cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Revolusjonær organisasjon 17. november
Aksjoner
Rettssaken mot de mistenkte startet i Athen 3. mars 2003 med aktor Christos Lambrou. 8. desember ble Alexandros Giotopoulos, Dimitris Koufodinas og 13 andre funnet skyldig, fire andre ble frifunnet grunnet beviset stilling.
Volvo TP21
TP21 er en terrenggående bil fra Volvo, bygget for det svenske forsvaret. Bilen er også kjent som «Sugge», etter en drosje fra Volvo med samme kallenavn. TP21 er nemlig bygget på en Volvo lastebil med karosseriet fra denne drosjen. Bruksområdet var som sambandsbærer, altså med radioer innmontert. Den svenske hæren kalte den Raptgb 915.
Revolusjonær organisasjon 17. november
Straff
17. desember 2003 ble de idømt følgende straffer. De resterende ni fikk mindre dommer.
Volvo TP21
Prototypene sto ferdige i 1952 og produksjonen gikk fra 1954 til slutten av tiåret. I alt ble 724 produsert.
Revolusjonær organisasjon 17. november
Straff
Forsvarsadvokater og menneskerettighetsgrupper har kritisert måten rettssaken ble gjort i en spesialdomstol hvor verken tv eller kamera var tillatt. Deres tilhengere tror dette var for at det skulle være lettere å få alle dømt. Mange av de tiltalte, og da spesielt Alexandros Giotopoulos, nektet å ha noe med saken å gjøre før sluttfasen av rettssaken. Ifølge Giotopoulos ble han presentert som den sterke lederen for terrororganisasjonen. Dimitris Koufodinas tilsto derimot og tok fullt politisk ansvar for gruppens handlinger. Han fortalte om en løst organisert organisasjon med en flat struktur. Alle avgjørelser ble gjort etter diskusjon og gjort med enstemmighet.
17. september 2004 startet de en sultestreik mot de harde forholdene og isolat i Koryadallos fengsel.
Vuelta a España
Vuelta a España (Spania rundt) er et sykkelritt. Det er et av de tre store etapperittene som hvert år blir arrangert i Europa, sammen med Tour de France og Giro d'Italia.
Vuelta a España, som ble arrangert for første gang i 1935, og hvert år siden 1955, går over tre uker i variert terreng i Spania. Opprinnelig ble rittet arrangert om våren, men siden 1995 har det vært lagt til september. Rittet omfatter to tempoetapper. Målgangen på avslutningsetappen er tradisjonelt lagt til hovedstaden Madrid.
Trøyene i Vuelta a España
Trøyene i Vuelta a España har i motsetning til trøyene i Tour de France byttet farge gjennom historien. Trøya til sammenlagtlederen (tilsvarer den gule i Tour de France) startet som oransje, men har også vært rød, hvit og rød-hvit, og var gul i størsteparten av perioden fra 1955 til 1998, da den ble gullfarget. Fra 2010 er trøya rød. Poengtrøya (tilsvarer den grønne i Tour de France) var tidligere rød og hvit, og i perioden 2004-2006 var den blå med gule fisker. I 2007 var den rødlig, i 2008 blå, og fra 2009 grønn. Klatretrøya har stort sett vært rød eller oransje, men er fra 2010 hvit med blå prikker. Kombinasjonstrøya (plassering i de andre konkurransene) har stort sett vært hvit, med unntak av 2005.
Alessandro Petacchi
Alessandro Petacchi (født 3. januar 1974 i La Spezia) er en italiensk tidligere syklist. Han har vunnet poengkonkurransen i alle de tre store tourene.
Han ble profesjonell i 1996, men de første årene vant han bare spurtseire i mindre ritt. Det store gjennombruddet kom i 2003. Etter tallrike seire i vårsesongen ble han den tredje syklist noensinne som vant etappeseire i GT-løpene samme år: Seks etapper i Giro d'Italia, fire i Tour de France og seks i Vuelta a España.
I 2004 fortsatte Petacchi sin seiersgang, han satte ny rekord for Giro d'Italia med ni etappeseire. Han ble uten etappeseire i Tour de France dette året, men kom tilbake med fire seire i Vuelta a España.
Petacchi syklet for laget Fassa Bortolo fra 2000, men da Fassa Bortolo ble oppløst i 2006 gikk han til Team Milram.
Utestengelse
Alessandro Petacchi avla etter den tredje av hans etappeseiere i Giro d'Italia 2007 en dopingprøve som inneholdt ulovlig høy konsentrasjon av astmamedisinen salbutamol. Petacchi har legeerklæring på at han lider av astma og har lov til å bruke salbutamol, men bare i en viss mengde. 24. juli ble han frikjent for anklagene om dopingmisbruk. Denne dommen ble anket, og 6. mai 2008 ble Petacchi dømt til ett års utestengelse av Court of Arbitration for Sport (CAS), selv om de mente at han ikke bevisst hadde forsøkt å jukse.
To måneder av utestengelsen var allerede sonet som følge av at han ikke deltok i noen løp før forrige dom var avsagt. Utestengelsen ble satt til å gjelde fra 1. november 2007 til 31. august 2008. I tillegg ble han fradømt alle resultater i perioden mellom 23. mai og 31. oktober 2007. Som følge av dette ble han sparket fra Milram.
Etter utestengelsen
Etter suspensjonen syklet han for LPR Brakes-Ballan til han gikk til Lampre-Farnese Vini før 2010-sesongen. Han gjorde et stort comeback i Tour de France 2010, da han vant 1. og 4. etappe og tok poengtrøya foran Mark Cavendish.
Jakobselva (Sør-Varanger)
Jakobselva (også kalt Grense Jakobselva; nordsamisk: Vuorjám eller Vuorjámjohka; kvensk og finsk: Vuoremijoki; russisk: Ворьема – Vorjema) er ei elv i Sør-Varanger kommune i Troms og Finnmark og Petsjenga rajon i Murmansk oblast i Russland. Den danner den østligste og nordligste delen av Norges grense mot Russland og munner ut i Varangerfjorden ved Grense Jakobselv.
Elva har utspring fra tjernet Vuorjánláđvi på Grensefjellet, rundt en kilometer nord for grensa mot Russland. Den renner først mot sørøst og øst og krysser fram og tilbake over grensa et par ganger, men fra grensemerke 283 følger grensa djupålen i elva. Herfra skifter også landskapet karakter, fra det viddepregete heilandskapet øverst til en U-dal kledt med bjørkeskog. Elva fortsetter mot nordøst og passerer gjennom Jakobselvvatnet og Langvatnet, hvor den møter de første sideelvene, Korpvasselva fra norsk side og Sulajoki fra russisk side. Etter Langvatnet renner elva mot nord, i et relativt rolig løp som veksler med kulper og stille partier. Sideelvene Sandvasselva og Holmvasselva kommer inn fra vest. I det nedre løpet danner elva lange meanderende partier, før den munner ut i Varangerfjorden via et stort, tidevannspåvirket basseng.
