cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Anaglyf
3D-film beregnet på å bli vist på kino med to projektorer, som hver har et polaroidfilter på linsen, må på tv vises i en rød/grønn-anaglyf-kopi og ses gjennom tilsvarende rød/grønne-briller, da man ikke kan styre polariseringsretningen av lyset fra en tv-skjerm.
Artjom Anisimov
Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han kom på 5.-plass med det russiske laget.
Arkeologiåret 1870
Arkeologiåret 1870 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1870.
Fylkesvei 616 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 616 i de følgende fylkene:
Phil Dalhausser
Philip «Phil» Peter Dalhausser (født 26. januar 1980 i Baden, Aargau, Sveits) er en profesjonell amerikansk sandvolleyballspiller. Siden 2006 har han vært lagkamerat med Todd Rogers. Han spiller to roller, både som lagkamerat og som trener.
Personlig liv
Han er født av tysk far (Peter) og sveitsisk mor (Marianne). Dalhaussers kallenavn er «The Thin Beast». Han var elev ved Mainland High School i Daytona Beach, California. Dalhausser har dessuten studert ved University of Central Florida og sluttet seg til Lambda Chi Alpha, hvor han ble kåret til «mest verdifulle spiller» og mottok William G. Morgan Award for mest fremstående spiller. Dalhausser tok en forretningsgrad ved UCF. Etter college arbeidet han for et betongfirma og arbeidet så i en kort periode for et firma som malte striper i Floridas hovedveier. Dalhausser er 2.06 meter høy.
Byer
Han er oppvokst i Ormond Beach, Florida (som han nå kaller sin hjemby), men er i dag bosatt i Santa Barbara, California etter å ha bodd i Ventura, California.
Fylkesvei 4648
Fylkesvei 4648 går mellom Tjøstheim og Nes i Strand kommune. Veien er 2,0 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 533.
Lars Joakim Ringom
Lars Joakim Ringom (født 10. januar 1978 på Lillehammer) er en norsk TV-regissør, skuespiller og realitydeltaker kjent fra realityprogrammet Big Brother.
Ringom ble kjent etter at han i 2001 deltok han og vant den første norske versjonen av Big Brother. Seieren innbrakte ham en premie på én millioner kroner. Like etter fikk han være med i teatergruppen Lompelandslaget (2001–2002), og i 2002–2003 arbeidet han bak kulissene med de neste to Big Brother-utgavene. I 2010 hadde han en sentral rolle i en episode av Linn Skåbers NRK-serie Hjerte til hjerte.
Põlva fylke
Põlva, eller Põlvamaa, (estisk: Põlva maakond) er et av 15 fylker i Estland. Det ligger sørøst i landet. Põlva grenser til Tartu i nord, Võru i sør, Valga i vest. Põlva grenser også til Russland i øst. Deler av grensen mot Russland har ikke blitt helt fastsatt og noen landsbyer i Põlva er reelle enklaver inne i Russland, slik som Lutepää.
Historisk tilhørte Põlvamaa i eldre tider landskapet Võrumaa, som idag består som et fylke vest for Põlva.
Kommuner
Fylket er inndelt i kommuner. Etter en omfattende kommunereform i 2017 består fylket av tre landkommuner.
Landkommuner:
Grønn løvgresshoppe
Grønn løvgresshoppe, Tettigonia viridissima, er et insekt i familien løvgresshopper. Den er 28–38 mm lang og måler 45–68 mm fra issen og til spissen av de sammenfoldede vingene, mens store hunner kan måle 7 cm fra issen og til spissen av leggebrodden. Den er på størrelse med vortebiteren, men er slankere, og vingene er lengre. Disse gresshoppene er blant Norges største og tyngste insekter, men de to artene kan knapt forveksles. Hos grønn løvgresshoppe brytes grønnfargen bare av en smal, brun stripe på ryggen, og noen hvite flekker på bakkroppen (det latinske artsnavnet betyr den grønneste). Fargen gjør den vanskelig å oppdage i vegetasjonen, til tross for størrelsen – men den røper seg av og til ved at den beveger de lange antennene. Den pleier å forflytte seg ved å gå, klatre eller fly; den hopper sjelden, og ikke langt. Noen god flyver er den ikke. Den kan likevel komme et stykke av gårde ved å kaste seg ut fra f.eks. et tre, særlig hvis vinden er gunstig. Det kan være slik den har fått fotfeste på øyer og holmer et stykke fra fastlandet, f.eks. Missingene i ytre Oslofjord.
Utbredelse og tilholdssted
Norge ligger på nordgrensen for artens utbredelsesområde. I Norge finnes den bare i sørlige lavlandsstrøk, særlig på og nær kysten og områdene rundt Oslofjorden. Den forekommer på Østlandet, Agder og i Rogaland og Hordaland. Utbredelseområdet omfatter ellers tempererte strøk av Europa og Asia, men arten forekommer i Nord-Afrika.
Arten finnes i hager, parker, på enger og løkker, og ofte i veikanter. Den sitter helst i løvtrær, løvrike busker og høye urter som burot og åkertistel – sjeldnere i bartrær, og noe skogsinsekt er den ikke. Hunnene kan sees på veier og andre steder på bakken når de er på vei til å legge egg, som de plasserer i jorda med leggebrodden.
Ernæring
Arten er ukresen i matveien (polyfag) og lever både av plantekost (f.eks. blomster) og ulike smådyr, ikke minst markgresshopper. Den kan bite kraftig.
Levevis
Grønn løvgresshoppe er aktiv det meste av døgnet, men sangen høres mest fra utpå ettermiddagen og kvelden til sent på natten. Arten er Norges mest lydsterke insekt. Sangen kan høres på over 100 m, men rekkevidden - iallfall for det menneskelige øre - reduseres med bakgrunnsstøyen. Sangen kan beskrives som et vedvarende tsri-tsri-trsi-trsi, som fremføres i en rytme som øker med temperaturen. Derfor blir rytmen meget rask på en varm og solrik dag, mens lydbildet en kjølig kveld er ganske annerledes. Da er det lett å høre at hvert «tsri» er todelt, noe som også vises i et audiogram, slik at «tsi-ri» kanskje gir en riktigere beskrivelse. For øvrig varierer den ikke rytmen slik vortebiteren gjør, men til å begynne med synger den ofte i korte perioder. Sangen er sammenlignet med lyden av en symaskin, en fiskesnelle, en girsykkel som trilles langsomt - eller sangere som gresshoppesanger eller elvesanger. Den synger sjelden hvis temperaturen synker under ca. 10 grader, slik at sangen sist i sesongen ofte stilner mot kvelden. Med bare korte pauser kan sangen vedvare i mange minutter og av og til flere timer. Hvis to hanner sitter nær hverandre, veksler de ofte om å synge. Kanskje den ene registrerer det som et faresignal hvis den andre ikke overtar når den første slutter. Ellers fungerer sangen, som hos andre løvgresshopper, som lokkemiddel overfor hunnene. Hvis den føler seg truet, slutter den å synge og kan slippe seg ned på bakken eller lenger ned i vegetasjonen.
