cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Trav
Trav er en totaktig gangart for særlig hest. De diagonale benparene settes ned og løftes opp samtidig. Mellom hvert diagonale benpars nedsetting, har hesten et kort øyeblikk svevende. Det gir travet fire momenter. Det viktigste kravet til traven er at de diagonale benforflyttningene er regelmessige og like.
Den blå lagune (spa)
Anlegget inkluderer en egen klinikk for ambulatorisk behandling av pasienter med psoriasis og andre hudlidelser. Behandling ved klinikken inkluderer undersøkelse og kontroll av hudleger, sykepleie, bading i et eget basseng for pasienter, UVB-lysterapi og bruk av egne hudpleieprodukter som er utviklet på grunnlag av vannet i lagunen. Vitenskapelige studier viser at regelmessig bading i Den blå lagune er en effektiv behandling av psoriasis. De islandske helsemyndighetene anerkjenner behandlingen som et regulært behandlingstilbud for pasienter med psoriasis.
Anlegget ved Den blå lagune har strenge renslighetsregler, så gjestene må dusje uten klær i det kommunale badet både før og etter bading.
Det ble hevdet at den blå lagune fremstod grønn i juni 2007, noe som vakte undring både blant beboere og turister.
Trav
Kategorier
Trav kan også deles inn i fire forskjellige kategorier:
Kanelrose
Kanelrose (Rosa majalis) er ei plante med små karmosinrosa blomster med fin duft av bjørnebær. Blomstrer tidlig (derav navnet majalis) i ca. 3-4 uker. Den blir ca. 1 meter. Den rødbrun fargede barken, har gitt denne rosearten sitt norske navn, da den kan ligne litt på kanel.
Den blå lagune (spa)
Den blå lagune ble brukt som pauseområde for første del av The Amazing Race 6. Den ble også benyttet i filmen Hostel: Part II i dens spa-scener. I Incubus-dokumentaren Incubus: Look Alive ble den vist i forbindelse med bandets besøk på Island.
Kanelrose
Arten forekommer i Skandinavia østover til Sibir og sør til Frankrike og Italia. Introdusert i USA.
Judas (TV-serie)
Judas er en norsk humor-serie som gikk på TVNorge i 2003. Serien besto av en rekke vågale stunt som ble spilt og satt i scene av Ørjan Burøe og Terje Sporsem. Duoen benyttet seg mye av skjult kamera og produserte over 600 stunt fordelt på 12 episoder som de spilte inn over en periode på ni måneder. Komikerne Jonna Støme og Trine Lise Olsen medvirket også i flere av stuntene. Programmet ble dels sett på som en norsk versjon av den amerikanske Jackass-serien som hadde sin storhetstid på den tiden.
Premieren ble sett av 209 000. Menn/gutter i alderen 12 til 19 år utgjorde nesten halvparten av seerne.
Den ble sendt i reprise i 2006.
DVD
En 73 minutter lang DVD-versjon kalt «Judas Vol. 1» ble utgitt i 2004. Her hadde Sporsem og Burøe samlet sine favorittklipp fra serien. Den inneholder også ekstramateriale med 10 ubrukte scener.
Magnora
Magnora ASA (ose: MGN) er et norsk industriselskap innen bransjene vindkraft og solkraft. Selskapet het tidligere Sevan Marine og designet flytende installasjoner til offshorenæringen, men skiftet navn i 2018,. Selskapet har utviklet en sylinderformet plattform, Sevanplattformen. da rettighetene til plattformdesignet solgt til Sembcorp i Singapore.
Tidligere virksomhet
Sevan Marine hadde fire flytende produksjons-, lagrings- og lossingenheter (FPSO) og tre boreenheter på kontrakt.
Opprinnelig ble det inngått en femårig avtale om FPSO «Sevan Voyageur» med Oilexco North Sea Limited. Oilexco North Sea Limited ble imidlertid satt under administrasjon på grunn av insolvens. Premier Oil inngikk avtale om å kjøpe aksjene i Oilexco NSL med forbehold blant annet om at-FPSO forpliktelsene ikke ble omfattet av kjøpet.
Anastasio Alberto Ballestrero
Anastasio Alberto Ballestrero (født 3. oktober 1913 i Genova i Italia, død 3. oktober 1998 i karmelittklosteret Santa Croce, Fortino Santa Maria, Bocca di Magra (La Spezia) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Torino 1977–1989.
Som erkebiskop av Torino var han «kustos» eller vokter for Likkledet i Torino. Kardinalen fikk på 1980-tallet foretatt en undersøkelse av likkledet etter C14-metoden. Den daterte klenodiet til middelalderen. Men senere innrømmet han i et intervju at laboratorietesten kunne ha vært unøyaktig og at likkledet kunne være ekte.
General Anaya metrostasjon
General Anaya er en stasjon på Mexico bys metros Linje 2. Den ligger i distriktet Coyoacán. Stasjonen befinner seg på bakkenivå.
Anastasio Alberto Ballestrero
Før det andre konklavet i 1978 ble han nevnt som en mulig kandidat til paveembetet, selv om han da ennå ikke var kardinal.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Storeggaraset
Storeggaraset var ett eller flere gigantiske undersjøiske skred ute i Norskehavet som forårsaket en stor tsunami. De gikk samtidig som følge av hverandre, eller med kort tid mellom hvert skred. Dette skjedde for om lag 8 200 år siden.
I forbindelse med utvinning av gass på Ormen Lange-feltet har dette raset blitt grundig kartlagt og undersøkt. Konklusjonen var at raset skjedde i masser deponert fra istiden, og at det vil kreve en ny istid for å få en gjentakelse. Belegget for en slik konklusjon er offentliggjort i en lang rekke vitenskapelige artikler.
Den alminnelige oppfatning blant geologer og geoteknikere er at området nå er stabilt, og at nye store skred ikke kan gå i selve rasområdet. Det har derimot vært mindre utrasninger i skredkanten etter hovedskredet, og en kan ikke utelukke at det kan komme flere slike.
Datering
Dateringen av det eldste skredet har det vært noe ulike oppfatninger av, men det anses i dag å være godt dokumentert. Noen eldre dateringer tilsier at det eldste skredet var for 25 000–50 000 C-14-år siden. Videre at neste skred var for 6–8 000 C-14-år siden, og at for ca. 3 000–5 000 C14-år siden var det mindre massebevegelser (det tredje skredet).