Jakobselva er lakseførende, og det tas også en del sjøørret. Elva har lange tradisjoner som sportsfiskeelv. Allerede i 1865 ble den utleid til sportsfiskere fra England.
Vassdraget ble i 1980 vernet mot kraftutbygging i Verneplan II for vassdrag.
Flevoland
Flevoland er en av Nederlands tolv provinser. Den ble til i 1986 på land gjenvunnet fra IJsselmeer og er landets yngste provins. Hovedstaden er Lelystad. Flevoland har en befolkning på 391,967 (2011). Provinsen dekker et areal på 2,412 km², hvorav 1,416 km² er land og 996 km² vann.
Navn
Provinsen har sitt navn etter Lacus Flavo, romernes navn på innsjøen som senere ble til Zuiderzee.
Historie
I 1932 ble Zuiderzee avstengt fra Nordsjøen og ble til den kunstige innsjøen IJsselmeer. Gjenvinning av land startet. Det som ble til Flevoland ble gjenvunnet i tre steg, først ved Noordoostpolder i 1942, så den østlige delen av hovedlandet Flevopolder i 1957 og deretter den sørlige i 1968. Arbeidet med avstenging av Zuiderzee og gjenvinning av land ble planlagt av Cornelis Lely i 1918. Flevolands hovedstad er oppkalt etter ham.
Landet som ble gjenvunnet til Noordoostpolder hørte fra 1950 under provinsen Overijssel, men ble i 1955 overført til et eget forvaltningsorgan. Utviklingen av næringsliv og bosetning var i 1986 kommet så langt, at Flevoland fra 1. januar dette året fikk status som en egen provins.
Geografi
Flevoland består av polder, land gjenvunnet fra sjøen. Provinsen grenser i vest til innsjøene IJsselmeer og Markermeer, i nord til Friesland, i nordøst til Overijssel, i øst til Gelderland og i sør til Utrecht og Noord-Holland.
Landskapet i provinsen er nøye planlagt. Provinsen består av to poldere, delt i tre deler. Noordoostpolder i nordøst er adskilt fra Flevopolder, provinsens hoveddel, som igjen er delt i en østlig og en sørlig del. Inndelingen stammer fra prosessen der landet ble gjenvunnet fra innsjøen.
Noordoostpolder er preget av jordbruksland og skogsområder. Bebodde områder er konsentrert i den største byen Emmeloord med ti omliggende landsbyer innenfor korte avstander.
Flevopolder har to deler. Den østlige delen av provinsen fikk også jordbruksland, men samtidig ble mer land benyttet til boliger og det ble lagt til rette for fritidsfasiliteter og gode vegforbindelser. Hovedstaden Lelystad ble planlagt og reist her og har fått følge av byen Dronten og landsbyene Biddinghuizen og Swifterbant. Den sørlige delen av Flevopolder ligger nært Amsterdam og er sterkest preget av urbanisering, særlig i sørvest der byen Almere ligger.
Større naturområder er Oostvaardersplassen mellom Almere og Lelystad ut mot Markermeer og skogen Horsterwold ved Zeewolde.
Hele provinsen Flevoland utgjør et waterschap, organet som forvalter diker, kanaler, vannforsyning og avløp. Organet heter Waterschap Zuiderzeeland og har ansvar for forvaltning av 1500 km² land, 700 km² innsjø, 265 km diker og 1200 km kanaler.
Befolkning
Flevoland hadde i 2011 et folketall på 391,967. Provinsen har en befolkning der 73,1 % er nederlendere og 26,9 % innvandrere.
Politikk og administrasjon
Provinsen styres av et folkevalgt organ, Provinciale Staten, på 39 medlemmer valgt for en periode på fire år. Staten er representert i provinsen ved Kongens kommissær.
Flevoland er inndelt i seks kommuner.
Samferdsel
Provinsen er forbundet med det øvrige Nederland ved motorvegene A6 og A27. Flevoland er også knyttet til det nederlandske jernbanenettet, med hovedstasjoner i Almere og Lelystad. Hovedlinjen heter Flevolijn. Hanzelijn er under bygging og vil forbinde Lelystad med Zwolle.
Emil Rathenau
Emil Moritz Rathenau (født 11. desember 1838 i Berlin, død 20. juni 1915 samme sted) var en tysk ingeniør og industrimann av jødisk opprinnelse. Han grunnla AEG, og var far til senere utenriksminister Walther Rathenau.
Emil Rathenau var fra 1866 gift med Mathilde Nachmann (1845–1926), datter av en velhavende bankmann fra Frankfurt am Main.
Guus Meeuwis
Guus Meeuwis, egentlig Gustaaf Stephanus Modestus Meeuwis, (født 23. mars 1972 i Mariahout) er en nederlandsk sanger og låtskriver. Som student dannet han bandet Vagant i Tilburg. Bandet ble kalt opp etter caféen de brukte å øve i. I 1995, ga bandet ut singelen «Het is een Nacht» («Det er en natt») under navnet Guus Meeuwis & Vagant. De ga ut flere singler sammen.
På slutten av 2001 bestemte gruppa seg for å skille lag og Meeuwis fortsatte som soloartist. Han ga ut sangene «Geeft mij je Angst» («Gi meg din frykt») og «Brabant».
Milano–Torino
Milano–Torino arrangeres av RCS MediaGroup, samme arrangør som står bak blant annet Giro d'Italia.
Tidspunktet for rittet har variert. Frem til 1987 var rittet alltid syv dager før Milano–Sanremo, og ble sett på som viktig i forberedelsen til vårklassikerne. I 1987 ble rittet flyttet til oktober, like før Lombardiet rundt, fordi arrangørene ikke var tilfreds med været i Nord-Italia i mars. I 2005 var Milano–Torino tilbake på det tradisjonelle tidspunktet tidlig i mars, men i 2008 var rittet igjen i oktober og byttet da plass med det nyetablerte Monte Paschi Eroica.
Joseph Salas
Joseph I. Salas (født 28. desember 1903, død 11. juni 1987) var en amerikansk bokser som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris.
Salas vant en olympisk sølvmedalje i boksing under OL 1924 i Paris. Han kom på andreplass i fjærvekt (57,2 kg). Han tapte i finalen til sin landsmann Jackie Fields. Det var 24 boksere fra 17 nasjoner som stilte i den tredje letteste vektklassen som ble avviklet i perioden 15. til 20. juli 1924.