Som hos andre løvgresshopper sitter høreorganene på forbena. De oppfatter frekvenser på 5–100 kHz, dvs. langt inn i ultralydspekteret. De kan således også oppfatte skrikene flaggermusene sender ut under jakten på insekter. Disse har gjerne en frekvens på 20–60 kHz. Gresshoppene hører disse lydene før flaggermusene registrerer ekkoet av det flyvende byttet. De reagerer på flaggermuslydene ved å fly vekk, seile på stive vinger, eller – hvis lydsignalene blir sterkere – slippe seg rett ned (flaggermus kan ikke oppfatte insekter som sitter stille i vegetasjonen eller på bakken).
Livsløp
Hunnene legger eggene sensommers eller tidlig på høsten. Eggene overvintrer ofte 2-3 ganger; av og til opptil syv. I ytterkanten av utbredelsesområdet sikrer dette at bestanden ikke dør ut selv om en dårlig sommer kan gjøre at få eller ingen individer når kjønnsmoden alder. Eggene klekkes vanligvis i mai. Gresshopper har ufullstendig forvandling, og nymfene kan minne om voksne eksemplarer eller mer utvokste nymfer av mindre gresshopper. De kan skilles fra markgresshopper ved de lange antennene. Grønnfargen – og mangelen på lyd å gå etter – gjør at nymfene ikke sees ofte, men det hender de setter seg i blomster hvor de er lette å se. De tidlige nymfestadiene er helt vingeløse; de sene har voksende vingeanlegg. Etter 6-9 nymfestadier er de fullt utviklet, vanligvis fra annen del av juli av, men i kjølige somre ofte ikke før i august. De fleste dør i løpet av september, men unntaksvis kan en støte på dem så sent som i begynnelsen av november.
NAL (andre betydninger)
NAL er et redskap som brukes til vindusrensing, men er også forkortelse som kan vise til:
Erik Hammer
Erik Madsen Hammer (født 1827, død 7. mai 1875) var fengselsinspektør ved Tukthuset i Bergen.
Han kom opprinnelig fra Østerdalen. Hammer ble knivdrept av den innsatte omstreiferen og tateren Jakob Alexander Wallin, da han jobbet som inspektør i Bergen Tukthus. Saken gikk helt til Høyesterett, men Wallin ble dømt i alle instanser og benåding ble avslått. Kongen undertegnet dødsdommen. Wallin angret på drapet, og sendte en siste hilsen til Hammers enke Christiane, som hadde vært forberedt på å møte ham i tukthuset. Wallin ga det fineste han eide; et verktøyskrin, til Hammers eldste sønn, Hans Gudbrand Hammer, som senere ble overingeniør ved Dovrebanen. Enkefru Christiane Hammer (født Berg) flyttet fra Tukthuset til Nye Sandviksvei 41 med hele familien. Stortinget bevilget henne en pensjon på 200 spesiedaler, og det ble innsamlet penger privat. Til sammen kom dette på 1400 spesier. Hun hadde syv barn, og to av disse var syke.
Wallin ble den tredje siste som ble henrettet i Norge i fredstid. Han ble offentlig halshugget på Nordnes i Bergen, 25. januar 1876. Henrettelsen er skildret i boken Paa Vandring (1882) av den bergenske forfatteren John Paulsen.
Raghbir Lal
Raghbir Lal (født 15. november 1929) var en indisk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors og 1956 i Melbourne. Lal ble olympisk mester i landhockey under OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det indiske laget som vant landhockeyturneringen. Det var tolv lag med i turneringen og India vant kvartfinalen over Østerrike med 4-0 og i semifinalen slo de Storbritannia med 3-1 og i finalen Nederland med 6-1.
Mihaly Szalai
Mihaly Szalai er en tidligere ungarsk skihopper. Han deltok i verdenscupen mellom 1985 og 1987. Han fikk imidlertid aldri den store suksessen, og hoppet for det meste i Kontinentalcupen, som er nivået under verdenscupen.
Raghbir Lal
Fire år senere, under OL 1956 i Melbourne, vant han sin andre olympiske gullmedalje i landhockey. India vant semifinalen med 1-0 over Tyskland og i finalen beseiret de Pakistan med 1-0.
Beleiringen av Kalmar (1611)
Beleiringen av Kalmar 1611 utgjorde hoveddelen av en intens konflikt mellom danskene og svenskene om besittelsen av den strategisk viktige byen Kalmar med tilhørende slott. Kalmar var i strategisk perspektiv ansett som «nøkkelen til Sverige» i flere århundrer: Den som behersket byen med det befestede slottet ville ha herredømme over Kalmarsund og fri adgang mot nord langs den østlige svenskekysten mot Stockholm. Fra dette sydligste støttepunkt i Sverige ville innfall mot dansk territorium til lands og angrep til sjøs med den svenske flåten være mulig. Utover sommeren 1611 ble striden om byen en liten krig i seg selv som blant annet så slaget om Kalmar.
Bakgrunnen
Den unge og energiske Christian IV overtok embetet som rikets konge etter kroningen i 1596. Han var en ambisiøs mann med store visjoner og så store muligheter i Sverige, som hadde sett store politiske omveltninger siden 1568. Disse hadde ledet til en destabilisering med statskupp, tvilsomme maktskifter, indre strid og borgerkrig. Sigismund, konge av Sverige siden 1592, var avsatt fra tronen av sin bror hertug Karl under et kupp i 1597. Dette startet en bitter borgerkrig for de neste to årene. Sverige var etter den unge danskekongens mening sårbart i en krig om retten til å gjøre krav på den svenske tronen. Hertugen som tok kongenavn i året 1607, viste seg å være en ekspansjonslysten mann, som vil styrket Sverige politisk og økonomisk, til dels på bekostning av Danmark-Norges økonomiske og politiske hegemoni i Norden.
