cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Knut Jørgen Berg
Cuptitler (30)
Coca-Colacup Fredrikstad 2004, 2005, 2006, 2008
Coca-Colacup Drammen 2004 x2, 2005 x2
Skandinavisk mesterskap Kristiansand 2005
Coca-Colacup Tistedalen 2005, 2006, 2007 x2
Norgesmester i innendørsfotball Vallhall Oslo i regi av NFF 2005, 2006
Coca-Colacup Bergen 2005
Vestre Mebon
Vestre Mebon (khmer: ប្រាសាទមេបុណ្យខាងលិច ) er et tempel i Angkor, Kambodsja, som ligger i midten av Vestre Baray, det største reservoaret i Angkor-området. Nøyaktig tidfesting av konstruksjonen er vanskelig, men det ble sannsynligvis oppført i det 11. århundre under Kong Suryavarman I eller Udayadityavarman II. I den tørre årstiden kan det nås til fots. I regntiden stiger vannet i det 7800 meter lange reservoaret og tempelet, som ligger på et område høyere enn bunnen i reservoaret, blir en øy. Khmerarkitekter omga ofte templene med vollgraver som representerer skapelsens hav i Hinduismen. Vestre Mebon ligger midt i så store vannmasser at det kan virke som et ekte hav, og tar denne religiøse symbolikken til det ultimate nivå.
Ernest Marsden
Ernest Marsden (født 1889, død 1970) var en britisk/newzealandsk fysiker som tidlig i karrieren var knyttet til University of Manchester. Her gjennomførte han i 1908 det berømte gullfolieeksperimentet sammen med Hans Geiger under ledelse av Ernest Rutherford. I 1914 flyttet han til Victoria University i Wellington, New Zealand. Han tjenestegjorde i Frankrike under første verdenskrig som "Royal Engineer".
Knut Jørgen Berg
Cuptitler (30)
SIS Oslo 2006, 2007
Vestre Mebon
Tempelet ble bygd i et firkantet design, med sider som måler rundt 100 meter. Hver side hadde tre tårn-passasjer kronet med lotusblomster i stein og var plassert ca. 28 meter fra hverandre. I midten av torget ble en steinplattform knyttet til den østre veggen av en lateritt- og sandsteinsgangvei. Dagens plattform, gangvei og mye av øst veggen og tårnene står fortsatt, den andre siden er i stor grad borte, selv om omrisset i stein er synlige når vannet i reservoaret er lavt. Det er ingen sentral helligdom, selv om plattformen har inneholdt en relativt liten struktur tidligere.
Knut Jørgen Berg
Cuptitler (30)
Menighetscupen Kristiansand 2006
Umbro5Cup Tistedalen 2008
NFF kvalik til Eliteserien i futsal 3. runde Askim 2008
Tormod Lingeberg
Tormod Lingeberg (født 30. mai 1955 i Levanger) er en norsk sportsjournalist og idrettsleder.
Knut Jørgen Berg
Cuptitler (30)
Nattcup Stranda 2008
Tormod Lingeberg
Han tok artium ved engelsklinjen ved Levanger videregående skole i 1974 og eksamen ved Levanger lærerskole i 1977. Han ble deretter ansatt som journalist i Trønder-Avisa. Han ble vaktsjef på desken i 1992.
Knut Jørgen Berg
Cuptitler (30)
Umbro5Cup Mysen 2009
Tormod Lingeberg
Han har hatt flere verv i idretten i Levanger og Nord-Trøndelag. Han har også gjort seg bemerket som tilskuer til engelsk fotball med Arsenal FC som favorittlag. Han er medforfatter av Hvem hva hvors sport-spørrebok, utgitt i 1999.
Knut Jørgen Berg
Annet (2)
Sesongens spiller Team Kappa 2006-2007
Tormod Lingeberg
Lingeberg var formann i Levanger Unge Høyre 1972–1973 og formann i Nord-Trøndelag Unge Høyre 1976–1977.
Knut Jørgen Berg
Annet (2)
Årets spiller Sportsklubben Hajduk Bergen 2006
Våpenamnesti
Våpenamnesti er når myndighetene i et land frafaller strafferettslig ansvar for personer som har registreringspliktige våpen som ikke er registrert, ved at det blir enten innlevert for destruksjon, salg, eller registrering. Det var våpenamnesti i Norge i perioden fra 1. mars 2017 til 31. mai 2017. Det er også våpenamnesti i Norge fra fra 1. januar 2023 til 1. juni 2023.
Våpenamnesti i Norge
Det var våpenamnesti i Norge første gangfra 1. september 2003 til 30. august 2004, hvor 35 724 våpen og 22 tonn med ammunisjon ble innlevert. Andre gang med våpenamnesti var fra 1. mai til 30. september 2008, hvor 13 660 våpen og 10 733 kilo ammunisjon ble levert inn.
Hensikt
Det er straffbart etter våpenloven å eie et registreringspliktig våpen uten at det er registrert, samt ammunisjon om man ikke har våpenkort på våpen som bruker den aktuelle ammunisjonen. Enkelt- og dobbeltløpete hagler (men ikke magasinhagler, det vil si halvautomatiske hagler eller pumpehagler) ervervet før 1. oktober 1990 er ikke omfattet av registreringsplikten. Det er derfor tillatt å eie et uregistrert enkelt- eller dobbeltløpet haglgevær som man har ervervet før 1. oktober 1990. Ved eierskifte må også slike haglgeværer registreres hos politiet.
Hensikten med amnestiet er å gi alle som eier et registreringspliktig våpen, uten at dette er registrert, muligheten til straffefritt til å ordne opp i dette. Det overordnede målet er:
Alternativer
Hvis våpenet aldri har vært registrert har en flere muligheter til å bestemme hva du vil gjøre med våpenet (ifra 2008):
Robert Wilson (krimforfatter)
Wilson er sønn av en jagerpilot i det britiske Royal Air Force. Han studerte engelsk ved University of Oxford. Han har arbeidet innen shipping, markedsføring og handel i London og Vest-Afrika. Wilson har tidligere bodd i Hellas og Afrika. Han bor nå i Portugal.
Wilson debuterte i 1995 med thrilleren Instruments of Darkenss, den første i en seire på tre med torpedoen Bruce Medway som hovedperson lagt til Gullkysten. I 2003 påbegynte han en ny serie politiromaner lagt til Sevilla i Spania med inspektør Javier Falcón i hovedrollen. Han forfatter også kriminalromaner utenfor seriene, mellom dem A small death in Lisbon som vant britiske Crime Writers' Associations Gold Dagger-pris for beste kriminalroman i 1999.
