cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Edward Evans
Scotts andre antarktisekspedisjon (1910–13)
På grunn av Evans tilstand ble han hjemsendt med ekspedisjonsskipet «Terra Nova» i mars 1912, men han ble raskt frisk igjen og returnerte året etter som kaptein på skipet for å hente resten av de overlevende fra ekspedisjonen.
Han skrev senere en rekke bøker om Antarktis: South with Scott (1921); British Polar Explorers (1944); The Desolate Antarctic (1950).
Senere tjeneste
Etter sine bedrifter i Antarktis, hadde Evans en suksessrik karriere i marinen. Den 20. april 1917, mens han var på nattpatrulje nær Goodwin Sands, kommanderte han jageren HMS «Broke» i kamp mot seks jagere fra den tyske keiserlige marine som hadde igangsatt bombardering av Dover. Sammen med HMS «Swift» engasjerte Evans de tyske jagerne i det som ble kjent som slaget om Doverstredet. En torpedo fra HMS «Swift» senket en av de fiendtlige krigsskipene. Deretter rant HMS «Broke» inn i et annet av skipene med vilje, og brakk det nesten i to. De to skipene ble sittende fast i hverandre, og for en stund var det nærkamp på «Broke»s dekk inntil «Broke» kom seg løs og den tyske jageren sank. De øvrige tyske skipene trakk seg tilbake, mens de hardt skadde britiske skipene kom seg til havn. For sin innsats mottok Evans måneden etter Distinguished Service Order. Evans beskrev hendelsen utenfor Dover i sin bok Keeping the Seas (1920).
I februar 1928 ble han forfremmet til kontreadmiral med kommando over Royal Australian Navy. I november 1932 ble han viseadmiral. Han var øverstkommanderende ved Afrikastasjonen og stedfortredende høykommissær for de britiske protektorater fra 1933 til 1935. Han var øverstkommanderende ved Nore-kommandoen fra 1935 til 1939. I 1940 var han utsending fra krigskabinettet til Kong Haakon under felttoget i Norge i 1940. Under andre verdenskrig tjente han i sivilforsvaret.
I 1945 ble han utnevnt til baron, og i juli 1946 oppnådde han admirals grad. Han tok avskjed fra Royal Navy i 1949.
Fra 1936 til 1942 var han rektor ved University of Aberdeen.
Som enkemann ble han i januar 1916 gift med norske Elsa Andvord, datter av forretningsmannen Richard Andvord. Han er gravlagt på Vår Frelsers gravlund i Oslo.
Joe McKelvey
Joseph «Joe» McKelvey (født 17. juni 1898, død 8. desember 1922) var en offiser i den irske republikanske hæren og som ble henrettet under den irske borgerkrigen. Han var blant de som avviste Den anglo-irske traktat, deltok i anti-traktaten-IRAs avvisning av autoriteten til Dáil Éireann (den irske republikkens sivile regjering erklært i 1919) i mars 1922 og ble valgt inn i IRAs hærledelse. I april 1922 var han med på å kommandere okkupasjonen av bygningen Four Courts (den øverste rettsbygningen i Irland) i strid med den nye irske fristaten. Denne handlingen bidro til å utløse borgerkrigen mellom pro- og anti-traktatfraksjoner. Under den irske uavhengighetskrig 1919–1921 var han kommandant for IRAs Belfastbrigade. McKelvey var blant de mest harde av republikanerne mot traktaten og ble kortvarig, i juni 1922, IRAs stabssjef.
Edward Evans
Utmerkelser
Edward Evans mottok en rekke ordener og dekorasjoner, blant annet:
Joe McKelvey
Liv og virke
McKelvey ble født i Stewartstown i grevskapet Tyrone (dagens Nord-Irland) som den eneste sønnen til Patrick McKelvey, politikonstabel i Royal Irish Constabulary (RIC) som senere ble sersjant, og Rose O'Neill, en postkontoransatt. Under første verdenskrig vervet faren seg til spesialreserven til den britiske hæren og ble i 1917 utsendt til infanteriregimentet Northumberland Fusiliers. Han døde i 1919 i Belfast, på grunn av en perforering av magen, i en alder av 57.
Joe McKelvey hadde en stor interesse for Gaelic Athletic Association (GAA) og irsk språk. Han studerte som regnskapsfører og fikk noen av kvalifikasjonene som var nødvendige for dette yrket, men ble aldri helt kvalifisert. Han jobbet en tid ved kontoret for inntektsskatt på Queen's Square i Belfast og fant senere arbeid i byens ingeniørindustri med Mackies på Springfield Road. Han sluttet seg til Irish Republican Brotherhood (det irske republikanske brorskapet) og Irish Volunteers, en paramilitære organisasjonen, som i løpet av 1919 ble kjent som den irske republikanske hæren (IRA). Han var et grunnleggermedlem av O'Donovan Rossa Club, en GAA-klubb i Belfast – etablert i 1916 på Falls Road. Hvert år hedrer klubben ham med en ungdoms slyngeblitz, en invitasjonskonkurranse som klubber over hele Irland deltar i.
Den irske borgerkrigen
McKelvey deltok i den irske uavhengighetskrigen 1919–1921 mot britene, der han kommanderte IRAs 1. bataljon, Belfast Brigade. I april 1920 brente han og andre frivillige skattekontoret i Belfast Customs House og to andre kontorer for inntektsskatt. I juli 1920, under en voldsbølge i kjølvannet av IRA-attentatet mot en nordlig politiinspektør (Gerard Smyth) i Cork, ble McKelvey utvist fra jobben sin av lojalistiske trusler. Omtrent 7000 andre katolikker og venstreorienterte protestantiske politiske aktivister mistet også jobben på denne måten på den tiden. Mange av disse arbeidsledige katolikkene ble senere rekruttert til IRA.
Da det oppstod splittelse i IRA på grunn av den anglo-irske traktat var McKelvey den eneste i ledelsen i Belfast som gikk mot traktaten. De andre offiserene, og langt de fleste andre medlemmene, støttet Michael Collins, som mente at traktaten var et nødvendig steg på veien mot en uavhengig republikk.
I mars 1922 deltok McKelvey på en IRA-konferanse i Dublin, som avviste traktaten. I april var han med i en gruppe på omkring 200 IRA-medlemmer, ledet av Rory O'Connor, som okkuperte rettsbygningen Four Courts i Dublin for å trosse Den irske fristaten. Denne handlingen satt i gang den irske borgerkrigen. I juni ble han en kort periode øverstkommanderende for IRA etter Liam Lynch.