Fra 1603 tok Christian IV opp utfordringen overfor riksrådet i København. Han anmodet om å få gå i krig på grunn av den trusselen han mente å ha sett i Karl IXs planer om å styrke den svenske makten. Den uredde svenskekongen var ikke uvillige om å ta en konfrontasjon med krav om økonomiske inngrep og territorial ekspansjon selv inn i Nord-Norge i troen på at en militær konflikt ikke var ønskelige på den danske siden. Karl IX til slutt hadde gått for langt ved å gå inn i Russland i 1609. Han var allerede i to kriger med muligheten for en tredje krig i nær fremtid. I en slik situasjon med baktanker om de politiske forholdene i Sverige var Christian IV ikke sent med å gripe anledningen. I februar 1611 overtalte kongen riksrådet til å gi sin tilslutning til krig.
Fram til feidebrevet var sendt ut tidlig i april hadde kongen startet opprustningen i Danmark, men med tanke på fortiden i Sverige tok Christian IV lett på utfordringen som en krig mot svenskene innebar. Han var av meningen om at Karl IX som en uverdig konge ikke hadde sterk politisk støtte, at motstanden svenskene skulle gjør, ikke ville være særskilt vanskelig å overvinne. Hans felttogsplaner siktet på en rask besittelse av de to viktige strategiske stedene Älvsborg festning og Kalmar, et knipetangangrep mot Jonköping, og til sist ta Motala på veien til Stockholm. Selv om planene ikke lyktes, håpet han å få kastet svenskene ut i stor politisk uro ettersom Karl IX var døende etter å ha gjennomgått flere hjerteslag i de siste årene.
Felttoget mot Kalmar
Med en hær på 1200 ryttere og 4500 infanterister samlet ved Kristianopel rykket Christian IV over svenskegrensen den første mai ved daggry. I forveien avanserte en fortropp på tusen mann mot Kalmar i stor hastighet under kongens personlige ledelse. De kom over en svensk rytteravdeling på 150 ryttere ved et utfall fra Kalmar. I denne trefningen ble to dansker såret mot et ubestemte antall svenske falne.
Om kvelden var byen innenfor kongens egen synsvidde, rett etterpå skjøt svenskene to skudd som signal for samling av alle tropper innenfor bymurene. Hadde Christian IV ønsket det, kunne han ha overrumple forsvarerne av byen. Men han valgt å vente to dager for å kunne mønstre sin hær i slagorden før han forlangte byens overgivelse. Han muligens trodde fremdeles at motstandsviljen hos svenskene i forbindelse med et upopulært regime var svak og at en enkel maktdemonstrasjon ville framprovoserte overgivelse. Han forbød derfor plyndring, vold og brann for å få svenskene til å slutte opp om hans opprop om å vende seg mot Karl IX.
Den 3. mai 1611 om morgenen hadde den danske fortroppen ordnet seg på Törnby-engen i slagorden. Ved middagstid rykket den danske hæren i samlet orden mot bymurens vesterport, der en trompetist ble sendt fram for å oppfordre byen til overgivelse. Som svar ble det skutt med kanonkuler fra byvollen og slottstårnene, deretter kom ett angrep av den svenske rytterfanen under ledelse av Mikaelsson ut gjennom byporten. Angrepet ble i all hast slått tilbake med et tap på en død, men danskene hadde tap under kanonbeskytningen. De omkringliggende bygninger utenfor byvollen ble satt i brann, at det danske angrepet måtte stoppes. De danske troppene trakk seg vekk fra brannen og den svenske ilden.
Beleiringen av Kalmar by
Christian IV måtte nå beleire byen som hadde nektet å kapitulere. Dessuten hadde deres forhåpninger om en rask erobring satt dem i en lei knipe. Mot Kalmar by var danskene underlegne i styrkeforhold mot et ventet svensk unnsetningsforsøk. Dessuten måtte de beleire en sterk festning med store styrker, opptil over ett tusen stridsdyktige mann. Fra forskansninger foran nord- og vestporten ble det kastet opp en ring av brystvern med vollgrav fra strand til strand i løpet av kort tid. Uansett rang eller stand var alle nødt til å hjelpe til for fortgang i arbeidet. Mot sør ble det kastet opp en sterk forskansning der hvor byvollen stoppet opp til fordel for en vanngrav med åpen sikte mot Kalmar slott.
Kalmar var beleiret i tre måneder i vinteren 1598-1599. Byen etter denne var forsterket blant annet med et anlegg av voller med fem bastioner fra strand til strand og en bred vollgate mot den gamle bymuren gjennombrutt av fire porter: Nordreport, Vesterport og to porter på sørsiden. Men en alvorlig svakhet lå i vollgravene, bare den sydlige delen hadde vann i graven. Bastionene ligget mot tørr jord slik at det var landfast forbindelse mellom beleiringshæren og byen. Artilleriet bestod for det meste av antipersonellskyts, det var dårlig med tyngre skyts. Dette måtte kommet fra Kalmar slott. Der var en bred jordvoll kastet opp mot den gamle ringmuren som hadde to hjørnetårn med kanoner på nordsiden og sørsiden mot vannspeilet mellom byen og holmen som slottet lå på. Slottet selv var massivt bygget med hjørnetårn i alle kanter samt et tårn foran vannspeilet med en bro over til byen. Det var dårlig med artilleri i Kalmar by, som bare hadde omtrent femti stykker, og det var 47 tyngre skyts og 200 mindre skyts i selve Kalmar slott.
6. mai 1611 hadde den danske eskadren med beleiringstrenet kommet opp til den skogkledte halvøya som var forbundet med fastlandet med et smalt nes. Dette var på forhånd valgt som anløpssted for transportflåten som skulle forsørge beleiringshæren. Der oppdaget danskene at en alvorlig feiltagelse hadde hendt. Mesteparten av beleiringsartilleriet som hadde vært forberedt, var sendt til Båhuslen. Det gjenværende artilleriet måtte settes på land. Danskene gravde seg nærmere et utvalgt angrepssted for et gjennombrudd for å konsentrere beskytning med sitt artilleri som kunne nå bare slå ut et bresje på ett sted om gang. Et batteri ble anlagt mot kurtinen ved Vesterporten. Man anla løpegraver som kunne forsere den tørre graven. Men prisen for foretagendet ble høy, den gamle ringmuren hadde høye skytetårn med mindre kanoner som kunne skyte ned på beleirerne. Dessuten var det stadige utfall fra byen i de første dagers trefninger. Kongen selv inspiserte arbeidet under stor fare. Dagen før var han oversprøytet med hjernemasse fra en adelig rytter som ble truffet av en kule fra ringmuren.
