cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Anekstad
Nettopp størrelsen på garden ble grunnlaget for en langvarig strid som til slutt havna i Høyesterett. Offiseren og politikeren Alf Mjøen fra Gjøvik hadde i 1901 kjøpt Anekstad, men alt år etter solgte han den til hanskefabrikant Wilhelm Hallén fra Kristiania. Mens det under salget ble hevda at Anekstad var på ca. 1200-1300 mål, kom det under oppmåling fram at eiendommen bare var vel halvparten så stor. Etter å ha tapt i både under- og overretten vant Mjøen saken, blant annet fordi Hallén ikke skulle leve av garden, men bruke den til feriested.
Ifølge Rygh kan gardsnavnet opprinnelig ha lydt Arngeirsstaðir, av mannsnavnet Arngeirr, som var vanlig på Island alt i landnåmstida, men som det er usikre belegg for i Norge.
Eksterne lenker
Norske Gaardnavne
Bort-les-Orgues-demningen
Bort-les-Orgues-demningen er en demning med vannkraftverk i Frankrike. Den er anlagt nesten øverst i elva Dordogne. Byggingen av kraftverket og demningen startet i 1942 og var ferdig i 1953. Installert vannkrafteffekt er 216 – 240 MW, fordelt på 4 turbiner. Årsproduksjonen av elektrisk kraft er om lag 310 GWh, grunnet den relativt beskjedne fallhøyden.
Demningen er en 183 meter høy og 390 meter lang gravitasjons-buedam i betong som skaper et meget stort reservoar – Bort-les-Orgues-reservoaret, hvor La Rhue vannkraftverk er tilknyttet en demning over reservoaret – Rhue-demningen i den lille sideelva Tialle. Reservoaret har et areal på 10,7 km² (1.070 hektar) og et volum på inntil 477 millioner m³.
Anlegget ligger helt nord i departementet Cantal på grensen til Correze departement. Området er en del av Auvergne-Rhône-Alpes-regionen.
«Orgues» er navnet på en iøynefallende fjellformasjon på dette stedet.
Louisa Frederica Augusta von Alten
Grevinne Louisa Frederica Augusta von Alten (født 15. juni 1832 i Hannover, død 15. juli 1911) var datter av grev Karl Franz Viktor von Alten, en hannoversk adelsmann.
22. juli 1852 ble hun gift i Hannover med vicomte Mandeville, eldste sønn av George Montagu, 6. hertug av Manchester. Han etterfulgte sin far som 7. hertug av Manchester den 8. august 1855 og Louisa ble hertuginne av Manchester. Hun var regnet som en av sin tids største skjønnheter, og ble utnevnt til Mistress of the Robes for dronningen den 26. februar 1858 og beholdt denne stillingen inntil Lord Derbys konservative regjering falt 11. juni 1859. Hertugen av Manchester døde i Napoli den 22. mars 1890, og den 16. august 1892 giftet den 60 år gamle hertuginnen seg med Spencer Cavendish, 8. hertug av Devonshire, som hadde hatt et forhold til henne i mange år. Hun ble dermed hertuginne av Devonshire, og blir noen ganger kalt «dobbelt-hertuginnen».
Etter å ha blitt enke for annen gang den 24. mars 1908 døde hun ved Esher Park i Surrey i 1911.
Tsjistopol
Tsjistopol (russisk: Чи́стополь, tatarisk (latinsk): Çistay, tsjuvasjisk: Чистай) er en by i Republikken Tatarstan i Russland. Den ligger ved elva Kama, rundt 100 km sørøst for Kazan. Innbyggertall: 63 029 (folketelling 2002).
Den fikk byrettigheter i 1781.
Tsjistopol lufthavn ligger 7 km sør for byen.
Anne Baxter
Anne Baxter, (født 7. mai 1923 i Michigan City i Indiana, død 12. desember 1985 i New York City i New York) var en amerikansk skuespiller, blant annet kjent fra rollen som Eve Harrington i spillefilmen Alt om Eva (1950).
For sin rolle som «Sophie MacDonald» i filmen Knivseggen (The Razor's Edge) vant Baxter en Oscar for beste kvinnelige birolle. Hun har en stjerne på Hollywood Walk of Fame.
Praktmålere
Praktmålere (Uraniidae) er en familie av sommerfugler som ligner på dagsommerfugler eller de egentlige målerne. De blir vanligvis plassert i gruppen Geometroidea men noen taksonomer plasserer dem nær dagsommerfuglene. Det er kjent omtrent 700 arter fra tropiske områder. Underfamilien Uraniinae omfatter store og fargerike, dagflygende arter som ligner sterkt på dagsommerfugler, de andre underfamiliene er mindre og ligner mer på målere. Et særtrekk ved familien er at høreorganene (tympanalorganer) i bakkroppen er ulike hos de to kjønnene. Hos hannene sitter de bakerst på sidene på andre bakkroppsledds ryggplate (tergitt), men hos hunnene på den tilsvarende bukplaten (sternitt).
Utseende
Middelsstore til meget store (vingespenn 15 – 160 mm) sommerfugler, slanke med store vinger, kroppen ganske liten. Hodet er forholdsvis stort, sugesnabelen velutviklet, antennene trådformede, av og til noe fortykkede, forholdsvis korte. Underfamilien Uraniinae har mørk grunnfarge med flekker og bånd i sterke farger, ofte med iridiserende blått og/eller grønt. De er blant de mest spektakulære av alle sommerfugler. De andre underfamiliene er mindre, hvite eller brunlige, og minner om målere (Geometridae). Forvingene er trekantede og nokså brede. Underfamilien Epipleminae kan rulle dem delvis opp når de hviler, det samme gjør de med bakvingene, slik at det blir en stor sprik mellom forvingene og bakvingene, noe som skiller dem fra ellers svært like målere. Bakvingene er gjerne noe avlange og smale, hos underfamilien Uraniinae er bakkanten gjerne trukket ut til én eller flere "stjerter". Larvene er sylindriske og nakne, noen er grønne, men andre er mer fargerike.
Levevis
Artene i Uraniinae lever gjerne på giftige planter, blant andre i vortemelkfamilien (Euphorbiaceae). De tar trolig opp giftstoffer fra plantene og de sterke fargene hos både larver og voksne signaliserer at de er giftige. Noen arter ligner også sterkt på giftige arter i familien svalestjerter (Papilionidae). Uraniinae har store bestandssvingninger og er kjent for at de kan foreta store massevandringer når bestandene er høye. De fargerike artene i Uraniinae flyr om dagen, de andre underfamiliene om natten. Artene i de andre underfamiliene lever blant annet på planter i oljetrefamilien (Oleaceae) og svalerotfamilien (Asclepiadaceae), som gjerne også inneholder giftstoffer.
