt hevdet at kunstmaleri ble oppfunnet i Sikyon.
Sparta
Etter at tyrannenes styre ble veltet har deres institusjoner overlevd fram til slutten av 500-tallet f.Kr. da dorisk overherredømme ble gjenetablert, kanskje ved medvirket av Sparta under eforen Kilon, og byen var innlistet i det peloponnesiske forbund. Deretter ble byens politikk styrt av enten Sparta eller Korint.
På 400-tallet f.Kr. led Sikyon som Korint under den kommersielle rivaliseringen med Athen i vestlige hav, og ble jevnlig angrepet og plaget av athenske skip. I peloponneskrigen fulgte Sikyon ledelsen til Korint og Sparta. Da disse to maktene begynte å krangle etter Nikiasfreden, forble Sikyon lojal med spartanerne. På nytt i korintkrigen stilte Sikyon seg på samme side som Sparta og ble dens base for militære operasjoner mot de allierte troppene rundt Korint. I 369 f.Kr. ble byen erobret av Theben som deretter besatte byen og plasserte en garnison der etter thebanernes suksessfulle angrep på det peloponnesiske forbund.
Kunst
I løpet av denne perioden nådde Sikyon sitt høydepunkt som senter for kunstframstilling; dens maleskole fikk berømmelse under Eupompos og tiltrakk seg senere store mestre som Pamphilos og Apelles som studenter; dens skulpturer ble hevet til en nivå som knapt ble forbigått i Hellas av Lysippos og hans elever.
Ødeleggelse og fornyelse
I 303 f.Kr. erobret den makedonske kongen Demetrios I Poliorketes byen, ødela den og bygde en ny på akropolis av den gamle som ligger på et høyere platå, rundt 4 km inn i landet. Han ga den nye byen navnet Demetrias etter seg selv, men dette navnet varte ikke lenge, skjønt ble dratt fram i senere tider, men heller ikke da ble det værende.
Forfall
Etter den romerske ødeleggelsen av Korint i 146 f.Kr. var det Sikyon overtok området og forsetet av de isthmiske leker. To store jordskjelv, et i 153 f.Kr. og et i 141 f.Kr. ga byen tilbakeslag. I romersk tid var byen til en viss grad populær. Den romerske generalen Lucius Cornelius Sulla plyndret byen i 87 f.Kr. Fulvia, en aristokratisk romersk frue, sist gift med Marcus Antonius, døde av en ukjent sykdom i år 43 f.Kr. i Sikyon. På denne tiden Sikyon havnet i gjeld. Under Romerriket gled byen i ubetydelighet i skyggen av de gjenoppbygde byene Korint og Patras. På 200-tallet e.Kr. ombygde Sikon det øvre nivået av gymnasion og omdannet buleuterion, rådsforsamlingen, om til et bad, men det forhindret ikke at prosessen hvor byens innbyggere flyttet ut av byen fortsatte. De flyttet fra platået og ned til havnen hvor en ny by, Nea Sikyon, utviklet seg. På tiden til geografen Pausanias (150 e.Kr.) var byen bortimot forlatt.
Byen spilte en viss rolle under tidlig kristendom. På 300-tallet ble to kirker bygd på det gamle platået. Den ene var nær dagens kirke Agia Triada ved Vasiliko og den andre ble bygget over et tidligere arkaisk tempel i agaora. Til tross for fraflytningen ble stedet aldri helt oppgitt, og det fortsatte å bo folk her helt fram til vår tid. I bysantinsk tid ble den et bispesete og bedømt av sitt senere navn Hellas fungerte den også som et tilfluktsted for innvandrende grekere fra slaviske områder på 700-tallet.
Dagens by
Den moderne landsbyen Sikyon ligger på det lavere platået av den nye byen som Demetrios I Poliorketes bygde i 303 f.Kr. Det var her Pausanias kom en gang rundt år 150 og noterte sin beskrivelse. Landsbyen som var kjent som Vasiliko har nå tatt tilbake det gamle navnet og heter nå offisielt Sikyon.
Landsbyen står majestetisk på høyt oppe på akropolis av den gamle byen og har utsikt over Korintbukta og den moderne byen Kiato, sete for kommunen Sikyona. Under Sikyon ligger den fruktbare sletten hvor det er appelsiner, sitroner, aprikoser og andre frukter blir kultivert.
Rut
Rut (hebraisk: – Rûṯ; gresk:  – Rhoúth) er hovedpersonen i Ruts bok i Bibelen. Hun var fra Moab, men hadde gått over til israelittenes religion. Kvinnenavnet Rut eller Ruth er hebraisk og kommer antakelig fra et ord for «lagkamerat» eller «venn».
Hun og Orpa var to moabittiske kvinner som var gift med de israelittiske brødrene Mahlon og Kiljon, som var sønner av Elimelek og Noomi. Imidlertid døde begge mennene deres ganske tidlig. Deretter ville Noomi vende hjem til Juda og bad svigerdøtrene om å dra tilbake til sine familier. Orpa drog til slutt av sted, men Rut nektet og sa: «Ikke tving meg til å forlate deg og vende tilbake, for:
<poem style="font-style:italics;"> Dit du går, vil jeg gå, og hvor du bor, vil jeg bo. Ditt folk er mitt folk, og din Gud er min Gud. Der du dør, vil jeg dø, og der vil jeg begraves. Måtte Herren la det gå meg ille både nå og siden hvis noe annet enn døden skal skille meg fra deg!