Nebbiolo
Nebbiolo er en vindrue som dyrkes i regionen Piemonte i Nordvest-Italia. Rødvinsdrue som benyttes til fremstilling av en rekke av verdens fremste rødviner. Verdenskjente Barolo lages av Nebbiolo. De største produsentene holder til i distriktene Langhe og Roero. Andre navn på samme drue er spanna, inferno og grumello.
Druens navn er antatt å stamme fra det italienske ordet nebbia, som betyr tåke. Druen blir sent moden, og ved innhøsting, vanligvis i slutten av oktober, er klimaet i regionen ofte preget av tykk tåke. De beste årgangene for vin basert på nebbiolo er de årene hvor modningsprosessen ikke er hindret av tykk tåke.
Milan Jovanović
Milan Jovanović er navnet til flere personer:
Nebbiolo
Vin laget av nebbiolo kan være svært tanninrik og bør lagres i flere år for konsumering. En klassisk Barolo laget etter de tradisjonelle metoder, bør ofte ha minst 10 års lagring. Drikkes den tidligere kan tanninene oppleves som for voldsomme.
Genetiske undersøkelser har vist at nebbiolo er beslektet med en rekke andre italienske druetyper, som nebbiolo rosé, freisa, negrera, rossola, vespolina og bubbierasco.
Smak og karakter
Nebbiolo-druen gir høyt syre- og tannininnhold og oppleves som relativt barske viner som krever en viss tilvenning. Druen er blant annet brukt i de berømte vinene Barolo og Barbaresco, som er svært anerkjente viner. Disse dyprøde vinene er svært tanninrike, med dufter av tjære og roser. Ved lagring utvikler vinene unike og komplekse aromaer og smaker, og får det karakteristiske oransje fargeskjæret øverst i glasset. Grunnet et lavt produksjonsvolum kan viner som Barolo og Barbaresco ofte være svært kostbare, spesielt de årene tåken har holdt seg unna. Rimelige alternativer er nebbioloviner fra Gattinara. Mye er likt, men mangler ofte den tygde og kraft som er i Barolo og Barbaresco.
Modernisme og tradisjonalisme
Ved kjøp av viner fra Barolo og Barbaresco er det greit å være oppmerksom på et skille mellom tradisjonalistene og modernistene. Tradisjonelle Barolo- og Barbarescoviner ble laget ved at druesaften hadde lang tid, maserasjonstid, sammen med drueskall, steiner og stilker og trakk ut alt av stein- og stilkaromaer. Det hele ble lagret på store, gamle fat og fikk gjære naturlig den tid det måtte ta. Resultatet er en tørr og voldsom tanninrik vin. Modernistene bruker kortere maserasjonstid på rustfrie, temperaturkontrollerte ståltanker og lagring på små franske eikefat eller Barrique på 225 liter. Noen produsenter har innført franske tonneau på 550 liter i stedet for de små barrique, for å redusere eikepåvirkingen av vinene. Denne "moderniteten" gir mer avrundede viner med mer fruktighet, mer sødme og generelt litt mer lettdrikkelige viner.
Lagring
==Nebbioloviner med klassifisering DOCG i Piemonte ==
Cappella Palatina
Cappella Palatina (palatina er adjektiv av palatium – palass) er slottskapellet i Palazzo dei Normanni i Palermo og befinner seg i første etasje i midten av slottsanlegget. Kapellet ble bygget at den normanniske kong Roger II av Sicilia i årene 1132–1140. Kapellet ble bygget oppå et tidligere kapell fra rundt 1080, og dette befinner seg under dagens kapell som en krypt. Det tok åtte år å bygge selve kapellet, og langt flere år å få gjennomført mosaikkdekorasjonene. Ifølge en inskripsjon i kuppelen ble selve innvielsen av kapellet foretatt i 1143.
Kapellet er tilegnet St. Peter og minner om en basilika med kuppel. Kirken har tre apsider, som var vanlig i bysantinsk arkitektur, og seks buer, tre på hver side av midtskipet, hvilende på søyler i klassisk stil.
Kapellet er en enestående blanding av islamsk, bysantinsk og normannisk kunst og arkitektur, og viser den kulturelle sammensmeltningen som var i Kongedømmet Sicilia under normannisk styre.
Jens Ahlbom
Jens Ahlbom (født 19. april 1954 i Hudiksvall) er en svensk barnebokillustratør. Han har illustrert en rekke barnebøker, deriblant George Johanssons serie om «Martin Mekk» (Mulle Meck på svensk). Han har også illustrert bøker skrevet og utgitt i Norge, blant annet lærebøker og en utgave av Alf Prøysens Snekker Andersen og julenissen (1998).
Jens Ahlbom er utdannet som tegnelærer og arbeidet som dette i seks år. Han sitter på stol nummer nummer 17 i Svenska barnboksakademien.
Bibliografi
Jens Ahlbom har i tillegg illustrert omkring 30 bøker skrevet av andre.
Dag Vågsås
Dag Vågsås (født 17. mai 1954) er en norsk skuespiller, instruktør, koreograf, danser og tekstforfatter. Han har hatt en mangfoldig karriere innen norsk underholdning med en mengde oppdrag for teater, TV og film – i lystspill, farser, musikaler og ikke minst revyer. Han har også arbeidet mye med barneforestillinger, for eksempel juleforestillingene om Putti Plutti Pott og historiene om Den lille traktoren Gråtass. I en periode medvirket han i såpeserien Hotel Cæsar. Han har dessuten lest inn lydbøker og hatt stemmeroller i norske versjoner av utenlandske barnefilmer.
Dag Vågsås sitter i styret for Norsk revyforfatterforening og har i mange år vært mest tilknyttet ABC-teateret og Chat Noir i Oslo. Han har også skrevet mange artikler og foredrag om film og musikaler.
Tordenskjolds skip
Tordenskjolds skip er en bred presentasjon av krigsskipene som Peter Jansen Wessel, Tordenskjold – Norges største sjøhelt i historien og en av de meste kjente og myteomspunne helteskikkelser i Danmarks historie gjorde tjeneste ombord i i løpet av sitt liv - fra han som 14 åring gikk ombord på kongens skip i 1704.
Farens skip
Som reder drev rådmann Jan Wessel skipsfart fra Trondheim og eide kreierten «Pellicanen» og hukkerten «Jomfru Maria». Han var også medeier i det store og armerte handelsfartøyet «Den Waagende Trane». På disse skipene var den unge sønnen, Peter Wessel, om bord i ett års tid fra 1701 eller 1702 til 1703. Ombord på fartøyene ble han først kjent med sjømannslivet.
