cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
László Endre
Tidlig liv
Endre vokste opp i en velstående familie på landet. Han begynte yrkeskarrieren som offiser i hæren. Han ble en ivrig tilhenger av Miklós Horthy etter urolighetene etter første verdenskrig. I 1921 medvirket han i Pál Prónays milits som under den hvite terroren myrdet kommunister og sosialdemokrater på landsbygda.
1944
Etter den tyske okkupasjonen av Ungarn 19. mars 1944 ble nazisympatisøren Döme Sztójay innsatt som statsminister og Endre satt straks i en anitjødisk kampanje på eget initiativ. Endre ble 24. mars statssekretær i innenriksdepartementet under Andor Jaross. SS-toppen Ernst Kaltenbrunner forlot Budapest 26. mars 1944 etter at han hadde sørget for at de to radikale antisemittene László Baky og Endre ble utnevnt som ansvarlige for jødesaker i innenriksdepartementet. Endre hadde ansvar for deportasjon av jøder fra Ungarn til drapsleiren Auschwitz sommeren 1944. Sammen med Adolf Eichmann, som ble hans gode venn, planla Endre i mars 1944 internering landets jødiske befolkning.
Dag (mytologi)
Dag (norrønt: Dagr) er en skikkelse i norrøn mytologi. Han er sønnen til gygren (jotunkvinnen) Natt (datter av Norve) og Delling (som var av gudenes ætt). Odin ga Natt og Dag hver sin hest og vogn og satte dem opp på himmelen for at de hvert døgn skulle kjøre rundt Jorden. Natt kjører foran og hesten hennes heter Rimfakse. Bak henne kjører sønnen Dag på hesten Skinfakse.
Dag skal ha vært opphavsmann til Doglingar-ætten som Helge Hundingsbane tilhørte.
Stavanger-Spitsbergen-ekspedisjonen i 1912
Stavanger-Spitsbergen-ekspedisjonen i 1912 var en kommersiell ekspedisjon til Svalbard fra 20. juni til 20. september 1912, med målsetting å «oppdage og i saa fald okkupere kullfelter». Fabrikkeier Christian Bjelland og postfullmektig Carl Torjusen tok på våren 1912 kontakt med universitetsstipendiat geolog Adolf Hoel for å spørre om det fantes kullførende områder på Spitsbergen som var ennå ikke var okkupert. Hoel svarte at store prospektive områder rundt Isfjorden og Bellsund-Van Mijenfjorden var uokkupert. På den basis ble et interessentselskap stiftet. Deltakerene var dampskipsekspeditør og konsul Cornelius Middelthon, fabrikkeier Christian Bjelland, og infanterikaptein Harald Brynjulf Damm. Adolf Hoel og infanterikaptein Arve Staxrud deltog også. Høyesterettsadvokat Harald Jentoft ble selskapets juridiske konsulent i Kristiania.
Selve eksepdisjonen til Spitsbergen var ledet av Kaptein Damm, og hadde 10 deltagere. Adolf Hoel og bergingeniør Hans Merckoll (Hans Mørch-Olsen) utgjorde den vitenskapelige staben. Motorskøyten «Vaarsol» på 25 ton ble leiet i Tromsø, og la ut i juli 1912. Skipperen het Jakobsen. Kullgruvedrift hadde begynt i Adventdalen i 1908, og i 1912 var det fremdeles store uokkuperte områder. En svensk og en tysk ekspedisjon var også på vei til Spitsbergen for å finne kull, dermed var det et kappløp.
Ekspedisjonen fant kullførende lag i Green Harbour-området, og satte opp okkupasjonsplater 6. juli, 1912. Dette var blikkplater med navn på ekspedisjonen og en grensebeskrivelse. Med dette kunne okkupasjonen meldes inn til Utenriksdepartementet. I alt ble fire områder okkupert, men et av områdene, i Hornsund, frafalt. Etter at okkupasjonsplatene var slått opp, begynte letingen etter kullag. Et av de tykkeste kullagene som ble funnet hadde en mektighet på 1,5m. Etter at kartleggingen hadde påvist en ikke ubetydelig kullforekomst, ble det satt opp en arbeiderbrakke for overvintring, og to svenske (eller muligens en finsk og en russisk) arbeidere ble ansatt til å begynne prøvedrift og drive vakthold. Den ene var Knut Emil Glad fra Finland, hvis kone Anne Josefine fødte en gutt (Charles Emil Polar Glad) i brakka våren 1913. Den andre var russeren Kronoff. Det okkuperte området var på 140 km2, og det ble estimert at området inneholdt 300 millioner tonn kull. Det ble forgjeves forsøkt å finne norsk kapital til driften, men i stedet ble feltet solgt til et utenlands konsortium for 700 000 kroner. Hele ekspedisjonen kostet ca. 200 000 kroner, så det ble god avkastning for investorene. I 1920 ble feltet solgt videre til et hollandsk selskap for 5 000 000 kroner. Det hollandske selskapet kalte stedet for Bärentzburg.
I ettertid ga Kaptein Damm lysbildeforedrag om ekspedisjonen. To av hans manuskript (fra 1924 og 1932) er upubliserte men eksisterer fremdeles, og er i dag i privat eie.
Allround-VM på skøyter 2003
Allround-VM på skøyter 2003 ble arrangert i Göteborg 8 og 9. februar 2003. Gianni Romme fra Nederland ble verdensmester for menn, mens Cindy Klassen fra Canada ble mester for kvinner.
Melia volkensii
Melia volkensii er et løvfellende tre i mahognifamilien.
Det har en åpen krone og blir 6–20 m høyt. Barken er grå, ganske glatt, men blir furete på eldre trær. Bladene er dobbelfinnete, opptil 35 cm lange og tett hårete når de er unge. Småbladene er ovale til lansettformete og 4–7,5 cm lange. Blomstene er små og hvite; de dufter og sitter i åpne, opptil 12 cm lange blomsterstander. Frukten er en oval steinfrukt som skifter farge fra grønn til lysegrå når den er moden. Fruktene etes av sjiraff, kudu og geiter.
Treet er svært nyttig for lokalbefolkningen. Bladverk og frukt brukes som fôr for geiter og storfe, og blomstene er viktige for bier. Trevirket er svært motstandsdyktig mot termitter og brukes til ulike formål. Uttrekk fra bladene brukes som insektmiddel. Røyken når veden brenner er ubehagelig, men mange bruker likevel treet som brensel. Det er vanlig å plante Melia volkensii på dyrket mark med en avstand mellom trærne på minst 10–15 m. Krona må tynnes hvis en skal dyrke lyskrevende vekster som hirse og durra. Røttene er så dype at de ikke er noe problem ved oksepløying.