Dagens oppfatninger ut fra et omfattende sett med dateringer er at hovedskredet skjedde for om lag 7 200 C14-år siden. Det er basert på dateringer i Storeggaskredet og på sedimenter på Helland Hansen-området. Det andre skredet var «kort tid etter». Flodbølgedateringene tilsier en alder på 7 300–7 100 C14-år. Det er dateringer på land i Skottland som gir en alder på ca. 7 000 C-14-år og mer enn 20 dateringer fra ulike lokasjoner på land som gir 7 100–7 300 C-14-år. Det er også datert to ferskvannsgytjer som gir alderen 8 140 og 8 480 år i Frøystadmyra på Leinøy.
Skredets geografi
En regner med at om lag 5 580 km³ raste ut. Det første skredet var størst med 3 380 km³. I gjennomsnitt er helningen i glideflaten (i dag) 0,5 grader. Der rasmassene er avsatt er det 0,1 grader. Skredet er dannet i tre hendelser. I dag er det skråninger på opp til 30 grader. Gjennomsnittlig tykkelse i det første raset er 114m, med 280m som største tykkelse. I det andre raset var midlere tykkelse 88m og største tykkelse 330m. Helningen på skredtidspunktene er ikke anslått.
De som har undersøkt skredene er rimelig samstemte om hvilke områder som hører til hvilket skred og i hvilken rekkefølge skredene har skjedd.
Skredutløsning
Norsk Hydro har beskrevet den regionale geologiske utviklingen som ligger til grunn for Storeggaraset. Den seismiske tolkningen viser at det har gått flere store ras i området i det siste en million år. Modellen går ut på at under store nedisninger er det blitt lastet store sedimentmengder på sokkelkanten. I mellomistidene blir det avsatt tynne konturitt-lag som fungerer som glideplan. Vekslingen mellom istider og mellom-istider legger tilrette for at det i enkelte områder, slik som Storegga, kan gå store ras. Men etter at et stort ras er gått, er det nødvendig å bygge ut en ny sedimentlast i en ny istid før skråningen igjen blir ustabil. Storeggaraset gikk i de ustabile massene nede på skråningen og beveget seg oppover og bakover mot sokkelkanten helt til det grep inn i masser som var så stabile at det ikke kunne rase mer.
SKA St. Petersburg
SKA St. Petersburg (Russisk: СКА Санкт-Петербург) er et russisk profesjonelt ishockeylag fra St. Petersburg som spiller i Kontinental Hockey League.
Storeggaraset
Skredutløsning
Selv om det store bildet er kjent er det en usikkerhet i hvordan raset ble utløst. Sporene av utløsningsmekanismen vil som regel være skjult på grunn av den seinere utviklingen av raset, og derfor er en henvist til å gjette på forskjellige muligheter og modellere om de er fysisk mulige og sannsynlige. Det er velkjent at kraftige jordskjelv kan utløse ras, og jordskjelv ble av Norsk Hydro regnet som den mest sannsynlige triggermekanismen. De geotekniske beregningene viser at det neppe vil bli utløst ras hvis ikke stabiliteten er svekket som følge av oppbygging av poretrykk. Poretrykk kan bygges opp på forskjellige måter: sedimentlast fra istidene, oppbygging av overtrykk i sedimentene som følge av gasslekkasjer og dannelse av gasshydrat, lekkasje av vann fra overtrykk i ooze-sedimentene under istidsavsetningene eller fra petroleumsvirksomheten. Det kan være tektonikk (diapirer som vokser opp), jordskjelv, gass, gasshydrater, fri gass, sedimentasjon, strøm og bølger, erosjon, økt poretrykk, avsalting, havnivåendringer, islaster og menneskelige aktiviteter. De fleste skred har sin årsak i flere mekanismer.
SKA St. Petersburg
Klubben ble stiftet i 1946 og het da SKA Leningrad ettersom byens navn frem til 1991 var Leningrad. Stjernen Patrick Thoresen spiller der for tiden.
Storeggaraset
Skredutløsning
En annen mulig årsak som er utredet er oozer. Oozer er typiske for havbunnen på dypt vann. De består av mer enn 30 % skjelettmateriale produsert av mikroorganismer som driver i vannet eller lever på havbunnen. Resten av jorda er leire. Det er ulike typer oozer avhengig av type organismer. En framtredende egenskap er høy porøsitet. Jorda holdes sammen av en kompleks kornform og muligens sementerte kontaktpunkter. Det ble funnet oozer på Gjallarryggen i 99m dyp. Vanninnholdet var over 100 %. Udrenert styrke var omtrent som leira. Når den ble omrørt mistet den omtrent all sin styrke. Lag med oozer har muligheten i seg for å være så svakt, at skredene kan ha skjedd i dette laget. Om det har vært oozer i dette laget er ikke bevist. En kjenner heller ikke egenskapene til et slikt lag. Oozer har svært varierende geotekniske egenskaper.
Det undersjøiske Egersundsskredet i 1866 ble startet uten at det er rapportert jordskjelv på samme tid. Det er ikke noen av de norske undersjøiske rasene som en vet sikkert er forårsaket av jordskjelv. I Nord-Sverige og Finnmark er geologiske tegn på at det kan ha vært jordskjelv i størrelsesorden av åtte mellom 7 000 og 9 000 C-14-år siden. Disse er for langt borte til å påvirke Storegga. Jan Mayens forkastningssonen og geologiske forkastningssonen kan sette i gang skred. Noen av dem passer bra med sidegrensene for skredene. Det er konkluderer med at et jordskjelv ikke kan ha ført til, og heller ikke vil føre til global instabilitet i skråningen uten at det var et svakt lag.
SKA St. Petersburg
Sesongresultater
Sist oppdatert 15. juni 2012.
Storeggaraset
Skredutløsning
Det er vanlig å anta at Storeggaskredet ble utløst av et jordskjelv.
SKA St. Petersburg
Meritter
Spengler Cup
Det sovjetiske mesterskapet i ishockey
Vinner av Bobrov-divisjonen
Storeggaraset
Vannstandsendringer av skredet
Storeggaskredet har blitt simulert. En har lagt til grunn at bunnhelningen var opp til 0,72 grader, vanndyp fra 320m til 3 500m og lengden på skredet er 400 km. Skredmassen er i dag 5 500 km³.
Basert på simuleringene har en blant annet funnet at:
SKA St. Petersburg
Spillerstall 2012/13
Sist oppdatert 15. juni 2012.