Utbredelse
De fleste artene lever i tropene, men den største underfamilien, Epipleminae (noen ganger regnet som en egen familie), er videre utbredt. To arter går så langt nord som til det sørlige Canada i Nord-Amerika, og arten Eversmannia exonerata, beskrevet frå Sibir, har nylig blitt funnet så langt vest som Latvia. Denne hvite arten med brune tverrstriper kan være i spredning vestover.
Truede arter
Flere av de store, fargerike tropiske artene er knyttet til regnskog og kan forsvinne om denne hugges ned. Jamaicauraniden (Urania sloanus) levde på Jamaica, og har blitt karakterisert som den mest spektakulære av alle. Den døde ut rundt 1894, trolig på grunn av nedhugging av regnskogen den levde i. Madagaskaruraniden (Chrysiridia rhipheus) er en annen spektakulær art som kan være truet av habitatødeleggelse. Disse flotte sommerfuglene er også meget ettertraktede blant samlere, og ukontrollert innsamling, også for salg som turist-suvenirer, kan være en trussel om bestandene er små.
Wales’ førsteminister
Wales' førsteminister (engelsk: First Minister of Wales; walisisk: Prif Weinidog Cymru) er leder av Wales' regjering. Da embedet ble definert i Government of Wales Act 1998, ble det kalt førstesekretær (walisisk: Prif Ysgrifennydd) ettersom nasjonalforsamlingen for Wales hadde mindre utøvende makt enn nasjonalforsamlingene i Nord-Irland og Skottland. Navnet ble endret av koalisjonsregjeringen i 2000, og endringen ble ratifisert av Government of Wales Act 2006. På walisisk betyr prif weinidog også premierminister, men embedets navn på engelsk er first minister for å unngå en forveksling med Storbritannias premierminister.
Wales' nåværende førsteminister, siden 2018, er Mark Drakeford (Labour). Embedets offisielle sete er i Tŷ Hywel og Senedd i Cardiff Bay. Et kontor for embedet befinner seg også i bygningen til nasjonalforsamlingen for Wales i Cathays Park.
Jaroslavl-3 kraftverk
Jaroslav'l-3 kraftverk (russisk: Jaroslavskaja TETs-3) er et varmekraftverk nær Jaroslavl i Jaroslavl oblast, Russland. Det eies og opereres av et regionalt kraftselskap Yarenergo, og har en produksjonskapasitet på 345 MW. Brenselstype er fyringsolje (mazut) og naturgass. Kraftverket har seks turbiner, og leverer også fjernvarme.
South Kesteven
Distriktet ble opprettet 1. april 1974 ved sammenslåing av Grantham, Stamford, Bourne landdistrikt, South Kesteven landdistrikt og West Kesteven landdistrikt. Distriktet dekker et areal på 942,59 km² og hadde 133 788 innbyggere i 2011.
South Kesteven grenser mot North Kesteven i nord, South Holland i øst, Rutland og Peterborough i sør og Leicestershire i vest.
Jaroslavl-2 kraftverk
Jaroslav'l-2 kraftverk (russisk: Jaroslavskaja TETs-2) er et varmekraftverk nær Jaroslavl i Jaroslavl oblast, Russland. Det eies og opereres av et regionalt kraftselskap Yarenergo, og har en produksjonskapasitet på 325 MW. Brenselstype er fyringsolje (mazut) og naturgass. Kraftverket har seks turbiner, og leverer også fjernvarme.
Kembsdemningen
Kembsdemningen er en demning med vannkraftverk i Frankrike. Den er anlagt i Grand-Canal-d'Alsace ved Rhinen. Byggingen av kraftverket og demningen var ferdig i 1932. Installert vannkrafteffekt er 152 MW.
Bourg-les-Valence vannkraftverk
Bourg-les-Valence vannkraftverk er en demning med vannkraftverk i Frankrike. Den er anlagt i Drôme, ei sideelv til Rhône. Byggingen av kraftverket og demningen var ferdig i 1968. Installert vannkrafteffekt er 186 MW. Årsproduksjonen er 1,1 TWh elektrisk kraft,
Jon Sundby
I 1912 overtok han farsgården Sundby i Vestby. Han var medlem av herredsstyret i kommunen 1913–16 og 1925–28. Han var opprinnelig høyremann, men gikk inn i Bondepartiet, som ble dannet i 1920.
Jaroslavl-2 kraftverk
Byggingen av kraftverket begynte omkring 1950, og første byggetrinn stod ferdig i 1955. Kraftverket har senere blitt utvidet og fornyet, med stor utbygging fra 2004.
Jon Sundby
Sundby satt på Stortinget fra Akershus i seks perioder fra 1922 til 1945. Han var medlem – og de siste to periodene – formann for landbrukskomiteen.
Da Bondepartiet kom i posisjon i 1931, var Sundby først landbruksminister i Peder Kolstads regjering og deretter finansminister under Jens Hundseid. Han var sentral i å utvikle det norske systemet med støtteordninger for landbruket.
Han hadde flere offentlige verv, både lokalt og nasjonalt, blant annet var han medlem i Norges Banks direksjon fra 1938 til 1944 og igjen noen år etter krigen. Også i organisasjons- og næringslivet hadde han tallrike verv. Han satt i direksjonen i Selskapet for Norges Vel fra 1933, fra 1938 som preses. Han blei avsatt fra dette vervet i 1943.
Fra 1938 var Sundby medlem av Bondepartiets landsstyre.
Han var en flittig skribent og skreiv flere bøker om landbruksspørsmål. Han redigerte Nationens landbruksspalte «Jorden og grøden». Seinere var han landbruksmedarbeider i Tidens Tegn. Til 70-årsdagen hans i 1953 utkom festskriftet En epoke i norsk jordbruk.
Jon Sundby var oldefar til OL-vinner Siren Sundby.
Jon Sundbys ærespris
Jon Sundbys ærespris deles ut hvert andre år til en person som har utført fortjenestefullt arbeid innen meieribruk eller jordbruk for øvrig. Prisen blei utdelt første gang i 1956. Den finansieres av avkastninga fra Jon Sundbys fond.
Av vinnerne kan nevnes professor Roger K. Abrahamsen (2005), bonde Kåre Syrstad (1999), professor Berge Furre (1997), generalsekretær Hans Haga (1991), Norske 4H (1983) og professor Harald Skjervold (1970).
Bourg-les-Valence vannkraftverk
Selve damanlegget er 25 meter høyt, og er en barriere i elva med sluser.
Bologoje
Bologoje (russisk: Болого́е) er en by og et jernbaneknutepunkt i Tver oblast i Russland. Den ligger 160 km nordvest for Tver.