Rut og Noomi levde et fattig liv i Israel. De overlevde ved at Rut plukket kornaks som lå igjen etter onna, og mens hun gjorde dette, ble hun en dag lagt merke til av Boas, som eide åkeren og var i slekt med Noomi. Rut ble oppfordret av sin svigermor til å vise Boas at hun var interessert i ham, og etter en tid ble de to gift. De fikk sønnen Obed, og Rut ble dermed stammor til blant andre kong David.
Dorothea av Danmark (1528–1575)
Prinsesse Dorothea, hertuginne av Mecklenburg (født 1528, død 1575) var kong Frederik Is yngste datter med Sophie av Pommern.
Etter farens død vokste hun trolig opp hos sine besteforeldre i Pommern. Som voksen har hun dog levet ved det danske hoff eller hos sin mor i Kiel. I 1548 ledsaget hun halvbroren Christians datter Anna da hun skulle flytte til Sachsen.
I 1573 giftet hun seg med den 9 år yngre hertug Christoffer av Mecklenburg, biskop av Ratzeburg. Ekteskapet ble kortvarig, da Dorothea døde allerede to år etter. Hun ble begravet i Güstrow domkirke, hvor hennes søster Elisabeth, hertuginne Mecklenburg-Güstrow oppførte et monument over hennes grav.
World Methodist Council
World Methodist Council ble stiftet i år 1881, og er en samling av Metodistkirker verden rundt som bekjenner seg til John Wesleys lære.
Det største kirkesamfunnet innenfor samlingen er United Methodist Church, hvor blant annet skandinaviske metodistkirker tilhører. African Methodist Episcopal Church er en annen stor gruppering som hovedsakelig bare opererer i Amerikas forente stater.
Rådet har forsamlingssteder i Lake Junaluska i Nord-Carolina og i Genève i Sveits.
Rådet omfatter flere komiteer som tar seg av lærespørsmål, sosialt arbeid, ungdomsarbeid og annet.
Liste over forkortelser for ordener og utmerkelser
Liste over forkortelser for ordener og utmerkelser omfatter forkortelser for norske og utenlandske ordener, medaljer og andre utmerkelser, slik disse er benyttet i norsk sammenheng. Listen er delt i to. Første del omfatter forkortelser for ordensgrader og ordensklasser med forklaring på hva disse viser til. Andre del omfatter forkortelser for ordener, medaljer og andre utmerkelser med tilhørende navn eller forklaring, samt angivelse av hvilket land utmerkelsen stammer fra. De fleste av disse er offisielle, statlige utmerkelser, men en del halvoffisielle eller private utmerkelser forekommer også, da i særdeleshet utmerkelser tildelt av Røde Kors i forskjellige land.
Listen omfatter forkortelser på norsk, slik de forekommer i forskjellige utgaver av Norges statskalender og Hvem er Hvem?, samt boken Den Kongelige norske Sankt Olavs orden 1847-1947 (utgitt av ordenskanselliet ved O. Delphin Amundsen, Oslo: Grøndahl & Søns Forlag, 1947). Samme utmerkelse kan være forkortet på flere måter i de ulike kildene og kan derfor være oppført mer enn en gang.
Listen tar ikke opp utenlandske forkortelser som benyttes i tilknytning til ordensinnehaveres navn, da det ikke er vanlig å benytte slike på norsk.
Osmund Kaldheim
Politisk arbeid
Av hans politiske verv og arbeid kan nevnes ungdomssekretær i Akershus Unge Høyre 1984–1985, politisk sekretær i Akershus Høyre 1985–1987, informasjonssekretær for Høyres stortingsgruppe 1987–1988, gruppesekretær for Høyres stortingsgruppe med ansvar for Kommunal- og miljøvernkomiteen og Forbruker- og administrasjonskomiteen 1988–1989, kommunalpolitisk sekretær i Høyre 1988–1989, personlig sekretær for Wenche Frogn Sellæg i Sosial- og helsedepartementet 1989–1990, 1. nestleder i Akershus Høyre 1990–1992, ordfører i Fet kommune 1995–1999, statssekretær i Sosialdepartementet 2001–2003 og statssekretær i Arbeids- og administrasjonsdepartementet 2003–2004.
Konflikter
I 2007 gjennomførte Nedre Romerike distriksrevisjon en granskning av vannverket som Kaldheim tidligere var styreleder i. Etter granskingsgruppens oppfatning var styrenes unnlatelser og passivitet en sentral forutsetning for at Ivar T. Henriksen kunne få det handlingsrommet han trengte til å gjennomføre tappingen av selskapet.
Kaldheim ble den 30. april 2010 valgt til leder for Inkluderingsutvalget, som leverte sin rapport den 14. juni 2011. Sammensetningen og arbeidet til utvalget ble kritisert for å være udemokratisk og for å bryte forvaltningsloven.
Drammen kommune ble på slutten av hans tid som rådmann omfattet av en større korrupsjonssak. .
Tilsettingen som direktør i IMDi ble omdiskutert da Regjeringen Erna Solberg trakk tilbake en allerede utlyst stilling for å trekke blant annet utdanningskravene. Dette gjorde at Kaldheim ble kvalifisert for stillingen. Det samme skjedde ved tilsettingen som direktør i Husbanken. statsråd Erna Solberg stod ansvarlig for ansettelsesprosessen.
Surnadal Idrettslag
Surnadal Idrettslag er et idrettslag som blei danna i 1913 som IL Framtid. Idrettslaget tok sitt nåværende navn i 1966 etter at IL Framtid slo seg sammen med IL Bjørn og Surnadal jenteidrettslag. Surnadal Idrettslag består av sju grupper: fotball, håndball, friidrett, alpint, langrenn, telemark og bueskyting.
