cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dronte
Eksemplarer fra 1600-tallet
De eneste eksisterende eksemplarene som ble tatt til Europa på 1600-tallet er et tørket hode og fot i Oxford University Museum of Natural History, en fot i British Museum men nå tapt, en hodeskalle i Zoologisk Museum i København og en overkjeve ved Nasjonalmuseet i Praha. De to sistnevnte ble gjenfunnet og identifisert som dronter på midten av 1800-tallet. Flere utstoppede dronter er nevnt i eldre inventarlister fra forskjellige museer, men ingen av disse ser ut til å ha overlevd. I tillegg til disse restene er det en tørket fot beskrevet i 1605 av den nederlandske botanikeren Carolus Clusius. Dens proveniens er uklar, og foten er i dag tapt, men den kan ha blitt samlet under reisen med Van Neck.
De eneste eksisterende bløtvevsprøvene er hodet funnet i Oxford (prøve OUM 11605) og foten som tilhører den siste kjente utstoppede dronten, først nevnt som en del av Tradescant-samlingen i 1656 og flyttet til Ashmolean Museum i 1659. Det har blitt antydet at dette kan være restene av dronen sett av Hamon L'Estrange i London, av fuglen sendt til Europa av Emanuel Altham eller en donasjon av Thomas Herbert. Siden prøven ikke viser tegn til å ha blitt utstoppet, kan den i stedet ha blitt bevart som et flådd studieobjekt. Under en studie gjort i 2018 viste røntgenbilder av Oxford-hodeskallen at den inneholdt blyhagl, som ble brukt på 1600-tallet ved jakt på fugler. Det indikerer at denne individet ble skutt før den ble fraktet til Storbritannia eller en tid etter at den ankom. Omstendighetene rundt dødsfallet er ukjente, og skuddet må undersøkes for å fastslå hvor blyet kom fra. Enkelte kilder hevder at Ashmolean-museet brente den utstoppede dronen rundt 1755 da den var for nedslitt og ikke gikk an å berge, og at bare hodet og bena ble reddet. Men at museet bevisst ødela eksemplaret regnes i dag som en myte. I stedet antas det at den ble flyttet fra utstillingen for vedlikehold og at delene som fortsatt var i bedre stand ble bevart. Disse gjenværende myke delene har siden forfalt enda mer. Hodet ble dissekert av Strickland og Melville, da de løsnet huden fra hodeskallen i to halvdeler. Foten er i skjelettilstand, med bare rester av hud og sener. Svært få fjær er igjen på hodet. Eksemplaret antas å være fra en hunn, siden foten er 11 % mindre og mer spinkel enn den i London, men ser ut til å være fullvoksen. Dette eksemplaret ble utstilt på Oxford Museum fra minst 1860-tallet til 1998, hvoretter det ble oppbevart for beskyttelse. Avstøpninger av hodet finnes i dag på flere museer rundt om i verden. Den tørkede tarsen som ble funnet i London, først nevnt i 1665, ble flyttet til British Museum på 1700-tallet og stilt ut sammen med Saverys maleri Edwards's Dodo frem til 1840-tallet, da den også ble dissekert av Strickland og Melville. Tarsen var ikke i stående stilling, noe som indikerer at den en gang ble fjernet fra en nylig drept drone, og ikke fra en utstoppet fugl. I 1896 hevdes det at tarsen mangler skjell etc. og sannsynligvis har eksistert når bare beinet er tilstede, men dette er uklart da eksemplaret i dag er forsvunnet.
Den fremre delen av en hodeskalle (eksemplar NMP P6V-004389) i Nasjonalmuseet i Praha ble gjenfunnet i 1850 blant restene fra det Böhmiske museet. Andre deler som skulle ha tilhørt samme fugl er oppført i litteraturen, men ingen andre deler er kjent i dag. En del av en høyre tars funnet i samlingen anses i dag for å være fra en solitærfugl. Dette eksemplaret kan være det som er igjen av de utstoppede dronene som sies å ha vært i keiser Rudolf IIs menasjeri, muligens den utstoppede fuglen som Hoefnagel og Savery skal ha malt.
Subfossile eksemplarer
Den første subfossilet av dronte ble oppdaget i 1860 av Philip Burnard Ayres. Inntil da var de eneste kjente restene av dronen de fire ufullstendige eksemplarene fra 1600-tallet, beskrevet ovenfor. Subfossilet ble sendt til Richard Owen ved British Museum, men han publiserte aldri noen informasjon om funnet. I 1863 ble Owen bedt av biskop Vincent Ryan fra Mauritius om å informere ham om det ble funnet drontebein på øya. I 1865, etter mer enn 30 år med leting, fant George Clark, rektor i Mahébourg, endelig en stor mengde subfossile drontebein i Mare aux Songes-sumpen på det sørlige Mauritius. Clark beskrev søket sitt i 1866 i en utgave av det ornitologiske tidsskriftet The Ibis. Han sendte ut «kuliene» sine for å vasse gjennom myrlandet for å kjenne etter bein med bare føtter. I utgangspunktet fant de svært få bein, men etter å ha fjernet vegetasjonen som dekket bunnen av de dypeste delene av myrlandet, fant de store mengder fossiler. Så langt er det funnet fossiler av over 300 individer i myrlandet, men svært få hodeskaller og vingebein, trolig fordi overkroppen er vasket bort eller åtseletere har fjernet disse delene når underkroppen ble sittende fast i gjørma. Dette samsvarer med mange fossilfunn av moafugler i våtmarker på New Zealand. De fleste drontefossiler fra Mare aux Songes har en brun til mørkebrun fargetone.
Clarks rapport om funnene hans skapte en ny interesse for arten. Sir Richard Owen og Alfred Newton ønsket begge å være de første til å vitenskapelig beskrive dronens postkraniale anatomi (det vil si alle andre deler av skjelettet enn hodeskallen), og Owen kjøpte en skipslast med drontebein opprinnelig beregnet på Newton, noe som førte til en livslang rivalisering mellom dem. Owen beskrev beina i teksten Memoir on the Dodo, publisert i oktober 1866, men baserte feilaktig rekonstruksjonen sin på Saverys maleri Edwards' Dodo og gjorde fuglen for huk og feit. I 1869 fikk han flere ben og korrigerte fuglens holdning og gjorde den mer oppreist. Newton flyttet i stedet fokuset sitt på solitærfugler. Resterende bein som ikke ble solgt til Owen eller Newton, ble auksjonert bort eller donert til museer. I 1889 fikk Théodor Sauzier i oppdrag å undersøke mulige «historiske suvenirer» på Mauritius og fant enda flere rester av droner i Mare aux Songes, og også av andre utdødde dyrearter.