Den 28. juni 1922 Fristatens soldater domstolbygningen beskyttes med kanoner for å hevde sin autoritet over militantene som okkuperte den. Republikanerne overga seg etter to dagers kamp og McKelvey ble tatt til fange. Lynch kom seg unna, og ble igjen øverstkommanderende. Han ble holdt i de følgende fem månedene i fengselet Mountjoy fengsel i Dublin, McKelvey ble aldri stilt for retten eller dømt for noen lovbrudd.
Henrettelse
8. desember 1922 ble Joe McKelvey henrettet av gruppe sammen med tre andre anti-traktatmilitanter, Rory O'Connor, Liam Mellows og Richard Barrett. Henrettelsene hadde blitt beordret som gjengjeldelse for anti-traktaten IRAs drap på parlamentsmedlemmet Sean Hales, som var pro-traktat medlem. McKelvey var en meget respektert irsk republikansk leder og mange pro-traktatoffiserer og menn tok henrettelsen hans svært tungt.
Abdul Rashid Ghazi
Abdul Rashid Ghazi (født 29. januar 1964, død 10. juli 2007) var en radikal pakistansk islamistleder.
Basketball under Sommer-OL 2004
Basketball var med som olympisk øvelse for 16. gang under OL-2004 i Athen. Det var en turnering for menn og en for kvinner. Argentina beseiret Italia i herrefinalen med 84-69 og ble olympiske mestere i basketball for første gang. Kvinnenes finale ble vunnet av USA som slo Australia med 74-63 og ble olympiske mestere for femte gang.
Abdul Rashid Ghazi
Abdul Rashid vegret seg til å begynne med, til forskjell fra sin eldre bror Abdul Aziz Ghazi, mot å ta noen formell muslimsk utdannelse. Han begynte studier i en madrassa under påvirkning fra sin far maulana Muhammad Abdullah Ghazi men hoppet snart av denne.
Abdul Rashid valgte i stedet å kle seg vestlig og å gjennomføre en masterutdanning i internasjonale relasjoner ved det sekulære Quaid-e-Azam-universitetet i Islamabad. Deretter ble han ansatt i utdanningsdepartementet.
Faren var så misfornøyd med Abdul Rashids livsstil at han gjorde broren Abdul Aziz til enearving. Men mordet på Muhammad Abdullah kom dog til å bli et vendepunkt i Abdul Rashids liv. Oppmuntret av sin eldre bror begynte han å studere islam, anla skjegg og engasjerte seg i Den røde moske og de tilhørende koranskolene Jamia Hafsa og Jamia Faridia.
Ghazi var en av lederne for en koalisjon av organisasjoner som i 2001 protesterte mot USAs krig i Afghanistan.
I 2004 tok Abdul Rashid Ghazi og mange andre religiøse ledere avstand fra militærets kamp mot pro-talibanske stammer på den pakistanske landsbygden. Den røde moské sendte på hans initiativ ut en fatwa hvor det ble sagt at de islamister som ble drept under denne konflikten av de pakistanske militære, skulle betraktes som martyrer.
Dette provoserte president Musharraf som hevdet at Abdul Rashid hadde planlagt et mordattentat mot ham. Abdul Rashid ble tvunget til å gå under jorden til regeringsanklageren senere drog tilbake anklagene mot ham.
Sammen med broren Abdul Aziz Ghazi ledet han i 2007 konflikten mot regjeringen ut fra den Røde moske i Islamabad. Etter at broren ble tatt til fange under en mislykket flukt, ledet Abdul Rashid opprøret alene til han ble drept av de stormende pakistanske militærstyrkene i moskeens kjeller den 10. juli 2007.
Fylkesvei 3718
Fylkesvei 3718 går mellom Blakstad i Froland og Nes Verk i Tvedestrand kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 151 (Aust-Agder).
Filippinene under Sommer-OL 1976
Filippinene under Sommer-OL 1976. 14 sportsutøvere fra Filippinene deltok i seks sporter under Sommer-OL 1976 i Montréal. De vant ikke noen medaljer.
Bob Bakker
Robert T. Bakker (født 24. mars 1945 i Bergen County i New Jersey) er en amerikansk paleontolog.
Han er utdannet på Johns Hopkins-universitetet i Baltimore og senere på Harvard University. Han har skrevet flere bøker hvor han kommer med flere teorier om dinosaurenes adferd og anatomi. Han er også en som ofte uttaler seg i TV-programmer. En av de tingene han har blitt kjent for er at han har forsvart teorier om at noen dinosaurer var likevarme.
Han er for øvrig også kjent for sitt store skjegg og sitt ganske lange hår og for at han ofte går med stetsonhatt.
Parisfreden (1856)
Parisfreden (eller Tredje pariserfred) ble sluttet i Paris den 30. mars 1856 og gjorde slutt på Krimkrigen.
Partene var Det osmanske riket med forbundsfellene Frankrike, Storbritannia og Kongedømmet Sardinia på den ene siden, og Det russiske keiserdømmet på den andre.
Vilkår og umiddelbar virkning
Russerne hadde lenge ønsket å beherske Svartehavet og få fri tilgang til Middelhavet og verdenshavene gjennom Bosporos. Traktaten tvang dem til å godta at Svartehavet skulle være nøytralt territorium og lukket for alle krigsskip. De fikk heller ikke ha fort eller nærvær av våpen langs havet. Disse fredsbetingelsene innebar et kraftig tilbakeslag for den russiske innflytelsen i regionen.
Moldavia og Valakia skulle stå under nominelt ottomansk styre, men gis uavhengige grunnlover og nasjonalforsamlinger – overvåket av seierherrene. Det skulle også holdes folkeavstemning for å undersøke om det var stemning for en sammenslåing av de to landene, og Moldavia ble tildelt den sørlige delen av Bessarabia (Budjak).
Traktaten demilitariserte Åland som tilhørte det russiske Storfyrstedømmet Finland. Engelske og franske styrker hadde ødelagt det ålandske fortet Bomarsund i 1854, og ønsket å forhindre at russerne brukte det som militærbase.
Tsar Nikolaj I av Russlands nederlag innebar at:
Langtidsvirkning
Pariserfreden førte til en ny maktkonstellasjon i Europa. Frankrike overtok som den nye kontinentalmakten etter Russland. «Den hellige alliansen» mellom Russland, Østerrike Preussen fra 1815 gikk i oppløsning, og forholdet mellom Russland og Østerrike ble varig svekket. Siden Russland vendte seg til Frankrike og Preussen, ble Østerrike isolert. Motsetningene mellom Russland og Storbritannia ble større, og forholdet mellom dem bedret seg ikke før på begynnelsen av 1900-tallet.