Storeggaraset
Vannstandsendringer av skredet
Raset ute i Norskerenna førte til en stor tsunami som skylte inn mot norskekysten og mot Island, Grønland, Shetland, Færøyene og Skottland. Bølgen er kartlagt til å ha vært 10-12 meter høy på kysten av Møre, inne i fjordene opp til 40-50 meter høy. På Shetland har bølgen vært minst 20 meter høy, og på Færøyene minst 14 meter. Så langt borte som i Lyngen i Troms har bølgen trolig vært minst fem meter høy.
Geotekniske egenskaper til de gjenværende massene
I rasgropa er det nå overkonsolidert leire på grunn av at massene over er fjernet. Generelt er leirene i Storeggaområdet svært plastiske og har lav sensitivitet – de har da svært gode deformasjonsegenskaper. De tåler mye før de raser ut.
SKA St. Petersburg
NHL alumni
• Maksim Afinogenov (1999-2004; 2005-2010)
•  Jevgenij Artjukhin (2005-2006; 2008-2010)
Storeggaraset
Geotekniske egenskaper til de gjenværende massene
NGI har gjort beregninger av skråningsstabiliteten i bakkanten på bakgrunn av geotekniske boringer, og kommet fram til at skråningen har en sikkerhetsfaktor på 1,5 – 1,7 for skred på dype glideplan (tilsvarende Storeggaskredet). Naturlige utløsning av store skred fra bakkanten ovenfor Ormen Lange anses ikke som noen risiko. Utrasninger i overflaten har lavere sikkerhetsfaktor i de bratteste skråningene (1,1 – 1,25), og er derfor vurdert i forbindelse med rørledningstraseer. Slike overflate-utrasninger vil ikke være noen trussel mot produksjonsinnretninger eller kompresjonsplattformen direkte, men kan berøre et eventuelt forankringssystem. Det er lavere enn det som normalt vil være akseptabelt for rasutsatte bolig- og industriområder på land. En må holde seg unna disse områdene eller gjøre lokale tiltak – som å fjerne masse eller dimensjonere rørledningene og kablene for lokale utrasninger.
SKA St. Petersburg
NHL alumni
•  Petr Čajánek (2002-04; 2005-2007)
Storeggaraset
Geotekniske egenskaper til de gjenværende massene
Ankring medfører at store anker slippes fra et fartøy og ned i havbunnen, hvor den fester seg og vil bidra til å holde fartøy på plass. Ankerslippet kan i verste fall føre til lokal utrasning av masser.
Ved steinfylling slippes stein ned gjennom et rør fra et steindumpingsfartøy til havbunnen. Det er stein med diameter typisk på 7 cm. Steinene brukes til å fylle igjen ujevnheter i sjøbunnen og til å dekke over rørledninger. Selve steindumpingen gir en fall-last på sjøbunnen som kan gi lokal utrasning av masser. Videre kan steinhaugene i seg selv bli så store at de kan påvirke stabiliteten. Virkningen av steindumpingen vil være liten på stabiliteten.
SKA St. Petersburg
NHL alumni
•  Aleksej Jasjin (1993–2004; 2005–2007)
Storeggaraset
Geotekniske egenskaper til de gjenværende massene
Grøfting utføres når en ønsker å grave ned rørledninger eller fjerne masser for å få en jevnere rørledningtrase. Om grøftene legges parallelt med raskanten kan de svekke stabiliteten. Virkningen av grøfting vil være liten på stabiliteten,
Det er utført en rekke geotekniske boringer lags rørtraseer. Videobilder viste mye stein i bakkanten i 350-500m dybde. På bildene så det nesten ut som ei steinur eller som en elvebunn med sterk strøm – der mindre partikler har gått i suspensjon. En mulig tolkning er at det er stein som ligger igjen etter kraftig erosjon av utrast og omarbeidet morenemateriale (såkalt ”lag”-avsetninger). Det vil i så fall bety at det er eller har vært svært høye strømhastigheter i skråningen. Ved undersøkelsene ble det funnet bløte lag ved foten av de siste skråningene før platået. Geotekniske boringer viser at de noen steder har over 8m tykkelse. De er normalkonsolidert. De er ikke datert. Det er antatt å være senglasialt / holocent materiale fra før Storeggaskredet, som har sklidd ned skråningen i eller i forbindelse med skredet, - og lagt seg nederst som vifter. Hellingen på skråningen der viftene ligger er opp til ca. 15 grader.
SKA St. Petersburg
NHL alumni
•  Dmitri Kalinin (2000-2004; 2005-2009)
•  Darius Kasparaitis (1993-2004; 2005-2007)
Storeggaraset
Geotekniske egenskaper til de gjenværende massene
Det er også gjort analyser med jordskjelv med størrelser opp til 6,9 på Richters skala. Disse ga skjærtøyninger som er vesentlig lavere enn det som trengs for å få en vesentlig reduksjon i skjærstyrken. Et jordskjelv kan ikke kan føre til global instabilitet i skråningen. Dersom det er et svakt lag kan jordskjelvet være utløsende.
Et ekstremt jordskjelv er den eneste realistiske måten å få satt i gang nye skred på i Ormen Lange-området. De vil likevel ikke kunne utvikle seg til store retrogressive skred – som Storeggaskredet.
SKA St. Petersburg
NHL alumni
•  Petr Průcha (2005–2011)
•  Aleksej Semjonov (2003–2004; 2005–2009)
•  Maksim Susjinskij (2000–2001)
•  Patrick Thoresen (2006–2008)
•  Mattias Weinhandl (2002-2004; 2005-2007)
KHL Junior Draft
Dette er en liste over spillere valgt av SKA St. Petersburg i første runde av KHLs Junior Draft mellom 2009 og 2012.
Trenere
•  А. Semjenov (1950–1951)
•  B. Bekjasjov (1951–1952)
•  Aleksandr Viktorov (1953–1957)
•  J. Voronin (1957–1958)
•  Aleksndr Komarov (1958–1962)
•  Nikolaj Putsjkov (1963–1973)
•  Veniamin Aleksandrov (1973–1974)
•  Nikolaj Putsjkov (1974–1977)
•  Oleg Sivkov (1977–1978)
•  Nikolai Putschkow (1978)
•  Valerij Sjilov (1978–1979)
•  Igor Romisjevskij (1979–1981)
•  Boris Mikhailov (1981–1984)
•  V. Sjilov (1984–1989)
•  Gennadij Zygankov (1989–1990)
• 20px|border|Russland Isjmatov Sjurkov (1990–1992)
•  Boris Mikhailov (1992–1998)
•  Nikolaj Maslov (1998–1999)
•  Aleksandr Sjukov (1999)
•  Nikolaj Putsjkov (2002)
•  Boris Mikhailov (2002–2005)
•  Nikolaj Solovjov (2005–2006)
•  Sergej Tsjerkas (2006)
•  Boris Mikhailov (2006)
•  Jurij Leonov (2006–2007)
•  Barry Smith (2007–2010)
• 20px|border|Canada Ivano Zanatta (2010)
•  Václav Sýkora (2010–2011)
•  Miloš Říha (2011-25.11.12)
•  Jukka Jalonen (siden 02.12.12)
Polarlusegress
Arten kan bli 5-15 cm lang/høy og får modne sporer i juni-september. Den ble observert av Carl von Linné. Arten går opp til 1.940 moh. i Jotunheimen. Den vokser også på Jan Mayen og Svalbard.
