cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Footloose (2011)
Handling
Ren oppsøker pastor Moore, forteller ham at han ikke kan stoppe elevene fra å ha dansen, og ber høflig og respektfullt om å få gå dit med Ariel. Moore aksepterer, og han og kongressen ber for elevene som skal delta. I den siste scenen får vi se Ren, Ariel og de andre som ankommer dansen, men ikke lenge etter kommer Chuck og vennene hans for å legge en demper på festen ved å banke opp Ren. Men i samarbeid med Ariel, Willard og Rusty klarer Ren å overvinne fiendene, som blir ydmyket. Ren og de andre går inn igjen, beordrer festen til å fortsette og avslutter med å danse til låten Footloose.
Vejen Kunstmuseum
Vejen Kunstmuseum er et statlig anerkjent kunstmuseum i byen Vejen, mellom Kolding og Esbjerg i Jylland. Museet har og fremviser en samling av dansk symbolisme fra perioden omkring skiftet til det 20. århundre.
Peter Friedrich Wilhelm
Peter Friedrich Wilhelm (født 3. januar 1754, død 2. juli 1823) var formelt den andre hertug av Oldenburg av huset Slesvig-Holsten-Gottorp.
Liv og virke
Han var den eneste sønn av hertug og fyrstbiskop av Lübeck, senere første hertug av Oldenburg, Frederik August og hustru Ulrike Friederike Wilhelmine av Hessen-Kassel. I årene 1769–70 studerte han i Kiel hvoretter han sammen med overhoffmester von Kappelmann, kammerherre Frederik Christian von Qualen samt filosofen Johann Gottfried von Herder la ut på en lengre reise til blant annet Darmstadt og senere Goethe i Strasbourg. Han reiste siden videre uten ledsagerne til Paris, Bruxelles og London og vendte omsider nedtrykt og forvirret hjem.
Ekteskapsplaner
I 1773 ble Peter Friedrich Wilhelm valgt til koadjutor i Lübeck og i desember samme år deltok han i farens innsettelse som første hertug av Oldenburg og Delmenhorst. Foreldrene hadde, meget mot sønnens vilje, i samarbeid med det russisk hoff, arrangert en ekteskapelig forbindelse med prinsesse Charlotte von Hessen-Darmstadt (1755–1785). Han forsøkte å unnslippe planene ved å rømme, men ble oppdaget og sendt avsted ut på en ny reise mot Darmstadt for å møte sin vordende hustru. Forkledd stakk han av fra slottet i byen natten før bryllupsfestlightene skulle inntreffe, men ble gjenfunnet et par dager senere. Reiseledsagerne besluttet ikke å ta ham med tilbake til Darmstadt, men informerte i stedet hoffet i Oldenburg om at de ville legge veien om Sveits. Faren ble rasende, og forviste sønnen til Eutin, hvor han tok opphold på godset Stendorf.
Ikke egnet som regent
Det ble nedsatt en kommisjon som skulle undersøke prinsens tilstand, denne konkluderte med at Peter Friedrich Wilhelm var på vei vekk fra den lutheranske tro og på vei mot den katolske. Blant annet derfor var han ikke lenger egnet som koadjutor i Lübeck eller som tronfølger i Oldenburg. I stedet ble fetteren Peter I Friedrich Ludwig von Oldenburg (1755–1829), sønn av farens bror Georg Ludwig, i 1776 innsatt som koadjutor. Han skulle også overta administrasjonen av Oldenburg, samt innsettes i arverekken etter Peter Friedrich Wilhelm.
Mariano Armellini
Mariano Armellini (født 7. februar 1852 i Roma i Kirkestaten, død 24. februar 1896 samme sted) var en italiensk historiker og arkeolog.
Liv og virke
Mariano Armellini studerte under Girolamo Rossi, og viet seg kristen arkeologi. Han ble dosent ved Seminario Pontificio og ved Collegio di Propaganda i Roma.
Han forfattet verket Gli antichi cimiteri cristiani di Roma e d'Italia og verket Le catacombe romane (De gamle kristne gravsteder i Roma og Italia; De romerske katakomber), men ble først og fremst kjent for Le chiese di Roma dal secolo IV al XIX (Romas kirker fra det 4. til det 19. århundre), fra 1887. Her beskrives mange av byens kirker, også en del forsvunne.
Han beskjeftiget seg også intensivt med beskrivelsen av livet i Roma i meddelalderen og til og med renessansen.
Han var en av grunnleggerende av Collegium Cultorum Martyrum, et av de ti pavelige akademier i Roma.
Fikret Dzinko
Fikret Dzinko (født 8. april 1956 i Bosnia) er en bosnisk forfatter og lyriker, bosatt i Fannrem i Orkdal.
Julián Ruete
Julián Ruete Muniesa (født 29. januar 1887, død mars 1939) var en spansk fotballspiller, -dommer, -trener og -direktør.
Ruete ble født den 29. januar i 1887 i Madrid, og ble i 1904 med i Real Madrid CF. I 1910 skiftet han klubb til Atlético de Madrid, og to år senere ble han klubbpresident. Han beholdt stillingen til 1919. Dette var en blomstringsperiode; Atlético ble mindre avhengig av «moderklubben» Athletic Bilbao, og de ble sportslig bedre. De fikk også en ny bane, O'Donnell stadion. To år etter at han gikk av, ble Ruete valgt inn igjen, og fortsatte fremgangen til andreplass i Primera División.
Ruete var delt landslagstrener i 1921-1922 med Manuel Castro og enkelte andre. Han var også dommer i en periode. Han døde i Barcelona i mars 1939.
Dorothea Margrethe Schjoldager
Dorothea Margrethe Schjoldager (født 19. september 1853, død 30. september 1938) var en norsk kvinnesakskvinne, lærer og sosialarbeider. Hun var engasjert i en lang rekke organisasjoner og sammenhenger, som kirkekommisjon, Norges Lærerinneforbund, stemmerettsforening, Norsk Kvinnesaksforening, kvinnenes valgliste, Norske Kvinners Nasjonalråd og Venstre. Da hun ble utnevnt til medlem av kirkekommisjonen i 1908, var hun første kvinne utnevnt i statsråd overhodet. Hun engasjerte seg bl.a. for kvinnelige prester og kvinnelig politi.
George Beck
Randonee er en skisport der utøverne først klatrer opp en bratt løype, med feller, deretter kjører de ned den samme løypa med ski. I nedkjøringen kan det også være lagt inn tekniske partier med motbakker som må gås uten ski.
Idrettskarriere
Beck representerer USA under Vinter-OL for ungdom 2020. Han kom på 12.-plass på fellesstarten i randonee individuelt, der Thomas Bussard fra Sveits vant.