Imidlertid hadde Christian IV beordret den danske Kalmareskadren under admiral Erik Urne som siden 30. mars hadde blokkerte Kalmar, om å ta herredømme over Kalmarsundet. Med seks storskip beskyttet Urne anløpsstedet på Halvø, og en avdeling av flere galeier også kalt jagter kom seg oppover sundet til Kvarnholmen og Grimskär nord for byen. I byen med en havn under beskyttelse av kanonene i Kalmar slott lå 13 mindre skiper samt flere mindre armerte fartøyer. Mens arbeidet med batteriet mot Vesterporten var i gang, var flere beleiringsskytser satt til skyteposisjoner på begge ender av byen mot sundet, fra disse forsøkt danskene å ramme de svenske orlogsfartøyene.
Kalmar bys fall
Senest 18. mai ble batteriet først tatt i bruk. Men i flere dager ble flere kanoner flyttet fra skansene mot strenden for å forsterke batteriet. Tilsammen sju kartover bronsestykker var flyttet nærmere byvolden den 25. mai, ingeniørene som måtte betalte med deres liv, hadde omsider klart å svekke volden og ringmuren tilstrekkelig nok. Byvolden på sørvest for utenverket foran Vesterporten bare 72 fot innover ble angrepet med en konsentrert beskytning på mellom 376 og 400 kanonkuler inn i den neste dagen. Svenskene kunne ikke bringe tyngre skyts dit som motsvar så bare lette kanoner var stilt opp for å avverge et stormangrep. Tidspunktet for gjennombruddsangrepet er ikke kjent med rimelige sikkerhet, men det var trolig i gryningen til den 26. mai 1611.
En stormkolonne på flere hundre menn med tusener bak i deres rygg avanserte opp mot bresjet og ble utsatt for skarp beskytning, deretter hissige motangrep med piker og bøsser. Etter harde kamper som så to angrep slått tilbake, klarte danskene å bryte seg gjennom opp på byvolden som var nå overstrødd med døde og sårede fra begge sider, under det tredje angrepet. Derfra var det enkelt å rulle opp forsvaret langs byvolden og tok seg gjennom portene på ringmuren der de raskt hogde ned de gjenværende forsvarerne. Svenskene i all hast slo retrett under stor fortgang, men ble jaget ned av danskene i gatene, og led stor tap. Mens danskene spredte seg ut i byen for plyndring, fulgte Christian IV etter gjennom byens hovedgaten mot slottsbroen. Der klart de å sperret veien for en mengde av forsvarerne som spredte seg i byens gatene. De hadde ikke vært villige til å kapitulere så de kunne ikke vente seg nåde av angriperne som hadde betalt en tung pris.
Plyndringen var etterfulgt av et skånselløst blodbad på de etterlatte forsvarerne som fram til kl. 3 om ettermiddag forsøkt å redde seg. Et fåtall var senere ført vekk som fanger. Etter plyndringen var avsluttet hadde Christian IV tatt Kalmar by under egne kontroll mot et tap på over hundre døde samt flere sårede. Minst 400 var hevdet drept og såret. Minst lik mange svensker skulle ha omkommet under de tre timer lange kamper om bresjet, opptil 700 var påstått å ha blitt drept. En eksisterende liste om de gjenværende soldater i Kalmar Slott oppga 758 mann samt 62 sårede tilbake, hvilken mente et tap på minst 200 døde som fanger. Påstander vil at det var 1 650 stridsdyktige menn i Kalmar by, slik at tallet «700» virket ikke urimelig. Det var en befolkning på over 1500 mennesker i byen i tillegg til rundt et tusen soldater som sjømenn.
Det var i siste liten også, for Karl IX var på vei med en unnsetningshær. Blodbadet i byen var ikke en massakre på sivilbefolkningen, for kvinner og barn var evakuert til slottet selv om det hadde hendt at få fremdeles ikke evakuert. En historie om borgermesteren som skulle ha blitt drept idet han var iført prestedrakt, hadde vist seg ukorrekt. Den mannlige befolkningen som var mobilisert, virket å ha de verste tapene under kampene.
Den svenske Kalmareskadren på fem krigsskip ble senket sammen med de armerte handelfartøyer i havnen mot Kalmar slott.
Sjøkrigen i Kalmarsund
Opptrappingen mot slaget om Kalmar begynte kort etter inntakingen av byen etter Karl IX mindre enn en uke senere hadde kommet til traktene omkring Kalmar. Fremrykningen var sent, at kongen ikke nådde Ryssby langs kysten fra nord før den 8. juni 1611.
Karl IX vil sende hjelp til de beleirede i slottet med den svenske flåten, det ble sendt ut ordre om å seile ned i Kalmarsund. En kamp om herredømmet over Kalmarsund tok seg til mens et oppgjør mellom de to konger var underveis. Den 18. juni angrepet et par båter Kvarnholmen der et batteri var anlagt for to kanoner som ble nøytralisert, kort etterpå var en kompani overført til holmen med en slått skipsbro fra fastlandet der leiren lå. Fra Öland gikk flere båter til angrep om natt med overlegne styrker. Etter å ta tatt holmen forfulgte de kompaniet på landet hvor de ble stoppet av ryttere. I panikk tvunget svenskene seg tilbake på broen som brast under vekten, mange druknet i natten til 22. juni. Kampene om Kvarnholmen var begynnelsen på en sjøkrig.
Man hadde innsett at admiral Urne måtte få forsterkninger snarest mulig, med dette i minne ble det sendt bud til en eskadre. Eskadren hadde blitt forberedt for å støtte hovedflåten som blokkerte den svenske handelen utenfor Gotland. Eskadren på fem krigsskip under Godske Lindenew ved 25. juni sluttet seg til Urne. Samtidig var admiral Bielkenstierna på vei fra Stockholm langs kysten med 6 storskip og 5 mindre krigsskip. Han sluttet seg til en andre eskadre på fem skip fra Nyköping så han hadde en styrke på 11 krigsskip.
I forveien hadde et sjøslag funnet sted 30. juni 1611 mellom den svenske skjærgårdsflåten og den danske Kalmareskadren på farvannet mellom Ryssby og Kalmar. Sjøslaget sluttet med at de svenske galeiene og skjærbåter trukket seg tilbake til Svinö og Jutnabben der et batteri var oppkastet. Ute av stand til å ødelegge den svenske skjærgårdsflåten bak disse øyene måtte danskene vendte om tilbake til deres base.
