cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Step Up 3D
Handling
Luke (Rick Malambri) er en foreldreløs gatedanser som gjør alt han kan for å unngå å bli kastet ut av det eneste hjemmet han har – et nedkjørt varehus i New York som er tilfluktssted for unge dansere fra hele verden. De som bor her er som en familie, og har sin egen dansegruppe som de kaller The House of Pirates. For at crewet skal kunne overleve må de slå rivalene i The House of Samurai i en kommende konkurranse der de beste dansegruppene i hele verden møtes i kampen om en stor pengepremie. Vi følger Luke gjennom byens mangfoldige undergrunnsmiljøer på jakt etter nye talenter som kan hjelpe gruppen til å vinne konkurransen. Omsider finner han de to danserne han trenger, Natalie (Sharni Vinson) og Moose (Adam Sevani).
Pendulum
Pendulum er et australsk electronica/rock/drum and bass-band. Bandet ble startet i Perth i 2002 av Rob Swire, Gareth McGrillen og Paul «El Hornet» Harding. De flyttet til Storbritannia i 2003, og utvidet bandet med Peredur «Perry» ap Gwynedd, Paul Kodish og MC Ben «the Verse» Mount i 2006. Kodish forlot bandet i 2009, og ble byttet ut med Kevin Joseph Sawka.
Brockenspekter
Skyggefigurens hode er ofte omgitt av en lysende glorie, ringer av farget lys som oppstår når solen skinner på likt formede vanndråper. Effekten oppstår på grunn av diffraksjonen av synlig lys.
Step Up 3D
Handling
Uten at Luke er klar over det, bærer Natalie på en hemmelighet som truer med å ødelegge deres gryende forhold og alt gruppen har bygd opp. Gruppen har satt sammen et killer dansenummer – som blir stjålet av The House of Samurai. Da har The House of Pirates lite tid igjen før konkurransen, men Moose tilkaller sitt gamle crew, MSA Crew fra Step Up 2: The Streets for hjelp. De deltar i dansekonkurransen, og The House of Pirates vinner.
Produksjon
Step Up 3D startet produkjsonen tidlig vår 2009, og er den første dansefilmen i 3D som er laget. Selv om konkurrenten StreetDance 3D fra Storbritannia ble utgitt før det, startet dem produksjonen i august 2009.
Soundtrack
I USA ble soundtrack-CD-en gitt ut 27. juli 2010 under selskapet Atlantic.
Yapesisk
Yapesisk er et oseanisk språk som tales på øya Yap i Mikronesiaføderasjonen.
Pointillisme
Pointillisme er en malestil som bruker mange små prikker i primærfargene til å skape inntrykk av et stort spektrum av sekundære farger. Teknikken bygger på tilskuerens synssans som ikke oppfatter prikkene en og en, men setter dem sammen til en meningsfylt helhet. (Samme prinsipp har vært brukt til trykking av fargereproduksjoner, ligger fortsatt i bunn for fargeutskrifter og er prinsippet for billedrør og flatskjermers fargetegning.)
Som malestil har det vært få utøvere, men av de mere kjente kan nevnes Georges Seurat, Paul Signac og Henri-Edmond Cross. Navnet på stilen ble først brukt av kunstkritikere i 1880-årene som syntes resultatene var smakløse, men begrepet har siden blitt mere nøytralt. Malemåten er forskjellig fra den vanlige med å blande farger på paletten. Med bare prikker, blir linjetegning av konturer uaktuelt, og kunstneren må bygge opp maleriene på andre måter.
Pointillisme er også en musikalsk teknikk, som bl.a. brukes av komponister som Anton Webern.
Regierungsbezirk Merseburg
Regierungsbezirk Merseburg var en av tre Regierungsbezirke i den tidligere Provinsen Sachsen i kongeriket Preussen og senere i Fristaten Preussen. Forvaltningsenheten befant seg i den sørlige delen av provinsen.
Regierungsbezirk Merseburg ble opprettet i Provinsen Sachsen i 1815, sammen med regierungsbezirk Erfurt og regierungsbezirk Magdeburg. Forvaltningsenheten ble oppløst den 1. juli 1944 og erstattet av provinsen Halle-Merseburg. Ved opprettelsen av Sachsen-Anhalt (1945–1947) ble den omdannet til Regierungsbezirk Halle. I 1947 ble den innlemmet i Den tyske demokratiske republikk (DDR), og under forvaltningsreformen i DDR i 1952 ble den i hovedsak erstattet av Bezirk Halle.
Béla Anda
Béla Nicolai Anda (født 4. april 1963 i Bonn) er en tysk journalist, som fra 2002 til 2005 var regjeringstalsmann og sjef for det føderale pressekontoret. Han har bakgrunn fra Springerpressen.
Hans familie er av ungarsk opprinnelse. Etter Abitur (artium) og avtjening av verneplikt fikk han i 1984 praksis i Welt am Sonntag, og var senere frem til 1986 dens politiske redaktør.
Mellom 1986 og 1991 studerte han statsvitenskap ved Otto-Suhr-Institut ved Freie Universität Berlin, og arbeidet deretter i forskjellige stillinger for boulevardavisen Bild-Zeitung frem til 1998. I 1996 offentliggjorde han sammen med Rolf Kleine en biografi over Gerhard Schröder.
Etter Schröders maktovertagelse ble den partiløse Anda i februar 1999 utnevnt til stedfortredende regjeringstalsmann. Etter at Uwe-Karsten Heye trakk seg fra stillingen som regjeringstalsmann etter valget i 2002, ble Anda hans etterfølger. Han gikk av ved regjeringsskiftet etter valget i 2005, og ble etterfulgt av Ulrich Wilhelm.
Fylkesvei 108 (Akershus)
Fylkesvei 108 i Akershus gikk mellom Flaskebekk og Flaskebekk brygge, og mellom Alværn og Alvern brygge i Nesodden kommune.
Dvergsnipe
Dvergsnipe (Calidris minuta) er en monotypisk vadefugl i snipefamilien. Arten hekker i arktiske deler av Europa og Asia, og er en trekkfugl som overvintrer i Afrika og Sør-Asia. Den gjester av og til Nord-Amerika. Dvergsnipe lever i flokker om vinteren, og noen ganger dannes det store flokker med andre Calidris arter, spesielt myrsnipe, på mudderbanker eller ved kanten av innlands pytter.
Varnhems klosterkirke
Varnhem klosterkirke er en klosterkirke på Varnhem kloster som det henvises til i Jan Guillou sine bøker om Arn Magnusson.