Dog Age
Dog Age er et norsk band, startet 1987 av Jørn Smedslund (Aut. Barn) og Jon Anders Strand (Aut. Barn, Ym:stammen m.m.).
Dog Ages musikk er sterkt inspirert av engelsk 60-tall og psychedelia, med beckstrømske utflukter til 70-tallets prog-rock. De spiller sjelden live, utover dårlig annonserte release-parties. Flere er av platene er utgitt på obskure, utenlandske plateselskaper, og bandets fåtallige fans er fordelt over det meste av Vest-Europa og USA. Bandet er ellers kjent for å utgi album bare i år der Arsenal vinner den engelske Premier League. Bandets foreløpig nest siste CD ble derfor registrert utgitt allerede i 2004; to år før platen var i salg.
Dog Age kan til en viss grad knyttes til miljøet rundt Last Train i Oslo.
Bjørgvin Montessoriskole
Bjørgvin Montessoriskole, Storetveitveien 86, er en montessoriskole som ligger på Fantoft i Årstad bydel i Bergen. Skolen er en privat grunnskole for elever fra 1. til 10. klasse. Skolen åpnet i 2009, og har konsesjon for 150 elever. Skolen har 91 elever og 12 lærere i skoleåret 2018/2019. Astrid Størdal er rektor.
Gewehr 88
Gewehr 88 (Model 1888 kommisjonsrifle) er en tysk rifle med sylinderlås, innført i 1888.
Historie
Riflen er kamret i 7,92 x 57 mm Mauser og var Tysklands svar på franske Lebel M1886-rifle, da franskmennene og tyskerne hadde kappløp om å ha best våpen. Riflen erstattet Gewehr 71 som var en 11 mm svartkruttrifle. Gewehr 88 ble erstattet av Gewehr 98 i 1898.
Design
Både riflen og kaliberet ble designet av Den tyske riflekommisjonen hovedsakelig basert på Mannlicher design, og var den første militærriflen i Tyskland med røksvakt krutt. Våpenet ble ladet med fast laderamme designet av Ferdinand Mannlicher.
Versjoner
Senere versjoner ble oppdatert (Gewehr 88/05 & Gewehr 88/14) og ble brukt i den første verdenskrig i begrenset omfang. Det ble også konstruert en karabinversjon; Karabiner 88.
Maximilian Harden
Maximilian Harden (født 20. oktober 1861 i Berlin, død 30. oktober 1927 i Montana, Sveits), egentlig Felix Ernst Witkowski, pseudonym Apostata, var en innflytelsesrik tysk publisist, kritiker, skuespiller og journalist.
Bakgrunn
Harden var sønn av en jødisk kjøpmann. Etter påtrykk fra faren måtte han som 12-åring forlate skolen.
Karriere
Fra 1874 utdannet han seg til skuespiller, og opptrådte med en reisende teatertrupp forskjellige steder i Tyskland. I 1878 konverterte han til protestantismen. Fra 1884 arbeidet han som teaterkritiker for en rekke aviser. Under pseudonymet Apostata offentliggjorde han artikler om politiske temaer i tidsskriftet «Gegenwart». Han publiserte også i «Die Nation» og «Berliner Tageblatt», og var medarbeider av Theodor Wolff. I 1889 var han en av grunnleggerne av teaterforeningen Freie Bühne i Berlin og reorganiserte i de følgende årene sammen med Max Reinhardt Deutsches Theater i Berlin.
I 1892 grunnla Harden uketidsskriftet «Die Zukunft», hvor han offentliggjorde tallrike essays innen politikk og kunst. Han var først en monarkist og ivrig tilhenger av Bismarck, men ble senere kritisk til keiser Wilhelm IIs regjering, av Bismarck kalt Kamarilja (gunstlinger) og Kinäden. Kunstnerisk deltok han i en rekke disputter med Gerhart Hauptmann og Hermann Sudermann.
For den såkalte Friedrichshagener Dichterkreis stod Harden høyt i anseelse. I den første utgave av sitt tidsskrift offentliggjorde han Ola Hanssons og Laura Marholms opprop til støtte for August Strindberg.
Fra 1906 angrep Harden i en rekke artikler det han kalte keiserens personlige regiment og Entourage. Særlig sterke konflikter førte hans anklage om at keiserens nære venn og rådgiver Philipp von Eulenburg und Hertefeld skulle være homofil og ha begått mened. Det gikk rykter om at Harden hadde fått påstanden fra Otto von Bismarck over en flaske vin. Den førte til tre sensasjonsprosesser mot Eulenburg, og tross frifinnelsene skadet det kongehusets anseelse. Lignende sjokkbølger sendte grev Kuno von Moltkes skandaleprosess mot Harden.
Under første verdenskrig støttet han først krigen, men ble senere kritisk til krigspolitikken. I 1918 fikk han Strindberg-prisen for sin essaisamling Krieg und Frieden. Under revolusjonen etter 1918 inntok han utopisk-sosialistiske synspunkter. I 1919 giftet han seg med sin mangeårige samleverske Selma Aaron.
Den 3. juli 1922 ble Harden angrepet av frikorpstilhengere foran sitt hus i Berlin-Grunewald, som han såvidt overlevet med store hodeskader. Han innstilte utgivelsen av sitt tidsskrift og reiste 1923 til Sveits. I 1927 døde han av virkningene av attentatet.
Aslakbåt
Aslakbåt er en båttype først utviklet i Notvik i Strand kommune i Rogaland. Båttypen er utviklet med basis i tradisjonelle båttyper og er klinkbygd. Aslakbåtene har navn etter Aslak Notvik (1845 – ca. 1931), som først utviklet båttypen. Arbeidet ble fortsatt av sønnene Erik og Hans. Aslakbåter ble bygget både som ro-, seil- og motorbåter. Seilbåtene var kjente som gode seilere, og ble brukt til kappseilas opp til andre verdenskrig.
Det er i nyere tid (etter 2000) bygget flere seilbåter av denne typen, spesielt på Ryfylke Båtbyggjeri på Finnøy i Ryfylke. Disse møtes til årlig seilas der. Seilbåtene var bygd med tre bord i hver side, i tillegg til kjølrand. De senere seilbåtene, som ble bygd opp mot andre verdenskrig, hadde bermudarigg og lensebarduner. Båtene var langkjølte og var spisse bak.
Bolga (Kristiansund)
Bolga er ei bygd på nordsiden av Freiøya, som er den største øya i Kristiansund kommune i Møre og Romsdal fylke.
