cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mangefotinger
Forplantning
Mangefotinger legger egg. Skolopendere og jordkrypere har fullt antall bein og kroppsringer som nyklekte. Andre nyklekte mangefotinger har et betydelig færre antall av kroppsringer (og bein) enn de voksne. Utvikling fra egg til voksen kan ta mer enn ett år for noen arter.
Yngelpleie
Skolopendere har primitivt yngelpleie, og hunnen beskytter sitt avkom i opp mot tre måneder. Noen arter bygger små «bol» hvor de legger sine egg.
Størrelse
Enkelte skolopendere kan bli opptil 24 cm og er rovdyr som lever av alt fra små leddyr og -ormer til små krypdyr. De andre gruppene er hovedsakelig planteetere eller lever av dødt organisk materiale. Fåfotinger er fra 0,4 til 1 mm lange. Dverfotinger er også små, vanligvis fra 2 til 9 mm. De nordiske artene av tusenbein er fra litt under 3 mm til 47 mm, men en afrikanske tusenbeinart i slekten Archispirostreptus kan bli hele 38,7 cm.
Slektskapsforhold
Mangefotinger deler mange egenskaper med insektene, bl.a. at de har «enkelt-bein» og ikke spalteføtter, slik som flere andre leddyrs grupper med mange bein har. Mangefotinger har også, i likhet med insektene, såkalte malpighiske rør i tarmen som ekskresjonsorgan, samt trakeer til åndedrett. Derfor antok man tidligere at insektene var mangefotingenes nærmeste slektninger. Det har imidlertid vist seg at krepsdyrene er insektenes søstergruppe. De nevnte likhetene mellom insekter og mangefotinger kan derfor ikke lenger tolkes som homologier. Istedenfor må de være konvergenser som oppstod fordi både insektenes og mangefotingenes stamarter uavhengig av hverandre gikk over til et liv på land.
Systematisk inndeling
Mangefotingenes delgrupper – og deres innbyrdes slektskapsforhold (i hierarkisk skrivemåte) – er:
Maski
Maski er en landsby og et arkeologisk funnsted i distriktet Raichur i delstaten Karnataka i India. Stedet ligger på Deccan-platået ved elven Maski, som er en sideelv til Tungabhadra.
Stedet ble på 1930-tallet undersøkt av staten Hyderabads Archaeological Department.
Maski har også spor etter gruvedrift og smeltevirksomhet og det er funnet tegn på at det ble drevet handel med metaller.
Vestfold-bunader
Bunadene fra Vestfold er standardiserte fest- og høytidsantrekk i norsk bunadstradisjon som ble konstruert av lag og foreninger i Vestfold på 1900-tallet. Det er flere modeller for kvinner og menn. Antrekkene bygger i hovedsak på folkedrakter og klesskikker som var vanlig blant bønder på 1800-tallet, og er blant annet satt sammen av kopier av gamle originalplagg som er funnet på gårder i fylket. Bunadssølvet er også inspirert av funn fra regionens vikingtidshistorie.
Husflidens Vestfold-bunader omfatter et par hovedvarianter i ulike fargekombinasjoner og med mønsterbeskytta snitt og dekor. I tillegg har leikarringforeningen i Tønsberg og flere andre lagd drakter med tilknytning til fylket.
Bunadskulturen
Tradisjonelle «bondedrakter» i norske bygder kunne være både praktiske hverdagsklær og festlige høytidsantrekk. Draktskikken var imidlertid verken lokalt original eller særnorsk, men påvirka av europeisk bymote og impulser og plagg fra naboområder.
Ordet «bunad» ble tatt i bruk av Hulda Garborg (1864–1932) i 1903. Fra da av begynte en å rekonstruere og komponere klart definerte «folkedrakter» for steder og regioner i Norge, antrekk med ensarta utforming og samme broderimønstre på flere plagg. Framveksten av bunader var del av et politisk og nasjonalromantisk nasjonsbyggingsprosjekt knytta til «norskdomsrørsla». Interessen for særnorske drakter var særlig levende i folkedansmiljøer, med Hulda Garborg og Klara Semb (1884–1970) som pådrivere for utviklinga. Skikken har siden blitt holdt i hevd for å verne om kulturarven og videreføre gamle håndverkstradisjoner.
Vladimir Oravsky
Vladimir Oravsky (født 22. januar 1947 i Bratislava) er en svensk forfatter, manusforfatter og oversetter.
Vasi-vari
Vasi-vari er et språk som snakkes av vasi i noen få landsbyer i Prasun-dalen i Afghanistan. De mest brukte alternative navnene er prasuni eller prasun, som kommer fra pashto. Språket tilhører den indoeuropeiske språkfamilien og er i nuristanigruppen av den indoiranske grenen.
Vasi-vari snakkes av anslagsvis 1 000 mennesker (pr. 2000), og alle er muslimer. Lesekyndigheten er lav blant språkbrukerne: Under 1 % av mennesker som har det som morsmål, og mellom 15 % og 25 % for mennesker som har det som andrespråk.
Vasi-vari er det mest isolerte av nuristanispråkene.
Florian Mennigen
Florian Mennigen (født 10. april 1982) er en tysk roer som spesialiserer seg i åtterbåt. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han tok gull i åtter.
Big Bill Broonzy
Liv og karriere
Broonzy hevdet selv at han ble født i Scott, Mississippi, men ifølge blues-historikeren Robert Reisman er Jefferson County, Arkansas mer sannsynlig. Også fødselsåret er usikkert: Broonzy påsto at han var født i 1893, men papirer i familien tyder på at 1903 er det riktige. Han vokste opp nær Pine Bluff, Arkansas, dit familien flyttet kort tid etter at han var født.
Gjennom 1940-årene ble Broonzy en stadig bedre låtskriver. Takket være et svært variert repertoar som omfattet ragtime, hokum blues, country blues, urban blues, jazz-inspirerte låter, folkemusikk og spirituals, var han i stand til å appellere både til et publikum med samme landsens røtter som han selv og til et mer blasert urbant publikum. I 1950-årene var han på flere vellykkede turneer i Europa og han gjorde opptak med blant andre Pete Seeger, Sonny Terry, Brownie McGhee og Leadbelly. Fra 1953 kunne han endelig leve av musikken.
Santa Maria dei Miracoli (Venezia)
Santa Maria dei Miracoli er en kirke i Cannaregio i Venezia. Den er kjent for sin karakteristiske marmorbekledning.
Krasimir Balăkov
Krasimir Gentsjev Balăkov (bulgarsk: ; født 29. mars 1966 i Veliko Tarnovo) er en bulgarsk tidligere fotballspiller og nåværende trener for HNK Hajduk Split, som blant annet spilte offensiv midtbane hos VfB Stuttgart samt flere andre europeiske klubber. Han fikk også flere landskamper for og er blant de som har flest landskamper for Bulgaria gjennom tidene.