Alan Barrett
Alan John Barrett (født 14. november 1912, død 8. april 1961) var en britisk roer som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Barrett vant en olympisk sølvmedalje i roing under Sommer-OL 1936 i Berlin. Han var med på den britiske båten som kom på andreplass i firer uten styrmann bak Tyskland. De andre roerne var Thomas Bristow, Peter Jackson og John Sturrock.
Anapa
Anapa (russisk: Ана́па) er en by i Krasnodar kraj i Russland. Den ligger ved Svartehavet, rundt 130 km vest for Krasnodar. Innbyggertall: 53 493 (folketelling 2002).
Byen er et ferie- og rekreasjonssted med mange kursteder og hoteller. Sammen med Sotsji og flere andre byer langs den russiske svartehavskysten har den opplevd en betydelig økt popularitet etter oppløsningen av Sovjetunionen, som etterlot tradisjonelle sovjetiske feriebyer på Krim og i republikken Abkhasia i Georgia på andre siden av grensen.
Området rundt Anapa har vært bosatt siden antikken. Den var først en betydelig havn (Sinda) og senere hovedstad i Sindica. Kolonien Gorgippia ble bygget på samme sted som Sinda på 600-tallet f.kr. av grekere som oppkalte byen etter en konge av Bosporos. På 200- og 100-tallet f.kr. blomstret Gorgippia, i likhet med dens skipseiere, som kontrollerte sjøtrafikken i den østlige delen av Svartehavet. Gorgippia var befolket til 300-tallet, da den ble herjet av nomadiske stammer. Disse stammene ga Anapa sitt nåværende navn. Byen ble senere erobret av Det osmanske riket, som bygget en festning her i 1791. Festningen ble gjentatte ganger angrepet av Russland, og ble nesten fullstendig ødelagt under den siste beleiringen i 1829.
Fylkesvei 108 (Akershus)
2019 ble veien erstattet av fylkesvei 1412 og fylkesvei 1413.
Dvergsnipe
Biologi
Antallet av denne arten (også tundrasnipe) avhenger av populasjonen av lemen. I dårlige lemenår, vil «rovfuglene» som joer og snøugle ta hekkende arktiske vadere i stedet.
Dvergsnipe blir 14 centimeter lange, med et vingespenn på 34–37 cm, og har et mørkt, tynt nebb og mørke føtter. Raskere bevegelser kjennetegner denne arten fra de andre vadere, med unntak av andre arter i Calridris med mørke føtter. De hekkende voksne har et oransjeaktig bryst, en hvit hals og en tydelig hvit v på ryggen. I vinterdrakt er identifisering vanskeligere.
Denne fuglen hekker på bakken og legger 3-5 egg. Den er polygam, og hannen og hunnen kan ha separate kull.
De livnærer seg av små virvelløse dyr som de finner på mudderbanker.
Dvergsnipa er en av artene hvor AEWA (Agreement on the Conservation of African-Eurasian Migratory Waterbirds) gjelder.
Inndeling
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Piersma & Bonan (2019), som i hovedsak følger studien av Gibson & Baker (2012) og klassifiseringen til Banks (2012).
Bjarne Andersson
Bjarne Andersson (født 28. april 1940 i Ödeshög, død 12. august 2004 i Mora) var en svensk langrennsløper som deltok i de olympiske vinterleker 1968 i Grenoble.
Andersson vant en olympisk sølvmedalje i langrenn under vinter-OL 1968 i Grenoble. Han var med på det svenske stafettlaget som kom på andreplass på 4 x 10 km bak Norge. De andre laget var Jan Halvarsson, Gunnar Larsson og Assar Rönnlund.
Hærens Officersskole
Hærens Officersskole (HO), tidligere Landkadetakademiet er skolen hvor offiserer i den danske hær utdannes.
Utdannelsen til offiser i hæren varer fire år og kan søkes av alle som har en gymnasial utdannelse og dansk statsborgerskap.
Skolen ble opprettet i 1713 etter forbilde av Søværnets Officersskole og har siden 1868 holdt til på Frederiksberg slott.
Snøbrett
Snøbrett (engelsk: snowboard) er et flatt brett som man kan kjøre, eller «surfe», på snøen med. En snøbrettkjører blir gjerne kalt en snowboarder.
Snøbrett har sin opprinnelse i de noe lengre og tyngre brettene som man brukte for å surfe på vannbølger. Det var bølgesurfere fra California som startet med snøbrett da de tok surfbrettene opp på fjellet om vinteren i slutten av 1960-årene.
Det første snøbrettet ble laget for omkring 50 år siden, men Tom Sims laget det første snowboardet med bindinger.
Snowboard blir brukt til å kjøre på snø med i alpinanlegg og under konkurranse i aktiviteten som kalles snowboarding. Grunnen til at snowboarding er en aktivitet og ikke en idrett per i dag, er at snowboarding ikke er blitt anerkjent nok, selv om det er en stor interesse for dette og mange utøvere innenfor denne aktiviteten.
Brettyper
Størrelsen og fasongen på brettet varierer etter personer, nivå, snøforhold, og kjørestil. Kortere brett er typiske barnebrett, men noen varianter av korte brett er spesifikt designet for spesielle formål, som å utføre snowboardtriks.
Bunnen av et snowboard er bygd opp av ulike lag av plast, som er omgitt av en tynn stålstripe. Snøbrettene er kategorisert i ulike stiler, avhengig av kjørestilen:
Freestyle: den vanligste brettypen og er noe kortere med twin-tip fasong. Brettet har høy bøyelighet. Sidene på brettet går innover for å gi brettet raskere svingeegenskaper. Denne brettypen blir brukt i pipe og i park på ulike hopp- og terrengelementer som bokser, rails og urbane elementer. Park/Jib (rails): brettet er fleksibelt og er kort til medium i lengde. Det har twin-tip fasong, og bindingene er vendt utover for å kunne skifte kjøreside og rotere lettere.
All-Mountain: Også en mye brukt brettype og er en blanding av freeride- og freestylebrett. Vanligvis twin-tipformet.
Racing/Alpine: Brettet er langt, smalt, stivt, og rett i fasongen. Det blir brukt til slalåm og storslalåm, og er designet for preparerte løyper. Snowboardskoen er av hardplast akkurat som en alpinsko, men en mykere sko blir også brukt.
Snøbrettene har en hard trekjerne som er lagt i mellom flere lag av glassfiber. Noen snøbrett bruker andre materialer, som karbonfiber, kevlar eller aluminium, og de kan ha innebygde støtdempere. Fronten eller nesen av brettet er bøyd oppover for å kunne gli over ujevn snø. Bakenden eller halen til brettet er også bøyd oppover slik at man kan kjøre «switch». Bunnen eller basen av brettet er laget av polyetylenplast. Bunnen kan bli laget på to forskjellige måter, sprøytestøpt eller oppvarmet og sammenpresset.