Gideälven
Gideälven er en elv i Västerbottens län i Sverige. Den har sine kilder ovenfor Hacksjø på Stöttingfjället i Vilhelmina kommune. Elva renner gjennom Åsele og Örnsköldsvik kommuner før den munner i Degerfjärden (også kalt Husumfjärden) i Bottenhavet ved Husum. Elvas nedbørområde omfatter 3 430 km². De største sideelvene er Flärkån, Hemlingsån og Orgån.
Ved Gideälven i Örnsköldsviks kommune finnes tettstedene Gideå og Björna.
Naturverdier
Sideelva Hemlingsån er naturreservat og Natura 2000-område.
Geofaglige verdier finnes i form av den asymmetriske elvdalen nedstrøms Björna, formet av innlandsisens erosjon, meanderloppet mellom Flärkån og Nyliden samt det store iselvsdeltaet Lockstafältet.
Tømmerfløting
Tømmerfløting har foregått på Gideälven siden Husums sagbruk ble anlagt i den nærliggende Husån i 1787. Til å begynne med fantes ingen demninger, og man måtte basere seg på naturlig flom. Dermed kunne det ta opp til åtte år til å fullføre transporten ned til kysten. Ifra Gideälvens munning ble tømmeret så dratt opp i Husån til Husums sagbruk.
Etter at James Dickson & Co overtok Husums sagbruk i 1846, ble det gjennomført visse rensinger i elva. Planer fantes også for å bygge en kanal ifra Gideälven over Lakamark til Husån for å forenkle transporten til sagbruket. Men dette ble avslått etter klagemål ifra grunneierne. I årene 1865–1870 ble det utført omfattende arbeid for å bygge ut Gideälven til fløtningsled. I 1879 ble Gideå-Husums elvers flottningsförening stiftet med kontor ved Gideå bruk. Samme år ble det anlagt et tømmersorteringsverk i Gideåbacka ved elvas munning. I Gideälvens sideelver og bekker fortsatte rensinger ifra 1880-tallet og framover. I 1905 tilkom en maskin for bunting av tømmerflåter i Gideåbacka for at virket skulle kunne bogseres til sagbruk lenger unna.
I 1874 ble det fløtt 191 284 stokker på Gideälven. Etter hundreårsskiftet 1900 økte flottningen kraftig og oversteg en million stokker i 1905. Fra 1920-tallet ble det fløtt over to millioner stokker, et antall som deretter lå ganske konstant. Enkelte år kunne dog fløtingen overstige tre millioner stokker. Fløtingen i Gideälven opphørte i 1960.
Kraftverk
Fra munningen og opover er Gideälven utbygd med følgende kraftverk:
Vannføringen til kraftverkene i Gideälven reguleres av Skinnmuddselets magasin vest for Fredrika, som ble ferdigstilt i 1989. Ovenfor magasinet er Gideälven ikke utbyggd.
Air Express Algeria
Air Express Algeria er algerisk flyselskap basert i byen Hassi Messaoud i Algerie. Flyselskapet ble etablert i 2002 og opererer med flyvninger for olje- og gassindustrien i Algerie. Hovedflyplassen er Oued Irara–Krim Belkacem lufthavn i Hassi Messaoud.
Friidrett under Samveldelekene 2018 – 100 meter menn (T47)
Kun finale ble avholdt.
Stefano Landi
Stefano Landi (døpt 26. februar 1587 i Roma; død 28. oktober 1639 samme sted) var en italiensk sanger, kapellmester og komponist fra tidligbarokken.
Liv og virke
I 1595 ble den åtte år gamle Stefano Landi opptatt som guttesopran i  Collegium Germanicum i Roma. Den italienske komponisten Asprilio Pacelli kan ha vært en av lærerne. Landi begynte å studere ved Seminario Romano i 1602. I seminarets annaler fra 1607 nevnes han som komponist av en karnevalpastorale, og i 1611-utgaven er han oppført som organist og sanger. Allerede i 1614 var han blitt maestro di cappella ved S Maria della Consolazione. Agostino Agazzari var kapellmester ved Seminario Romano og kan også ha vært en av Landis lærere.
I 1618 var Landi flyttet til Nord-Italia og i Venezia publiserte han en bok med femstemmige madrigaler. Han hadde åpenbart fått en post som kapellmester i Padova og skrev her sin første opera, La morte d'Orfeo, sannsynligvis for en bryllupsfest. Erfaringene fra Padova og Venezia ble avgjørende for utviklingen av Landis stil, fra da av sto han i nær kontakt med komponister i venetianske skolen som sto for en framtidsrettet musikkstil som det mer konservative musikkmiljøet i Roma unngikk.
Landi vendte tilbake til Roma i 1620 og ble der resten av livet. De viktigste arbeidsgiverne i byen gjennom siste del av 1620- og i 1630-årene var familien Borghese, kardinal Maurizio av Savoie og familien Barberini. I 1629 gikk han inn i pavens kor med halv lønn.
Landis helse forverret seg etter 1636 og han døde i Roma i 1639. Han er gravlagt ved Santa Maria in Vallicella.
Musikk og påvirkning
Uvanlig nok er Landis verdslige musikk mer konservativ enn kirkemusikken, og hans første madrigalbok for fem stemmer og generalbass er stilistisk nesten identisk med mange samlinger fra sent 1500-tall, bortsett fra generalbass-delen. Av annen verdslig musikk skrev han strofiske arier og andre sanger med generalbassakkompagnement.
Landis to bevarte messer er holdt i den enkle 1500-talls-stilen som motreformasjonen oppmuntret til (og noen ganger forlangte). I enkelte av motettene, i magnificatet og vespersalmene bruker han den venetianske skoles stil, sannsynligvis takket være årene han bodde i Nord-Italia.
Hans aller mest berømte verk, og en av de viktigste operaene fra tidlig barokktid, er Il Sant'Alessio, en framstilling av 400-tallets Sankt Alexis' liv. Ikke bare er dette den første operaen skrevet over et historisk tema, men innlevelsen i skildringen av helgenens sjelsliv og forsøkene på en psykologisk karakteristikk var nytt innen operasjangeren. Innimellom scenene er det satt inn komiske og anakronistiske intermezzi hentet fra samtidens Roma.
Sant'Alessios rolle ligger i et svært høyt toneleie og er skrevet for en kastratsanger. Ved uroppføringen var halvparten av sangerne fra det pavelige kor, og flere sopranroller ble sunget av andre castrati. Orkesteret er moderne; de gamle gambene er erstattet med fioliner, celli, harper, lutter, teorber og cembali. Operaen innledes av canzonas som fungerer som overtyrer, de første i sitt slag i operahistorien. Danser og komiske avdelinger avløses av alvorlige arier, resitativer, og til og med en madrigalaktig lament. Inntrykket er et svært effektivt dramatisk mangfold, noe som bekreftes av hyppige oppsetninger i Landis samtid. Sant'Alessio var en av de første sceniske verk som lyktes i å blande monodiske og polyfone stiltrekk.