8. juli slo Bielkenstierna for en svak vestlig vind fra Skägganäs ned i sundet der Urne lå med fire skip ved Kvarnholmen sammen med Lindenew som lå med fem skip ved Stensö. Under svak vind måtte Urne retirert forbi slottet for å slutte seg til Lindenew som kunne ikke krysse mot vinden. Uten motstand hadde Bielkenstierna tatt herredømmet over Kalmarsundet, og det ble opprettet forbindelse mellom slottet og den svenske hæren. Med galeier ble forsyninger og menn fraktet til slottet, og de sårede, syke og kvinner og barn ble fraktet vekk i sikkerheten.
Mens slaget om Kalmar fant sted den 17. til 19. juli var danskene opptatt med å ruste seg for et oppgjør med deres 9 krigsskip ved Stensö etter det ventede angrepet på sjøsiden uteble. Den danske hovedflåten ved Gotland hadde dratt ut under admiral Mogens Ulfeldt. Om morgen den 20. juli nådde Ulfeldt Ölands nordre odde og seilte inn i sundet. Med sin flåte på ti krigsskip hvorav flere storskip truet han svenskene ved Skägganäs. Urne som fikk melding om Ulfeldts ankomsten, dro ut for å drive vekk 4 svenske skiper fra slottet. Det var et sjansespill ettersom han ønsket å avskåre forbindelsen mellom Öland og Kalmar mens Bielkenstierna lå ved Skägganäs. Under dobbel ild gikk et skip på grunn der det ble alvorlig skadet.
Igjen var Kalmar Slott kuttet av fra kontakt med den svenske hæren. Urne tok en svensk galei og en boiert som hadde kanonstykker ombord som var trolig hevet fra de fem senkede skipene i havnen. Disse skipene var senket etter Kalmar bys fall. Ulfeldt og Urne truet den svenske hæren med landgangsoperasjoner fra sjøen i ledd med de danske planer om å tvinge vekk hæren fra Kalmar.
Kalmar Slotts fall
Etter 22. juli måtte Karl IX som hadde opplevde to seriøse tilbakeslag i få dager, startet retretten tilbake til Ryssby med den svenske hæren. Et nederlagsstemning hadde oppstått i den svekkede garnisonen etter det var åpenbart at Bielkenstierna kunne ikke vende tilbake mot en så stor overmakt på opptil tjue danske krigsskip i sundet. Med Kalmar by under dansk kontroll ville ikke utfall fra slottet være mulig uten for stor fare for nederlag med stor tap. En ny kommandant, Krister Some, hadde overtatt dagen etter storslaget. Hans første ordre var å evakuere den nye skansen på Grimskär var reist for å støtte den svenske flåten i Kalmarsundet.
Mens Christian IV marsjerte med hoveddelen av hæren mot Ryssby, startet batteriet utenfor Munkporten mot vannspeilet mellom slottet og byen et voldsomt bombardement mot det sydvestlige tårnet den 29. juli. Den første dag så 184 skudd, den andre dagen så 249 skudd, ved aften av den 30. juli var et bresje i muren skapt. Svenskene klarte å tette dette under stort slit, men kunne ikke returnere ild mot danskene over volden. Angrepet inn i byen under storslaget hadde brukt mye krutt, og det hadde ikke kommet store nok forsyninger med nytt krutt til slottet. Etter bresjet var reparert var all krutt oppbrukt. Some under et krigsråd med offiserer i slottet 2. august måtte innrømte at det ikke var lenge mulig å holde slottet. Christian IV vil sannsynlige startet et angrep etter returen tilbake fra Ryssby.
I et sist håp bad Karl IX admiral Bielkenstierna om å seile nedover Kalmarsundet for å hindre slottets fall. Men admiralen var ikke villig så kongen fikk ham erstattet med en mer ivrige mann, men for sent. Krister Some hadde besluttet seg for å overgi seg om aften 2. august etter å ha fått støtte av offiserer under tvang av deres soldatene under krigsrådet. Kort etterpå var kontakt oppnådde med danskene, og forhandlingene kunne begynte.
Mot fri avmarsj uten deres faner fikk de svenske forsvarerne på mellom ett tusen og to tusen mann lov til å forlate slottet. Men flere av offiserer inkludert Krister Some valgt å bli tilbake, og senere sluttet seg til Christian IV av redsel for harde represalier av Karl IX.
Etterspillet
Svenskekongens vrede var stor da nyheten om overgivelsen kom til ham. Det ble en krigsrettssak mot Some som ble stemplet som forræder, som straff ble alle hans eiendommer beslaglagt. Some hos danskene ble godt belønte med gods og 1000 daler i kontanter av Christian IV. Av forstående grunner var Krister Somes rolle under overgivelsen av Kalmar Slott omstridt for ettertiden. Men det var ikke lenge mulig å holde slottet, et storm ville medførte en massakre på forsvarerne. Danskekongens tilbud om kapitulasjon var derfor fornuftig å akseptere under slike omstendigheter med bare en halv tønne krutt for 104 kanoner.
Erobringen av Kalmar var et viktig skritt, men felttoget inn i Sverige hadde blitt bremset ned, den svenske motstanden var sterkere enn trodde ettersom forventede sammenbruddet uteble. Karl IX og hans sønn Gustav Adolf hadde sterkere støtte enn antatt på forveien. De store logistiske problemer som skyldes dårlig forberedelse med utilstrekkelige styrker mot større utfordringer enn ventet, hadde bidratt til dårlige resultater i et år. Kampene om Kalmar var så omfattende at krigen fikk sitt navn etter dette: Kalmarkrigen.
George de Hevesy
George de Hevesy, opprinnelig Hevesy György, (født 1. august 1885 i Budapest, død 5. juli 1966 i Freiburg im Breisgau) var en ungarsk-svensk kjemiker som mottok Nobelprisen i kjemi 1943. Han utviklet metoder for å følge emneomseteninger i levende organismer ved hjelp av radioaktive isotoper av de grunnstoffene som forekommer naturlig i organismene. Derigjennom ble han også en av radiokjemiens grunnleggere.