Den oppvarmede og sammenpressede bunnen er mykere enn sprøytestøpingen og gjør det lettere for den å ta opp voks. Stålkantene gjør det mulig for snøbrettet å ta tak i eller grave seg inn i hard snø eller is, samtidig som den beskytter brettets innvendige struktur. Toppen av brettet består av et lag med akryl med grafikkdesign, det samme kan basen også ha for å fremheve produsenten av brettet.
Snowboardstiler
De vanligste stilene innenfor snowboarding er free-ride, freestyle, free-carve/race. Disse stilene blir brukt til både fritids- og profesjonell snowboarding. Hver stil er unik, men det er noe overlapping mellom dem.
Jibbing: er en kjørestil som går ut på å kjøre på alle andre overflater enn snø. De vanligste overflatene som blir brukt er metallrails, bokser, benker, murkanter, vegger, steiner og trestokker. Jibbing forekommer i snowboardparker, men kan også forekomme i urbane omgivelser, da kalles det ofte «urban jib».
Free-riding: er en veldig vanlig og lett tilgjengelig snowboardstil. Denne stilen består av å kjøre i alt terreng, men mest i preparerte løyper. Free-riding tar også for seg triks og jibbetriks fra freestyle, og store svinger fra alpine snowboarding. Free-riding er mer kjent under navnet «all-mountain snowboarding», og bidrar til mestring av de ulike stilene i ethvert terreng.
Freestylestilen: bruker elementer som rails, hopp, bokser (boxes), og mange andre objekter til å utføre triks på. Ordet «box» viser til et objekt med en glatt topp som kjøreren kan gli på med bunnen av brettet. Som de fleste andre jibbeobjekter, kommer boksene i ulike fasonger, størrelser og vanskelighetsgrad. Hensikten med freestyle er å bruke de ulike elementene til å utføre triks i luften og ulike jibbetriks. Ordet «jib» kommer av at utøveren glir eller presser på objekter som ikke er laget av snø. Den mest brukte bindingsplasseringen for freestyle er kalt for «duck foot». Foten som er lengst fremme på brettet (venstre fot om man kjører regular eller høyre fot for goofy) skal ha positivvinkling, mens den bakre foten skal ha negativvinkling, fordelt på +12°/-9°. Andre elementer som blir brukt utenom dem som er nevnt er halfpipe og quarterpipes. Free-carve: er lik slalåm på ski og er kalt for alpine snowboarding eller «euro-carve». Free-carve foregår på hardpakket snø eller i preparerte løyper.
Slopestyle
Utøverne i denne konkurransen utfører triks mens de kjører nedover en løype som består av ulike elementer som hopp og rails. Railsene kan være alt i fra benker til rekkverk og så videre I en slopestyle konkurranse skal utøveren velge en rute igjennom løypen og bruke de ulike elementene, ulike ruter har ulik vanskelighetsgrad. For å vinne en slopestyle må man velge en rute som gir flyt i triksene man utfører på de ulike elementene. En viktig faktor i slopestyle er stil. Selv om man utfører et svært krevende og vanskelig triks, men mangler stil og flyt i det, kan en med et enklere triks vinne en slopestyle konkurranse. Hver utøver i en slopestyle konkurranse har 2-3 «runs» på seg til å skaffe seg en høyest mulig poengsum. Slopestyleformen er en mye brukt konkurranse og svært populær blant utøverne. Slopestyle ble en OL-gren fra og med OL i 2014 i Sotsji i Russland.
Big air
I Big Air konkurranser skal deltakerne utføre triks som i slopestyle. Forskjellen på dem er at Big Air bare består av et svært hopp som har 20-30 meters flate fra hoppkanten til enden av kulen. Av og til kan Big Air konkurransene ha noen railelementer etter hoppet. Dette er fordi dommerne i konkurransen vil se at utøverne viser allsidighet.
Halfpipe
Halfpipen er en svær konstruksjon av snø og som navnet sier er det en halvsirkel. Den er bygd i nedoverbakke og har vegger på 7-8 meter. Disse halfpipene blir kalt for monsterpipes på grunn av sin svære dimensjon og enorme vegger. I begynnelsen var veggene i en halfpipe på 3 meter. Men etter hvert som triksene krevde mer høyde og ble vanskeligere, har den steget fra 3 meter til 4,5 meter, og videre til dagens 7-8 meter. I en halfpipe konkurranse kjører deltakerne fra en side til den andre mens de utfører triks i luften over sidene av pipen.
Boardercross
Boardercross, også skrevet boarder-X, går ut på at deltakere (mest vanlig 4, men også noen ganger 6) kjører nedover en løype som kan minne om en motorcrossløype. Løypen inneholder hopp og krappe svinger. Alle deltakerne kjører i samme løype samtidig, noe som fører til kollisjoner, noen av dem mer alvorlige enn andre. Kjørerne deltar i ulike «heats» eller grupper, hvor første- og andreplassen avanserer til neste runde. Vinneren av boardercross er den som kommer først i mål i finalen.
Big mountain / free-ride
Big Mountain er en ekstremvariant av snowboarding. Konkurransen sitt startområde er på en fjelltopp, hvor målet med konkurransen er å ta seg ned til målområdet. For å oppnå en høy poengsum i konkurransen må man velge en rute som gir flyt nedover, samtidig som stil og vanskelighetsgrad på løypen er viktige faktorer. Free-ride konkurransene blir holdt ved fjell som har tilgang på mye puddersnø. På verdensbasis blir free-ride konkurransen bare mer og mer populært, samtidig som det finnes en rekke konkurranser både i Europa, Nord-Amerika og på New Zealand.
Rail jam
Rail Jam er en jibbekonkurranse, og har mange fellestrekk med slopestyle. Rail Jam foregår i en løype med kun railelementer, hvor kjøreren kan velge mellom 2-3 forskjellige rails som han/hun vil bruke. Konkurransen kan også bli arrangert i urbane områder. Poengsystemet er mye av det samme som i andre snowboardkonkurranser, men er noe forskjellig fordi utøverne kan kjøre så mange ganger de vil i løpet av en time. Prisene blir delt ut til deltakeren med mest poeng og for beste triks.
Racing
Alpint snowboarding består av storslalåm og slalåm. Begge disse konkurransene tester snowboarderens hurtighet og svingeegenskaper i skarpe svinger. Målet med konkurransen er å kjøre igjennom porter på samme måte som i slalåm på ski, bare med snowboard.'
Kjente snøbrettprodusenter
Lib tech
Temmincksnipe
Temmincksnipe eller temminksnipe (Calidris temminckii) er en monotypisk vadefugl i snipefamilien.