På sørsiden av riksvei 70 ligger Sødalen. Herifra kan man bestige Midtfjellet og Breilia (343 moh ). Mellom Midtfjellet og Freikollen ligger Bolgvatnet, den største innsjøen i kommunen.
I nord ligger Husøya og Fugløya som også hører til Bolga. Opprinnelig hørte også Hansøya til Bolgen gård.
Historie
Navnet Bolga kommer muligens fra elva som renner gjennom bygda: Partisippformen av verbalstammen belg- betyr svulme opp, så navnet henviser altså til at elva hadde for vane å bråvokse som ved flom.
Skrivemåtene har variert opp gjennom tidene: Baulgo (1430), Bolwen (1520), Bulgen (1530), Bolgenn (1559, 1590, 1643), Bolge (1667), Bolgen med Husøen (1723).
I Bolga har det bodd mennesker siden førhistorisk tid. Det er bl.a. funnet ei gravrøys på Bolgneset og en steinalderlokalitet i Nerbolga. På gården i Nerbolga fant den daværende bonden Emil Bolgen mer enn 300 flintredskaper i jorda ovenfor gårdstunet sitt.
Bolga regnes også som en av de eldste gårdene i de ytre Nordmørsbygdene. På Freiøya er det trolig bare Frei og Bjerkestrand som er eldre. Gården var inntil 1812 eid av bl.a: erkebispestolen i Nidaros (frem til reformasjonen), kongen og staten (som hadde bygselsretten) sammen med Tingvoll prestebord, Tingvoll kirke, og Bremsnes kirke. Senere ble kongens del overdratt til en rekke av private landherrer. Den første selveieren ble imidlertid Ola Kristenson Valset fra gården Valset på Ålvundeidet i 1812. I 1865 ble gården delt i to bruk: Nedre Bolga (Nerbolga) og Øvre Bolga (Øverbolga).
I 1837 kom Johan Fredrich Schmedling til Bolga. Han kjøpte og fikk arvefeste på flere jordstykker. De første av disse var ved elva, og her drev han mølle og ølbryggeri. Mølle og kvern hadde det vært her fra eldre tider, men nå ble det drevet i stor stil. Dette regnes som det første industrielle tiltaket på Freiøya.
I gammel tid var veiforbindelsene ofte dårlige. Opparbeidede veier fantes ikke på Freiøya før på 1800-tallet. Litt trafikk gikk nok allikevel over øya på skogs- og seterveier. Vei mellom Bolga og Frei ble bygd omkring 1820. Mellom Bolga og Valen (i Vadsteinsvika) ble det ikke bygd vei før i 1931 da lærerinne Ingeborg Ellingsæther donerte 10 000 kroner til formålet. Så i tida før det eksisterte brukbare veier var det sjøen som var den vanligste ferdselsåren, og som en følge av dette var forbindelsene ofte bedre over Bremsnesfjorden enn mellom nordsida og sørsida av Freiøya.
Sarkofag
En sarkofag er en monumental likkiste, særlig av stein og ofte utsmykket med relieffer, inskripsjoner og annet. Liket legges enten direkte ned i sarkofagen, eller i en mindre kiste som så plasseres i den.
Historikk
Ordet sarkofag kommer fra det latinske sarcophagus, som igjen stammer fra det greske σαρκοφαγος dannet av ordene sarx som betyr «kjøtt», og phagos som betyr «ete». Navnet «kjøtteter» kommer fra Herodot som mente at sarkofager opprinnelig var laget av en spesiell type stein, kalt sarkofag, fordi den raskt brøt ned liket. Dette er ikke korrekt, men dersom sarkofagen er laget av kalksten og kroppen legges rett ned i den, vil forråtnelsen normalt skje raskere enn ellers. Etter hvert ble det brukt forskjellige steinsorter, blant annet porfyr, som var den dyreste og sjeldneste sorten, til keisere.
De eldste sarkofagene var enkle stenkister, uten noen spesiell dekor. Etter hvert begynte man å dekorere dem med relieffer og flere steder også å innlemme dem som en del av et større monument eller gravminne. En meget berømt sarkofag er Alexandersarkofagen fra siste halvdel av 4. århundre før Kristus som er i Det arkeologiske museet i Istanbul. Også Tutankhamons gullsarkofager er verdensberømte.
Kristne motiver
Kristne motiver på sarkofager finner vi fra ca. år 250. En av de eldste er fra Santa Maria Antiqua. Her finner vi scener fra fortellingen om Jonas og fra Jesu dåp. Her finnes også tre hedenske motiv. Rundt år 300 får vi en selvstendig kristen sarkofagkunst.
Annen betydning
Ordet sarkofag blir ofte brukt om store, dekkende «kapper» eller «lokk» av betong, blant annet betongstrukturen som innkapsler atomkraftverket i Tsjernobyl for å isolere radioaktivieteten fra den ødelagte reaktoren, og om den betongkappen den svenske regjeringen foreslo å tildekke vraket av MF Estonia med.
Mittbanan
Mittbanan er en jernbanelinje som går mellom riksgrensen ved Storlien og Sundsvall i Sverige. Linjen er fortsettelsen av Meråkerbanen gjennom Sverige og følger stort sett europavei 14.
Linjen trafikkeres blant annet av Mittnabotåget som kjører mellom Trondheim og Östersund. Mellom Duved og Sundsvall går krengetoget X 2000, mellom Storlien og Ånge nattog til Stockholm og Göteborg. I vintersesongen går det også av og til ekstratog til Åre.
Mittbanan er elektrifisert mens Meråkerbanen ikke er det, derfor kjører togene mellom Trondheim og Östersund med dieseldrift.
Historikk
Den første delstrekningen mellom Sundsvall og Torpshammar var en smalsporet privatbane som ble tatt i bruk 1878. Samtidig ble den normalsporete Norrländska tvärbanan mellom Östersund og Torpshammar bygget av staten, den ble innviet i 1879. 1881 ble forbindelsen til Norra stambanan ved Ånge ferdig, det var på dette tidspunktet den eneste jernbaneforbindelsen til Sydsverige. Strekningen mellom Trondheim og Östersund ble samtidig bygget av den svenske staten, den sto ferdig i 1882. 1885 ble den smalsporete delstrekningen kjøpt av staten, og året etter var den blitt ombygd til normalspor.
1955 ble strekningen mellom Ånge og Dysjön fjernstyrt, som første strekning i Sverige. Betegnelsen Mittbanan ble innført 1990 for å unngå forveksling med andre strekninger som også går på tvers, dvs. vest-øst.
Saksunar kirkja
Saksunar kirkja er en kirke bygd i stein og tre i Saksun på Streymoy, Færøyene. Kirken er en typisk, færøysk bygdekirke ved enkel utsmykning i tre, en liten takrytter, samt gresstak. Kirken ble vigd den 20. juni 1858.