I 2005, etter hundre år med forsømmelse, ble en del av Mare aux Songes-sumpen gravd ut av et internasjonalt team av forskere (International Dodo Research Project). For å forhindre malaria hadde britene dekket sumpen med hard kjerne under deres styre over Mauritius, som måtte fjernes. Mange levninger ble funnet, inkludert bein av minst 17 dronter i ulike stadier av modenhet (men ingen unger), og flere bein åpenbart fra skjelettet til en enkelt fugl, som har blitt bevart i sin naturlige posisjon. Disse funnene ble offentliggjort i desember 2005 i Naturalis-museet i Leiden. 63 % av fossilene som ble funnet i sumpen tilhørte skilpadder av den utdødde slekten Cylindraspis, og 7,1 % tilhørte dronter, som hadde blitt avsatt i løpet av flere århundrer, for 4000 år siden. Påfølgende utgravninger antydet at dronter og andre dyr ble sittende fast i sumpen, mens de prøvde å nå vann under en lang tørkeperiode for rundt 4200 år siden. Videre trivdes cyanobakterier under forholdene skapt av ekskrementer fra dyr samlet rundt sumpen, som døde av forgiftning, dehydrering og nedtramping. Selv om mange små skjelettbiter ble funnet under de nylige utgravningene av sumpen, ble få funnet i løpet av 1800-tallet, sannsynligvis på grunn av bruken av mindre raffinerte metoder ved innsamling.
Louis Etienne Thirioux, en amatørnaturforsker ved Port Louis, fant også mange dronterester rundt 1900 fra flere steder. De inkluderte det første artikulerte eksemplaret, som er det første subfossile dronteskjelettet funnet utenfor Mare aux Songes, og de eneste restene av et ungt eksemplar, en nå tapt tars. Det tidligere eksemplaret ble funnet i 1904 i en hule nær Le Pouce fjellet, og er det eneste kjente komplette skjelettet av en individuell dronte. Thirioux donerte prøven til Museum Desjardins (nå Natural History Museum Port Louis). Thriouxs arvinger solgte et annet montert sammensatt skjelett (sammensatt av minst to skjeletter, med en hovedsakelig rekonstruert hodeskalle) til Durban Museum of Natural Science i Sør-Afrika i 1918. Sammen representerer disse to skjelettene de mest kjente dronterestene, inkludert beinelementer som tidligere ikke er registrert (som kneskåler og vingebein). Selv om noen samtidige forfattere bemerket viktigheten av Thriouxs eksemplarer, ble de ikke vitenskapelig studert, og ble stort sett glemt før 2011, da de ble oppsøkt av en gruppe forskere. De monterte skjelettene ble laserskannet, hvorfra 3D-modeller ble rekonstruert, som ble grunnlaget for en monografi fra 2016 om osteologien til dronten. I 2006 oppdaget oppdagelsesreisende et komplett skjelett av en dronte i en lavahule på Mauritius. Dette var bare det andre assosierte skjelettet av et enkelt eksemplar som noen gang er funnet, og det eneste i nyere tid.
På verdensbasis har 26 museer betydelige beholdninger av drontemateriale, nesten alle funnet i Mare aux Songes. Natural History Museum, American Museum of Natural History, Cambridge University Museum of Zoology, Senckenberg Museum og andre har nesten komplette skjeletter, satt sammen av de adskilte subfossile restene av flere individer.I 2011 ble en treboks som inneholdt drontebein fra den Edvardiansk tiden gjenoppdaget på Grant Museum ved University College London under forberedelsene til en flytting. De hadde vært lagret sammen med krokodillebein frem til da.
Drontens kulturelle betydning
Dronten dukker jevnlig opp i europeisk skjønnlitteratur, selv fra før den ble utryddet, som et symbol på fjerne land og på grådighet, på grunn av fuglens godt polstrede utseende.
Dronten er med i Lewis Carrolls Alice in Eventyrland fra 1865. Det antas at Carroll, som stammet, identifiserte seg med fuglen fordi fuglens engelske navn, dodo, kom til tankene da Carroll introduserte seg selv som "Do-do-dodgson", hans faktiske etternavn. Carroll og jenta som inspirerte ham til Alice-figuren hadde sett drontene utstilt på Oxford University Museum of Natural History. Bokens popularitet gjorde dronten til et velkjent symbol på utryddelse.
Kroatias geografi
Kroatia er et land i Sørøst-Europa, mellom Adriaterhavet, Bosnia-Hercegovina og Slovenia. Formet som en hestesko grenser landet også til Serbia, Ungarn og Montenegro. Fastlandet er delt inn i to landområder, en smal kystlinje langs Bosnia-Hercegovina, og et større område som strekker seg østover på Balkanhalvøya.
Dronte
Drontens kulturelle betydning
Eksempler på andre litterære verk der dronen dukker opp er blant annet Douglas Adams' roman Dirk Gently's Holistic Detective Agency, hvor dronten og dens utryddelse er en viktig drivkraft i boken. Den svenske forfatteren Harriet Löwenhjelm skriver om dronen i diktet sitt «Jakt på fågel». I Mummipappas memoarer av Tove Jansson er det en skikkelse ved navn Dronten Edward som ligner en dronte, og i Jasper Ffordes bokserie om Torsdag Neste har hovedpersonen en klonet drone som kjæledyr.
Kroatias geografi
Terrenget er variert og inneholder blant annet sletter, innsjøer, bølgende åser på fastlandet i nord og nordøst (Det sentrale Kroatia og Slavonia, i tillegg deler av Den pannoniske slette). I Lika og Gorski kotar, samt De dinariske Alper finner man tett skogkledte fjellområder. Kysten langs Adriaterhavet er kupert fra halvøya Istria i nord, langs den nordlige kysten og sørover langs Dalmatia.
Dronte
Drontens kulturelle betydning
Poeten Hilaire Belloc skrev følgende dikt som ble utgitt i 1896 i hans The Bad Child's Book of Beasts:
Kroatias geografi
Landet er kjent for de mange nasjonalparkene det har.