Biologi
Reiret er en grunn grop i bakken som ligger ganske åpent. Temmincksnipene er polygame. Hunnen legger 3 til 4 egg og overlater til hannen å ruge. Hunnen finner deretter en annen hann og parer seg for så å legge et nytt kull som hun ruger selv. Eggene ruges ut i løpet av 21 til 22 dager. Ungene blir flyvedyktige når de er fra 15 til 18 dager gamle.
Inndeling
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Piersma & Bonan (2019), som i hovedsak følger studien av Gibson & Baker (2012) og klassifiseringen til Banks (2012).
Kringkastingsrettigheter for VM i fotball 2010
FIFA har gjennom flere selskaper solgt rettigheter for kringkasting av VM i fotball 2010. Denne listen gir en oversikt over alle fjernsyns-, radio- og internettkanaler som har skaffet seg slike rettigheter.
Fjernsyn
TV-selskaper som har bekreftet at de vil vise noen eller alle kamper i HD-standard er i fet skrift. TV-selskaper som vil vise kamper i 3D er i kursiv skrift.
Planck-tid
Planck-tid (oppkalt etter Max Planck), eller elementærtid, er tiden det tar å tilbakelegge en Planck-lengde med lysfarten. Dette er tidens minste udelelige enhet. Det er den korteste tiden som kan bety noe; vi kan ikke skille mellom to tidspunkter mindre enn 1 Planck-tid fra hverandre.
En regner med at universet er 4.3 * 1017 sekunder gammelt, som er ca. 8 * 1060 Planck-tider.
Definisjon
Planck-tid, tP, er tiden det tar å tilbakelegge en Planck-lengde med lysfarten.
Lysfarten c = 299 792 458 m/s
En Planck-lengde = 1,616 * 10-35 m
tid = lengde / fart
Planck-tiden = 1,616*10-35m / (299 792 458 m/s) \approx 5,391*10-44 sekunder
Uttrykt ved andre konstanter:
5,391 * 10-44 sekunder
Labinsk
Labinsk (russisk: Лаби́нск) er en by i Krasnodar kraj i Russland. Den ligger ved elva Laba (ei sideelv til Kuban), rundt 150 km sørøst for Krasnodar. Innbyggertall: 61 446 (folketelling 2002).
Stanitsaen Labinskaja ble grunnlagt høsten 1841. Don-kosakker var de første nybyggerne i den nye stanitsaen. I 1947 fikk den innvilget bystatus, og navnet ble endret til det nåværende Labinsk.
Økonomi og næringsliv
Da byen ligger i et betydelig jordbruksområdet er byens økonomi preget av næringsmiddelindustri. Det finnes også annen lettindustri, blant annet en fottøyfabrikk og en maling- og lakkfabrikk.
Perugino
Pietro Perugino, født Pietro Vannucci (født ca. 1446/1450 i Perugia i Italia, død i februar eller mars 1523 i Fontignano ved Perugia) var en italiensk maler i renessansen av den umbriske skole og som utviklet en del av de kvaliteter som fant sitt uttrykk i høyrenessansen. Rafael var hans fremste elev. Han ble født i byen Perugia, derav hans oppnavn «il Perugino». Antagelig gikk han selv i lære hos Piero della Francesca og Andrea del Verrocchio. Han er mest kjent for de tre verk han lagde for det sixtinske kapell i Vatikanet i 1481, blant annet freskoen «Kristus overleverer himmelrikets nøkler til Peter». Han var «alment skattet for sine bilder og stemningsfylte altertavler.»
Første år
Perugino begynte antagelig å studere maleri i de lokale maleverkstedene i Perugia som de til Bartolomeo Caporali eller Fiorenzo di Lorenzo. Datoen for hans første reise til Firenze er ikke kjent; kanskje så tidlig som mellom 1466 og 1470, men hans navn opptrer for første gang i malerlauget sankt Lukas i Firenze i 1472. I henhold til Vasari var han lærling i verkstedene til Andrea del Verrocchio sammen med Leonardo da Vinci, Domenico Ghirlandaio, Lorenzo di Credi, Filippino Lippi og andre. Det er antatt at Piero della Francesca lærte ham praktisk perspektivtegning, men han mottok også undervisning av matematikeren Fra Luca Pacoli. I 1475 malte han fresker i Palazzo Pubblico i Perugia, men krig fordrev ham fra fødebyen og dro til Firenze. Det er vanskelig å følge hans første år da alle hans tidligste verker har gått tapt. I 1478 arbeidet han i Carqueto-kapellet. Allerede i 1480 ble han betraktet som en stor mester, ettersom pave Sixtus IV kalte ham til seg for å arbeide i Det sixtinske kapell.
Perugino var en av de første italienske malerne som begynte med oljemaleri. En del av hans tidligste verker var omfattende freskomalerier for nonneklosteret til Ingessati-fedrene, senere ødelagt under beleiringen av Firenze. Han frambrakte også mange tegninger som de videreførte til glassmalerier.
Roma
Perugino reiste tilbake til Perugia fra Firenze hvor hans florentinske trening ble vist i alterbildet «Adorazione dei Magi» eller «Tilbedelsen av magikerne» for kirken Santa Maria dei Servi i Perugia (ca 1476). Scenen følger en standardisert formgivning med fødselshytten til høyre og de besøkendes prosesjon, som utvikler seg horisontalt, til venstre. I bakgrunnen, bak en okse og et esel, er det et bratt, berglendt landskap med fjell som er malt i luftperspektiv. Fra denne tiden er noen av hans mesterverk, som «Madonna mellom to helgener og to engler». Det er et godt eksempel på hans tidlige stil i tempera er en tondo (sirkulært bilde) og som idag er oppbevart i Musée du Louvre i Paris. Figurenes milde og drømmende ansikter er omgitt av kunstnerens typiske luftige atmosfære og gylne lys. Han gir stadig mer rom til særlig umbriske landskap som fyller nesten hele hans store freskomaleri i tre buer i kirken Santa Maria Magdalena dei Pazzi i Firenze. Den korsfestede Kristus er omgitt av noen hellige figurer som avtegner seg i en særegen og nær paradoksal blanding av fred og skjønnhet.
I 1480 ble han tilkalt til Roma av pave Sixtus IV for å male freskopaneler for veggene i det sixtinske kapell. De maleriene han utførte der var «Moses og Sippora» (ofte feilaktig tilskrevet Luca Signorelli), «Kristi dåp» og «Kristus overleverer himmelrikets nøkler til Peter». Pinturicchio fulgte ham til Roma og ble gjort til hans partner og mottok da en tredjedel av inntektene. Pinturicchio kan ha bidratt på en del av det førstnevnte bildet. Kommisjonen i det sixtinske kapell var den fremste oppdraget i høyrenessansen i Roma. Alterveggen ble også malt med «Jomfru Marias himmelfart», «Kristi fødsel» og «Moses i sivet». Disse senere verkene ble senere ødelagt for å gi plass for Michelangelos storstilte «Dommedag», ferdiggjort i tiden 1535–1541. I «Kristus overleverer himmelrikets nøkler til Peter», som fortsatt eksisterer, er karakteristisk for hans kunst: romfølelsen, det milde, varme lyset, de enkle bygningslinjene i samklang med figurenes stille alvor. Ved siden av apostlene i antikke klær har kunstneren innført noen figurer i samtidens italienske klær, og dessuten avbildet seg selv som nummer fem fra høyre.
