cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jan Olav Forberg
Han har hatt separatutstillinger ved blant annet Hå Gamle Prestegård, Galleri Athene, Sandefjord Kunstforening samt på Fredriksvern Verft. Forberg har i tillegg deltatt på Høstutstillingen og i kollektivutstillinger ved Galleri Henrik Gerner, Skien Kunstforening, Rådhusgalleriet i Oslo foruten flere ganger på Østlandsutstillingen, Sørlandsutstillingen og Telemarksutstillingen siden 1994.
Jan Olav Forbergs verker er blant annet innkjøpt av Obrestad Fyr, Hå kommune og Deichmanse bibliotek i Oslo. Han har fått Larvik kommunes kunststipend og Vederlagfondets stipend. Av priser kan en nevne Grune village prisen, pris fra Norske grafikkere samt Oslo kommune Norsk kulturråd.
Fylkesvei 5048
Fylkesveg 5048 går mellom Tofte og Høylandsbygd i Kvinnherad kommune.
Fram til Halsnøytunnelen ble åpnet i 2008 gikk fylkesvei 60 videre fra Tofte til Ranavik fergekai. Denne delen av veien er nå en del av riksvei 544.
Strekningene mellom Høylandsbygd og Høylandsbygd kai, og mellom Høylandsbygd og Melkevik har blitt omklassifisert til kommunal vei.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 60 (Hordaland).
709 Fringilla
709 Fringilla er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 3. februar 1911 av Joseph Helffrich fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Den er oppkalt etter finkeslekten Fringilla.
Gamer.no
Gamer.no er et norsk nyhetsnettsted som hovedsakelig dekker videospill, som eies og utgis av Good Game AS.
Gamer.no ble lansert i april 2001 av Tor-Steinar Nastad Tangedal. Harald Strømme er ansvarlig redaktør for nettstedet, med Audun Rodem som redaksjonssjef (per 2023).
Nettstedet fokuserer på anmeldelser, sniktitter, dybdeartikler, intervjuer og nyheter. I tillegg til nyheter og øvrige artikler, har nettstedet et diskusjonsforum, en handleguide, spillvideoer og oversikt over utgivelsesdatoer til kommende spill. Ifølge det offisielle måleverktøyet TNS Metrix fra TNS Gallup har Gamer.no over 70,000 unike lesere og 640 000 sidevisninger hver uke.
1922 Zulu
1922 Zulu er en asteroide i det ytre av hovedbeltet. Den ble oppdaget 25. april 1949 av Ernest Leonard Johnson ved Union Observatory i Johannesburg.
Gamer.no
Gamer.no ble kåret til «årets spillmedium» i 2009 og 2010 ved Gullstikka.
.ws
Registrering
De fleste registreringene er direkte på andre nivå. Det er imidlertid også mulig å registrere på tredje nivå, under kategoriserte subdomener på andre nivå. Disse er:
Markedsføring
Domenenavnet har blitt markedsført — og oppnådd en betydelig popularitet — som et alternativ til de «overbefolkede» generiske toppnivådomenene, hvor utvalget av uregistrerte domenenavn er mye mer begrenset. I denne sammenheng er .ws ment å stå for «web site» (nettside) eller «world site» (verdensside), og det er ikke noen geografiske restriksjoner for å registrere et .ws-domenenavn. Opprinnelig var domenenavnet en forkortelse av «Western Samoa», som var Samoas offisielle navn da landskoder med to bokstaver ble standardisert på 1970-tallet.
Befolkning
En befolkning er en mengde mennesker, eller organismer av en særskilt art, innen et spesielt avgrenset område og/eller en sosialt eller etnisk definert gruppe.
Begrepet «befolkning» kan brukes i forbindelse med stedets eller gruppens størrelse (se folketall), sammensetning/identitet (se etnisitet) eller økonomiske/sosiale forhold (se sosiologi). Demografi er studiet av befolkningen og dens utvikling. Selve ordet demografi kommer fra det greske ordet demos (folk) og grafi (skrive) og betyr befolkningsbeskrivelse.
Norsk befolkningsstatistikk
Ved den første fullstendige folketellingen i Norge 1769 hadde landet 723 618 innbyggere. Folkemengden viste svært liten vekst frem til 1814, men deretter fulgte en tiårsperiode med mer enn 1,7 % årlig vekst, den sterkeste vekst i landets historie. Folkemengden ble praktisk talt fordoblet 1815–65; den første millionen ble passert 1822, den neste 1890. Veksten ble vesentlig redusert fra 1860-årene, i første rekke som følge av utvandringen til Amerika.
1942 passerte folkemengden 3 millioner, i 1975 4 millioner og i oktober 2000 passerte folkemengden 4,5 millioner, og ved inngangen til 2005 hadde landet 4 606 363 innb. Fra 2005 til 2010 er befolknigen økt til 4 676 305 det vil si en vekst på ca. 70 000
I 1970-årene ble folketilveksten betydelig lavere enn tidligere, 0,5 % årlig mot 0,9 % og 0,8 % i hhv. 1950- og 1960-årene. Den årlige tilveksten ble ytterligere redusert i 1980-årene og var i perioden 1980–90 som helhet 0,4 % årlig. Lavest var tilveksten i 1984 (0,28 %). Siden har befolkningsveksten igjen økt, men den er noe varierende, i første rekke som følge av svingninger i nettoinnflyttingen fra utlandet. I årene 1986–90 økte folketallet med gjennomsnittlig 0,43 % årlig, og veksten økte i de to følgende femårsperiodene til 0,56 % årlig 1991–95 og 0,60 % 1996–2000. De fire årene 2001–04 økte så landets folketall med gjennomsnittlig 0,57 % årlig.
Stasjonær befolkning
Når befolkningstallets vekst har stabilisert seg, og veksten i befolkningen er lik null, har vi en stasjonær befolkning. Det er forventet at verdens befolkning blir stasjonær på slutten av århundret, eller på starten av neste århundre.
Verdens mest befolkede by
Tokyo er verdens største by med en befolkning på 12 millioner i selve byen og 34 millioner når forstedene regnes med.
Asia er den mest befolkede verdensdelen. Antarktis er minst befolket.
Eksterne lenker
Penduduk
Det portugisiske språks museum
Det portugisiske språks museum (portugisisk: Museu da Língua Portuguesa) er et interaktivt museum om det portugisiske språket beliggende i byen São Paulo i Brasil. Museet holder til stasjonsbygningen Estação da Luz i Luz-distriktet i byen. Det ble grunnlagt av det kulturmyndighetene i São Paulo i samarbeid med Roberto Marinho-stiftelsen, og kostet rundt 37 millioner reais, tilsvarende om lag 116 millioner kroner.