Klima
De vestlige områdene av Balkan er et eksempel på at klimaet kan være svært skiftende innenfor samme området, og værforholdene kan endre seg mye på et kort stykke fra kysten til nærmeste fjelltopp, eller fra dal til dal. De dinariske alper går langs kysten av Adriaterhavet og nordover langs grensen mellom Kroatia og Bosnia-Hercegovina. Lavtrykk i Middelhavet pøser mild og fuktig luft inn mot denne fjellkjeden om vinteren, og vestsiden er et av de våteste områdene i Europa. Enkelte steder langs vestsiden av De dinariske alper kan få 4 000 mm nedbør i løpet av et år. Dubrovnik på kysten av Kroatia har en nedbørsnormal på 1 298 mm i året, mens de indre områdene har i underkant av 1 000 mm. Området har riktignok flere perioder med finvær innimellom enn det for eksempel Vestlandet i Norge har. Den kalde boravinden kan derimot gi en god del vind i området. Det begynner å bli varmere på kysten om våren, men det blir ikke særlig tørrere før i juni. Midtsommers er det stort sett bare sol, og de indre områdene kan få svært høye temperaturer. En lett nordlig bris (kalt maestro) kjøler ned kystområdene. Det er tordenvær omtrent en gang i uka fram til oktober, da regnet begynner å ta seg kraftig opp igjen.
De lavereliggende områdene i nord har et klima som er mer likt Sentral-Europa. Nedbørsmengdene minker mot øst, og vinteren er skyet, selv i de tørreste områdene. Vind fra sør kan strømme nordover, og fønvind kan gi temperaturer over 10ºC, eller kald luft (kalt košavavind) fra Karpatene kan strømme sørover. Fjellene i vest beskytter disse områdene fra den kjøligere havluften, så temperaturene om sommeren kan bli svært høye.
Dronte
Drontens kulturelle betydning
Dronten brukes også som et symbol for organisasjoner som jobber for å beskytte truede arter, slik som Durrell Wildlife Conservation Trust og Durrell Wildlife Park. Hvert år deler Center for Biological Diversity ut en gummidronte, The Rubber Dodo Award, til den som "har gjort mest for å ødelegge dyreliv, arter og biologisk mangfold". I 2011 fikk edderkoppen Nephilengys dodo, som bor i de samme skogene som dronten gjorde, sitt artsnavn for å øke bevisstheten om behovet for å beskytte Mauritius' dyreliv og natur. To arter av maur har også blitt oppkalt etter dronen: Pseudolasius dodo i 1946 og Pheidole dodo i 2013. I 1991 fikk en art fra ordenen gråpurker og tang kjent fra et korallrev utenfor Réunion navnet Hansenium dodo. Navnet dronte har også blitt brukt i vitenskapelige sammenhenger basert på dens manglende evne til å fly. Et gen i et kromosom av fruktfluer, nødvendig for deres evne til å fly, er kalt "dodo".
Kroatias geografi
Øyer
Det er tilsammen 1 246 øyer, holmer og skjær i Kroatia. 47 av øyene er bebodde (med til sammen 121 606 innbyggere etter folketellingen i 2001). Det er 651 ikke-bebodde øyer og 467 holmer og skjær. De største øyene i Kroatia er Krk (410 km²), Cres (404 km²), Brač (396 km²), Hvar (298 km²), Pag (287 km²) og Korčula (273 km²)
Elver
De lengste elvene i landet er Sava, som renner 562 km gjennom Kroatia (total lengde er 947 km), Drava 505 km (total lengde 707 km), Mura 438 km, Kupa 296 km og Donau (kroatisk Dunav) som renner 188 km gjennom Kroatia (elvens totale lengde er 2 857 km).
Dronte
Drontens kulturelle betydning
I 2009 ble en tidligere upublisert nederlandsk illustrasjon av en dronte, laget på 1600-tallet, solgt hos auksjonshuset Christie's for £44 450.. Det er ukjent om bildet er basert på et eksemplar eller er en kopi av et tidligere bilde.
Kroatias geografi
Elver
Una er en grenseelv mellom Bosnia-Hercegovina og Kroatia. Den ble kalt «den første» av romerne som kom til dette området.
Innsjøer
De to største innsjøene er Vranasjøen (30,7 km²) og reservoaret Dubravasjøen (17,1 km²)
Fjell
De høyeste toppene er
Statistikk
Areal
totalt: 56 542 km²
land: 56 414 km²
vann: 128 km²
havområder: 33 200 km²
totalt inkludert havområder: 89 742 km²
Kystlinje
totalt: 5 835 km fastland: 1 777 km øyer: 4 058 km
Staffan Söderblom
Staffan Söderblom (født 1947) er en svensk forfatter og oversetter. Kritiker i Aftonbladet og Bonniers Litterära Magasin (BLM).
Kroatias geografi
Statistikk
Geografiske ytterpunkter
Nordligste punkt: Žabnik, Općina Sveti Martin na Muri (som ligger i Međimurska županija) -
Sørligste punkt: Otok Galijula (som er en liten øy i Palagruški otoci), Grad Komiža (i Splitsko-dalmatinska županija) -. På fastlandet: Rt Oštra (i Općina Cavtat) -
Østligste punkt: Rađevac (som er en del av Ilok), Grad Ilok (som ligger i Vukovarsko-srijemska županija) -
Vestligste punkt: Rt Lako, Bašanija, Grad Umag (som ligg i Istarska županija) -. På kart i liten målestokk er informasjonen konsolidert, slik at det vestligste punktet ofte oppgis å være Savudrija Point ved bosetningen Savudrija.
Laveste punkt: Adriaterhavet 0 m
Høyeste punkt: Dinara 1 830 m
Naturfarer: Ødeleggende jordskjelv
Miljøproblemer: Luftforurensning (fra metallurgiske fabrikker) og den sure nedbøren dette fører med seg ødelegger skoger. Kystforurensning av industri og husholdningsavfall. Under striden 1992-1995 ble det lagt ut landminer i Kroatia. Mange har blitt fjernet, og de siste årene har bare få folk blitt skadet eller drept.
Miljøvernsavtaler:
delaktig i avtaler som omhandler: Luftforurensning, biologisk mangfold, UNFCCC klimaendringar, ørkenspredning, utrydningstruede dyrearter, miljøfarlig avfall, havrett, dumping i havet, forbud mot atomprøvesprengninger, verm av ozonlaget, skipsforurensning, våtmarksområde
Norges riksgrense
Riksgrensene
De enkelte riksgrensene er:
Grenseavtaler
Norges riksgrense er fastlagt av følgende grenseavtaler:
Grenseoverganger
Norges riksgrense er med unntak av riksgrensen mot Russland åpen for fri ferdsel over de omkring 70 grenseovergangene mellom Norge og sine naboland.
Christine Kaufmann
Christine Maria Kaufmann (født 11. januar 1945 i Lengdorf i Steiermark i Østerrike, død 28. mars 2017 i München i Tyskland) var en tysk skuespiller.