Hans «Pietà» (1483–1493), i dag en del av samlingen i Uffizigalleriet i Firenze, er et ukarakteristisk sterkt verk hvor han unngår hans ellers noe lettvinte fromhet og sentimentalitet, og hvor han synes å ha gjort opprør mot den høyttravende florentinske stilen. Figurene viser ingen ytre følelser. Scenen i «Pietà» er avbildet under en perspektivisk portico, et typisk tema for hans kunst på denne tiden. Det uforstyrrede landskapet som så vidt kan skimtes i bakgrunnen med lyse trær er også et vanlig trekk i hans malerier fra denne perioden. Jesus' livløse legeme ligger strengt horisontalt, holdt oppe av evangelisten Johannes og Maria Magdalena, og med helgener på begge sider som rammer inn komposisjonen.
Firenze og Perugia
Dette var også en hektisk tid for Perugino. Han har to verksteder, et i Firenze og et i Perugia og med en stor gruppe medarbeidere som hjelper ham med hans oppdrag. I tiden mellom 1486 og 1499 arbeidet han hovedsakelig i Firenze, men hadde en reise til Roma og flere til Perugia. Han står i spissen for et store foretagende med en mengde assistenter og elever som leder med skarpsindighet. Han er også en dyktig og måteholden forretningsmann som samlet seg store rikdommer. Han giftet seg med Chiara Fancelli, datteren til en berømt arkitekt, og oppviser stor forelskelse i hennes skjønnhet, men hun brakte også med seg 500 florentiner i medgift. Han er like påpasselig med ære som med penger. Han tilhører sammenslutningen Arte dei Pittori i Firenze og forvalter politiske embeter i Perugia.
I 1499 tok han imot en ny elev i Perugia, den sekstenårige Rafael. Det synes som om Perugino fikk sin unge lærlings talent til å slå ut i full blomst. Det er mulig at Rafael allerede i 1496 kanskje mottok undervisning og bidro i arbeidet i hvelvet i Cambio.
Perugino ble gjort til prior av Perugia i 1501. Ved en anledning anklaget Michelangelo ham for å være en kunsttyv (goffo nell arte): Vannucci, som 1501 hadde blitt valgt for dommer, forsøkte å stille Michelangelo for domstolen for ærekrenkelse, men lyktes ikke. Perugino framstilte mesterstykket «Madonna og helgenene» for klosteret Certosa di Pavia, i dag tatt fra hverandre og spredt i ulike deler blant ulike museer. Den eneste delen i Certosa i dag er «Gud faderen med kjeruber». En «Bebudelse» har også forsvunnet; en altertavle med tre paneler, bestående av Jomfruen med Jesubarnet, erkeenglene Mikael og Rafael, og Tobias, er blant verkene i det britiske Nasjonalgalleri i London. Det ble etterfulgt i 1504-1507 av Annunziata-altertavlen for høyalteret i Basilica dell'Annunziata i Firenze. Det var en malerisyklus som ble startet av Filippino Lippi og fullført av Perugino. Også dette verket er i dag spredt i ulike deler mellom forskjellige museer i Italia, Tyskland, USA og i en privat samler i Sør-Afrika. Til tross for det omfattende konseptet var verket som helhet mislykket og ble anklaget for å mangle innovasjon. Perugino mistet studenter og mot 1506 forlot han Firenze for siste gang og dro til Perugia, og derfra oppholdt han seg i Roma et år eller to.
Siste år
Pave Julius II hadde tilkalt Perugino for å male resepsjonsrommene i Vatikanpalasset, i dag kalt for Stanze di Raffaello, «Rafaelrommene», ettersom paven snart foretrakk den unge Rafael for jobben etter at han hadde malt taket med Gud i ulike framtoninger. Perugino trakk seg da tilbake fra Roma og reiste tilbake til Perugia i 1512. Blant hans siste verker, mange av dem preget av rutinepreget arbeid, er et av de beste et omfattende alterstykke for kirken San Agostino i Perugia, malt mellom 1512 og 1517, men i dag er også dette verket spredt. Mellom 1512 og 1523 reiste på kryss og tvers over hele Italia på utrettelig jakt etter oppdrag.
Hans siste freskoer ble malt for kirken Madonna delle Lacrime i Trevi (1521, signert og datert), klosteret Sant'Agnese i Perugia (1522-1523), og i 1522 for kirken Castello di Fortignano. Begge serier har forsvunnet fra deres opprinnelige steder, det andre er i dag i Victoria and Albert Museum. Han var fortsatt i Fontignano og arbeidet ved klosteret der i februar 1523 da han døde, antagelig av pest. Som andre pestofre ble han gravlagt i all hast i en uviet mark og det nøyaktige stedet er i dag ukjent.
Giorgio Vasari er hovedkilden på at Perugino ikke var spesielt religiøs og åpent tvilte på sjelens udødelighet. Perugino malte i 1494 sitt eget portrett, i dag i Uffizigalleriet, og med dette introduserte han en skriftrull merket Timete Deum. At en åpen tvilende kunne skrive seg selv med Timete Deum synes merkelig. Hans portrett viser et fyldig ansikt, med små, mørke øyne, en kort men velformet nese, og sensuelle lepper; nakken er tykk, håret busket og krøllete. Det senere portrettet i Cambio i Perugia viser det samme ansikt, men merket av senere år. Da han døde eide han betydelige eiendommer som ble arvet av hans tre sønner.
I 1495 signerte og daterte han en vitneforklaring for det florentinske nonneklosteret Santa Chiara (Palazzo Pitti). Mot 1496 gjorde han et freskomaleri av korsfestelsen, bestilt i 1493 for Maria Maddalena de' Pazzi i Firenze (kalt for Pazzi-korsfestelsen). «Sposalizio», eller «Forlovelsen til Josef og jomfru Maria», gjort av Perugino, i dag i museet i Caen, fungerte i 1504 antagelig som inspirasjon til og til en viss grad også som original til et langt mer berømt bilde med samme tittel gjort av Rafael, Peruginos tidligere elev. Det er i dag i kunstmuseet Pinacoteca di Brera i Milano. Peruginos bilde er i dag vurdert som gjort av hans elev, Lo Spagna («spanjolen»), skjønt det kan være flere hender involvert på Peruginos bilde.