Santa Maria dei Miracoli (Venezia)
Historie
Kirken ble bygget mellom 1481 og 1489 av Pietro Lombardo, for å huse et ikon av jomfru Maria som ble ansett som mirakuløst. Kirken ble restaurert av en amerikansk veldedig institusjon, "Save Venice" på 1980-tallet. Restaurasjonen innebar at all marmorkledning ble fjernet, lagt i kar av rustfritt stål og renset av sirkulerende destillert vann. Restaureringsarbeidene tok ti år, og kostet 4 millioner dollar. Kirken er den eneste frittliggende kirken i byens sentrum.
Big Bill Broonzy
Betydning
Broonzy hadde en lang og variert karriere, og regnes som en av nøkkelfigurene i utviklingen av bluesen på 1900-tallet. Han var en utmerket gitarist og skrev over 350 låter som influerte bluesstørrelser som Muddy Waters og Memphis Slim. I mange sanger beskriver han som få andre overgangen fra landsbygda til storbyen.
Krasimir Balăkov
Balăkov startet sin spillerkarriere i den lokale klubben Etar Veliko Tarnovo i 1982, før han i 1991 dro på et lengre utenlandsopphold hos den portugisiske klubben Sporting Lisboa. I 1995 dro han videre til VfB Stuttgart, hvor han blant annet var med på vinne UEFA Intertoto Cup to ganger (2000 og 2002) samt DFB-Pokal i 1997. Han la opp som aktiv fotballspiller i 2003 etter å ha spilt over 230 seriekamper for Stuttgart.
Tom Frode Wallin
Tom Frode Wallin (født 19. januar 1977, død 4. november 2011) var en lovende norsk fotballspiller fra Larvik da han fikk nyrekreft med spredning. Han ble innlagt på Radiumhospitalet i Oslo og ville gjøre noe med forholdene på sykehuset. Han startet da aksjonen «Slå et slag mot kreft» som ble verdens lengste golfturnering til inntekt for kreftsaken. Turneringen startet lørdag 30. april på rom 611 på Radiumhospitalet, og de første slagene var slått av Tom Frode Wallin, Jan Vincents Johannessen, biskop Ole Christian Kvarme, Olaf Tufte og Sigbjørn Smeland. Til 200 kroner slaget ble golfballen slått fra Radiumhospitalet, rundt sørlandskysten og videre oppover helt til Nordkapp. Underveis var det minnemarkeringer i regi av Den norske kirke. Nordkapp ble nådd 7. august 2011.
Krasimir Balăkov
Trenerkarriere
Like etter at han la opp som spiller gikk Balăkov inn i trenerrollen hos VfB Stuttgart, hvor han fungerte som assistenttrener fra 2003 til 2005. Etter dette var han spillende trener for den tyske klubben VFC Plauen (én kamp som spiller i 2005) før han dro videre til sveitsisk fotball og ble ansatt som hovedtrener for Grasshopper Club Zürich (2006–2007) og FC St. Gallen (2007–2008). I perioden 2008 til 2010 var han hovedtrener for PSFC Chernomorets Burgas i hjemlandet før han i 2011 ble ansatt som trener for den kroatiske klubben HNK Hajduk Split.
Tom Frode Wallin
Tom Frode Wallin døde 4. november 2011, men «Slå et slag mot kreften» eksisterer videre. De innsamlede midlene går til Stiftelsen «611-slå et slag mot kreft» og fordeles mellom velferd for pårørende, pasienter og forskning. Radiumhospitalets Legater støtter også aksjonen.
Krasimir Balăkov
Landslagskarriere
Balăkov spilte i årene mellom 1988 og 2003 totalt 92 landskamper og scoret 16 mål for. Han var med i den bulgarske troppen under VM i fotball 1994 og VM i fotball 1998, hvor han i førstnevnte turnering var med på å føre laget helt frem til semifinalen. Balăkov var dessuten en del av Bulgarias tropp til EM i fotball 1996.
Jiexiu
Folketallet var på 366,680 innbyggere i 1999.
Samferdsel
Kinas riksvei 108 løper gjennom området. Riksveien begynner i Beijing og fører via Taiyuan, Xi'an og Chengdu sør til Kunming i den sørvestlige provinsen Yunnan.
Otto Brekke
Otto Brekke (født 19. desember 1925, død 27. februar 2013 ) var offiser og oberstløytnant i Frelsesarmeen. Han drev den kristelige organisasjonen Stiftelsen Brobyggerne som arbeider blant tuberkuloserammede i Moldova. Som pensjonert offiser bodde han store deler av året bodde i Chișinău.
Otto Brekke hadde en rekke ledende stillinger i Frelsesarmeen i Norge, Sverige og Tyskland. Han var en ivrig skribent og har forfattet en rekke bøker. Han var far til Frelsesarmeoffiseren Bo Hjalmar Brekke.
Hestesport under Sommer-OL 1912
Hestesport under Sommer-OL 1912. Hestesport var med på det olympiske programmet for andre gang 1912 i Stockholm. Det ble konkurrert om fem olympiske titler, tre individuelle og to i lag. Det var deltakere fra ti nasjoner. Sverige ble beste nasjon med fire gullmedaljer foran Tyskland med en.
Bulgarias ordensvesen
Bulgarias ordensvesen omfatter ridder- og fortjenstordener tildelt av bulgarske myndigheter. Et eget bulgarsk ordensvesen ble til etter at Bulgaria i 1878 ble et fyrstedømme. Det har siden skiftet omfang og karakter med de ulike styresett Bulgaria har opplevd, slik at de kongelige ordener ble avskaffet eller gitt insignier med endret ikonografi da Bulgaria ble en sosialistisk folkerepublikk og slik at man ved overgangen til demokrati etter 1990 beholdt noen av utmerkelsene fra kommunisttiden samtidig som man gjeninnførte gamle ordener fra kongedømmets tid.
Kongelige ordener
Bulgaria ble i 1878 anerkjent som et autonomt fyrstedømme. Landet fikk en grunnlov der titler og ordener var forbudt og det var derfor først etter at grunnloven ble suspendert at de første ordener ble innstiftet i desember 1881. Den første av disse var en militærorden for mot, mens den andre fikk navn etter Sankt Aleksander Nevskij, som var skytshelgen for fyrst Alexander. Etter at Bulgaria ble helt uavhengig og opphøyet til kongedømme ble det i 1909 innstiftet en orden i denne anledning, oppkalt etter Kyrillos og Methodios.