«Elephanten»
Sommeren 1704 kom Frederik IV til Trondheim ombord på den kongelige lystjakten «Elephanten», eskortert av to linjeskip og seks fregatter med kommandør Christen Thomesen Sehested som skipssjef. Ved returnen fra Norge den 4. september 1704 var en ung gutt, Peter Wessel, som hadde rømt fra sin familie, med som lakei for kongen.
«Elephanten» var et overdådig luksusfartøy bygd i 1687, trolig av den berømte skipsbyggeren Francis Sheldon som også hadde bygd den store svenske «Kronan». Lystjakten var 90 engelsk fot lang og 22 engelsk fot bred med dyptgående på 8 til 9 engelsk fot. Den kunne bli bestykket med 20 kanoner av alle typer, til tross for at skipet hadde 16 kanonporter, den største var på kun 4 pund. Den var dessuten uvanlig stor til å være en jakt.
«Christianus Quintus»
På Peter Wessels første utenlandsreise valgte han slaveskipet «Christianis Quintus» som seilte fra København den 13. november 1706 for selskapet «Det Octroyerede Danske Vestindisk-Guinesiske Handelskompaniet» som drev slavehandel i den beryktede trekantfarten mellom Europa, Afrika og Amerika. Fra Nederland ble det fraktet farget tøy, geværer, krutt, brennevin og annet til Fort Christiansborg på Guineakysten.
Ferden skulle vise seg å være farlig, etter å ha nådd kolonien St. Thomas i Vest-India, var det få kjøpere til slavene på grunn av mye sykdom etter en orkan. 40 hadde omkommet underveis, men ved ankomsten begynte massedøden. De 406 slavene var brakt på land, unntatt 41, men mannskapet var rammet av sykdom. Ved ankomsten til København den 20. juni 1708 var kun 26 mann igjen ombord av den opprinnelige besetningen på 67.
«Fredericus Quartus»
Etter å ha fått et avslag på en søknad, dro Tordenskjold med ostindiafareren «Fredericus Quartus» fra København mot kolonien Trankebar i India. Det var senhøsten 1708.
På returnen blir de praiet utenfor Shetlandsøyene av et skip fra Bergen den 29. mai 1710. De fikk melding om at det var brutt ut krig og at de skulle legge kurs mot Bergen. For å komme seg fortest fram til Kongenes by tok Tordenskjold skipsleilighet med et engelsk fartøy som stanset i Marstrand underveis til København.
«Postillon»
Etter ha blitt kadett i sjøkadettkompaniet var det ikke lenge før Tordenskjold fikk sin første ordre. Som underløytnant gikk han om bord på fregatten «Postillon» som krysset mellom Lindesnes og Skagen i Glückstadt våren 1711.
«Postillon» var en fregatt med 20 kanoner som hadde blitt overtatt i Glückstadt av danskene siden det var en fransk fregatt ved navn «Franciscus» som var kjøpt etter reparasjoner, trolig som et kaperfartøy fra Dunkerque eller St. Malo. Kapteinløytnant Rostgaard overtok kommandoen sammen med underløytnant Peter Wessel tidlig våren 1711.
«Ormen»
Peter Wessels første skip under egen kommando var snauen «Ormen» bygget i Langesund av den norske skipbyggeren Jørgen Pedersen Lund i 1711 med mannskap på 46 og en bestykning på 5 kanoner. Det var bare 36 fot langt, 13 fot bredt og 7 fot dyptgående med personlig utrustning på kun 36 geværer og 15 pistoler samt 19 huggerter.
Fra oktober 1711 til mai 1712 gjorde han snauen berømt med dristige rekognoseringstokt kloss i den svenske vestkysten. Han kom for første gang i kamp med to svenske sjalupper utenfor Göteborg. Hans innsats ledet til slaget ved Fladstrand 11. mai 1712.
«Ormen» forliste ved den norske kysten våren 1714.
«Løvendals Galley»
«Løvendals Galei» kom under Peter Wessels kommando den 30. mai 1712 da det var helt nybygget og sjøsatt av skipbyggeren Jørgen Pedersen. Det var en usedvanlig fregatt, en lett fregatt som ros med tilsammen 24 store årer. Derfor hadde fregatten tilleggsnavnet Galley (galei).
«Løvendals Galley» var 90 fot langt med kun et kanondekk med bare halvdekk akterover og bakken i forskipet og var fullrigget med tre master med stor seilføring i forhold til størrelsen. Bestykningen var på 12 sekspunds og 4 firepunds jernkanoner på tilsammen 18 stykker. Besetningen på 100 mann kunne ha 50 geværer, 50 pistoler, 6 tordenbørser og 50 huggerter for hånd.
Peter Wessel gjorde fregatten kjent som Kattegats skrekk fra mai 1712 til sommeren 1715, og med den gjorde han seg til en av de fremste sjøoffiserer som var sett i samtiden med sin dristighet og slagkraftige dugelighet. I slaget ved Femern i april 1715 nådde han sitt høydepunkt som sjøoffiser ombord på denne fregatten ved å medvirke til at 5 svenske orlogsskip ble erobret. Et av disse var hans største prise, «Vita Örn».
Etter Wessel hadde flyttet over til «Hvite Ørn» fortsetter «Løvendals Galley» i dansk-norsk tjeneste som et regulært patruljefartøy med sine hurtige seilingsegenskaper fram til 1727. Fregatten ble tatt fra skipsregisteret i dette året. Etter all sannsynlighet var «Løvendals Galley» solgt til en ukjent part.
«Hvite Ørn»
«Vita Örn» var på en måte forgjengeren for de senere fregatter som skulle dominere de neste hundre år etter 1740-tallet med en vellykket konstruksjon som kunne likestilles med «Løvendals Galley» i seilføring og hurtighet tross større dimensjoner og bestykning på 30 12-punds kanoner samt en besetning på 170 mann.
Det var bygget i 1711 og dens konstruksjon minnet om Pedersens skip under Peter Wessel, bare større og med trekk som skulle være typisk for fregattene etter 1740. Skipsbyggeren var den engelske William Smith som bygde fregatten for den svenske staten i Karlskrona og etterlot seg skipstegninger så man kunne vite hvordan «Vita Örn» så ut i våre dager.
Etter slaget ved Femern tok Peter Wessel «Vita Örn» på slep som prise og omdøpte den til «Hvite Ørn» eller «Hvide Ørn», som deretter ble overlatt til ham. Han tok den umiddelbart ut på sjøen, og deltok i slaget ved Rügen i august 1715. Han gjorde seg kjent ved å angripe et linjeskip og skamslå det.