Museets intensjon er å skape et levende senter hvor besøkende kan lære og bli overrasket over uvanlige og ukjente aspekter av sitt eget språk. Dernest ønsker museets ansatte at «det skal være et museum hvor offentligheten har tilgang til ny kunnskap og refleksjon», som det uttrykkes på museets nettside. Museets målgruppe er hele den brasilianske befolkningen, som er satt sammen av folk fra mange ulike regioner og sosiale bakgrunner og som tidligere ikke har hatt muligheten til en bredere forståelse av språkets opphav, historie og fortsatt pågående utvikling.
Ratatat
Ratatat (tidligere kjent som Cherry) er en amerikansk elektronikaduo bestående av multiinstrumentalist/programmerer Evan Mast og gitarist Mike Stroud. De begynte samarbeidet i 2001, men først i mai 2003 spilte de sin første konsert. Høsten samme år byttet de navn til det nåværende Ratatat og debutalbum kom ut våren 2004. Flere samarbeid med kjente artister som Franz Ferdinand, Interpol og !!! fulgte og i 2006 slapp de sitt andre studioalbum Classics. Etter dette begynte de å eksperimentere med slagverk og keyboard som en del av deres signatur hvilket resulterte i to album til, kalt LP3 og LP4.
Diskografi
Studioalbum
Anne Askew
Anne Askew (også stavet Anne Ayscough; født 1521 i Stallingborough i Lincolnshire, død 16. juli 1546 på Smithfield i London) var en engelsk lyriker. Som medlem av Den reformerte kirke ble hun forfulgt som kjetter under kong Henrik VIII av England. Hun er den eneste kvinne som man vet ble torturert i Tower of London, før hun endte sitt liv på bålet.
Liv og virke
Askew ble født i en velstående familie. Faren, William Askew, tvang henne til å gifte seg med katolikken Thomas Kyma da hun var femten år gammel, etter at hennes søster som Kyme hadde vært forlovet med døde. Hun gjorde opprør mot sin ektemann ved å nekte å ta hans etternavn.
Ekteskapet gikk dårlig, ikke minst på grunn av hennes sterke protestantiske tro. Hun reiste til London for å preke mot doktrinen om transsubstansiasjon, en doktrine også Den engelske kirke hevdet på dette tidspunkt. Da hun kom tilbake kastet mannen henne ut av huset. Hun reiste da tilbake til London for å søke om skilsmisse, og begrunnet dette ut fra Første korinterbrev 7,15: «Men hvis den ikke-troende vil skilles, så la ham gjøre det. I slike tilfeller er ikke en kristen bror eller søster bundet.» Hun regnet altså ikke sin mann som troende.
Hun forble i London, og holdt der prekener og distribuerte protestantiske bøker. Ettersom bøkene var forbudt ble hun arrestert. Det ble sendt bud på hennes mann – skilsmissen hadde ikke blitt innvilget – og han fikk ordre om å ta henne med seg til Lincolnshire. Men hun rømte etter kort tid, og dro tilbake til London.
Askew ble i 1546 arrestert igjen og ført til Tower of London. Konstabelen i Tower, Anthony Kingston, fikk ordre om å torturere henne for at hun skulle angi andre protestanter. Han var så imponert over hennes mot at han ikke klarte å utføre ordren, og Henrik VIIIs rikskansler Thomas Wriothesley måtte ta over og pine henne på strekkbenken.
Hun bad om hjelp fra venner ved hoffet, spesielt Katarina Parr, men ingen kunne redde henne fra anklagene om heresi. Hun ble torturert flere ganger, og holdt under svært harde forhold i Tower. Etter flere måneder med denne behandlingen var hun så skadet at hun ikke kunne gå da hun skulle henrettes.
Mens hun var fengslet skrev hun en beretning om sin tro og de påkjenninger hun var under. Den ble publisert med tittelen Examinations av den protestantiske biskopen John Bale. Senere ble den tatt med i John Foxe' Book of Martyrs, hvor hun beskrives som en protestantisk martyr. I det 16. århundre ble det skrevet flere ballader om henne.
Betty Williams
Betty Williams (opprinnelig Smyth, født 22. mai 1943 i Belfast i Nord-Irland, død 17. mars 2020 i Belfast ) var en britisk sekretær og fredsforkjemper. Hun ble tildelt Nobels fredspris i 1976 sammen med Mairead Corrigan for etableringen av Northern Ireland Peace Movement og for sin modige innsats for å få slutt på den voldelige konflikten i Nord-Irland. Før Williams og Corrigan hadde tre kvinner blitt tildelt fredsprisen og Williams var den første moren.
Liv og familie
Elizabeth (Betty) Smyth ble født 22. mai 1943 i Belfast, Nord-Irland og giftet seg 18 år gammel med den engelske protestanten Ralph Williams (de ble skilt i 1981). Ralph Williams var i internasjonal skipsfart og var borte flere måneder i strekk hvert år. Hun reiste til dels rundt i verden sammen med ham. Hun vokste opp i enkle kår i en arbeiderklassefamilie i Andersonstown vest i Belfast i et hovedsakelig katolsk miljø. Hun var datter av en protestantisk far og en katolsk mor (morfaren var jødisk) noe som styrket hennes religiøse toleranse. Morfaren hadde bakgrunn fra Polen og flere av hans slektninger ble drept der under andre verdenskrig. Faren arbeidet i en slakterforretning, moren var servitør og til dels hjemmeværende.
Selv ble hun katolsk oppdratt og gikk på den katolske grunnskolen St. Theresa's og deretter på St.-Dominic's på Falls Road i Belfast. Deretter fullførte hun et sekretærkurs og fikk arbeid på kontor. Da hun var tretten år gammel fikk moren slag og ble pleiepasient. Betty fikke etter det mye av ansvaret for sin fem år yngre søstre. To av hennes søskenbarn ble drept under The Troubles, konflikten i Nord-Irland fra 1968.
Før sitt politiske engasjement arbeidet hun som kelner i helgene. Virkedagene var hun også sekretær i et rådgivningsfirma.
Hun døde på et sykehus i Belfast 17. mars 2020.