Ole H. Tokerud
Ole Hansen Tokerud (født 10. oktober 1871, død 13. august 1928) var en norsk journalist og politiker (Ap). Tidlig på 1900-tallet var han sentral i oppbygginga av arbeideravisen Social-Demokraten, den nåværende Dagsavisen.
Tokerud var utdannet smed og typograf. Han ble fagorganisert i 1893, og formann i Den Typografiske Forening i 1899.
Han ble ansatt i Social-Demokraten i 1898. To år senere ble han redaksjonssekretær, en stillingen han hadde fram til 1918. Dette var en periode med sterk vekst i avisen, og i denne utviklingen var Tokerud under skiftende redaktører en svært viktig mann. Etter å ha trådt tilbake som redaksjonssekretær fortsatte han å jobbe i avisen fram til sin død.
I årene fra 1905 til 1919 og fra 1925 satt Tokerud i Bærum herredsstyre. Han var stortingskandidat for Arbeiderpartiet i 1906 og 1909, og i 1926–1927 var han første varamann og møtte også en tid på Stortinget.
Han har fått oppkalt en etter seg i Bekkestua sentrum i Bærum.
Liber Linteus
Bokens materiale ble bevart ettersom den senere ble benyttet for å bandasjere en mumie i Ptolemeerdynastiets Egypt. Mumien og manuskriptet er i dag oppbevart i et nedkjølt rom ved det arkeologiske museum i Zagreb i Kroatia.
Anskaffelsen av mumien
I 1848 gikk Mihajlo Barić (1791–1859), en mindre kroatisk funksjonær ved det kongelig ungarske ambassadekontor, av fra sin stilling og dro på en reise i flere land, også Egypt. Mens han var i Alexandria kjøpte han en sarkofag som inneholdt en mumie av en kvinne som en suvenir fra sine reiser.
Den internasjonale kvinnedagen
Den internasjonale kvinnedagen markeres hvert år den 8. mars.
Liber Linteus
Anskaffelsen av mumien
Barić viste fram mumien i sitt hjem i Wien, stående oppreist i hjørnet av hans stue. Han fortalte ofte sine besøkende at det var liket til kong Stefan I av Ungarns søster. Ved et tidspunkt fjernet han bandasjeringen og la den til visning i et glasskap skjønt han aldri synes å ha forstått skriftens betydning.
Den internasjonale kvinnedagen
En nasjonal kvinnedag ble først arrangert av Socialist Party of America i USA 28. februar 1909. Dette inspirerte året etter tyske delegater til å foreslå en kvinnedag på Sosialistinternasjonalens konferanse i København, men uten å fastslå noen dato. Etter den russiske revolusjon ble 8. mars innført som nasjonal kvinnedag i Sovjetunionen, og dagen ble markert på denne datoen der og i andre land i den sovjetiske innflytelsessfæren. Dagen var derfor assosiert med kommunistiske land og bevegelser frem til den gradvis ble omfavnet av den nye kvinnebevegelsen i vestlige land i 1960- og 1970-årene.
Liber Linteus
Anskaffelsen av mumien
Mumien forble utstilt i hans hjem inntil han døde i 1859, og da ble den arvet hans bror Ilija, en prest i Slavonia. Ilija fant ingen interesse i mumien og i 1867 donerte han den til det statlige institutt for Kroatia, Slavonia, og Dalmatia i Zagreb, som i dag er det arkeologiske museum. Deres katalog beskriver den som følgende:
Indre undersøkelser
Mumien og dens bandasjer ble undersøkt det samme året av den tyske egyptologen Heinrich Brugsch, som merket seg teksten, men antok at det var egyptiske hieroglyfer. Han foretok ingen ytterligere undersøkelser av teksten før i 1877 da han ved en tilfeldighet snakket med Richard Francis Burton om runer, og innså da at skriften ikke var egyptisk. De forsto tekstens store betydning, men konkluderte feilaktig at det var en omskrivning av den egyptiske dødeboken i det arabiske alfabetet.
Den internasjonale kvinnedagen
Historie
Ideen om en internasjonal kvinnedag ble lansert i begynnelsen av forrige århundre i sammenheng med kvinners kamp for stemmerett og mannlige fagforeningers kamp for rettigheter. Kvinnedagen ble i utgangspunktet vedtatt som en nasjonal markering av det amerikanske sosialistpartiet i 1908, og den første markeringen ble avholdt 28. februar 1909.
I 1910 ble den første internasjonale kvinnekonferansen avholdt i Jagtvei 69 (senere kjent som Ungdomshuset) i København. Den tyske marxisten Clara Zetkin fikk gjennomslag for å innføre en internasjonal kvinnedag. Dato var ikke spesifisert, men de første årene var markeringen i slutten av februar. Dagen skulle være en kampdag for den sosialistiske kvinnebevegelsen, i første omgang som et redskap i kampen for kvinnelig stemmerett. Det påfølgende år ble dagen markert i Sveits, Tyskland, Østerrike og Danmark: En million kvinner demonstrerte.
Liber Linteus
Indre undersøkelser
I 1891 ble bandasjeringene flyttet til Wien hvor de nøye ble undersøkt av Jacob Krall, en ekspert på koptisk språk, og som antok at skriften var enten koptisk, lybisk eller karisk. Krall var den første som identifiserte språket som etruskisk og samlet sammen skriften til en helhet. Det var hans arbeid som etablerte at lerretbandasjeringen besto av et manuskript skrevet på etruskisk.
Produksjon
Noen lokale guder som blir nevnt i teksten gjør det mulig å lokalisere stedet for produksjonen av Liber Linteus til et lite område sørøstlige Toscana i nærheten av innsjøen Trasimeno hvor det lå fire etruskiske byer, dagens Arezzo, Perugia, Chiusi og Cortona. Disse samfunnene kunne ha hatt ett eller flere templer hvor Liber Linteus kan ha blitt skrevet eller satt sammen.
Den internasjonale kvinnedagen
Historie
I 1914 var den på den 8. mars, muligens fordi det passet best ettersom det var søndag. Det er blitt hevdet at datoen knyttet an til en protestaksjon den 8. mars 1857 av kvinner i tekstilindustrien i New York, men forskere har tilbakevist dette som en myte.