Historie
Den ble opprinnelig oppført i Tjørnuvík, men her fant man den i 1850 i så dårlig forfatning at man bestemte seg for å rive den ned og bygge en ny. I Saksun ble man ikke særlig tilfreds med å måtte være med å bygge en kirke som de sjelden hadde anledning til å bruke. De bestemte seg dermed for å ha sin egen. 12. desember 1853 sendte derfor sogneprest Carl Wilhelm Prytz en forespørsel fra kongsbonden i Saksun til kong Frederik VII om å få lov til å bygge sin egen kirke i Saksun. 12. januar 1855 gav kongen tillatelse til at det ble bygget nye kirker i Saksun og Haldarsvík, og at den gamle kirken i Tjørnuvík ble revet. På Færøyene bestemte man seg for å flytte Tjørnuvíks gamle kirke til Saksun. 29. mars 1856 skrev sogneprest i Norðurstreymoy, V.U. Hammershaimb, til amtmannen at man hadde startet med grunnarbeidet til kirken i Saksun. 14. november 1857 skrev han at kirken snart var gjenoppbygd, og at Saksun skulle skilles ut som eget kirkesogn med virkning fra 1. januar 1858.
Deception
Deception (engelsk for bedrag/bedrageri) kan sikte til:
Debra Messing
Debra Messing (født 15. august 1968 i Brooklyn i New York City) er en amerikansk skuespiller, kjent fra rollen som Grace Adler i komiserien Will & Grace.
I løpet av årene på videregående skole spilte og sang Messing i en rekke high school-produksjoner på East Greenwich High School, inkludert roller i musikalene Annie og Grease. Hun tok undervisning i dans, sang og skuespill på skolen.
I 1986 ble Messing Rhode Islands Junior Miss og deltok i America's Junior Miss-stipendprogram. Mens hennes foreldre oppmuntret hennes drøm om å en gang bli en berømt skuespiller, samtidig som de også oppfordret henne til å fullføre sin utdannelse før hun bestemte seg for å satse på en skuespillerkarrièren.
Messing studerte på Brandeis University i Waltham i Massachusetts. I sine yngre år studerte hun teater i det London-baserte British European Studio Group-programmet. Hennes opplevelser der styrket hennes ønske om å bli skuespiller.
Messing møtte sin senere ektemann, Daniel Zelman, skuespiller og manusforfatter, på sin aller første dag som student ved New York University i 1990. De giftet seg den 3. september 2000 og bor i New York City. Den 7. april 2004 fødte hun sin første sønn, som fikk navnet Roman Walker Zelman.
John Bellamy Foster
John Bellamy Foster er professor i sosiologi ved University of Oregon og for tiden eneste redaktør av tidsskriftet Monthly Review. Han har særlig fokusert på spørsmål i skjæringspunktet mellom sosiologi og økologi, og har skrevet flere bøker om emnet, deriblant The Vulnerable Planet, Marx' Ecology og Ecology Against Capitalism.
Anfi del Mar
Anfi del Mar er et ferieanlegg i Arguineguín på sydvestsiden av den spanske øya Gran Canaria, som er drevet av Anfi Gruppen. Anlegget består av fire ferieklubber (timeshare) med rett under 1 000 leiligheter, som disponeres av 30 000 medlemmer, hvorav 7 000 norske.
Anfi del Mar ble til som et resultat av et prosjekt som ble startet i 1988 av den norske entreprenøren Bjørn Lyng. I 1992 opprettet Lyng-gruppen selskapet Anfi International BV, og året etter sto den første ferieklubben ferdig, Anfi Beach Club. I 1996 ble Club Puerto Anfi ferdigstilt, og tre år senere Club Monte Anfi. Med Club Gran Anfi i 2003 hadde prosjektet ferdigstilt de fire ferieklubbene som utgjør Anfi del Mar. Disse har felles parkanlegg, et kjøpesenter, en marina med 80 båtplasser, en planmessig anlagt øy i hjerteform og en kunstig sandstrand med 20 tonn hvit karibisk sand. Steinen som ble sprengt ut ved utbyggingen ble i stor grad gjenbrukt.
Marxisme-leninisme
Marxisme-leninismen er en politisk ideologi som baserer seg på ideene til Karl Marx, Friedrich Engels og Vladimir Lenin. Begrepet brukes av mange kommunistiske partier som anser at deres ideologi er basert på marxismen og leninismen. Begrepet oppstod i Sovjetunionen etter Lenins død, og det antas at det først ble brukt av Stalin, men også mange partier som ikke støtter Stalin beskriver seg som marxist–leninister. Antistalinistiske marxist–leninister mener ofte at Stalins styresett ikke hadde noe med marxisme og leninisme å gjøre.
Ideologi
I ulike sammenhenger har forskjellige (ofte motstridende) politiske grupper anvendt betegnelsen «marxisme-leninisme» for å beskrive de ideologier de retter seg etter. De sentrale ideologiske komponenter i marxismen–leninismen er de man finner i marxismen og i leninismen, med andre ord troen på nødvendigheten av et oppgjør med kapitalismen gjennom en revolusjon etterfulgt av proletariatets diktatur som første trinn på veien mot kommunisme, og videre behovet for et ledende parti som skal vise vei for proletariatet i denne prosessen. Det innebærer også etterlevelse av læren til og arven etter Karl Marx og Friedrich Engels (marxisme) og etter Lenin. Med henblikk på de ledere og tenkere som etterfulgte Lenin, er det ikke én enkelt oppfatning hos dem som regner seg som marxist–leninister.
Terminologi
Den første kjente bruken av ordet «marxisme-leninisme» var da Stalin anvendte begrepet om ideologien til Sovjetunionens kommunistiske parti. Begrepet ble avvist av tilhengere av Trotskij og andre anti-stalinistiske tilhengere av Marx og Lenin, som mente at stalinisme ikke hadde noe med hverken marxisme eller leninisme å gjøre. Det er omstridt blant historikere om Stalin virkelig fulgte prinsippene til Marx og Lenin.
Det må i midlertidig presiseres at marxisme-leninisme er langt fra synonymt med stalinisme, selv om Stalin var først til å bruke begrepet. Det finnes også mange som regner seg som marxist–leninister som tar avstand fra Stalin. Tradisjonelt kan man dele marxist–leninister i to hovedgrupper: antistalinister, som tar avstand fra Stalin, og såkalte antirevisjonister, som mener Stalin var mer god enn dårlig, og at Sovjetunionen gikk bort fra marxismen–leninismen og ble revisjonistisk, statskapitalistisk eller sosialimperialistisk etter Stalin døde.