Referanser
<References />
Morland
Morland var en norsk preste-, embedsmann- og borgerslekt fra Telemark, som etterhvert tok navn etter prestegården Moland (også skrevet Morland og Mo(r)landene) i Fyresdal (Moland var frem til 1879 også navnet på hele kommunen). Navnet ble imidlertid ikke brukt av alle familiemedlemmene. Slekten stammer fra dansken Jacob Andersen (født ca. 1500, død 1558), som var sogneprest i Fyresdal og skal ha vært den siste katolske og den første lutherske prest i embedet. Jacob Andersen var far til prest i Øvre Telemark Christen Jacobsen og Hans Jacobsen (f. 1522), som var sogneprest i Fyresdal fra omkring 1558. Slekten var en av få familier som monopoliserte embedene i Telemark på 1500–1700-tallet og deler av familien hørte til det øverste sjiktet av borgere i Skien.
Christen Andersens etterslekt
Presten Christen Jacobsen var far til fogd i Øvre Telemark, trelasthandler og rådmann i Skien Iver Christensen, som var gift med Margrethe Jørgensdatter von Ansbach, datter av Jørgen von Ansbach. De var foreldre til Hans Iversen (1617–1668), som var trelasthandler, skipsreder og rådmann i Skien, og som døde som Skiens rikeste mann med 180 eiendommer i Telemark. De var også foreldre til Anne Iversdatter, som var gift med rådmann i Skien, trelasthandler og sagbrukseier Cornelius Jansen Trinepol (1611–1678), en sønn av borgermester Jan Trinepol.
Hans Iversen var far til Iver Hansen (1645–1693), som var godseier og lagmann i Skien, og gift med Maren Clausdatter (f. 1658 på Søndre Brekke, d. 1718), datter av Claus Andersen og søster til Anne Clausdatter. Hans Iversen var også far til Gjert Hansen (1652–1733), som var trelasthandler, skipsreder og rådmann i Skien og gift med Mechtele Mathiesen. Deres sønn, trelasthandler Peter Gerhard KIoumann (1694–1754), tok navn etter mormoren og ble stamfar for slekten Kloumann i Norge.
Hans Jacobsens etterslekt
Sogneprest Jacob Hansen Morland var bl.a. far til sorenskriver i Nedre Telemark Hans Morland (1677–1714). Han var gift med Marie Josten, datter av fogd i Bamble Henrik Josten og søster til verkseier Nils Josten, og deretter med Malene Klim, datter av lagmann og assessor (dommer) i Overhoffretten David Klim.
Christen Hansen Morland var far til sogneprest i Aurdal og prost Anders Christensen Morland (1666–1730), sogneprest i Tønsberg Hans Christensen Morland (1669–1705), som var gift med prestedatteren av Grenaa (St. Peters K.) Anna Gertsdatter Wienecken (1679 Grenaa Kjøbstad, Djurs Nørre, Randers-), hvis mor var Marie Sassenberg, og borger og kjøpmann i Horsens Seier Christensen Morland.
Amund Hansen Morland var først gift med sin forgjengers enke Johanne Madsdatter og andre gang med Åse Christensdatter, datter av Christen Andersen og Anne Gundersdatter på Borgestad gård og enke etter trelasthandler Samuel Halvorsen i Skien. Åse fikk i farsarv utlagt 20 huder gods, og Amund Morland hadde en rekke eiendommer i Kviteseid og Skien. Deres datter Susanne Morland (1670–1747) var gift med presten Hans Paus, som var Morlands kapellan og deretter etterfølger som sogneprest og som dessuten var barnebarn av både Amund Morlands første ektefelle Johanne Madsdatter og av Anne Iversdatter (gift Trinepol) nevnt over. I sitt andre ekteskap var Amund Morland bl.a. svoger til lagmannen Claus Andersen og onkel til Anne Clausdatter som svigersønnen Paus skrev en vise om, samt svoger til Halvor Borse og onkel til Inger Borse gift Leopoldus.
Segl og våpen
To våpen brukt av slektsmedlemmer er med i boken Norsk heraldisk mønstring 1699–1730 av Hans Krag. Det er et våpen med en (speilvendt) enhjørning brukt av sorenskriver i Nedre Telemark Hans Morland i 1713, og et våpen med blomster, hjerte, dødninghode og stjerner brukt av prosten Anders Morland i 1711.
Rausjøveien
Rausjøveien er en vei i Nordre Follo og Enebakk kommune, helt sør i Oslos Østmarka. Veien går fra Bindingsveien ved Enebakkveien via parkeringsplassen ved Bysetermåsan inn til Raudsjøen og Rausjøgrenda, og fortsetter til den ender ved Børtervann.
Fra Bysetermåsan og innover i marka er veien en grusvei og bomvei, stengt for vanlig ferdsel.
Noen hundre meter sør for bommen ved Bysetermåsan går en liten sidevei som bomvei mot Svartåsen. Denne veibiten ble i 1960-årene bekostet av NATO, og ledet inn til et NATO-kommunikasjonsanlegg som fram til 1988 var døgnbemannet. Veistandarden var bedre enn på de vanlige skogsveiene, noe som førte til at den på folkemunne fikk navnet «Dollarveien», mens åsen ble benevnt «NATO-høgda».
Ernst Fr. Eckhoff
Ernst Fredrik Eckhoff (født 5. juli 1952, død 31. desember 2022) var en norsk psykolog, forfatter og lyriker.
Lia Boysen
Lia Marika Boysen (født 6. april 1966 i Stockholm) er en svensk skuespiller.
I 2006 fikk hun en Guldbagge. Hun har også lest inn lydbøker, blant annet Bedragaren (av Katerina Janouch) og Asyl og Gömda (av Liza Marklund).
Grigorij Novak
Grigorij Irmovisj Novak russisk: Григорий Ирмович Новак (født 5. mars 1919 i Tsjernobyl i nåværende Ukraina, død 10. juli 1980) var en sovjetisk vektløfter som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors.
Novak vant en olympisk sølvmedalje i vektløfting under sommer-OL 1952 i Helsingfors. Han kom på andreplass i den nest tyngste vektklassen, mellomtungvekt, opp til 90,0 kg, bak Norbert Schemansky fra USA. Novak løftet sammenlagt 410,0 kg, 35,0 kg mindre enn gullmedaljevinneren.
Lars Aronsson
Lars Aronsson (født 19. mars 1966 i Örebro) er en svensk dataprogrammerer og konsulent. Han er stifteren av Susning.nu og Prosjekt Runeberg.
Aronsson bor i Linköping og driver firmaet Aronsson Datateknik.
Abraham Kibiwott
Abraham Kibiwott (født 4. juni 1996) er en kenyansk langdistanseløper, som særlig konkurrerer på 3000 og 5000 meter, samt 3000 meter hinder. Hans fremste meritt til nå er bronse på 3000 meter hinder ved Afrikamesterskapet i friidrett 2016.
