cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Johan Mathisen
Johan Mathisen (født 21. november 1843 på gården Westberg østre som ligger i Ullerø sogn i Skjeberg herred ) var grunnlegger av Christiania Dørvriderfabrik, senere TrioVing, i 2019 Assa Abloy.
Hans foreldre var Mathis Olsen Westgaard (født 20. mars 1812 på Skrellane i Varteig ) og Fridericha Mariana Andersdatter (født 1799 på Gården Westberg i Ullerød ). Fridericha Mariana var datter av Anders Frisach.
Johan Mathisen døde på Ullevaal sykehus den 28. mai 1918 og ble begravet på Østre gravlund den 3. juni samme år.
Melvold Nunataks
Melvold Nunataks er en gruppe små fjell (nunatak) som sikker opp over isbreen og som ligger 26 km vest for Mount Harding i Grove Mountains. De ble kartlagt av ANARE (Australian National Antarctic Research Expeditions) fra flyfoto, 1956-60 og  navngitt av Australian Antarctic Names and Medals Committee (ANCA) etter C.D. Melvold, en radiotelegrafist ved Mawson-stasjonen i 1962.
Larsen Cognac
Larsen er et konjakkhus. De har ikke egne vinmarker, så de er en negociant.
Historie
Huset ble grunnlagt av nordmannen (fra Tromsø) Jens-Reidar Larsen i 1926. Han flyttet til Bordeaux i 1919, 24 år gammel, for å jobbe med vin og brennevin. Han hadde opprinnelig planer om å bli i Bordeaux, men slo seg etter hvert ned i byen Cognac da hans lidenskap for konjakk økte. Han arbeidet først for konjakkhuset Prunier, der han bl.a. solgte konjakk til norske apotek. Senere kjøpte han det lille konjakkhuset Joseph Gautier (1926), og lanserte sitt eget merke; Larsen. Helt fra starten av brukte han vikinger i markedsføringen. Slagordet var da også «Le Cognac des vikings». Han produserte også akevitt i starten, etter en gammel norsk oppskrift, men denne drikken falt ikke i smak hos franskmennene.
Jens-Reidar Larsen giftet seg med en kvinne fra Cognac, og sammen fikk de sønnen Jean, som senere overtok huset og lyktes veldig godt, særlig med eksporten. Jeans sønner Frédéric og Nicolas Larsen har nå tatt over driften. Grunnleggeren selv døde i 1980.
18. desember 2012 ble det kunngjort at Rèmy Martin hadde tatt over 100 % av aksjemajoriteten og Larsen cognacs lager. Produktene skulle videreføres av de nye eierne.
Rèmy Martin videresolgte selskapet til finske ALTIA sommeren 2013. Finske ALTIA og Norske ARCUS ble fusjonert til ett selskap i september 2021 og fikk navnet ANORA Group.
Produksjon
Selskapet kjøper kun konjakk fra andre vinbønder, men blander selv (negociant). Spesialiteten er flasker som er formet som vikingskip, en markedsføring som har slått an godt, særlig i Skandinavia. Det første Vikingskipet kom ut i 1952 og var produsert i glass. Litt senere begynte Larsen å produsere vikingskipene i porselen. De har kommet ut i en rekke farger og størrelser fra 5cl, 35cl, 50 og opp til 150cl.
Forskjellige utgaver
I tillegg produserer selskapet også Pineau des Charentes.
Grytåne kraftverk
Grytåne kraftverk er et vannkraftverk i Hægebostad kommune i Agder.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 35 meter i Grytåna.
Installert effekt er 10 kW. Årsproduksjon er 0,1 GWh. Det er installert 3 små francisturbiner.
Kraftverket eies av lokal grunneier.
Aerial Experiment Association
'' Aerial Eksperiment Association (AEA) var en kanadisk-amerikansk luftfartsorganisasjon med fokus på forskning. Den ble etablert 30. september 1907 etter initiativ av dr. Alexander Graham Bell.
Jens-Reidar Larsen
Jens-Reidar Larsen (født 8. mai 1895, død 20. mars 1980) var grunnleggeren av konjakkhuset Larsen.
Aerial Experiment Association
AEA bygde flere forskjellige fly i rask rekkefølge med hvert medlem som oppdragsgiver, konstruktør og bygger. AEA innførte viktige tekniske nyvinninger, sesielt balanserorene og trepunkts underderstell.
Jens-Reidar Larsen
Han var opprinnelig en skipper fra Tromsø, og det sies at han egentlig var på vei til England for å fullføre utdanningen sin, men seilte feil og havnet i Bordeaux i Frankrike. Han begynte såvidt å jobbe med vin og brennevin her, men flyttet snart til byen Cognac etter at han fikk stor interesse for konjakken.
Aerial Experiment Association
Ifølge Bell, AEA var det en «co-operative scientific association, ikke for de få, men for kjærligheten til kunsten og gjøre hva vi kan for å hjelpe hverandre.» Selv om AEA ikke hadde noen betydelig kommersiell innflytelse, etablerte ett medlemmene, Glenn Curtiss, senere en stort og vellykket produksjonsbedrift, Curtiss Aeroplane and Motor Company. AEA ble oppløst 31. mars 1909.
Jens-Reidar Larsen
Her jobbet han først for konjakkhuset Prunier, deretter kjøpte han et konjakkhus (Joseph Gautier) i 1926, og lanserte sitt eget merke; Larsen. Vikingtemaet hadde han helt fra starten, og fra ca. 1950 introduserte han også flasker formet som vikingskip, som huset er kjent for i dag. Slagordet ble tidlig «Le Cognac des vikings».
Aerial Experiment Association
Opprinnelse
AEA ble etablert da John Alexander Douglas McCurdy og hans venn Fredrik W. "Casey" Baldwin, utdannet ved University of Toronto bestemte seg for å tilbringe sommeren i Baddeck, Nova Scotia. McCurdy hadde vokst opp der og hans far var personlig sekretær for dr. Bell. Han hadde vokst opp i nærheten av Bells og ble godt mottatt i deres hjem. En dag, som de tre satt med Dr. Bell og diskutererte luftfartens problemer foreslo Mabel Bell, Alexander's kone å opprette en formell forskningsgruppe for å dra fordel av deres kollektive idéer. For at AEA skulle være økonomisk uavhengig lovet hun et bidrag på 35 000 dollar (tilsvarte 920 000 dollar 2015 for å finansiere foreningen, med 20 000 dollar omgående og resten etterhvert.