Polarlusegras liker åpen, fuktig og lysfull jord i fjellet. Den vokser på lynghei og i høyfjellsterreng med bekker, berghyller, myrlandskap eller steinete grunn. Polarlusegress vokser i små tuer hyppig forekommende mellomformer av lusegress. I toppen har polarlusegras mange yngleknopper.
Planten har 4-6 mm lange blader, og de står tettere, er mer opprette og kortere enn på lusegress. Bladene er også mer gulbrune. Polarlusegressets blader er mer tettsittende og dekkende, og skjuler stilken mer enn på de andre artene. Planten skilles fra andre arter i kråkefotfamilien ved at den mangler de lange, gulaktige sporeaksene i toppen som alle artene i kråkefotslekten har.
Skålgroper
Skålgroper (engelsk: Cupmarks) er en type bergkunst som består av skålformede fordypninger (groper) hugget inn i stein. Skålgroper er den vanligste typen helleristninger i Skandinavia.
Fordypningene har vanligvis en diameter på omkring ca. 4–6 cm, me kan være større, og vanligvis en dybde på ca. 0,5–1 cm, enkelte ganger kan de være enda større. Skålgropene er som regel hugget inn på bergflater eller på løse steiner. Oftest kan skålgroper bare identifiseres dersom det er flere av dem på samme felt, eller dersom den eller de opptrer på samme flate som annen bergkunst.Skålgroper kan opptre alene uten andre helleristninger, gjerne i utmark og særskilt i stølsområder i fjellet, det vil si det hvor buskapen samles og melkes. Skålgropene kan også opptre med andre motiver i helleristninger.
Funksjon
Skålgropenes funksjon er ukjent eller usikre, men det er antatt at de sannsynligvis knyttes til ofringer eller andre ritualer, og at de representerer kvinnekjønnet. Annen forklaring er at de var stedsmarkeringer, astronomiske kart, minnemarkeringer eller brukt for framstille særskilte lyder og klanger. De dateres helst til bronsealderen, men de eldste kan være så gamle som fra slutten av yngre steinalder, og det er også ting som tyder på at de kan ha blitt hugget et stykke opp i eldre jernalder.
Innen svensk folkeminne finnes begrepet älvkvarnar, alvemøller, men skålgroper er et vitenskapelig, arkeologisk begrep som først ble til på 1900-tallet. Skålgropsteiner kan derfor også kalles offersteiner eller gravsteiner. Fra landskapet Mälaren er det kjent at man pleide å ofre i alvmøller for å kurere sykdommer som man trodde var forårsaket av alver, og da hovedsakelig älvblåst, det vil si elveblest. Det ble laget små dukker av blant annet hår, negler og klesdeler fra den syke. Disse dukkene ble ofret på en stein med skålgroper i tre påfølgende torsdagskvelder. I forbindelse med dette ble også skålgropene smurt med smult, talg eller smør. Knappenåler og mynter kan også tilbys i skålgropene.
Skålgroper i Norge
I Norge er skålgropene som regel knyttet til helleristninger av den sørskandinaviske typen (jordbruksristninger). De forekommer imidlertid ofte også på steiner og svaberg uten selskap av andre figurer og kan derfor være såvel eldre som yngre enn andre helleristninger.
Foreningen Norges døvblinde
Foreningen Norges døvblinde (forkortet FNDB), er en interesse- og serviceorganisasjon av og for døvblinde og syns- og hørselshemmede i Norge. Organisasjonen skiller seg fra Norges Blindeforbund og Norges Døveforbund ved at den er tilrettelagt for personer med kombinasjonshemminger innen syn og hørsel.
Skålgroper
Skålgroper i Norge
De nordnorske skålgropsteinene er helt udatert og kan kanskje stamme fra en senere tid enn den øvrige bergkunsten.
Skålgroper på De britiske øyer
I England finnes i alt 1360 kjente skålgroplokaliteter, i Irland 850 og i Skottland 2220. Det dreier seg om ca 50.000 skålgroper (cups) hvorav 7.500 er omgitt av ringer. Dekorasjonene forekommer også som petroglyffisk element på menhirer (stående steiner), steinblokker og megalitter, men også på steiner i de irske ganggraver i Knowth og Newgrange eller de av Clava-type i Skottland, og i enkelte souterrain.
Foreningen Norges døvblinde
Foreningen ble stiftet 13. oktober i 1957, etter at prest og dikter Ragnvald Hammer etablerte et årlig stevne for døvblinde. Stevnet gav grunnlaget for at de døvblinde kunne samles også med egen interesseorganisasjon. Fra 2009 ble Foreldreforeningen for døvblinde innlemmet i foreningen, og medlemmene omfatter nå alle grupper døvblinde, og syns- og hørselshemmede, både de som er født med en kombinert syns- og hørselshemming og de som har fått det senere i livet.
Kjønnsnøytralt pronomen
Kjønnsnøytralt pronomen er en del av kjønnsnøytralt språk, og brukes når en person som omtales ikke er definert med kjønn eller når det ikke er ønskelig å definere det. Bruken av kjønnsbestemte og -nøytrale pronomen og andre ordklasser varierer mellom ulike språk. I moderne norsk bruker noen hen som en nøytral variant av han og hun etter mønster fra svensk, mens finsk, samisk, muntlig kinesisk og flere andre språk ikke skiller på kjønn i det hele tatt i denne typen personlig pronomen.
Språkrådet vedtok i 2022 å ta inn hen i Bokmåls- og Nynorskordboka «for å vise til en person når kjønn er ukjent, uvesentlig eller holdes skjult».
På norsk
Norsk har fra før av flere etablerte kjønnsnøytrale pronomen, blant annet «vedkommende» for entallsbruk, og «man», «en» eller «den».