Ettermæle
Hans suksess var ikke utelukkende bygd på talent og dyktighet, men også at han var forretningsmann som tok alle oppdrag. Det var også grunnen til hans nedgang som kunstner. Hans produksjon fikk nesten et industrielt preg. Ofte nøyde han seg med å overvåke produksjonen mens assistenter gjorde grovarbeidet, og de gjentok jevnlig de samme stereotype motiv der åndelighet var preget av sentimentalitet. På sitt beste var han mer enn andre i stand til å framstille det overnaturlige, og gjorde derfor et stort inntrykk på sin elev Rafael, men han endte opp med banale gjentagelser. Hans oppdragsgivere ble snart oppmerksomme på dette. Isabella d'Este var misfornøyd med hans arbeid på «Kampen mellom kjærligheten og kyskheten» og skrev kaldt til ham: «Om De gjorde Dem større anstrengelser med å fullføre verket, ville De gi meg større tilfredsstillelse, og Dem større heder.»
Sprint-NM på skøyter 2002
Sprint-NM på skøyter 2002 ble avholdt 5. og 6. januar 2002 på Tønsberg kunstisbane, Tønsberg. Teknisk arrangør var Holmestrand og Botne Skøyteklubb.
Spisshalesnipe
Spisshalesnipe (Calidris acuminata) er en monotypisk vadefugl i snipefamilien.
Inndeling
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Piersma & Bonan (2019), som i hovedsak følger studien av Gibson & Baker (2012) og klassifiseringen til Banks (2012).
Mankeulv
Mankeulv (Chrysocyon brachyurus) er rovpattedyr i hundefamilien som er endemisk for landene Argentina, Bolivia, Brasil, Paraguay og Peru i Sør-Amerika. Det er ikke en ulv, men en helt selvstendig art uten spesielt nære slektninger. Arten er monotypisk og regnes som alteter.
Beskrivelse
Til tross for navnet og sitt rødrevelignende utseende er ikke mankeulven særlig nært beslektet med ulver eller ekte rever. Det har versert en rekke teorier om artens slektskap med andre canider, men den er ikke spesielt nært beslektet med noen av dem. Mankeulven klassifiseres imidlertid sammen med søramerikanske hundedyr og er således en hundelignende canide som tilhører hundefamilien. Arten er eneste overlevende i slekten Chrysocyon, en mulig etterkommerslekt av store søramerikanske canider som for lengst er utdødd.
Mankeulven er den største av de søramerikanske canidene. Skulderhøyden er nærmere 90–100 cm, men dette rovpattedyret veier kun 20–30 kg. Hode og kropp utgjør normal omkring 124,5–132 cm. I tillegg kommer halen med ca. 28–40,5 cm. Arten har 76 diploide kromosomer (2n = 76) og er ikke spesielt nært beslektet med noe annet nålevende hundedyr. Bushhund (Speothos venaticus) er allikevel den av dagens hundedyr som står den nærmest.
Mankeulven har lange og tynne, nærmest styltelignende ekstremiteter og smal kroppsbygning med gyllenrød pels med sorte og hvite markeringer. Over manken og nedre halvdel av bena er fargen nærmest sort. Halen er derimot hvit på den ytre halvdelen, og den har dessuten hvite hårkanter på de relativt store ørene. Den er også nærmest hvit i buken. Siden dette rovdyret ikke nedlegger store byttedyr er den dentale utrusningen (hjørnetennene) ikke spesielt godt utviklet hos denne arten.
Normalt skulle man tro at et slikt langbent rovdyr var svært hurtig, men det er ikke mankeulven. Mankeulven er nemlig passgjenger og kan derfor ikke stole på hurtighet for å nedlegge bytte. Trolig har arten utviklet de kjempelange bena for å kompensere for dette og ha god oversikt i det høye gresset der den normalt ferdes.
Inndeling
Inndelingen følger i hovedsak Lindblad-Toh et al. (2005), med noen nye oppdateringer. Inndelingen av søramerikanske rever følger Tchaicka et al. (2016). Inndelingen av sjakaler i en selvstendig gruppe følger Atickem et al. (2018).
Utbredelse og habitat
Mankeulven er utbredt fra munningen av Parnaíba elven i det nordøstre Brasil, vest til Pampas del Heath i Peru og sør til Chaco i Paraguay og Rio Grande do Sul i Brasil. Nylig er det imidlertid rapportert observasjoner av dette dyret så langt sør som Santiago del Estero i Argentina. Flere forskere mener nå også at den kan ha en viss utbredelse i det nordlige Uruguay.
Totalbestanden av voksne individer ble i 2008 anslått til cirka 13 000 dyr. Forskerne hevder at den er synkende og antar at bestanden innen 10 år vil ha sunket med ytterligere cirka 10 prosent.
Flyvevåbnets Officersskole
Flyvevåbnets Officersskole (FLOS) er en utdanningsinstitusjon under Danmarks Flyvevåbnet som utdanner offiserer til flyvåpenet samt videreutdanner premierløytnanter til kapteiner.
Skolen ble opprettet den 1. august 1951 og holder til mellom Værløse og Ballerup på Sjælland.
Mankeulv
Atferd
Mankeulven er normalt nattaktiv, men kan også være aktiv i grålysningen og skumringen. Studier har dessuten vist at hannene er mer aktive enn tispene. På dagtid ligger de stort sett å hviler i skjul av tett gress eller kratt.
Mankeulven danner par (hann og tispe) og er monogame, men de forblir relativt uavhengige av hverandre. De jakter, forflytter seg og hviler hver for seg. Det er bare i paringstiden de holder nært sammen. Territoriet er normalt ca. 27 km² stort. Grensene mot andre territorier markeres og overvåkes nøye. Nomadiske hanner markerer gjerne i ytterkanten av territoriene, og vil overta om hannen skulle dø.
Mankeulven kommuniserer med tre distinkte lyder. I skumringen kan man ofte høre dype bjeff. En annen lyd er en høylytt hvinelyd. Og en tredje er knurring. I tillegg kommuniserer den med kroppsspråk og markeringer.
Ernæring
Mankeulven er en nattaktiv altetende art med spesielt god tilpasning til de åpne miljøene på den søramerikanske savannen, og den spiller en viktig rolle i frøspredningen av frukt, spesielt ulveeple (Solanum lycocarpum). Mer enn 50 % av mankeulvens diett består faktiske av ulveeple. Den jakter og spiser også beltedyr, bomullshalekaniner, gnagere og andre små pattedyr, fisk, fugler, egg, reptiler, gastropoder og terrestriske mollusker, insekter, frukt, bær og vegetasjon, helst i form av røtter, knoller og løker. Det hender også at de tar bufe, som smågris, lam og frittgående høner.