Sammen med Dirk Coster oppdaget han grunnstoffet hafnium i København i 1923. Mellom 1926 og 1934 var han professor ved Universitetet i Freiburg. Etter at nazistene overtok makten flyktet han til København hvor han jobbet Instituttet for teoretisk fysikk under ledelse av Niels Bohr. Instituttet hadde blitt et fristed for fysikere av jødisk opphav, og de tyske fysikerne Max von Laue og James Franck hadde deponert sine Nobelprismedaljer der for at nazistene ikke skulle konfiskerte dem. Da Tyskland invaderte Danmark i 1940 løste Hevesy opp medaljene i kongevann, slik at de unngikk å bli oppdaget. Etter krigen ble gullet felt ut og benyttet til å prege erstatningsmedaljer. Han flyktet til Sverige i 1943, og virket deretter ved Stockholms universitet frem til 1961.
Han ble i 1942 innvalgt til utenlandsk representant nummer 806 av Kungliga Vetenskapsakademien, og ble senere overført som nummer 965 blant de svenske representantene.
Type 85
Type 85 er en serie kinesiske stridsvogner. De ble først annonsert av produsenten Norinco tidlig i 1989. Chassiset er basert på den tidligere Type 80.
Guadalupe Victoria
Guadalupe Victoria (født 1786 i Tamazula, død 21. mars 1843) var Mexicos første president. Hans egentlige navn var José Miguel Ramón Adaucto Fernández y Félix og han fungerte som president i perioden fra 1824 til 1829. Han var også medlem av landets provisoriske regjering 1823–1824 etter Det første meksikanske keiserrikets fall.
Svend Foyn – En nødvendig død (hørespill)
En nødvendig død er et norsk kriminalhørespill i fire deler som gikk på NRK Radio i 2004. Stykket handler om Tønsberg-advokat og amatørdetektiv Svend Foyn som forsøker å hjelpe en kvinne som vil ut av et ekteskap med voldelig TV-kjendisen med ekle venner. Rollen som Foyn spilles av Øystein Røger. Regi er ved Harry Guttormsen og manus av Jan Faller. Stykket er basert på Jan Mehlums roman med samme tittel (2002).
Dette er den første av Mehlums bøker om Svend Foyn som er blitt overført til hørespill.
Hubble (enhet)
Hubble er en måleenhet for avstander i astronomisk sammenheng, definert som CH_{0}^{-1} — lyshastigheten multiplisert med den inverse av Hubbles konstant, dv.s Hubble-tid. En hubble tilsvarer 4,550 millioner parsec eller 14,4 milliarder lysår.
Enheten er oppkalt etter den amerikanske astronomen Edwin Hubble.
Muling
Muling (kinesisk: 穆棱; pinyin: Mùlíng) er et byfylke i provinsen Heilongjiang i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Mudanjiang.
Befolkningen var på 313,971 innbyggere i 1999.
Kulturminner
Xiaosifangshan (Xiaosifangshan yizhi, 小四方山城址), en by fra De stridende rikers tid frem til jursjenerdynastiets tid, ble i 2006 tilføyet på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Administrative enheter
Storkommuner: Kommuner: Statsskoger:
Svein Godwinson
Fødsel og jarl av Mercia
Den nøyaktige datoen for fødselen til Godwin og Gydas barn er ikke nøyaktig kjent. Svein ble født en gang mellom 1020 og 1025, kanskje er 1023 det mest nøyaktige årstallet. Med tiden fikk han seks brødre og tre søstre. Søsteren Edith av Wessex ble gift med kong Edvard Bekjenneren, og da denne døde uten arvinger ble broren Harald Godwinson konge av England i 1066. Faren Godwin av Wessex synes å ha kommet fra de nedre adelsklasser og ble med tiden den mektigste jarl i England. At Svein var Godwins eldste sønn er blitt bevist ved hans underskrift for jarldømmet Mercia i 1043. I henhold til krønikeskriveren John av Worcester skal Sveins jarldømme ha bestått av områdene Oxfordshire, Gloucestershire, Herefordshire, Somerset, og Berkshire.
I henhold til krønikeskriveren Henry av Huntingdon fulgte Godwin kong Knut den mektige til Danmark i 1018 da denne krevde den danske kronen etter sin bror Harald Sveinssons død. Som belønning for sin lojalitet gjorde kong Knut Godwin til jarl av Wessex samme år og i 1019 fikk han gifte seg med Gyda Torkelsdatter, en slektning av kongen og av god dansk ætt hvor blant annet svenske Styrbjørn Sterke og en datter av Harald Blåtann telte blant hennes forfedre. Det første barnet ble Svein (Sweyn).
Ved en anledning skal kirkehistorikeren Heming, en munk ved kirken i Worcester, ha påstått at Godwin ikke var Sveins reelle far, men at han var den illegitime sønnen til kong Knut (Heming: Chartularium i side 275-276). Hans mor Gyda nektet for anklagen og andre adelige kvinner vitnet til hennes fordel. Verken samtiden eller ettertiden har lagt noe vekt på dette. Muligens var dette underlige farskapskravet et mislykket forsøk på å konstruere et krav for Svein til den engelske kronen.
Psykotisk personlighet
Et verk som søsteren Edith fikk skrevet for sin ektemann Edvard Bekjenneren en gang før hun døde i 1075, Vita Edwardi Regis, beskriver Svein som et «gulpende monster», en informasjon som må ha kommet fra søsteren. Han blir beskrevet som en som ikke vil la noe bli stående i vegen for seg. Svein ble familiens svarte får og at han hadde en villskap i sin karakter synes opplagt. Han kan ha hatt en form for manisk eller psykotisk raserianfall som kunne føre til vold, kanskje ikke ulikt berserkgang.
Betydningsfull
Sveins navn inngår i et charter i 1043 hvor han signerer som fjerde person etter sin far jarl Godwin av Wessex, Siward av Northumbria, og Leofric av Mercia, hvor han blir gitt land i Grittleton, Wiltshire. Hans navn går også igjen ulike andre charter, noe som vitner om han status i ung alder. I 1046 holder Svein fortsatt sin høye status som fjerdeperson på vitnelisten og før hans hærtokt til sydlige Wales i allianse med Gruffydd ap Llewelyn. Deretter går hans navn igjen kun en gang i 1050 og det er etter hans eksil og etter hans påståtte voldtekt av abbedissen av Leominster, hans påståtte mord på Bjørn Estridsson. Likevel signerer han før sin bror Harald Godwinson og før kongens fetter, jarl Ralph av Hereford.
Kampene i Wales
I henhold til Den angelsaksiske krønike marsjerte Svein inn i sydlige Wales i 1046 sammen med Gruffydd ap Llewelyn, konge av Gwynedd i nordlige Wales (og fra 1055 det meste av Wales og til han døde i 1063), og «gisler ble gitt til ham». Walisiske krøniker er derimot tause om dette, men nevner at i 1047 ble Gruffydd ap Llewelyns menn drept og som hevn for dette herjet kongen områdene Dyfed og Ystred Tywi.