Russlands militærmakt kunne imidlertid ikke svekkes på lengre sikt. Nøytraliseringen av Svartehavet var en av Russlands mest betydelige konsesjoner, men ordningen gikk i oppløsning ved at Russland unilateralt den 9. november 1870, midt under den fransk-prøyssiske krig, opphevet bestemmelsene. Stredene forble likevel sperret for fremmede krigsskip, og bare sultanen kunne tillate vennligsinnede staters krigsskip å passere. Til gjengjeld sto det Russland fritt å bygge skip og festninger langs Svartehavet. Sevastopol ble igjen havn for den russiske krigsflåten og kom til å spille en aktiv militær rolle mot Det osmanske riket allerede i den russisk-tyrkiske krigen i 1877-78.
Forventningene til den franske keiser og vert for fredskongressen, Napoleon III, ble heller ikke oppfylt. Han håpet forgjeves at Storbritannia og Østerrike skulle gå med på en omfattende reorganisering av Europa med Italias samling og gjenopprettelsen av en polsk stat.
Bestemmelsene om den nøytrale sivile sjøfarten fikk derimot varig virkning ved at Parisdeklarasjonen fra 16. april 1856 innledet en ny æra i internasjonal sjørett.
Oude Maas
Oude Maas («Gamle Maas») er en rundt 30 kilometer lang tidevannselv i Rhinen-Maasdeltaet i Zuid-Holland i Nederland.
Elven starter ved byen Dordrecht der elven Noord bryter ut fra elven Beneden-Merwede. Øyen IJsselmonde danner den nordlige bredden til Oude Maas, og øyen Dordrecht ligger sør for den inntil elven Dordtsche Kil bryter av mot sør, da blir øyen Hoeksche Waard den sørlige bredden.
Ved Oud-Beijerland bryter også elven Spui av mot sør. Etter dette danner øyen Voorne-Putten den sørvestlige bredden. Oude Maas fortsetter mellom Spijkenisse og Hoogvliet og munner ut sammen med Nieuwe Maas i Het Scheur ved byen Vlaardingen. Videre renner den gjennom kanalen Nieuwe Waterweg ut i Nordsjøen.
Oude Maas var tidligere munningen til Maas, men etter at Bergsche Maas ble gravd ut kommer det meste av vannet fra Rhinen, og elven regnes ikke lengre som en del av Maasvassdraget, men er et viktig estuar i Rhinen. Området Oude Maas renner gjennom er et populært rekreasjonsområde.
Hvordan krysse elven?
Siden elven befinner seg i et av Nederlands mest tett befolkede og bebygde områder har det opp igjennom årene blitt bygget flere tuneller under den og broer over den, både for offentlig transport, fotgjengere, syklister og veitransport.
Fra øst mot Nordsjøen:
Natura 2000
Et 399 ha stort område er markert som Natura 2000-område. Det befinner seg i kommunene Albrandswaard, Barendrecht, Binnenmaas, Oud-Beijerland en Rotterdam.
Liste over utøvere i Tour de France 2003
Liste over utøvere i Tour de France 2003
Bernardino Maffei
Bernardino Maffei (født 27. januar 1514 i Roma, død 16. juli 1553 i Roma) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var også kjent som dikter, orator, historiker og antikvar.
Biografi
Han studerte jurisprudens i Padova, og under Dandinos hyppige fravær var han sekretær til kardinal Alessandro Farnese, og senere til pave Paul III.
Den 12. mars 1547 ble han utnevnt til biskop av Massa Marittima, og deretter av Caserta (juni 1549), og så av erkebispedømmet Chieti (november 1549).
Han ble kreert til kardinal av pave Paul III den 8. april 1549. Han var også høyt skattet av etterfølgeren Julius III. Han var en nær venn av Ignatius av Lojola, og ble høyt skattet av pave Julius III.
Hans kommentar til Ciceros brev er blitt høyt skattet. Han skrev også «De inscriptionibus et imaginibus veterum numismatum''».
Brøyt
BRØYT var et varemerke for firmaet Brødrene Søyland A/S, senere Brøyt A/S, som ble grunnlagt som «Bryne Jern og Treindustri» i 1949 av brødrene Kristian Søyland og Ingebret Søyland.
Firmaet produserte diverse redskaper med tilknytning til jordbruk i fabrikklokalene på Bryne på Jæren. Gravemaskinene ble ofte bare kalt Brøyt eller Brøyten.
Gravemaskiner
Brøyt var i en periode teknisk overlegen andre gravemaskiner i samme størrelsesklasse, og navnet «Brøyt» ble i Norge synonymt med «gravemaskin», selv om maskinen var av et annet merke. De første modellene, fra og med X2, hadde to stål- og to gummihjul uten drift, men dro seg fram med graveaggregatet over steiner og andre hindringer. Hjul uten fremdrift reduserte prisen, men var en ulempe når maskinen skulle flytte seg for egen maskin. Man kunne montere flyteplater på understellet for å bedre flyteevnen på bløt myr. Brøyt hjulmaskiner kan transporteres langs landevei på to hjul hengende etter en lastebil med skuffa plassert i lasteplanet på en pigg som kalles Brøyt-piggen. Senere kom modeller med beltedrift og hjuldrift, som kunne kjøre for egen maskin. Brøyten var velegnet til nydyrking, og for mange, særlig på Jæren, ble Brøyten selve symbolet på nydyrking.
Brøyt opplevde en framgangsrik tid hvor de var markedsledende i Skandinavia og hvor 40 % av produksjonen gikk til eksport. Kaldnes Mekaniske Verksted ble i 1963 tildelt produksjonslisens for Brøyt X2 og senere X2B i 1969 og produserte i alt 640 gravemaskiner. Senere fikk bedriften økonomiske problemer. Det kom delvis av at konkurrentene hadde større produksjon og derfor lavere kostnader enn Brødrene Søyland. Dessuten minsket salget ettersom staten på slutten av 1970-tallet opphevet ordningen med nydyrkingstilskudd. I 1981 ble bedriften refinansiert og den svenske gravemaskinprodusenten Åkermans kom inn som viktig eier. Produksjonen ble i samme periode lagt mer om til spesialmaskiner. En del av maskinene ble en tid solgt under navnet BRØYT-Åkermans. Den 30. september 1983 ble Brøyt startet opp igjen med frisk kapital. Åkermans var da delvis ute av bildet, men holdt fortsatt fast ved belteforbudet som trådte kraft i 1981. Da Brown Engineering kjøpte Brøyt 14. januar 1988 var forutsetningen at belteforbudet skulle ligge igjen. Åkerman tok dette til retten, men tapte saken, og dermed ble belteforbudet opphevet og Åkerman måtte betale saksomkostningene. Brown solgte også rettighetene til X21 til Kina i 1989 og utviklet X45TB for å ha en bakgraver i 45 tonns klassen som konkurrerte mot de andre merkene. Dette ble aldri noe suksess, og i 1990 gikk Brown Engineering konkurs med en gjeld på 600 Millioner kroner, hvorav Kredittkassen måtte dekke om lag 200 millioner. I 1990 Ble Brøyt International startet opp med fokus på produksjon av forgravere, og det varte frem til oppkjøpet i 1999.