Tabell
A-laget til fotballgruppa spiller i 4. divisjon. Høydepunktet til fotballgruppa var da de spilte i 1. divisjon i 1991. Laget trenes i dag av Knut Ola Høvik som tok over før sesongen 2017.
Historie
Etter sammenslåingen av idrettslagene Bjørn og Framtid var et faktum, var det store forhåpninger i fotballmiljøet i Surnadal. De beste spillerne i dalen var nå samlet i et lag. Trener for laget var Ingebrigt Aa Grimsmo, som hadde tatt utdanning som C-trener gjennom Norges Fotballforbund. Lagets første oppmann var Trygve Talgø. Den første saken for fotballstyret var innkjøp av drakter og de nye klubbfargene blei blått/hvitt. Første kampen laget spilte var mot Sunndal IL på Sjølseng den 24. april 1966. Kampen endte 1-1 og Finn Heggset fikk æra av å score første målet for Surnadal IL.
Lomé
Lomé er hovedstaden i Togo. Den har 837 437 innbyggere i 2011 (totalt 1 570 283 innbyggere i storbyområdet). og ligger helt sørvest i Togo, ved Guineabukten. Den er også landets handelssentrum og huser blant annet hovedkontoret til Den vestafrikanske utviklingsbanken (BOAD). Lomékonvensjonen, som er en serie avtaler mellom EU og tidligere europeiske kolonier, er oppkalt etter byen.
Historie
Byen ble grunnlagt på 1700-tallet av Ewe-folket. Lomé var tidligere kjent som Bey Beach og ble hovedstad i Togo i 1897.
I 1999 ble det underskrevet en fredsavtale for borgerkrigen i Sierra Leone i byen. Fredsavtalen ble ikke overholdt, og borgerkrigen fortsatte i enda to år.
Fuzzsuckers
Fuzzsuckers var et bergensk rockeband stiftet i 1992 og oppløst i 1996.
Lomé
Geografi
Siden grunnleggelsen har byen vært bokset inn mellom lagunen i nord, Atlanterhavet i sør og Ghana mot vest.
De svensk-novgorodske krigene
De svenske-novgorodske krigene i middelalderen var en rekke konflikter mellom Republikken Novgorod og kongeriket Sverige om den militære kontrollen over det innerste Finskebukta med Karelen og Ingermanland i tre århundrer mellom 1142 og 1448.
Forhistorie
Svenskene hadde tidligere vært mye involvert i området, spesielt under Vikingtiden. Kievriket var en stat som eksisterte fra ca. 880 til midten på 1100-tallet. Rikets tyngdepunkt lå i Dneprdalen i dagens Ukraina, og de omfattet også dagens Belarus og sentrale deler av Russland. Riket var den første slaviske statsdannelsen. Sentralt i dannelsen av riket var nordiske varjager, spesielt Oleg av Novgorod. Oleg av Novgorod (eller Oleg av Kiev) var konge eller en væring-høvding som flyttet rusernes hovedstad fra Novgorod til Kiev og grunnla Kievriket som ble mektigere enn det Novgorodske. I Norden ble Kievriket kalt Gardarike.
I kontrast til den store norrøne innflytelsen i Normandie og spesielt på De britiske øyer, satte den kulturen som væringene brakte med seg, svært få spor i øst. De herskende klassene i de to mektige byene Novgorod og Kiev synes å ha blitt slavifisert svært hurtig, sannsynligvis fordi væringene var et lite mindretall og at språket deres ble fortrengt av slavisk. Likevel ble norrønt språk snakket i Novgorod helt fram til 1200-tallet, og væringer i betydningen leiesoldater, fortsatte å gjøre tjeneste hos den østromerske keiseren.
På 1100-tallet oppstod Republikken Novgorod ut fra det gamle Kievriket.
Melodi Grand Prix 1995
Melodi Grand Prix 1995 var den 34. utgaven av Melodi Grand Prix, Norges nasjonale uttaking til Eurovision Song Contest. Ti finalister kjempet i finalen 1. april 1995 som ble arrangert på NRK Marienlyst i Oslo. Vinnerlåten ble «Nocturne», framført av Secret Garden. Sangen er komponert av Rolf Løvland med tekst av Petter Skavlan. Secret Garden representerte Norge i den internasjonale finalen i Dublin, der «Nocturne» vant med 148 poeng. Dette var Norges andre seier i Eurovision Song Contest.
Sendingen
Drøyt 300 melodier kom inn i NRKs åpne konkurranse, og en jury plukket ut 14 av dem til å delta i semifinalene vinteren 1995. I tillegg inviterte NRK fire komponister til å sende inn bidrag: Nick Borgen, Arnold Børud, Rolf Graf og Rolf Løvland. De 18 sangene kjempet to og to i dueller som et fast innslag i tv-programmet Æres den som æres bør med Knut Bjørnsen som programleder. Seerne stemte fram sine favoritter, og vinnerne av de ni duellene gikk til finalen lørdag 1. april. I tillegg valgte en jury ut den tiende finalisten blant de ni utslåtte semifinalistene.