Stillehavslekene 1963
Stillehavslekene 1963. Lekene, South Pacific Games i 1963 var de første Stillehavslekene. De tretten første lekene (1963-2007) het South Pacific Games) fra 2011 het de Pacific Games.
Abraham Kibiwott
Idrettskarriere
Beyo kom på 4.-plass på 3000 meter hinder ved Afrikamesterskapet i friidrett 2014, mindre enn et sekund bak Ezekiel Kemboi som tok bronsen.
Ved Verdenscupen i friidrett 2014 representerte han Afrika, og kom også her på 4.-plass. Her satte han ny personlig rekord med tiden 8:25,45.
Stillehavslekene 1963
Lekene i 1963 ble arrangert i Suva på i Fiji i perioden 29. august til 8. september 1963. Det var utøvere fra tretten nasjoner som deltok i ti sporter. Fiji ble beste nasjon med 33 gullmedaljer foran Papua Ny-Guinea med ni.
Abraham Kibiwott
Idrettskarriere
Kibiwott vant 3000 meter hinder ved Kenyas uttakningskonkurranse for juniorafrikamesterskapet i friidrett 2015, foran Vincent Kipyegon og Nicholas Bett. Kibiwott løp her på 8:38,7. Han ble dermed med ved juniorafrikamesterskapet 2015 i Addis Abeba, og vant der 3000 meter hinder med tiden 8:47,43. Han deltok ved det kenyanske uttakningsstevnet for VM i friidrett, og kom der på 13.-plass med tiden 8:44,36.
I juli deltok han ved Diamond League-stevnet i London (Sainsbury's Anniversary Games), der han kom på 8.-plass med 8:22,10.
Han deltok i flere Diamond League-stevner i 2016. I Doha kom han på 3.-plass, som ga 4 poeng i Diamond League, og i Birmingham løp han 3000 meter, og kom der på 9.-plass. Ved IAAF World Challenge-stevnet i Beijing kom han på 2.-plass, bak Ezekiel Kemboi. Den 28. mai ble han kenyansk mester på 3000 meter hinder, med en sluttid på 8:20,5 (håndholdt tidtaking).
Ved Afrikamesterskapet i friidrett 2016 i juni fikk han bronse på 3000 meter hinder, bak de to etiopiske løperne Chala Beyo og Tolosa Nurgi.
Seumas MacKay
Seumas MacKay (født 8. mars 2001) er en friidrettsutøver fra Shetland som hovedsakelig konkurrerer i sprintløp og mellomdistanseløp. Han har gull på 800 meter fra De internasjonale øylekene 2017 som fremste internasjonale meritt.
2015
MacKay vant 400 meter og kom på femteplass på 800 meter i det skotske skolemesterskapet i 2015, i U15-klassen. I det skotske mesterskapet for aldersbestemte klasser kom han på femteplass på 300 meter.
2016
Han ble U17-utøver i 2016. I denne klassen vant han 400 meter, 1500 meter og høydehopp i distriktsmesterskapet Scottish North District Championships. I det skotske skolemesterskapet kom han på femteplass på 400 meter, åttendeplass på 800 meter og ellevteplass i lengdehopp. Han deltok også i det skotske mesterskapet i friidrett for senior, og fikk der en fjerdeplass på 400 meter og tiendeplass i høydehopp.
2017
I mai vant han 800 og 1500 meter i Scottish North District Championships, der han satte ny personlig rekord på 800 meter med 1:57,27 og på 1500 meter med 4:20,63. Han fikk gull på 800 meter og sølv på 1500 meter i det skotske skolemesterskapet, der han forbedret sine personlige rekorder til 1:54,36 og 4:08,96.
I De internasjonale øylekene 2017 vant han 800 meter, og kom på niendeplass på 1500 meter. Shetland kom på femteplass på 4 × 100 meter stafett, med MacKay på laget.
Johan Rabaeus
Johan Rabaeus (født Carl Magnus Johan Olof Rabéus 31. juli 1947 i Stockholm) er en svensk skuespiller. Han har nå en relasjon med Camilla Thulin.
Marcian Hoff
Marcian Edward «Ted» Hoff jr. (født 28. oktober 1937 i Rochester i New York i USA) er én av oppfinnerne av mikroprosessoren.
Hoff ble ansatt hos Intel i 1968. På den tiden var datamaskiner satt sammen av mange separate komponenter. Hoffs idé var å integrere alle komponentene på en liten bit av silisium, en integrert krets. Integrerte kretser reduserte størrelsen og prisen på datamaskiner.
Ted Hoff var ansatt nummer tolv i Intel. I 1980 ble Hoff den første Intel Fellow; det er den høyeste tekniske utnevnelse en kan ha i Intel. Han var i Intel fram til 1983.
Storbunkevatnet
Storbunkevatnet eller Store Bunkevatnet er en innsjø i Senja kommune, helt sør på øya Senja i Troms og Finnmark fylke. Vannet har sprekkdannelser på bunnen, som gjør at det i smale områder er svært dypt, 123 meter på det dypeste. Vannet har utløp nordover gjennom Middagselva til Litje Bunkevatnet og Bunkelva til Bunkefjorden.
Superstore
Superstore er en amerikansk situasjonskomedie laget av Justin Spitzer. Serien ble sendt på NBC fra 30. november 2015 til 25. mars 2021.
Serien handler om en gruppe ansatte som jobber på «Cloud9 Superstore», en fiktiv storboksbutikk i St. Louis, Missouri, USA.
Zeale scalaris
Zeale scalaris er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Nokså små trebukker, kontrastrikt tegnet i svart og hvitt til lyst gråblått. Antennene er betydelige lengre enn kroppen. Pronotum er sylindrisk, dekkvingene parallellsidige.
St Hugh’s College
St Hugh's College et ett av kollegiene ved University of Oxford i England, oppkalt etter St. Hugh, biskop av Lincoln. Det ligger på en stor landeiendom nord for Oxfords sentrum.
Det ble grunnlagt i 1886 som et kollegium for kvinner. De første mannlige studenter ble opptatt hundre år etter, i 1986. Det er et attraktivt kollegium blant annet på grunn av sine store og behagelige hageanlegg.
Euselates
Euselates er en gruppe av biller som hører til underfamilien gullbasser (Cetoniinae) i den artsrike gruppen Scarabaeoidea.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.
Sellgrens Veveri
Sellgrens Veveri var en tekstilbedrift som lå på Leangen i Trondheim. Den ble etablert i 1926 av Axel Sellgren, og virksomheten omfattet veving av møbelstoff.