Jens-Reidar Larsen
Jens-Reidar Larsen giftet seg med en kvinne fra Cognac, og sammen fikk de sønnen Jean, som senere overtok huset og lyktes veldig godt, særlig med eksporten. Jeans sønner Frédéric og Nicolas Larsen overtok senere driften, men i 2012 ble selskapet solgt ut av familien.
Aerial Experiment Association
Opprinnelse
Glenn Curtiss, en amerikansk motorsykkelkonstruktør og produsent og anerkjent ekspert på bensinmotorer ble rekruttert som medlem. Curtiss hadde besøkt brødrene Wright motorproblermer og tilbudt sin 50 h/k motor. Wilbur avslo og sa at deres egen passet bedre. Brødrene forstod ikke at AEA kom til å bli en alvorlig konkurrent. Bell skrev til president Theodore Roosevelt for å få en nyutdannet offiser, Thomas Selfridge overført til Baddeck. Selfridge ble plassert ved Aeronautical Division US Signal Corops i august, to dager etter eksamen og sendt til Nova Scotia. Et år senere, i september 1908, mens han fløy som passasjer med Orville Wright på en demonstrasjonstur for den amerikanske hæren ble han ble den første personen som ble drept i en flyulykke.
Chaetoduvalius
Chaetoduvalius er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) skyggeløpere (Trechinae) i familiegruppen løpebiller.
Utseende
Små til middelsstore (ca. 5 millimeter), spinkle, blanke, rødbrunlige løpebiller med lange antenner. De har reduserte øyne og er blinde.
Levevis
Artene lever i huler, der de trolig ernærer seg av andre smådyr.
Utbredelse
Slekten er utbredt i hulesystemer i Ungarn og Romania.
Systematisk inndeling
Systematikken følger Carabidae of the World.
Goniocarabus
Carabus (Goniocarabus) er en underslekt av billene i delgruppen (underfamilien) jordløpere (Carabinae) i familiegruppen løpebiller.
Utseende
Underslekten omfatter middelsstore, korte og brede, svarte Carabus-arter uten metallglans. Dekkvingene er bredt ovale.
Levevis
Artene kan finnes både i skog og i åpne landskaper. De er forholdsvis raske, nattaktive, bakkelevende rovdyr.
Utbredelse
Underslekten er utbredt i Sentral-Asia (Tadsjikistan, Afghanistan).
Systematisk inndeling
Listen følger i hovedsak.
Hen Ogledd
Yr Hen Ogledd (engelsk: The Old North, norsk Det gamle nord) er et walisisk begrep som er benyttet av historikere for å referere til de deler som i dag er nordlige England og sørlige Skottland i årene mellom år 500 og fram til vikingenes invasjoner og den norrøne innvandring fra rundt 800, og med særlig interesse for de brytonisk talende folkene som levde der.
Begrepet er avledet fra heroisk poesi som ble fremført av barder (skalder) ved hoffene til walisiske konger i denne tiden. Fra et relativt sørwalisisk perspektiv er disse fortellingene om Gwŷr y Gogledd («mennene fra nord») med deres slektskap til fortidens stormenn fortalt i genealogier (slektslister) som Bonedd Gwŷr y Gogledd («Avstamning fra mennene i nord»). «Nord» har blitt «Det gamle nord» ettersom det er lenge siden de skriftlige tekstene var samtidige.
I forsøk på å konstruere en rimelig nøyaktig historie for det sørlige Skottland og nordlige England har historikerne adoptert begrepet «Det gamle nord» fra walisisk heltediktning for å referere til brytonske kongedømmer som eksempelvis Rheged, hvor de da som bodde der antagelig talte kumbrisk, en dialekt av brytoniske språk. I denne forstand er begrepet ment for forskningsfelt, og ikke ment for gi utilbørlig vekt til den diktning og de slektslister som opprinnelig skapte begrepet.
Walisisk interesse
En av de tradisjonelle fortellingene knyttet til dannelsen av Wales er avledet fra beretningen om da Cunedda og hans sønner kom til Wales. I denne skildringen ble de referert til som «Menn fra nord». Cunedda var en tidlig walisisk leder og er ansett som stamfar til kongeslekten i Gwynedd, et av de største og mektigste av de walisiske kongedømmene. Gwynedd var også en vedvarende element i historien til Det gamle nord. Imidlertid er forholdet mellom Wales og Det gamle nord mer omfattende enn denne ene hendelsen, og innebar selvforståelsen at walisere og at mennene fra nord var et og det samme folket.
Det moderne walisiske begrepet for dem selv, Cymry, er avledet fra dette førhistoriske slektskapet. Det er ikke opprinnelig et etnisk eller kulturelt begrep, og viser til waliserne i Wales, og de brytonsktalende mennene i nord, og utelukket alle andre. Begrepet omfattet aldri folk i Cornwall eller Bretagne som kom fra en tilsvarende arv, kultur og språk som både waliserne og mennene fra nord. Begrepet kom i bruk som en beskrivelse på seg selv tidlig på 600-tallet og antagelig tidligere. De ble brukt i middelalderen for å beskrive både det nordlige Strathclyde (også kalt Alt Clut), som var det kongedømme som etterfulgte Ystrad Clud (også kjent som Nordlige Cumbria) som hadde en viss blomstring rundt 900-1100, og vestlige England nord for elvemunningene Ribble and Alt Estuaries (også kjent som Sørlige Cumbria). Begrepet har blitt bevart i dag for navnet Wales som på walisisk er Cymru, «Landet til Cymryene», og i navnet til et av områdene i Det gamle nord, Cumbria.
Mange av de tradisjonelle informasjonskildene om Det gamle nord er antatt å ha kommet til Wales fra Det gamle nord, og skalder som Aneirin, den påståtte forfatteren av heltediktet Y Gododdin, er antatt å ha vært en hoffskald i Det gamle nord. Disse fortellingene og skaldene er betraktet som like walisisk som de fortellinger og de skalder som faktisk kom fra Wales.
Litterære kilder
The Myvyrian Archaiology of Wales er kjent som en forfalskning av Iolo Morganwg, og er ikke betraktet som en gyldig historisk kilde). Den standardiserte forskningsutgaven er Trioedd Ynys Prydein av Rachel Bromwich.
Historiske kilder
Disse kildene er ikke uten mangler. Både deres forfattere som deres senere avskrifter har tidvis vist mangel på nøytralitet for å fremme egne interesser, portrettere deres egne agendaer i et positivt lys, alltid på den rettferdiges side og moralsk overlegen. Fakta som motstrider til disse blir tidvis utelatt og falsk informasjon presentert som historisk fakta har tidvis blitt lagt inn.