Bakgrunn
Hun vurderte på et tidspunkt å slutte seg til IRA på grunn av det hun mente var omfattende urett begått mot katolikkene. Williams gikk ikke inn i IRA, men bidro ved å skjule noen personer og smugle dem over grensen i bagasjerommet på bilen. Etter Bloody Friday-bombene i 1972 så hun hvordan kroppsdeler ble skuffet opp i plastposer og hun skiftet da til en helt ikke-voldelig linje. Hennes budskap var klart: Vold virker ikke. Williams bodde i et strøk med lojale IRA-menn. Tidlig på 1970-tallet var hun engasjert i en anti-voldsbevegelse ledet av en protestantisk prest.
10. august 1976 ble Williams vitne til at tre små søsken ble påkjørte av en bil og drept på Finaghy Road North i Belfast. Sjåføren Danny Lennon var tilknyttet Det provisoriske IRA og bilen var forfulgt av britiske soldater. Bilen kom ut av kontroll etter at soldatene åpnet ild og skjøt Lennon. To av barna, en åtteåring og en seksåring døde momentant, mens det tredje, en toåring, døde av skadene dagen etter. En fjerde sønn syklet foran og ble ikke skadet. Moren Anne Maguire overlevde alvorlige skader; hun tok sitt eget liv noen år senere. Williams arbeidet i en respesjon i nærheten og var en de første på skadestedet. «The tragedy of the little Maguires was the moment when I felt we just could not take any more» (tragedien med de Maguire-barna var det øyeblikket jeg forsto at jeg ikke orket dette mer) uttalte hun. The Troubles, den nordirske konflikten, hadde på denne tiden pågått i ni år. Williams fortalte senere at hun ikke var drevet av sinne men av et vilt raseri (engelsk: fury).
Fredsbevegelsen
Williams publiserte sitt navn, telefonnummer og adresse i lokalavisen i Belfast med oppfordring til alle kvinner som ville ha slutt på volden om å ta kontakt. I løpet av 48 timer hadde hun samlet 6000 underskrifter på et opprop om stans i krigshandlingene. Williams tok da til å samle inn underskrifter for fred i Nord-Irland og fikk raskt med seg tanten til de tre barna, Mairead Corrigan (gift Maguire i 1981, enkemannen etter søsteren). Williams presenterte underskriftsaksjonen på den lokale fjernsynskanalen. Williams og Corrigan planla en fredsmarsj dagen etter begravelsen for de tre barna. Informasjon om tid og sted for fredsmarsjen ble spredt uformelt og minst 10.000 møtte opp i Andersonstown. Det var hovedsakelig voksne og eldre kvinner samt noen barn og menn i marsjen som ble gjennomført i taushet. Marsjen markerte begynnelsen på bevegelsen «Peace People» i Nord-Irland og det ble gjennomført sympatimarsjer i andre land, inkludert England. Williams og Corrigan samlet kvinner fra protestantisk og katolsk side. Det ble gjennomført flere fredsmarsjer i Nord-Irland med titusenvis av deltakere til sammen og disse ble tildels angrepet av unge ekstremister fra begge sider i konflikten. I Londonderry møttes katolske og protestantiske fredsmarsjer på broen over elven som deler byen i protestantisk og katosk del.
Sammen med Ciaran McKeown (1943-2019) etablerte de det de kalte den nordirske fredsbevegelsen, senere kjent som Community of Peace People. McKeowen hadde rollen som planlegger, mens Williams var den utadvendte med en direkte stil og hun trivdes i rampelyset. Bevegelsene dominerte nyhetene i flere uker i 1976. Bevegelsens motstandere brukte argumenter med anstrøk av diskriminerende nedvurdering av kvinner. Voldsnivået og antall drepte avtok etter 1976 noe som Peace People trolig medvirket til. Blant en del militante republikanere ble Corrigan og Williams ansett som overløpere og Williams fikk drapstrusler. IRA fremstilte fredsbevegelsen som britenes støttespillere og forsøkte å hindre fredsmarsjene. Williams engelsk svigerinne medvirket til å arrangere fredsmarsjer i England og Skottland, blant annet i Liverpool, Glasgow, Birmingham og London.
Fredsprisen
I 1976 ble Corrigan og Williams tildelt «Folkets fredspris» fra norske aviser og organisasjoner. Nobels fredspris ble tildelt for 1976 og overrakt 10. desember 1977. Corrigan og Williams var til da de yngste mottakerne av fredsprisen. Corrigan donerte prispengene til fredsbevegelsen, mens Williams beholdt beløpet selv (noe hun ble kritisert for). McKeowen ble inkludert i fredsprisen, trolig fordi fredsbevegelsen ble oppfattet som en kvinnesak. I Belfast var det ingen offisiell feiring av fredsprisen da de to kom tilbake fra Oslo. Talen ved tildelingen var skrevet av McKeowen og fremført av Williams.
Senere virke
Relasjonen mellom Corrigan og Williams surnet og Williams forlot i 1978 fredsbevegelsen hun etablerte. Corrigan, som er en from katolikk, fortsatte det lokale fredsarbeiode Fredsbevegelsen gikk i oppløsning rundt 1980 og Williams bosatte seg i Florida sammen med ny ektemann. Williams fortsatte som fredsaktivist internasjonalt (der hun arbeidet sammen med blant andre Sharon Stone) og medvirket som styremedlem i 15 internasjonale organisasjoner. I USA ble hun en godt kjent fredsaktivist. Hun flyttet i 2004 tilbake til Nord-Irland og bodde der resten av livet. Hun ble forsonet med Corrigan og de stiftet Nobel Women's Initiative for å arbeide for fred og for kvinners rettigeter. Hun var en uttalt kritiker president George W. Bush særlig på grunn av invasjonen av Irak i 2003.
Dawn Gifford Engle laget i 2018 dokumentarfilmen Betty Williams: Contagious Courage.
Mairead Corrigan
Mairead Corrigan-Maguire (født 27. januar 1944) er en nordirsk fredsaktivist og sekretær som ble tildelt Nobels fredspris for 1976 sammen med Betty Williams. Sammen med flere andre hadde Corrigan stiftet bevegelsen The Peace People eller Fredsfolket. Hun var en av historiens yngste mottakere av Nobels fredspris, 33 år gammel. Før Williams og Corrigan hadde tre kvinner blitt tildelt fredsprisen.
Liv og familie
Mairead Corrigan ble født 27. januar 1944 i Belfast. I 1981 giftet hun seg med sin tidligere svoger Jack Maguire og ble stemor for sin søsters barn. Hun er sekretær av yrke. I ungdomsårene var hun medlem av Legion of Mary, en katolsk velferdsorganisasjon noe som gjorde henne sterkt involvert i frivillig sosialt arbeid blant barn og unge i katolske strøk av Belfast.