Oppkjøp av konkurrent på Tingvoll
I 1967 kjøpte Sellgren Veveri opp den nylig avviklede konkurrenten Tingvolds Uldvarefabrik på Tingvoll på Nordmøre. I perioden 1967–1975 investerte den nye eieren 8,5 millioner kroner i ny maskinpark i fabrikken på Tingvoll. I 1976 hadde bedriften 55 ansatte på Tingvoll og 85 på Leangen. Den forsiktige veksten på 1970-tallet ble til stagnasjon og rasjonaliseringstiltak på 1980-tallet. I 1984 besluttet ledelsen for Sellgren Veveri å flytte hele virksomheten til Tingvoll, etter 58 års virksomhet i Trondheim. Beslutningen bygget blant annet på at det på Tingvoll fantes både tilstrekkelig elkraft og store nok produksjonslokaler. I 1986 var det 78 ansatte ved Sellgren Veveri AS på Tingvoll. Det ble satset bevisst på moderne design.
Salg til eier av Innvik Ullvare AS
I 1998 solgte Sellgren-familien sine aksjer til konsernet Innvik Sellgren Landheim Holdning as, som da eide tekstilbedriften Innvik Ullvare AS. Ved årtusenskiftet hadde bedriften 40 ansatte. I 2001 ble selskapets drift en del av Innvik Sellgren AS. Bedriften er i dag lokalisert med all sin virksomhet i Innvik i Nordfjord og framstår som en moderne tekstilfabrikk med et eksportsalg på vel 50 % av totalomsetningen. Bedriften har i dag lokale eiere som er aktive i den daglige driften.
Produktsortiment
"Sellgren-stoff" har vært synonymt med høy kvalitet. Det samme med de mange ryene som ble designet og solgt materialer til slik at folk kunne knyte sin egen "Sellgren-rye".
Rauma Ullvarefabrikk
Rauma Ullvarefabrikk er en tekstilbedrift på Veblungsnes i Møre og Romsdal. Den ble etablert i 1927, og produserer garn og vevgarn. I 1967 kjøpte denne bedriften opp Røros Tweed, som produserer ullpledd.
Viktar Dasjuk
Viktar Nikiforovitsj Dashuk (belarusisk: Віктар Нічыпаравіч Дашук, russisk: Виктор Никифорович Дашук; født 16. september 1938) er en belarusisk dokumentarfilmskaper. Han er vinner av den sovjetiske statsprisen (1985), og har vunnet noen andre priser i Sovjetunionen for sine verk.
Filmografi (utvalg)
Viktar Dashuk har vært med på å produsere over 80 filmer. Et utvalg av filmene inkluderer:
Get Shorty
Get Shorty er en amerikansk thrillerkomedie fra 1995 med John Travolta, Gene Hackman, Rene Russo, og Danny DeVito i hovedrollene. Filmen er basert på Elmore Leonards roman med samme tittel, mens regien er ved Barry Sonnenfeld. Oppfølgeren Be Cool hadde premiere i 2005.
Handling
Chili Palmer (Travolta) inndriver gjeld for mafiaen i Miami og har noen uoverensstemmelser med sin voldelige sjef Ray Bones (Dennis Farina). Han sender Palmer til Las Vegas for å gjøre opp en utestående fordring fra Leo Devoe (David Paymer), som spiller på kasino med en utbetaling fra et forsikringsselskap da han ble meldt omkommet i en flystyrt. Der forteller en kasinosjef at Devoe er flyttet til Los Angeles med en betydelig gevinst fra lykkespill. Sjefen ber samtidig om at Palmer skal oppsøke filmprodusenten Harry Zimm (Hackman), som har utestående spillegjeld. Her møter Palmer både filmprodusenten, hans investor, narkotikahandleren Bo Catlett (Delroy Lindo), skuespillerinnen Karen Flores (Russo) og hennes eks, filmstjernen Martin «Shorty» Weir (DeVito). Palmer benytter anledningen til å promotere en filmidé som bygger på hans eget liv, og tilsist lykkes han faktisk med det. I filmen blir Palmer spilt av Harvey Keitel.
Kiribati under VM i friidrett 2022
Kiribati vil delta under VM i friidrett 2022 (utendørs) fra 15. til 24. juli 2022 i Eugene, Oregon i USA.
Resultater
Kiribati er påmeldt med en utøver.
Cookøyene under VM i friidrett 2022
Resultater
Cookøyene var påmeldt med en utøver.
Dvergtettegras
Dvergtettegras (Pinguicula villosa) er en svært liten plante i tettegrasslekta. Denne arten finnes på fattige myrer i fjellstrøk i deler av Norge, men er trolig ikke vanlig. Plantene er imidlertid så små at de lett oversees. Arten ligner sin mer kjente og utbredte slektning tettegras, men er betydelig mindre.
Utseende
Dvergtettegras er en svært liten (3–7 cm høy), flerårig plante med en bladrosett av gulgrønne blader og en enkelt, bladløs stengel med en blomst. Blomsterstengelen har lange kjertelhår. Blomsten er ensymmetrisk, lys blåfiolett og 6–10 mm lang. Plantas frukt er en kapsel med ett rom og mange frø. Plantas bladrosett kan være mer eller mindre begravd i mosetuene de vokser i, noe som gjør planta enda vanskeligere å få øye på.
Økologi og utbredelse
Plantene finnes på torvmosetuer, mest på nedbørsmyr i fjellområder. Arten har en nordøstlig utbredelse i Norge; fra Åmot og Sør-Aurdal til Sunndal og Meråker og nordover ganske spredt. Plantene finnes til 1100 moh i Dovre kommune. Artens globale utbredelse er fjellområder og arktiske/polare strøk rundt polen på den nordlige halvkule (sirkumpolar).
Tele Silkeveveri
Tele Silkeveveri var en tekstilbedrift på Notodden i Telemark. Den ble etablert i 1936, og produserte silketrikot.
Zeale granvillei
Zeale scalaris er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Nokså små trebukker, kontrastrikt tegnet i svart og hvitt til lyst gråblått. Antennene er betydelige lengre enn kroppen. Pronotum er sylindrisk, dekkvingene parallellsidige.
Utbredelse
Arten er utbredt i Fransk Guyana.
CARIFTA Games 2022
CARIFTA Games er en årlig friidrettskonkurranse for utøvere fra land som er med i den karibiske frihandelsorganisasjonen CARIFTA (Caribbean Free Trade Association). Dette var første gang siden 2019 at CARIFTA Games ble arrangert, på grunn av koronaviruspandemien.
Austin Sealy Award, som deles ut til den utøveren som utmerket seg mest, gikk til Adaejah Hodge, som fikk tre gullmedaljer.
Gutter U20
†: Open event for both junior and youth athletes.
Jenter U20
†: Åpen for både U20 og U17.