Mens forfatteren Beda var fra Northumbria og skrev om fordommer mot de innfødte britonere er hans Kirkehistorie relativt vel ansett for dens forsøk på å gjenfortelle historien oppriktig og nøyaktig så langt som det var mulig. Når Beda videreførte «tradisjonell» informasjon som manglet et historisk grunnlag sørget Beda for å fortelle at så var også tilfellet.
De Excidio et Conquestu Britainniae av Gildas (c. 516 – 570) er tidvis relevant ettersom det nevner tidlig folk og steder og dessuten nevner litterære og historiske kilder. Verkets hensikt var dog ikke å gjenfortelle historien, men å preke om kristendommen til forfatterens samtidige. Det er dessuten en av de få samtidige redegjørelser fra denne tiden som har blitt bevart for ettertiden.
Falske kilder
Historia Regum Britanniae av Geoffrey of Monmouth er avvist som hovedsakelig pseudohistorie, skjønt den er viktig som en kilde for en stor mengde litterære romanser. Mangelen på historisk verdi tilskrevet verket ligger bare delvis i det faktum at det inneholder så mange fiktive fortellinger og forfalskninger av de faktiske hendelser. Forskerverker av anerkjente historikere som John Edward Lloyds A History of Wales from the Earliest Times to the Edwardian Conquest (En historie om Wales fra de tidligste tider til den edvardianske erobring, 1911) inneholder tallrike sitater fra Geoffreys historiefabrikasjoner, men siterer ham aldri som en kilde av legitim historisk informasjon. Langt nyere historieverker tenderer til å benytte langt mindre energi på Geoffreys Historia, og stort sett bare overser ham i forbifarten. I John Davis' verk fra 1990, A History of Wales, diskuterer det første avsnittet på side 1 Geoffreys betydning, og etter det ble han tidvis nevnt som kilde for historiske unøyaktigheter og ikke som en kilde for det motsatte. Tidligere historieverker kunne avgi et par avsnitt som diskuterte bevis som Geoffrey var opphavsmann til fiktiv informasjon, eksempelvis James Parkers The Early History of Oxford (1885) hvor figurer som Eldad, Eldod, abbed Ambrius, og andre ble markert som resultatet av Geoffreys egen diktning.
Iolo-manuskriptene er en samling av manuskripter som ble presentert tidlig på 1800-tallet av Edward Williams, bedre kjent under sitt walisiske navn, Iolo Morganwg. Det inneholder ulike fortellinger, anekdotisk materiale og omfattende slektslister som knyttet sammen bortimot alle og enhver med alle andre av betydning (og mange forbindelser til kong Arthur av britene og Iolos egen hjemområde Morgannwg). Disse tekstene ble først oppfattet og betraktet som sanne, men har siden blitt avslørt som et utvalg av forfalskninger eller bearbeidede manuskripter, oversettelser, og rene fantasier, hovedsakelig oppdiktet av Iolo selv. En liste av verker som blitt besmittet ved at de har støttet seg på materiale presentert av Iolo, stundom uten referanser, vil dessverre bli svært lang.
Bakgrunn
Bortimot ingenting er kjent om midtre Britannia for tiden før rundt 550. Det har aldri vært langvarig effektiv romersk kontroll nord for linja Tyne-Solway Firth, og sør for denne linje ble effektiv romersk kontroll avsluttet lenge før den tradisjonelle tilbaketrekningen for romersk militære fra romersk Britannia i 407. Det ble anmerket i skriftene om Ammianus Marcellinus og andre at det var stadig minskende romersk kontroll fra 2. århundre og framover, og i årene etter 360 var det utstrakt uorden og storstilt fraflytting fra landområder av romerne.
I 550 ble region kontrollert av brytonsktalende folk, unntatt for de østlige kystområdene som var kontrollert av folk av angelsaksisk opprinnelse fra Bernicia og Deira. I nord var områdene til pikterne, foruten også det opprinnelig irske kongedømmet Dalriada i nordvest. Alle disse folkene spilte en rolle i historien til Det gamle nord.
Historisk kontekst
Fra et historisk perspektiv er portretteringen av Mennene fra nord som innfødte britonere som forsvarte seg mot angripende saksere et ensidig syn. Kriger av ofte gjensidig ødeleggende, og britonere var like ofte selv angripere som forsvarere, og det samme var tilfellet med anglere, piktere, og skotter. De walisiske fortellingene som fortalte om britonere som kjempet mot anglere har imidlertid en motpart som fortalte fra den motsatte side. Historien om bortgangen om kongedømmene i Det gamle nord er fortellingen om opprinnelsen til Northumbria. Landet oppsto fra to kystkongedømmer som ble den fremste makten i Britannia nord for elven Humber og sør for de skotske fjordene Firth of Clyde og Forth.
Erobring og nederlag betydde ikke nødvendigvis tilintetgjørelsen av en kultur og erstattet av en annen. Den brytonske regionen i nordvestlige England ble absorbert av anglere fra Northumbria på 600-tallet, dog oppsto den på nytt rundt 300 år senere som Sørlige Cumbria og ble forent med Nordlige Cumbria (Strathclyde) til en enkeltstat.
Samfunnsmessig kontekst
Organiseringen til mennene fra nord var i stammer, basert på grupper av slektninger i utvidede familier som eide troskap til en dominerende «kongelig» familie, tidvis indirekte via et klientforhold, og mottok beskyttelse i gjenytelse. Stammeområder ble kalt for kongedømmer og ble ledet av konge, men ble ikke organisert som nasjon eller stat i det moderne (eller antikkens romerske) meningen av ordet. Kongedømmer kunne vokse eller minske basert på flyktig rikdom hos den ledende stammen og kongefamilien og hvor regionale allianser og fiendskap spilte en rolle i den endelige organiseringen. Denne organiseringen gjeldende for sørlige Wales i den post-romerske tiden hvor de kongelige fellesforholdene mellom kongedømmene Glywysing, Gwent, og Ergyng var så sammenfiltret at det ikke er mulig å konstruere en uavhengig historie for noen av dem. Når det var krig var det mellom enkeltindivider med høy status og deres respektive klienter, tilsvarende som rosekrigene var mellom de konkurrerende Huset Lancaster og Huset York i England på 1400-tallet.
For keltiske folk holdt denne organisering seg fortsatt flere hundre år senere, noe som er vist i irske Brehon-lovene, walisisk Hywel dda-lovene, og De skotske lovene til bretene og skottene. Den germanske angelsaksiske loven hadde en kulturell ulik opprinnelse, men med mange likheter med keltisk lov. Som keltisk lov var den basert på kulturell tradisjon uten noen form for merkbar gjeld til romersk okkupasjon av Britannia.