Bakgrunn
Hun ble født av tysk far og fransk mor. Moren var maskemakeren. Geneviève Gavaert. Faren var Luftwaffeoffiseren Johannes Kaufmann.
Moren var på grunn av krigen omkvartert, og det er derfor Kaufmann ble født i Lengdorf - uten at noen av foreldrene hadde noen tilknytning dit. Hun vokste opp i München.
Hun virket det meste av sin karrière i Tyskland. Hun bodde i München og i Hamburg.
Skuespilleri
Hun begynte i barneballetten ved operaen i München, og debuterte på film i 1952 med Im weißen Rößl. Hun ble barnestjerne gjennom filmen Rosen-Resli fra 1954, en av de største vesttyske kinosuksesser.
I 1963 ble hun gift med den amerikanske skuespilleren Tony Curtis, og fikk døtrene Alexandra (1964) og Allegra (1966). Curtis og Kaufmann ble skilt i 1968. Hun ble kjent for et engelskspråklig publikum da hun spilte mot Kirk Douglas i Town Without Pity.
Senere har hun spilt i tyske filmer, blant annet Rolf von Sydows fjernsynsfilm Wie ein Blitz. Etter å ha hatt roller i fjernsynsserier som Der Kommissar og Derrick begynte hun å samarbeide med regissøren Werner Schroeter, og spilte i filmer som Der Tod der Maria Malibran (1971), Willow Springs (1973), Goldflocken (1976) og Tag der Idioten (1981).
Hun høstet også mye anerkjennelse for rollene som «Edith Harms-Schiele» (hustru av maleren Schiele) i Herbert Veselys film Egon Schiele- Exzesse (1981) og for roller i Rainer Werner Fassbinders filmer Lili Marleen og Lola.
Kaufmann takket nei til hovedrollen i Stanley Kubricks Lolita. Rollen ble til slutt besatt med Sue Lyon.
Kaufmann var forretningskvinne og solgte kosmetiske produkter. Hun skrev bøker om helse og skjønnhet, i tillegg til to selvbiografier. Hun snakket tysk, fransk og engelsk.
Martin Fröst
Martin Fröst (født 14. desember 1970 i Uppsala ) er en svensk klarinettist. Han har studert i Stockholm, samt i Hannover med Hans Deinzer.
I dag er han en av verdens ledende klarinettsolister. Han er kjent som en utmerket fortolker av standardrepertoaret, men også som en av de mest nyskapende klarinettistene, og har bestilt og urfremført flere verker. En av disse er Anders Hillborgs "Peacock Tales".
Martin Fröst har spilt inn flere CD-er siden debuten "French Beauties and Swedish Beasts" sammen med pianisten Roland Pöntinen i 1994. På disse finnes blant annet Mozart, Carl Nielsen, Kaleiv Aho og Webers klarinettkonserter, i tillegg til en rekke verk for klarinett og piano.
Sammen med pianisten Christian Ihle Hadland overtar Fröst som kunstnerisk leder for Kammermusikkfestivalen i Stavanger 15. september 2009.
Fröst ble i 2012 tildelt den svenske medaljen Litteris et Artibus.
Leticia
Leticia er en by og en kommune i Colombia. Byen er hovedstaden i departementet Amazonas. Kommunen har en befolkning på om lag 32 500 innbyggere (2005) og et areal på 5 968 km². Byen ligger ved bredden av Amazonas, der hvor grensene til Colombia, Brasil og Peru møtes ved Tres Fronteras. Leticia er Colombias eneste havneby langs Amazonas og samtidig landets sørligste by. Byen grenser opp til nabobyen Tabatinga i Brasil. Til sammen utgjør de to et byområde med om lag 100 000 innbyggere.
Byen ble grunnlagt i 1863 under navnet «San Antonio», før landegrensene i Amazonasskogen ble offisielt trukket. Byen ble formelt del av Colombia i 1930.
Byen har tropisk regnskogklima med svært små temperatursvingninger gjennom året. Den har betydelig nedbør hele året, med juli som den tørreste måneden og mai som den våteste.
En stor del av Leticias befolkning er innflyttere fra andre deler av landet. En betydelig andel er også urfolk som har flytta dit fra landsbyer i området, slik som Marashá og Zacambú. Blant folkegruppene i nærheten er tikuna, cocama og yagua.
Leticia er et populært turistmål, med turer langs Amazonaselva som hovedattraksjon. Det er to nasjonalparker i nærheten: Amacayacu og Cahuinarí.
Vidar Furholt
Vidar Gjedrem Furholt (født 18. november 1973) er en norsk artist og låtskriver som ga ut sin debutplate Likevel i 2007. Han har også gitt ut EP-en Ta imot (2011), CD'en Papirhimmelen (2014) og CD/LP'en Steinansikt (2020). På dette albumet deltar Marie Klåpbakken på duetten Ikkje akkurat kjærester.
Pamela A. Melroy
Pamela Anne Melroy (født 17. september 1961) er offiser i United States Air Force og astronaut for NASA. Hun har vært pilot på to romfergeturer, STS-92 og STS-112, og kommandør på STS-120. Alle turene har hatt Den internasjonale romstasjonen som mål. Hun har logget over 38 dager i verdensrommet totalt.
Vidar Furholt
Han synger sine egne viser med norske tekster, og jobber til daglig som lektor ved St. Olav videregående skole i Stavanger. Furholt lå åtte uker på Sørlandstoppen (NRK Sørlandet) med visen «Kan ikkje stanse».
Pamela A. Melroy
NASA karriere
Melroy ble den første kvinnen etter Eileen Collins som har vært kommandør på en romferge. Melroy har uttalt at det er hennes personlig mål å bli den neste astronauten som setter sin fot på Månens overflate når NASA gjenopptar Måneferdene.
Nordisk Institutt for Odontologiske Materialer
Nordisk institutt for odontologiske materialer AS (NIOM as) er et nordisk samarbeidsorgan for dentale biomaterialer. Instituttets oppgaver innen forskning, materialprøving, standardisering og forskningsbasert opplysningsvirksomhet er rettet til tannhelsetjenesten og helsemyndigheter i de nordiske landene. Instituttet eies av NORCE og Helse- og omsorgsdepartementet i Norge, og finansieres av Nordisk ministerråd, norske helsemyndighetene og av eksterne midler fra oppdrag og materialprøving. NIOM as er et felles nordisk ressurssenter for dentale biomaterialer som samarbeider med odontologiske læresteder og forskningssentra.