Valerij Brumel
Han satte seks verdensrekorder mellom 1961 og 1963 og forbedret rekorden fra 2,23 til 2,28. Han vant to olympiske medaljer; sølv i OL 1960 og gull i OL 1964. I 1962 vant han gull i EM i Beograd.
Bologoje
Bologojes grunnleggelse regnes til 1495, da byen første gang nevnes i historiske dokumenter. Navnet «Bologoye» har sin opprinnelse fra Bologojesjøen like ved byen. I 1851 ble Bologoje en stasjon på jernbanen Moskva-St. Petersburg. Noe senere på 1800-tallet ble jernbanen Rybinsk – Pskov – Vindava lagt gjennom Bologoje, som dermed ble et viktig jernbaneknutepunkt. Jernbanerelaterte industrier har bidratt betydelig til byens vekst siden da. Bologoje fikk offisiell bystatus i 1926.
Valerij Brumel
Etter å ha vært ubeseiret i 1965-sesongen ble han stygt skadd i en motorsykkelulykke. Selv etter 29 operasjoner ble han aldri mer i stand til å måle seg med de beste. I 1970 hoppet han 2,06.
Bologoje
Demografi
Befolkningsutvikling: ! År || Folketall || Kilde
Pterostichus melanarius
Pterostichus melanarius er en av billene i delgruppen (underfamilien) Pterostichinae i familiegruppen løpebiller. Systematikken følger Carabidae of the World.
Utbredelse
Pterostichus melanarius finnes i hele Europa, inkludert Norge, i Asia og Nord-Amerika.
Levevis
Pterostichus melanarius lever på fuktige steder og er ofte meget tallrik på dyrket mark. Larvene og de voksne (imago) lever som predatore.
Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Lydbokforlaget
Lydbokforlaget var et norsk forlag som utga lydbøker. Forlaget ble etablert i Melhus i 1987. I 1995 etablerte de en avdeling i Oslo og i 2013 ble hovedkontoret på Melhus ble nedlagt og flyttet til Oslo. Forlaget ble etablert og ledet av spesialpedagogen Herborg Hongset og Hilde Nyseth.
En egen lydbokklubb ble etablert, men denne ble solgt til De norske Bokklubbene i 2003. Klubben hadde på den tiden rundt 1000 medlemmer.
Hovedkontoret lå i en kommunalt eid bygning på Søreggen i Melhus sentrum. De hadde tidligere tilhold i en nabobygning like ved hovedveien.
I april 2022 endret Lydbokforlaget navn til Fabel Lyd AS.
Fabel
Våren 2017 lanserte Lydbokforlaget strømmetjenesten Fabel. Fabel er en abonnementstjeneste for lydbøker, som gir muligheten til å høre så mange lydbøker en vil for en fast månedspris. Fabel er eid av Fabel Lyd AS
Lydbokstemmen
Forlaget delte i samarbeid med Lydbokklubben, ut en årlig pris til det de mente var årets beste stemme innen lydbøker, gjerne i barne- og voksenklasse
Ariane Mnouchkine
Ariane Mnouchkine (født 3. mars 1939 i Boulogne-sur-Mer i Nord-Frankrike) er en franske teaterleder og -regissør.
Allerede mens hun studerte ved Sorbonneuniversitetet grunnla Mnouchkine sin egen teatergruppe, L’Atelier Théâtral des Etudiants de Paris. I 1964 ble ensemblet gjort om til den avantgardistiske teatergruppen Théâtre du Soleil de Paris. Théâtre du Soleil kom i løpet av 1960- og 70-årene til å bli selve symbolet på kollektivt skapende teaterarbeid.
I 1970 etablerte teatret seg i La Cartoucherie i Vincennes øst for Paris, et forlatt sted som Théâtre du Soleil gradvis forvandlet til et sentrum for fransk teater, som et levedyktig alternativ til institusjonsteatrene og de vanlige teaterkretser.
Mnouchkine har iscenesatt antikke tragedier, stykker av Shakespeare, Molière, Arnold Wesker og Hélène Cixous, gjerne under inspirasjon fra østlige teatertradisjoner som japansk Kabuki og indisk Kathakali.
Ved et arrangement i Ibsenmuseet i Oslo 26. mai 2009 ble det av juryformann Liv Ullmann annonsert at hun var årets vinner av Den internasjonale Ibsenprisen 2009. Overrekkelsen fant sted på Nationaltheatret 10. september 2009. Juryen fremhever reaksjonene blant publikum, at de som har vært vitne til forestillingene "kommer ut med en følelse av å ha vært vitne til et eventyr".
I 2019 ble Mnouchkine tildelt Kyotoprisen.
Sirat Rasul Allah
Ordene Sirat Rasul Allah (arabisk سيرة biografi – profet – Allah, norsk: Profetens liv og levnet) finnes i tittelen på den første biografien om profeten Muhammed. Profetbiografien ble skrevet av Ibn Ishaq (ca. 704-767) på oppdrag fra den andre abbasidekalifen, al-Mansur. Ibn Ishaq baserte seg på kunnskap samlet av Urwa ibn al-Zubayr (død 712) og Abu Bakr Muhammad ibn Shihâb al-Zuhri (død 742). Biografien ble senere redigert til sin endelige versjon av Ibn Hisham (død 833).
Sirat er en fortelling om profetens liv fra vugge til grav, med vekt på politiske og militære bragder. Det er mulig at de militære bragdene ble fremhevet nettopp forbi boken var skrevet på oppdrag fra en hærfører, kalifen. .
Sirat er karakterisert som en «livlig hagiografi» og som «historiefortellinger uten direkte 'juridisk' eller teologisk betydning», og beskrevet som en motsetning til hadith; det er hadith som har dannet grunnlaget for «det 'Muhammed-bilde' som den tidlige islamske 'samtiden' satte opp som et mønster for et godt og rettskaffent liv og en 'korrekt' islamsk levemåte.»
Senere har Sirat Rasul Allah, eller bare Sira, kommet til å bli en sjangerbetegnelse for islamske profetbiografier.
Jaroslavl-1 kraftverk
Jaroslav'l-1 kraftverk (russisk: Jaroslavskaja TETs-1) er et varmekraftverk nær Jaroslavl i Jaroslavl oblast, Russland. Det eies og opereres av et regionalt kraftselskap Yarenergo, og har en produksjonskapasitet på 131 MW. Produserer årlig ca 470 GWh. Brenselstype er fyringsolje (mazut) og naturgass. Kraftverket har fire turbiner, og leverer også fjernvarme.
Byggingen av kraftverket begynte omkring 1930, og første byggetrinn stod ferdig i 1934. Kraftverket har senere blitt utvidet og fornyet, med stor utbygging fra 1958.