References
<References />
Rødnebbplystreand
Taksonomi
Den opprinnelige typearten er uklar, noe som har ledet til usikkerhet og forvirring rundt den korrekte allokeringen av den nominelle underarten ssp. autumnalis. Den sørlige underarten ble opprinnelig gitt navnet ssp. discolor, mens den nordlige ble ansett som nominatformen. En ny eksaminering av den opprinnelige litteraturen avslører imidlertid, at nominatformen var den sørlige populasjonen. Det diskvalifiserer navnet ssp. discolor, og fører til at den nordlige populasjonen blir gitt det nominelle navnet ssp. fulgens.
De to underartene intrigerer med hverandre i sentrale strøk av Panama, men det er uvisst om og eventuelt i hvilken grad de hybridserier.
Biologi
Rødnebbplystreand måler cirka 43–53 cm, og hunnen blir noe større enn hannen. Hannen veier typisk 680–907 g, hunnen typisk 652–1 021 g. Kjønnene er ellers tilnærmet like, men hannen er gjerne noe mørkere i buken og ungfugler noe dusere utfarging og gråhvit buk.
Fjærdrakten er lik mellom kjønnene. Hodet og øvre del av halsen er gråhvit, med ei mørkere bred stripe som renner fra issen og nedover den halvlange nakken mot ryggen. Nedre del av halsen er rødbrun, mens ruggen er mørkere brun og buken nærmest sort. Ssp. autumnalis har i tillegg et gråhvit felt i brystet, som smalner og renner over overgangen mellom nakken og ruggen som en halvmåne. Nebbet er rødt, og av og til nærmest gult på oversiden inn mot nebbroten. Overnebbet ender i en liten lysere krok ytterst. Øynene er store og mørke. Vingene har fjær som på oversiden er hvite innerst og mørkebrune ytterst. På undersiden er vingene mørkebrune (nærmest sorte).
Arten favoriserer tropiske laguner med trær langs kantene, men man finner dem også i innsjøer, vannreservoarer, dammer og andre typer våtmarksområder. Ofte i umiddelbar nærhet av jordbruksområder. De observeres imidlertid sjelden i rennende vann, som elver og lignende.
Rødnebbplystreender er planteetere (herbivor) og eter mest (mer enn 90 prosent) gress og frø (spesielt korn), men av og til (spesielt i hekketiden) sper de på kostholdet med små virvelløse dyr, som bløtdyr, insekter og edderkopper.
Arten kan regnes som delvis standfugl og delvis trekkfugl. Fugler som hekker på høye breddegrader trekker gjerne til lavere breddegrader om vinteren. Korte lokale trekk er dessuten vanlig, og henger som regel sammen med de lokale vannstandsnivåene (regntiden) og tilgangen på mat.
Inndeling
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Carboneras (2018). Norske navn på arter følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017). Eventuelle benevnelser i parentes er kun midlertidige beskrivelser, i påvente av et offisielt navn på arten.
Fang Yaoqing
Fang Yaoqing (方耀庆; født 20. april 1996) er en kinesisk friidrettsutøver som konkurrerer i tresteg.
I 2021 representerte han Kina på tresteg under Sommer-OL 2020 i Tokyo, og kom på 8. plass i finalen med resultatet 17,01 m.
NM på skøyter, sprint for herrer junior
NM på skøyter, sprint junior for herrer er et norgesmesterskap i hurtigløp på skøyter, sprint, som har blitt arrangert årlig siden 1973. Det ble vedtatt innført på Skøytetinget under tingforhandlingene på Bø Hotell, Bø i Telemark den 2.–3. september 1972.
Fiji under VM i friidrett 2022
Fiji deltok under VM i friidrett 2022 (utendørs) fra 15. til 24. juli 2022 i Eugene, Oregon i USA.
NM på skøyter, sprint for herrer junior
Det enkelte mesterskapet arrangeres over to påfølgende dager. Hvor det gås to 500 metere og to 1 000 metere med en 500 m og en 1 000 m hver dag. Fra og med 1987 er det løperen med lavest sammenlagt poengsum som blir mester. Fra 1973 til og med 1986 var det løperen som vant minimum tre distanser, eventuelt den som fikk lavest poengsum, som ble mester.
Filippa Pierrou
Filippa Maria Pierrou (født Filippa Maria Nilsson 10. januar 1967 i Råsunda i Solna kommun) er en svensk filmregissør og manusforfatter.
NM på skøyter, sprint for herrer junior
Oversikt over mestere
Utøvere med minst ett mesterskap er med på oversikten. Oppdatert pêr NM 2022.
Oversikt over medaljevinnere etter klubb
Klubber med løpere med minst ett mesterskap er med på oversikten. Oppdatert pêr NM 2022.
Galleri
Årstallene viser til årstall for bilde.
Sindo
Sindo (Sindo kun) er et fylke i provinsen Nord-Pyongan i Nord-Korea.
Fylket ligger på flere øyer ved utløpet av Yaluelva, der den største øya er Pidansom. Sindo ble etablert som eget fylke i 1991. Før dette var fylket en del av Ryongchon, bortsett fra en kort periode som eget fylke i 1967. I nord og vest grenser fylket til Kina. I sør ligger Vesthavet og øya Ryongchon.
Mye av fylket er blitt til ved landgjenvinning. Arkipelet som utgjør Sindo har fast tilknytning til fastlandet. Øya Pidansom er Nord-Koreas vestligste punkt, og ble etablert i 1958 ved fyllinger mellom flere av de mindre øyene i området. I tillegg finnes øyene Ssarisom, Kanunsom (가는섬), og Munbakto i fylket.
Viktigste lokale ressurs er produksjonen av takrør, men fiskerier og tradisjonelt landbruk drives også. Takrørene sendes til fabrikker i Sinuiju. Fra havet høstes blant annet østers.
Fylket har ingen jernbaneforbindelse og lite med vei. Det er en bussforbindelse fra Sindo til Pidan havn, og båtforbindelse til Sinuiju og Yongampo.
Administrativ inndeling
Fylket er delt inn i en ŭp (småby), to rodongjagu (arbeiderdistrikt) og en ri (landsby).
Ronny Sigde
Ronny Sigde (født 9. oktober 1960) er en norsk tidligere bryter.
Han representerte Norge under to OL, der han ble utslått i tredje runde i begge lekene.
Han vant 10 NM-gull og 14 NM-medaljer i perioden 1976–1989.