Ordensvesenet omfattet til slutt seks ordener, som i rangrekkefølge var:
I tillegg kommer hederstegn og medaljer.
Folkerepublikken
Da kongedømmet ble styrtet ble også de fleste kongelige ordener avskaffet. Ordenen for mot samt Sankt Kyrillos og Sankt Methodios’ orden ble imidlertid beholdt, i reformert utgave. Folkerepublikken Bulgaria innstiftet et ordensvesen der ni heltetitler, som var forbundet med ordener og utmerkelsestegn, rangerte foran nyinnstiftede ordener. De nye ordenene fikk ideologisk inspirert navn knyttet til arbeid og det røde flagg, men henviste også til viktige hendelser i nyere tid og til landets eldre historie.
I folkerepublikkens tid fantes det ni ærestitler og søtten ordener.
I tillegg kommer en stort antall medaljer og utmerkelsestegn.
Republikken
I overgangen til flerpartidemokrati og markedsøkonomi opphørte mange av folkerepublikkens ordener og utmerkelser. I en overgangsperiode fortsatte imidlertid tildeling av flere av ordenene fra folkerepublikkens tid.
Bulgarias ordensvesen ble nyordnet ved lov av 2003 og ble deretter bestående av en blanding av ordener fra kongedømmets og folkerepublikkens tid. Mens ordenene fra kongedømmets tid i hovedsak har beholdt sin opprinnelige symbolikk, inkludert kongekroner, har ordenstegnene fra folkerepublikkens tid fått revidert utformning.
Republikken Bulgaria har sju ordener, som i rangrekkefølge er:
Den militære Ordenen for mot er ikke rangert.
I tillegg kommer hederstegn og medaljer.
Kystbanen
Kystbanen er en dansk jernbanestrekning mellom København og Helsingør, åpnet 1897.
Ole Mikal Kobbe
Ole Mikal Jakobsen Kobbe (født 5. august 1881 i Bodø, død 21. august 1955 i Oslo) var en norsk offiser, offentlig tjenestemann og politiker (H). Han var stortingsrepresentant for Trondheim og Levanger 1950–1953.
Kystbanen
Den er i dag en av Danmarks mest trafikkerte strekninger og trafikkeres av regionaltog mellom Helsingør og Malmö og av lokaltog mellom Nivå og Københavns lufthavn.
Ole Mikal Kobbe
Han vokste opp i Bodø som sønn av tollkasserer, losoldermann og innrulleringsbetjent Jakob Olsen fra Ringsaker og hustru Ellen Marie Øyesvoll fra Overhalla. Han giftet seg i 1909 med Nanna Paus, datter av jernbaneingeniør Tollef Lintrup Paus og hustru Hedevig Holmsen i Trondheim. Vei- og jernbaneingeniørene Hans Wangensten Paus og Olaf Paus var Kobbes svogre.
Han gikk Krigsskolen og påbegynte jusstudiet, men avbrøt for å tjenestegjøre ved underoffiserskolen i Trondheim. Han fikk grad av kaptein i 1914 og major i 1930. I det sivile liv var Kobbe funksjonær ved Lundemo Bruk og så Orkla Grube-Aktiebolag, hvorpå han i 1921 ble fullmektig hos finansborgermesteren (finansrådmannen) i Trondheim kommune. Kobbe var kontorsjef for fattigvesenet 1926–1927, kemner 1927–1933 og finansrådmann i Trondheim kommune 1933–1949. Under okkupasjonen ble Kobbe avsatt av NS-styret, men fikk stillingen tilbake etter frigjøringen.
Han hadde også tillitsverv i næringslivet, deriblant styreformann i Adresseavisen 1924–1954, hvor han ble sentral under reorganiseringen i 1927; ordfører i representantskapet i Trondhjems Sparebank 1950–1953, varaordfører i representantskapet i Forretningsbanken og styreformann i livsforsikringsselskapet Sparetrygden 1951–1953. Han hadde også en sentral post for nærings- og byutviklingen som formann i havnestyret i Trondheim 1933–1949.
Kobbe var medlem av Trondheim bystyre 1931–1934 og innvalgt på Stortinget fra kjøpstedene i Nord- og Sør-Trøndelag fylker, Trondheim og Levanger, 1950–1953. Dette var den siste perioden kjøpstedene dannet en egen valgkrets før de gikk inn i sine respektive fylker. Kobbe var medlem av Stortingets kommunalkomité.
Han ble tildelt Kroningsmedaljen 1906 i sølv, og ble i 1948 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden.
Kobbes vei på Nyhavna i Trondheim er oppkalt etter ham.
Paithan
Paithan er en by i distriktet Aurangabad i delstaten Maharashtra i India. Den ligger ved nordbredden av elven Godavari ved den kunstige innsjøen Nath Sagar. Byen er en av de eldste i Deccan. Den var hovedstad i Sātavāhanariket (230 f.Kr.–220 e.Kr.) og nevnes i det greske verket Periplus Maris Erythraei (Rundreise i Rødehavet) fra midten av det første århundret. Ved folketellingen i 2001 hadde Paithan 34,518 innbyggere.
Boris av Bulgaria
Boris av Bulgaria kan sikte til:
Thelyphonida
Thelyphonida er en orden av edderkoppdyr. Gruppen omfatter alle de store artene i gruppen svepeskorpioner.
Utseende
thumb|left| 300px|[[Thelyphonus doriae]] Store (25–85 mm ikke medregnet haletråden), mørkfargede edderkoppdyr. Pedipalpene er utformet som svært kraftige, piggete griperedskaper, med eller uten gripeklo i spissen. Pedipalpenes innerste ledd er stort med korte, kraftige pigger, disse leddene brukes som tyggeflater for å male opp maten. Celicerene er ganske små. De har åtte øyne som fordeler seg med to lengst foran på cephalothorax og tre på hver side. Kroppen er avlang og litt flat, beina forholdsvis korte bortsett fra forbeina som er meget lange og tynne og brukes som antenner. Kroppen er tydelig innsnørt mellom forkroppen, som har et felles ryggskjold (carapax) og bakkroppen, som har 12 ryggplater. Bakerst har de en lang, svepeformet haletråd som tilsvarer halen hos skorpioner. I det hele tatt kan de ligne på skorpioner, men skiller seg klart fra dem på pedipalpenes og halens form.
Levevis
I likhet med skorpionene er de nattaktive rovdyr som trivest godt i både tørre og litt fuktigere områder. Ulikt mange andre edderkoppdyr har de ikke giftkjertler, men river i stykke byttet med de meget kraftige, piggete pedipalpene. De kan forsvare seg ved å sprøyte ut en eddikluktende væske, derav det amerikanske navnet "vinegarroons". Denne væsken spruter ut fra dyser på hver side av haletråden, og siden bakkroppen er meget bevegelig kan de rette strålen ganske treffsikkert mot målet på en avstand opptil en halv meter.