Qin-dynastiet
Qin-dynastiet (kinesisk: 秦朝 pinyin: Qín Cháo; Wade–Giles: Ch'in Ch'ao; 221 – 207 f.Kr.) fulgte etter Zhou-dynastiet og ble etterfulgt av Han-dynastiet i Kina.
Ordet Qin er et av flere mulige utgangspunkt for det vestlige landsbetegnelsen Kina.
Den sentrale skikkelsen under dette dynastiet var herskeren Qín Shǐ Huángdì (秦始皇帝, 259-210 f.Kr.). Han var Qin-rikets fjerde hersker, og kronet seg selv til Kinas første keiser i 221 f.Kr. og var den første som forente det meste av Kina til ett rike. Han innførte den legalistiske lære og begynte raskt med arbeidet med å knytte sammen de murene som de forskjellige statene hadde bygget opp som forsvarsverk mot hverandre på en slik måte at man skulle få et mest mulig sammenhengende mur til beskyttelse mot folkeslagene i nord. Det er denne muren som etter en rekke utbygninger i dag er kjent som den store kinesiske mur. Det var også Shi Huangdi som fikk laget terracottahæren som ble satt til å «bevokte» hans grav ved Xianyang.
Qin-dynastiets ideologiske ledetråd var det filosofiske systemet legalismen, som med innbitt glød forsøkte å utrydde de andre ledende filosofiske systemer. Under en bokbrenningsaksjon i 213 f.Kr. søkte man å brenne alle skrifter som tilhørte andre filosofiske tradisjoner, deriblant alle bøker som var knyttet til konfucianismen. Mange filosofer som hang ved andre læresystemer enn legalismen, ble oppsport og tatt livet av. Mye gikk utvilsomt tapt, men ettertiden klarte likevel å rekonstruere fra bortgjemte bøker og fragmenter en ny og vel temmelig fyldestgjørende konfuciansk «kanon».
En omfattende standardisering fant sted under Qin-dynastiet, av blant annet skrifttegn, mynt, rom-, lengde- og vektmål. I tre store militære kampanjer satte Qin i gang en kraftig ekspansjon sørover og riket omfattet ved dynastiets slutt det meste av dagens østre Kina.
Etter Shi Huangdis plutselige død i september 210 under en inspeksjonreise øst i riket gikk Qin-riket raskt mot sitt sammenbrudd. Hans etterfølger, sønnen Er Shi, som kom til makten etter intriger og blodsutgytelser, ble i 207 tvunget til selvmord. Men arvtageren klarte aldri å etablere noe sikkert grep om makten, som nå gled over i rivalenes hender. Qin-dynastiet ble avløst av det langt mer solide Han-dynastiet samme år.
Qin-dynastiet etterlot seg en sentralisert og byråkratisk stat som skulle videreføres av de påfølgende dynastier.
Filippus Simonsson
Filippus blir jarl
Filippus' onkel Nikolas Arnesson var en av dem som var med å stifte baglerpartiet i 1196. Etter den første baglerkongen Inge Magnussons død i 1204, ville Nikolas at nevøen skulle bli konge, og han fikk danekongen Valdemar II til å støtte ham. Baglerhæren ville imidlertid ha Erling Steinvegg, en påstått sønn av kong Magnus Erlingsson, til konge, og Nikolas måtte gi seg. Filippus ble i stedet jarl.
Qin-dynastiet
Under det påfølgende dynasti ble imidlertid nettopp konfucianismen rekonstruert og delvis gitt en ny innretning, og det ble den som skulle dominere de neste drøyt to tusen år av kinesisk historie. Legalismen gikk under, skjønt elementer fra legalismen kunne gjøre seg sterkt gjeldende av og til også senere.
Filippus Simonsson
Filippus blir konge
Etter at Erling Magnusson Steinvegg døde i mars 1207 ble Filippus baglernes konge, til tross for at Erling etterlot seg to sønner. Høvdingene ville helst ha en av de to mindreårige guttene som gallionsfigurer, men bøndene var klare på at de ville ha Filippus til konge, fordi han var en erfaren hærfører. Mens Filippus var konge over baglerne, var Inge Bårdsson konge over birkebeinerne. Baglernes hovedområde var Viken (Oslofjordområdet) og Opplandene (det indre Østlandet), mens birkebeinerne hadde mest støtte i Trøndelag, skjønt de hersket stort sett over hele Norge bortsett fra Østlandet.
Qin-dynastiet
Kinas samling under den første keiser markerer startpunktet for det keiserlige Kina, en periode som skulle vare frem til Qing-dynastiets endelige sammenbrudd i 1912.
Filippus Simonsson
Filippus blir konge
Det eldste bevarte norskspråklige brevet vi kjenner til, ble skrevet at Filippus, se Brev fra kong Filippus Simonsson ca. 1207–1217. Det er skrevet på pergament, og er ikke datert. Brevet er et vernebrev som handler om at kong Inge (enten Inge Magnusson eller Inge Haraldsson) hadde gitt munkene på Hovedøya kloster en del av gården Asper i Follo. I brevet advarer Filippus folket i Mossedal i Østfold mot frata munkene gården, og truer med strenge straffer til dem som skader munkene.
Qin-dynastiet
Infrastruktur og muren
Under Qin-dynastiet ble det bygget mye infrastruktur med mange veier og kanaler som Lingkanalen, en kanal på 32 kilometer som knytter sammen elvene Xiang He og Li Jiang.
Filippus Simonsson
Filippus blir konge
Et forlik mellom Filippus og birkebeinernes konge, Inge II Bårdsson ble oppnådd i 1208: Riket ble delt i to. Filippus skulle få råde over Opplandene og Viken, men han fikk ikke bære kongsnavn. Filip skulle gifte seg med kong Sverre Sigurdssons datter Kristin. Forliket ble inngått på Kvitsøy i Rogaland høsten 1208, noe som ga navnet Kvitsøyforliket. Striden mellom baglerne og birkebeinerne i borgerkrigstida var med dette over, selv om det endelige forliket først kom da Filippus døde i 1217. Etter hans død ble etterfølgeren Håkon IV Håkonsson hyllet som konge av både baglerne og birkebeinerne.
Qin-dynastiet
Infrastruktur og muren
Det var også under dette dynastiet hoveddelen av det vi i dag kaller Den kinesiske mur ble bygget. General Meng Tian ble i 215 f.Kr. beordret til å drive hunerne ut av landet, under denne kampanjen som varte til 209 f.Kr. ledet også Meng Tian byggingen av Qin-dynastiets nye mur. Ifølge Shiji strakte den nye muren seg fra Lintao (i den sørlige Gansu-provinsen) til Liaodong (området rundt halvøya i Liaoning-provinsen).