Govind Perumal
Govind Perumal (født 25. september 1925, død 17. september 2002 i Nala Sopara) var en indisk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors og 1956 i Melbourne. Perumal ble olympisk mester i landhockey under OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det indiske laget som vant landhockeyturneringen. Det var tolv lag med i turneringen og India vant kvartfinalen over Østerrike med 4-0 og i semifinalen slo de Storbritannia med 3-1 og i finalen Nederland med 6-1.
Svein Godwinson
Kampene i Wales
Gruffydd ap Llewelyn var i krig mot Gruffydd ap Rhydderch, konge av sydlige Wales. Det er sannsynlig at det var en allianse mellom Svein og Gruffydd ap Rhydderch som et resultat av at sydlige Wales var en trussel mot Sveins jarldømme som grenset opp mot sydlige Wales. Resultatet av krigstoktet var at han kunne komme tilbake rik på suksess og gods.
Govind Perumal
Fire år senere, under OL 1956 i Melbourne, vant han sin andre olympiske gullmedalje i landhockey. India vant semifinalen med 1-0 over Tyskland og i finalen beseiret de Pakistan med 1-0.
Svein Godwinson
Møtet med abbedissen
Alt hadde ligget til rette for Svein. Han var en seierrik jarl, rik på gods, og tilhørte den mektigste familien i landet etter kongen, men fra nå av eskalerte en serie med hendelser som ødela alt for ham. At Svein hadde tatt med seg Eadgifa ble beskrevet som et kvinnerov og voldtekt. Hans tilbud om å gifte seg med henne kan ha vært et forsøk på å berge seg unna forbrytelsen. På den annen side mangler vi Eadgifas vitneutsagn. Forholdet kan ha vært genuint og kjærlig, og ekteskap var noe begge ønsket. Sammen hadde de et barn, Håkon. Svein fikk også et andre sønn som ble kalt Toste, og det er mulig at Eadgifa også var mor til ham.
Biskop Lyfing av Worcester klagde på Sveins dårskap i henhold til abbedissen og som Svein levde med i et års tid mens han håpet på at kirken ville tilgi ham. Englands mektigste geistlige, erkebiskop Eadsige av Canterbury grep inn og truet jarlen med fordømmelse og beordret Eadgifa til å vende tilbake til klosteret. Paret må ha innsett at de ikke hadde en framtid sammen med kirken imot seg og Eadgifa reiste i skam tilbake til Leominster.
I raseri overtok Svein noen eiendommer i Shropshire som tilhørte kirken i Worcester, noe som ikke bedret hans sak overfor kirken. Kirkehistorikeren Heming bekrefter at Svein gjorde seg til tyv.
Landflyktighet og mord
Svein Godwinson var skyldig i en ukjent skandale i Danmark. Muligens lovte ham soldater og skip fra England og tapte ansikt da han ikke kunne oppfylle dette. Den angelsaksiske krønike vitner om stadige bønner fra kong Svein om våpenhjelp mot Norge, men blir avvist av «gode menn» i England.
Da Svein kom tilbake til England i 1049 var hans egen bror Harald Godwinson og Bjørn Estridsson, kong Svein Estridssons bror, imot at han skulle få tilbake sitt jarldømme, sannsynligvis ettersom de begge hadde delt eiendommene mellom seg. Harald skal ha informert kong Edvard om andre forbrytelser som Svein skulle ha stått bak. Da kongen hørte dette nektet han gi Svein jarldømmet tilbake. Harald Godwinsons egne maktambisjoner fikk ham til å forråde sin egen bror på samme måte som han senere skulle forråde sin andre bror Toste Godwinson.
Både John av Worcester og Den angelsaksiske krønike sier at Bjørn hadde lovet å hjelpe Svein med å bli forsonet med den engelske kongen. I henhold til krønikene synes det som om begge skulle reise for å møte kong Edvard i Sandwich, men det oppstår en krangel mellom dem. Svein skal ha fått Bjørn om bord i skipet sitt og forsøkt å forklare sin sak for å få hans støtte. Da Bjørn nektet å gjøre dette skal Svein i et raserianfall ha slått ham i hjel.
Kongen hadde ikke noe valg og erklærte at Svein var en «nithing», det vil si en niding, et norrønt begrep for en æreløs og svikfull forbryter. Bjørn ble begravd i Winchester ved siden av sin onkel kong Knut den mektige. Fire år senere skulle Sveins far Godwin bli begravd ved samme sted. Svein flyktet tilbake til Flandern igjen og stilte seg atter under grev Baldwins beskyttelse.
Godwin og sønnene i opposisjon
Mens Svein i 1050 satt i Flandern møtte han biskop Ealdred av Worcester som hadde etterfulgt Lyfing. Biskopen var på veg til Roma for å delta i pavens påskeråd. Øyensynlig må Ealdred ha blitt beveget av Sveins anger, rådet ham å dra tilbake til England og inngå forlik med kongen. Også Sveins far Godwin må ha trukket i noen tråder for Sveins fredløshet ble trukket tilbake hos Witan (møte hos de vise menn) i London i 1050. Det er mulig at biskopen også hadde verdslig grunner til å gå i forbønn for Svein. Den walisiske trusselen var ikke over. Året i forvegen hadde Ealdred selv opplevd et ydmykende nederlag mot Gruffydd ap Llewelyn. Det er mulig at Witan fikk pekt på fordelene av å ha en kriger av Sveins støpning til å beskytte bispedømmet mot framtidige invasjoner fra Wales.
Etter et voldelig sammenstøt mellom folk i Dover og den besøkende Eustace II, greve av Boulogne, kong Edvards nye svoger, ga Edvard ordre til at folket i Dover skulle straffes, men Godwin utfordret kongen ved å nekte. For kong Edvard var dette en maktdemonstrasjon. Med støtte fra de andre jarlene ble Godwin og sønnene hans straffet med landsforvisning fra kongedømmet i september 1051. I tiden da Godwin var landsforvist mistet også dronning Edith sin maktposisjon ved at hun ble plassert i et nonnekloster.