Med det fortsatte Peter Wessel sine bragder i trefningen ved Jasmund i oktober 1715 og kunne ha fanget Karl XII i desember 1715. Men han måtte være eskorte for en annen fregatt med ordre fra København akkurat idet krigerkongen kom seg over til Sverige.
I november 1716 måtte han forlate sin kjære «Hvite Ørn». Mange år senere, i 1751, ble den tatt av skipsregisteret og to år senere ble en nybygget fregatt døpt «Hvide Ørn» til ære for dette legendariske skipet.
«Hjelperen»
«Hjelperen» var en stykkpram med grovt artilleri som det sterkeste krigsskipet i slaget der Tordenskjold vant sin største seier. «Hjelperen» var også et skyttskip, en stor stykkpram med to kanondekk, et lukket og et åpent.
«Laaland»
I november 1716 ble Tordenskjold utnevnt som kommandant for Nordsjøeskadren. Etter å ha overlatt «Hvite Ørn» til kaptein Lemwig gjorde han et linjeskip på femti kanoner i to lag til sitt flaggskip med en besetning på 350 mann ombord.
Hukkerten
Etter ydmykelsen ved å ha blitt fratatt kommandoen ville Tordenskjold snarest tilbake til København i håp om å vinne kongens gunst på nytt. Han tok en hukkert den 7. desember 1717 med et dusin menn ombord i tillegg til 2 trepunds kanoner. Ferden endte i et hardt slag med en svensk kaper som tok hukkerten etter å ha blitt holdt på avstand fram til Tordenskjold hadde grunnstøtt ved Kullen i Skåne og tatt seg vekk i en jolle.
«Ebenezer»
Etter å ha kommet til Danmark fant han ikke mye støtte, og måtte istedenfor finne seg til rette som skipskommandant på et linjeskip i 1718 på Østersjøen fram til desember da han på nytt kom om bord på «Laaland» for å eskortere en konvoi til Norge.
Gravferdsskipet
Tordenskjold hadde hisset på seg flere personer med mye makt. Etter hans død den 20. november 1720 for h oberst Staël von Holsteins hånd i en duell, ble hans legeme utsatt for en rekke forsmedelser.
Nyheten om dødsfallet ble kjent for den danske legasjonssekretær von Jessen som var i Hannover i forbindelse med et kongebesøk av Georg I av Storbritannia. På eget initiativ ble liket lagt i en kiste av furutre av von Jessen. To uker senere kom det beskjed om at fregatten «Raa» som hadde kommet til Lübeck, skulle hente kisten over til København, beordret av Frederik IV. Kisten kom til Lübeck i desember, men der oppdaget Tordenskjolds nevø og hans følgesvenn at det var kommet kontraordre fra admiralitetet. Det var besluttet at intet kongelig skip skulle føre Tordenskjolds legeme under det danske flagget.
Etter forskrekkelsen besluttet man å føre kisten ombord på en liten lasteskute, galioten «Sofie Hedvig» som seilte ut fra Travemünde. Fregatten «Raa» som hadde ventet på kisten, var fremdeles i Travemünde. Etter å ha kommet forbi i vintermørket fortsatte galioten videre til Øresund ved nyttår.
Etter å ha krysset utenfor København red og til slutt lagt til ved Tollboden, stadig forsinket av mangel på bekreftelse fra admiralitetet eller myndighetene. Etter flere dager reagerte myndighetene. Først etter tillatelsen var gitt, måtte mannskapet på «Sofie Hedvig» om natten til den 21. januar 1721 heiste ned den store kisten i skipets sjalupp. Underoffiserer og matroser rodde sjaluppen med kisten til havneområdet. Ved ankomsten utenfor Holmens kirke ventet seks skoleelever med lykter som ledet dem til gravkjelleren i kirken.
Hvordan det hendte er aldri blitt fullstendig forklart, men akten med de seks skoleelever var ansett for være en spesiell nedrig handling selv den gang, fra flere hold hadde man ønsket at det skulle være offiserer i deres sted. Viseadmiral Christian Carl Gabel hadde stått for denne handlingen.
Hvorfor Frederik IV hadde tillatt det er ikke mulig å vite, men ettersom han hadde tillatt den nattlige begravelsen var det i fakta en særlig ære. For det var lovbestemt at de døde etter duell ikke skulle få en kristen begravelse. Man skulle begraves i uvigslet jord i vanære ifølge dansk-norsk lovbestemmelse. Med det kan i ettertid virke som om kongen var bevisst sin gjeld, og hadde gitt den døde sjøhelten en sist kongelig gest. I så fall kom admiralitetet under Gabel fram i grelt lys.
Det var ikke før i 1819 Tordenskjolds kiste var lagt i en sarkofag i kapellsalen i Holmens kirke. Endog måtte man vente helt til 1995 på en offentlig gravseremoni.
Eksterne lenker
Oversikt over Tordenskjolds skip
Askeby
Askeby er et tettsted i Linköping kommune i Östergötlands län i Östergötland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 518 innbyggere. Askeby ligger cirka 16 kilometer øst for Linköping.
Stig Malmqvist
Stig «Nina» Malmqvist er en svensk tidligere fotballspiller. Malmqvist spilte 43 kamper for Råå IF i Allsvenskan fra 1950 til 1952.
David Lovgren
David Lovgren (født 4. november 1969, Vancouver, Britisk Columbia, Canada) er en canadisk skuespiller.
Kim Haugen
Kim Haugen (født 24. september 1958) er en norsk skuespiller og komiker. Ansatt ved Nationaltheatret siden 1978. Utdannet ved Statens Teaterhøgskole i 1982. Han er sønn av skuespillerne Per Theodor Haugen og Sidsel Sellæg og bror til skuespiller Helle Haugen. Han har siden 1991 vært gift med programlederen Nadia Hasnaoui.
Kim Haugen er kjent for roller i filmer som Olsenbandens siste stikk (1999), Mads Høgberg i TV-serien Kodenavn Hunter (2007–08), Ulvenatten (2007)  som stemmer i Apenes eventyr (1999) og Karlsson på taket (2001). I 2010 var han aktuell som TV-kjendisen Harald Nissen jr. i TV-serien Den unge Fleksnes. Haugen har også vært paneldektaker i Løvebakken på NRK1. I 2005 dukket han opp i Hos Martin, i episoden «Hevnens Time», hvor han spilte Noras (Hege Schøyen) eks-mann. Haugen hadde også en birolle i den danske kriminalserien Forbrydelsen. Han er seg selv i Presten. Han har også rollen som Sverre, faren til Herman, i humorserien Hvite gutter.