Qin-dynastiets mur bygget videre på de eksisterende Qin-, Zhao- og Yan-murene som ble renovert, utvidet og koblet sammen. Muren besto hovedsakelig av tre deler; Den første delen som ble bygget helt ny løp sannsynligvis langs vestsiden av Huang He opp til dens nordvestlige sving i Indre Mongolia, og fulgte deretter innsiden av Huang He østover. Den andre delen ble bygget i øst-vest retning i indre Mongolia i området nord for den Huang He i Mellomste-Urat og øst ut forbi nord for Hohhot for deretter å koble til den eksisterende nordmuren fra kongeriket Zhao. Den tredje og østlige delen fulgte den tidligere Yan-muren muligens inn i dagens Nord-Korea.
Terrakottahæren og keiserens mausoleum
Hovedartikler: Terrakottahæren Øst for Xianyang bygde Qin Shi Huangdi sitt mausoleum, som er et av de største gravkompleksene i verdenshistorien. Graven er dekket av en pyramideformet haug som er omgitt av en kirkegård og flere andre tilstøtende monumenter. Graven er mest kjent for Terracottahæren, som i 1974 ble funnet ca. to km øst for graven, men det er også gjort flere ekstraordinære funn rett i nærheten av graven, som to bronsehestespann og 46 bronsefugler. Gravpyramiden antas å inneholde en av de mest interessante arkeologiske skattene i verdenshistorien, men den er ennå ikke gravd ut.
James Woodget
James Henry Woodget (født 28. september 1874, død 3. oktober 1960) var en britisk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1908 i London.
Woodget vant en olympisk bronsemedalje i tautrekking under OL 1908 i London. Han var med på det britiske laget Metropolitan Police K Division som kom på tredjeplass i tautrekkingkonkurransen. De tapte i semifinalen mot City of London Police som siden vant finalen over Liverpool Police og ble olympiske mestere. Metropolitan Police K Division vant bronsefinalen over Sverige. Det var fem lag som deltok, alle medaljene ble vunnet av britiske lag.
Thomas Flierl
Thomas Flierl (født 3. juli 1957 i Øst-Berlin) er en tysk politiker (Die Linkspartei).
Politisk karrière
Fra januar 2002 til september 2006 har Flierl vært senator for vitenskap, forskning og kultur i delstaten Berlin. Frem til 2000 var den tidligere medarbeideren i DDRs kulturministerium bydelsråd for økologisk byutvikling, byggvirksomhet og boliger i bydelen Mitte. Mellom 1995 og 1998 var han medlem av Berlins parlament for PDS. Han var leder for kulturetaten i Prenzlauer Berg mellom 1990 og 1996.
Bulimia nervosa
Bulimia nervosa er en spiseforstyrrelse kjennetegnet av tilbakevendende overspising, etterfulgt av kompenserende atferd. Den vanligste formen omfatter selvfremkalte brekninger, noen ganger kalt "purging", men faste, bruk av avføringsmiddel, klyster, vanndrivende midler og overdreven trening er også vanlig.
Ordet bulimi er avledet fra det latinske (bulimi)  som opprinnelig kommer fra det greske βουλιμία  (boulīmia; glupsk hunger), en sammensetning av βους  (Bous), okse + λιμός  sult. Bulimia nervosa fikk navnet sitt, og ble først beskrevet av den britiske psykiateren Gerald Russell i 1979.
Thomas Flierl
Kritikk
Thomas Flierl fikk også kritikk da han i august 2006 utlyste at bystaten Berlin kommer til å returnere maleriet Berliner Straßenszene til arvene til den jødiske kunstsammleren og tidligere eieren Alfred Hess. Dette maleriet er et av de viktigste malerier innen tysk ekspresjonisme. Avgjørelsen var ommstritt fordi de var uklart om maleriet ble solgt i 1936 under nazistenes tvang.
Bulimia nervosa
Symptomer og tegn
Bulimia nervosa involverer ofte veksling mellom rask ute-av-kontroll-spising og selvfremkalte brekninger eller andre former for "rensing". Overspisingen kan stoppe når pasienten blir avbrutt av en annen person eller magen gjør vondt på grunn av overstrekking. Disse syklusene kan gjentas flere ganger i uka, eller ved mer alvorlige tilfeller flere ganger om dagen. Dette kan forårsake: Den hyppige kontakten mellom tennene og magesyre kan føre til:
Relaterte lidelser
Mennesker med bulimi har større sannsynlighet enn mennesker uten bulimi for å ha en stemningslidelse, som depresjon. Studier har vist at det er et gjensidig forhold mellom bulimiske og depressive symptomer. I en studie gjort av Presnell et al. (2009) fant man at depressive symptomer sannsynligvis predikerer framtidige bulimiske symptomer, og at bulimiske symptomer på samme måte predikerer framtidig økning av depressive symptomer hos unge jenter. Disse resultatene er konsistent med tidligere undersøkelser som har vist at bulimiske symptomer predikerer senere økning av depressive symptomer (Dobmeyer & Stein, 2003; Gilbert & Meyer, 2005; Stice et.al., 2004; Wertheimer et al., 2001; Presnell et al., 2009, s. 361). En vanlig oppfatning omkring bulimi er at de som har denne lidelsen veldig ofte opplever misnøye med egen kropp. Forskning viser derimot at dette i større grad er et trekk ved depresjonen alene, enn ved bulimi - og depresjon som et samlet begrep (Presnell et al., 2009).
Diagnostikk
Bulimi bryter oftest ut i ungdomsårene, mellom 13 og 20 år, og mange pasienter har tidligere lidd av fedme. Mange faller i voksen alder inn i episodisk overspising og selvrensing, selv etter tidligere vellykket behandling og tilfriskning (remisjon).
Bulimia nervosa kan være vanskelig å oppdage sammenlignet med anorexia nervosa fordi pasienter med bulimi har en tendens til å ha en kroppsvekt nær gjennomsnittet. Mange med bulimi kan også engasjere seg i betydelig spiseforstyrret atferd og treningsmønstre uten å møte de fulle diagnostiske kriteriene for bulimia nervosa. De diagnostiske kriteriene som benyttes av Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders (DSM-IV TR), utgitt av American Psychiatric Association, inkluderer gjentatte episoder med overspising (en atskilt episode av overspising der pasienten føler at spisingen er ute av kontroll), kompensert av overdrevne eller upassende tiltak for å unngå vektøkning. Diagnosen stilles først når atferden ikke er en del av symptomkomplekset til anorexia nervosa, og når atferden reflekterer en overdreven interesse for fysisk størrelse eller utseende.