Reproduksjon
Hannen overfører en spermatofor til hunnen, som etter befruktningen legger opptil 35 egg. Hun vokter over disse til de klekker, da kryper de nyklekte ungene opp på ryggen hennes og holder seg fast med spesielle sugekopper. Ungene rir på moren en tid, men det varer ikke lenge før hun dør, de sprer seg da.
Utbredelse
De er først og fremst utbredt i varme områder. Gruppen mangler i Europa og Australia, og i Afrika finnes det bare innførte arter. De vil gjerne ha det ikke for tørt, og søker ly under steiner, døde tømmerstokker og lignende.
Systematisk inndeling
Alle de nålevende artene regnes til én familie, Thelyphonidae.
Metallsivbukk
Metallsivbukk (Donacia simplex) er en bille i gruppen sivbukker og tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Den er registrert i Norge.
Utseende
Metallsivbukk er mellom 7-8 mm lang. Kroppen er langsmal og ikke så oval som bladbillene ofte er. Den er metallisk farget i ulike nyanser av messing- og bronsefarge. Dekkvingene har tydelig punktur, ordnet i langsgående rekker. Halskjoldet har en finere punktur. Bakkroppen smalner bakover. Hodet er fremover-rettet. Beina er mørkere i en blå svart farge og forholdsvis lange.
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) billene finnes nær ferskvann hvor de lever av å spise blad på næringsplanten. Larvene lever under vannoverflaten. De voksne er særlig aktive i solskinn.
Metallsivbukk tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Axel Mowat
Axel Mowat (født ca. 1592, død 27. januar 1661) var en norsk adelsmann og sjøoffiser. Mowat var engasjert i handelen mellom Norge og Shetland og slo seg opp som Vestlandets største godseier.
Mowat er nevnt som kaptein i 1628 og avanserte senere til admiral. I 1630 deltok han i toktet mot Hamburg, og mellom 1631 og 1636 hadde han ansvar for å hindre piratvirksomhet i Nordsjøen. Siste stillinga Axel hadde, før sykdom gjorde slutt på militærkarrièren, var som ansvarlig for marinens skipsverft på Flekkerøy.
Familie
Han var sønn av Anders Mowat og Else Rustung, og ble ca. 1625 gift med Karen Knutsdotter Bildt. I ekteskapet med Karen Bildt hadde han tre barn :
The Wolf of Debt
The Wolf of Debt er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Jack Harvey.
Jeanne Villepreux-Power
Jeanne Villepreux-Power, født Jeanne Villepreux (1794–1871), var en fransk marinebiolog som i 1832 var den første til å lage et akvarium for å studere sjødyr og hav-organismer. Hun har blitt kalt «Akvariofiliens mor» av den engelske biologen Richard Owen. Hun oppfant akvariet og den systematiske bruken av akvariet for å studere livet i havet, som fortsatt brukes den dag i dag. I sin tid, som en av de fremste forskerne på blekkspruter, beviste hun at papirbåten (Argonauta argo) produserte sine egne skjell, fremfor å anskaffe dem. Villepreux-Power var også en anerkjent syerske, forfatter, naturverner og så vell det første kvinnelige medlemmet av Accademia Gioenia di Catania.
The Wolf of Debt
Handling
Fru Stanhope, en enkefrue, oppfordrer datteren Helen til å gifte seg med den velstående megleren Anthony Stuart - men Helen nekter. Dagen etter møter hun Bruce Marsden, en millionær, på golf-banen. Med en gang utvikler det seg en gjensidig tiltrekning, for hverandre. Om en måned kunngjøres forlovelsen deres. Men før de gifter seg, overfører Marsden sine Mesupa-kobberaksjer til Helen. Men megleren som tar hånd om Marsdens aksjer opplever problemer. Aksjemarkedet er på vei nedover, og megleren taper alt - inkludert Marsdens aksjer. Til tross for dette gifter Helen seg med den nå mye fattigere Marsen.
Axel Mowat
Familie
Da Axel Mowat døde, var datteren Karen hans eneste gjenlevende arving. Hun ble ca. 1658 gift med Ludvig Rosenkrantz, som med grunnlag i svigerfarens jordegods opprettet baroniet i Rosendal.
Jeanne Villepreux-Power
Vitenskapelig arbeid
I 1842 ga Jeanne Villepreux-Power ut sin andre bok Guida per la Sicilia hvor hun blant annet studerte bløtdyr og deres fossiler, og var særlig interessert i papirbåten. På den tiden var det uvisst om Argonauta-slekten produserte egne skjell, eller anskaffet dem fra andre organismer, slik som eremittkrepsen. Villepreux-Power arbeid viste at de faktisk produserte sine egne skjell.
The Wolf of Debt
Handling
Men Helens mor blir sterkt forstyrret, på grunn av dette hendelsesforløpet. Hun overtaler derfor Stuart til å prøve å vinne Helen fra ektemannen hennes. Stuart gir deretter Marsden en stilling ved kontoret sitt, og begynner å gi sin oppmerksomhet til Helen - men hun nekter å ha noe som helst med ham å gjøre. Snart sender han Marsden ut av byen på forretningsreise, samtidig som han inviterer Helen og moren hennes til en fasjonabel middag. Til denne sammenkomsten bestiller Helen en kostbar kjole på kreditt - hvor hun senere blir oppdaget av ektemannen sin, som kom tilbake fra forretningene sine tidligere enn han forventet.
Etter å ha blitt mistenksom overfor sin kone, følger Marsden med på henne i all hemmelighet. Når hun og Stuart reiser sammen i sistnevntes bil, går bilen hans i stykker og Stuart tar med seg Helen til en veikro. Marsden dukker deretter opp, fordømmer sin kone, og sier opp hos Stuart for å finne arbeid et annet sted. Mesupa-aksjene har i mellomtiden, på grunn av funn av malm, blitt mer verdifulle. Men etter at Stuart begynner å kjøpe så mange aksjer han klarer på kobber-markedet, legger Marsden en plan for å få Stuart til å tape alle pengene hans.
Abdullah Ahmad Badawi
Abdullah bin Haji Ahmad Badawi (født 26. november 1939 i Kepala Batas, Penang) er en malaysisk politiker. Han var Malaysias statsminister fra 31. oktober 2003 til 3. april 2009.