Norges Grunnlov § 2
Norges Grunnlov § 2 er den andre paragraf i Eidsvollsgrunnloven av 1814. Etter grunnlovsendringen av 21. mai 2012, slår den fast at kristendommen og humanismen utgjør verdigrunnlaget som den norske stat er tuftet på. Videre sier den at Grunnloven skal sikre demokrati, rettsstaten og menneskerettighetene. Etter siste revisjon av 9. mai 2014, hvor Grunnloven ble oversatt til bokmål og nynorsk, er paragrafens ordlyd på bokmål som følger:
Paragrafens historie
Paragrafen refererer idag til kristendommen, uten å favorisere noen retning innenfor denne. Ved reformasjonen i 1537, innførte Danmark-Norge lutherdommen og brøt forbindelsene med Den hellige stol i Roma. Den norske kirke ble så plassert under den dansk-norske konges autoritet, og ble en lovfestet statskirke. I 1814 ble Norges konge kirkens symbolske leder. I sin opprinnelige form av 17. mai 1814, etablerte § 2 at «Den evangelisk-lutterske Religion» (se den evangelisk-lutherske kirke) fortsatt skulle være Statens offentlige religion. Den nevnte ikke spesifikt Den Norske kirke (frem til 1969 betegnet statskirken), selv om dette var underforstått. Paragrafen tok også avstand fra den katolske kirke, og forbød jøder, jesuittordenen og katolske munkeordener å komme til Norge.
Under Riksforsamlingen på Eidsvoll ble Wilhelm Frimann Koren Christie (1778–1849) fra selvstendighetspartiet valgt til forsamlingens sekretær. Under forhandlingene var det han som i et forslag 4. mai 1814 fremmet innskrenkningene i religionsfriheten. Paragrafens ordlyd var:
Jødeparagrafen
Siste ledd om jødenes utelukkelse fra riket er populært blitt kalt «jødeparagrafen». Christian Magnus Falsen, Georg Sverdrup og Nicolai Wergeland var sentrale delegater bak ordlyden i dette leddet. Debatten om jøders borgerrett var blitt ført siden 1780-årene. I eneveldstiden var praksisen forskjellig i Danmark, der det bodde omkring 2 400 jøder i 1814, og i Norge, hvor jøder ikke hadde adgang uten leidebrev. Etter at den danske dikteren Thomas Thaarup foretok en oversettelse av boken Moses og Jesus (1803) av prøysseren Friedrich Buchholz, toppet debatten seg sommeren 1813, og førte til at danske jøder fikk borgerlig fribrev 29. mars 1814.
Forbudet mot jøder var lovfestet i Christian Vs Norske Lov fra 1687. Begrunnelsen var politisk og sekulær, og ikke religiøs, selv om det ble videreført i en Grunnlovsparagraf som omhandlet livssyn. Forbudet rettet seg mot jøder uten leidebrev, som utgjorde handelskaste som ikke fremmet statens interesser. Utover 1820-tallet ble arresterte jøder straffet etter den gamle sivilloven fra 1687. I 1834 ble det første leidebrevet etter 1814 utskrevet. Det ble henvist til at Grunnloven ville videreføre adgang for «portugiserjøder» og jøder med leidebrev, som ble ansett som nyttige for staten.
Langskalle
Langskalle, også kalt dolikocefal skalle, er et foreldet uttrykk fra fysisk antropologi som ble brukt om mennesker med hodeskalle der den største bredden er mindre enn 75 prosent av den største lengde målt ovenfra. Betegnelsen ble tatt i bruk etter at Anders Retzius fant måleformler i 1840-årene for å kartlegge mennesker og personlige egenskaper og gruppere folkegrupper systematisk i ulike «menneskeraser». Mennesker med rundere hodeform enn «langskaller», kaltes «kortskaller».
Norges Grunnlov § 2
Jødeparagrafen
Christian Magnus Falsen var konstitusjonskomiteens formann på Eidsvoll. Han kombinerte en dyp beundring for Moses med en rasistisk og antisemittisk forakt for jødene som folk. I 1817 forsvarte han jødeparagrafen kompromissløst, mot den konverterte jøden Henrick Glogau.
Forbudet rettet seg derfor ikke bare mot praktiserende jøder, men også jøder som hadde konvertert til kristendommen. Jødene anser seg å være «Guds utvalgte folk». De ble ikke ansett som frie individer, men som et folk som ville ødelegge alt som ikke hyllet jødedommen. De var dyktige handelsfolk som benyttet pengemakt for å oppnå verdensherredømme. Samtidig ble de oppfattet som kunnskapsløse og late, og som kulturelt tilbakestående. Moses ble derimot betraktet som en stor skribent, en genial statsmann og epokens største lovgiver. Men dette ble igjen sett på som et resultat av den tøylesløse befolkningen han ble satt til å styre. Moseloven ble ansett som jødenes grunnlov, og den var uforenelig med Norges frie forfatning. Det var etablert en forestilling om et skille mellom hebreerne i Egypt, israelittene i Kanaan, jødene i Palestina og jødene som renkespillere under inkvisisjonen i den spanske middelalderen. Dette gjorde jødene uegnet til å delta i det menneskelige fellesskap og være borgere av andre stater.
Langskalle
Pseudovitenskap
Ifølge Tore Pryser ble teoriene om langskaller og kortskaller forlatt etter andre verdenskrig, men oppfatningen levde videre i noen miljøer mange år senere. Forskningen på kortskaller og langskaller er eksempel på dårlig vitenskap, sier biolog Dag Olav Hessen. Mye av forskningen innen fysisk antropologi viser hvordan høyt akademisk utdannede personer har utformet vitenskapelige rasebegreper som i dag blir sett på som rasisme og krenkelser av menneskeverdet.
Norges Grunnlov § 2
Jødeparagrafen
Første forsøk på å oppheve leddet, kom i 1842. I denne sammenheng utga Henrik Wergeland diktsamlingen Jøden, ni blomstrende Tornequiste, og fikk den sendt til hver eneste stortingsrepresentant før det ble stemt over å oppheve paragrafen. Forlaget om opphevelse ble nedstemt med 51 mot 43 stemmer. Wergeland fortsatte å arbeide for saken inntil sin død 12. juli 1845. I 1844 utga han diktsamlingen Jødinden, elleve blomstrende Torndquiste, som kan betraktes som et supplement til den første. I 1845 ble et forslag om opphevelse nedstemt for andre gang, og i 1848 for tredje gang.
Ved fjerde gangs behandling i Stortinget ble grunnlovsendringen vedtatt den 13. juni 1851, og siste ledd ble opphevet gjennom grunnlovsbestemmelse av 21. juli 1851.
Vidkun Quislings andre NS-regjering gjeninnførte bestemmelsen den 12. mars 1942, og den ble stående til frigjøringen i 1945. Ved rettsoppgjøret etter andre verdenskrig ble Vidkun Quisling domfelt for ulovlig endring av Grunnloven.
Jesuittparagrafen
Det nest siste leddet i paragrafen er populært blitt kalt «jesuittparagrafen». Etter ønske fra norske katolikker ble det i 1892 levert inn et endringsforslag til Grunnloven om å oppheve jesuittparagrafen. De oppfordret Viggo Ullmann fra Venstre om å fremme det. Forslaget kom til behandling i 10. mai 1897, sammen med to andre forslag.