Finalistene ble akkompagnert av et åttemannsorkester under ledelse av Geir Langslet. Jørn Hoel sang sin sølvvinner fra 1986, «Inkululeko», under pausen før avstemningen. Vinneren ble stemt fram av fem juryer: To distriktsjuryer, en folkejury, en irsk artistjury i Dublin og en norsk artistjury i Oslo med Elisabeth Andreasson som talskvinne. Secret Garden vant til slutt den norske finalen med klar margin og var for anledningen forsterket med vokalist Gunnhild Tvinnereim, kjent fra Oslo Gospel Choir, fløytespilleren Hans Fredrik Jacobsen og den svenske nøkkelharpespilleren Åsa Jinder.
Dommernes bok
Dommerne (hebraisk:, «Dommere») er den syvende bok i Den hebraiske Bibelen (jødedommens Tanakh) og det kristne Det gamle testamentet. Bokens tittel peker på dens innhold om de historiske og til dels legendariske dommerne til israelittene. «Dommer» innebar ikke bare å være lovgiver, men også være midlertidig høvding og krigsherre i vanskelige tider. Boken beskriver tiden mellom Josva og Samuel. Den beskriver hendelser i dommertiden og omtaler de fleste av dommerne. Fortellingene følger et konsekvent mønster: folket er utro mot jødenes gud Jahve og han overlater dem derfor i hendene til deres fiender; folket angrer seg og ber Jahve om nåde, hvor han da sender i form av en leder eller kriger, det vil si en «dommer»; dommeren befrier israelittene fra undertrykkelse og de blomstrer, mens snart blir de igjen utro og syklusen gjentar seg. Forskerne betrakter mange av historiene i Dommernes bok som de eldste i deuteronomistiske historie med deres hovedredaksjon er datert til 700-tallet f.Kr. og med materiale som Debora-kvadet som er datert langt eldre.
Melodi Grand Prix 1995
Avstemning
Resultatet ble avgjort av fem juryer: To distriktsjuryer, en artistjury i Dublin, en artistjury i Oslo og en folkejury. Jurymedlemmene stemte på alle sangene, og hvert bidrag kunne få maksimalt hundre poeng.
Dommernes bok
Dommerne
Det var 13 bibelske dommere. Den siste dommeren som nevnes er Samson, og selv om det er ytterligere to fortellinger, er det tradisjonelle synet at Samsons bedrifter antagelig faller sammen i tid med perioden umiddelbart før Eli, som både var yppersteprest og dommer. Både akademisk syn og tradisjonell oppfatning oppfatter handlingen slik hen at den slutter med Samson, og begynner på igjen med Første Samuelsbok 1:1 for å ta hensyn til Eli, og fortsetter videre til Første Samuelsbok 7:2. For fortellingene i slutten av denne boken, som er plassert i samme tidsepoke som Dommernes bok, men omhandler andre personer enn de i Dommernes bok. Det er stor slektskap mellom disse og Ruts bok, og det har også vært spekulert på om Ruts bok opprinnelige tilhørte blant dem.
Melodi Grand Prix 1995
Avstemning
De to distriktsjuryene var i Bergen og Trondheim og besto av 20 musikkinteresserte personer. Juryen i Dublin satt på puben Kitty O'Shea med stor stemning og høyt lydnivå. Annette Groth var talskvinne og hadde problemer med å høre sendingen og programleder Petter Nome i Oslo. Den irske juryen mistet også signalet fra Norge og kunne derfor ikke se sendingen. I stedet måtte de vurdere de norske låtene fra bånd. I juryen satt blant annet Niamh Kavanagh, Charlie McGettigan og Paul Harrington. Hanne Krogh leste stemmene.
Dommernes bok
Innholdet
Dommernes bok kan bli delt inn i tre hovedseksjoner:
Melodi Grand Prix 1995
Avstemning
Juryen i Oslo satt i studio og besto av tidligere Melodi Grand Prix-artister som Jan Werner Danielsen, Per Asplin, Gro Anita Schønn, Hans Petter Hansen, Inger Lise Rypdal, Rune Larsen, Jens Book-Jenssen, Nora Brockstedt, Arne Bendiksen, Anita Hegerland, Karin Krog, Jahn Teigen og juryleder Elisabeth Andreasson. Flere av disse ble intervjuet i løpet sendingen.
Folkejuryen var resultatet av 21 031 telefonstemmer. Seerne kunne stemme fra lørdagen før og like fram til sendingen. De kunne stemme så mange ganger de ville, og på så mange sanger som de ønsket. Dette var første gang NRK tok i bruk telefonavstemning i Melodi Grand Prix, men det var først to år senere at det ble teknisk mulig å ringe inn og stemme under selve sendingen. Knut Bjørnsen var hoveddommer for avstemningen, mens Merete Kristiansen var assistent.
Semifinaler
For første gang siden 1988 arrangerte NRK semifinaler i forkant av finalen. Semifinalene ble arrangert som et fast innslag over ni uker i tv-programmet Æres den som æres bør med Knut Bjørnsen som programleder. Første semifinale ble holdt 14. januar 1995, og siste gikk av stabelen 18. mars. 300 husholdninger hadde på forhånd fått tilsendt brev fra NRK med to telefonnumre som de kunne ringe inn og stemme på de to duellantene. De 300 husholdningene varierte for hver semifinale. I tillegg valgte en jury ut den tiende finalisten blant de ni utslåtte semifinalistene.