NIOM as har en spesialisert stab som dekker alle felter innen dentale biomaterialer så som odontologi, biologi, toksikologi, kjemi, polymerkjemi, fysikk og metallurgi.
Instituttet samarbeider med Socialstyrelsen i Sverige om kunnskapsdokumenter for tannhelsetjenesten under Kunskapscenter för dentala material – KDM. I Norge er Helsedirektoratet samarbeidpartner på myndighetsnivå.
Cape Town Stadium
Cape Town Stadium (også kjent som Green Point Stadium) i Cape Town, Sør-Afrika er et nybygd stadion som var én av i alt ti arenaer i fotball-VM 2010. På planleggingsstadiet ble stadionet kalt African Renaissance Stadium eller Green Point Stadium, det sistnevnte er navnet på det tidligere stadionet som lå på denne plassen.
Stadionet ligger på Green Point, mellom Signal Hill og havet, ikke langt fra sentrum av Cape Town og Victoria & Alfred Waterfront. Sistnevnte sted er et populært turist- og shoppingområde. Stadionet har en kapasitet på 69 070. Stadionet har tilknytning til havnen med en ny veiforbindelse, Granger Bay Boulevard, og er omgitt av en 60 hektar stor bypark.
Tidligere stadion
Cape Town Stadium ligger ved siden av det nå delvis nedrevede Green Point Stadium, som hadde plass til 18 000 tilskuere. Det erstatter en del av området til Metropolitan Golf Club, som nå har blitt omplassert.
Det tidligere stadionet, som ble revet i 2007, var et flerbruksstadion som var mest brukt til fotball og som var hjemmebanen til Santos Football Club og Ajax Cape Town på forskjellige tider. Det har også blitt arrangert et stort antall konserter her, blant annet Michael Jackson, U2, Metallica, Paul Simon, Robbie Williams, Coca Cola Colab Massive Mix og 46664-konserten i 2003 til inntekt for aids-ofre.
Navn
Cape Town Stadium var tidligere kjent som Green Point Stadium. Dette var et uoffisielt navn på stadionet, og det ble kun kalt Green Point Stadium på grunn av det eldre nedlagte stadionet som brukte samme navn. I oktober 2009 anmodet byens ledelse at hvem som helst kunne komme med navneforslag til stadionet og sende dem til ledelsen via e-post. Det ville tas hensyn til disse forslagene og deretter komme en vurdering, selv om byen hadde stor støtte for å navngi det Cape Town Stadium på grunn av fordeler med publisitet og representasjon av Cape Town under fotball-VM 2010.
Den 28. oktober 2009 ble stadionet offisielt navngitt som Cape Town Stadium. Imidlertid refererer mange folk fremdeles til stadionet som Green Point Stadium.
Design
Utbyggingen av Cape Town Stadium, beliggende på Green Point Common mellom de to landemerkene Table Mountain og Robben Island, begynte i mars 2007. I løpet av bare 33 måneder fullførte fellesentreprenørene Murray & Roberts og WBHO det enorme prosjektet til en kostnad på 4,4 mrd. rand - eller omtrent 600 millioner USD. Arkitektene som var med i prosjektet utgjorde et samarbeid mellom gmp i Tyskland og to lokale selskaper, Louis Karol og Associates og Point Architects. Stadionet i seg selv har 750 rom og 3 000 dører. Rundt 2 500 arbeidere var satt inn i utbyggingen av stadionet og 1 200 håndverkere fikk opplæring av entreprenørene.
Stadionet, som har en utside som er dekket med støyreduserende materiale, har en kapasitet på 68 000 og ble ferdigstilt i desember 2009. Green Point Common, som stadionet ble bygget på, var opprinnelig mye større enn det som nå gjenstår og inkluderte det meste av landet mellom havet og Signal Hill, og strakk seg fra Cape Town sentrum mot Sea Point.
Overtakelse
Cape Town Stadium ble offisielt overlevert til byen Cape Town 14. desember 2009. I en seremoni foran 200 inviterte gjester mediarepresentanter fra hele verden fikk ordfører av Cape Town, Alderman Dan Platon, nøklene til stadionet som en offisiell bekreftelse på åpningen av Cape Town Stadium.
Åpningskamper
Den første kampen som ble spilt på Cape Town Stadium var et lokalt oppgjør mellom Ajax Cape Town og Santos 23. januar 2010, og utgjorde en del av den offisielle åpningen av stadionet. Kun 20 000 billetter ble gjort tilgjengelig for arrangementet og disse ble utsolgt i løpet av fredag 15. januar 2010. Fotballfansen ble underholdt av det lokale bandet Freshlyground og et vuvuzela-orkester fremvisning i pausen.
Den andre kampen på stadionet var også et lokalt Cape Town-oppgjør. De lokale rugbylagene Stormers og Boland Cavaliers spilte mot hverandre som en del av Cape Town Rugby Festival 6. februar 2010. Lokalbandet Flat Stanley deltok i rugbyfestivalen. Kun 40 000 inngangsbilletter ble lagt ut for salg. Dette var imidlertid dobbelt så mange billetter som for fotballfestivalen.
Cape Town Stadium var arena for et tredje testarrangement mandag 22. mars, da alle de 55 000 permanente setene var tilgjengelige for første gang. I alt ble 52 000 billetter solgt. «Cape Town For Jesus», en religiøs sammenkomst adressert av den kjente sørafrikanske evangelisten Angus Buchan, var den første store ikke-sportslige begivenheten som ble arrangert på stadionet. Den ga operatørene av stadionet en ny sjanse til å teste Cape Town Stadium i forkant av fotball-VM 2010.
Stadionet var sted for et fjerde og siste testarrangement lørdag 10. april. Dette var første gang at stadionet ble brukt om kvelden. En internasjonal U-20 fotballturnering mellom Sør-Afrika, Brasil, Nigeria og Ghana ble spilt på arenaen. Rundt 40 000 personer møtte opp til arrangementet som testet i hvilken grad stadionet var klart til fotball-VM 2010.
VM i fotball 2010
Under VM i fotball ble det spilt fem gruppespillkamper, en åttendedelsfinale, en kvartfinale og en semifinale på Cape Town Stadium.
Kampoppsett:
Mulig bruk etter fotball-VM
Et konsortium bestående av Sør-Afrikas SAIL og franske Stade de France ble tildelt en servicekontrakt for å drive stadionet og sikre at det forblir et bærekraftig flerbruksstadion etter fotball-VM 2010. Konsortiet, kalt Business Venture Investments 1317, forventes å bli med i ledelsen av stadionet fra januar 2009 og fremover. Bykommunen vil betale konsortiet for å administrere stadionet frem til og under fotball-VM, og deretter skal konsortiet leie Cape Town Stadium fra byen for en periode på ikke mindre enn 10 år og ikke mer enn 30 år.