Etter eksamen fra Universitetet i Malaya, sluttet Badawi seg til det malaysiske diplomatiet. Han var også sekretær for National Operations Council (MAGERAN). Han trakk seg i 1978 for å bli medlem av parlamentet. Under valget til statsminister lovte Badawi at han skulle slå hardt ned på korrupsjon. Badawi vant sin andre periode som statsminister ved å vinne valget som ble avholdt i mars 2008, men med redusert flertall. Badawi ble tatt i ed for en andre periode som statsminister den 10. mars 2008. Badawi er også kjent som en poet. Hans dikt er oversatt til mer enn 80 språk og utgitt i bokform.
Axel Mowat
Familie
Fra før sitt ekteskap med Karen Bildt fikk Axel i ca. 1620 sønnen Anders Axelson Helvik med Margrete Eriksdotter Dall. Axel anerkjente sønnen, som bodde på Ænes inntil faren skjenket ham gården Helvik i Kvinnherad. Anders fikk 10 barn og har med dette stor etterslekt i Norge.
Per A. Borglund
Per A. Borglund (født 30. juni 1961 på Gjøvik) er redaktør i matmagasinet Mat fra Norge.
Borglund har jobbet tolv år i VG, har vært ansvarlig redaktør i Hjemmet Mortensen, redaktør i Scandinavia Online, sjefredaktør og administrerende direktør i gratisavisen Avis 1 og daglig leder/forlagsredaktør i Aftenposten forlag.
Han har skrevet boken ''100 år med kokebøker. Mat, mennesker og historie og vært matskribent i A-magasinet''.
Per A. Borglund er innehaver av Norges største samling av kokebøker, med over 10,000 titler i 2018.
Biblioteca Marciana
Biblioteca Marciana er et bibliotek ved Markusplassen i Venezia, som omfatter en av verdens største samlinger av klassiske håndskrifter. Biblioteket har navn etter St. Markus, byens skytshelgen.
Historie
Biblioteket kan spore sin historie tilbake til to store donasjoner. I 1362 skjenket Francesco Petrarca sin håndskriftsamling til republikken Venezia. Den neste store mesenen var kardinal Bessarion, som 31. mai 1468 skjenket sitt private bibliotek (746 bind, deriblant 482 greske og 264 latinske håndskrifter) til republikken. De to samlingene dannet grunnstammen i Biblioteca Marciana. Gjennom innlemmelse av bibliotekbestander innenfor republikken og senere gaver vokste biblioteket også senere betydelig.
Takket være den enestående samlingen av greske håndskrifter ble biblioteket fra det 16. århundre et sentrum for humanistiske studier.
I 1603 vedtok Venezia en lov, som bestemte at alle som trykket en bok på Venezias territorium måtte levere et plikteksemplar til Biblioteca Marciana.
Etter republikkens fall ble mange klostre sekularisert av Napoleon, og deres klosterbiblioteker i betydelig utstrekning innlemmet i Biblioteca Marciana.
Libreria
Bessarion stilte som betingelse for sin gave at biblioteket skulle få en verdig plassering. Republikken tok seg likevel god tid til å oppfylle denne forpliktelsen. Biblioteket hold en stund til i bl.a. dogepalasset.
I 1534 ble det bestemt å bygge en egen biblioteksbygning, og i 1537 fikk arkitekten Jacopo Sansovino oppdraget. I 1545 styrtet lesesalens hvelving sammen, og arkitekten ble sendt i fengsel. Takket være innflytelsesrike venners forbønn kom han fri igjen, og kunne fortsette arbeidet, men måtte dekke skadene av egen lomme. Etter hans død fullførte Vincenzo Scamozzi bygningen mellom 1582 og 1588.
Bygningen ble utsmykket av bl.a. Veronese, Tizian, Alessandro Vittoria og Tintoretto.
Biblioteket flyttet inn allerede i 1553. I 1812 ble biblioteket flyttet tilbake til dogepalasset, hvor det ble til 1904. Siden da har det vært tilbake i Libreria og en nabobygning.
CONCACAF-mesterskapet for kvinner 1998
CONCACAF-mesterskapet i fotball for kvinner (CONCACAF's Women's Championship) i 1998 var den fjerde turneringen for kvinnelandslag knyttet til CONCACAF, og ble spilt mellom 28. august og 6. september 1998. Det var også kvalifisering til VM i USA året etter. Ettersom USA allerede var automatisk kvalifisert som verter, stilte de ikke i turneringen. Dette er den hittil (2009) eneste turneringen USA ikke har stilt i. Turneringen ble vunnet av Canada, som dermed kvalifiserte seg. Mexico kom til finalen, og kom til kvalifiseringsspill mot Argentina om plass i VM. Dette mesterskapet var det siste mesterskapet under det gamle navnet «Women's Championship». Fra og med 2000 het det «Women's Gold Cup».
Sjarm alarm
Sjarm alarm er et musikkalbum med FemFemten, utgitt høsten 2009. Dette er bandets første plateutgivelse.
Arabisk mesterskap i friidrett
Arabisk mesterskap i friidrett er et internasjonalt mesterskap i friidrett, som arrangeres av Arab Athletics Federation. Mesterskapet arrangeres normalt annethvert år.
Reidar Hjermstad
Reidar Hjermstad (født 10. oktober 1937 i Elverum) er en norsk tidligere langrennsløper som konkurrerte i 1960- og 1970-årene. Han var medlem av Hernes IL i Elverum. Gift med Liv Aslaug Iversen, datter av langrennsløper Bjarne Iversen.
Karriere
I 1963 vant Hjermstad både 15- og 50-kilometeren under Lahtisspelen, femmila vant han med over tre minutter foran landsmannen Sverre Stensheim. Takket være disse prestasjonene ble han tildelt Morgenbladets gullmedalje og Lahtis-medaljen. Han ble i tillegg kåret til «Årets idrettsnavn» av Norske sportsjournalister, – og fikk utdelt Sportsjournalistenes statuett.
Hjermstads beste OL-resultat kom på femmila under OL i 1972 i Sapporo, der han kom på fjerdeplass. Pål Tyldum og Magne Myrmo sikret norsk dobbeltseier på distansen. Foruten OL i Sapporo 1972, deltok han i OL i Grenoble i 1968 der han ble nr. 8 på femmila. Under OL i Innsbruck i 1964 var han også uttatt, men ble dessverre syk og fikk ikke gått noen distanser.
I 1971 ble han tildelt norsk skisports høyeste utmerkelse, Holmenkollmedaljen.
Norgesmesterskap
Han har vunnet 5 Norgesmesterskap i langrenn:
Lande (Brønnøy)
Lande er et sted i Brønnøy kommune på Helgeland i Nordland. Lande var tidligere kirkested. Det ligger på vestsiden av Tosenfjorden. Fylkesvei 76 passerer gjennom stedet, som ligger cirka 60 km fra Brønnøysund.