Åkermans ble kjøpt opp av VME Group i 1991, som i 1995 ble til Volvo Construction Equipment. I 1999 kjøpte Sandvik Tamrock Brøyt, som da var en ledende produsent av forgravere for bergverksindustrien, og flyttet produksjonen til Tammerfors i Finland. Det ble da dannet et nytt firma på Bryne som lagde deler til forgraverne som ble laget i Finland. Driften ble lagt ned i 2005, og det innebar slutten for Brøyt i Norge. Sandvik Mining and Construction stanset produksjonen av Brøyt forgravere i 2008 grunnet lavt produksjonsvolum kombinert med engineeringbehov for å opprettholde og videreutvikle konseptet. BRØYT er nå et varemerke eid av Sandvik Mining and Construction.
Brøyts industrianlegg på Ree på Bryne er omdannet til Ree Næringspark og huser på ny et livskraftig industrimiljø inkludert Rogaland Maskinservice som kjøpte Brøyts restlager og blant annen virksomhet selger deler til brøyteiere.
Industridesign
I 1963 ble industridesigneren Thorbjørn Rygh engasjert av Brødrene Søyland for å gi form til en nyutviklet gravemaskin (X3 ) som var konstruert uten fremdrift på hjulene, der prinsippet var at skuffen skulle trekke den fremover. Bedriften hadde utviklet en prototype som så ut som gravemaskiner gjerne gjorde på den tiden, et halvt dansk rugbrød. Rygh ga maskinen et, etter hans skjønn, mer fremtidsrettet formuttrykk innenfor de rammer som bedriftens enkle produksjonsutstyr tillot. Han var ansvarlig for utformingen av hele maskinen, etter anvisninger fra ingeniørene. Etter hvert ble han løpende konsultert ved den minste forandring ved maskinene, om det så bare var plasseringen av bokstaver for typebetegnelse. Samarbeidet varte frem til 1975.
Per Yngve Ohlin
Per Yngve Ohlin (født, død ) var vokalist for Mayhem, et norsk black metal-band. Han var kjent under artistnavnet «Dead». Han var også vokalist i det svenske death metal-bandet Morbid på demoen December Moon.
Brøyt
Industridesign
Rygh ønsket å lage en ergonomisk mønsterarbeidsplass av førerhuset gjennom registrering og analyse av type og hyppighet av forskjellige belastningsskader som føreren var utsatt for. Dette mente han skulle bli Brøyts fortrinn i den stadig sterkere konkurransen fra utenlandske produsenter. Dette arbeidet kom imidlertid ikke i gang før bedriften måtte nedlegge.
Samarbeidet med og utviklingen av Brøyt regnes som en viktig og banebrytende del av Ryghs arbeid.
Brødrene Søyland
Ingebret og Kristian Søyland som begge er oppvokst på Nærbø utviklet og produserte verdens første helhydrauliske selvgående gravemaskin. Da den første Brøyt X ble presentert i 1956 lå der mange års arbeid og eksperimentering bak. Maskinen ble en av de største slagerne som entreprenørbransjen har opplevet, og selskapet Br. Søyland AS som ble etablert for å produsere og videreutvikle den vokste til en av de største industribedriftene på Jæren. Hvor banebrytende den nye teknologien var kan man også se av at de store verdensdominerende maskinprodusenten fortsatte med wiremaskiner til langt ut på 1970-tallene. Her i distriktet har vi høstet store fordeler av den kompetansen som ble utviklet og oppbygget i kjølvannet av Brøyten. Dyktige entreprenører har vokst opp i denne tidsepoken og med Brøyten som en selvfølgelig og sikker «arbeidskamerat». Også innen den mekaniske industrien er kompetansetilveksten innen hydraulikk og alt som har med anleggsmaskiner å gjøre betydelig. Den yngste av brødrene, Kristian som nå er 84 år gammel, bor med sin kone på Bryne. Til «Rongaren» forteller han om «løst og fast» fra et spennende liv som produktutvikler, oppfinner og industrileder.
● I begynnelsen........ Historien startet i Klokkarmarka: Far til Kristian Søyland hadde kjøpt en 30 mål stor bureisningsgard. Da det skulle graves brønn var det entreprenør Hans Mikal Risa som tok på seg oppgaven. Med hjelp av en steinbukk, og de tre Risasønnene, Tobias, Håkon og Georg, spadde de seg stadig dypere ned. Hardt kroppsarbeid var det eneste som gjaldt. Kristian husker at han fikk streng beskjed om å holde seg på avstand slik at det ikke falt steiner ned på Brødrene Risa nede i hullet. Om Kristian allerede da begynte å se for seg maskiner skal være usagt, men at det stod mye ugjort arbeid og ventet på jærbøndene var han ikke i tvil om. I bakhodet begynte det å forme seg ideer som kunne gjøre arbeidet enklere. Familien Søyland stod foran vanskelige tider. To år etter at de startet bureisningsarbeidet døde faren av blodforgifting. Han hadde skadet seg på arbeidsplassen, Opstad Tvangsarbeidshus. Moren satt igjen med fire gutter og tre jenter. For henne var det umulig å drive garden. Den ble solgt og ettersom eldstegutten, Ingebret, fikk seg arbeid som møbelsnekker på Bryne kjøpte de seg et hus i Kolheia.
Etterhvert fikk Kristian arbeid som læregutt hos Lydersen Bilverksted på Bryne. Illegalt arbeid Forholdene begynte nå å bli problematisk ettersom krigen og trusselen fra Tyskland stadig presset på. Likefullt valg- te Kristian å satse på framtiden og gikk i krigens første fase to år på Teknikken i Stavanger. Han bodde da på hybel, men krigen gjorde hverdagen vanskelig. Måtte hjem regelmessig for å hamstre melk og brød hos slekt og kjente. På Teknikken lærte Kristian seg å tegne og konstruere, men han lærte seg også å se fram til et fritt Norge. Ferdig ut- dannet kom han tilbake til Bryne og Lydersen Bilverksted samtidig som han ble en aktiv medspiller i illegalt arbeid. Oppgaven bestod i til enhver tid å være klar i heimevernet. «Hæren» på Jæren ble ledet av meieribestyrer Vesterhus på Nærbø. Han ble forøvrig tatt og torturert. Opplevde freden men døde rett etterpå. Første dagen etter freden i mai 1945 ble det fra fly slop- pet våpen oppe på Sikveland. Heimevernstroppene var der og trente før de drog til Stavanger og overtok kommando- plassen til Gestapo, Solvang Gamlehjem. Der satt Gestapo fengslet mens mange av de tyske soldatene ble samlet i leirer. Selv om tyskerne fortsatt hadde våpen opplevde Kristian de som disiplinerte og ingen kamper oppstod.