Liber Linteus
Produksjon
Bokens alder er ukjent. Ved å sammenligne størrelse og bokstavenes stil til de som er funnet på andre etruskiske kulturgjenstander er det mulig å anta at den kan ha blitt skrevet rundt 250 f.Kr. Manuskriptet må ha blitt skapt før hele det etruskiske språket forsvant og før latin overtok, da et slik verk som dette kan kun ha blitt skrevet av en prest eller meget høyt utdannet person som hadde spesiell religiøs kunnskap.
Den internasjonale kvinnedagen
Historie
I forbindelse med markeringen av den internasjonale kvinnedagen samlet en stor mengde kvinner seg i Petrograd for å demonstrere for «brød og fred» i 1917. Med denne fredelige markeringen som utgangspunkt demonstrerte befolkningen i flere dager, og situasjonen eskalerte til februarrevolusjonen. Russland brukte ikke på dette tidspunktet gregoriansk kalender. Februarrevolusjonen begynte 23. februar 1917, og dette tilsvarer 8. mars i gregoriansk kalender.
Liber Linteus
Strukturen
Boken er lagt ut i tolv kolonner eller spalter fra høyre til venstre, hvor hver av disse representerer en «side». Det meste av de første tre spaltene mangler, og det er således ikke kjent hvordan boken begynner. Mot slutten av boken er teksten bortimot fullstendig (det er en stripe som mangler som går gjennom hele lengden av boken). Ved slutten av siste side er lerretet blankt og stoffet samtidig intakt, noe som viser at det entydig bokens avslutning.
Den internasjonale kvinnedagen
Historie
Bolsjeviken Aleksandra Kollontaj gjorde etter oktoberrevolusjonen sitt beste for å få Lenin til å markere denne dagen, som ved kalendersammentreffet kunne knytte an til begge de nevnte begivenheter, og i 1922 besluttet så Lenin at dagen skulle være en kommunistisk merkedag for å minnes kvinnenes innsats i revolusjonen. Den ble imidlertid ikke offentlig arbeidsfri dag i Sovjetunionen før i 1965.
I Norge
I Norge ble den internasjonale kvinnedagen markert første gang i 1915. Kvinneforbundet i Arbeiderpartiet avholdt et folkemøte for fred denne dagen. Det ble ikke en regelmessig markering før etter annen verdenskrig. I 1972 tok en gruppe fra Kvinnefronten i Oslo initiativ til en felles markering med flere andre kvinneorganisasjoner. Siden ble dagen en viktig markeringsdag – landet over gikk små og store demonstrasjonstog, noen med en håndfull deltakere, andre med flere tusen. Dagen hadde sin storhetstid i 1970-årene, og spesielt i 1978 da over 20,000 kvinner og menn gikk i tog over hele landet. I 1980-, 1990- og 2000-årene sank oppslutningen. Men i 2014 ble det rekordstor oppslutning på bakgrunn av abortloven.
Det avholdes flere arrangementer og markeringer i forbindelse med 8. mars i ulike deler av landet. 8. marskomitéen i flere norske byer holder tradisjonen med demonstrasjonstog i hevd og markerer årlig dagen.
Liber Linteus
Strukturen
I bruk har den blitt foldet ut til en side lå på toppen av en annen som en kodeks heller å bli rullet rundt som en skriftrull. Det er sagt at Julius Cæsar foldet sine skroller på en tilsvarende måte da han var på hærtokt.
Innhold
Selv om det etruskiske språket ikke helt kan forstås, er det enkelte ord som kan plukkes ut av teksten og som kan gi en antydning til innholdet. Både datoer og navn på guder er funnet gjennomgående i teksten, noe som gir inntrykk av at boken er en religiøs kalender. Slike kalendere er kjent fra den romerske verden, og som ikke bare oppgir datoer på seremonier og prosesjoner, men også ritualer og liturgier som inngår i disse. Det finnes også en samling av ritualer på latin (Libri Rituales) som er oversatt fra en opprinnelig etruskisk ritual tilsvarende de i Liber Linteus.
Teorien at dette er en religiøs tekst, skjønt fortsatt uoversatt, er forsterket av gjentagende ord og fraser som antagelig har liturgisk eller dedikert mening. Noen merkbare formuleringer i Liber Linteus er blant annet en hymnelignende repetisjon av «ceia hia» i spalte 7 foruten en variasjon av frasen «šacnicleri cilθl špureri meθlumeri enaš» som er funnet gjennomgående i hele teksten.
Ut av bruk og anbringelse
Da det etruskiske språket langsomt døde ut kan meningen av Liber Linteus ha blitt glemt: først som tekst og deretter som et hellig objekt. Nye kalendere ble skrevet på latin og nye skikker kom. Kanskje samfunnet som skrev den, som språket og boken i seg selv, forfalt inn i dunkelhet. I mange år kan boken ha ligget ubemerket og eieren betraktet den som kanskje ikke mer enn en anakronisme uten verdi.
I begynnelsen var opphavet og identiteten til mumien ukjent på grunn av den uvanlige måten den var kjøpt og fraktet til Wien. Dette førte til spekulasjoner om mumien hadde en forbindelse til enten Liber Linteus eller etruskerne. Men en papyrus som lå begravd sammen med henne beviste at hun var egyptisk og het Nesi-hensu, hustru av Paher-hensu, en skredder fra Teben.
Reisszug
Reisszug (også skrevet Reißzug og Reiszug) er en privat kabelbane for gods til Hohensalzburg slott i Salzburg i Østerrike. Den er kjent for sin høye alder, og er trolig bygget i 1495 eller 1504.
Konstantin Tsjernenko
Konstantin Ustinovitsj Tsjernenko (russisk Константин Устинович Черненко, født i Bolsjaja Tes i Sibir, død 10. mars 1985 i Moskva) var en sovjetisk politiker og generalsekretær i Sovjetunionens kommunistiske parti (SUKP) og ledet unionen fra 13. februar 1984 til sin død i 1985.
Liv og virke
Konstantin Tsjernenko kom fra en arbeiderfamilie i Sibir. Faren var gruvearbeider, og moren arbeidet i jordbruket.
Reisszug
Historie
Banen ble først dokumentert i 1515 av Matthäus Lang von Wellenberg, som senere ble erkebiskop i Salzburg. Disse årstallene gjør den til den eldste kjente kabelbane i verden.
Skarlagenamarant
Skarlagenamarant er en fugl i gruppen amaranter (Lagonosticta) i familien astrilder. Den forekommer i Angola, Botswana, Den demokratiske republikken Kongo, Eritrea, Etiopia, Kenya, Malawi, Mali, Mosambik, Namibia, Sør-Afrika, Sudan, Swaziland, Tanzania, Uganda, Zambia og Zimbabwe.