Hendelser
Tidligere på kvelden hadde Dagsrevyen en aprilspøk der kulturminister og tidligere Melodi Grand Prix-deltaker Åse Kleveland ville avlyse kveldens finale på grunn av for dårlige låter. I stedet ville regjeringen la Sissel Kyrkjebø representere Norge i den internasjonale finalen. Seerne ble invitert til å ringe inn og stemme på om de støttet regjeringen eller ikke. Flere tusen ringte inn, og 48 prosent var enige med regjeringen, mens 52 prosent var uenige. Flere politikere dukket også opp under Melodi Grand Prix-finalen, blant annet Jan P. Syse, Kristin Halvorsen og Kjell Magne Bondevik i sketsjen Hemmelig møte på Stortinget om MGP.
Før semifinalene fokuserte pressen på at det var få kjente artister blant deltakerne. Programleder Knut Bjørnsen avviste at finalen var dominert av amatører: «deltagerne er dyktige musikere, mange med lang bransjeerfaring. De har bare ikke vært helt fremst i rampelyset.» sa Bjørnsen. NRK møtte kritikk fra bransjen som mente bidragene var «svake». Aftenposten kalte finalen for «halvdød» og skrev at interessen foran en norsk finale aldri hadde vært lavere. Pressen var imidlertid enige om at «Nocturne» var den rette vinneren, og at låten ville gjøre det bra i Dublin. De fikk rett, for «Nocturne» sikret Norge sin andre seier i konkurransen. Den norske finalen ble sett av 1 437 000 seere.
Dette året ble det også kamp mellom NRK og TV 2 om retten til å arrangere og sende Melodi Grand Prix. Som EBU-medlem har TV 2 i utgangspunktet rett til å sende konkurransen, og TV 2 ønsket at de to kanalene skulle bytte på å arrangere og sende konkurransen. NRK avviste kravet og mente TV 2 var «idéfattige» og ikke i stand til å avvikle et så stort direktesendt show. TV 2s krav førte aldri fram, og NRK har fortsatt rettighetene til å produsere Melodi Grand Prix og å sende Eurovision Song Contest.
«Kjære min engel» var egentlig skrevet for Rune Rudberg, som ga den ut på albumet Landeplager senere i 1995. På grunn av NRKs ønske om å ha bare ukjente artister, ble låten i stedet framført av Ole Ask. «Mens tiden går» skulle egentlig framføres av Henriette Myhre, men hun hoppet av drøyt et døgn før duellen. Myhre ble erstattet av Bente Bøe, som allerede hadde deltatt som vokalist i Betty og The Beagles.
Indoeuropeere
340px|thumb|right|Plan over de indoeuropeiske folkevandringene fra ca. 4000 til 1000 f.Kr., i henhold til [[Kurgan-hypotesen. 340px|thumb|Urindoeuropeiske urhjem i henhold til steppehypotesen (mørk grønn) og spredningen av dagens indoeuropeiske språk i Eurasia (lys grønn). Indoeuropeere er de folk som snakket indoeuropeiske språk. I dag er det en språkfamilie som dominerer Europa, og opphavet til de ulike europeiske språkene, de keltiske, germanske, baltiske slaviske, latin, gresk og andre har likheter som viser at de har et felles opphav, og kan ikke forklares på noen annen måte. Opphavet er det indoeuropeiske språket, og opphavet til indoeuropeisk er urindoeuropeisk. I henhold til den bredt aksepterte Kurgan-hypotesen spredte indoeuropeiske språk og kultur seg i flere stadier fra urindoeuropeisk opprinnelse i et område på de pontiske steppene i Eurasia og til vestlige og sentrale Europa, og til sørlige Asia. Denne prosessen begynte med innføringen av kveg på de euroasiatiske steppene en gang i tiden rundt 5 200 f.Kr. og førte til en ny form kultur og levevis. Mellom 4 500 og 2 000 f.Kr. spredte indoeuropeiske folk, som omfattet flere særskilte kulturer, seg over de pontiske steppene, og inn i Europa og Asia.
Urhjem
Denne felles språkfamilien i Europa strekker til India. Likheten mellom oldtidens indiske språk sanskrit og oldtidens gresk og latin ble forstått av forskere allerede på 1500-tallet. Disse språkene måtte være beslektet, og gradvis forsto man at mange andre språk også var beslektet. Likheten i ord måtte ha sitt opphav i et felles opphav, et urheim. Dette urhjemmet er en antatt eller hypotetisk opprinnelse for indoeuropeisk som måtte være et tidligere språk, et hypotetisk urindoeuropeisk språk. Slike forsøk på å identifisere et felles opphav måtte være i overensstemmelse med glottokronologi av språktreet, og med arkeologi av disse stedene og tiden. Identifikasjoner ble gjort på grunnlag av hvor godt, om i det hele tatt, de prosjekterte migrasjonsrutene og tidsepokene passet med spredningen av de indoeuropeiske språkene, og hvor nært den sosiologiske modell for det opprinnelige samfunn rekonstruert fra urindoeuropeisk leksikale elementer kunne tilpasses den arkeologiske profilen.
Istiaia
Istiaia (gresk: Ιστιαία) er en by med 7375 innbyggere (2001) på øya Evvia i Hellas. Byen er den største nordvest på Evvia og ligger i et fruktbart landbruksområde. Siden reformene av lokalstyre i 2011 har byen blitt en del av kommunen Istiaia-Aidipsos. Setet for kommunen ligger i Istiaia.