Etter VM ble stadionkapasiteten redusert til 55 000 slik at det kunne brukes til alle slags store begivenheter, blant annet rugbykamper og musikkonserter. Stadionet vil ha alle slags fasiliteter; suiter, medisinsk avdeling, treningsrom og konferanserom. Konsortiet vil drive stadionet samt administrere og vedlikeholde de avgrensede områdene i den omkringliggende parken og idrettssonen på 85 hektar kalt Green Point Common med inntekter fra salg av billetter.
Parameter
Parameter (gresk: para «ved siden av» og metron «mål») inngår i matematiske funksjoner som en konstant størrelse. Det kan også angi en målestørrelse hvis variasjoner fører til tilsvarende variasjoner i resultatet. For eksempel er månens plassering i forhold til jorden en parameter dersom vi foretar eksperimenter med tidevannshøyder. Notasjon for parametre er normalt gitt ved a, b, c og/eller d. Parametre bestemmer det lineære avhengigshetsforholdet mellom variablene i en ligning. Økonomer kaller parametre for tekniske konstanter, dvs at parametrene ikke nødvendigvis må gis fornuftige tolkninger på grunn av at man velger en forenklet (lineær) matematisk funksjonsspesifisering av ligningene som kan føre til at tolkningen av parametrene blir misvisende.
Ola Tunander
Ola Tunander (født 19. november 1948 i Stockholm) er en svensk samfunnsviter og historiker. Han var forsker ved Institutt for fredsforskning (PRIO) i Oslo fra 1987, seniorforsker fra 1989 og Forsker I (Research Professor) fra år 2000 til pensjonen i 2016, da han ble Research Professor Emeritus tilknyttet PRIO. Han har publisert arbeider innen sikkerhetspolitikk, terrorisme, statsteori, marinestrategi, geopolitikk og den kalde krigens historie. Tunander har bidratt med flere bøker om den kalde krigens ubåtaktiviteter i svenske farvann. Han satt i en granskningskommisjon oppnevnt av den svenske regjeringen for å undersøke dette. Tunander har også vært initiativtaker til norsk-russiske og nordisk-kinesiske dialogprosjekter.
Utdanning og karriere
Tunander er utdannet fil.kand. i økonomisk historie ved Göteborgs universitet i 1980. Han har vært ansatt ved PRIO siden 1987 og tok doktorgrad ved Instituttet for Tema, Linköpings universitet, i 1989 med avhandlingen Cold Water Politics om amerikansk sjømilitær strategi. Han ble seniorforsker i 1989, leder for PRIOs forskningsprogram i utenriks- og sikkerhetspolitikk i 1995 og forskningsprofessor i 2000. Han har også vært styremedlem ved PRIO og ved Nordic International Studies Association, og medlem av redaksjonsrådene for tidsskriftene Millennium: Journal of International Studies, Journal of Peace Research og Internasjonal Politikk. Han har forelest ved en lang rekke universiteter og forskningsinstitusjoner, blant annet militære institutter som US Navys Center for Naval Analysis og Naval Postgraduate School, China Association for Military Science, den norske Forsvarets høgskole og den svenske Militærhøgskolen.
Forskning
Hans publikasjoner omfatter ni bøker, fire antologier og over 30 bokkapitler, samt en rekke rapporter og artikler i fagfellevurderte tidsskrifter som Review of International Studies, Geopolitics, Security Dialogue, Intelligence and National Security, Cooperation & Conflict, Journal of Peace Research, Nordic Journal of Soviet and East-European Studies og Internasjonal Politikk.
Dialogprosjekter og publikasjoner om sikkerhet, identitet og regionbygging
Fra begynnelsen av 1990-tallet publiserte Tunander arbeider om militær strategi, «confidence-building», regionbygging og USAs militære strategier. Han ledet en nordisk forskningsgruppe, «Et nytt Europa», fra midten av 1980-tallet, i samarbeid med professor Ole Wæver, grunnleggeren av Københavnskolen om Internasjonale relasjoner og med senere forsvars- og utenriksminister Espen Barth Eide og professor Iver B. Neumann, forskningssjef ved Norsk utenrikspolitisk institutt. Sammen med diplomaten Sverre Jervell utviklet gruppen begrep for samarbeid i Østersjøregionen og den senere Barentsregionen. Professor Robert Bathurst (PRIO og U.S. Naval Postgraduate School) og Tunander tok initiativ til norsk-russiske dialogseminarer tidlig på 1990-tallet. I 1993-94 var han sammen med Olav Schram Stokke redaktør for den første boken om Barentsregionen, The Barents Region, med bidrag av bl.a. utenriksministrerne Johan Jørgen Holst og Andrej Kosyrev og med forord av Thorvald Stoltenberg. Tunander skrev artikler om Nord-Europa og nordisk samarbeid. Han skrev og redigerte to svenske bøker om makt, identitet og territorium, og var medredaktør for Geopolitics in Post-Wall Europe (1997). Flere av disse forskningsprosjektene ble utført på oppdrag for Utenriksdepartementet og Forsvarsdepartementet i Norge. Etter 2000 arrangerte Tunander nordisk-kinesiske dialogkonferanser, som et samarbeid mellom Kinas Utenrikspolitiske institutt og de nordiske utenrikspolitiske instituttene og fredsforskningsinstituttene.
Geopolitikk, «Dual State» og terrorisme
I boken Geopolitics in Post-Wall Europe understreker Tunander at den tradisjonelle venn/fiende-inndelingen har blitt supplert av en kosmos/kaos-inndeling, som gjør at europeiske stater søker sentralitet heller enn territorium, og i noen tilfeller avskjærer mindre utviklede nasjonalistiske områder (f.eks. det tsjekkiske tilfellet i 1993). Han har skrevet artikler om grenselandets geopolitikk og om den geopolitiske forskeren Rudolf Kjellén for Security Dialogue, Review of International Studies, Cooperation and Conflict og Geopolitics samt for det italienske tidsskriftet Limes. Han argumenterer i tidsskriftartiklene og i rapporter til Europakommisjonen og i bøkene Government of the Shadows (2009) og The Dual State (2012) for at den amerikanske beskyttermakten har delt den enkelte vestlige stat i en «dobbelstat»: et demokratisk hierarki versus et sikkerhetshierarki knyttet til USA. Med henvisning til Schmitt, Morgenthau og Fraenkel, utviklet han teorien om «the dual state» som en stat bestående av en «regular democratic state» eller «public state» (Peter Dale Scott) som opptrer i overensstemmelse med lovverket, og en parallell «deep state» eller «security state» som gjør sikkerhetshensyn gjeldende («securitize») (Wæver) og har mulighet til å sette ned veto mot avgjørelsene til den demokratiske staten Militærkupp og kuppforsøk under den kalde krigen (som i Tyrkia, Hellas, Italia, Frankrike og Spania) ble forstått i lys av «vetomakten» til «den dype staten». Hans begrep, «the deep state», som en benevning på den parallelle sikkerhetsstaten har hatt et betydelig gjennomslag i den amerikanske debatten. Tunander siterer sine samtaler med tidligere forsvarsminister James R. Schlesinger, som snakket om en svensk «dual state»: det nøytrale «Political Sweden» versus «the Military Sweden».