Underarter
Det er beskrevet tre underarter av skarlagenamarant :
Reisszug
Historie
Reisszug trafikkerer fortsatt den opprinnelige ruten gjennom slottets festningsmurer. Den starter ved Nonnberg, nedenfor de østre slottsmurene. Banen har en stigning på 65% og går opp til slottets hovedgårdsplass. På vei opp går banen gjennom fem av slottets festningsmurer. Hver åpning i muren kan lukkes med tykke tredører. Dørenes alder bekrefter kardinal Langs beskrivelse av banen.
Konstantin Tsjernenko
Liv og virke
Han ble medlem av Komsomol i 1926 og kommunistpartiet i 1931.
Kommunistisk politiker
Etter en rask tjeneste som grensevakt, ble han karrierepolitiker i forskjellige regioner. Det begynte med partiverv i Krasnojarsk. I 1948 flyttet han til SSR Moldavia der han kom til å arbeide under den daværende moldaviske sovjetrepublikkens generalsekretær og senere sovjetlederen Leonid Brezjnev.
Reisszug
Historie
Banen kan opprinnelig ha brukt et slede-system, men treskinner og hjul ble raskt tatt i bruk. Trekkraften besto av muskelkraft fra mennesker eller dyr, ved hjelp av et hampetau. Først i 1910 fikk Reisszug motorkraft. Gjennom årene har banen blitt modifisert og ombygd flere ganger, sist mellom 1988 og 1990. Nå benyttes stålskinner og stålkabel, og vognen trekkes av en elektrisk motor. Reisszug skal igjen restaureres i 2017.
Tekniske spesifikasjoner
I sin nåværende form har banen følgende spesifikasjoner:
Konstantin Tsjernenko
Kommunistisk politiker
I1960 ble han hentet til Moskva. I 1971 ble han medlem av Sentralkomiteen, og i 1978 ble han fullt medlem av Politbyrået.
Han var av mange ansett til å være den utkårede til Leonid Bresjnevs etterfølge, men han ble forbigått av Jurij Andropov i valget på generalsekretær da Bresjnev døde i 1982. Grunnen til dette var at det fantes en del kritiske røster til Tsjernenko både i KGB og den røde hær. Derfor falt valget på Andropov, som også var leder av KGB.
Generalsekretær for det sovjetiske kommunistiske parti
Da Andropov døde etter kun 16 måneder, falt valget på Tsjernenko, selv om det var en del bekymring grunnet hans dårlige helse.
Under Tsjernenkos styre falt Sovjetunionen tilbake til den harde linjen som Bresjnev hadde ført. Den kalde krigen ble enda kaldere, samtidig som han forhandlet frem en handelsavtale med Folkerepublikken Kina. Hans dårlige helse gjorde at han var nærmest ute av stand til å styre landet, men han fikk stanset de voldsomme personutskiftingene i partiet. Korrupsjonsbekjempelsen som Andropov hadde igangsatt, ble også stoppet. Tsjernenko var opptatt av oppslutning blant befolkningen, og han investerte derfor mye i forbruksvarer, offentlige tjenester og jordbruk. Under hans styre fikk dissidentene det tøffere.
Tsjernenko døde den 10. mars 1985 og ble begravd i Kreml. Rett etter hans død ble hans private safe åpnet av etterfølgeren Gorbatsjov. I safen ble det funnet noen få personlige papirer og en masse penger. Enda flere penger ble funnet i skrivebordet hans.
801 (band)
801 er et tidligere engelsk progrockband som ble dannet i 1976 for tre konserter. Bandmedlemmene var Phil Manzanera fra Roxy Music på gitar, Brian Eno, også det tidligere Roxy Music, på tangenter og vokal, Bill MacCormick fra Quiet Sun og Matching Mole på bass og vokal, Francis Monkman fra Curved Air på tangenter, Simon Phillips på trommer og Lloyd Watson på slide-gitar og vokal.
801 spilte tre kritikerroste konserter i Norfolk, på Reading Festival og en siste konsert den 3. september 1976 i London. Den siste konserten ble spelt inn for et konsertalbum kalt 801 Live. Sangene bestod hovedsakelig av sanger fra soloutgivelser av Manzanera, Eno og Quiet Sun, samt en omarrangert versjon av Beatleslåta «Tomorrow Never Knows» og The Kinks' «You Really Got Me».
Albumet 801 Live ble gitt ut midt under punkrock-revolusjonen i Storbritannia og solgte derfor ikke markant der, men ellers erfarte bandet et positivt salg ellers. Utgivelsen fikk særs positiv kritikk, både for framføringen og for den banebrytende lydkvaliteten. Liveinnspelingen var banebrytende fordi det var første gangen alle mikrofoner, forsterkerer og instrumenter ble ført direkte inn i miksepulten istedenfor at lyden ble fanget opp av mikrofoner plassert foran høyttalerne i lokalet.
I 1977 forsøkte bandet på å følge opp suksessen med 801 Live, og spilte inn albumet Listen Now med musikeren Tim Finn fra Split Enz, men uten Lloyd Watson. Etter at albumet kom ut kom 801 sammen igjen for å promotere det nye albumet med en liten turné. Denne konserten fra Manchester University ble utgitt under navnet 801 Manchester i 2001.
Cambarus fasciatus
Cambarus fasciatus eller «Etowah crayfish» er en art av ferskvannskreps eller «hulekreps» av slekten av ferskvannskreps (familie Cambaridae, orden Reptantia) som inngår i den store gruppen av såkalte tifotkrepser. Dette er en av i alt om lag 100 arter i slekten med det som på engelsk kalles enten bare «crayfish», eller «cave crayfish».
Utbredelsen er begrenset med forekomster i elver og innsjøer i deler av Nord-Amerika.
Taksonomisk plassering
En moderne oppdatering av systematikken gis her med basis i WoRMS-databasens systematikk fra 2013.
Callaeoidea
Callaeoidea er en overfamilie i infraordenen Passerida, som er spurvefugler (Passeriformes). Gruppen inkluderer tre familier.
Inndeling
Inndelingen følger i hovedsak Jarvis ''et. al.'' (2014), med noen tillegg og justeringer i henhold til HBW Alive. Norske navn på gruppene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017).
Høylue
Høyluer i ulike varianter har siden begynnelsen av 1900-tallet vært vanlige tjenesteluer i bruk i svært mange land, både blant politifolk, offiserer og andre uniformerte personer, for eksempel sjåfører, dørvakter, skippere og kapteiner.
Navn
Høylue regnes som fagbetegnelse på norsk, med skjermlue, uniformslue og annet som mer generelle navn. Luetypen blir ofte også omtalt som «kapteinlue», «militærlue», «offiserslue», «politilue» og liknende. Skyggeluer med rund, flat pull, band og skygge kan på norsk også kalles kaskett. Kasket er vanlig ord for «skyggelue» på dansk.