Eksterne lenker
Comunisme
Bouches-du-Rhône
Bouches-du-Rhône er et fransk departement i regionen Provence-Alpes-Côte d'Azur. Hovedbyen er Marseille.
Det er fire arrondissementer, 57 kantoner og 119 kommuner i Bouches-du-Rhône.
Departementet er godt representert innen fransk kunst. Maleren Paul Cézanne avbildet fjellet Mont Sainte-Victoire over 60 ganger. Vincent van Gogh tilbragte store deler av sitt liv i Bouches-du-Rhône og hentet mye inspirasjon herfra.
Peter Taylor (fotballtrener)
Som spiller
Peter Taylor startet sin fotballkarriere i Nottingham Forest der han var registrert som amatørkeeper før han gikk til Coventry City i mai 1946. I august 1955 ble Middlesbrough hans neste klubb, og her ble han kjent med Brian Clough som også var en del av spillergruppen til Middlesbrough. Etter perioden i Middlesbrough var han en kort periode i Port Vale før han la opp som spiller for å satse videre på en karriere som manager.
Som trener/manager
I oktober 1962 aksepterte Peter Taylor et managertilbud fra amatørklubben Burton Albion. Han var manager i klubben fram til 1965, og hans største triumf i Burton Albion var da klubben vant Southern League Cup i 1964. Hans neste jobb var som assistentmanageren til Brian Clough i Hartlepool United. Denne klubben lå i den nedre del av engelsk 4. divisjon da duoen Clough/Taylor overtok, og på de to årene de var i klubben forvandlet de Hartlepool til å bli et av de bedre lagene i engelsk 4. divisjon.
I juni 1967 ble Taylor ny assistentmanager i Derby County samtidig med at Clough ble ansatt som manager. På denne tiden var Derby et middels 2.-divisjonslag, men to år senere hadde laget rykket opp til 1. divisjon. Allerede i sin første sesong etablerte klubben seg som et av de bedre lagene i toppdivisjonen, og i 1972 ble Derby engelske ligamestre. Siden de hadde hatt stor sportslig suksess i Derby var det overraskende da duoen året etter forlot klubben etter å ha kommet på kant med klubbens styre.
I november 1973 ble Clough/Taylor ansatt i Brighton & Hove Albion som i sesongen 1973/74 spilte i engelsk 3. divisjon. Clough forlot Brighton sommeren 1974 for å bli ny manager i Leeds United, men denne gang fikk han ikke med seg Taylor som i stedet overtok Cloughs jobb som ny manager. Peter Taylor var manager i Brighton fram til juli 1976 da han gikk til Nottingham Forest som assistentmanager til Brian Clough. Da Taylor kom til klubben spilte de i 2. divisjon, men i 1977 rykket laget opp til den engelske toppdivisjonen. I sin første sesong i toppdivisjonen ble klubben engelske ligamestre, og denne suksessen ble fulgt opp av to triumfer i Serievinnercupen, som var forløperen til dagens Mesterliga, i årene 1979 og 1980.
I mai 1982 pensjonerte Peter Taylor seg fra engelsk fotball, men i november samme år sa han ja til et tilbud om å bli ny manager i Derby County. Da han overtok var laget i bunnstriden i 2. divisjon, men med blant annet en periode på 14 kamper uten tap sørget han for at Derby havnet midt på tabellen i 1982/83 sesongen. Sportslig gikk det dårligere for Taylor i 1983/84 sesongen, og da laget i mai 1984 lå tredje sist i 2. divisjon valgte han å si opp sin stilling som manager.
Peter Thomas Taylor døde 62 år gammel mens han var på ferie på Mallorca i oktober 1990. Han ble begravet i Widmerpool, Nottinghamshire der hans gamle venn Clough også var tilstede. I 1994 dedikerte Brian Clough sin selvbiografi til Peter Taylor.
Nordiske kvinners litteraturpris
Nordiske kvinners litteraturpris ble i 1979 tildelt Märta Tikkanen for Århundrets kjærlighetssaga. Hun forteller selv om det i boka To, side 211: Trettito kvinnelige norske litteraturvitere er samlet til seminar i Drøbak da meldingen kommer om at Nordisk råds litteraturpris for 1979 ville bli tildelt Ivar Lo-Johansson. Han er en meget verdig mottaker av denne største og mest prestisjetunge prisen som kan tilfalle en nordisk forfatter. Men prisen ble innstiftet i 1962 og ennå har ingen kvinne fått den. Heller ikke har en eneste kvinne sittet som fullverdig medlem i komiteen for prisen. Da dette gikk opp for jentene i Drøbak og seminarlederen deres, Åse Hiorth Lervik, professor i nordisk litteratur ved Universitetet i Tromsø, besluttet de på stående fot å opprette en Nordiske Kvinners Litteraturpris for å få gjort oppmerksom på at det også fins kvinner som skriver bøker i Norden – ikke bedre bøker enn mennene men kanskje like gode, ikke viktigere men heller ikke mindre viktige bøker. Og de hadde valgt Århundrets kjærlighetssaga som symbol for nordisk kvinnelitteratur.
Da Märta Tikkanen fikk meldingen om prisen, var det ikke klart hvor stor den var. Men 20. februar 1979, samme dag som Ivar Lo-Johansson kunne motta Nordisk råds litteraturpris på 75 000 danske kroner, fikk hun i Speilsalen på Grand Hotell i Oslo Nordiske kvinners litteraturpris på 64 000 kroner.
I 1980 ble Jorunn Hareide fra Norge første kvinnelige medlem i komiteen for Nordisk råds litteraturpris. Samme år fikk Sara Lidman prisen. Nordiske kvinners litteraturpris ble derfor ikke delt ut flere ganger.
Siste tjeneste
Siste tjeneste (originaltittel: The Last Detail) er en amerikansk dramakomedie fra 1973 regissert av Hal Ashby. Filmen handler om to festglade marinesoldater som får i oppdrag å transportere en 18-årig marinesoldat til militærfengsel for tyveri. Veien dit tar flere dager og underveis oppstår det et vennskap mellom de tre. Filmens indre handling er samfunnskritisk. Hovedrollene spilles av Jack Nicholson, Otis Young og Randy Quaid. Den er basert på en roman fra 1971 utgitt av Darryl Ponicsan.
Handling
Filmen handler om de to festglade marinesoldatene Mulhall og Buddingsby, som får i oppdrag å transportere den 18-årige marinesoldaten Meadows til militærfengsel for tyveri av en ubetydelig sum penger. Veien dit tar flere dager og utarter til å bli en fem-dagers fest som unge Meadows aldri har opplevd maken til. Det oppstår et vennskap mellom de tre.