Englands mektigste familie var forvist og samlet i Flandern. Unntatt Harald som hadde dratt til Irland. Det ble ikke et møte mellom Svein og Harald. Godwin var den som styrte avgjørelsene. Han fikk samlet hærfolk fra de jarldømmene som familien kontrollerte, kanskje brukte han også penger på utenlandske leiesoldater, og ni måneder senere seilte en flåte forbi kongens blokade og over Den engelske kanal, møter Haralds skip, seilte opp elven Thames og til Londons murer. Under trusselen av å møte familien Godwin i åpen krig bøyde kong Edvard av og ga familien dens privilegier og jarldømmer tilbake. Dronning Edith fikk komme tilbake. Bare en i familien deltok ikke. Det var Svein Godwinson.
Det hellige land
Mens familiemedlemmene til Godwin kom tilbake til gammel verdighet var Svein Godwinson allerede på veg på pilegrimsferd til Det hellige land. Sannsynligvis var det under råd av biskop Ealdred av Worcester at Svein søkte tilgivelse ved sitt store offer. Man kan spekulere på grunnene. Kanskje lå et håp om at offeret skulle hjelpe ham å møte Eadgifa igjen. Det er ingen tvil om at Svein hadde forbrytelser å sone: han hadde drept sin slektning Bjørn; han hadde vært tyv, iallfall av kirkegods; han hadde bortført abbedissen av Leominster, selv om han kanskje ikke voldtok henne; og han hadde brakt skam på familien ved å så tvil om sitt eget opphav.
Svein må ha startet sin reise en tid før familien krysset kanalen og Sveins reise gjennom Europa midt på vinteren var ikke et heldig valg. Antagelig betraktet han de smerter og lidelser han måtte gjennomgå som en botsgang, men det må ha tært på helsen hans. På veg tilbake til England dør han den 29. september 1052. I henhold til William av Malmesbury ble Svein overfalt av sarasenere og ble dødelig såret. John av Worcester har en mindre dramatisk opptegnelse: Svein hadde gått barfotet om vinteren fra Flandern til Jerusalem, og på veg tilbake ble han «syk fra stor kulde og døde i Lycia» (sydkysten av Tyrkia). Han ble rundt 40 år gammel.
Svein Godwinson hadde to sønner utenfor ekteskap med Eadgifa: Håkon Sveinsson (1046 – 1047), som senere levde som gissel i Normandie på ordre av Vilhelm Erobreren, og Toste Sveinsson.
Hulin
Hulin (kinesisk: 虎林; pinyin: Hǔlín) er et byfylke i provinsen Heilongjiang i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Jixi.
Befolkningen var på 300,825 innbyggere i 1999.
Hulin var tidligere understilt Mudanjiang, men ble overført til byprefekturet Jixi den 14. juni 1993. Til fylket Hulin hører også den 0,74 km² store Ussuri-øya Zhenbao Dao (territorialt identisk med kommunen Zhenbaodao), som var omstridt mellom Kina og Sovjetunionen. Grensetvisten førte i 1969 til flere væpnede trefninger.
Det var først ved den kinesisk-russiske grenseavtalen av 14. oktober 2004 at tilhørigheten ble avklart – i Kinas favør. Grenseavtalen ble ratifisert i de to land i april og mai 2005.
Leipziger Lerche
Leipzigerlerker – Leipziger Lerchen – er en type småkaker som har sitt opphav i den tyske byen Leipzig.
Gjennom århundrer var småfugl – spesielt sanglerker – en ettertrakta rett i Leipzig og Sachsen. Lerkene sto til tider så høgt i pris, og fangsten var så omfattende at sangfuglbestanden begynte å minke merkbart. Utover på 1800-tallet engasjerte dyrevernkretser seg mot småfuglfangsten, og i 1876 innførte kong Albert I av Sachsen forbud mot lerkefangst.
Oppfinnsomme bakere i Leipzig introduserte da en kake som i form kunne minne om oppbundne lerker, og dermed gi borgerne en smak av gode, gamle dager. Kakene har bunn av mørdeig eller butterdeig og fyll av mandler, nøtter og jordbærsyltetøy; eventuelt også tilsatt brandy, rom eller kanel. «Leipziger Lerche» er siden 2004 en beskytta betegnelse.
Jessheim stasjon
Jessheim stasjon er en jernbanestasjon på Jessheim som ble åpnet i 1854. Jessheim stasjon ligger 44,60 kilometer fra Oslo S og 203,8 meter over havet. Stasjonen ble en del av Norges første jernbane, Hovedbanen, som gikk fra Kristiania til Eidsvoll.
Jernbanen hadde ved byggingen av jernbanestasjonen i 1854 kalt stoppestedet «Trøgstad», men på grunn av faren for forveksling med bygdenavnet Trøgstad i Østfold endret man i 1897 navnet til «Jessum». Dette navnet ble brukt blasfemisk, for eksempel av rekrutter som sa de var kommet gjennom Bøn (tettsted nord for Jessheim) til Jessum. Prestene i bygda klagde derfor til biskopen, som i 1900 tok opp saken med herredsstyret og foreslo formen «Jessheim». Man endret derfor skrivemåten til «Jesseim». I 1921 endret NSB skrivemåten til Jessheim.
Den opprinnelige stasjonsbygningen ble tegnet av Schirmer og von Hanno. Den brant ned sommeren 1904 etter et innbrudd der kassen ble stjålet. Stasjonen hadde også opprinnelig vanntårn for damplokomotivene. Jessheim stasjon ble fra 1902 brukt som trykkeri av «Akershusingen», forgjengeren for «Romerikes blad» da Martin Julius Halvorsen, grunnlegger av avisen, flyttet inn der med sitt trykkeri.
På grunn av innsparinger hos NSB ble stasjonspersonalet erstattet av billettautomater i september 2005. Kort tid etter ble bygget overtatt av Romerike Opplevelser AS og stasjonsbygget ble gjort om til en butikk og Kafé Jessum. I 2007 ble bygget gjort om til en indisk restaurant.
I desember 2018 åpnet Stasjonen Kaffebar i Stasjonens første etasje.
Xanadu (Titan)
Xanadu er et område med høy reflektivitet på Saturns måne Titan
Området ble oppdaget i 1994 av astronomer som studerte data fra Hubble-teleskopet i infrarøde bølgelengder, og har senere blitt observert i mer detalj av romfartøyet Cassini. Xanadu er omtrent på størrelse med Australia. Det er ikke kjent på nåværende tidspunkt om det er en fjellkjede, en slette, en sjø eller noe annet.
Navnet kommer fra Xanadu, en legendarisk by som skulle befinne seg i Kina eller i Himalaya.