«Høylue» er også navn på en høy bunadslue eller kyse for kvinner.
Historikk
Blant de første variantene av høyluer var lave uniformsluer med myke eller stramme tallerkenformede puller, hodebånd og blank skjerm som ble innført i den prøyssiske og russiske hæren tidlig på 1800-tallet. Disse var mer praktiske enn de høye, sylinderformede sjakoene som var vanlige soldathatter under Napoleonskrigene og seinere på 1800-tallet. En videreutviklet formvariant av disse var kepien, det vil si en lavere uniformslue med stiv, sylinderformet pull.
Også studentluer og russeluer, som stammer fra en luevariant med mykere pull og kort lakkskjerm som var svært utbredt blant gutter på slutten av 1800-tallet og på begynnelsen av 1900-tallet, er en nær slektning av høyluene. Slike luer var også vanlige blant jøder fra Russland som kom til USA rundt forrige århundreskifte, og denne luetypen kalles innimellom kasket på amerikansk.
Tyske soldater og andre bar omkring første verdenskrig en luetype som var formet som en flat høylue uten skygge og liknet på en matroslue.
Militære høyluer i Norge
I unionstida med Sverige på 1800-tallet brukte både offiserer og menige i Norge en såkalt leirlue til daglig bruk. På 1830-tallet var leirlua til offiserene ei skyggelue med en vid pull over hodebåndet. Luetypen var svært lik den skyggelua som på 1900-tallet ble båret av offiserer i Hæren.
Etter en periode med litt andre luetyper, ble det i 1888 på nytt innført prøyssisk-inspirert skyggelue som leirlue til infanteriuniformen, altså forløperen for moderne tiders høyluer.
Mens offiserer og andre i marinen har båret «skipperluer» med skygge og vid pull i ulike moteriktige fasonger siden 1844, byttet offiserene i Hæren ut den gamle fransk-inspirerte kepien med høylue av britisk modell i løpet av andre verdenskrig. I 1957 ble kepi til mørk uniform erstattet av ei mørk høylue i samme fasong som offiserenes britiske skyggeluer i kaki.
Ramm
Ramm er et slektsnavn med opprinnelse fra Kurland i Latvia. Slekten er dokumentert i Norge siden 1670-årene, og spesielt kjent for en lang rekke offiserer.
Slektsvåpen
I slekten er det brukt våpenskjold og segl med figurer som varierer noe i sammensetningen. Den mest brukte versjonen av slektsvåpenet kan heraldisk beskrives (blasoneres) slik: Skjold kløvd i blått og sølv; i 1. felt et sølv hestehode fra en senket rød bjelke belagt med tre sølv kuler, i 2. felt tre blå kjelekroker. På hjelmen er hjelmtegnet et svart hestehode lagt på fem sølv strutsefjær.
Eidsvollsmannen Eilert Waldemar Preben Ramm segl, på Grunnloven av 17. mai 1814, har skjoldet med skjoldfeltene byttet om. Andre i slekten har brukt bare hestehode i skjold og på hjelm. En slekt Ramm i Livland brukte et hestehode fra en åpen krone i skjold og på hjelm, men det er ikke påvist slektslinjer fra denne slekten til den norske slekten Ramm.
Migmocera
Migmocera er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Utseende
En middelsstor, avlang, rødbrun trebukk. Oversiden er blank, tydelig punktert og fint hårete. Antennene er omtrent så lange som kroppen, pronotum er rundet, omtrent så langt som bredt. Dekkvingene er jevnbrede, rødbrune med gul spiss, rundet i spissen. Beina er nokså slanke, baklårene litt klubbeformede.
Utbredelse
Arten er bare kjent fra Guatemala.
Barmakidene
Barmakidene (persisk: برمکیان - Barmakīyān; arabisk: البرامكة - al-Barāmikah, froa sanskrit: pramukha प्रमुख «leder, sjefsadminidstrator, registrar»  var en innflytelserik persisk slekt fra Balkh. Barmak var tittelen til ypperstepresten ved det buddhistiske klosetret Nawbehar i Balkh (nå i Afghanistan, og verdigheten var arvelig. Andre mener at de egentlig begynte som zoroastrianere. Kort etter den islamske erobring av Øst-Iran gikk de over til islam.
Barmakidene innehadde viktige statlige embeder og de fremste forvaltningspostene og spilte en betydelig rolle under de første abbasidiske kalifene. I andre halvdel av 700-tallet ledet de rikets styre og befestet da administrativt abbasidenes velde i Bagdad.
Bradninch
Bradninch er en liten by og tidligere landgods i Devon i England. Det ligger omtrent 5 km sør for Cullompton. Mye av det omliggende jordbrukslandet tilhører hertugdømmet Cornwall. Det er valgkrets ved samme navn som Bradninch. I henhold til folketellingen av 2011 var det 2 041 innbyggere i valgkretsen.
I en undersøkelse i 2012 av 2 400 postkoder i England og Wales, som tok hensyn til 60 adskilte faktorer av interesse for unge familier, ble Bradninch funnet som det femtende mest familievennlige stedet i landet.
Slottsfjellskolen
Slottsfjellskolen er en tidligere skole i Tønsberg kommune i Vestfold. Skolebygget er tegnet av Henrik Thrap-Meyer og ble innviet i 1884. Den overtok elevene etter Tønsberg almueskole. Bygningen er i likhet med flere av Thrap-Meyers andre skolebygninger utført i en enkel, hannoveriansk lisenestil. Bygget ligger like sør for Slottsfjellet, byens landemerke.
Bradninch
Byen har eksistert siden 600-tallet, og ble i 1666 kraftig rammet av brann (samme år som brannen i London).
Toponymi
Stedsnavnet Bradninch er første gang dokumentert i Domesday Book for 1086 hvor det opptrer som Bradenese; navnet er antatt å kunne bety «brei eik» eller «brei ask» Etter 1086 har man dokumentert 79 forskjellige stavinger av navnet.
Slottsfjellskolen
Skolen ble lagt ned i 1982, men ble senere tatt i bruk som en avdeling under Teie videregående skole. Undervisning ved Slottsfjellskolen ble avsluttet i 2010. Pr. 2012 disponerer Færder videregående skole bygningen, men den utnyttes bare i liten grad. Bygningen eies nå av ACNOR. Steinerskolen i Vestfold - avdeling Slottsfjellet videregående steinerskole - flytter inn i 3.etasje våren 2016.
Othnocerus
Utseende
En middelsstor, lang og tynn, rødbrun trebukk. Oversiden er blank, tydelig punktert og fint hårete med lange, oppstående hår. Antennene er litt lengre enn kroppen, det innerste leddet noe fortykket. Pronotum er rundet, innsnevret ved roten, noe lengre enn bredt. Dekkvingene er smale og jevnbrede, rødbrune, rundet i spissen. Beina er nokså slanke, baklårene litt klubbeformede, leggene påfallende korte.