Håndvåpen
Håndvåpen er et begrep med flere betydninger. I utgangspunktet refererer det til alle håndholdte våpen, i motsetning til monterte våpen, slik som for eksempel artilleri. Uttrykket kan brukes om alle slike våpen, inkludert blankvåpen, men brukes normalt bare om håndholdte skytevåpen. I deler av skyte- og samlermiljøet brukes uttrykket enda mer restriktivt om våpen som avfyres uten skulderstøtte, det vil si pistoler. Håndvåpen brukes som personlig våpen i det militære, av politi og sikkerhetsstyrker og sivile. I tillegg brukes håndvåpen til jakt og sport.
Internasjonal handel med håndvåpen
Internasjonalt utgjør lovlig og ulovlig handel med håndvåpen en stor trussel mot freds- og bistandsarbeid. De mange krigene og konfliktene rundt om i verden har gjort at det finnes store mengder håndvåpen i omløp. Bare til India og Pakistan er det beregnet at det har blitt smuglet inn 63 millioner håndvåpen, noe som gjør det svært vanskelig å etablere ro, orden og nasjonal kontroll i deler av disse landene. Det er også en betydelig lokal produksjon av kopier av ettertraktede håndvåpen, særlig AK-47.
Håndvåpen i Norge
Eierskap av kruttdrevne håndvåpen i Norge er strengt regulert gjennom våpenloven. Tillatelse til å eie håndvåpen gis bare til personer over 18 år for hagle og rifle, 21 år for pistoler. Det samme gjelder armbrøst. Å eie luftvåpen krever ikke tillatelse.
Université de Montréal
Université de Montréal er et av fire universiteter i Montréal i Québec, Canada. Det ble grunnlagt i 1878, og har i dag 55 000 studenter og 10 000 ansatte.
Strålsnäs
Strålsnäs er et tettsted i Boxholm kommune i Östergötlands län i Östergötland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 410 innbyggere. Strålsnäs ligger cirka fem kilometer nord for Boxholm.
Bottineau County
Bottineau County er et fylke i den amerikanske delstaten Nord-Dakota. Det ligger nord i staten og grenser mot Rolette County i øst, Pierce County i sørøst, McHenry County i sør og mot Renville County i vest. Det har også grense mot Canada i nord.
Bottineau Countys totale areal er 4 397 km² hvorav 76 km² er vann. I 2000 hadde fylket 7 149 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Bottineau.
Fylket ble grunnlagt i 1884 og det har fått sitt navn etter pioneeren og pelsjegeren Pierre Bottineau (omtrent 1814–1895),
Loose Ends
Loose Ends er en bok skrevet av Greg Cox. Loose Ends er basert på TV-serien Roswell. Boken er foreløpig ikke oversatt til norsk.
Italias distrikter
Distriktene i Syd-Tirol
I Syd-Tirol heter distriktene offisielt distriktsfellesskap (tysk Bezirksgemeinschaft, italiensk comunità comprensoriale, ladinsk comunità raionela). Disse er frivillige sammenslutninger av kommuner, som koordinerer kommunenes utvikling på kulturelle, sosiale, økonomiske og økologiske områder. I tillegg har provinsen delegert en del politiske kompetanser til distriktsfellesskapene, spesielt innen sosialvesen og miljøpolitikk. Syd-Tirols 116 kommuner er samlet i totalt åtte distriktsfellesskap:
Distriktene i Trentino
I Trentino heter distriktene offisielt distrikt (italiensk comprensorio, ladinsk comprenjorie). De ble dannet etter forbilde fra Syd-Tirol, og har også begrensete politiske fullmakter. Dagens elleve distrikter skal i 2008 inndeles på nytt i 16 distrikter. Dagens distrikter er:
Distriktene i andre provinser
I resten av landet heter distriktene offisielt fjellfellesskap (italiensk comunità montana). De ble opprinnelig skapt for å sammenfatte kommuner innen et dalstrøk i økonomisk vanskeligstilte fjellregioner (som et ledd i å kanalisere regional utviklingsstøtte). Nå kan alle kommuner slå seg sammen til slike distrikter, men uten at disse har reelle politiske kompetanser. Derfor kritiseres de fra enkelte hold for å være overflødige forvaltningsnivåer mellom kommunen og provinsen. (Dessuten har det opprinnelige navnet mistet sin betydning, siden de færreste slike distrikter ligger i fjellet.)
Amandla Stenberg
Amandla Stenberg (født 23. oktober 1998 i Los Angeles, California) er en amerikansk skuespiller.
Gassballong
På grunn av eksplosjonsfaren benyttes i dag nesten bestandig edelgassen helium som oppdriftsmedium. Helium gir mindre oppdrift og er mer kostbart enn hydrogen, men er ikke brennbart.
Amandla Stenberg
Stenbergs karriere begynte i 2011, og allerede samme år fikk Stenberg en rolle i Colombiana, hvor vedkommende spilte den yngre versjonen av Zoe Saldana, som har fått god kritikker. I 2012 fikk vedkommende rollen som Rue, en av deltakerne i dødslekene, i The Hunger Games.
Gassballong
Organisert bruk av gassballonger er kjent fra beleiringen av Paris i 1870 for å sende kurérer ut fra den beleirede by. Det ble da sendt opp et 60-talls ballonger. En av disse ballongene, «La Ville d’Orléans», kom ut av kurs og havnet i Norge, på Lifjell i Telemark.
Amandla Stenberg
Stenberg er ikke-binær, og har tidligere brukt både kvinnelige og kjønnsnøytrale pronomen, men har senere forklart at kjønnsnøytrale pronomen (engelsk: «they/them») er foretrukket.
Terje Pedersen (politiker)
Terje Ingar Pedersen (født 9. april 1945 i Meløy) er en norsk tidligere forretningsmann og politiker.
Gassballong
Den som trolig var den første bemannede ballongferd i Norge fant sted 18. juli 1852 da Ignatz Lassé tok av fra Bygdøy og landet ved Dønski i Bærum etter cirka en times ballongferd. Det var flere oppvisningsturer samme år. Korrespondenten Aasmund Olavsson Vinje rapporterte 5. august 1852 at ballongen drev med vinden opp mot Maridalen og at det kostet 50 speciedaler å være med som passasjer.
Amandla Stenberg
I 2018 spilte Stenberg hovedrollen som Starr Carter i filmatiseringen av Angie Thomas' bok The Hate U Give.
Terje Pedersen (politiker)
Han har eksamen fra reallinjen ved Steinkjer gymnas fra 1968 og eksamen fra Bedriftsøkonomisk Institutt i Oslo fra 1972. Pedersen var ansatt i Finanskonsult A/S i Oslo 1972–1974, og har siden vært selvstendig næringsdrivende under forskjellige selskaper.