Fredsengasjement
Corrigan levde et vanlig liv i Belfast til fredsengasjementet ble utløst av en terroraksjon der tre av barna til hennes søster, Annie Maguire, ble drept. Tragedien medvirket til at søsteren et par år senere tok sitt eget liv.
Betty Williams ble 10. august 1976 vitne til at tre små søsken ble påkjørte av en bil og drept på Finaghy Road North i Belfast. Sjåføren Danny Lennon var tilknyttet Det provisoriske IRA og bilen var forfulgt av britiske soldater. Bilen kom ut av kontroll etter at soldatene åpnet ild og skjøt Lennon. To av barna, en åtteåring og en seksåring døde momentant, mens det tredje, en toåring, døde av skadene dagen etter. En fjerde sønn syklet foran og ble ikke skadet. Moren Anne Maguire overlevde alvorlige skader. The Troubles, den nordirske konflikten, hadde på denne tiden pågått i ni år. Corrigan og Williams tok da til å samle inn underskrifter for fred i Nord-Irland. Williams publiserte sitt navn, telefonnummer og adresse i lokalavisen i Belfast med oppfordring til alle kvinner som ville ha slutt på volden om å ta kontakt. I løpet av 48 timer hadde hun samlet 6000 underskrifter på et opprop om stans i krigshandlingene. Williams og Corrigan planla en fredsmarsj dagen etter begravelsen for de tre barna. Informasjon om tid og sted for fredsmarsjen ble spredt uformelt og minst 10.000 møtte opp i Andersonstown. Det var hovedsakelig voksne og eldre kvinner samt noen barn og menn i marsjen som ble gjennomført i taushet. Marsjen markerte begynnelsen på bevegelsen «Peace People» i Nord-Irland og det ble gjennomført sympatimarsjer i andre land, inkludert England. Williams og Corrigan samlet kvinner fra protestantisk og katolsk side. Det ble gjennomført flere fredsmarsjer i Nord-Irland med titusenvis av deltakere til sammen og disse ble tildels angrepet av unge ekstremister fra begge sider i konflikten. I Londonderry møttes katolske og protestantiske fredsmarsjer på broen over elven som deler byen i protestantisk og katosk del.
Sammen med Ciaran McKeown (1943-2019) etablerte Corrigan og Williams de det de kalte den nordirske fredsbevegelsen, senere kjent som Community of Peace People. McKeowen hadde rollen som planlegger, mens Williams var den utadvendte og pågående med en direkte stil. Corrigan er kjent for sin evne til vennlig dialog og åpenhet for andres perspektiver. En gang skal hun har vært vitne til at to IRA-medlemmer kastet en bombe og deretter forsøkte å gjemme seg i hagen hennes: Corrigan inviterte dem til å gjemme seg i huset og samtidig spurte dem hvordan de kunne finne på gjøre slikt. Bevegelsene dominerte nyhetene i flere uker i 1976. Bevegelsens motstandere brukte argumenter med anstrøk av diskriminerende nedvurdering av kvinner. Voldsnivået og antall drepte avtok etter 1976 noe som Peace People trolig medvirket til. Blant en del militante republikanere ble Corrigan og Williams ansett som overløpere og Williams fikk drapstrusler. IRA fremstilte fredsbevegelsen som britenes støttespillere og forsøkte å hindre fredsmarsjene. Williams engelsk svigerinne medvirket til å arrangere fredsmarsjer i England og Skottland, blant annet i Liverpool, Glasgow, Birmingham og London. I 1976 ble Corrigan og Williams tildelt «Folkets fredspris» fra norske aviser og organisasjoner. Nobels fredspris ble tildelt for 1976 og overrakt 10. desember 1977. Corrigan og Williams var til da de yngste mottakerne av fredsprisen. Corrigan donerte prispengene til fredsbevegelsen, mens Williams beholdt beløpet selv (noe hun ble kritisert for). McKeowen ble inkludert i fredsprisen, trolig fordi fredsbevegelsen ble oppfattet som en kvinnesak. I Belfast var det ingen offisiell feiring av fredsprisen da de to kom tilbake fra Oslo. Talen ved tildelingen var skrevet av McKeowen og fremført av Williams.
Senere virke
Relasjonen mellom Corrigan og Williams surnet og Williams forlot i 1978 fredsbevegelsen hun etablerte. Corrigan, som er en from katolikk, fortsatte det lokale fredsarbeidet. Fredsbevegelsen gikk i oppløsning rundt 1980 og Williams bosatte seg i USA. Williams flyttet i 2004 tilbake til Nord-Irland, ble forsonet med Corrigan og de stiftet Nobel Women's Initiative for å arbeide for fred og for kvinners rettigheter.
Corrigan var med om bord på ett av skipene i konvoien med skip til Gaza som ble bordet av Israel 31. mai 2010, og ombord på seilbåten som ble kapret i internasjonalt farvann 5.oktober 2016.
Bever (elv)
Bever er en elv i Nordrhein-Westfalen i Tyskland og en av sideelvene til Ems fra høyre med en lengde på 27,4 kilometer. Inkludert Süßbach er lengden 39,5 kilometer. Elven har sitt utspring Teutoburger Wald og renner gjennom den nordlige delen av Nordrhein-Westfalen før den munner ut i Ems nær Telgte (Westbevern). En annen by langs Bever er for øvrig Ostbevern.
Liste over Svenska Akademiens permanente sekretærer
Dette er en liste over samtlige personer som har vært permanente sekretærer i Svenska Akademien.
Denis Selimovic
Denis Selimovic har tidligere spilt på NK Primorje i Slovenia. Mens han spilte for Primorje, studerte han også økonomi.
710 Gertrud
710 Gertrud er en hovedbelteasteroide og et medlem av asteroidefamilien Themis. Den ble oppdaga den 28. februar 1911 av Johann Palisa fra Universitäts-Sternwarte Wien i Wien. Den er oppkalt etter et barnebarn av Palisa.
You Can’t Do That
«You Can't Do That» er en britisk sang, skrevet av John Lennon  (kreditert Lennon/McCartney), og ble utgitt som B-siden til The Beatles sjette britiske single, «Can't Buy Me Love».