Det viktigste kongelige hoff (walisisk llys) ville bli drevet som en «hovedstad», men det var ikke et byråkratisk og administrativt senter som i et moderne samfunn, heller ikke en bosetning eller civitas underlagt romersk styre. Som hersker og beskytter av sitt kongedømme kunne kongen ha flere hoff innenfor sitt område og reiste mellom dem for å utøve sin autoritet og adressere behovene til sine undersåtter. Denne gamle metoden for å utøve lov og dom overlevde over hele England som en del av den kongelige prosedyre fram til reformene til Henrik II av England (styrte i årene 1154–1189) som moderniserte administreringen av loven.
Kjente kongedømmer og regioner
Kongedømmer i Det gamle nord som er nevnt som kongedømmer i litterære og historiske kilder er: Flere regioner er nevnt i kildene, og er antatt å være kjente regioner innenfor en av følgende kongedømmer: Kongedømmer som ikke var en del av Det gamle nord, men som er en del av dens historie er:
Min stetson og gitar
Min stetson og gitar er et musikkalbum med Bjøro Håland, utgitt i 1984.
Austre Moland
Austre Moland er en tidligere kommune i Aust-Agder fylke og har en komplisert historie med oppdeling, kommunesammenslåing og navneendring. Østre Moland var før oppsplittingen i 1878 en kommune av betydelig størrelse og med en befolkning på 11,401. I 1919, da kommunen, som stadig het Østre Moland, var redusert til jordbruksområdene omkring Molandsvannet og Longumvannet, var folketallet redusert til kun 1,289 innbyggere. Denne lille kommunen var det som omkring førti år seinere, 14 år før den ble en del av nye Moland kommune, tok navnet Austre Moland.
Østre Moland - en storkommune
Kommunen ble opprettet som Østre Moland formannskapsdistrikt i 1837, og besto da av et geografisk område som i dag utgjør mesteparten av de sentrale og østlige deler av Arendal kommune (unntatt Flosta). Kommunen strakte seg fra Ormetjern til Haslestad, og fra Merdø til Bjornes. Den mest folkerike del kommunen var forstadsområdene i Barbu, den del av kommunen som omsluttet byen Arendal. Formannskapsdistriktet Østre Moland hadde i 1878 11,401 innbyggere, og det administrative sentrum var strandstedet Barbu. Kommunens kirker lå langt fra strandstedet, på Tromøy og i Brekka ved Molandsvannet.
Kommunedeling 1878 og 1919
Fra 1. mai 1878 fikk Tromøy og Barbu status som selvstendige kommuner, mens resten beholdt navnet Østre Moland. Etter splittelsen hadde kommunen Østre Moland bare 2,524 innbyggere.
1. juli 1919 var det en ny deling. Industristedet Eydehavn var da etablert, og Stokken sogn ble skilt ut som egen kommune.
Kommunen og bygda rundt Molandsvannet
Den resterende del av Østre Moland kommune hadde nå bare 1.289 innbyggere, litt mer enn 1/10-del av hva kommunen med samme navn hadde før oppdelingen i 1878. Kommunen var redusert til jordbruksområdene omkring Molandsvannet og Longumvannet. Men noe av kommunens arealer lå svært nær byen Arendal.
Fornorskingspolitikken førte til at kommunen og kirkesognet i 1948 skiftet navn fra Østre Moland til Austre Moland. Det er problematisk at dette navnet brukes om den historiske kommunen som omfattet Barbu, Tromøy og Stokken.
Kommunesammenslåing
1. januar 1962 ble Austre Moland, Flosta, Stokken og Strengereid krets i Tvedestrand slått sammen til en ny storkommune som fikk navnet Moland kommune. Samtidig ble det foretatt en justering av grensen mot Tvedestrand.
1. januar 1964 ble området Holtegården (5 innbyggere) i Moland (tidligere Austre Moland) overført til Tvedestrand kommune.
I 1992 ble de fem kommunene Moland, Tromøy, Hisøy, Øyestad og Arendal slått sammen. Navnet på den nye kommunen ble Arendal.
Sagene
Sagene er navnet på ei grend i bygda Austre Moland. Sagene har rundt 35 innbyggere om vinteren, og 50-70 om sommeren. Sagene skole ble lagt ned i 1951. Sagene har hatt mange virksomheter opp gjennom tidene. Men enda er et firma eksisterende, Sagene Slipeverksted.
Ottersland
Ottersland er ei grend som tidligere besto av syv større gårder. Nesten alle gårdene er lagt ned. Kun to er i drift per 2021.
Stockholmsdamernas älskling
Stockholmsdamernas älskling er en svensk film fra 1911 i regi av Anna Hofman-Uddgren.
Om filmen
Filmen hadde premiere 13. oktober 1911 på Orientaliska Teatern i Stockholm. Filmen ble spilt inn på forskjellige plasser i Stockholm, blant annet Djurgårdsbrunns värdshus, Norra Lagnö av Otto Bökman. På båtreisen med Saga til Lagnö skimter man Waldemarsudde, Blockhusudden og Fjäderholmarna.
Obed
Obed (hebraisk: – ʿÔḇēḏ; gresk:  – Iōbḗd) er i Det gamle testamentet sønnen til Boas og Rut (Rut 4,21–22). Han ble far til Isai og Davids farfar. I Det nye testamentet er han en av Jesu forfedre og nevnes i stamtavlen som finnes i evangeliene.
Navnet Obed er beslektet med det arabiske Abd, med betydningen «tjener», «slave».
Fotnote
<references group='lower-alpha'/>
Duvaliomimus
Duvaliomimus er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) skyggeløpere (Trechinae) i familiegruppen løpebiller.
Utseende
Små til middelsstore (ca. 5 millimeter), spinkle, mørke løpebiller med lange antenner. Hodet er bredt og rundet, de har fasettøyne, men disse er nokså små. Pannen har dype lengdefurer. Pronotum er hjerteformet med markerte bakhjørner. Dekkvingene er rundede med fine punktstriper.
Levevis
Artene lever i huler, der de trolig ernærer seg av andre smådyr.
Utbredelse
Slekten er utbredt i hulesystemer på New Zealand.
Systematisk inndeling
Systematikken følger Carabidae of the World.
Hunt (Ohio)
Hunt er et kommunefritt område (unincorporated community) i Knox County, i delstaten Ohio i USA.
Historie
Et tidligere variant av navnet var Hunt's Station. Hunt's Station ble anlagt i 1851 da jernbanen ble utvidet til dette punktet. Et postkontor kalt Hunts Station ble opprettet i 1866. Navnet på postkontoret ble endret til Hunt i 1882, og det stengte i 1912.