Indoeuropeere
Urhjem
Den fremste utfordreren til denne hypotesen er den anatoliske hypotese som har blitt fremmet av den britiske arkeologen Colin Renfrew i 1987. Denne hypotesen hevder at de indoeuropeiske språkene begynte å spre seg fredfullt inn i Europa fra Anatolia (Lilleasia, dagens Tyrkia) fra rundt 7000 f.Kr. med den neolittiske framgangen med landbruk (bondesteinalderen). Hypotesen foreslår at de som snakket opphavet til indoeuropeisk, urindoeuropeisk (forkortet til PIE på engelsk), bodde i Anatolia i neolittisk tid og knyttes særskilt til spredningen av de historiske indoeuropeere med ekspansjonen av den neolittiske revolusjonen på 6000- og 5000-tallet f.Kr.
Istiaia
Historie
Homer beskrev byen i Iliaden som «polystafylon», landet med de mange vingårder.
Indoeuropeere
Urhjem
Begge hypoteser formoder en betydningsfull periode (minst 1500–2000 år) mellom tiden av urindoeuropeisk språk og de eldste dokumenterte tekster, som er ved Kanesj (dagens tyrkiske sted Kültepe) i Anatolia, en gang på 1800-tallet f.Kr.
Istiaia
Historie
Perikles omplasserte innbyggerne i 446 f.Kr. etter at de hadde drept mannskapet på en athensk trirem i et opprør mot Athen, og han flyttet inn 2000 nye bosettere.
Indoeuropeere
Kurgan-hypotesen
Kurgan-hypotesen er et av forslagene om den eldste indoeuropeiske opprinnelsen. Den postulerer at folket til en arkeologisk «Kurgan-kultur» (et begrep som grupperer jamnakulturen eller gropgravkulturen med dens forløpere) på de pontiske steppene som den mest sannsynlige talerne av et urindoeuropeisk språk. Begrepet er avledet fra kurgan (russisk: курган), et tyrkisk lånord i russisk for en gravhaug. Kurgan-modellen er den mest aksepterte scenario for den indoeuropeiske opprinnelsen.
Kurgan-hypotesen ble først formulert på 1950-tallet av Marija Gimbutas, som definerte «Kurgan-kulturen» som bestående av fire etterfølgende perioder med den eldste epoken (Kurgan I) i regionen Dnepr/Volga under kobberalderen (tidlig på 3000-tallet f.Kr.). Disse kulturene var nomader som holdt kveg, og som i henhold til denne modellen ekspanderte tidlig på 2000-tallet f.Kr. utover de pontiske steppene og inn i østlige Europa. Kjernen i hennes konsept for tidsepoke og sted har holdt seg over tid, men enkelte aspekter har blitt drastisk revidert av senere forskning. Gimbutas så for seg at indoeuropeerne med deres språk og kultur ble spredt med invasjoner og makt, for hvordan skulle ellers språket i etablerte neolittiske bosetninger ha blitt endret? Utholdenheten i de europeiske neolittiske samfunnene ble overvurdert på 1950-tallet, og enkelte områder i Europa hvor indoeuropeerne kom, var allerede folketomme. Den engelske arkeologen Andrew Sherratt fremmet et konsept om omformingen av samfunnet ved sekundære produkter (Secondary Products Revolution) som gir et langt mer tilfredsstillende svar. Den nye økonomien hadde fordeler for dens brukere. Indoeuropeisk språk ble innført i Europa av landbruk, noe som er tilfelle for mange språkfamilier i verden i dag. De første steinalderbøndene brukte gravpinner framfor plog, de hadde ikke hjulteknologi eller vogner, og ingen metallteknologi. De holdt kveg for dets kjøtt, ikke melk og ost, og de kunne ikke spinne ull. Indoeuropeerne hadde ord for disse tingene, noe som viser de hadde en overlegen teknologi og tiltrekkende økonomi, og det førte en systematisk anvendelse og til endring av den eurasiske økonomi og samfunn.
David W. Anthony, som i stor grad støtter og bygger videre på arbeidet til Marija Gimbutas, har tatt med nyere forskning og vurderinger i hans «reviderte steppeteori» som også støtter en steppeopprinnelse for de indoeuropeiske språkene. Anthony vektlegger jamnakulturen som opprinnelsen til den indoeuropeiske spredningen. Nyere forskning av Haak et al (2015) bekrefter migrasjonen av jamnakulturen inn i vestlige Europa og som deretter utviklet stridsøkskulturen.
Den irsk-amerikanske arkeologen J.P. Mallory har fremmet den alternative hypotesen at indoeuropeisk ble spredt senere sammen med metallurgi. Indoeuropeiske ordlister avslører en god del om indoeuropeerne og deres levevis. De var kjent med landbruk og metallurgi. De hadde grunnleggende ord for hjul og vogner, de hadde en konsept om sosial rangering, men ikke om urbant liv.
Urindoeuropeere
Urindoeuropeere var de som snakket et urindoeuropeisk språk, et rekonstruert forhistorisk språk i Eurasia. Kunnskapen om dem kommer hovedsakelig fra lingvistisk rekonstruksjon, sammen med materielle spor som er avdekket av arkeologi og genetiske undersøker. I henhold til en del arkeologer kan man ikke anta at urindoeuropeere var et enkelt, identifiserbart folk eller stamme, men heller en gruppe av løselig beslektete befolkninger som var forfedrene til senere og fortsatt delvis forhistoriske indoeuropeere i bronsealderen. Dette synet er holdt av arkeologer som fremmer et opprinnelig hjemland som besto av en meget stort område over en lang tidsepoke. Imidlertid er denne oppfatningen ikke delt av lingvister som hevder at urspråk generelt omfattet et lite geografisk område over en meget begrenset tidsepoke, og ble snakket av tette samfunn som en lite og enkeltstående stamme.