Han var politisk aktiv for Høyre i sin ungdom, deltok på Unge Høyres elitekurs i 1964, og var formann i Steinkjer Unge Høyre i ett år samt formann i Nord-Trøndelag Unge Høyre 1966–1968. Pedersen ble senere engasjert i Fremskrittspartiet, og var medlem av Masfjorden kommunestyre inntil 2003. Han fungerte som Fremskrittspartiets gruppeleder fra 1993, og meldte overgang til Det Liberale Folkepartiet i løpet av sin siste periode.
Gassballong
Bergenseren Francesco Alexandro Cetti regnes som Norges og Nordens første aeronaut da han foretok en oppstigning med en selvlaget ballong den 20. august 1890. Han foretok i de påfølgende år flere hundre oppstigninger, deriblant en distanseflyging østover fra Bergen over Ulriken til Samnanger (ca. 25 km).
Referanser
Balŵn ബലൂണ്‍ (ആകാശനൗക)
Viljo Heino
Viljo  Akseli Heino (født 1. mars 1914 i Itis, død 15. september 1998 i Tammerfors) var en finsk friidrettsutøver som hadde verdensrekorden på 10 000 meter friidrett fra 25. august 1944 til 11. juni 1949 og igjen fra 1. september 1949 til 22. oktober 1949. Under EM i friidrett 1946 i Oslo vant han gull på 10 000 meter.
Han representerte Finland på 10 000 meter under Sommer-OL 1948 i London. Han var årets idrettsutøver i Finland i 1949.
Dravider
Dravider er betegnelsen på flertallet av befolkningen i Sør-India og nordøstre Sri Lanka. Dravider er ofte mørkere i huden enn nordligere indiske folkeslag, hvilket har gitt opphav til den engelske betegnelsen black indians («svarte indere»). Dravidene utgjør urbefolkningen i det sørlige og østlige India. I kolonitiden ble en del av befolkningen eksportert til Sri Lanka (den gang Ceylon) som arbeidere på teplantasjer. Disse er i dag kjent som indisk-srilankiske tamiler og utgjør nå en minoritet på Sri Lanka.
Språk
Den sørlige delen av India domineres av dravidiske språk, som ikke er i slekt med de indoariske språkene som snakkes i resten av India. Dravidiske navn langs kysten av Arabiahavet og mange steder i Nord-India antyder at dravidisk språk har hatt en mye bredere utbredelse enn i dag. Dravidiske språk utgjør en egen språkfamilie, og viser intet slektsskap til andre kjente språk.
Genetikk
Genetiske undersøkelser har funnet at dravider har en spesiell genetisk historie. Y-kromosomene (som kun arves fra far til sønn) knytter dem sammen med den øvrige indiske befolkningen. Mitokondrielt DNA som kun arves fra via mor viser et betydelig innslag av sekvenser man ellers finner hos aboriginer (australske urinnvånere). En forklaring på denne spesielle genetikken er at de indo-ariske stammene (opphavet til majoriteten av Indias moderne befolkning) erobret landområdet til den tidligere urbefolkninge, drepte alle menn og gutter og tok de gjennlevende kvinnene som slaver. Dravider regnes derfor for delvis å stamme fra den originale forhistoriske befolkningen rundt Det indiske hav, som aboriginene utgjør den østligste grenen av. I genetisk litteratur er denne befolkningen noen ganger omtalt som «proto-australiere», i motsetning til de nordindiske folkeslagene.
Ann Forslind
Ann Forslind (født 22. september 1953) er en svensk illustratør og barnebokforfatter.
Alpin tundra
Alpin tundra er en økosone eller klimasone som karakteriseres av mangel på skog på grunn av høyden over havet. Alpin tundra ligger høyere enn skoggrensa og skiller seg fra arktisk tundra ved ikke å ha permafrost. I norsk språk omtales landskap i klimasonen alpin tundra oftest som snaufjell, dvs fjellandskap uten skog. Begrepet tundra betyr treløs slette.
Ann Forslind
Ann Forslind har skrevet og illustrert en rekke bøker for barn som akkurat har vokst fra pekebokstadiet, blant annet bokseriene om «Sofie» (Sofi på svensk) og «Beibi» (Bäbis). Hun har også tegnet til andre forfatteres tekster.
Alpin tundra
Alpin tundra går under tregrensen over til subalpin skog.
Alpin tundra forekommer i fjellstrøk over hele verden. Floraen i alpin tundra sonen karakteriseres av arter som kryper langs bakken. Det kalde klimaet i disse høytliggende områdene forårsakes av lavt lufttrykk, og er ganske likt polarklima.
Ann Forslind
Ann Forslind sitter på plass nummer ti i Svenska barnboksakademien.
Alpin tundra
Jorda i alpine strøk vanligvis bedre drenert enn jord i arktiske strøk.
44 % av Norges landareal omfattes av økosonen alpin tundra.
[[Fil:Vegetation-no-legend.PNG|thumb|center|600px|Jordas biomer etter vegetasjon, alpin tundra er avmerket med lys blå farge.
Se også
Alm (Bergweide) Alpeggio
Andreas Wenzel
Sammen med storesøster Hanni og lillesøster Petra var han aktiv i verdenscupen på slutten av 1970-årene og begynnelsen av 80-årene.
Han vant totalt 14 verdenscuprenn, 6 av disse var kombinasjonsøvelser.
Andreas Wenzel er onkel til alpinisten Tina Weirather.
Historie
Historie er studiet av fortiden, hovedsakelig den menneskelige historien som er basert på skriftlige kilder, men tiden fra før skriftlige kilder eksisterer som kalles for forhistorie omfattes også av historiefaget med de begrensninger det omfatter. I generell mening omfatter historie vitenskapelige og arkeologiske oppdagelser om fortiden. I senere tid har det blitt en økt interesse for muntlig fortellinger og tradisjoner som har blitt videreført fra generasjon til generasjon da annen dokumentasjon ikke foreligger. Ny teknologi som fotografi, lydopptak, og film er blitt dokumentasjon for nyere historie.
I dagligspråket betyr historie enten fortelling eller fortid. Historie som fag er læren om det som har skjedd, kunnskap om menneskenes fortid, slik denne tolkes av ettertiden. I faglig forstand betegner historie det vitenskapelige studium av fortidens samfunn. En ofte sitert definisjon av historieforskningens emneområde er at det omhandler «sosialt relevant menneskelig atferd og slike ikke-menneskelige forhold som er relevant til menneskelig atferd». Akademisk er historie det forskningsfeltet som søker å skape en sammenhengende fremstilling og en systematisk analyse av fortidens hendelser som har betydning for menneskene. De som studerer historie som profesjon er historikere, men tittelen er ikke beskyttet.