Tyrrhenogammarus
Tyrrhenogammarus er en type krepsdyr som på norsk er kjent som en type av «amfipoder» eller marflo. De er en slekt av småøyde havdyr som ser ut som små gjennomsiktige reker. Gruppen er usikker, og inneholder minst 1 anerkjent art.
De er hovedsakelig nordlige, men ingen arter av denne gruppen er funnet i Norden.
Holt (Tvedestrand)
Holt er ei bygd og et område i Tvedestrand kommune i Agder. Holt var fram til 1960 selvstendig kommune. Navnet brukes fortsatt som betegnelse på dette området, eller på det mindre området som utgjør i Holt skolekrets. Holt kirke ligger sentralt i Holt sammen med Tvedestrand og Åmli videregående skole, avdeling Holt (tidligere ) og Holt skole.
Tidligere lå Christiansands Stiftsseminarium, også kalt «Holt seminar», på Holt. Der var det fra det ble stiftet i 1839 til den ble flyttet til Kristiansand i 1877. Skolen ble senere innlemmet i Universitetet i Agder.
Tradisjonelt har gårdsdrift og skogbruk vært viktige næringsveier, og fortsatt er en stor del av befolkningen sysselsatt i primærnæringer. Fra 1738 til 1959 var Næs Jernverk viktig. Det nedlagte jernverket ble opphav til museum og golfbane som i dag fungerer som viktige turistattraksjoner.
Holt ble opprettet som eget formannskapsdistrikt i 1837. En folketelling i 1835 viste at kommunen hadde en befolkning på 3 116 personer. I 1881 ble en del av Holt med 52 innbyggere overført til Dypvåg kommune, og i 1919 ble en del av Holt med 14 innbyggere overført til Austre Moland. 1. januar 1960 ble Holt, Dypvåg og Tvedestrand slått sammen til én kommune med navnet Tvedestrand. Forut for denne sammenslåingen hadde Holt kommune en befolkning på 3759 mennesker.
Stonewall-opprøret
Stonewall-opprøret, også kjent som Stonewall-opptøyene eller ganske enkelt Stonewall, var en serie spontane protester fra medlemmer av homomiljøet  i Greenwich Village-området på Lower Manhattan i New York City. Reaksjonene kom som svar på et politiangrep mot baren Stonewall Inn, som startet tidlig på morgenen 28. juni 1969. Beskyttere av Stonewall Inn, andre lesbiske og homofile barer i Village og vanlige folk fra nabolaget slo tilbake, da politiet ble voldelig. Opptøyene er ansett som et vannskille, og begivenheten endret den homofile frigjøringsbevegelsen og kampen for LHBT-rettigheter i USA. Årlige Pride-parader feires til minne om disse demonstrasjonene.
Stonewall Inn var på den tiden en mafiadrevet gay bar som ble kjent for en blandet kundekrets. Flere gay-barer slapp utelukkende inn homofile cis-menn, mens Stonewall slapp også inn dragqueens, transpersoner, lesbiske, mannlige prostituerte og hjemløs ungdom. Politirazziaer på homo-barer var vanlig i 1960-årene, men ofte ble mafiaen tipset om dem på forhånd.
Laurids Engelstoft
Laurids Engelstoft (født 2. desember 1774 i Gislum prestegård, død 14. mars 1851) var en dansk historiker som også deltok i administrasjonen av det danske universitets- og skolevesenet.
Stonewall-opprøret
Kort tid etter razziaen på Stonewall Inn 28. juni 1969 mistet politiet kontroll over situasjonen. Kundene på Stonewall Inn begynte å kaste brannbomber og brostein i et gateslag som pågikk i to dager. I løpet av få uker hadde mange av kundene mobilisert seg i organisasjoner og aktivistgrupper. Disse gruppene skulle sørge for at skeive kunne være åpne om sin egen legning uten frykt for å bli arrestert. Tre aviser ble også grunnlagt kort tid etter opprøret for å fremme homofiles rettigheter. 28. juni 1970 ble de første Pride-paradene holdt i New York, Los Angeles, San Francisco og Chicago for å markere den første årsdagen for opprøret. Pride-festivalen har senere blitt en internasjonal markering.
Laurids Engelstoft
Liv
Han var sønn av presten Christian Engelstoft, som underviste ham til han var 15 år. I 1796 fikk han teologisk embetseksamen ved Københavns Universitet. Men i stedet for å bli prest fortsatte han studiene og fikk den filosofiske doktorgraden i 1797. Sammen med Thorlacius fikk han et stipend til en studiereise i utlandet. Han bodde ett og et halvt år i Frankrike.
I 1802 ble han utnevnt til adjunkt i historie og geografi ved Københavns Universitet, og året etter til ekstraordinær professor. I 1805 ble han sekretær for «Direktionen for Universitetet og de lærde Skoler», hvor han kom til å utføre et omfattende arbeid helt til 1848, fra 1812 som assessor. Han bidro til reformene i Danmarks universitets- og skolevesen i disse årene.
I 1811 ble han valgt til sekretær i kommisjonen som skulle gjennomføre den vedtatte opprettelsen av et nytt universitet i Christiania. Senere fulgte han det norske universitetets utvikling med interesse fra Danmark. Han arbeidet også for gjenopprettelsen av Sorø Akademi.
Liste over flaggbærere for Slovakia under OL
Liste over flaggbærere for Slovakia under OL inneholder samtlige idrettsutøvere som har båret Slovakias flagg under åpningsseremoniene til sommer- og/eller vinter-OL.
Ida Haukland
Ida Haukland (født 4. juni 1981) er en norsk vokalist og er bassist bosatt i Trondheim. Hun er opprinnelig fra Harstad.
Haukland har en bachelor i musikkteknologi og master i rettsvitenskap, og er vokalist i progressiv metal-bandet Triosphere. Hun bruker en Washburn MB5 Mercury-series 5-strengers bass. Som sekstenåring startet hun sitt første band som gitarist, og i 2004 startet hun Triosphere sammen med Marius Silver Bergesen og Ørjan Aare Jørgensen. Hun hadde da spilt i flere band sammen med Jørgensen tidligere.
Zhao (Shijiazhuang)
Zhao (kinesisk: 赵县; pinyin: Zhào Xiàn) er et fylke i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina. Det ligger under byprefekturet Shijiazhuang.
Kulturminner
Fylket har en rekke historiske kulturminner, som Zhaozhoubroen, den eldste bro i Kina fremdeles i bruk.
Administrative enheter
Storkommuner:
Kommuner:
Samferdsel
Kinas riksvei 308 løper gjennom området. Den begynner i Qingdao i Shandong og fører via Jinan til Shijiazhuang i Hebei.