Det er to sub-typer bulimia nervosa:
Farmakologisk
Noen forskere har en hypotese om en sammenheng med stemningslidelser, og kliniske forsøk har blitt utført med trisykliske antidepressiva, MAO-hemmere, mianserin, fluoksetin, litiumkarbonat, og bupropion. Forskningsgrupper som har sett et forhold til krampeanfall, har forsøkt behandling med fenytoin, karbamazepin og valproinsyre. Opiat-antagonister naloxon og naltrexon som blokkerer sug etter mat, har også blitt brukt.
Det har også vært noen undersøkelser som karakteriserer bulimia nervosa som en avhengighetslidelse, og begrenset klinisk bruk av topiramat har forekommet. Topiramat blokkerer sug etter opiater, kokain, alkohol og mat.
Psykoterapi/samtalebehandling
Det er flere dokumenterte psykososiale behandlinger for bulimia nervosa. Kognitiv atferdsterapi (CBT), som innebærer å lære opp pasienter til å utfordre automatiske tanker og engasjere seg i atferdsmessige eksperimenter (for eksempel spising av "forbudte matvarer") har vist effekt både med og uten samtidig bruk av antidepressiva. Forskere har også rapportert enkelte positive resultater for interpersonlig psykoterapi og dialektisk atferdsterapi.
Maudsley familieterapi, eller "Family Based Treatment" (FBT), utviklet ved Maudsley Hospital i London for behandling av anorexia nervosa har vist seg å ha positive resultater for behandling av bulimia nervosa. FBT har blitt gjennom empirisk forskning vist seg å være den mest effektive behandlingen av anorexia nervosa for pasienter under atten år og innen tre år etter utbruddet av sykdommen. Studiene med FBT for å behandle bulimia nervosa har hittil vært lovende.
Enkelte forskere har også hevdet positive resultater ved hypnoterapi.
Annet
Brain-derived nevrotropisk faktor (BDNF) undersøkes nå som en mulig årsak til sykdommen.
Epidemiologi
Det er lite data om utbredelsen av bulimia nervosa i den generelle befolkningen. De fleste studier gjennomført så langt har vært på utvalg av pasienter på sykehus, elever på videregående skole eller studenter. Disse har gitt et bredt spekter av resultater: mellom 0,1 % og 1,4 % hos menn, og mellom 0,3 % og 9,4 % hos kvinner. Studier av tidstrender i utbredelsen av bulimia nervosa har også gitt inkonsistente resultater.
Det er høyere forekomst av spiseforstyrrelser i grupper som er involvert i aktiviteter som idealiserer en slank kroppsbygning, som dans, gymnastikk, moteoppvisning, "cheerleading", løping, drama, roing og kunstløp. Bulimi er mer utbredt blant hvite enn i andre befolkningsgrupper. Eksponering for massemedia synes å ha en effekt: en undersøkelse av 15-18 årige skolejenter i Nadroga på Fiji fant at selvrapportert forekomst av selvrensing økte fra 0 % i 1995 (et par uker etter innføringen av fjernsyn i provinsen) til 11,3 % i 1998.
Mike Kohn
Kohn vant en olympisk bronsemedalje i bobsleigh under vinter-OL 2002 i Salt Lake City. Han var med på det amerikanske laget som kom på tredjeplass i firerbob, bak Tyskland og et annet amerikansk lag. De andre på laget var Dan Steele, Doug Sharp og Brian Shimer.
Jonia
Jonia (gresk Ιωνία) var en gammel region i det sørvestlige kystområdet til Anatolia i dagens Tyrkia, regionen nærmest Izmir, ved Egeerhavet. Den bestod av en trang kyststripe fra Fokaia i nord nær munningen av elven Hermos (nå Gediz) til Milet i sør nær munningen til elven Maiander og inkluderte øyene Kios og Samos. Den var avgrenset av Aiolia i nord, Lydia i øst og Karia i sør.
Opprinnelse
Ifølge allmenn gresk tradisjon ble byene i Jonia grunnlagt av migranter fra den andre siden av Egeerhavet, og deres bosetninger var forbundet med den legendariske historien til den joniske rasen i Attika etter påstanden om at kolonistene ble ledet av Neleos og Androklos, sønner av Kodros, den siste konge av Athen. Etter dette synet var den «joniske migrasjonen» som den ble kalt av senere kronologier, datert av dem til 140 år etter trojanerkrigen, eller 60 år etter herakleidenes tilbakekomst til Peloponnes.
Senere forskning (per 1910) gir ingen bestemt dato, men har en tendens til å støtte den folkelige greske idéen om at Jonia fikk sine viktigste greske element nokså sent, etter at dorerne ankom, og derfor etter den egeisk kultur. Det eneste egeiske objektet som før 1910 var funnet i eller nær Jonia, er noen rester fra den svært sene minoiske tid ved Milet.
Det er usannsynlig at alle de greske kolonistene var fra den fåtallige joniske rasen. Herodot forteller oss at bosettere var fra mange forskjellige stammer og byer i Hellas, et faktum som også er indikert av de lokale tradisjonene til byene, og at de blandet seg i giftemål med innfødte raser. I Asia fikk grekerne forskjellige navn som var varianter av «jonisk» som Yona på Pali, Yavana på sanskrit og det moderne persiske Yūnān for Hellas. Josefus relaterer jonierne til den bibelske karakteren Javan, sønn av Jafet: «Men fra Javan kommer Jonia og alle grekerne». I gresk mytologi regnes Ion som grunnleggeren av den joniske stamme. Han var sønn av Kreusa, datter av Erekteos. Hans far var enten Kreusas ektemann Xuthos (ifølge Hesiods Eoiai) eller Apollon (ifølge Evripides).
Geografi
Det var tolv byer som ble kalt joniske i historisk tid. Dette var en ordning som var kopiert slik det var antatt (Herodot I.145) fra grunnleggingen til de joniske byene i Hellas som opprinnelig okkuperte territoriet nord på Peloponnes som senere ble holdt av akhaiene. Disse var fra sør til nord Milet, Myos, Priene, Efesos, Kolofon, Lebedos, Teos, Erythrai, Klazomenai og Fokaia, i tillegg til Samos og Kios. Smyrna var opprinnelig en aiolisk koloni, men ble senere erobret av jonierne fra Kolofon og ble en jonisk by, en hendelse som fant sted før Herodots tid. Men i hvilken periode den ble tatt inn som medlem av forbundet er ukjent.
Men i likhet med Amfiktyonia i Hellas, var det joniske forbundet mer av en hellig enne politisk karakter. Hver by nøt absolutt autonomi, og selv om felles interesser ofte forente dem i et felles politisk objektiv, dannet de aldri en reell konføderasjon som den til akhaiene eller boeotierne. Rådet til Tales fra Milet om å samles i en politisk union ble forkastet.