I løpet av de fem dagene kommer unggutten bort i mange miljøer. Først en durabelig fyllekule på et hotellrom, så på horehus hvor han får sin seksuelle debut. Videre ramler de tre innom en ungdomsgjeng som driver med alternativ religion. Det hele avsluttes med en piknik i en sterkt frosset park, før veien går til militærfengselet hvor den unge Meadow skal sone åtte år for et harmløst tyveri.
Om filmen
Det ligger sterk samfunnskritikk under filmens ytre handlingen og det sterkeste angrepet blir rettet mot tilfeldighetene ved avgjørelser tatt av militærdomstoler.
Anmelderne
Siste tjeneste ble meget god mottatt av kritikerne og har oppnådd så mye som 93 % på filmsiden Rotten Tomatoes.
VGs anmelder gav den terningkast seks og skrev: «Realistisk, men beinhard tvers igjennom. Absolutt verdt å se».
650 Amalasuntha
650 Amalasuntha er en hovedbelteasteroide og et medlem av asteroidefamilien Nysa. Den ble oppdaga den 4. oktober 1907 av August Kopff fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Den er oppkalt etter Amalasuntha, datter av Teoderik den store.
Siste tjeneste
Anmelderne
Nicholsons rolleopptreden er av flere blitt beskrevet som en av hans mest karismatiske noensinne.
Priser
Jack Nicholson ble tildelt prisen for beste mannlige skuespiller på Filmfestivalen i Cannes for rollen. Han ble året etter tildelt en BAFTA-pris for samme rolle. Det kan også nevnes at både Nicholson og Randy Quaid ble nominert til hver sin Oscar for innsatsen. Filmen ble samme år nominert til Gullpalmen.
Priser og nominasjoner
Tildelte priser
Nomineringer
Planer om en oppfølger
I 2006 uttrykte filmregissør Richard Linklater ønske om å lage en oppfølger. Han skrev et manus og sendte det til Randy Quaid, men han sa at han bare ville delta dersom Jack Nicholson ville delta. I utkastet var Buddusky blitt en bareier som blir gjenforent med Larry Meadows etter at hans sønn er blitt drept i Irak-krigen. Det gikk rykte om at Morgan Freeman skulle være interessert i rollen som Mule ettersom Otis Young døde i 2001.
651 Antikleia
651 Antikleia er en hovedbelteasteroide og et medlem av asteroidefamilien Eos. Den ble oppdaga den 4. oktober 1907 av August Kopff fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Den er oppkalt etter Antikleia fra gresk mytologi.
Lars Sigurd Sunnanå
Sunnanå er født på Karmøy, men vokste hovedsakelig opp i Porsgrunn.
Han begynte sin journalistiske karriere i Telemark-avisen Varden i 1963. Etter Journalisthøgskolen arbeidet han i Aftenposten (1966–1972), hvor han dro i gang miljøjournalistikken i Norge. Innsatsen innbrakte ham Narvesen-prisen i 1971 og resulterte i Oslo-konvensjonen i 1973 som forbød dumping av industriavfall i Nord-Atlanteren. I 1972 begynte han i NRK Dagsrevyen, der han i flere år arbeidet med olje- og energispørsmål. Fra 1999 til 2003 var han NRKs korrespondent i Midtøsten og fra 2010 til 2013 var han kanalens korrespondent i Afrika.
Crash! (album)
Crash! er et musikkalbum utgitt av -bandet Crash! i 2008.
Lars Sigurd Sunnanå
Som flere andre norske journalister med arbeidsfelt Midtøsten, har også Sunnanå blitt utsatt for mye kritikk fra Israelvennlig hold, særlig fra aviser som Dagen, Magazinet og Norge IDAG.
I 2004 utgav han boken Saddams fortrolige, som omhandlet Saddam Husseins livlege, Ala Bashir. Året etter skrev han, sammen med Jafar Dhia Jafar, boken Oppdraget som omhandlet Saddams påståtte atomvåpenprogram. Han har også skrevet boken Skibbrudd som omhandlet fyll og tvilsom pengebruk i Redningsselskapet. Boka var omstridt og ble forsøkt stanset i rettsapparatet.
Sunnanå var medlem og fylkessekretær i Unge Høyre i ungdomsårene.
Referanser
Sverre Tom Radøy
Buran (romferge)
Buran (russisk Бура́н, «snøstorm») var Sovjetunionens program for gjenbrukbare romferger. Programmet ble startet i 1976 som en respons på USAs romfergeprogram. Fordi USAs forsvarsdepartement tok del i romfergeprosjektet til USA, var sovjetiske politikere overbevist om at romferger ville være et effektivt militært våpen, og kunne være en potensiell trussel mot balansegangen i den kalde krigen. Prosjektet var Sovjets største og dyreste romforskningsprogram.
Fordi Burans debut kom etter Columbias, og fordi det var slående visuelle likheter mellom de to romfergene, ble det spekulert i at spionasje under den kalde krigen spilte en rolle i utviklinga av Sovjets ferge. Det er senere blitt kjent at Buran bare kopierte den amerikanske romfergas aerodynamiske utseende. På innsiden var den helt uavhengig av den amerikanske. Den første og eneste romferd med Buran ble gjennomført i november 1988.
Utvikling
Utviklinga av Buran begynte ved det sovjetiske romfartsinstituttet TsAGI i 1976 som en respons på USAs romfergeprogram. Mens de sovjetiske ingeniørene foretrakk en liten og lett ferge med små vinger, presset militære makter for en fullskalakopi av USAs ferge, for å beholde balansen i den kalde krigens sabelrasling.
Ernst Bloch
Ernst Simon Bloch (født 8. juli 1885 i Ludwigshafen, død 4. august 1977 i Tübingen) var en tysk marxistisk filosof.
Han var sønn av en tyskassimilert jødisk jernbanearbeider. Sammen med sin tredje kone, arkitekten Karola Bloch, måtte han i 1934 flykte fra det tyske naziregimet, gjennom Sveits, Østerrike, Frankrike, Tsjekkoslovakia og derfra til USA. Han vendte tilbake til DDR i 1949, og ble professor i filosofi i Leipzig. Etter at Berlinmuren ble bygget i 1961, flyttet han til Tübingen, hvor han fikk et professorat.
Bloch var påvirket av Hegel og Marx, og var en venn av Georg Lukacs, Bertolt Brecht, Kurt Weill og Theodor W. Adorno. Blochs arbeider handlet blant annet om forestillingen om at det i en utopisk verden uten undertrykkelse og utbytting alltid vil være en sann revolusjonær kraft. Blochs arbeide var en inspirasjonskilde for studentopprøret i 1968 og for frigjøringsteologien.