Komposisjon
Den er én av John Lennons semi-biografiske sanger. Robert Randall skrev at «You Can't Do That» «fornekter den geniale tonen med sine anspente trusler, seksuelle paranoia og masende, slepende groove». Sangens sjalusitema ble senere behandlet i andre komposisjoner av Lennon, slik som «Run for Your Life» og «Jealous Boy». Lennon spilte gitarsoloen, som han også hadde idéen til. Sangen var influert av den da forholdsvis ukjente Wilson Pickett.
Da filmingen av A Hard Day's Night skulle til å begynne trengte regissøren, Richard Lester, The Beatles til å bidra med originalmateriale. «You Can't Do That» ble valgt ut til «liveopptredenen» i Scala Theatre, men ble droppet før den endelig redigerte versjonen av filmen sammen med «I’ll Cry Instead» and «I Call Your Name». Det måtte ni opptak (takes) til for å gjøre innspillingen ferdig. Den ble vurdert som A-siden til gruppas neste single til McCartney skrev «Can't Buy Me Love».
Innspilling og utgivelse
Mens han var i New York City for opptreden i The Ed Sullivan Show ble gitarist George Harrison presentert for en Rickenbacker 360 Deluxe elektrisk 12-strengers gitar, verdt $900 (i 1964). Den var kun den andre som var blitt produsert og høres for første gang på «You Can't Do That» (skjønt den faktisk ble brukt for første gang i «Can't Buy Me Love», men ble borte i miksen) og ga sangen dens karakteristiske kimende sound. Gitaren kom til å bli omfattende spilt på LP-platen A Hard Day's Night og kom til å inspirere Roger McGuinn meget. Han dannet senere The Byrds.
Sangen ble utgitt som B-siden til singlen Can't Buy Me Love 16. mars 1964 i USA av Capitol Records og 20. mars 1964 i Storbritannia av EMI på Parlophone-etiketten. Den var gruppas syvende amerikanske single og sjette britiske single. Den kom senere med på albumet A Hard Day's Night i Storbritannia samt på The Beatles' Second Album i USA.
Medlemmene av The Beatles ble filmet, mens de mimet til «You Can't Do That» som en del av konsertsekvensen i slutten av filmen, A Hard Day's Night. Filmingen fant sted 31. mars 1964 på the Scala Theatre i London, men opptaket ble ikke brukt. Det ble, imidlertid, kringkastet på The Ed Sullivan Show 24. mai. Opptredenen er med i dokumentaren The Making of A Hard Day's Night.
The Beatles spilte inn «You Can't Do That»" fire ganger for BBC radio i 1964. Den ble også en del av gruppas konsertrepertoar samme år og var den andre sangen i gruppas spilleliste etter «Twist and Shout» under turnéene i Australia og Nord-Amerika.
Ifølge Mark Lewisohns bok, The Beatles Recording Sessions Book, overdubbet George Martin et pianospor på opptak 9 (Take 9) 22. mai, tilsynelatende for albumversjonen av sangen, men den ble aldri brukt.
Musikere
Musikere ifølge Ian MacDonald
Nilssons versjon
Harry Nilsson gjorde en coverversjon av «You Can't Do That» på sitt debutalbum Pandemonium Shadow Show (1967). Nilsson omarrangerte sangen og gjorde den noe langsommere. Han skjøt også inn referanser til 20 andre Beatles-melodier i miksen, vanligvis ved å sitere biter av Beatles-tekster i backingvokalene, som ble lagt på i flere lag.
Sporet var Nilssons første hit som utøver, skjønt den stanset som # 122 på den amerikanske singlelisten, men nådde Top 10 i Canada. Den etablerte også Nilsson (sammen med resten av albumet) som en favorittutøver hos The Beatles. Berømt er det at Lennon lyttet til Pandemonium Shadow Show i 36 timer like etter at han hadde fått et eksemplar av Derek Taylor. Han ringte så Nilsson for å gratulere ham, noe som startet et vennskap som kom til å vare i resten av Lennons levetid. Senere, i 1968 – på en pressekonferanse for å offentliggjøre stiftelsen av Apple Corps – ble Lennon spurt om å angi sin amerikanske favorittartist. Han svarte: «Nilsson». McCartney ble så spurt om å angi sin amerikanske favorittgruppe. Han svarte: «Nilsson».
Norsk versjon
Tor Olsen, Odd Kleven og Thorleif Thorsell har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Det er for sent»
Ett sted i Norge I – Live 1975–97
Ett sted i Norge I – Live 1975 – 97 er et musikkalbum utgitt av Åge Aleksandersen på boksen Åge I i 2009.
Ağdaş (distrikt)
Ağdaş er et distrikt (rayon) i Aserbajdsjan. Distriktets areal er 1 050 km². I 2009 hadde Ağdaş 93 100 innbyggere. Administrasjonssenteret ligger i byen Ağdaş.
Riksridder
En riksridder (tysk Reichsritter) var i Det tysk-romerske rike en riksumiddelbar ridder (ritter). Ridderen, hans familie og undersåtter var altså ikke underlagt andre lensherrer enn keiseren. Dermed var riksriddernes territorier (herligheter) strengt tatt selvstendige stater, selv om de var små og ofte bare omfattet en borg eller noen få bygninger med tilhørende land. Riksridderne var imidlertid ikke regnet som riksstand og kunne ikke møte på riksdagene. Med grunnleggelsen av Rhinforbundet i 1806 ble tittelen avskaffet og riksriddernes territorier ble innlemmet i nabostatene (mediatisert).
Langt fra alle riddere i Det tysk-romerske rike var riksriddere. De fleste riddere var underlagt andre, høyadelige lensherrer. Riksriddertittelen innebar altså privilegier som gikk utover selve ritterrangen. Riksridderne representerte de gjenværende kongelige/keiserlige lavadelige følgesmenn (vasaller) som hadde klart å bevare sin uavhengighet fra større territorialherrer. Delvis kom de fra edelfrie slekter, delvis var de opprinnelig tjenestemenn som hadde blitt opphøyet til ritterrangen av kongen/keiseren. Riksridderne var spredt rundt i riket, men hadde sin største tetthet i Franken, Schwaben og langs Rhinen.
Det fins ingen nøyaktige opplysninger om antallet riksriddere. Tallet er ikke bare avhengig av tidsperioden man teller i, men også av om man teller slekter, linjer av slekter eller territorier. Ved opphevelsen av riksridderstanden regner man med et tall på 350 familier av riksriddere, som hersket over ca. 1700 riksumiddelbare territorier.
Europavei 51
Trasé fastlagt av UNECE: Berlin – Leipzig – Gera – Hirschberg – Hof – Bayreuth – Nürnberg.