Gründertrangen vokste fram Eldstebror Ingebret hadde startet eget snekkerverksted i morens utrangerte hønsehus i Kolheia. Snart kom også kunder med mekaniske oppdrag og Kristian bidro med hjelp om kveldene. Lysten til å starte noe i lag lå i bakhodet hele tiden, og i 1949 slo brødrene seg sammen og etablerte Bryne Tre- og Jernindustri. På denne tiden holdt Brødrene Risa på med grøftearbeid med «Jarnspøkelset», et 43 tonns stort monster av en gravemaskin, ikke langt fra hønsehuset i Kolheia. Kristian bekrefter overfor Rongaren at denne maskinen ble inngående studert. De så snart at maskinen på ingen måte overbeviste i de jærske myrene. Ikke minst var vekten et problem, og resultatet var at den ofte satt fast i «sorpå»: En dag kom Bakke fra E-verket på Varhaug med et oppdrag. Bakke hadde en gammel tysk tanks som han kunne tenke seg å få ombygget til en gravemaskin, egnet til grøftegraving. Godt nok var tanksen med de smale beltene tung, men ikke på noen måte slik som «Jarnspøkelset». Oppdraget lyktes, resultatet var en waiermaskin som var å se på diverse prosjekter rundt på Varhaug. Siden oppstod ideen om en traktordrevet gravemaskin. Den ble bygget som en tilhenger som tok kraften fra kraftuttaket. Denne wiremaskinen stod ferdig rundt 1950. I alt ble det bygget 72 slike maskiner som kom i arbeid hovedsakelig på Jæren, men også over store deler av Sør Norge. Særtrekket med maskinen var at den hadde svingkrans og kunne svinge rundt 360 grader. Dermed kunne den trekke seg fram i vanskelig terreng. Produksjonen foregikk i et tidligere grisehus i Kolheia som de leide av Mandius Time. De hadde fått tak i en dreiebenk fra militæret og mesteparten av monteringen foregikk ute. Brøyt A/S I og med denne store produksjonen bygget brødrene Søyland i slutten av 1950-tallet nytt verksted på Rossaland. Bedriften endret navn til Brøyt A/S. Samtidig kom også det virkelige gjennombruddet. De hadde forlengst innsett at framtid var det ikke for wiredrevne maskiner. Hydraulikk var løsningen.
Den første Brøyt X var til å henge bak en traktor. Denne ble blant annet demonstrert på Østlandet med stor suksess. Ingen maskiner kunne måle seg når det gjaldt grøftegraving! For Kristian og Ingebret var det ingen grunn til å hvile på laurbærene. Etter utallige netter var allerede morgendagens Brøyt en realitet på tegnebrettet: Brøyt X2 var konstruert helt fra bunnen av som en rundtsvingende hydraulisk gravemaskin med motoren plassert på rammen. Verdensnyheten bestod i at ingen før hadde konstruert en maskin som brukte skuffen til å trekke seg fram. Den første maskinen hadde flyhjul bak og en støttelabb foran. Hjulene ble låst med en hydraulisk låsepinne. Debuten for gravemaskinen var dyrking på Frøylandsfeltet. Suksessen kom umiddelbart. De 12 - 15 ansatte på Rossaland hadde mer enn nok å henge fingrene i. Etterspørselen etter Brøyt var stor. På det meste var leveringstiden oppe i 1 1/2 år. Utvidelser av fabrikken var nødvendig, og i 1961 kunne de flytte inn i nye lokaler på Ree. Moderne produksjon Brødrene fikk nå knyttet til seg dyktige medarbeidere. Blant annet fikk de personalsjef og sivilingeniører og spesialister innen hydraulikk. De første wiredrevne Brøytene ble solgt av Eikmaskin, men fra og med Brøyt X2 var det Maskin A/S K Lund & Co som stod bak salget.
Nå ble det også begynt med eksport av Brøyt samtidig som større maskiner ble utviklet. Brøyt X3 kom på markedet i 1965. Særlig ble Tsjekkoslovakia et viktig marked. Landet ble som et utstillingsvindu for resten av Øst-Europa. I Tsjekkoslovakia fikk endatil Brøyt nærmest hovedrollen i spillefilmen Wer den goldenen Boden sucht. Handlingen foregikk på en stor byggeplass. Brøyt var den mest solgte hydrauliske grave- og lastemaskinen i Skandinavia. 40 % av produksjonen ble eksportert. På det meste var det i overkant av 400 ansatte hos Brøyt og de produserte 400 maskiner årlig. En milepæl ble oppnådd i 1976 da Brøyt nr. 5,000 kom ut fra fabrikken på Ree. Som vi alle vet er den lokale Brøytproduksjonen nå historie. Men navnet lever enda. Sandvik Tamrock produserer Brøyt i Finland. Sitter igjen med minnene I ettertid var det mye som kunne vært gjort annerledes. Dette sitter nå Kristian Søyland og tenker på i stuen i Kolheia, ikke langt fra hvor han vokste opp. Blant annet ble det lagt for lite vekt på markedsføringen. Salget av Brøyt gikk godt så lenge eierne selv stod ved roret i Maskin A/S K Lund & Co, men etter at nye kom til ble det «bare sorgen». Pilen pekte bare en vei: Nedover. Dette kom samtidig som gigantene fra Japan og amerikanske Cat erobret stadig større andeler. Et annet tankekors som Kristian ikke kan la være å tenke på er: I Brøyt sin storhetstid hadde de muligheten til å overta Åkerman. Mye tyder på at de da ikke var gode nok forretningsfolk. Bare enkelt var det ikke å drive næring i Norge. Etter Kristian sin mening var politikken i landet ikke gunstig. Det var nærmest galt å tjene penger. For mye sosialisme holdt nede folks business-instinkt, mener Kristian Søyland. Rongaren vil benytte anledningen til å takke Kristian for samtalen og for alt hva Brøyt har betydd! Tekst/foto: S A Boi Pedersen Nøkkeltall: 1949 Bryne Tre- og Jernindustri ble dannet av Ingebret og Kristian Søyland 1950 Første Brøyt produsert 1961 Flyttet inn i ny fabrikk på Ree 1975 Fikk tildelt Eksportprisen for 1974 1976 Brøyt nr. 5000, en X20, ble levert
Modellbetegnelser
Brøyts modellbetegnelser
Eder (Tyskland)
Brøyt hadde samarbeid med Eder om å lage hjulmaskiner med drift for å ha mer varianter av maskiner og by på.