Ullmann hadde foreslått å stryke forbudet mot både jesuitter og munkeordener. Hans partifrender Thomas Georg Münster og Hans Jacob Horst sørget likevel for å beholde forbudet mot jesuittene. Hans Andersen fra Høyre fremmet et forslag om å stryke forbudet mot både jesuitter og munkeordener, og i tillegg innføre full religionsfrihet. Et tredje forslag fra Venstremennene Ole Olsen Five og Johannes Okkenhaug gikk ut på å beholde både jesuitt- og munkeordensforbudet, og i tillegg forby frimurerordener.
Resultatet ble at forbudet mot katolske munkeordener ble fjernet, mens jesuittforbudet ble opprettholdt. Forslaget om å fjerne jesuittforbudet fikk 63 mot 43 stemmer, men manglet det kvalifiserte flertallet på 2/3. Endringen fant sted gjennom grunnlovsbestemmelse av 3. august 1897. Under Mowinckels første regjering ble det på nytt fremmet forslag overfor Stortinget om å fjerne jesuittbestemmelsen. En St.prp datert 23. november 1923, ble referert i stortingsmøte 29. november, og på dette tidspunktet var det en mer positiv holdning til lovendring. Før forslaget kom til behandling i 1925 hadde likevel stemningen snudd, særlig i kristne kretser. Både Menighetsfakultet, landets biskoper og Den norske kirkes presteforening var mot å oppheve jesuittforbudet. Blant allmennheten ble forbudet forsvart av Marta Steinsvik og Luthersk Kirketidende, mens kirkehistorikeren Oluf Kolsrud og komponisten og forfatteren Gerhard Schjelderup ønsket å fjerne det.
Forslaget ble stemt ned, med 99 mot 33 stemmer.
Saken kom opp i Stortinget igjen i forbindelse med at Norge skulle ratifisere Den europeiske menneskerettskonvensjon av 4. november 1950. Også FNs menneskerettighetserklæring fra 1948 ble trukket inn i debatten. Regjeringen fremmet derfor gjennom St.prp. nr. 202, 1952 et forslag om grunnlovsendring, som ble referert i stortingsmøte 10. januar 1953.
Da saken kom til votering i Stortinget, ble opphevelsen vedtatt med 111 mot 31 stemmer. Alle 14 representantene fra Kristelig Folkeparti stemte imot, og blant mindretallet var C.J. Hambro sammen med fem av Høyres 27 representanter. Det vakte oppsikt at C.J. Hambro, som selv hadde jødisk familiebakgrunn og sto fram som forsvarer av rettsprinsipper og åndsfrihet, gikk hardt ut mot å oppheve jesuittparagrafen
Religionsfrihet
Den 4. mai 1964 grunnlovsfestet Norge religionsfrihet, og § 2 ble endret til å lyde:
Statskirkens opphør
Grunnlovsendringen av 21. mai 2012 endret §§ 2, 4, 12, 16, 21, 22 og 27, og staten har ikke lenger den «evangelisk-lutherske Religion» som sin religion. Den norske kirke gikk over fra å være en statskirke (§ 2) til å fortsette å være en folkekirke som nå understøttes av staten (§ 16). Den grunnlovsfestede religionsfriheten av 4. mai 1964 er etter dette å finne i § 16.
Ordlyden i § 2 ble som følger:
Bokmålsversjonen
Den 9. mai 2014 vedtok Stortinget, kunngjort ved res. 9. mai 2014 nr. 613, å oversette Grunnloven til bokmål og nynorsk for å gi den en mer moderne språkdrakt.
Ordlyden i § 2 ble som følger:
Maskeblomstfamiliens systematikk
Maskeblomstfamilien er det tradisjonelle navnet på en av de mest artsrike familiene av blomsterplanter. Det systematiske navnet på denne store familien har vært Scrophulariaceae. Imidlertid har nyere genetiske metoder ført til store endringer i hvordan familien bør oppfattes, og i nyere framstillinger splittes den i inntil sju familier. Mest relevant for norske forhold er at disse revisjonene har ført til at de mange av de norske artene i maskeblomstfamilien er flyttet til kjempefamilien (Plantaginaceae). Artsdatabanken som normerer norske navn på arter og grupper av arter, kalte en periode den utvidete familien Plantaginaceae for maskeblomstfamilien, men er nå gått tilbake til å bruke navnet kjempefamilien også om Plantaginaceae i moderne betydning. Ingen gruppe kalles lenger for maskeblomstfamilien. Den nye definisjonen av familien Scrophulariaceae omfatter kun tre norske slekter, og familien har fått norsk navn etter en av disse: brunrotfamilien.
Tradisjonell oppfatning
Maskeblomstfamilien har vært det norske navnet på Scrophulariaceae som har vært den største av de tofrøbladete familiene etter korgplantefamilien, med samkrona, ensymmetriske blomster. Antall arter har vært anslått til ca. 6000 fordelt på 300 slekter. Det norske navnet kommer av at noen av artenes blomster ser ut som masker, dvs. ansikter. Tydeligst er dette hos torskemunn og løvemunn.
Variasjonen blant artene som var inkludert i familien, har gjort det vanskelig å peke på klare trekk som definerer familien; maskeblomstfamilien har vært de samkrona og ensymmetriske tofrøbladete som blir igjen etter at de familiene som har klare felles avleda trekk er skilt ut (f.eks. leppeblomstfamilien, trompettrefamilien, snylterotfamilien). Typiske karakterer som har blitt brukt til å beskrive en maskeblomst er: de fleste er urter, ensymmetriske og ofte rørforma blomster, noen slekter har overleppe og underleppe, frukten er en kapsel med mange frø. For å kjenne igjen en art som tilhørende maskeblomstfamilien, er man nødt til å forholde seg til flere unntak.
Oppsplitting
Senere er flere andre mindre grupper og tildels enkeltslekter flytta til egne familier: gjøglerblomslekta er ført sammen med noen andre slekter i familien Phrymaceae (gjøglerblomfamilien), Calceolariaceae (tøffelblomfamilien) og flere slekter uten norske representanter. I tillegg er grupper som har vært oppfatta som egne familier nå inkludert i to av hovedgruppene i noen framstillinger: Kuleblomfamilien, vasshårfamilien, hesterumpefamilien og den tradisjonelle kjempefamilien er nå del av den reviderte kjempefamilien (Plantaginaceae). Myoporaceae og deler av sommerfuglbuskfamilien (Buddlejaceae) er nå del av Scrophulariacae s.s. (brunrotfamilien).