1923 Osiris
1923 Osiris er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 24. september 1960 av Cornelis Johannes van Houten, Ingrid van Houten-Groeneveld og Tom Gehrels ved Palomar Observatory i San Diego County i California.
Botnetunnelen
Botnetunnelen, også kalt Knattåsentunnelen og Knattenåstunnelen, er en motorveitunnel på europavei 18 i Holmestrand kommune i Vestfold. Tunnelen er 1374 meter lang. Den ble åpnet sammen med resten av nye E18 mellom Gutu og Helland 30. oktober 2001. Tunnelen har to løp, med to kjørefelt i hvert løp.
Oppgradering
I 2016 og 2017 ble tunnelen oppgradert med fjellsikring, tekniske rom, ny belysning, LED-skilt, kameraovervåking og nye vifter.
Danmarks herrelandslag i fotball
Danmarks herrelandslag i fotball er det nasjonale fotballaget til Danmark, og dette landslaget blir administrert av Danmarks fotballforbund. Det danske fotballforbundet ble stiftet i 1889, og de ble medlem av FIFA i 1904. I begynnelsen av FIFAs historie var Danmark blant de bedre landene i verden, og demonstrerte særlig evner under de første OL-øvelsene. I VM-sammenheng har det vært svært begrensede resultater for Danmark fram til de først i 1971 bestemte seg for å tillate profesjonelle spillere. Deretter ble Danmark et markant bedre lag, og de har en EM-seier fra EM i 1992.
Historie
Danmarks historie som landslag er sterkt preget av at de i lang tid forbød enhver form for profesjonalisme i fotball, og dermed heller ikke kunne bidra på toppnivå i fotball. Da Danmark fikk sin første profesjonelle spiller, Carl Skomager Hansen, i 1921 i Glasgow Rangers, var hans karriere på landslaget over til han igjen ble amatør. Dette strenge forbudet mot profesjonelle ble ikke løftet før i 1971, og først 7 år senere fikk Danmark profesjonelle spillere i egen liga. Derfor var det ikke før effektivt tidlig åttitall at Danmark hadde et lag som kunne konkurrere med de gode lagene. Dermed ble Danmark det tredje laget i Norden som kvalifiserte seg til VM, 52 år etter og 48 år etter.
Til gjengjeld ga Danmark langt bedre motstand da de fra åttitallet av kunne toppe laget. Den tyske treneren Sepp Piontek gjorde underverker med Danmarks svært talentfulle spillere, og Danmark begynte å dukke opp i turneringer igjen. Særlig markerte de seg i 1986. Etter Piontek tok de en svært overraskende seier i EM i 1992, og gjorde det også sterkt i VM i 1998.
Storhetstiden i begynnelsen
Danmark fikk sitt eget fotballforbund i 1889 som riktignok også inneholdt cricket og tennis. Disse ble etter hvert skilt ut i egne forbund, tennis i 1920 og cricket i 1953. Danmark var en av sju land til stede under dannelsen av FIFA i Paris 1904 (de andre var Belgia, Frankrike, Sveits, Spania, Nederland og Sverige). Av disse landene var Danmark, Nederland og Sveits de tre eneste som fortsatt har samme forbund som representerer landslaget. Tyskland ble med per telegram senere på kvelden.
På tross av denne tidlige starten, spilte ikke Danmark sin første kamp før i 1908. Det vil si, Danmark var representert under jubileumslekene i Athen i 1906, der Danmark stilte med et uoffisielt lag bestående av spillere fra Københavns Boldspil-Union, et lokallag av DBU. Det uoffisielle Danmark vant turneringen, som ellers besto av et gresk lag fra Athen og to fra Det osmanske riket.
Den offisielle debuten kom under OL i 1908 i London. Danmark møtte B, det vil si det Frankrike som var tatt ut av det franske forbundet USFSA, og vant overbevisende 9-0. Her var særlig Vilhelm Wolfhagen den store målscorer med fire mål. Nils Middelboe og Harald Bohr (bror av Niels) scoret to hver og det siste kom av Sophus «Krølben» Nielsen. Neste motstander i semifinalen var Frankrike A (tatt ut av FIFA), og disse ble behørig slått 17-1 av Danmark, med Nielsen som timålsscorer, Wolfhagen som firemålsscorer, August Lindgren som tomålsscorer og Middelboe med sistemålet. Ettersom bare kampene til det FIFA-utvalgte landslaget ble regnet som offisielle, var dette den første offisielle danske kampen mot et annet offisielt landslag, og det regnes som debuten av flere. I finalen møtte Danmark og tapte 0-2.
Neste OL ble arrangert i Stockholm. Danmark fikk gå videre uten motstand til kvartfinalen, der de slo 7-0. Anthon Olsen og Sophus Nielsen scoret to mål hver i den kampen. I semifinalen møtte Danmark og vant 4-1, nok en gang med Anthon Olsen som tomålsscorer. Igjen kom Danmark til finalen, og igjen møtte de Storbritannia. Og igjen tapte de, nå 2-4, og igjen var Anthon Olsen tomålsscorer for Danmark.
Biela
Biela er en elv i Sachsen i Tyskland og i Tsjekkia og er en av sideelvene til Elben fra venstre med en lengde på 18 kilometer. Elven renner gjennom Sächsische Schweiz og det nærliggende området České Švýcarsko. Den har sitt utspring i České Švýcarsko («Böhmiske Sveits») i Tsjekkia, nordvest for Děčín, og etter noen kilometer renner den over grensen til Sachsen i Tyskland. Biela munner ut i Elben ved Königstein.
Danmarks herrelandslag i fotball
1920-1971: Amatører mot strømmen
På tross av at Danmark ble regnet som et av de beste lagene fra 1914 av, gikk det ikke særlig bra i OL i 1920. De møtte som debuterte med landslaget sitt gjennom å slå Danmark 1-0. Danmark hadde bestemt seg for å bare bruke amatører, og dermed forsvant flere gode spillere som dro utenlands.
Under neste OL i Finland var Danmark med i de preliminære kvalifiseringsrundene, der de slo 2-1. I den første runden slo Danmark så 2-0, men i kvartfinalen tapte de for senere finalist  med 3-5, et i utgangspunktet ryddig resultat. DBU bestemte seg imidlertid for å ikke stille opp i OL i 1956. Danmark var riktignok ikke alene, flere europeiske lag trakk seg, og bare Storbritannia og et blandet stilte fra Vest-Europa. Ingen av dem kom langt. En av grunnene kan ha vært avstanden, ettersom OL i 1956 ble arrangert i Melbourne, Australia.