David Wendelbo Lysne
David Wendelbo Lysne (født 23. november 1924, Lærdal, Sogn og Fjordane, død 23. september 2021, Bergen, Vestland) var rektor ved Bergen katedralskole (1974–1991). Han var sønn av Dominikus Lysne (1893-1966) og Kari Wendelbo Rå (1895-1976), giftet seg i 1960 med Anna Kalve Lysne (f. 18. april 1923). Han er bror til Professor i pedagogikk Anders Lysne (f. 21. mai 1926) og Dr. ing. og professor Dagfinn Lysne (1934-2000).
Lysne tok cand.real. eksamen i kjemi 1951. Samme år ble han ansatt som vikar ved Katedralskolen. I årene som fulgte (1952–65) arbeidet han som lektor ved Hordaland fylkeskommunale gymnas, avbrutt av to år ved Eidsvoll landsgymnas. Han var så inspektør ved Bergen Tekniske Fagskole (1965–74), før han avsluttet sin yrkesaktive karriere ved Bergen katedralskole. Lysne ble tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull for sitt arbeid som rektor ved Katedralskolen.
Hurtigløp på skøyter under Vinter-OL for ungdom 2016 – 1500 meter gutter
1500 meter gutter var en av øvelsene i hurtigløp på skøyter under Vinter-OL for ungdom 2016 og ble avholdt i Hamar Olympiahall «Vikingskipet» i Hamar mandag den 15. februar 2016.
Det var 27 løpere til start som representerte tilsammen 15 nasjoner og disse igjen kom fra de tre verdensdelene Europa, Asia og Amerika. Denne øvelsen ble arrangert for andre gang, siden den var med i de aller første vinterlekene for ungdom i Innsbruck, Østerrike i 2012. Norge stilte med Allan Dahl Johansson som representerer klubben Aktiv Skøyteklubb og som representerer klubben Asker Skøyteklubb. Denne gangen ble det på nytt en asiatisk seier som sist gang da kinesiske Yang Fan ble mester, men denne gangen var det sørkoreanske Kim Min-seok som vant øvelsen foran japanske Daichi Horikawa på 2.-plass, nederlandske Daan Baks på 3.-plass og norske Allan Dahl Johansson på en 4.-plass.
Rekorder
Før konkurransen var den gjeldende ungdoms-olympiske rekorden som følger:
Resultater
Kasakhstans Artur Galijev var påmeldt, men var ikke med på endelig trekningsliste for 1 500 meter løpet.
Næringsliv
Næringsliv er betegnelsen på summen av bedrifter og næringsdrivende som produserer varer og tjenester i et land. Næringslivet brukes språklig både om summen av bedriftene i et land, og om summen av (ledende) ansatte i de produserende bedriftene. Begreper som «næringslivets krav» og «næringslivets interesser» vil normalt beskrive interessene til eierne i bedriftene og de selvstendig næringsdrivende, i motsetning til de ikke-eiende lønnstakerne i de samme bedriftene. Offentlige virksomheter som sykehus, skoler, osv., regnes heller ikke til næringslivet, med unntak av statseide bedrifter som ellers opererer i et marked.
Felles for de fleste virksomheter er at de orienterer seg mot produkter eller tjenester som er attraktive for kunder og potensielle kunder og ofte konkurrerer intensivt for å øke eller opprettholde markedsandeler. Virksomheten krever økonomiske ressurser, organisering, kompetanse, kvalifikasjoner og tidshorisont sett i forhold til målene for virksomheten. Formelle, juridiske krav til måten næringsvirksomheten drives på fremgår av lover, forskrifter og bestemmelser om firma, selskapsform, regnskap og arbeidsmiljø.
Næringsvirksomheten i verden er i en hurtig utvikling som fører til store forandringer. Teknikk som maskiner og databehandling gir radikalt nye praktiske betingelser på nesten alle områder, ikke minst i næringslivet. Verden er i en teknologisk revolusjon som hurtig endrer faktorer som infrastruktur og selskapsrelasjoner.
I det postindustrielle samfunnet har tertiærnæringenes andel av BNP økt i en lang rekke land. I avanserte og urbane stater som Singapore og Hongkong kan tjenestenæringene utgjøre mer enn 90 prosent av sysselsettingen. I tradisjonelle landbrukssamfunn som landene i Sahel-beltet, kan primærnæringene ofte utgjøre mer enn 90 prosent av sysselsettingen. Den industrielle revolusjon på 1800-tallet innebar en sterk transformasjon av økonomien, ved at kapital og arbeidstakere forlot landbruket og fant nytt utløp i industrien. Med den såkalte andre industrielle revolusjonen på 1900-tallet ble tjenesteyting ledende, anført særlig av finansnæringen, transport og reiseliv, og senere IKT-næringen. I etterkrigstiden har tjenesteytende næringer inntatt en ledende stilling i avanserte økonomier.
Klassifisering av næringsliv
Det er vanlig å klassifisere næringslivet i tre deler:
I normal dagligtale vil ikke offentlig tjenesteyting regnes som «næringsliv». Begrepene brukes likevel også på andre måter, eksempel brukes begrepet maritim næring om skipsfarts- og verftsnæringene med tilhørende tjenester, mens den maritime næringen i statistisk sammenheng inngår i transportnæringen.
Hierarkiet av næringer og bransjer kan framstilles slik, med hovedbasis i EU-standarden NACE (Nomenclature générale des Activités economiques dans les Communautés Européenes), men med betegnelsen «bransje» som erstatning for NACE-betegnelsen «næringsgruppe», og tilpasset bruken i norske næringsorganisasjoner:
Kvartærnæringer
Begrepet kvartærnæringer tas i økende grad i bruk som en samlende klassifikasjon for næringer som formidler kunnskap og informasjon. Begrepet har ennå ikke blitt en del av den offisielle næringsgrupperingen som brukes av SSB. Disse næringene regnes der fremdeles som en del av tertiærnæringene. Kvartærnæringer omfatter vekstområder som inkluderer IT, forskning og informasjonsformidling (f.eks. bibliotek, media).