Ubåter og psykologiske operasjoner
Tunanders forskning på parallelle politiske strukturer startet med hans arbeid med ubåtaktiviteter i svenske farvann på 1980-tallet. Disse operasjonene ble oppfattet som sovjetiske, de frosset de svensk-sovjetiske relasjonene, og statsminister Olof Palmes utenrikspolitikk ble underminert. I 1980 så kun 8 % av svenskene på Sovjetunionen som en umiddelbar trussel. Etter at en sovjetisk ubåt, «S-363», grunnstøtte i den svenske skjærgården i 1981 øket dette tallet og etter en dramatisk anti-ubåtoperasjon i 1982 mente 42 % at Sovjet var en umiddelbar trussel. På 1990-tallet fikk Tunander kjennskap til at disse operasjonene var iscenesatt av USA og Storbritannia. I 2000 uttalte tidligere forsvarsminister i USA Caspar Weinberger og tidligere marineminister i Storbritannia Keith Speed på svensk TV at deres ubåter hadde operert «regelmessig» i svenske farvann. Informasjonen ble bekreftet av sjef for Storbritannias militæretterretning John Walker. Formannen for NATOs militærkomite Vigleik Eide og NATO-generalsekretær George Robertson sa at disse operasjonene ikke skjedde i NATO-regi, men under britisk og amerikansk nasjonal kommando. Avsløringene førte til at den svenske regjeringen oppnevnte et utvalg ledet av tidligere ambassadør Rolf Ekéus og med Tunander som en av ekspertene. Tunander skrev flere bøker, bl.a. for Frank Cass marinhistoriske serie, samt en rekke artikler, som understreket betydningen som «deception-operasjoner» for å forandre Sveriges utenrikspolitikk. Tunander argumenterer for at sovjetiske ubåter godt kan ha operert i svenske farvann, men at de mest synlige operasjonene trolig var psykologiske operasjoner i regi av USA. Tunanders forskning har ført til en større debatt mellom historikere i de nordiske land. "Tunanders konklusjoner har fått støtte av den danske regjerings utvalg om den kalde krigens historie, av den finske kaldkrigshistorien og president Mauno Koivisto, av forfatteren til den norske forsvarshistorien for 80-tallet, og av ambassadør Mathias Mossberg, som var hovedsekretær for det svenske ubåtutvalget 2001. Mossberg skrev boken I mörka vatten: Hur det svenska folket fördes bakom ljuset i ubåtsfrågan. Tunander fikk også støtte fra den franske marinehistorikeren Alexandre Sheldon-Duplaix og den tidligere amerikanske marineattachéen i Moskva Peter Huchthausen. Debatten om dette spørsmålet pågår fortsatt.
Tunander i debatter om terror og krig
Ola Tunander har bidratt til bøker om terrorisme og statsterrorisme, og han mener at man ikke vet hvem som stod bak 9/11-angrepet på USA. Han henviser til at «et hundretalls brannmenn sier at de hørte eksplosjoner» og at det skulle ha vært plassert bomber i de tre World Trade Center-bygningene. I 2011 skrev Tunander syv artikler om bombingen av Libya, og i 2012 skrev han en bok om Libyakrigen. Han viste til at USAs forsvarsminister Robert Gates og hans forsvarssjef admiral Michael Mullen benektet at det fantes bekreftelse på at Mohammar Gaddafi bombet egen befolkning fra fly. Tunander mente NATOs bombing av Gaddafis styrker baserte seg på en løgn. I 2012 skrev Tunander en metodologisk artikkel om kildekritikk og historieforskning for tidsskriftet Internasjonal Politikk som et oppgjør med den normative forskningen innen internasjonale relasjoner. I 2018 skrev han en norsk bok, Libyakrigen: Bruken av retorikk og bedrag for å ødelegge en stat, som bl.a. tok utgangspunkt i rapporten fra det britiske underhusets utenrikskomite. Den mente at bombingen av Libya hadde ledet til en katastrofe og at argumentene for bombingen var basert på falsk informasjon.
I en artikkel i Nytt Norsk Tidsskrift diskuterte Tunander Anders Behring Breiviks femtenhundre siders «manifest», hans mulige inspiratorer og nettverk. Artikkelen trakk blant annet frem antijihadisme, Israel, serbisk nasjonalisme, østeuropeisk mafia og et såkalt «israelsk-amerikansk-saudisk-britisk-tyrkisk nettverk for geopolitisk transformasjon, etterretning, våpenhandel og narkotikahandel». Som reaksjon på artikkelen ble det skrevet flere kritiske innlegg på nettutgaven av det konservative tidsskriftet Minerva.
IPv4
IPv4 (Internet Protocol version 4) er versjon 4 av Internett-protokollen og var den første versjonen som oppnådde vidstrakt bruk. IPv4 opererer på nettverkslaget i OSI-modellen for datanett og er en forbindelsesløs og upålitelig pakkeleveringstjeneste.
IPv4 er spesifisert i IETF RFC 791, som ble publisert i september 1981.
Etterhvert har store deler av de tilgjengelige adressene blitt delt ut til ulike organisasjoner, og det har ført til en mangel på IP-adresser. Mangelen på adresser er noe av motivasjonen bak neste versjon av IP protokollen, IPv6.
IPv4-adresserepresentasjoner
IPv4-adresser skrives vanligvis i dotted decimal notasjon. Her er et eksempel: 207.142.131.235. Det er også mulig å uttrykke adressene på følgende måter:
Allokering
Opprinnelig var IP-adressene delt inn i to deler:
Dette ga en øvre grense på 256 nettverk og førte til opprettelsen av nettklasser. Med klasseinndelinger opprettet man fem klasser (A, B, C, D og E) hvor tre ble opprettet med forskjellige inndelinger av antallet nettverk og hoster; få nettverk med mange adresser til mange nettverk med få host-adresser. Klasse D var for multicast og klasse E er reservert.