Danmark prøvde å kvalifisere seg for første gang til VM i kvalifiseringen til VM i 1958 i Stockholm. I gruppe med og  tapte de samtlige fire kamper og scoret bare fire mål. Da det første EM dukket opp, takket danskene nei. De var derimot med i OL i 1960, nå arrangert i Roma. I gruppe med, og  vant Danmark samtlige kamper og gikk rett til semifinalen. Der slo de 2-0, og møtte Jugoslavia i finalen. Finalen endte med tap, men Danmark hadde markert seg postitivt. Særlig var Harald Ingemann Nielsen
Hva gjaldt mesterskap videre, valgte Danmark å stå over de som var geografisk langt unna, som Sommer-OL 1964 i Tokyo og OL i 1968 i Mexico by. De spilte heller ikke kvalifiseringen til VM i Chile i 1962.
Kvalifiseringen til EM i 1964 gikk derimot svært bra. Danmark fikk lett motstand i i innledende runde, og vant først 6-1 hjemme og så 3-1 borte. I den formelt første runde fikk Danmark som motstander, og vant 4-0 hjemme. Borte tapte Danmark 1-0, men det holdt til videre avansement. Neste motstander var. På papiret var Luxembourg et svakt land, men de hadde slått ut i et av Nederlands flaueste øyeblikk. Danmark klarte 3-3 borte og 2-2 hjemme. Ettersom bortemålsregelen ikke var introdusert, ble det spilt en ny kamp dem imellom på nøytral bane i Amsterdam. Den ble vunnet 1-0 av Danmark.
Danmark var dermed kvalifisert til EM i 1964, og var dermed det første nordiske landet i EM. Semifinalen mot langt bedre motstand gikk derimot ikke særlig bra, og tapte 0-3 for. Det ble også tap i bronsefinalen, riktignok etter ekstraomganger, med 1-3 for Ungarn.
Ettersom VM i 1966 ble arrangert i England, prøvde Danmarks amatører seg i kvalifiseringen. Det ble en relativt trist affære for Danmark i gruppe med Hellas, og Sovjetunionen. Danmark innledet med å slå Wales 1-0, men tapte deretter samtlige kamper bortsett fra 1-1 hjemme mot Hellas. Danmark endte sist i gruppen. Kvalifiseringen til EM i 1968 gikk enda verre. Det begynte med 0-6 mot Ungarn før de tapte 0-2 mot Nederland, begge borte. Etter 0-2 hjemme for Ungarn tok Danmark sitt første poeng med uavgjort mot, før de slo Nederland hjemme 3-2. Deretter tapte de 2-3 borte mot Øst-Tyskland igjen, og var dermed igjen sist. Danmarks siste kvalifisering som amatører gikk noe bedre. Etter dobbelttap mot og en kamp mot Irland som ble avlyst på grunn av tåke etter 50 minutter, fulgte Danmark opp med seier over både Irland og Ungarn hjemme. I tillegg ble det uavgjort borte mot Irland. Danmark var dermed nest sist av de fire lagene.
1971-1990: Profesjonalisme og suksess
I og med at Danmark droppet kravet om amatørspillere, ble de markant bedre enn tidligere. I 1978 ble også Danmarks liga profesjonell, og året etter ansatte de den tyske treneren Sepp Piontek. Det ga resultater utover, og Danmark gikk fra å være et av de svakeste lagene i Europa til å bli et som relativt ofte kvalifiserte seg.
1970-tallet: Oppbygging
Det ga ingen øyeblikkelige resultater. Kvalifiseringen til EM i 1972 var nesten over da regelen ble innført, men det medførte den første og eneste seieren, over med Finn Laudrup som eneste målscorer, i tillegg til 1-2 mot. Seieren ga Danmark de to eneste poengene i gruppen.
Laudrup scoret igjen mot Skottland i kvalifiseringen til VM i 1974, men Danmark tapte 1-4. Det ble 0-2 borte mot Skottland, det eneste poenget med 1-1 mot Tsjekkoslovakia hjemme, men stygge 0-6 borte mot Tsjekkoslovakia. Heller ikke kvalifiseringen til EM i 1976 ga Danmark grunn til håp. etter 1-2 mot ble det ett poeng med 0-0 hjemme mot  før Danmark tapte samtlige kamper.Kvalifiseringen til VM i 1978 hadde enda verre ting i vente for Danmark, som riktignok startet med to store seire over, men som deretter tapte begge kampene mot Polen og.
1970-tallet var derfor i ferd med å bli avksrevet som en svært begrenset suksess da to nye ting skjedde. For det første tillot DBU sponsing av fotball i Danmark, som blant annet medførte at Carlsberg sponset landslaget. I forfølgelsen av det ble også Sepp Piontek hentet til Danmark som den første profesjonelle landslagstrener.
Overgangen ble ikke plutselig. I kvalifiseringen til EM i 1980 endte Danmark igjen sist etter en seier, over hjemme, to uavgjort (mot Irland og ) og resten tap. Av disse var Piontek bare trener for Danmark i deres to siste kamper, begge endte med tap.
1980-tallet: Suksess
Danmark hadde endelig fått et toppet lag og gode forutsetninger. Enda resultatene ikke hadde kommet med en gang, var det gode tegn. Det var særlig på 1980-tallet at disse tegnene materialiserte seg i gode resultater.
Allerede under kvalifiseringen til VM i Spania var Danmark markant bedre. De var for ustabile til å kunne kvalifisere seg, blant annet med hjemmetap for og dobbelttap for Jugoslavia, men Danmark hadde også en god seier hjemme mot Italia. Det var særlig Frank Arnesen og Preben Elkjær som markerte seg med mål i den gruppen.
Den første suksessen til Danmark kom i kvalifiseringen til EM i 1984, der Danmark kom i gruppe med England, Hellas, Ungarn og Luxembourg. Danmark startet med uavgjort 2-2 hjemme mot England, og fortsatte med knepne 2-1 borte mot Luxembourg. Deretter fikk Danmark revansje mot Hellas med 1-0 hjemme. De fortsatte med 3-1 over Ungarn med mål av Elkjær, Morten Olsen og Allan Simonsen. Simonsen scoret også kampens eneste mål på straffe da Danmark gjestet Wembley stadion. Deretter ble det hele 6-0 mot Luxembourg før Danmark fikk sitt eneste tap, borte mot Ungarn. Seier over Hellas borte kronet kvalifiseringen, og Danmark var dermed videre til EM i 1984.