Dessvere ble det aldri noe stor suksess i det hele ble det kun laga 15 X12M de var egentlig rene Eder-maskiner med brøythytte, stikke og skuffe.
Modellbetegnelser
Modellbetegnelser for forgravere produsert av Sandvik Tamrock i Finland. Disse er først produsert på Bryne frem til midten av 2001:
Forgravere
Forgravere produsert av Sandvik Tamrock i Finland:
Kuriosa
Finn Jarle Sæle er brøytentusiast.
EM i friidrett 1982
EM i friidrett 1982 ble arrangert 6. til 12. september 1982 i Athen.
Det ble satt fire nye verdensrekorder. Briten Daley Thompson oppnådde 8744 poeng i tikamp, Marita Koch fra DDR løp 400 m på 48,16, 4 x 400 m stafett-laget fra DDR satte ny verdensrekord med tiden 3.19,05 og Ulrike Meyfarth fra Vest-Tyskland hoppet 2,02 meter i høyde. I tillegg ble det satt en ny europarekord: Harald Schmid fra Vest-Tyskland løp 400 meter hekk på 47,48 sekunder.
Katten
Katten kan sikte til:
Scarlett Pomers
Scarlett Noelle Pomers (født 28. november 1988) er en amerikansk skuespillerinne som arbeider innen TV, film, teater og musikk. Hennes mest anerkjente roller har vært som «Naomi Wildman» i Star Trek: Voyager (1998–2001), og «Kyra Hart» i den amerikanske komedieserien Reba.
Biografi
Pomers ble født i Riverside i California. Da hun var tre år kom en agent bort til hennes mor og foreslo at Scarlett burde begynne i skuespillerbransjen. Scarlett begynte med små jobber helt til de fant en agent både hun og moren likte. Siden den gang har hun vært gjesteskuespiller i flere populære TV-serier, opptrådt i flere kinofilmer, og har nå en av hovedrollene i den kritikerroste komiserien Reba, der hun spiller datteren til Reba McEntire.
Karriere
Pomers hadde sin skuespillerdebut i en alder av tre, i Michael Jacksons musikkvideo «Heal the World» fra 1992. Senere begynte hun å spille i reklamefilmer, og har til dags dato vært med i over 35. Hun har også vært med i flere TV-serier, inkludert Judging Amy, That's Life, og Touched by an Angel. Pomers var fem år gammel da hun hadde sin debut på kinolerretet, i filmen The Baby-Sitters Club. Hun opptrådte også i Slappy and the Stinkers, Happy, Texas og Erin Brockovich, samt et par TV-filmer.
Pomers første store rolle var som «Naomi Wildman» i science fiction-serien Star Trek: Voyager. Hun opptrådte i 17 episoder over tre år, og vant en Young Artist Award for beste opptreden i en dramaserie av en ung skuespillerinne i en birolle. Siden ble hun med i rollebesetningen til TV-serien Reba, den hun spilte «Kyra Hart», den yngste datteren til «Reba» og «Brock Hart» (spilt av Reba McEntire og Christopher Rich).
Som sangerinne grunnla Pomers bandet Scarlett, som har spilt på flere klubber i USA.
Inocelliidae
Utseende
Små til middelsstore, svarte insekter som har forkroppen (prothorax) forlenget til en lang, smal "hals" bak det ovale hodet. Antennene er trådformede, munndelene bitende med små men kraftige kjever, fasettøynene ganske små og runde. Denne familien mangler punktøyne (ocelli) i pannen, på dette kan de skilles fra Raphidiidae. Vingene er glassklare med tydelig årenett og tydelig, mørkt vingemerke (pterostigma).
Larvene er lange og slanke, litt flattrykte.
Levevis
Disse artene er knyttet til trær og larvene kan finnes under løs bark.
Utbredelse
Familien er utbredt i den palearktiske sone og Nord-Amerika. Noen arter finnes også på grensen mot den Orientalske økosonen i Asia.
Systematisk inndeling / Europeiske arter
Et latinsk familienavn ender med ...idae, og et navn på en overfamilie på ...idea.
Dørvær
Dørvær ligger rett syd for polarsirkelen, og er den øygruppa i Træna som ligger nærmest land. Øygruppa var tidligere bosatt, men den siste innbyggeren forlot øya på 1990-tallet.
Øynavnet har trolig sin opprinnelse i et ord for fiskestim (dyrgja), eller kanskje i ordet dorg.
Fylkesvei 3720
Fylkesvei 3720 går mellom Osedalen og Oland i Froland kommune. Veien er 22,8 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 152 (Aust-Agder).
Katta
Katta kan sikte til:
Musikkåret 1963
Fødsler
|| musiker (Metallica) ||align=center| || ||
Red (maritim)
Red (også kalt rei) fra tysk Reede, er en mer eller mindre åpen ankringsplass utenfor en havneby, ofte i forbindelse med en elvemunning.
Behovet for slike plasser var størst i seilskutetiden før 1900-tallet. Ved ugunstig vind kunne det være vanskelig å seile til kai, særlig når en også skulle overvinne elvestrøm. Derfor kastet en anker på reden til vinden ble bedre eller en fikk assistanse til varping. Reden kunne også fungere som midlertidig opphold der det var lite kaiplass og ofte benyttet av marinefartøyer.
Både laste- og cruiseskip ankrer opp på reden der havneanleggene ikke har kapasitet til å ta i mot store skip. Lasteskip lastes og losses da ved hjelp av prammer eller lektere og passasjerer tas til og fra land med tendere.
Etymologi
Det tyske ordet "Reede" går tilbake til rēde eller reide ("forankring") hentet fra middeltysken i det 17. århundre i tysk skriveskrift. Se også likhet med nederlandske ree (eldre form: reede) og svenske røde. Den videre opprinnelsen til forankringens navn er uklart. På den ene siden kan rede i betydningen "sted hvor skipene er utstyrt" tilhøre stammen til midt-tysk, tilsvarende "klar, ferdig, gå". På den annen side, i form av "sted hvor skipene rir på bølgene foran havnen," kan det være et verb.
Ingelbrecht Knudssøn
Ingelbrecht Knudssøn eller Ingebrigt Knudssøn (født 14. desember 1776 på Byneset, død 21. mars 1826 i Strinda) var en norsk sorenskriver og stortingsrepresentant.
Ingelbrecht Knudssøn var bondesønn fra gården Brensel på Byneset i Trøndelag. Seksten år gammal fikk han stilling hos tollkasserer Møller i Trondheim. Etter tre år der arbeidet han ett år ved Strinda og Selbu sorenskriverembede, deretter sju år på rådstuen i Trondheim. I denne tiden studerte han på egen hånd, og i juni 1803 dro han til København. Her tok han på under ett år juridisk embetseksamen «med særdeles berømmelse». Fra 1804 arbeidet han først som amtsfullmektig i Sorø, deretter som advokatfullmektig i København og til sist prokurator.