Ettersom objektet som historikerne studerer (fortiden) ikke lenger eksisterer, må fortiden forsøkes rekonstruert ved å studere levninger etterlatt fra fortiden, historiske kilder. For å vurdere kildenes ekthet, relevans, representativitet og sammenheng benytter historikerne den kildekritiske metode. Selv om historikerne anvender metoder fra en rekke andre samfunnsvitenskapelige, humanistiske og naturvitenskapelige fag for å oppnå en mer grunnleggende forståelse av fortiden, er kildekritikken fortsatt grunnlaget for å skille mellom hva som er historievitenskap og hva som bare er historiefortellinger.
Uttrykket historiker brukes fra gammelt av om personer som skriver historie. Etterhvert har det skjedd en akademisering av faget, slik at begrepet tildels har fått en mer avgrenset bruk. Det kan også brukes om personer som er utdannet i universitetsfaget historie (med minst eksamen av høyere grad).
Etymologi
Ordet historie kommer fra greske ἱστορία (historia), igjen avledet fra urindoeuropeisk *wid-tor-, fra rotordet *weid-, «å vite», «å se». Dette rotordet er også til stede i de norske ordene «vite», «visdom», «visjon» og «idé», i det sanskritiske ordet veda, og i det slaviske ordet videti og vedati, foruten en rekke andre. (Asterisken * foran et ord indikerer at det er hypotetisk konstruksjon, ikke en dokumentert form.)
Det gammelgreske ordet ἱστορία, historía, som Herodot brukte kalte sitt verk, betyr «undersøkelse», og slik ble ordet lenge brukt. For Herodot var historie noe som måtte undersøkes og ettergås, ikke baseres på rykter og gjetninger. Det var i den betydningen at Aristoteles brukte ordet i sin Περί Τά Ζωα Ιστορία, Peri Ta Zoa Istória, eller i den latinske utgaven, Historia Animalium. Begrepet er avledet fra ἵστωρ, hístōr, i betydningen «vismann», «vitne», eller «dommer». Vi kan se tidlige dokumentasjoner på ἵστωρ i homerske hymner, hos Heraklit, i den athenske efobiske eden (ved unggutters overgang til voksenalderen), og i inskripsjoner fra Boiotia (i en rettslig betydning, enten «dommer» eller «vitne» eller tilsvarende). Spiranten er problematisk, og ikke til stede i det språklig beslektede greske eídomai («å oppstå»). Formen historeîn, «å undersøke», er en jonisk avledning som spredde seg først til det klassiske Hellas og til slutt til hele den hellenistiske sivilisasjons fellesgreske språk.
Det var fortsatt i den greske betydningen Francis Bacon brukte begrepet på slutten av 1500-tallet da han skrev Natural History (Naturhistorie). For ham var historia «kunnskapen om objekter bestemt av rom og tid», den typen kunnskap som kom fra minnet (mens vitenskapen var skaffet av fornuft, og poesi av fantasi).
Ordet kom inn i engelsk språk i 1390 med betydningen «hendelsers forhold» (= det som har skjedd), «fortelling». I mellomengelsk var meningen hovedsakelig «fortelling». Begrensningen til betydningen «nedtegnelser av tidligere hendelser» kom på slutten av 1400-tallet. På tysk, fransk og de fleste germanske språk (herunder også norsk ) og romanske språk blir det samme ordet fortsatt benyttet i betydningen både «historie» og «fortelling». På engelsk er historical/historic («historisk») attestert fra mellom 1661 og 1669.
Historiker i betydningen en som forsker på historie er attestert i England fra 1531. I alle europeiske språk er substantivet «historie» fortsatt i bruk i betydningen «hva som skjedde med mennesker», og «forskningstudiet av hva som skjedde». Den siste betydningen er stundom framhevet med begrepet historiografi.
Historiefagets utvikling
Perspektivet endret seg med Polybios. Som romernes gissel opplevde han hvordan han og andre grekere var blitt overvunnet og underlagt romersk overherredømme. Hans historieskrivning ble derfor tredelt - grekere, romere, samt «de andre». Romersk historieskrivning var fokusert på at leseren skulle lære av fortiden; romerne følte at de hadde noe å lære andre. Til sammenligning hadde Thukydid sagt om sitt verk at det ikke var skrevet «''for å tekkes lesernes smak her og nå. Det er skapt for å vare evig.''»
I middelalderen var krøniken den dominerende historiske fremstillingsform, det vil si at hendelser ble kronologisk oppramset, men uten noen dypere analyse av årsakene til hendelsene.
I opplysningstiden hevdet filosofene at historien utviklet seg mot høyere og høyere kunnskapsnivå, samtidig som de moraliserte over tidligere epokers uforstand.
Tidlig på 1800-tallet ble historiefaget en vitenskap. I motsetning til opplysningstiden ønsket historikerne på 1800-tallet å forstå hver epokes særpreg ut fra egne sine premisser. Den prøyssiske historikeren Leopold von Ranke oppstilte kriterier for hvordan en kunne komme fram til sann kunnskap om «hva som egentlig hadde skjedd». Kilder til en hendelse ble sammenlignet og for å finne inkonsistenser og vurdere kildenes troverdighet som vitnesbyrd om fortiden. I mellom midten av 1800-tallet og 1900-tallet var historiefaget et av de viktigste virkemidlene i nasjonsbygging. Vestlige stater ansatte profesjonelle historikere for å skrive fortellinger om nasjonens utvikling og for å hausse opp om nasjonens «gloriøse» fortid. Historie var i dette hundreåret nesten utelukkende politisk historie om «konger og kriger». Disse historikerskapte fortellingene ble videreformidlet gjennom skoleverket og formet folks identitet. Historiefaget gav folk følelse av et fellesskap som følge av forestilling om en felles fortid. Ved å se historien fra statsledernes synsvinkel fikk det folk til å identifisere seg med statsledelsens maktpolitikk.
I løpet av 1900-tallet har emneområdet til historiefaget blitt utvidet. Kanskje mest betydningsfullt var 1960- og 1970-årene med den såkalte sosialhistoriske revolusjon, etter inspirasjon fra blant annet fransk historieforskning med tidsskriftet Annales. Historikerne begynte å se den politiske historien som altfor snever da kun en liten elite tok del i den politiske beslutningstakingen. Faget ble da utvidet til å omfatte «vanlige folks» historie, som arbeidere, kvinner, etniske minoriteter, barn, tiggere og lignende som ikke tidligere hadde vært en del av den nasjonale historien.