Urindoeuropeere levde sannsynlig under sen neolittisk tid, eller løselig i tiden rundt 3000-tallet f.Kr. Forskningen plasserer dem i en skogdekket steppesone umiddelbart nord for den vestlige enden av den pontiske steppen i østlige Europa. En del arkeologer vil utvide tidsepoken til urindoeuropeisk språk til den midtre neolittiske tid (5500 til 4500 f.Kr.) eller selv tidlig neolittisk tid (7500 til 5500 f.Kr.) og forslår også alternative urindoeuropeiske urhjem.
Det er enighet om følgende grunnleggende trekk for urindoeuropeere og deres miljø, men fortsatt hypotetisk: De drev pastoralisme, som besto av domestisert kveg, hester og hunder. De drev en viss grad av landbruk og kultivering av korn. De drev transport langs eller over elvene. De hadde solide hjul på vogner, men ikke eikehjul som kom i bronsealderen. Det var basert på et hierarkisk slektssystem fra far til sønn, og hvor kvinnen forlot sin husholdning for å bli en del av ektemannens, som var dens overhode. De dyrket en himmelgud, *dyeus ph2tēr (bokstavelig «himmelfar»; utviklet senere til antikkens greske Ζεύς (πατήρ) / Zeus (patēr) i gresk religion i antikken; og til latinske Iūpiter i romersk religion.
Ved slutten av 3000-tallet f.Kr. hadde utløpere av urindoeuropeerne nådd fram til Anatolia (hvor hettittene utviklet en sivilisasjon), Egeerhavet (mykensk kultur, vestlige Europa og sørlige Sibir (afanasjevokulturen).
Steppeteorien (4500-2500 f.Kr.)
Det er stor enighet i forskermiljøet om at området for «Kurgan-kulturen», som fremmet av Marija Gimbutas, er det mest sannsynlige området for indoeuropeernes «urhjem». Fra dette kjerneområdet spredte indoeuropeisk språk seg gjennom de eurasiske steppene mellom rundt 4 500 og 2 500 f.Kr.
Marija Gimbutas formulerte Kurgan-hypotesen på 1950-tallet ved å gruppere en rekke beslektede kulturer ved den pontiske steppen. Hennes gruppering er i dag betraktet å være for bred. I henhold til Anthony er det bedre å snakke om jamnakulturen eller arkeologisk horisont, som omfattet flere beslektede kulturer, som definerte den urindoeuropeiske kulturen på den pontiske steppen.
I henhold til denne forståelsen skjedde spredningen av urindoeuropeerne (PIE) fra deres kjerneområde i følgende sekvens:
I henhold til Gimbutas utgjorde stridsøkskulturen en del av en ensartet indoeuropeisk kultur som eksisterte fram til 2500 f.Kr. Dette forslaget ble avvist av Mallory, men er bekreftet av Haak et al (2015). I samsvar med Kurgan-hypotesen delte de indoeuropeiske språkene seg etter 2500 f.Kr. I henhold til Anthony begynte de tidlige folkevandringene tidligere, med migreringer inn Donaudalen rundt 4000 f.Kr., og migreringer sørover og østover på 3000-tallet f.Kr. Anthony mener at mellom 3100 og 2800/2600 f.Kr. skjedde det en større migrering av urindoeuropeere fra jamnakulturen inn i Donaudalen. Disse folkevandringene førte antagelig til ulike dialekter og språk skilte seg ut fra urindoeuropeisk i form av før-italisk, før-keltisk, og før-germansk.
Anatolia: Hettittene (4500-3500 f.Kr.)
Hettittene med deres språk hettittisk frambrakte de eldste skriftlige kildene av den anatoliske gren av de indoeuropeiske språkene. Selv om hettittene er datert til 2000-tallet f.Kr., synes den anatoliske grenen å være eldre enn en urindoeuropeisk, og kan ha utviklet seg fra en eldre før-urindoeuropeisk stamspråk. Om det skilte seg fra urindoeuropeisk, er det sannsynlig at det skjedde en gang mellom 4500 og 3500 f.Kr.
Europa: Donaudalen (4200-4000 f.Kr.)
I henhold til Anthony spredte de arkaiske og nomadiske urindoeuropeerne inn i den nedre Donaudalen en gang 4200-4000 f.Kr., enten førte til eller dro fordel av sammenbruddet i det «gamle Europa».
Asia: Migrasjonen østover i Asia (3500-2500 f.Kr.)
I henhold til Mallory og Adams førte migrasjoner sørover til at majkopkulturen ble opprettet ca. 3500–2500 f.Kr., og østover til at afanasjevokulturen ca. 3500–2500 f.Kr., som igjen utviklet seg til folket tokharere, ca. . 3700–3300 f.Kr. Dog, i henhold til Mariya Ivanova var opprinnelsen til majkopkulturen på det iranske høylandet mens gravhauger (kurgan) fra begynnelsen av 4000-tallet f.Kr. ved Soyuqbulaq i distriktet Ağstafa i Aserbajdsjan, tilhørte den lokale Leyla-Tepe-kulturen, men viser paralleller til majkopkulturens gravhauger. I henhold til arkeologen Najaf Museyibli, «stammene i Leyla-Tepe-kulturen migrerte nordover på midten av 3000-tallet f.Kr., og spilte en betydningsfull rolle i framveksten av majkopkulturen i nordlige Kaukasus.»