Norge
Næringslivets hovedorganisasjon (NHO) er den største organisasjonen for bedrifter i Norge, mens de ansatte i næringslivet i stor grad er organisert i ulike forbund i Landsorganisasjonen («LO Privat»). Innenfor tjenesteyting har NHO sterk konkurranse av hovedorganisasjonen Virke. Men alt næringsliv er ikke organisert - en god del små og mellomstore bedrifter er ikke organisert i noen næringsorganisasjon, og mange næringer og bransjer har begrenset organisering av arbeidstakerne. Selvstendig næringsdrivende enkeltpersonforetak, gårdsbruk og mindre fiskefartøyer utgjør et grensetilfelle hvor det
Næringslivet kan inndeles i ulike næringer, som igjen består av ulike bransjer. Disse begrepene er ikke presise. Statistisk sentralbyrå operer med den historisk vanlige tredelingen mellom primærnæringer (landbruk og fiske), sekundærnæringer (industri og håndverk), og tertiærnæringer (tjenesteyting). Det har vært foreslått å innføre en fjerde hovedgruppe av kvartærnæringer om næringer som formidler kunnskap og informasjon, men dette er ikke allment anerkjent. Hierarkiet av likeartede bedriftsgrupperinger i næringslivet er altså slik: Næringsliv - næring - bransje.
Mary Seymour
Mary Seymour (født 30. august 1548 i Gloucestershire, død en gang etter 1550 ?) var det eneste barn etter Thomas Seymour, 1. baron Seymour av Sudeley, og Katarina Parr, enke etter Henrik VIII av England. Komplikasjoner etter fødselen, trolig barselfeber, førte den 5. september 1548 til morens død. Marys far ble henrettet mindre enn et år senere for forræderi mot kong Edvard VI av England, så i 1549 vedtok den engelske parlamentet en lov (An Act for disinheriting of Mary Seymour, daughter and heir of the late Lord Sudley, Admiral of England and the late Queen ) som fjernet Marys rett til sin farsarv, og overførte den til kronen, noe som siden ble omgjort.
Mary var Katarina Parrs eneste barn og oppkalt etter Katarinas eldste stedatter, den senere dronning Maria. I et brev til sin kone formante Thomas Seymour henne om viktigheten av frisk luft og mosjon så fødselen skulle gå lett: «Jeg ønsker at Deres høyhet holder lillegutten så slank med Deres gode kosthold og spaserturer at han blir liten nok til å krype ut av et musehull.» I starten av svangerskapet hadde hun ofte vært syk, men siden hadde fosteret sparket så kraftig at begge foreldre var overbevist om at det ville bli en sønn. Fødselen gikk bra, men siden støtte det til smerter og kanskje febervillelse som fikk Katarina til å anklage sin mann offentlig for å ønske og kanskje fremkalle hennes død. Ektefellen prøvde å roe henne, men kunne ikke stanse ryktene om at han hadde forgiftet henne for å kunne gifte seg med prinsesse Elizabeth. I sitt testamente 5. september satte hun ham likevel som enearving. Katarina omtalte ikke sin nyfødte datter. Hun ser heller ikke ut til noen gang å ha bedt om å få se barnet hun hadde satt til verden.
Marys far hadde overlatt datteren til sin familie, men måtte finne andre løsninger etter at hans bror Edward hadde satt navnet sitt under hans dødsdom, og ingen i familiene Seymour og Parr viste noen interesse for barnet. Tvert om gjorde de sitt beste for å legge avstand mellom seg selv og ham. I stedet utnevnte han sin kones nære venninne Catherine Willoughby, 12. baronesse de Eresby og hertuginne av Suffolk som barnets formynder. Det tyder på at det var viktig for ham at datteren ble oppdradd i den radikale formen for protestantisme som Catherine Willoughby da bekjente seg til. Dessverre bidro den ikke til å gjøre henne mildere stemt mot sitt fosterbarn.
Hertuginnen bodde på Grimsthorpe-slottet i Lincolnshire, og dit flyttet ettåringen. Enkehertuginnen ergret seg over kostnadene og ba William Cecil om midler til pikens underhold. Hertuginne Willoughby omtaler piken som «dronningens barn» og virker helt uinteressert i hennes velferd. Godtgjørelse ble innvilget høsten 1549, og i januar 1550 vedtok parlamentet å innvilge piken hennes farsarv.
Katarina Parrs juveler, klær og personlige papirer ble 20. april 1549 sendt til Tower of London. Datteren nevnes siste gang i historiske kilder i 1550. Catherine Willoughby mistet i 1551 begge sine sønner i svettesyken som også kan ha smittet og tatt livet av Mary Seymour. Det antas at hun døde som toåring på Grimsthorpe-slottet. Hadde hun vokst opp, ville enten dronning Maria eller dronning Elizabeth sørget for henne, for begge hadde vært glade i sin stemor Katarina Parr; og spesielt dronning Maria var gavmild mot sine venner.
Den amerikanske forskeren Janet Mueller identifiserte en epitaf i diktsamlingen Ludicra sive Epigrammata juvenilia fra 1573, skrevet av Katarina Parrs kapellan John Parkhurst, sannsynligvis tilegnet Mary Seymour: «Jeg, som min dronningemor betalte med sitt liv for å føde med veenes smerte, sover under dette marmor.»
Den viktorianske forfatteren Agnes Strickland som nedstammet fra Katarina Parrs familie, viste i sin bok Lives of the Queens of England: From the Norman Conquest fra 1847 til familietradisjonen om at Mary Seymour vokste opp, giftet seg med Edward Bushel og fikk datteren Mary Bushel som igjen giftet seg med en Silas Johnson og fikk en datter, Mary Johnson, gift med presten Francis Drayton i Kent. Det foreligger ingen samtidige dokumenter som støtter dette.
Kannusjärvi
Kannusjärvi er en bygd i Övertorneå kommune i Norrbottens län, Sverige. Nabotettsteder er Soukolojärvi og Siekasjärvi.
Hirnyk
Hirnyk (ukrainsk: Гірник, russisk: Горняк, Gornjak) er en by i Donetsk oblast (provins) i Ukraina. Byen har omkring 12 000 innbyggere (2011).
Gjeterguttens sang
«Gjeterguttens sang» er en vise fra et skillingstrykk. Visedikteren Alf Prøysen fikk den inn til sin visespalte i «Magasinet for Alle» årgang 1955–1956. Der skriver han at visen er ukjent for ham, og at han aldri tidligere har sett den på trykk.
Pueblo Cayetano
Pueblo Cayetano eller Cayetano er tettsted i Salto-departementet i det nordvestlige Uruguay.
Gjeterguttens sang
Teksten
1. Jeg vet et lite hus så langt, langt bort i skogen, men veggen er så lav og grå og rutene så bitte små og ingen jord for plogen. Og haven er så arm og trenger intet gjerde, der står kun gamle nypetjerr som aldri har det minste bær, imellom steiner svære.
Pueblo Cayetano
Befolkning
Tettstedet hadde 39 innbyggere i 2011.