Nyord
De fleste kjønnsnøytrale pronomene som er foreslått, baserer seg på de eksisterende pronomene «han» og «hun» ved at man beholder konsonantene h og n og erstatter vokalene a og u med en annen vokal, for eksempel hen, hin, hyn eller høn. Et annet forslag er å bruke både a og u, som gir haun. Avhengig av hvordan disse pronomene er foreslått brukt, vil de ha forskjellige implikasjoner for bruk. Ifølge Språkrådet er hen anbefalt brukt, noe som også gjennspeiler de svenske og finske kjønnsnøytrale pronomenene hen og hän., og i Det Norske Akademis ordbok er kun hen oppført som kjønnsnøytralt pronomen.
Et tredje bruksområde for et kjønnsnøytralt pronomen er for å beskrive Gud: i de monoteistiske religionene brukes vanligvis det maskuline pronomenet «han» for å referere til Gud, men det er ikke gitt at dette er det mest dekkende.
Engelsk
På engelsk er de kjønnsnøytrale ordene they, them og themself generelt godtatt for bruk som kjønnsnøytrale pronomen, og they ble kåret til årets ord i ordboken Merriam-Webster i 2019. Andre pronomen omfatter blant annet zie, sie, ey, ve, tey og e.
Parabolantenne
Parabolantenne er en type antenne for mottak av høyfrekvens radiosignaler (mikrobølger) fra direktestrålende sendere.
Kjønnsnøytralt pronomen
Kinesisk
I (standard) kinesisk talespråk har ordene for han og hun samme uttale, tā, og er således kjønnsnøytralt. I skriftlig kinesisk benyttes imidlertid forskjellig tegn for han og hun (han 他 og hun 她).
Parabolantenne
Navnet kommer av at tverrsnittet av antennens reflektor er parabelformet (med parabelens åpning mot senderen) og dermed gjør det mulig å fokusere parallelt innkommende stråler mot ett punkt der antennens mikrobølgehode er plassert. Vi utnytter også en annen av parabolens spesielle egenskaper; at alle innkommende parallelle stråler reiser like lang vei til fokuspunktet og dermed vil være i fase med hverandre. Dermed oppnås en forsterkning av signalet.
Kjønnsnøytralt pronomen
Esperanto
Esperanto har intet universalt akseptert kjønnsnøytralt pronomen, men det er flere foreslåtte. Zamenhof foreslo å bruke ĝi (den). Nok et forslag er nyordet ŝli, som på en måte skulle kombinere ŝi (hun) og li (han),.
Parabolantenne
Parabolantenner brukes i det meste av satellittbasert kommunikasjon og distribusjon, det gjelder både overvåking, punkt-til-punkt-kommunikasjon og kringkasting. Antennen må da plasseres innenfor satellittens dekningsområde og rettes mest mulig direkte mot satellitten. For kringkastingsformål brukes geostasjonære satellitter som går i bane over ekvator ganske rett sør for oss (bare noen grader til øst eller vest).
Slike antenner brukes også i telekommunikasjon i såkalte punkt-til-punkt radiolinjesystemer selv om reflektoren her vanligvis er skjult bak et deksel så den ikke ser parabolformet ut.
Kjønnsnøytralt pronomen
Fransk
På fransk har det nøytralet pronomenet iel (en sammentrekning av il og elle, også skrevet ielle) og flertallsformen iels (eller ielles) vokst fram de siste årene, og i oktober 2021 ble ordet innlemnet i nettversjonen av ordbokverket Le Robert for første gang. Avgjørelsen ble møtt av massiv kritikk, inkludert fra den franske utdanningsministeren Jean-Michel Blanquer, som påsto at inkluderende skriving «ikke er fremtiden til det franske språket». Ordboken kom i ettertid med en uttalelse hvor de begrunnet tilføyningen med objektive, statistiske analyser som viser et økende omfang i bruken av ordet den siste tiden.
Fylkesvei 4374
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 159.
Armert krysser
En armert krysser er en noe mindre utgave av krysseren, utviklet i den siste halvdelen av 1800-tallet, og som ikke er så godt beskyttet med panser som bare hadde et panserdekk i forhold til noe større panserkrysseren. Hovedforsvaret for den armerte krysseren lå i et antall rom kalt kullbriketter, normalt brukt for lagring av kull. Ideen var at disse rommene, plassert ytterst mot panserhuden, skulle fungere som ekstra beskyttelse mot prosjektiler; effekten av disse rommene viste seg å være god, som bevist under flere sjøslag.
Den armerte krysseren er ansett som forgjengeren for den lette krysseren og deretter den tunge krysseren i det tjuende århundret.
Den armerte krysseren
I begynnelsen besto de første krysserne av to uensartede definisjoner: kryssere med mastrigg, som oftest nedstammet fra de eldre skipstypene slupp, korvett og fregatt, som hadde blitt seilførende farkoster med dampdrift i tillegg, og kryssere uten masterigg: havgående farkoster uten seil som deretter la grunnlaget for det nye begrepet «krysser», ettersom hovedoppgaven ofte var selvstendige enkeltoppdrag (fra engelsk: cruise). De ulike marineflåtene, i særdeleshet den britiske Royal Navy, gikk over fra seil til kull i tråd med utviklingen innenfor den verdensomspennende dampskipstrafikken som sakte etablerte et stort antall kullstasjoner for bunkring av verdifullt kull. Allerede i 1890-årene hadde man tre forskjellige klasser kryssere; de største panserkrysserne, de mellomstore armerte krysserne og de mindre ubeskyttede krysserne som normalt var beregnet på oppdrag i kolonier fremfor i stående flåtestyrker.
Den typiske armerte krysseren, som hadde blitt en vanlig skipstype fra ca. 1880, hadde et deplasement på mellom 2500 og 7000 tonn og var bevæpnet med opptil et dusin kanoner på mellom 100 og 152 mm i kaliber oppstilt i mindre pansertårn eller affutasje med dreieskive montert på dekket og et panserskjold. Krysseren var i stand til å komme opp i hastigheter på 18 til 23 knop ved århundreskiftet.