Han var sorenskriver i Øst- og Vestfinnmark 1810-15, sorenskriver i Romsdal og byfogd i Molde 1816–21 og fra 1821 var han sorenskriver i Strinda og Selbu.
Knudssøn ble valgt inn på Stortinget i 1818 og 1821 som representant for valgkretsen Kristiansund og Molde; i 1824 representerte han Trondheim. I 1821 var han stortingspresident og odelstingspresident. I 1824 var han president i Odelstinget og visepresident i Stortinget. Han var da også formann i reglementkomiteen og i protokollkomiteen.
Ved hans tidlige død ble det samlet inn 18 000 i Trondheim, til understøttelse for familien. En rest på 2 000 kr av dette ble i 1845 gitt til Universitetet i Oslo som et legat for trengende studenter. Ingelbrecht Knudssøns gate i Oslo er oppkalt etter ham.
Han ligger gravlagt på sørsida av Vår Frue kirke i Trondeheim der gravplata er synlig.
Ture Ander
Ture Henrik Ander (født 17. september 1881 i Asker, Örebro län, død 4. februar 1958 i Arvika) var en svensk kunstner, kjent som blomstermålaren. Han utdannet seg først til maleryrket, studerte ved Tekniska skolan i Stockholm og deretter fra 1905 på Konstnärsförbundets skola. Her studerte han samtidig med blant andre Leander Engström, Isaac Grünewald og Einar Nerman.
Bandidos
Bandidos MC er en motorsykkelklubb med global utbredelse, stiftet i 1966 av Don Chambers i Texas.
Ture Ander
Han medvirket i De ungas utstilling i 1909. Han studerte videre i Paris 1911-1912 og ble påvirkt av blant andre Paul Cézanne.
Bandidos
Klubben er en 1%-klubb med slagordet: «We are the people our parents warned us about». Ryggemblemet deres består av en tykkfallen tegneseriefigur med sombrero på hodet, hvitt skjegg, en machete i venstre hånd og en revolver i høyre hånd.
Ture Ander
Han flyttet til Arvika i 1916, kom i kontakt med Rackengruppen og bosatte seg i Rackstad. Han spesialitet var fremfor alt stilleben med blomster.
Riddarhuset
Riddarhuset i Stockholm er en praktbygning som bl.a. er lokale for møter som holdes av representanter for de svenske adelsslektene. Riddarhuset kan også betegne sammenslutningen av de slektene som utgjør Sveriges såkalte «ridderskap og adel».
Bakgrunn
Huset ble tegnet av den fransk-svenske arkitekten Simon de la Vallée og påbegynt i 1641. Året etter ble de la Vallée drept, og den tyske arkitekten Heinrich Wilhelm overtok for ham. Ti år senere ble den nederlandske arkitekten Justus Vingboons engasjert, for å fullføre bygningens fasader. Den siste arkitekten som arbeidet med bygningen, var Simon de la Vallées sønn, Jean de la Vallée. Bygningen sto ferdig i 1674.
Riddarhuset forvalter et stort antall stiftelser. Avkastningen fra disse går til stipender, gratifikasjoner og pensjoner. Rundt 2 000 personer får årlige utdelinger, og disse personene er nesten utelukkende medlemmer av adelsslektene.
Pr. 2004 består den svenske adelen av 705 levende slekter, hvorav 49 grevelige, 137 friherrelige og 519 adelige. Nålevende og utdødde slekter som er såkalt «introdusert på Riddarhuset», har kopperplater med malte våpenskjold på veggene i den store møtesalen. De nålevende adelsslektene har omkring 26 200 medlemmer bosatt i Sverige, og registre over disse føres av riddarhus-genealogen.
Siden 1869 samles representanter for den svenske adelen i Riddarhuset til «adelsmøte» hvert tredje år. Hver slekt har en stemme som utøves av dens såkalte «hovudmann» (eldste sønns linje). Ved adelsmøtet velges for den kommende treårsperioden, en ledelse som har ansvar for administrasjon og forvaltning av Riddarhuset og dets virksomhet.
Eulers likhet
Eulers likhet er et spesialtilfelle av Eulers formel i matematisk analyse og er betegnelsen på likningen
der
Eulers likhet er oppkalt etter Leonhard Euler og er også kjent som Eulers likning.
Likhetens natur
Eulers likhet er av mange sett på som spesiell grunnet dens matematiske skjønnhet. Tre grunnleggende aritmetiske operasjoner opptrer én gang hver: addisjon, multiplikasjon, og potenser. Likheten forbinder også fem matematiske konstanter:
Videre, i matematisk analyse, er det vanlig å skrive likninger med null på en side.
Utledning
Likheten er et spesialtilfelle av Eulers formel fra kompleks analyse, som sier at
for alle reelle tall x. (Bemerk at argumentene til de trigonometriske funksjonene sin and cos oppgis i radianer.)
Hvis vi sier at
da er
Siden
og
betyr det at
som gir likheten
Tilskrivelse
Selv om man vet at Euler med sin formel relaterte e til cos og sin begrepene, har man ikke noe materiale som tilsier at han faktisk utledet selve likheten. Derimot var formelen mest sannsynlig kjent før Euler. Spørsmålet om Euler burde tilskrives denne formelen er dermed ubesvart.
Litteratur
Wzór Eulera
Cortodera femorata
Furublomstbukk (Cortodera femorata) er en bille som tilhører familien trebukker (Cerambycidae). I Norge er den svært lokal, men kanskje noe oversett.
Utseende
En liten til middelsstor (7–11 mm), sjokoladebrun trebukk. Et godt kjennetegn på denne arten er at de innerste delene av de ellers mørke antennene og beina er lyst gulbrune. Hodet er bredt og firkantet, pronotum er jevnt rundet og hvelvet med spisse bakhjørner. Dekkvingene er tett og fint punkteret, noe blanke, med et søkk i midten ved roten. De har markerte, rettvinklede skuldre og er parallellsidige mesteparten av lengden.
Levevis
Ulikt de fleste andre trebukker utvikler ikke larvene seg inne i døde trær, men derimot i strølaget på marken. De spiser trolig hovedsakelig råtnende kongler, og kan finnes under gran- og furutrær. Det ser ut til å være viktig at soppen barnålsopp (Micromphale perforans) vokser på stedet. Larveutviklingen tar to år.