Jonia var av liten utstrekning og var ikke over 144 km i lengde fra nord til sør med en bredde som varierte mellom 32 og 48 km, men til dette må halvøya Mimas legges til, sammen med de to store øyene. Kystlinjen var så intrikat at reisen langs bredden ble anslått til nesten fire ganger en direkte reise. En stor del av område bestod av fjell. Av disse var de mest slående Mimas og Korykos på halvøya som strekker seg mot vest mot øya Kios, Sipylos nord for Smyrna, Korax som strakte seg sørvestover fra Smyrnabukta og gikk ned til sjøen mellom Lebedos og Teos og den sterkt markerte rekken til Mykale, en fortsettelse av Messogis i det indre som danner området Trogilium eller Mykale på den andre siden av Samos. Ingen av disse fjellene når en høyde på 1300 moh.
Koloniene ble naturligvis velstående. Milet var særlig på et tidlig tidspunkt en av de viktigste kommersielle byene i Hellas, og ble i sin tur forelder av tallrike andre kolonier som strakte seg rundt breddene til Svartehavet og Propontis fra Abydos og Kyzikos til Trapezos og Pantikapaium. Fokaia var en av de første greske byene viss sjøfolk utforsket kystene i det vestlige Middelhavet. Efesos ble tidlig en blomstrende by selv om den ikke sendte ut viktige kolonier.
Historie
Den første hendelsen i historien til Jonia som vi har troverdige kilder om er kimmernes inntog som herjet en stor del av Lilleasia, inkludert Lydia, og plyndret Magnesia ved Maiander, men ble hindret i sitt angrep på Efesos. Denne hendelsen kan ha vært i midten av det 7. århundre f.Kr. Rundt 700 f.Kr. invaderte Gyges, den første mermnaidekongen av Lydia, territoriene til Smyrna og Milet og skal ha tatt Kolofon slik hans sønn Ardys tok Priene. Men den var ikke før styret til Krøsus (560–545 f.Kr.) at byene i Jonia falt under lydisk styre.
Nederlaget til Krøsus for Kyros ble fulgt av erobringen av alle de joniske byene. Disse ble undersåtter av det persiske monarkiet sammen med de andre greske byene i Asia. I denne posisjonen hadde de en betydelig autonomi, men var for det meste underlagt lokale despoter som for det meste var innsatt av den persiske kongen. Det var på oppfordring fra en av disse despotene, Histiaios av Milet, at de viktigste byene rundt 500 f.Kr. satte i gang det joniske opprøret mot Persia.
De fikk først støtte av athenerne og Eretria, og med deres hjelp trengte de inn i det indre og brente Sardis, en hendelse som til slutt førte til den persiske invasjonen av Hellas. Men flåten til jonierne ble beseiret utenfor øya Lade, og ødeleggelsen av Milet etter en beleiring ble fulgt av gjenerobringen av alle de asiatiske grekerne, både de på øyene og de på fastlandet.
Seirene til grekerne under den store perserkrigen frigjorde deres slektninger på den andre siden av Egeerhavet. Seieren i slaget ved Mykale i 479 f.Kr. sikret deres frigjøring og skyldtes i stor grad jonierne selv. De ble dermed avhengige allierte av Athen (se det athenske sjøforbundet), men de beholdt sin autonomi som de beholdt til Antalkidas-freden i 387 f.Kr. som igjen plasserte under det nominelle herredømmet til Persia i likhet med de andre greske byene i Asia.
Men det ser ut til at de beholdt en betydelig del av friheten frem til Aleksander den store invaderte Lilleasia. Etter slaget ved Granicus underla de fleste joniske byene seg under erobreren. Milet holdt alene ut og ble redusert gjennom en lang beleiring (334 f.Kr.. Fra denne tiden av falt de under herredømmet til etterfølgende makedonske herskere av Asia, men fortsatte med unntak av Milet å nyte godt av velstanden under disse greske dynastiene. Etter dette ble de del av den romerske provinsen Asia.
Borut Maček
Borut Maček (født 11. juni 1966 i Šmartno ob Paki) er en slovensk tidligere håndballspiller, som siden 2014 har vært landslagssjef for det iranske herrelandslaget.
Spillerkarriere
Maček spilte i løpet av sin tid som håndballspiller for klubber i Slovenia, Jugoslavia, Portugal og Østerrike.
Trenerkarriere
Etter å ha avsluttet sin spillerkarriere i 1996, startet Maček å trene lag i hjemlandet Slovenia og tilbragte tre år i Østerrike, før han dro hjem igjen og trente Trebnje og Gorica.
I 2004 ble Maček tilbudt trenerjobben for den kuwaitiske klubben Kazam, hvor han ledet laget til cupfinalen allerede i sitt første år som hovedtrener.
Han tok deretter over klubblaget Al-Ahli fra Manama, hvor Maček vant den bahrainske liga, cup og supercup i 2009, før han tok tilbake treneransvaret for det bahrainske landslaget.
Maček sørget, etter bare seks måneders som trener, for at det iranske herrelandslaget tok sølvmedalje under Asialekene 2010 i Guangzhou i Kina, etter å ha tapt finalen 32–28 mot Sør-Korea.
Han fikk deretter ansvaret for det qatarske herrelandslaget, som han blant annet ledet til sølvmedalje under Asiamesterskapet 2012, etter å ha tapt finalen 23–22 mot Sør-Korea. Andreplassen sørget for at Maček kvalifiserte Qatar til Håndball-VM 2013, hvor de kun slo Chile og måtte gi tapt mot Saudi-Arabia i kampen om 19.-plassen.
Samtidig som han var landslagssjef for Qatar, var Maček trener for klubblaget El-Jaish, som han ledet til seier i Emir's cup i 2012.
Maček returnerte som landslagssjef for det iranske herrelandslaget etter at de hadde vunnet bronsemedalje under Asiamesterskapet i 2014, som samtidig kvalifiserte Iran til Håndball-VM 2015 i Qatar.
Under Asialekene 2014 i Incheon i Sør-Korea ledet Maček Iran til en bronsefinale, som de tapte 28–25 mot Bahrain.
Fremmedartslista
Fremmedartslista er en oversikt over fremmede arter i Norge. Organismer som opptrer utenfor sitt naturlige utbredelsesområde, regnes som fremmede arter. De har kommet til Norge ved menneskets bevisste eller ubevisste hjelp. Fremmedsartslista er en videreføring av arbeidet med Norsk svarteliste, men dette begrepet brukes ikke lenger fordi man ønsker et mer nøytralt navn.