Elswick Cruisers
Den første armerte krysseren var den banebrytende chilenske krysseren «Esmeralda» på 3000 tonn, designet av skipskonstruktør George Rendel og deretter produsert av et skipsverft på Elswick i Storbritannia i årene mellom 1881 og 1883. Ved sjøsettingen ble konstruksjonen kjent som utgangspunktet for de såkalte Elswick Cruisers. «Esmeralda»s konstruksjon var basert på korvetter av Comus-klassen konstruerte av skipskonstruktøren Nathaniel Barnaby for Royal Navy, bygd i stål i årene 1876 til 1879. Denne klassen hadde fått et indre panserdekk for beskyttelse av maskineri og annet vitale systemer,. «Esmeralda» som den første av de oppsiktsvekkende Elswick Cruisers, og representerte flere nyheter innenfor beskyttelsestiltak mot fiendtlige ild i tillegg til panserdekket som for første gang var lagt i hele skipets lengde istedenfor delvis som i de nevnte korvettene av Comus-klassen. Skroget ble delt inn i en rekke vanntette skott, og langs skipssidene ble et lag med kork satt inn. Tanken var at korktreet skulle svelle opp dersom skipsskroget ble penetrert, og dermed stoppe lekkasjer.
Suksessen med «Esmeralda» førte til at skipsbyggeriet Armstrong på verdensbasis solgte et antall Elswick Cruisers til flere land, deriblant Italia, Japan, Kina, Argentina, Østerrike-Ungarn og USA i løpet av årene 1880-1890. Den britiske marineflåten foretrukket deres egne versjoner av den armerte krysseren, med større deplasement og tyngre bestykning betegnet som «first class protected cruisers» konstruert av skipskonstruktør William White på mellom 7700 og 11 000 tonn, og lettere bevæpnede «second class cruisers» eller «third class cruisers» på mellom 1600 og 5500 tonn.
De norske armerte kryssere
Men disse kanonbåtene, som egentlig var en mellomting mellom en krysser og en kanonbåt med forholdsvis 64 og 68 meter i lengde, ble ikke noen stor suksess. Artilleriet var svakt og farten ble for liten i sammenligning med panserskipene som ble bygd bare noen år senere. Panserskipene kunne ikke ha noen nytte av «Viking» og «Frithjof» for oppklaringsoppdrag når disse hadde for svakt maskineri i forhold til deplasementet. Panserskipene var minst to knop raskere, og ved press på driftsmaskineriet var de i stand til å nå en hastighet på minst 20 knop. De norske «kryssere» maktet ikke mer enn 15 knop.
De franske armerte kryssere
Det var først i 1891 at den første armerte krysseren uten masterigg ble levert, uten at ombygging var nødvendig lenge etter de andre marineflåtene hadde gått over til kun kullfyring fremfor seilføring. «Davout» som den første masteløse krysseren hadde det samme karakteristiske utseendet som normen på de franske krigsskipene i sin samtid, spesielt vedderstevnen og høyt fribord samt innsvingende skipssider kalt «tumblehome».
I tiden fram mot den første verdenskrigen, hadde den armerte krysseren forstørret seg med en lengde på 133 til 137 meter og et deplasement på 6000 til 8000 tonn, samt et litt spesielt utseende som gjorde dem meget lett gjenkjennelige. «Jurien de la Gravière» som hadde blitt levert i 1903, var den største, med fire skorsteiner delt i to og to med tumblehome-skrog og minst seks «sponsoner»; dette var kanoner i pansrede tårn som stakk ut fra skipssiden, med en kanon i hvert. I tillegg hadde «Jurien de la Gravière» to kanoner med panserskjold foran, akter og i bredsiden.
Armerte kryssere i British Royal Navy
Den britiske marinen, som hadde blitt klar over de franske marineteoretikernes ideer om en krysserkrigføring mot handelsskipene for å lamslå den økonomiske virksomheten som Storbritannia hadde gjort seg avhengige av, skulle deretter satse meget sterkt på krysseren. Krysserene ble oppdelt i tre ulike klasser etter Royal Navys egne design. Oppdrag i koloniene, beskyttelse av handelsskip, rekognosering og aktiv bekjempelse av fiendtlige farkoster på åpent hav i enkelt-oppdrag var deretter overlatt til den armerte krysseren.
Tung bestykning og sterk beskyttelse var ikke prioritert så meget som sjøegenskaper for langvarige oppdrag til sjøs, ettersom den britiske marinen måtte ha skipene lengre ute til sjøs enn det som var ansett for å være normalt. Skipskonstruktøren White la grunnlaget for first class protected cruisers med HMS «Blake» i 1892. Med 9100 tonn og en lengde på ca. 120 m var hun den første av 21 armerte kryssere på mellom 7700 og 14 000 tonn. De største var Powerful-klassen på to skip som kostet dobbelt så mye som en «vanlig» britisk armert krysser. Disse hadde en lengde på 163 meter og var 3000 tonn tyngre enn Diadem-klassen på 8 skip som var sjøsatt i årene mellom 1898 og 1903. To pansertårn var plassert for og akter med én 9,2-inch kanon hver. Den britiske marinen utviklet deretter meget store panserkryssere basert på Powerful- og Diadem-klassen fra 1898 til 1909 ved å sette på ekstra vannlinjepanser.
Et sentralt krav for den armerte krysseren under slike omstendigheter var høy hastighet: opptil 20 knop ved innføring av nyere og sterkere dampdriftsmaskineri. Kjeler med vannrør hadde blitt tatt i bruk av de fleste krigsskip på slutten av 1800-tallet, men det var mulig å heve temperaturen på dampen til mer enn vannets kokepunkt for bedre utnyttelse av spillvarmen. Ekstra sterk oppvarming ved bruk av forskjellige metoder førte til meget stor belastning på kjelene og slitasjeproblemer. «Barham» og «Bellona» levert til Royal Navy i 1890, hadde fått maskineri med normal ytelse på 3600 hestekrefter som kunne presses for høyere fart på opptil 60% av det normale. De britiske armerte krysserne som et resultat hadde fått store problemer med nedbrutte og slitte maskiner.
Kravet om sterkere dampdriftsmaskiner med større prestasjoner førte til bedre kvalitet på nyere maskiner for krigsskipene, som deretter tålte betydelige mer enn tidligere, men allikevel klarte ikke den armerte krysseren å komme opp i høyere hastighet enn 22-23 knop. Dette ble først overgått i årene mot 1910 med innføringen av dampturbinen som drivkraft. En ny generasjon krigsskip med bedre pansring i mindre tykkelse hadde kommet med HMS «Bristol» som den første av den nye skipstypen lette kryssere i 1910. Begrepet armerte kryssere hadde deretter blitt en definisjon på eldre kryssere med compound- og trippelekspansjonsmaskin.