Buran (romferge)
Første flygning
Den første og eneste flygningen i bane med den ubemannede Buran 1.01 skjedde klokka 03.00 UTC 15. november 1988. Den ble løftet ut i bane av den spesialdesignete Energija-raketten. Det var fremdeles ikke utført noen bemannede tester, så alt redningsutstyr samt en del cockpitutrustning var fremdeles ikke installert i ferga.
Ferga gikk i bane rundt jorda to ganger før den kom tilbake, og utførte en imponerende automatisk landing på rullebanen ved Baikonur kosmodrom. De amerikanske fergenes landinger er også for det meste automatisk, men for å starte landinga må man trykke på en knapp. Dette manuelle steget ble lagt til på krav fra astronautene, som hevdet at en for tidlig utløsing av landingsutstyret kunne bli fatalt; en for tidlig utløsing kunne i verste fall føre til romfergas ødeleggelse i likhet med Columbias ulykke i 2003.
Ettervirkninger
Buran SO, en modul for tilkobling til Mir, ble omgjort så den passet til de amerikanske fergene til bruk under Shuttle-Mir-programmet.
Fylkesvei 1646
Fylkesvei 1646 går mellom Vøyenenga og Kirkerud i Bærum. Veiens lengde er 1,5 km.
Buran (romferge)
Ettervirkninger
Buran 2.01 (11F35 K3) og 2.02 (11F35 K4), som var en andre serie med modifisert flydekkdesign, utstyrt med utskytningsseter av typen Zvezda K-36RB, forlot aldri fabrikken i Tusjino, og står fortsatt der, i dårlig forfatning. Deler av disse fergene blir solgt over internett.
Den delvis ferdiggjorte Buran 2.03 (11F35 K5) ble demontert da prosjektet ble avsluttet, og finnes ikke lenger.
Fylkesvei 1646
Før 1. januar 2010 hadde veien betegnelsen fylkesvei 173.
Buran (romferge)
Ettervirkninger
I tillegg til de fem «produksjons»-Buranene, var det åtte testfartøy. Disse ble brukt til statisk testing eller atmosfæreprøver, og noen var simpelthen øvelsesmodeller for testing av elektrisk utstyr, mannskapsprosedyrer og lignende.
Fylkesvei 1646
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 617.
Buran (romferge)
Ettervirkninger
Buran-prototypen OK-GLI hadde fire jetmotorer på bakenden, og kunne ta av for egen kraft (drivstofftanken til denne tok en fjerdedel av lasterommet), i motsetning til den amerikanske testferga Enterprise, som var avhengig av å bli løftet til værs av et moderfly.
Etter at programmet ble avbrutt, ble OK-GLI-en lagret ved Zjukovskij luftbase nær Moskva, og ble etterhvert kjøpt opp av et australsk firma kalt «Buran Space Corporation». Den ble frakta med skip til Sydney via Göteborg og kom fram 9. februar 2000. Der ble den utstilt i noen år som en turistattraksjon, under en stor midlertidig konstruksjon i Darling Harbour.
Besøkende kunne gå rundt inne i ferga, og det ble lagt planer om at den skulle turnere rundt i flere byer i Australia og Asia. Eierne ble imidlertid slått konkurs, og ferga ble flyttet ut i friluft, der den ble offer for hærverk og forringelse. Ferga havnet etter hvert i Bahrain før den i 2008 havnet i Tyskland på Technik Museum i Speyer.
Buran i science fiction
Buran har, sammen med romflyet Spiral, blitt brukt i Sergej Lukanenkos science fiction-bok Zvezdy – kholodnye igrusjki (russisk: Звезды – холодные игрушки, «Stjernene er kalde leketøy»). Buran er der utstyrt med en motor som gjør at den kan fly raskere enn lyset, og er et av de fremste verktøy i handel med utenomjordiske.
Kevin Bacon
Kevin Norwood Bacon (født 8. juli 1958 i Philadelphia i Pennsylvania) er en amerikansk skuespiller og regissør.
Liv og virke
Bacon forlot barndomshjemmet i en alder av 17 år for å begynne som skuespiller i New York, der han dukket opp i flere teater-produksjoner. Bacon debuterte på TV i komedien Animal House i 1978, men førte ikke til den berømmelsen han hadde håpet på, og han begynte i stedet med flere små roller på teater. For en kortere periode var han med i såpeoperaer som Search for Tomorrow (1979) og The Guiding Light (1980–81) i New York. Han avslo et tilbud om en TV-serie basert på filmen Animal House fra 1978. I 1982 vant Bacon en Obie Award for sin rolle i Forty Deuce, og kort tid senere gjorde han sin debut på Broadway i Slab Boys, der han spilte mot Sean Penn og Val Kilmer, som også var ganske ukjente på denne tiden.
Samme år hadde han rollen som Timothy Fenwick i filmen Diner, og han gjorde sterkt inntrykk på film-kritikere og kino-publikum. Styrket av oppmerksomheten han fikk for sin prestasjon i Diner, spilte Bacon i kassasuksessen Footloose i 1984. Bacon ble godt mottatt for sin opptreden i Footloose, og han dukket opp på forsiden av People Magazine kort tid etter dette. I 1988 hadde Bacon hovedrollen i komedien She’s having a baby, og året etter var han i en annen komedie kalt The Big Picture.
Bacon hadde en rolle i den militære dramafilmen A Few Good Men. Senere samme år vendte han tilbake til teateret for å spille i Spike Heels, regissert av Michael Greif. I 1994 fikk Bacon en Golden Globe-nominasjon for sin rolle i The River Wild der han spilte mot Meryl Streep. I 1995 hadde han hovedrollen i storfilmen Apollo 13, og året etter hadde en rolle i Sleepers som sto i sterk kontrast til hans opptredener i muntre romantiske komedier. Bacon dannet et band kalt «The Bacon Brothers» sammen med sin bror, Michael. Duoen har gitt ut seks album. Mellom 2013 og 2015 hadde Bacon en rolle i TV-serien The Following.
Overijse
Overijse er et sted og en kommune i landskapet Dijleland i den belgiske provinsen Flamsk Brabant.
Villa Busk
Villa Busk er en privatbolig i Bamble kommune i Telemark, tegnet av arkitekt Sverre Fehn og oppført i 1989 for platedirektør Terje Welle Busk. Allerede i 1993 ble både huset, inventaret og området rundt huset fredet av Riksantikvaren på grunn av den spesielle utformingen og samspillet mellom bygg og natur. Slik ønsker en å bevare dette som et eksempel på denne tids arkitektur av særlig høy kvalitet. Huset er det yngste objektet som er fredet i Norge.