Fruits Basket
Fruits Basket (フルーツバスケット, Furūtsu Basuketto, omtales også som Furuba), er en japansk anime og shojo manga av Natsuki Takaya. Mangaen ble publisert av magasinet Hana to Yume (utgitt av Hakusensha) fra januar 1999 til november 2006. Det ble laget en 26 episoders animeserie som varte fra 5. juli 2001 til 27. desember 2001
Gunn Marit Nilsen
Gunn Marit Nilsen (født 24. november 1964) er en norsk politiker (H). Hun var ordfører i Båtsfjord fra 15. oktober 2009, etter at Frank Bakke Jensen ble innvalgt på Stortinget mens varaordfører Anne Grethe Strandheim ikke ønsket opprykk. Nilsen var selvstendig næringsdrivende og bestyrer på Vinmonopolet i Båtsfjord før hun ble ordfører. Hun gikk av som ordfører etter kommunevalget i 2011.
Fruits Basket
Handlingen
Hovedpersonen, Tohru Honda, mistet sin far da hun var veldig ung. Mens hun går på videregående dør moren, Kyoko, i en bilulykke og Tohru velger å bo hos sin bestefar. Etter noen måneder må huset til bestefaren ombygges, og hun velger å flytte ut og bo alene i et telt i skogen. En dag før hun drar til skolen går hun forbi et hus eid av Sohma-familien, hvor «prinsen» i klassen hennes, Yuki Sohma, bor. Etter skolen rammer et jordskjelv stedet der teltet hennes står og Sohma famlien tilbyr å gi henne et sted å bo imot at hun lager maten for dem og holder huset ryddig.
Den samme dagen hun flytter inn finner hun ut at Sohma-familien holder på en stor hemmelighet; når de blir svake eller blir omfavnet av en person av det motsatte kjønn, forvandles de til et av de tolv dyrene i det kinesiske horoskopet (inkludert katten).
Tohru Honda
Tohru Honda, hovedpersonen i serien, fremstilles som en høflig, optimistisk, ekstremt snill og uselvisk jente. Hun er datter av Kyouko Honda og Katsuya Honda, som begge er død. Ved starten av serien, etter at moren dør i en ulykke, velger hun å bo i et telt istedenfor å bo sammen med sine bestevenner, Arisa Uotani og Saki Hanajima, for å unngå å bli en byrde for dem. Senere flytter hun inn hos Sohma-familien og bor hos dem. Tohru beskriver seg selv som en person som elsker matlaging og rengjøring. Hun har en gjennomsnittlig høyde, brunt hår og brune øyne.
Kyo Sohma
Kyo Sohma er besatt av ånden til katten fra den kinesiske dyrekretsen. Hans fulle navn er Kyonkichi og han forvandles til en oransje katt når han blir klemt av det motsatte kjønn, eller når han er under mye stress. Katten er ikke et dyr i den kinesiske dyrekretsen, men legenden sier at katten kunne ha blitt med hvis ikke musen hadde lurt han. Dette gjør at han og Yuki Sohma (musen) ikke kommer overens og krangler hele tiden. Håret hans er langstrakt lyseoransje og han har en lugg som henger over de oransje-røde øynene hans.
Yuki Sohma
Yuki Sohma er besatt av ånden til musen fra den kinesiske dyrekretsen. Blant klassekamerater er han kjent som «Prince Yuki» eller «Prince Charming», men han er utrolig usikker og hater sitt feminine utseende. Han vet ikke hvordan han skal samhandle med andre mennesker og føler seg stadig ubetydelig. På tross av dette holder Yuki en rolig og samlet holdning mesteparten av tiden, og blir sjelden sint eller opprørt. Han er veldig formell og høflig når han snakker med andre utenom Kyo. Han er like høy som Kyo, har sølvgrått hår og lilla øyne.
O’boy
O’boy er et svensk sjokoladedrikkpulver (eller kakao) som skal blandes med kald- eller varm melk.
O’boy ble utviklet av den svenske sjokoladeprodusenten Marabou i slutten av 1950-årene. O’boy ble lansert i Norge i 1960 under merkenavnet O’boy og Freia, offisielt for å bidra til at barn drakk mer melk, og ble en stor suksess. I dag er det Mondelēz International, tidligere Kraft Foods, som også eier Marabou og Freia, som selger og markedsfører O’boy. O’boy selges i Sverige, Norge, Finland, Danmark og Baltikum.
En periode ble det også solgt O’boy med jordbærsmak og banansmak.
O’boy selges i ulike forpakninger, og har endret design mange ganger i sine mange år på markedet.
Tommy Sydsæter
Tommy Sydsæter (født 29. mars 1964 i Drammen) er en norsk tegneserieskaper.
Tidlig i sin karriere arbeidet han for humorbladene KonK og Norsk MAD, men er nok best kjent for sine bidrag til humorbladet Pyton, hvor han blant annet tegnet seriene Dølle Døck, Rhesus Minus og Tommy Tusj og tegneserien om Vazelina Bilopphøggers, som alle var blant bladets mest populære serier.
«Rhesus og Tommy» ble laget i samarbeid med Rolf Håndstad, og var kanskje Pytons aller galeste serie. De fleste av Sydsæters andre serier ble skapt sammen med Pyton-redaktør Dag Kolstad (alias Dick Kolby). Etter at Pyton ble nedlagt i 1996 og Pyton-albumene stanset i 2001/02 har Sydsæter vært mindre aktiv som tegneserietegner.
Han har også jobbet som spilldesigner hos Funcom i 1994 og 1995 og deltok blant annet i utviklingen av spillene «Daze Before Christmas» og «Casper» (the friendly Ghost). Han avsluttet engasjementet hos Funcom under forarbeidet til spillet Pocahontas.
I de senere årene er han en sentral aktør innen fargelegging av tegneserier i Norge, blant annet Ernie, Pondus, Wildlife, Pappa og Pestus, Gnom og Eon. Etter først å ha jobbet for Bladkompaniet, har han i de senere årene fargelagt for Egmont, og da spesielt for Nemibladet. Han har der også laget nye fargepaletter til Carol Lay, Reservatet og Rex Rudi. Han arbeider fortsatt med fargeleggingen av hovedserien Nemi, som han har gjort siden 2002.
Han jobber også som låtskriver/tekstforfatter for og med bl.a. Hans Cato Kristiansen og Lasse Hafreager i Remme Brothers Band, her som tekstforfatter på CD-en Tomorrow's Comin' på følgende Road Leading Nowhere, «Still Worth Living», «I'm Not Lonely" og «Hit The Brakes».