Faget støttet seg på metoder fra statistisk orientert samfunnsvitenskap. Det siste tiår har kulturhistorie vært den dominerende retning innen historieforskning hvor folks identitet og virkelighetsoppfatning analyseres for se på kulturelle tankemønstre. Kulturhistorikere er skeptiske til at det virkelig er mulig å skrive historien slik «den egentlig var» da det betviles at det finnes kun én historisk sannhet som kan formidles.
Historiemetoder sammenfatter de teknikker og retningslinjer som historikere benytter, primære kilder, arkeologi og andre beviser for å forske og deretter skrive historie.
Det var historiske tradisjoner og avansert bruk av historisk metode i middelalderens Kina. Det grunnleggende arbeidet for en profesjonell historiografi i østlige Asia ble etablert ved Han-dynastiets hoffhistoriker kjent som Sima Qian (145 f.Kr. – 90 f.Kr.), forfatter av Shiji (Nedtegnelser av den store historiker). For kvaliteten i sitt tidløse verk er Sima Qian i ettertiden blitt kjent som «far av den kinesiske historiografi». Kinesiske historikere av senere dynastiske epoker i Kina har benyttet hans Shiji som det offisielle formatet for historiske tekster, foruten også biografisk litteratur. Augustin av Hippo (354 – 430) var innflytelsesrik for kristen og vestlige tenkning på begynnelsen av middelalderen. Gjennom hele middelalderen og renessansen har historien ofte blitt studert gjennom et religiøst perspektiv. Rundt 1800 brakte den tyske filosofen og historikeren Georg Wilhelm Friedrich Hegel (1770 – 1831) filosofen og en mer verdslig tilnærming inn i historieforskningen
I forordet til sin bok Muqaddimah (1377) advarte den arabiske historikeren og tidlige sosiologen Ibn Khaldūn (1332–1406) mot syv feil som han mente at historikere jevnlig begikk. I denne kritikken behandlet han fortiden som merkelig og noe som trengte fortolkning. Ibn Khalduns originalitet var å hevde at kulturelle ulikheter i en annen tidsalder må styre vurderingen av relevant historisk materiale, å skille mellom prinsipper i henhold til hvordan det kan være mulig å besvarelse en vurdering, og sluttelig å føle behovet for erfaring i tillegg til rasjonelle prinsipper for å bedømme fortidens kultur.
Ibn Khaldūn kritisert hyppig «ørkesløs overtro og ukritisk godtagelse av historiske data». Som et resultat introduserte han en vitenskapelig metode for å studere historie, noe som ble betraktet som «nytt for hans tid», og han refererte ofte til den som hans «nye vitenskap», nå assosiert med historiografi. Hans historiske metode la også fundamentet for å observere rollen til stat, kommunikasjon, propaganda og systematisk forutinntatthet og skjevheter, og han er således blitt karakterisert som «historiografiens far».
Andre historikere som brukte avanserte historiske metoder er blant annet Leopold von Ranke, Lewis Bernstein Namier, Pieter Geyl, George Macaulay Trevelyan, Geoffrey Elton, og A.J.P. Taylor. På 1900-tallet fokuserte historikerne mindre på episke nasjonalistiske fortellinger, som ofte tenderte til å glorifisere nasjonen eller enkeltpersoner, til mer objektive analyser. En betydelig retning innenfor historisk metodelære på 1900-tallet var tendensen til å behandle historien mer som en sosial vitenskap enn som en kunstart, noe som tradisjonelt hadde vært tilfelle. En del av de ledende talsmennene for historien som en sosial vitenskap var en rekke forskere som blant annet innbefattet Fernand Braudel, Edward Hallett Carr, Fritz Fischer, Emmanuel Le Roy Ladurie, Hans-Ulrich Wehler, Bruce Trigger, Marc Bloch, Karl Dietrich Bracher, Peter Gay, Robert Fogel, Lucien Febvre og Lawrence Stone. Flere av disse fremmet også en flerfaglig tilnærming. Braudel kombinerte historie med geografi, Fogel historie med økonomi, Gay historie med psykologi, Trigger historie med arkeologi mens Wehler, Bloch, Fischer, Stone, Febvre og Le Roy Ladurie hadde på en variert og til dels umedgjørlige måte slått sammen historie med sosiologi, geografi, antropologi, og økonomi. I nyere tid har feltet digital historie tatt i bruk datateknologi for å utforske historiske data og utvikle digital forskning. I opposisjon til kravene om at historie var en sosial vitenskap argumenterte historikere som Hugh Trevor-Roper, John Lukacs, Donald Creighton, Gertrude Himmelfarb og Gerhard Ritter at nøkkelen til historikernes arbeid var forestillingens makt og således forfektet at historie skulle bli forstått som en kunstart. Franske historikere tilknyttet Annales-skolen introduserte kvantitativ historie ved å benytte rådata for å spore livene til enkeltindivider og var banebrytende i å etablere en kulturell historie (såkalt «histoire des mentalités»). Intellektuelle historikere som Herbert Butterfield, Ernst Nolte og George Mosse har argumentert for betydningen av ideer i historien. Amerikanske historikere, motivert av forskningen på den amerikanske borgerkrigen, fokuserte på tidligere oversette etniske, rasemessige, og sosioøkonomiske grupper. Andre sjangrer innenfor sosial historie vokste frem i etterkrigstiden, slik som dagliglivets historie (tysk Alltagsgeschichte). Forskere som Martin Broszat, Ian Kershaw og Detlev Peukert søkte å undersøke dagliglivet for folk flest i 1900-tallets Tyskland, særlig den nazistiske perioden.
Marxistiske historikere som Eric Hobsbawm, Edward Palmer Thompson, Rodney Hilton, Georges Lefebvre, Eugene D. Genovese, Isaac Deutscher, C.L.R. James, Timothy Mason, Herbert Aptheker, Arno J. Mayer og Christopher Hill har forsøkt å bekrefte Karl Marx' teorier på å analysere historie fra et marxistiske perspektiv. Som svar på den marxistiske tolkning har historikere som François Furet, Richard Pipes, J.C.D. Clark, Roland Mousnier, Henry Ashby Turner og Robert Conquest tilbudt en antimarxistisk historietolkning. Feministiske historikere som Joan Wallach Scott, Claudia Koonz, Natalie Zemon Davis, Sheila Rowbotham, Gisela Bock, Gerda Lerner, Elizabeth Fox-Genovese og Lynn Hunt har tatt til orde for betydningen av å studere erfaringene gjort av fortidens kvinner.