Borneisk muntjak
Borneisk muntjak (Muntiacus atherodes), også kalt gul borneomuntjak, er et lite hjortedyr som bare lever på øya Borneo. Den er svært lik indiamuntjak, som også finnes på Borneo, men horna er kortere og pelsen mer gulbrun. Den er en av elleve kjente arter i slekten muntjak.
Beskrivelse
Borneisk muntjak blir ca. 25-50 cm i skulderhøyde og veier gjerne omkring 12-18 kg. Den er gulbrun i fargen og har en mørk brun stripe som løper langs ryggraden og er spesielt framtredende i overgangen mot nakken på dyret. Den korte halen er nærmest hvit på undersiden og mørk brun på oversiden.
Bukkene utvikler gevir som består av to hornstilker som kan måle opp mot 7 cm (typisk kortere) i lengde. Geviret felles sjelden. Hannene er territoriale og kan være ganske voldsomme i forhold til størrelsen. De vil utfordre andre bukker som kommer inn på territoriet og slåss med både horna og de forstørrede øvre hjørnetennene som våpen.
Arten parer seg året rundt. Kalvene, som har lyse prikker, blir kjønsmodne i 6-12 måneders alderen og må forlate mora når de er omkring 6 måneder gamle. Hunnen går drektig i omkring 6-7 måneder. Hun føder 1-2 kalver, som ved fødselen veier omkring 400-500 gram.
Totalbestanden av dyr er antatt å være på omkring 5 000-.6 000 dyr, hovedsakelig sør i Anhui og vest i Zhegan.
Annet
Arten, som ganske nylig ble anerkjent som en egen art (Groves & Grubb, 1982), står oppført på IUCNs rødliste som NT (nær truet) siden 2016.
Austin Gipsy
Gipsy var en bilmodell med firehjulstrekk fra den britiske bilprodusenten Austin. Den var tenkt som en konkurrent til Land Rover, men hadde noen forskjellige løsninger fra denne. Blant annet var karosseriet av stål i stedet for Land Rovers aluminium, og man hadde valgt en løsning med uavhengig hjuloppheng i stedet for Land Rovers stive aksler.
Anders Kulläng
Anders Kulläng (født 23. september 1943 i Karlstad, død 28. februar 2012 i Huay Yang i Thailand ) var en svensk rallyfører som vant Svenska rallyet i 1980.
Cato Guldberg
Cato Maximilian Guldberg (født 11. august 1836 i Christiania, død 14. februar 1902 i Kristiania) var en norsk matematiker og fysiker. Han er mest kjent for at han i 1864 utviklet massevirkningsloven sammen med sin kollega og svoger Peter Waage. Guldberg og Waage-medaljen er innstiftet til deres minne.
Bakgrunn
Cato Guldberg vokste opp i Christiania og Nannestad som eldste barn av bokhandler, senere sogneprest Carl August Guldberg og Hanna Bull. Ungdomsårene tilbragte han i Fredrikstad hos farmoren som drev rederi, og han fikk prøvd sjømannslivet. Artium i Fredrikstad og Christiania 1854, deretter universitetsstudier i matematikk og fysikk. I studietiden bodde han hos mosteren og dennes ektemann, statsråd Hans Riddervold, hans senere svigerforeldre.
Karriere
Derpå underviste Guldberg ved Hartvig Nissens skole, ved Krigsskolen og skrev for Polyteknisk tidsskrift. Han fikk et reise- og utdanningsstipend i 1861, og studerte anvendt matematikk og maskinlære i Tyskland, Sveits og Frankrike. Han ble universitetsstipendiat i 1867, og professor i 1869.
Teorien som senere ble kjent som Massevirkningsloven ble først presentert i Vitenskapsselskapet i 1864, i skriftet Studier over Affiniteten. Senere ble det publisert i revidert utgave i 1867: Études sur les affinités Chimiques, og etter at de fikk internasjonal anerkjennelse kom en ny, utvidet presentasjon i Journal für praktische Chemie 1979.
Guldberg var direktør for Hovedbanen 1878-83, redaktør for Polyteknisk tidsskrift 1863-73, medlem av Det Norske Vitenskaps-Akademi fra 1867 (og dets preses og visepreses 1872-1895), medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab fra 1870, ridder av St. Olavs Orden fra 1891 (kommandør fra 1896), æresdoktor ved Uppsala universitet 1877, ridder av Vasaordenen 1866, Dannebrogordenen 1872, Nordstjerneordenen 1882 og Karl XIIIs orden 1899.
Han var sønn av presten Carl Guldberg, og bror til blant andre diakonipioneren Cathinka Guldberg og medisinprofessor Gustav Adolph Guldberg.
Postverket ga ut frimerkene NK. 551 (35 øre) og NK. 552 (55 øre) den 11. mars 1964 i anledning hundreårsjubileet. Frimerkene viser et dobbeltportrett av Guldberg og Waage.
Mat fra Norge
Mat fra Norge er et månedsmagasin utgitt av Aftenposten. Magasinet har 12 utgivelser i året.
Magasinredaktør er Per A. Borglund og ansvarlig redaktør Espen Egil Hansen.
Lesertall
Lesertall Forbruker & Media '19/1
Kathok-klosteret
Katok-klosteret (tibetansk: ཀཿ་ཐོག་རྡོ་རྗེ་གདན, THL: Katok Dorjé Den), også kalt Kathok eller Kathogklosteret, er et av seks primære klostre som tilhører skolen Nyingma i tibetansk buddhisme. Klosteret ble grunnlagt i 1159 og befinner seg i dagens fylke Baiyu, i det autonome prefekturet Garzê i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina.
Kristin Nørstebø
Kristin Nørstebø (født 9. september 1990 i Bærum) er en norsk håndballspiller, som er høyre bakspiller for.
Hun spiller også strandhåndball og var med på det norske landslaget som tok bronsemedalje under VM i beachhåndball 2012 i Muskat i Oman.
Klubb
Nørstebø hadde spilt for de norske klubbene, og , da hun i 2018 valgte å trappe ned håndball på fulltid og signerte en toårskontrakt med.
Landslag
Nørstebø fikk 17 kamper og scoret 32 mål for Norges juniorlandslag mellom 16. oktober 2008 og 31. juli 2010, og har gullmedalje fra både Junior-EM og Junior-VM.
26. mars 2011 debuterte hun for det norske A-landslaget mot Russland.
Andrew Furuseth
Andrew Furuseth (født 12. mars 1854, død 22. januar 1938) fra den tidligere kommunen Romedal i Hedmark var sjømann og amerikansk fagforeningsleder. Furuseth var aktiv i dannelsen av to store maritime fagforeninger: Sailor's Union of the Pacific og International Seamen's Union, og var leder for begge i flere tiår.