Michael Crichton
John Michael Crichton (født 23. oktober 1942 i Chicago i USA, død 4. november 2008 i Los Angeles) var en amerikansk forfatter, lege, filmregissør og filmprodusent. Han var forfatter av Jurassic Park (1990), som i 1993 ble filmatisert av Steven Spielberg. Han skrev også under pseudonymene John Lange og Jeffrey Hudson.
Fremmedartslista
Innhold
Artsdatabanken har utarbeidet lista og har risikovurdert artene. Risikokategorien bestemmes av en kombinasjon av artens økologiske effekt, og hvilket potensial den har til spredning og etablering. Det er fem risikokategorier: SE svært høy risiko, HI høy risiko, PH potensielt høy risiko, LO lav risiko og NK ingen kjent risiko. Kategorien er ment å være en objektiv vurdering av artenes økologiske risiko for norsk naturmangfold, basert på en standardisert kvantitativ metode.
Arter som naturlig har spredt seg til Norge i nyere tid, for eksempel tyrkerdue og marrisp, regnes ikke som fremmede arter. Men arter som er innført til naboland, og som deretter selv har spredt seg til Norge, som mårhund og pukkellaks, regnes som fremmede arter. I Fremmedartslista 2018 er alle arter som var etablert i Norge før 1800 regnet som stedegne, selv om de er innført av mennesker.
Landegrenser er skapt av mennesker og har ingen direkte sammenheng med utbredelsen til organismer. Noen arter finnes naturlig i deler av Norge, men er fremmede arter i andre deler av landet. Det gjelder for eksempel flere ferskvannsfisker som forekommer naturlig på Østlandet og i Finnmark, men som er innført andre steder. Behandlingen av slike regionalt fremmede arter har variert i de ulike utgavene av Norsk svarteliste og Fremmedartslista.
Michael Crichton
Bakgrunn
Michael Cricton ble født i Chicago, men vokste opp på Long Island i New York. Han studerte ved Harvard University, hvor han ble uteksaminert som antropolog med utmerkelsen summa cum laude i 1964.
Etter en kort periode som foreleser på Cambridge University i England i 1965, vendte han tilbake til Harvard University, hvor han studerte medisin på Harvard Medical School, og tok den medisinske embedseksamen i 1969.
Fremmedartslista
Innhold
Artsdatabanken skal være en nøytral leverandør av kunnskap til forvaltningen. Arter på fremmedartslista har ikke noen spesiell juridisk status, og det er opp til forvaltningen og politikerne i hvilken grad en skal ta hensyn til vurderingen. Et eksempel er sitkagran som har status SE svært høy risiko i fremmedartslista, men skogeiere får likevel statsstøtte for å plante arten.
I 2015 ble Forskrift om fremmede organismer vedtatt, og Miljødirektoratet har ansvar for å forvalte forskriften. Målet med forskriften er å hindre at fremmede arter innføres, settes ut, spres eller gir uheldige følger for naturen. Brudd på reglene kan medføre bøter eller fengsel. Forskriften har fem vedlegg med lister over ulike organismer som omfattes av bestemmelsene. Vedlegg I inneholder organismer som det er forbudt å innføre, sette ut og omsette. Dette vedlegget oppdateres jevnlig og omfattet i april 2021 én dyreart (amerikahummer) og 30 plantearter. Denne forbudslista er helt uavhengig av fremmedartslista og må ikke forveksles med den.
Michael Crichton
Forfatter
Michael Crichton innledet sitt forfatterskap mens han studerte på Harvard Medical School. En rekke av hans bøker ble internasjonale bestselgere. Her kan særlig nevnes The Great Train Robbery (1975), Congo (1980), Sphere (1987), Jurassic Park og Rising Sun (1992). De fleste er thrillere med et science fiction-element, ofte lagt til forfatterens samtid eller nære framtid. Han er blitt omtalt som «technothrillerens far».
Fremmedartslista
Fremmedartslista 2023
Den 11. august 2023 publiserte Artsdatabanken en ny fremmedartsliste. Den nye listen inneholder vurderinger av 2342 arter som er fremmede i norsk natur, og viser hvordan fremmede arter kan påvirke artsmangfoldet. Artsdatabanken opplyste i den forbindelse at dette var en utvidelse i forhold til listen fra 2018, som omfattet 1493 arter. Artsdatabanken konstaterte videre at «40 prosent av disse har fått en mer alvorlig kategori i 2023 enn i 2018. Årsakene til endringene er sammensatte, men 274 arter har havnet i en mer alvorlig kategori fordi vi har fått mer kunnskap om dem».
Fremmedartslista 2018
Dette var den tredje riskovurderingen; den ble publisert 5. juni 2018. Ordet «svarteliste» ble ikke brukt denne gangen fordi en ønsket å harmonisere med internasjonal begrepsbruk, og fordi en ikke ønsket å gi inntrykk av at Artsdatabanken hadde en mening om hvilke arter som er ønsket eller ikke ønsket i Norge. Artsdatabanken er en nøytral kunnskapsleverandør, og mange har ikke forstått forskjellen mellom Artsdatabankens svarteliste og miljømyndighetenes forbudsliste. Den neste fremmedartslista ble utgitt av Artsdatabanken i august 2023.
Michael Crichton
Forfatter
Crichton mottok en rekke priser for sitt arbeide, inkludert Edgar-prisen, Oscar og Emmy.
Fremmedartslista
Fremmedartslista 2018
I alt 1532 arter er riskovurdert i Norge inkludert Svalbard. Det er 352 flere enn i 2012. Arter etablert før 1800 regnes som stedegne. En har også risikovurdert regionalt fremmede arter. Det er arter som hører naturlig hjemme i deler av Norge, men som etter 1800 er blitt spredt av mennesker til steder i landet der de ikke hører hjemme.
Ny kunnskap og utvikling av metodene har ført til at mange arter har endret status. Én underart, sølvtvetann (Lamiastrum galeobdolon subsp. argentatum), har økt fire trinn fra ingen kjent risiko til svært høy risiko. Sju arter har økt tre trinn, 25 arter opp to trinn, og 172 arter opp ett trinn. 216 arter har gått ned ett trinn, 52 arter ned to trinn, og 13 arter ned tre trinn.
Risikovurderingen i 2018 kan oppsummeres slik:
Norsk svarteliste 2012
Fremmede arter i Norge – med norsk svarteliste 2012 ble lansert under konferansen Natur 2012 i juni 2012. Den er en oversikt over fremmede arter i Norge med økologiske riskovurderinger. Stedegne arter som blir spredt med menneskers hjelp til nye områder i Norge, ble ikke inkludert i vurderingene.