Rundt 1993 ble nettklassene erstattet av Classless Inter-Domain Routing (CIDR). CIDR sin fordel var kunne dele opp nettverk slik at en organisasjon kunne dele ut IP-adressene videre (for eksempel en internettleverandør kan dele ut IP-adresser videre til en kunde).
Den faktiske tildelingen av en adresse er ikke tilfeldig. Det grunnleggende prinsippet bak ruting er at en adresse innehar en koding av en enhets posisjon innenfor et nettverk. Dette innebærer at en adresse som er tildelt en del av et nettverk ikke vil fungere i en annen del av nettverket. En hierarkisk struktur, laget med grunnlag i CIDR og styrt av Internet Assigned Numbers Authority (IANA) og dets regionale internettregistere (RIR) administrerer tildelingen av internett-adresser over hele verden. Hver RIR har en offentlig tilgjengelig søkbar WHOIS database som gir ut informasjon om en IP-adresse sin tildeling. Informasjon fra disse databasene blir hele tiden benyttet av forskjellige verktøy for kunne finne ut hvor IP-adresser tilhører geografisk.
Private nettverk
Av over 4 milliarder adresser som er tillatt i IPv4 er det reservert fire områder for bruk kun i private nettverk. Disse områdene er ikke rutbare utenfor de private nettverkene og private maskiner kan derfor ikke kommunisere direkte med offentlige nettverk. Ved hjelp av adresseoversetting kan de derimot få tilgang.
Følgende fire områder er reservert for private nettverk
IPv4-hodeformat
Som vist i figuren til høyre er det første feltet i IPv4-hodet version-feltet som er på 4 bit. Dette feltet viser hvilken versjon av IP-protokollen det er snakk om.
I RFC 791 brukes de neste 8 bit til Type of Service (ToS)-feltet. Dette feltet har blitt gjenbrukt til Diffserv og Explicit Congestion Notification. Tanken med ToS-feltet var opprinnelig at avsender av pakka kunne spesifisere ønsker om hvordan pakka skulle håndteres gjennom nettverket. For eksempel kunne en avsender spesifisere et ønske om lav forsinkelse i ToS-feltet, mens en annen avsender kunne spesifisere et ønske om høy grad av pålitlighet. I praksis så har ikke ToS-feltet blitt tatt i bruk i vesentlig grad.
I Total Length-feltet som omfatter de neste 16-bit lagres størrelsen til hele pakka inkludert hodet og nyttelasta i 8-bit tegn. Minimum lengde på pakka er 20 tegn (kun hodet), mens maksimum er 65535. Den maksimale størrelsen en vert er påkrevd å kunne håndtere er 576 tegn, men de aller fleste moderne verter kan håndtere mye større pakker. Noen ganger kan underliggende nettverksteknologi begrense pakkestørrelsen, noe som fører til at pakka må deles opp i mindre biter, fragmenteres. I IPv4 blir fragmentering enten håndtert av verten eller av en ruter.
Det neste 16-bit feltet, Identification, brukes til å identifisere hvert enkelt fragment av ei IP-pakke. Det har også vært foreslått å bruke Identification-feltet til andre bruksområder, som å legge til sporingsinformasjon i IP-pakker for assistere sporing av IP-pakker med forfalska avsenderadresser.
Videre følger et 3-bit felt, Flags, som brukes til å kontrollere og identifisere fragmenter. Hver bit har et bruksområde som i rekkefølge fra venstre mot høyre i figuren brukes til følgende:
Fragment Offset-feltet er på 13-bit og tillater en mottaker å avgjøre plasseringa av et enkeltfragment i den originale IP-pakka og måles i enheter av 8-tegn store blokker.
Catherine Woodville
Catherine Woodville (også stavet Katherine; født ca. 1458, død 18. mai 1497) var en engelsk adelskvinne. Hun var søster av Elizabeth Woodville, som giftet seg med Edvard IV av England, og hun ble selv mor til flere historisk betydningsfull personer. Hun var datter av Richard Woodville, 1. jarl Rivers og Jacquetta av Luxembourg. Hennes far kom fra en framstående lavadelfamilie av godseiere og moren tilhørte adelen i Luxembourg. Da hennes søster Elizabeth ble gift med kong Edvard IV ble mange medlemmer av familien opphøyet. Nedtegnelser for Elizabeth Woodvilles husholdning for 1466/67 indikerer at Catherine var en del av dronningens husholdning. Hun fikk tre ektemenn i løpet av sitt liv.
IPv4
IPv4-hodeformat
Deretter har vi et 8-bit felt, Time to Live (TTL) som brukes for å unngå at IP-pakker forblir i nettverket, for eksempel ved at det går i sirkel. Opprinnelig var TTL-feltet tenkt å begrense tida ei IP-pakke kunne oppholde seg i nettverket i antall sekunder, men det har endt opp med å bli en hoppteller. Hver ruter i nettverket reduserer TTL-feltet med 1. Når TTL-feltet når 0, så vil ikke pakka bli sendt videre, og den vil bli sletta.
Catherine Woodville
Liv og virke
Familien Woodville var stor og med mange barn, rundt 14 og Catherine synes å ha vært den aller yngste. Svært lite er kjent om hennes barndom, men hun fikk antagelig en utdannelse tilsvarende et barn av hennes rang. Familien levde et stille liv i deres hjem i Grafton Regis i Northamptonshire inntil deres skjebne endret seg drastisk en gang rundt 1464 da kong Edvard IV giftet seg med Catherines eldre søster Elizabeth, enken etter en ridder fra huset Lancaster. Fra da av ble flere medlemmer i Woodville-familien opphøyd til posisjoner ved hoffet og giftet inn i den engelske adelen.
IPv4
IPv4-hodeformat
Videre kommer Protocol-feltet der transportlagsprotokollen spesifiseres. Internet Assigned Numbers Authority administrerer ei liste over protokollnummer. Noen eksempler på vanlige protokoller og tilhørende desimale protokollnummer er: ICMP (1), TCP (6) og UDP (17).
Så kommer et 16-bit felt, Header Checksum som er en sjekksum for IPv4 hodet. Noen felt (TTL) i IPv4-hodet endres for hver ruter som passeres, så denne sjekksummen må oppdateres på vei gjennom nettverket.