Furuseth var hovedansvarlig for gjennomføringen av fire reformer som endret arbeidsbetingelsene for amerikanske sjøfolk. To av dem, Maguire Act of 1895 og White Act of 1898 gjorde slutt på kroppslig avstraffelse og avskaffet fengselsstraff for å forlate et skip uten å mønstre av.
Furuseth er regnet som nøkkelpersonen bak planlegging og gjennomføring av Seamen's Act of 1915, av mange kalt «The Magna Carta of the Sea» og Jones Act of 1920 som gir rett til hyre til sjøfolk og også handler om bruken av utenlandske skip i innenlandsk handel.
Familie og oppvekst
Furuseth ble født Anders Andreassen Nilsen, som femte barn av Andreas og Marthe Nielsen. Familien hadde akkurat flyttet til en hytte i Furuset, som ligger i Åsbygda. Han tok etternavn etter sitt fødested som skikken var.
I 1855 flyttet familien til Damstuen i Åsbygda, (i den gang Romedal kommune), hvor den gamle Nilsen tok en dårlig betalt jobb som damarbeider. Fem barn til ble født, og familien hadde dårlig økonomi. Som åtteåring ble Furuseth sendt for å jobbe på en gård hos Jonas S. Schiøtz ved Østby, Romedal. Schiøtz sendte ham til en privat luthersk skole.
Den 2. juni 1870 flyttet Furuseth til Oslo (dengang Christiana). Han arbeidet som kontormedarbeider og forsøkte å komme inn på en militær skole. Selv om han ikke kom inn på skolen, lærte han engelsk, tysk, nederlandsk og fransk, som ikke bare skaffet ham jobb, men skulle også bli svært nyttig for ham senere i livet.
Karriere på sjøen
Furuseth reiste til sjøs i 1873 og seilte under norsk, svensk, britisk og amerikansk flagg inntil han gikk på land i San Francisco, California i august 1880. Han jobbet en periode i fiskerindustrien nær Portland, Oregon.
Coast Seaman's Union ble etablert mens Furuseth var til sjøs, men han ble med innen tre måneder etter etableringen den 3. juni 1885. Mindre enn to år etter, i januar 1887, ble han valgt inn i unionens øverste ledelse som kasserer. I 1889 reiste han til sjøs igjen, men ble gjenvalgt til stillingen som «union secretary» i 1891. Det var på denne tiden den 29. juli 1891 at Furuseth fusjonerte Coast Seamen's Union med Steamship Sailor's Union for å etablere Sailor's Union of the Pacific, en fagforening som fremdeles eksisterer. Med unntak av en to måneders periode da han mønstret på som fisker, var han leder for SUP til 1935.
Mindre enn et år etter etableringen av ISU var Furuseth med på et møte i Chicago, Illinois hvor en føderasjon av maritime fagforeninger kalt «National Union of Seamen of America» ble etablert. I 1895 fusjonerte denne føderasjonen med American Federation of Labor og skiftet navn til "International Seamen's Union of America" eller (ISU). Furuseth ble valgt til ISUs president i 1897 og satt i denne stillingen til 1899. I 1908 ble han igjen valgt til ISUs president og satt i stillingen til 1938.
Seamen's Act fra 1915
Det var på denne tiden at Furuseth presset på for å få til en lovendring som endte ut i Seamen's Act of 1915. Loven ble gjerne kalt «Havets Magna Carta», og ble støttet i USAs senat av senator «Fightin' Bob» La Folette. Tiltaket var også betydelig støttet av landbruksminister William Bauchop Wilson.
Loven forbedret livet og arbeidsforholdene for sjøfolk i den amerikanske handelsflåten, spesielt på skip større enn 100 bruttotonn. Den forandret livet for amerikanske sjøfolk; blant annet ved at den:
Senere i livet
I Furuseths tid som president for ISU var det en turbulent tid i amerikansk shipping-industri. Fagforeningene i ISU møtte "continual changeover in the makeup and leadership," som omfatter de historiske periodene Great Depression og den første verdenskrig. Enkelte perioder var gode, som f.eks. var det en shipping-boom under den første verdenskrig da ISU hadde mer enn 115,000 betalende medlemmer.
Streiken i 1919 var en stor suksess for Furuseth som resulterte i tidenes høyeste hyrer for deep sea-seilere. Imidlertid fulgte feiltrinn like etterpå. Da shipping-boomen endte, sank medlemstallet i ISU til bare 50.000 betalende medlemmer. Etter en runde med kontraktforhandlinger, gikk ISU til streik ved alle havner den 1. mai 1921. Streiken varte bare to måneder, var mislykket, og resulterte i en 25 % reduksjon i hyrene.
ISU led også et stort tap da Sailors' Union of the Pacific (SUP) gikk ut i 1934. Furuseth hevdet at "radikale" fra Industrial Workers of the World hadde infiltrert SUP, og krevde at de avsluttet samarbeidet med Maritime Federation. SUP avslo og ble dermed kastet ut av ISU.
I 1934 var Furuseth involvert i San Franciscos longshoremen's strike. Furuseth hadde bodd i San Franciscos Embarcadero-distrikt i 40 år, og var bekymret for at streiken kunne føre til tilsvarende vold som under de foregående Auto-Lite- og Minneapolis Teamsters-streikene. Han gjorde et forgjeves forsøk på å megle, og argumenterte slik: «Med hell og rettferdighet kan vi avslutte denne streiken innen 24 timer uten tap av blod. Men la oss komme sammen mens det ennå er tid. Mistillit mellom ulike grupper er det eneste som nå står i veien for seier.» Streiken førte til at arbeiderne i havnene på USAs vestkyst fikk en fagforening.
Furuseth døde den 22. januar 1938. Han ble gravlagt for statens regning; begravelsen ble betalt av USAs arbeidsdepartement. Han var den første fagforeningsleder i USA som ble hedret på denne måten. Det ble holdt en seremoni med syttien kistebærere på vegne av den amerikanske arbeidsministeren, ni medlemmer fra Representantenes hus, syv senatorer, to høyesterettsdommere, og en representant fra Norge. Minnetalen ble holdt av senator Robert La Follette, som hadde vært Furuseths venn gjennom hele hans liv.
Furuseth ble kremert og asken spredd den 21. mars 1938 ombord på SS Schoharoe i Atlanterhavet.
Et monument som æret Furuseth ble satt opp ved San Francisco Embarcadero 1. september 1942. Det ble senere flyttet for å gjøre plass til en motorvei.