Gjeterguttens sang
Teksten
2. 'Men til det lille hus går kveldens tanker gjerne, når jeg har bundet på sin bås Gullkrone, Brand og Fagergår og Litago og Stjerne. Og jeg har gått til sengs her i den mørke kroken, da løfter mine tanker seg og bærer meg den lange vei til huset bortom skogen.
Pueblo Cayetano
Befolkning
Kilde:
Transport
Ruta 31 Coronel Gorgonio Aguiar forbinder Cayetano med Laureles og Tacuarembó.
Gjeterguttens sang
Teksten
3. For i det lille hus der er jeg født og hjemme, nu sover søskenflokken stor, nu hviler far, nu synger mor, for veslegutten slemme. De er så langt fra meg, jeg ene her i sengen men jeg vil svelge tåren ned for en gang kommer høst og sne og jager ku fra engen.
4. Og da jeg ikke mere skal sove her i kroken, nei da er all min lengting slutt for da skal liten gjetergutt til hjemmet sitt bak skogen.
Temecla
Utseende
Middelsstore stjertvinger med to ganske korte stjerter på bakvingen. Oversiden hos hannene er blågrønn-metallisk med smalt svarte ytterkanter, undersiden er ganske mørk brunlig med mørke tverrstriper.
Utbredelse
Disse artene lever i Sør- og Mellom-Amerika, fra Guatemala til Bolivia.
Duvaliopsis
Utseende
Små (ca. 3 millimeter), spinkle, blinde, lys brunrøde løpebiller med lange antenner. Hodet er bredt og rundet, fasettøyne mangler. Pannen har dype lengdefurer. Pronotum er avrundet trapesformet med markerte bakhjørner. Dekkvingene er nesten jevnbrede.
Levevis
Artene lever i huler, der de trolig ernærer seg av andre smådyr.
Systematisk inndeling
Systematikken følger Carabidae of the World.
Eirik Gjedrem
Eirik Gjedrem (født 27. september 1959 i Ås) er en norsk keramiker. Han mottok Kunsthåndverkprisen under Norske Kunsthåndverkeres årsutstilling i 1997.
Utdannelse
Gjedrem har studert ved keramikklinjen ved Agder Folkehøgskole (1983–1984) og Statens høgskole for kunsthåndverk og design, institutt for keramikk, Bergen (1984–1989).
Samarbeid med Ann Beate Tempelhaug
Gjedrem og Tempelhaug har også utført utsmykninger i fellesskap som Strømning (2006) til Søgne omsorgssenters terapirom med varmtvannsbasseng. Årosstranda var tema. Keramiske objekter og ovale former i glass refererer til både vann og havets dyreliv.
Ukrajinsk
Ukrajinsk (ukrainsk Українськ) er en by i Donetsk oblast (provins) i Ukraina. Byen har omkring 12 000 innbyggere (2011).
Rötspitze
Rötspitze er en fjelltopp som ligger 3 496 moh vest i de såkalte Venediger-fjellene i Hohe Tauern i Alpene, på grensen mellom Nord- og Syd-Tirol (og dermed siden 1919 på statsgrensen mellom Italia og Østerrike).
Fjellet rager over alle andre toppene i nærheten. Dreiherrnspitze 5,4 kilometer i nordøst er like høy. Ved siden av toppen, som er det høyeste punktet på fjellryggen Umbalkamm, reiser den 3 350 moh. høye nordøsttoppen seg. Fra toppen går lange egger både mot nord, sør og vest.
Den 22. august 1854 klatret oberstløytnant J. Breymann og hjelperne hans til topps, da de holdt på å kartlegge landskapet for militære formål. Men de var ikke første. Lokale folk hadde allerede vært på toppen, som en del av forberedelsen til den militære oppmålingen
Dokutsjajevsk
Dokutsjajevsk (ukrainsk Докучаєвськ) er en by i Donetsk oblast (provins) i Ukraina. Byen har omkring 25 000 innbyggere (2011).
Byen har flere karsthuler og en zoologisk hage.
Historie
Stedet ble grunnlagt i 1912 som arbeiderbosetning ved de stedlige kalkstein- og dolomitt-steinbruddene, under navnet Olenivski Karjery (ukrainsk Оленівські Кар'єри).
I 1954 fikk det bystatus, og ble gitt nytt navn etter den russiske geologen, mineralogen og geografen Vassilij Vassiljevitsj Dokutsjajev.
Demografi
Kilder: 1939 1959 ; 1970 ; 1979 ; 1989–2013
Følgende baserer seg på folketellingen i Ukraina i 2001:
Hedevig Betzy Annette Sigismunda Anker
Hun ble født på Eidsvoll som datter av generalmajor på Storhamar Erik Theodor Christian Bernhardus Anker (1785–1858) og Betzy Sneedorff (1790–1875). 25. oktober 1839 giftet hun seg med sin firmenning grev Peder Anker Wedel Jarlsberg. Paret slo seg ned på Jarlsberg hvor de holdt dørene åpne for høy og lav. Da grevinnen var kunstinteressert kom her både kunstnere og vitenskapsmenn på besøk. I 1850 giftet hennes 11 år yngre søster Betzy (1830–1912) seg med Hans Gude, hvorfor familien også fikk en forbindelse til kunstmiljøet i Tyskland.
Grevinnen døde i 1879 og ble bisatt i Guldkronen på Jarlsberg.
Liste over flaggbærere for Slovenia under OL
Liste over flaggbærere for Slovenia under OL inneholder samtlige idrettsutøvere som har båret Slovenias flagg under åpningsseremoniene til sommer- og/eller vinter-OL.
Charlie og sjokoladefabrikken
Charlie og sjokoladefabrikken (originaltittel: Charlie and the Chocolate Factory) er en barnebok av Roald Dahl, utgitt på engelsk i 1964. Den ble utgitt på norsk første gang i 1972, i Oddmund Ljones oversettelse.
Hovedpersonen, den fattige gutten Charlie Bucket, vinner en billett for å besøke sjokolade-fabrikken til den eksentriske Willy Wonka.
Romanen er filmatisert to ganger: Charlie og sjokoladefabrikken (1971) med Gene Wilder som Willy Wonka og Charlie og sjokoladefabrikken (2005) med Johnny Depp som Willy Wonka. Historien er også overført til andre media: videospill, radiohørespill, teaterstykke og musikal. Elever fra Statens teaterhøgskole satte opp stykket i Frognerparken i 2000, med Trond Fausa Aurvåg som Willy Wonka.
Bjåstad kraftverk
Bjåstad kraftverk er et vannkraftverk på østsiden av Fjærlandsfjorden i Sogndal kommune i Vestland.