De russiske armerte kryssere
Den russiske marineflåten hadde i 1860-årene vært tvunget til å ha et sterkt kystforsvar for beskyttelse av deres flåtebaser og infrastruktur på østersjøkysten, som under Krimkrigen 1854-1856 var sterkt truet av de britisk-franske marinestyrkene. Russland anså Storbritannia som en naturlig rival de kunne komme i krig med ved et senere tidspunkt, og deretter hadde vært meget opptatt med å gjenreise marineflåten bak beskyttelsen av kystforsvaret i flere tiår.
Den første armerte krysseren var «Vitiaz» levert fra et russisk skipsverft i 1886 som bare hadde et lite panserdekk lagt over maskineriet fremfor langs hele lengden på skipet. Tilsammen ble om lag 17 armerte kryssere bygget og levert til den russiske marinen, deriblant den berømte «Aurora», fra Pallada-klassen på tre skip som avfyrte det første skuddet under den russiske oktoberrevolusjonen, november 1917.
«Aurora», som fremdeles er bevart i våre dager, var et typisk eksempel på en armert krysser på rundt 6700 tonn med en lengde på 127 m og bestykning på 8 stk 6-tommers kanoner samt 24 mindre 11-punds kanoner. Andre samtidige armerte kryssere som hadde blitt levert i årene 1900 til 1907, deles i to klasser – den største med mellom 6000 og 6800 tonn og den minste med mellom 3000 og 3200 tonn. «Askold» i 1901 på ca. 6000 tonn, hadde et noe spesielt utseende med fem høye og tynne skorsteiner, men ble ansett som den raskeste armerte krysseren, med en hastighet på 23,8 knop.
De amerikanske armerte kryssere
USA hadde lenge etter den amerikanske borgerkrigen satset lite på den amerikanske marinen, som fram til 1883 hadde sett meget få leveranser av nyere krigsskip av eldre teknologi. «The New Navy» fra året 1883 fram mot århundreskiftet var et massivt flåteprogram med et stort antall nye slagskip, monitorer og kryssere, mesteparten var konstruert og sjøsatt i løpet av femten år mellom 1890 og 1905.
Amerikanerne ønsket seg i begynnelsen en havgående flåtestyrke for patruljeoppdrag og beskyttelse av egne handelsskip som deretter skulle være i stand til å ta opp kamp med fiendtlige sjøstyrker. Et meget stort antall kryssere av ulike typer var tatt i bruk før slagskipene kom til, blant annet armerte kryssere som ble innført med «Newark». To Elswick cruisers ble bygget av amerikanske skipsverft på basis av designen fra Elswick i 1887-1890. Den ene av disse, «Baltimore» på 5000 tonn, var ansett som den beste krysseren i begynnelsen av 1890-årene.
Om lagt 21-22 armerte kryssere med fullstendig panserdekk ble levert i årene mellom 1890 og 1904, hvorav den største var Columbia-klassen på to skip på 8000 tonn, med en lengde på 126 meter, dobbelt så stort som de minste armerte kryssere som Montgomery-klassen på bare 2200 tonn og et lite effektiv panserdekk. Én armert krysser er fremdeles bevart i våre dager, USS «Olympia» som var flaggskipet for den amerikanske flotiljen som vant Sjøslaget på Manila-bukten på Filippinene den 1. mai 1898. «Olympia» er det eneste krigsskipet fra den spansk-amerikanske krigen i året 1898 som har blitt omgjort til et museumskip.
Dampturbinens entré
Dampturbinen i begynnelsen var beregnet på høy hastighet, og det tok tid å utvikle girsystemer tilpasset den nye oppfinnelsen. De første militære fartøyene som ble levert med dampturbiner som drivkraft var jagere og mindre torpedofartøyer som ikke trengte kompliserte girsystemer for deres oppdrag som hurtiggående farkoster. Først senere hadde man ikke bare klart å utvikle girsystemer for bruk i all slags hastighet, men også utviklet girsystemer for benyttelse i mye større skip. Trippel-ekspansjonsmaskinen ble i årene mellom 1905 og 1910 stort sett erstattet av turbiner.
De overlevende armerte kryssere
Noen få armerte kryssere hadde overlevd og deretter blitt bevart som museumskip i flere land:
Książ
Książ (tysk Fürstenstein) er et slott som befinner seg innenfor grensene til byen Wałbrzych. Det er det tredje største slottet i Polen etter Den tyske ordens slott i Malbork og Slottet på Wawel. En liten del av palasskomplekset er tilgjengelig for turister, blant annet Piast-borgen i den sentrale delen av slottet.
Historie
Slottet ble bygd av Bolko I, hertug av Świdnica og Jawor mellom 1288 og 1292, etter at den opprinnelige borgen ble ødelagt i 1263 av Ottokar II av Böhmen. I 1392 gikk slottet over til den tsjekkiske kronen, og kom mellom 1491 og 1497 under Vladislav II av Böhmen og Ungarn.
I 1509 ble slottet overgitt som len til familien Hoberg (Hochberg). I 1605 kjøpte familien slottet og overtok det. Det ble ombygd i årene 1705–1732 av Konrad Ernst Maximilian von Hochberg i barokkstil og i 1908–1923 av Hans Heinrich XV Hochberg von Pless. 1920-tallet betydde nedgangstider for slottet på grunn av finansproblemene til Hochberg-familien. Det ble konfiskert av de tyske nazistene i 1941, og ytterligere ødelagt av Organisation Todt under andre verdenskrig og Den røde armé etter krigen. Renovasjonen begynte for fullt på 1970-tallet.
Vaniljestang
Etter at vanillin ble vanlig handelsvare i form av vaniljesukker, er ekte vanilje blitt mindre etterspurt og brukt unntatt til mer eksklusive varianter.
Joachim Førsund
Joachim Førsund (født 1971 i Tønsberg) er en norsk journalist og forfatter.
Öckerö
Öckerö er et tettsted i Västra Götalands län i landskapet Bohuslän i Sverige. Det ligger på øya Öckerö og er Öckerö kommunes administrasjonssenter. I 2010 hadde tettstedet 3 488 innbyggere.
Joachim Førsund
Han var i perioden 1994–2000 fast tilknyttet Dagbladet som kultur- og featurejournalist. Han har siden 2000 arbeidet som frilansjournalist, med særlig tilknytning til Dagens Næringsliv.
Severstal Tsjerepovets
Severstal Tsjerepovets er et profesjonelt ishockeylag fra Tsjerepovets, Vologda oblast i Russland. De spiller i Kontinental Hockey League.