Navn
Selv om de nye familieavgrensingene er blitt akseptert av mange, er det flere som har hatt vanskelig for å akseptere det systematiske navnet på den største gruppa: Plantaginaceae. Dette navnet har over lang tid vært forbundet med den tradisjonelle kjempefamilien og vært knytta til planter tilpassa vindpollinering, og blomstenes utseende er dermed lite representative for den nye familien. Det finnes eldre navn som kunne brukes, f.eks. Veronicaceae, men Plantaginaceae er et bevart navn og har dermed prioritet. Plantaginaceae brukes av Artsdatabanken og mange forfattere, men Veronicaceae har også tilhengere.
Ny klassifisering
Tabellen gir en oversikt over familietilhørighet for slekter med norske representanter etter ny klassifisering.
Banana Yoshimoto
Banana Yoshimoto (japansk: よしもと ばなな Yoshimoto Banana; født Mahoko Yoshimoto 吉本 真秀子 Yoshimoto Mahoko, 24. juli 1964 i Tokyo) er en japansk forfatter.
Hun skriver forfatternavnet sitt med hiragana og valgte å ta forfatternavnet Banana ettersom hun er svært glad i bananblomster.
Yoshimoto er datter av Takaaki Yoshimoto, en litteraturkritiker. Hennes søster Haruno Yoiko er tegneserieskaper. Yoshimoto studerte litteratur ved Nihon-universitetet. Hun skriver en blogg på engelsk på sin egen nettside for å nå ut til sine internasjonale lesere.
Yoshimoto debuterte som forfatter i 1987 med boken Kjøkken (originaltittel: Kicchin). Yoshimoto oppgir blant annet Stephen King som en av sine største inspirasjonskilder, i tillegg til Truman Capote og Augusten Burroughs. Kjøkken har blitt filmatisert ved to forskjellige anledninger, første gang som et japansk tv-drama, og andre gang som spillefilm regissert av Yim Ho i 1997 i Hongkong. Yoshimoto har mottatt en rekke priser, deriblant Kaien nykommerpris i 1987, Umitsubame første roman-pris og Izumi Kyoka litteraturpris i 1988 med debutboken Kjøkken.
Flere essaysamlinger og 12 av Yoshimotos bøker har blitt utgitt på engelsk, og tilsammen har bøkene hennes blitt solgt i over 6 millioner eksemplarer på verdensbasis. Debutboken Kjøkken er også blitt oversatt til norsk, sammen med fortellingen Moonlight Shadow, fra japansk av Line Valen i 1996. Romanen Mizuumi kom på norsk som Innsjøen, oversatt fra japansk av Anne Lande Peters (Cappelen Damm, 2013).
Aphyllanthes monspeliensis
Aphyllanthes monspeliensis er en flerårig urt i aspargesfamilien. Den har ingen nære slektninger og er plassert som eneste art i underfamilien Aphyllanthoideae. Den har også blitt regnet til en egen familie, Aphyllanthaceae, og i eldre systematikk tilhørte arten liljefamilien.
Den vokser i en tue med mange blågrønne, hårløse stengler. Fotosyntesen skjer i stenglene, og bladene er redusert til små skjell. Aphyllanthes betyr «bladløs». Blomstene er blå, mer sjeldent hvite, 25–30 mm i diameter og sitter to–tre sammen omgitt av papiraktige støtteblad. Blomsterdekkbladet har en mørk midtnerve. Frukten er en kapsel med tre frø.
Aphyllanthes monspeliensis vokser på tørre, steinete steder og i garrigue. Den er utbredt i det vestlige middelhavsområdet fra Marokko og Portugal østover til Libya og nordvestlige Italia inkludert Balearene og Sardinia.
Lepanus
Lepanus er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae). Disse billene har larver som utvikler seg i møkk som de graver ned.
Levevis
Artene lever på bakken i fuktige skoger, trolig av gjødsel.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Australia.
Ingvil Halle Barkve
Ingvil Halle Barkve (født 16. april 1967) er en norsk lærer, logoped, sanger og artist. Hun har medvirket i musikaler, turnert som soloartist, sunget i kor, turnert med ulike band i inn- og utland, samt medvirket på ulike CD-innspillinger, og hun har gitt ut egne sanger.
Oppvekst
I oppveksten bodde hun noen år i Qatar, hvor hennes foreldre startet og drev en norsk skole for ansatte ved Norsk Hydros anlegg fra 1971 til 1974. Da hun var 7 år gammel flyttet familien til Trondheim. Ved siden av skolegangen gikk hun på den kommunale musikkskolen der i byen. Hennes lærer i piano var Ingrid Svendsen. I slagverk fikk hun undervisning hos Ernst-Wiggo Sandbakk og Carl Haakon Waadeland. Ingvil gikk også på Trondheim Balletstudio. Hun var aktiv innen freestyle på ski og innen tennis og svømming.
Utdannelse
I 1986 gikk hun ut av videregående skole. Hun dro til Madrid som au pair. I Madrid studerte hun spansk, musikk og sang ved bla.«Escuela Clara». Etter to år i Spania vendte hun tilbake til Norge, der hun studerte fonetikk og språkvitenskap, og hvor hun tok Ex-fil, for deretter å studere ved spanskstudier ved Universitetet i Oslo/ Blindern.Hun studerte også markedsføring ved Norges Markedshøyskole. I 1993 fullførte hun lærerutdanning ved Bislet Høgskolesenter med fordypning i musikk, engelsk,kroppsøving og matematikk. Noe senere studerte hun et årskurs i naprapati. På det meste av 1990-tallet tok hun jobboppdrag som frilans-vokalist ved siden av studiene i Oslo. Skoleåret 1999/2000 studerte hun spesialpedagogikk ved Trondheim lærerhøgskole og hun hadde samtidig en rolle i musikalen Rent ved Trøndelag Teater. Dernest videreutdannet hun seg til logoped ved Trondheim lærerhøgskole og ved Høgskolen i Sortland. Hun var ferdig utdannet som logoped i 2003, med fordypning i «stemmevansker» og «talevansker»/ uttalevansker». Ingvil er medlem i MNLL( Medlem Norsk Logoped Lag).
Sangkarriere
I løpet av sine to år i Spania turnerte hun rundt i Spania som vokalist med et åttemannsorkester. Orkesteret hadde sin base i Madrid. Hun tok samtidig timer i klassisk sang hos Sofia Noel i Madrid.
Mens hun studerte i Oslo på 1990-tallet tok hun timer i klassisk sang hos Anne Brown i perioden 1988–1993. Timer i musikaler/populærmusikk hos Rigmor Tarøy fra 1993 til 1996, klassisk sang hos Thorbjørn Lindhjem fra 1993 til 1994 -og jazz hos Magni Wenzel i 1997. Hun fikk også sangundervisning hos Torstein Føllinger i Sverige og hos Ian Adams i England.