Martin B-26 Marauder
Martin B-26 Marauder var et amerikansk bombefly brukt av United States Army Air Force under andre verdenskrig.
Circular Proposal 39-640
I 1939 sendte det amerikanske luftforsvaret (daværende USAAC) ut en liste med spesifikasjonsforslag til flere flyprodusenter. De ønsket seg et raskt, middels stort bombefly. Forslaget spesifiserte en marsjfart på minst 250 miles/time, toppfart minst 300 miles/time, operasjonshøyde minst 25 000 fot, rekkevidde 1800 miles, med et mannskap på 5. Videre skulle det kunne ta minst enten 4 stk. 1000-pund bomber, 2 stk. 2000-pundere, 6 600-pundere, 12 300-pundere eller 30 stk. 100-pundere. Det skulle ha to motorer, være manøvrerbart som et jagerfly, og det skulle ha nesehjulsunderstell.
Glenn L. Martin Company var raskt ute med sitt bidrag, Model 179. Myndighetene likte modellen så godt at den ble bestilt før man så mye som hadde lagd en prototype. Man så at det manglet et slikt fly i bombeflyarsenalet, og en krig i Europa var ikke lenger utenkelig. Her hastet det. Slik kunne det ha seg at Martin hadde kontrakt på 1131 fly før Marauderen i det hele tatt hadde forlatt tegnebrettet.
Testing
Ettersom ingen prototype var produsert, tok Army Air Corps de fire første produksjonsmodellene og kjørte dem gjennom et kort testprogram (113 timer) i november 1940. Tilfredse med at spesifikasjonene på det nærmeste var overholdt, tok US Army Air Corps over flyene, og i februar 1941 ble de sendt til 22. Bomb Group. Dette var snaut to år etter at anbudet var publisert.
Startproblemer
Hastverket med å få flyet fra tegnebrett til samlebånd skulle straffe seg. Det varte ikke lenge før problemer dukket opp for flyet.
I forbindelse med levering til skvadronene, skjedde det stadig uhell. Dette ble fort satt i sammenheng med at flyene ble levert uten våpen og radioutstyr. Dette forskjøv tyngdepunktet såpass at flyene gjerne landet på nesa. Man forsterket nesehjulsleggen, men problemet forsvant ikke helt før bestykning og sambandsutstyr ble montert.
Et annet problem var forårsaket av alt det elektriske utstyret på flyet. Bakkemannskapene var vant til å kjøre tester og sjekker på det interne strømsystemet, noe som tappet batteriene. I motsetning til tidligere fly, hadde B-26 bl.a. elektriske propellblad og elektrisk drevet kanontårn. Når bakkemannskapene så drev med sjekking av utstyr, tappet dette batteriet, som dermed var tilnærmet tomt da flyet skulle ta av. Resultatet var ofte at de elektriske propellbladene kantstilte seg, og dermed ikke ga trekkraft. Når dette skjer i forbindelse med take-off, får det katastrofale følger. Løsningen på problemet var at man utstyrte bakkemannskapene med en tralle med eksterne batterier.
Flere ganger ble produksjonen faktisk stanset mens man så på løsninger på problemer som stadig oppsto. Men gode vitnesbyrd fra skvadronene gjorde at myndighetene godtok start i produksjonen igjen.
Aktiv tjeneste
22. Bomb Group, 5. Air Force var første enhet som tok i bruk B-26. I februar 1942 ble de sendt til Australia med 44 fly. 22. brukte B-26 til krigens slutt, stasjonert bl.a. i Australia, Ny-Guinea, Filippinene og Japan.
Andre bombegrupper som fløy B-26 var 25. Bomb Group, 8. Air Force (stasjonert i England), samt flere bomberenheter i 9. Air Force, også stasjonert i Europa. 11. Air Force sin 28. Bomb Group var stasjonert i Alaska, og drev sporadiske angrep mot japanske mål i nord-områdene. 12. Air Force hadde 3 bombegrupper oppsatt med B-26. De var stasjonert i Nord-Afrika. 42. Bomb Group fra 13. Air Force fløy B-26 i Stillehavet.
Varianter
I tillegg til de offisielle versjonene, utførte skvadronene flere feltmessige forandringer og forbedringer. Dette gjør at B-26 ofte er et vanskelig fly å bestemme versjonen på. Bl.a. monterte 22. Bomb Group et ekstra maskingevær i nesa som ingen andre versjoner hadde.
Det 5288. og siste flyet ble levert i mars 1945.
Andre brukere
RAF. 52 B-26A, i England kalt '''Marauder Mk. I'''. 19 B-26B, kalt '''Marauder Mk. IA'''. 123 B-26C, kalt '''Marauder Mk. II'''. 200 B-26F, kalt '''Marauder Mk. III'''. 150 B-26G, kalt '''Marauder Mk. III'''.
Frankrike. Under amerikansk kommando (12. Air Force) fløy 6 frie franske skvadroner B-26.
Sør-Afrika: Flere skvadroner under RAF-kommando fløy B-26 på Balkan og i Nord-Afrika.
Ettermæle
Kjært barn har mange navn, heter det, men ikke alle klengenavnene til Marauderen var like kjærlige. The Widowmaker, The Flying coffin, Martin Murderer, B-Dash-Crash, samt noen mindre familievennlige uttrykk, var navn mannskapene satt på flyet.
Men det endte krigen med de beste skussmål. Lave tapstall og høy effektivitet over målene var noen av statistikkene B-26 tronet høyt på.
Flyet ble raskt tatt ut av tjeneste etter krigen. Ryktet det fikk i begynnelsen av karrieren hang igjen. Et USAAF i fredstid foretrakk det billigere og mer lettmanøvrerte B-25 til trening, og frontlinjeskvadronene hadde allerede byttet til det raskere og mer langtrekkende A-26. I februar 1946 ble det siste flyet tatt ut av tjeneste i Europa, og ved utgangen av 1946 var det helt ute av USAAF. Også de franske flyene ble tidlig tatt ut av bruk, og var helt faset ut i 1947. Selv om flyene var Lend-lease, ville ikke amerikanerne ha dem tilbake, og de ble snart destruert. Ett fransk fly ble i 1950 plattform for et testprogram for en jetmotor.
Siden betegnelsen B-26 nå var ledig, ble den i 1948 tatt over av Douglas A-26 Invader. Det fløy i andre verdenskrig, men fortsatte i USAAF og USAF langt inn i Vietnamkrigen.
Korinter
Korinter er en type rosin som har navn etter den greske byen Korint. En korint er laget av tørkede stenfrie druer av en særskilt varietet av vinranke, ''Vitis vinifera var. apyrena'', og danner en liten rosin.