Europa: Donaudalen og stridsøkskulturen
I henhold til Anthonyvar det en større folkevandring av urindoeuropeere fra jamnakulturen mot vest og inn i Donaudalen i tiden 3100-2800/2600 f.Kr. Disse migrasjonene førte antagelig til at fra urindoeuropeisk skilte det seg ut dialekter og språk som før-italisk, før-keltisk og før-germansk. I henhold til den finske filologen Asko Parpola er denne folkevandringen knyttet til framveksten av indoeuropeere fra Europa og inn i Anatolia, og framveksten av hettittenes sivilisasjon. Anthony mener at dette ble fulgt av vandring nordover, som førte til baltoslaviske språk ble skilt ut som egen språkgren fra indoeuropeisk en gang rundt 2800 f.Kr. På omtrent samme tid ble før-armensk skilt ut.
Indo-iranere (2100-1500 f.Kr.)
Indoiranske språk og kultur utviklet seg i sintasjtakulturen, ca 2100–1800 f.Kr., og hvor stridsvognen, trukket av hester, ble oppfunnet. Indoiranske språk og kultur ble ytterligere utviklet i andronovokulturen, ca. 1800–1400 f.Kr., og påvirket av det arkeologiske kompleks i Baktria og Margiana, ca. 2300–1700 f.Kr. Indoariere skilte seg ut fra iranerne en gang rundt 1800–1600 f.Kr., hvoretter indoariske grupper bevegde seg til Levanten og ble opphavet til en statsdannelse kalt Mitanni, til nordlige India hvor de ble opphavet til vediske folk, ca. 1500 f.Kr., og til Kina hvor de ble opphavet til et nomadisk folk kalt Wusun, omtalt i kinesiske nedtegnelser fra 100-tallet f.Kr. til 400-tallet e.Kr. Deretter bevegde iranerne seg inn i det området som i dag er Iran.
Kulturbegrepet
Den australske arkeologen Vere Gordon Childe introduserte den engelskspråklige verden til det tyske konseptet om arkeologisk kultur: «Vi finner bestemte typer av levninger – gryter, redskaper, ornamenter, gravriter, husformer – jevnlig tilbakevendende. Slikt et kompleks av jevnlig assosierte trekk gir vi betegnelsen en 'kulturell gruppe' eller bare en 'kultur'. Vi antar at et slikt kompleks er det materielle uttrykket til hva som i dag kalles et folk.»
Innenfor rammeverket av folkevandringer er det antatt at endringer i materiell kultur i arkeologiske funn også vil forklare kulturelle endringer, men endringene i seg selv kan ikke forklare hva som har skjedd. Det har vært en tendens blant eldre arkeologer til å se endringer som en invasjon av nye folk som førte til at de forrige folket ble utryddet og erstattet foregående kultur med en ny. Blant vestlige arkeologer var det et paradigmeskifte på 1960-tallet, fremmet av den britiske arkeologen Grahame Clark, hvor retningslinjen at «keramikk er ikke folk», for å understreke at kulturelle endringer ikke nødvendigvis betydde folkevandringer. Endringer i materiell kultur kan også bety innovasjoner, progresjon og ekstern innflytelse. Når vi her snakker om at en kultur endres eller erstattes av en ny, betyr det ikke nødvendigvis at et folk ble erstattet av et nytt folk, men like gjerne en særegen progresjon hvor det skjedde en utvikling i et område og hos et folk over tid.
«Det gamle Europa»
Marija Gimbutas karakteriserte de neolittiske samfunnene i Europa for det «gamle Europa». Verdensdelen var spredt befolket før indoeuropeerne kom. Jegere og samlere besto alltid av tynne stammer grunnet at de trengte store områder for matsamling. Det synes likevel at deres befolkning falt til et særlig lavt nivå allerede før de første bøndene kom. Grunnen kan være økende skogtetthet minsket dyrebestanden som de var avhengig av. Bestemte områder var tungt rammet av klimakrisen rundt 6200 f.Kr. En beskjeden, men raskt voksende landbruksbefolkning ble overlegen jegerne og samlerne i antall. De første bøndene som innledningsvis dro fordel av uberørt natur ble derimot hardt rammet i senere århundrer. Det er klart hvorfor befolkningstallet dramatisk falt i enkelte områder og andre områder som ble oppgitt og forlatt.
I Tyskland og Polen er det tegn på menneskelig aktivitet som falt dramatisk rundt 4700 f.Kr. og forble lavt og spredt befolket i århundrer. Den båndkeramiske kulturen som først hadde blomstret i dette området, mistet framgangen i det lange løp. I Hellas er det et tomrom i det arkeologiske materialet fra rundt 4000 til rundt 3370 f.Kr. På De britiske øyer er det bevis på en nedgang i produksjonen av korn etter 3350 f.Kr. at den i praksis opphørte. Sammenbruddet i landbruket var antagelig fulgt av en befolkningsnedgang. I denne samfunnsmessige tilstanden kom det en stor folkevandring fra øst inn over Europa, indoeuropeerne, men en overlegen kultur.
Endringer i klimaet på steppene synes å ha vært en utløsende effekt til folkene begynte å bevege seg. Det kaldere klimaet i tiden 4200-3800 f.Kr. svekket antagelig landbruksøkonomien i det «gamle Europa». Samtidig ble nomadene på steppene presset inn i myrlandet og slettene rundt munningen av Donau hvor det var vinterfôr og dekke. Mens bønder måtte håndtere dårlig eller fraværende avlinger, hadde de nomadiske stammene på steppene fordelen av å ha rike dyreressurser. Ridende på hester kunne de flytte store flokker lange distanser for å finne beitemarker.