Utbredelse
Arten er bare kjent fra det østlige Brasil (Espirito Santo).
Planxty
Planxty var en irsk folkemusikkgruppe dannet tidlig på 1970-tallet som var aktiv i 1970- og 1980-årene. Gruppa regnes som en av de som har hatt størst innflytelse på irsk folkemusikk de siste tiåra.
Planxty spilte overveiende irsk tradisjonsmusikk, men også nyskrevne sanger sto på repertoaret. I tillegg til at de brukte irske akustiske tradisjonsinstrumenter, var de tidlig ute med å trekke inn elementer fra andre kulturområder, for eksempel balkansk folklore og instrumenter som bouzouki.
Bandnavn
Navnet Planxty er lånt fra harpespilleren Turlough O'Carolan som laget ordet til bruk i titler på stykker som var ment som dedikasjoner. For eksempel er hans stykke Planxty Irwin dedisert oberst John Irwin fra Sligo. Hva som var opphav til ordet er ikke kjent, det gæliske ordet sláinte («skål!») er en mulighet, det latinske ordet plangere («slå») et annet.
Historie
I 1972 ga Christy Moore ut sitt andre album Prosperous hvor Dónal Lunny, Andy Irvine og Liam O'Flynn medvirket, og etter innspillingen dannet de Planxty. På den første store spillejobben opptrådte de som oppvarmingsband for den skotske visesangeren Donovan i Galway. Det var en vellykket forestilling som førte at et større publikum ble oppmerksom på dem.
Deres første LP, som de ganske enkelt kalte Planxty, kom ut på eget selskap i 1972 eller 1973. Platas store hit var «The Raggle Taggle Gypsy», og den sikret dem en platekontrakt med Polydor. Albumene The Well Below the Valley (1973) og Cold Blow and the Rainy Night (1974) kom ut på Polydor.
Gruppa var ganske løst sammensatt; det var snarere et musikkprosjekt der andre musikere kunne trekkes inn til opptak og konserter, og musikerne i Planxty spilte også i andre sammensetninger. Det var derfor naturlig at det skjedde utskiftninger: Johnny Moynihan erstattet Dónal Lunny og Paul Brady Christy Moore. Originalbesetningen gikk i studio fem år etter albumet Cold Blow... og spilte inn After the Break (1979) og The Woman I Loved so Well (1980). Igjen skiltes bandmedlemmenes veier, men de fant nå og da sammen igjen og trakk med seg andre musikere, for eksempel fløytisten Matt Molloy som senere ble med i Chieftains.
I 1975 var Lunny med å stifte The Bothy Band, en gruppe som i likhet med Planxty fikk en varig innflytelse på irsk folkemusikk. Fra 1983 konsentrerte Lunny og Moore seg om deres nye band Moving Hearts, mens Irvine og O'Flynn gikk solo.
Originalbesetningen turnerte Irland i 2004 forsterket med felespilleren Nollaig Ni Cathasaigh (hun er også kjent under den engelske navneformen Nollaig Casey) og Bill Whelan. Turneen resulterte i et liveopptak som ble gitt ut på CD og DVD (The Best of Planxty Live).
Besetning
Den opprinnelige besetningen var:
Tennessee Titans i NFL-sesongen 2020
Tennessee Titans spilte i sin 51. sesong i National Football League og 61. samlet. Det var også lagets 24. sesong i delstaten Tennessee, samt deres tredje under hovedtrener Mike Vrabel. De forbedret på fjorårets sesongresultat på 9–7 med en seier over Detroit Lions i uke 15, og fikk sin første sesong med tosifret antall seiere og en divisjonstittel siden 2008. Titans avsluttet sesongen med samme sammenlagtresultat som Indianapolis Colts, men vant divisjonstittelen på grunn av tiebreakere basert på resultat mot divisjonsmotstandere (5–1 mot 4–2). I wildcardrunden tapte Titans 20–13 mot Baltimore Ravens. Titans running back og Associated Press NFL Offensive Player of the Year Derrick Henry ble den andre Titans-spilleren til å nå over 2 000 yards på løp i en sesong, etter Chris Johnson; dette gjorde også Titans til det første laget i ligaens historie til å ha to spillere i 2,000-yard club.
Endringer i trenerstallen
Titans' Defensive Coordinator Dean Pees pensjonerte seg 20. januar 2020, etter to sesonger med laget. Samme dag ble det annonsert at secondary coach Kerry Coombs skulle forlate laget for å ta en trenerstilling for Ohio State Buckeyes. Den 28. januar 2020 ble Anthony Midget ansatt som Coombs' erstatning. Den 6. februar ble tidligere hovedtrener for New Orleans Saints og St. Louis Rams Jim Haslett ansatt som inside linebackers coach. Hovedtrener Mike Vrabel valgte å ikke ansette en defensive coordinator for sesongen. Etter at Titans tapte 20–13 mot Baltimore Ravens i sluttspillet avslørte Vrabel at outside linebackers coach Shane Bowen hadde fungert som defensive coordinator og valgt plays for forsvaret.
Ordenen for sivile fortjenester (Frankrike)
Inndeling
Ordenen for sivile fortjenester var inndelt i tre grader:
Tennessee Titans i NFL-sesongen 2020
Reserve/fremtidige free agents
Kilde:
Ordenen for sivile fortjenester (Frankrike)
Insignier
Ordenstegnet for Ordenen for sivile fortjenester består av en blåemaljert stjerne med åtte lange og åtte korte stråler. Midtmedaljongen bærer et høyrevendt kvinnehode, republikkens personifikasjon, iført frygisk lue. Motivet er omgitt av omskriften «REPUBLIQUE FRANÇAISE». På revers står innskriften «MERITE CIVILE». Ordenstegnet for kommandører er opphengt i båndet i et ledd bestående av republikkens monogram, bokstavene «RF». For kommandører og offiserer er korset i gull, for riddere i sølv.
Tennessee Titans i NFL-sesongen 2020
Undraftede free agents
Kilde:
Ordenen for sivile fortjenester (Frankrike)
Insignier
Ut over forskjellig materiale er ordenstegnene for de forskjellige grader identisk i utforming, men av ulik størrelse og opphengt i bånd av forskjellig type. For riddere bæres ordenstegnet i brystbånd, for offiserer i brystbånd med rosett. Kommandører har ordenstegnet i bånd om halsen.
Tennessee Titans i NFL-sesongen 2020
Sesongoppkjøring
Titans' terminliste for sesongoppkjøringen ble annonsert 7. mai, men ble senere kansellert av sikkerhetshensyn på grunn av koronaviruspandemien.