Laget ble grunnlagt i 1956 under navnet Stroitel Tsjerepovets. Navnet ble endret til Metallurg Tsjerepovets i 1959 og fikk sitt nåværende navn i 1994, etter stålselskapet Severstal, som sponser klubben.
Nutbush City Limits (album)
Nutbush City Limits er det 18. studioalbumet til Ike & Tina Turner som ble gitt ut i 1973. Albumet kom på 4.-plass i Østerrike, 21.-plass i Tyskland, 33.-plass i Italia og R&B-lista og 163.-plass på Pop-lista. Albumet ble spilt inn i Bolic Sound i Inglewood i California fra juli til september 1973.
Sporliste
Side 1:
Side 2:
Keramikk
Ordet keramikk har flere overlappende betydninger, avhengig av om det benyttes innen materialvitenskap, kunst eller arkeologi. Innenfor materialvitenskap er betegnelsen generell og kan omfatte alle keramiske materialer, keramisk vitenskap eller ingeniørvitenskap, samt keramisk industri. Den andre betydningen handler om keramikk som gjenstander laget av leire (eng. pottery), enten som kunstverk eller som bruksgjenstander, produsert i fortid eller nåtid. Her settes det et skille, for oftest blir konstruksjons- eller industrielle keramikkprodukter holdt utenfor denne delen.
Viktig å merke seg er at på engelsk har ordene ceramics og pottery ulik betydning. Ceramics brukes blant annet som en generell betegnelse, mens pottery vanligvis brukes for å beskrive keramiske produkter laget av leire. På norsk finnes intet synonym for ordet pottery, og termen keramikk omfatter da både keramikk generelt, og keramikk av leire.
Ordet keramikk kommer fra det greske ordet keramos, som oftest oversettes med «brente ting». Kerameikos er navnet på en bydel i Athen, som i antikken var hovedsete for keramikkproduksjonen i byen.
Generelt
Det er ikke noe som tyder på at keramikkproduksjon utviklet seg på ett sted; den må ha oppstått og utviklet seg i ulike geografiske områder. Forklaringen kan ligge i en kombinasjon av påvirkningsfaktorer innenfor eksperimentering og opparbeiding av erfaring og kunnskap. Dette fordi noen av de tidligste funn av keramikk er oppbevaringsgjenstander som etterligner oppbevaringsgjenstander produsert av andre materialer, eller som er dekorert med mønster som etterligner andre materialer, for eksempel stråmønster fra en vevd kurv på keramikk. Det er trolig mange sammenfallende årsaker til at keramikk oppsto, som konsekvens av eksperimentering og opparbeidelse av kunnskap og praktisk erfaring. I før-keramisk neolitikum er det funnet lagringskar som er brent på stedet, og det er ikke usannsynlig at dette kan være en forløper til senere bærbare kar.
Keramikk ble også tidlig brukt i arkitektur. I Nærøsten er det bevis for denne bruken fra ca. 7500 f.Kr. Leiren ble da blandet med kornavfall eller strå og formet til teglstein til husbygging, eller brukt som murpuss og mørtel.
I dag benyttes mange andre materialtyper til å lage oppbevaringsgjenstander, og plast er vel den absolutt mest vanlige typen. Men gjenstander av keramikk brukes også i dag, for eksempel tegl- og murstein, fliser, avløpsrør, glass og glasur, ildfast murstein og fliser, smeltedigler, til isolasjon, tennplugger, og enkelte typer eldre sikringer, halv- og superledere og som slipemiddel.
Keramikk benyttes for eksempel ved oljeutslipp til innhengning av oljen slik at den kan ledes bort fra skip, havner eller oljeplattformer for destruksjon. Keramikk benyttes også av NASA som varmebeskyttelse både for romfarere og for romfergenes aluminiumsramme, som må tåle varme på opptil 1600 °C når fergen returnerer til jordens atmosfære.
I Norge
De tidligste kjente funn av norsk keramikk (av leire) er fra yngre steinalder. Det er gjort noen funn av skår som kan være fra eldre steinalder, men dette har ikke blitt bekreftet. Det er gjort funn av keramikk både på boplasser og i graver, og noe sjeldnere i depoter. Keramikktypene vi kjenner til fra steinalderen i Norge er for eksempel: kam-, traktbeger-, klokkebeger-, og Kjelmøy-keramikk. Det var ikke uvanlig at leiren ble blandet ut, altså magret, med for eksempel knust stein eller organisk materiale. Leiren kunne til og med bli blandet med asbest, og asbestkeramikk kjenner vi til fra bronsealder.
Det ble også produsert keramikk i Norge både i bronsealder og jernalder. En spesiell norsk type leirkar er bulevaser. De utmerker seg ved å ha tynne vegger og teknisk høy kvalitet. I merovingertiden stopper produksjonen av blant annet spannformede leirkar. Det er få funn av keramikk fra vikingtiden, og gjenstandene er som regel importert. Mye er funnet rundt handelsplasser, for eksempel i Kaupang. Keramikken som er funnet ved Kaupang dateres fra sent åttende til sent niende århundre e.Kr.
Typer (etter bruksområde)
Keramiske produkter er vanligvis inndelt i fire hovedtyper:
Klassifikasjon av teknologisk keramikk
Teknisk keramikk kan også klassifiseres inn i tre unike materialkategorier: Fordi hver av disse er krystallinsk kan det utvikles unike keramiske material egenskaper.
Leire og tilleggstoffer
Det er mange ulike typer leire, og leirens egenskaper, i tillegg til hvilke tilleggsstoffer som blandes inn i leiren, er ofte knyttet til hvilke keramikkprodukter som skal fremstilles. For eksempel blandes kaolinitt i leire som brukes til å lage porselen. En annen årsak til å blande ut leiren med andre materialer er å øke holdbarhet og levetid, for eksempel for kokekar som må tåle gjentatt oppvarming og avkjøling, altså termisk sjokkmotstand. Tilleggstoffer til leire kan være: skjell, kalkstein, kvarts (eller andre mineraler), asbest, metaller, plantematerialer eller andre organiske eller uorganiske materialer. Historisk er det bare fantasien og mulighetene som har satt noen grenser for hva som kan blandes inn i leirematerialet.
Formingsmetoder
Forming av keramikk kan gjøres for hånd, med dreieskive eller ved formpressing/støping.
Dekorasjon
Keramikk kan dekoreres på mange ulike måter, og det det er mulig å dekorere både før og etter brenning. De vanligste dekorasjonsformene er: maling, gravering og stempeltrykking, eller glasering.