Utbredelse
Arten er utbredt i sentrale deler av Europa, men ikke de vestligste delene. I Norge er den meget lokal, og er funnet ved Oslo, i Hallingdal, ved Tafjord på Sunnmøre og i Sør-Trøndelag. Arten fører et ganske skjult levesett og det er sannsynlig at den kan være noe oversett.
Hesten
Hesten er navnet på en rekke fjell i Norge og kan blant annet vise til:
Pseudochazara
Pseudochazara er en slekt av sommerfugler som hører til underfamilien ringvinger (Satyrinae) i den store familien flikvinger (Nymphalidae).
Utseende
Forholdsvis store og smalvingede ringvinger, brunlige soomerfugler. De har oftest øyeflekker på vingene i alle fall på undersiden. Bakvingens underside er ofte mørk-spraglete.
Levevis
Larvene lever på gress (Poaceae).
Berrimah gasskraftverk
Berrimah gasskraftverk er et varmekraftverk i forstaden Berrimah like utenfor Darwin i Nordterritoriet, Australia. Det har en installert produksjonskapasitet på brutto 32,5 MW, fordelt på 2 turbiner.
Brenselkilden er naturgass. Anlegget ble utbygd med ferdigstillelse i 1979. Operatør er det regionale energiselskapet Power & Water.
Robert Dennard
Robert Dennard (født 5. september 1932) er en amerikansk elektroingeniør og oppfinner.
Dennard ble født i Terrell i Texas i USA. Han fikk sin bachelor- og mastergrad i elektronikk fra Southern Methodist University i Dallas, i henholdsvis 1954 og 1956. Han har en Ph.D. fra Carnegie Institute of Technology i Pittsburgh i Pennsylvania i 1958. I sitt yrkesaktive liv arbeidet han som forsker for IBM.
I 1968 fant Dennard opp dynamic random access memory (DRAM). Dennard var også blant de første vitenskapsmenn som så det enorme potensialet som lå i nedskalering av såkalte MOSFETs. Skaleringsteorien som han og hans kolleger formulerte i 1974 la til grunn at MOSFET ville fortsette å fungere som spenningskontrollerte brytere, mens tetthet, hastighet og energieffektivitet ville øke forutsatt at dimensjonene, spenning og tettheten ble skalert slik at samme elektriske spenningsfelt ble opprettholdt. Denne egenskapen ligger til grunn for Moores lov og utviklingen av mikroelektronikk de siste tiårene.
Ormøy
Ormø, Ormøy eller Ormøya kan referere til:
Simrishamnsbanan
Simrishamnbanan er en tidligere svensk jernbanestrekning som gikk mellom Östervärn i Malmö og Simrishamn. Den ble innviet i 1892. Store deler av strekningen ble nedlagt etappevis fra 1970-årene til 1990-årene, det er nå planlagt å rehabilitere strekningen så den kan tas i drift igjen.
Leontini
Leontini (egentlig Leontinoi, Λεοντῖνοι) var en gresk by på Sicilia. Den ble grunnlagt av nybyggere fra Khalkis og Eretria i 730 f.Kr. Den lå stadig i strid mot Syrakus, den nærliggende greske byen som etterhvert ble hovedby i hele Magna Graecia.
Øverlandselva
Øverlandselva er ei elv i Bærum kommune i Akershus. Den starter i Østernvann ved Fossum, og renner ut i Engervannet ved Sandvika. Elva er 16,8 kilometer lang, og har et nedbørfelt på 31,01 km². Middelvannføringen ved munningen er 0,55 m³/s. Elva var tidligere sterkt forurenset og tjente som en åpen kloakk med utløp i Engervannet.
Ved Østernvann starter elva som Østernbekken, og tar opp i seg Ilabekken og Sæterbekken før den skifter navn til Øverlandselva. Alle de tre bekkene krysses av Ankerveien og Østernbekken krysses i tillegg et par steder av Griniveien. På sin videre ferd mot Engervannet går elva under Øverlandsbrua på Gamle Ringeriksvei, Åsterudveien, Nesveien, Kolsåsbanen og Bærumsveien. Den går under Presteveien, hvor restene etter den gamle steinhvelvsbrua Pottermakerbrua kan skimtes, og Halvorsens vei før den renner ut i Engervannet. Nedenfor Presteveien tar elva opp i seg den nedgravde Nadderudbekken. Nederste del av elva kalles også Løkebergelva.
Fylkesvei 5717
Fylkesvei 5717 går mellom Raudeberg og Hagen i Kinn kommune. Veien er 10,9 km lang.
Før 1. januar 2010 hadde veien betegnelsen fylkesvei 602.
MS «Ladejarl»
M/S «Ladejarl» er en hurtigbåt bygget i aluminium ved Fjellstrand A/S i 2002 (bygg nr. 1663). Fartøyet eies av Kystekspressen ANS og opererer i Trondheimsfjorden – Kristiansund. M/S «Ladejarl» har plass til 274 passasjerer, og en besetning på 5 på hvert skift.
Fylkesvei 5717
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 622 (Sogn og Fjordane).
MS «Ladejarl»
2014 MS «Ladejarl» går i opplag/reserve når FosenNamsos Sjø AS (partrederi med Kystekpressen) mottar nye MS «Terningen». MS Ladejarl blir avertert for salg, men vil bli liggende i Trondheim som fungerende reservefartøy til den blir solgt.
Channel Island kraftverk
Channel Island kraftverk er et varmekraftverk ved byen Darwin i Nordterritoriet, Australia. Det har en installert produksjonskapasitet på brutto 223 MW, fordelt på 3 turbiner.
Brenselkilden er naturgass fra Bonaparte Gulf utenfor kysten, og subsidiært fyringsolje. Anlegget ble utbygd med ferdigstillelse i 1985. Operatør er det regionale energiselskapet Power & Water.
Jessica Fletcher
Jessica Fletcher (orig: Murder, She Wrote) er en amerikansk krimserie som ble sendt på CBS fra 1984 til 1996. Serien handlet om krimforfatteren og amatørdetektiven Jessica Fletcher (spilt av Angela Lansbury). Hun ble enke rett etter at hun fylte femti, og lyktes etter det å bli en fremgangsrik krimforfatter. Hennes interesse for krim ledet henne ofte inn i virkelige krimgåter. Hennes største egenskap var hennes nysgjerrighet, særlig overfor mord. Når politiet grep inn og arresterte den de mente er den skyldig, ante Jessica ofte at vedkommende var uskyldig. Hun satte derfor igang sin egen forsiktige og metodiske etterforskning. Serien ble skapt av Peter S. Fischer, Richard Levinson og William Link. Det ble produsert og sendt totalt 264 episoder og fire TV-filmer i serien.
Jessica Fletcher er inspirert av Agatha Christies krimkarakter Miss Marple.