Terminliste
Merknader
Synaptus
Synaptus er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).
Utseende
Middelsstore (gjerne 9 - 13 millimeter), lange og smale, brunlige smellere. Antennene er gjerne sagtakkede, pronotum firkantet, hvelvet med rundede sider, bakhjørnene spisst tilbaketrukne. Oversiden er fint hårete.
Larvene er sylindriske, glatte med en voksaktige overflate og spredte hår, gjerne rød- eller gulaktige. Hodet er noe flatt med fremoverstrakte kjever. Det bakerste leddet har vanligvis et par kraftige utvekster av varierende form. Beina er ganske korte.
Levevis
Storsmellernes larver lever for det meste i morken, død ved. Hva de spiser kan variere – noen arter synes å være hovedsakelig planteetere, andre er rovdyr. Mange arter bruker flere år på larveutviklingen. De voksne billene flyr godt og treffes ofte flygende, på blomster eller i vegetasjonen. I likhet med mange andre arter knyttet til død ved er mange av storsmellerne sjeldne og truede arter.
Utbredelse
Slekten er vidt utbredt i den palearktiske sone.
Systematisk inndeling
Ofte regner man bare med én utbredt og variabel art, Synaptus filiformis, i tillegg til den nybeskreve S. iranicus.
Pauline Lucca
Pauline Lucca eller Pauline Lucka (født 25. april 1841 Wien, død 28. februar 1908 i Wien) var en østerriksk operasangerinne.
Biografi
Lucca var elev av Otto Uffmann og Richard Levy i Wien, debuterte i 1859 og kom i 1861 til Hoffoperaen i Berlin, der hun i 1865 fikk ansettelse på livstid og snart ble publikums yndling. Om enn subrette til faget hadde hun stor fremgang også i dramatiske roller. I 1872 brøt hun med Berlin og gjestet de følgende årene Storbritannia, USA, Paris, St. Petersburg og andre steder med stor suksess. I årene 1874-89 var hun tilknyttet Hoffoperaen i Wien, der hun ble æresmedlem. Lucca konserterte i 1886 i Skandinavia og opptrådte i 1887 på Kungliga Operan i Stockholm.
Honda cr 125R 1992
Honda cr 125R er en totakts motorsykkel for motocross produsert av Honda. Honda cr 125 R ble oppdatert i 1992 med ny plast og nye radiatorer.
Motorsykkelen har en 35 hk / 25,5 kw 124 cm³ motor med 5 gir. Vekten er 87 kg. Bensintanken rommer 9 liter.
Den fransk-nederlandske krig
Den fransk-nederlandske krig var en krig fra 1672 til 1678 mellom Frankrike, Fyrstbispedømmet Münster, Kurfyrstedømmet Köln og England på den ene siden og De forente Nederlandene på den andre siden. Nederlenderne fikk etterhvert støtte fra Det tysk-romerske rike, Brandenburg og Spania. Krigen ble utløst av en reaksjon fra Ludvig XIV, da nederlenderne avslo et samarbeid om å ødelegge Spansk Nederland. Den endte med Nijmegentraktaten der Fankrike fikk kontroll over Franche-Comté.
Krigen markerte begynnelsen på en langvarig rivalisering mellom Wilhelm av Oranien (senere Vilhelm III av England) og Ludvig XIV, som kjempet mot hverandre i en rekke kriger i de påfølgende år.
Best på fest
Best på fest er et musikkalbum med E-76, utgitt i 2001.
Romandie rundt 2018
Romandie rundt 2018 var den 72. utgaven av sykkelrittet Romandie rundt, og ble avholdt fra 24. til 29. april 2018.
Primož Roglič vant rittet sammenlagt.
Nini Roll Anker
mini|Portrett av Nini Roll Anker malt av [[Christian Meyer Ross. Tilhører Oslo Museums samlinger.]] Nini Roll Anker (født 3. mai 1873, død 20. mai 1942) var en norsk forfatter, født og oppvokst i Molde. Hun gav ut i alt 28 bøker. I norsk litteraturhistorie regnes hun som en av de viktigere nyrealistiske forfatterne. I et av hennes mest kjente verk, Den som henger i en tråd (1935), skildrer hun det harde livet for syerskene på konfeksjonsfabrikken.
Kjærligheten er et sentralt tema i Roll Ankers romaner, slik det også var for Camilla Collett. I Det svake kjønn (1924) må hovedpersonene gifte seg med menn de ikke elsker.
Liv og virke
Faren Ferdinand Nicolai Roll var stortingsmann, justisminister og høyesterettsdommer. Nini Roll Anker ble gift med godseieren Peter Anker. De bosatte seg på Knivsø og senere på Rød herregård ved Halden. I løpet av dette ekteskapet jobbet hun for å bedre vilkårene for familiene og arbeiderne som var avhengige av Anker-godset. Etter skilsmissen giftet hun seg i januar 1910 med Peter Ankers fetter, Johan Anker. Han ble den store kjærligheten i hennes liv, og det var i dette ekteskapet at hennes litterære karriere virkelig tok til.
Begge hennes ektemenn var fettere av kvinnesaksforkjemperne Katti Anker Møller og Ella Anker og hennes mor, Sophie Nicoline Knudtzon, ble født i Trondheim i 1845 som datter av korps- og overlege Christian Fr. Knudtzon (se Knudtzon (slekt)) og Annette Sophie Augusta Scheel.
Hun stiftet Frederikshalds og Omegns Kvinnesaksforening i 1902 og Frederikshalds og Omegns Kvinneråd i 1903.
Psevdonymer
Nini Roll Anker gav også ut bøker under psevdonymer. I 1898 kom debuten I blinde under psevdonymet Jo Nein. Tre tiår senere tok hun i bruk psevdonymet Kåre P. Fortellerstemmen i Kåre P.-bøkene var en ung mann, og tonen i boken var frisk, urban og vittig. Disse bøkene fikk svært gode anmeldelser da de kom ut, og ingen mistenkte at det stod en kvinne bak dem. Ifølge Store norske leksikons utdypningsartikkel om Nini Roll Anker var for eksempel Sigurd Hoel svært begeistret over å ha oppdaget en ung mann med et lovende forfattertalent i «Kåre P.»
Humphrey Carpenter
Humphrey Carpenter (født 29. april 1946, død 4. januar 2005) var en britisk forfatter og radiomann. Han var født og bodde nesten hele sitt liv i Oxford. Hans fulle navn var Humphrey William Bouverie Carpenter.
Han skrev mange bøker, blant annet biografier om J.R.R. Tolkien, W.H. Auden, Ezra Pound, Benjamin Britten, Robert Runcie og Spike Milligan. Han skrev også barnebøker.