Med Laudrup, Elkjær, Søren Lerby, Jan Mølby, Simonsen og Olsen i laget var Danmark et spennende lag i EM. De skuffet heller ikke i begynnelsen. Danmark møtte en av favorittene i EM i hjemmelaget, og tapte 0-1 etter scoring av Michel Platini. Deretter slo de Jugoslavia hele 5-0 og Belgia 3-2 og kom til semifinalen. I semifinalen ventet Spania. Danmark tok ledelsen ved Lerby, men Spania kom tilbake og det endte 1-1. Med ingen flere mål gikk semifinalen til straffesparkkonkurranse. Etter at det sto 4-4, bommet Elkjær, og Danmark var ute.
En semifinale var likevel langt bedre enn mange hadde forventet, og Danmark var blant favorittene i kvalifiseringen til VM i 1986 i Mexico. Danmark begynte med seier 1-0 over før de tapte med samme siffer mot Sveits borte og slo Irland 3-0 hjemme. Deretter vant Danmark 4-2 mot Sovjetunionen borte, men i returoppgjøret kort tid etterpå tapte Danmark 1-0. Dette ble fulgt av uavgjort hjemme mot Sveits og en sterk 5-1 borte mot Norge. Siste kamp var borte mot Irland, og Danmark måtte vinne over et lag som hadde slått begge konkurrentene til Danmark, Sovjetunionen og Sveits, greit hjemme. Danmark lyktes og vant 4-1 med to mål av Elkjær.
Danmark hadde beveget seg fra et dårlig lag uten lagspill til å bli et av de mest spennende lagene i Europa. I VM ble de plassert i en svært tøff gruppe med, og Skottland i en gruppe som ble omtalt som «dødens gruppe». Danmark begynte med 1-0 over Skottland med Elkjær som matchvinner. I neste kamp møtte Danmark Uruguay og vant hele 6-1 med Elkjær som tremålsscorer. I den siste kampen ble det 2-0 over Vest-Tyskland.
De lekne danskene var dermed videre til åttendedelsfinale. Der ventet Spania. Danmark tok ledelsen ved Jesper Olsen etter 33 minutter ved straffespark, men deretter tok Spania over. Jesper Olsen ga et svakt tilbakespill som Emilio Butragueño plukket opp og scoret på. Dette tilbakespillet er senere blitt brukt som et fast uttrykk, det vil si «en rigtig Jesper Olsen». Butrageño socret tre ganger til og kampen endte til slutt 5-1.
På tross av skuffelsen, hadde Danmark vist seg frem som et svært spennende og offensivt lag. De hadde stort samhold og stort publikumstekke. Likevel gikk Danmark til EM i 1988 uten egentlig å overbevise: seier og tap for, To uavgjort mot Tsjekkoslovakia og to seire over Finland holdt til seier med ett poengs margin.
I EM mislyktes Danmark helt, da de først møtte Spania for tredje gang og tapte igjen, denne gangen 2-3, og deretter tapte for Vest-Tyskland med 0-2 før de avsluttet med 0-2 også mot Italia. Danmark var dermed ute. Flere spillere forsvant før under eller rett etter EM: Simonsen ga seg i 1986, Arnesen i 1987, Elkjær i 1988, Lerby i 1989, Morten Olsen i 1989 og Jesper Olsen i 1990. Inn hadde Brian Laudrup og Peter Schmeichel kommet i 1987. Kvalifiseringen til VM i 1990 ble derfor en svakere affære der Danmark endte på andreplass bak. Danmark gikk inn i tiåret som et bunnlag og ble et topplag i verden på midten og gikk tilbake til en interessant utfordrer på slutten.
1990-tallet: Berg-og-dalbane
Ny trener ble Richard Møller Nielsen. Hans stil var mer defensiv enn Pionteks. Under kvalifiseringen til EM i 1992 ble det først 4-1 over, før det ble 1-1 borte mot Nord-Irland og tap 0-2 mot Jugoslavia. Etter de tre kampene forlot Michael og Brian Laudrup landslaget sammen med Jan Mølby.
Danmark fortsatte kvalifiseringen etter den dårlige begynnelsen og vant de gjenværende kampene, inkludert borte mot Jugoslavia. Det holdt ikke, fordi Jugoslavia vant de gjenværende kampene, og dermed ble 1-1 mot Nord-Irland og dårligere målforskjell det som sendte Danmark ut. Imidlertid kom Jugoslavia inn i en svært blodig borgerkrig, og FNs sikkerhetsråd lot resolusjon 757 om boikott av Jugoslavia på den globale scene gå gjennom. Resolusjon 757 underpunkt G diskvalifiserte Jugoslavia fra fotball, og dermed var de ute av EM. I stedet tok da Danmark Jugoslavias plass.
1992: Europamester via bakveien
Brian Laudrup hadde kommet tilbake til landslaget noe før avgjørelsen, og vært med på treningskamper mot og Norge. Da avgjørelsen om Jugoslavia ble tatt, hadde Danmark planlagt en landskamp mot, og var dermed ikke fullt så lite forberedt som man kunne ha trodd. Imidlertid var de langt fra like forberedt som de andre syvl andene, og Michael Laudrup fortsatte å droppe landslaget, da han selv anså sjansene til Danmark som minimale.
Danmark valgte fortsatt en defensiv struktur på spillet sitt i åpningskampen mot et England ledet av Graham Taylor. Kampen endte 0-0. Det gikk ikke bedre da de tapte for Sverige etter mål av Thomas Brolin. Den siste kampen ble avgjørende. Danmark måtte slå Frankrike og Sverige måtte slå England. Begge deler skjedde, begge med 2-1, og dermed kom begge de skandinaviske landene videre på bekostning av England og Frankrike.
I semifinalen møtte Danmark regjerende mester Nederland. Kampen endte 2-2 etter ekstraomganger etter at Frank Rijkaard og Dennis Bergkamp scoret for Nederland og Henrik Larsen scoret for Danmark. Kampen gikk til straffesparkkonkurranser, og Nederland tapte. Danmark var dermed for første gang i finale, der de møtte. På tross av å være underdogs, vant Danmark finalen 2-0 etter mål av John «Faxe» Jensen og Kim Vilfort. Finalen gjorde at avisene, som allerede i 1990 hadde krevd Møller Nielsens avgang, var mer avmålte og forsiktige. World Soccer kåret sågar Møller Nielsen til årets trener.