Han har bidratt med tekster på Lady Middays EP «InLove» fra 2010 (Bjørk Records) på låtene «Bigger Smile» og «My Love Is Yours», den sistnevnte er et såkalt hidden track som kommer etter en pause på slutten av platen. Dette samarbeidet med Lady Midday ble fortsatt på debut-albumet, utgitt 27. september 2013, Lady Middays første full-CD; «Shadows of Your Mind».
Han fikk Kirke- og undervisningsdepartementets tegneseriepris 1984 for albumet Vazelina Bilopphøggers, Eventyret Om Eksospott.
Yngve Slettholm
Yngve Slettholm (født 28. desember 1955) er en komponist, politiker, soldat i Frelsesarmeen og leder i Norsk kulturråd fra 2012 til 2015. Han har siden 2006 vært administrerende direktør i Kopinor. Han er sønn av lokalpolitikeren Bernhard Slettholm.
Biografi
Slettholm avla sin diplomeksamen ved Norges musikkhøgskole i 1980, og begynte en komponist-karriere innenfor samtidsmusikk. I perioden 1982–1986 var han leder for interesseorganisasjonen Ny Musikk. Etter dette reiste han til USA og studerte hos Morton Feldman (1986–1988) mens han arbeidet med sin doktorgrad.
Slettholm har mottatt flere priser for sine verk, foruten en rekke studie- og arbeidsstipendier. På tross av bred anerkjennelsen er det ikke alle som forstår eller liker hans samtidsmusikk. Til slikt uttaler Slettholm: «Det ville være forferdelig om det eneste som skulle stå igjen etter vår tid var det som behaget alle!»
Yngve Slettholm har vært aktiv som komponist siden 1980. Han har skrevet musikk for de fleste typer besetninger: orkester-, korps- og kammermusikk, solo- og korverk. I de senere år har Slettholm vært opptatt av forholdet mellom musikk og tid og har uttrykt at han mener at en viktig erkjennelse i nyere tid er at den lineære, målrettede tidsoppfatning ikke er den eneste mulige. Dette avspeiles i det 20. århundres musikk, som ikke bare har søkt løsrivelse fra målrettet tonalitet og periodisitet, men også fra målrettet form. I Slettholms egen musikk har dette bl.a. ført til en konsentrasjon om klanglige nyanser og et mer innadvendt uttrykk. Flere av Norges fremste ensembler og musikere har bestilt eller framført musikk av ham. Blant annet ble det i 2006 utgitt en CD med tre av hans orkesterverk spilt av Oslo-Filharmonien/Christian Eggen og i 2010 en CD med kammerverk for saxofon og slagverk.
Slettholm har allsidig undervisningspraksis, som strekker seg fra instruktør- og dirigentvirksomhet i korpsbevegelsen via skoleverket til stilling som førsteamanuensis i komposisjon og satslære ved Norges musikkhøgskole.
Slettholm har vært politisk engasjert i KrF i mange år, og har blant annet vært nestleder for Oslo-partiet. Hans politiske karriere nådde sitt høydepunkt da han fra 2001 til 2005 var statssekretær i Kultur- og kirkedepartementet under statsråd Valgerd Svarstad Haugland.
Foruten komposisjoner innenfor samtidsmusikk, har Slettholm bidratt med et bredt spekter av komposisjoner for kor og brassband i Frelsesarmeen.
Slettholm er fra 2006 ansatt som administrerende direktør i rettighetsorganisasjonen Kopinor. Siden 2007 har han også vært dirigent for Templet Hornorkester, Frelsesarmeen, en oppgave han også har hatt i mange år tidligere. Utnevnt som leder av Norsk kulturråd 2012–2015.
Verv
Slettholm har hatt en rekke viktige verv:
Kurt Arne Berglund
Kurt Arne Berglund (født 24. september 1943 i Bjerkvik i Ofoten) er en norsk skytter. Berglund ble skytterkonge på Landsskytterstevnet i Kristiansand i 1979, han var da riksinstruktør i Det frivillige Skyttervesen og har senere blitt generalsekretær i DFS. Han representerte Bærums skytterlag da han ble skytterkonge, men har senere representert Frogn & Drøbak skytterlag.
Irene Lange Nordahl
Irene Lange Nordahl (født 11. februar 1968 i Sørreisa) er en norsk politiker fra Senterpartiet. Hun var fylkesråd for næring i Troms fylkeskommune 2005 -2007. Hun ble innvalgt på Stortinget fra Troms i 2009.
Nordahl har utdanning innen økonomi og administrasjon fra Høgskolen i Harstad og Høgskolen i Tromsø. Da hun ble innvalgt på Stortinget arbeidet hun som næringssjef i Lenvik kommune. Hun har tidligere arbeidet i Posten og Gjensidige NOR.
Onega (innsjø)
Geografi
Innsjøen dekker et areal på 9 894 km² og inneholder 280 km³ vann. Dypeste punkt er 120 m. Onega er den nest største innsjøen i Europa og den 18. største i verden.
I innsjøen er det 1 369 øyer og holmer med et totalt areal på 250 km². Totalt tilsigsfelt for sjøen er 62 800 km², og dette omfatter 58 elver som renner inn i innsjøen, hvor de største elvene er Sjuja, Suna, Vodla, Andoma og Vytegra. Utløpet er elva Svir, som var Karelens sørgrense og renner fra Onegas sørvestre bredd til Ladoga, og fortsetter som Neva til Finskebukta.
Innsjøen er geologisk meget ung. Den oppstod, som nesten alle innsjøer i det nordlige Europa, gjennom innlandsisens gravende virksomhet i istidene. Først på slutten av siste istid ble innsjøbekkenet dannet, da breene trakk seg tilbake for cirka 15 000 år siden.
Den største byen ved innsjøen er Petrozavodsk, hovedstaden i den autonome republikken Karelia, som ligger på vestbredden av innsjøen. Andre byer er Kondopoga og Medvezjegorsk. Republikken omslutter Onega i vest, nord og øst. I sør grenser sjøen til Leningrad oblast og Vologda oblast.
Vannveier
Gjennom Kvitsjøkanalen har Onega forbindelse med Kvitsjøen, og gjennom Volga-Østersjøkanalen med Volga og dermed også med Det kaspiske hav og Svartehavet. Langs sørbredden av sjøen går Onegakanalen, som ble bygget på 1800-tallet som en del av Mariinsk-kanalsystemet, en forløper for Volga-Østersjøkanalen, for å unngå de stormfulle farvannene ute på Onegasjøen.
I tillegg til mange frakteskip er det også passasjertrafikk med hurtigbåter, ofte hydrofoiler, som går i rute på sjøen.