cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suita-opptøyene
Rettssaken
Forsvarsdvokatgruppen ble ledet av Haruo Yamamoto, som senere ble borgermester av Suita. To advokater som til samme tid også var parlamentsmedlemmer var også en del av gruppen, og de tok opp i parlamentet den brutale måten demonstrasjonen ble slått ned på.
Måten denne rettssaken ble ført på kom til å bli kjent på som «populistisk rettssaksføring», og ble senere brukt av Den japanske foreningen for rettshjelp i andre rettssaker som gjaldt offentlig ro og orden.
Richard Hüttig
Richard Hüttig (født 18. mars 1908 i Roßleben-Bottendorf, død 14. juni 1934 i Berlin) var en tysk kommunist, som blei henretta av nazistene av politiske grunner.
Suita-opptøyene
Rettssaken
Koreakrigen gikk inn i våpenhvile den 27. juli 1953. Under rettssaken den 29. juli, ba de anklagede hoveddommeren om å holde et minutts stille bønn til minne om de koreanske krigsofrene. Til dette sa hoveddommeren at en domstol er et nøytralt sted, som hverken forbyr dem å gjøre det eller oppfordrer til det. Aktoratet påklaget denne kommentaren og prøvde gjennom konservative parlamentsmedlemmer å få hoveddommeren anklaget for tjenesteforsømmelse. Dette kom til å bli kjent som «Suita stille bønn-saken». Resultatet ble at dommeren ikke ble anklaget.
Ved den første rettsavgjørelsen den 22. juni 1963 ble det bestemt at demonstrasjonen ikke var oppvigleri. Ved den andre rettsavgjørelsen den 25. juli 1968 ble noen av demonstrantene anklaget for å han hindret politiet i å utføre sin plikt, men ingen av dem ble dømt for oppvigleri.
Richard Hüttig
Nasjonalsosialismens tid
Richard Hüttig blei arrestert i en aksjon mot regimemotstandere 14. september 1933, etter at Hitler hadde kommet til makta. Hüttig tilbrakte flere måneder i konsentrasjonsleiren Columbia-Haus, før han blei stilt for retten. Han og en del andre blei anklaga for å ha skutt og drept SS-offiseren Kurt von der Ahé under et SA-SS raid i nabolaget 17. februar 1933. Det fantes ikke bevis for dette, og retten fastslo at det var usannsynlig at Hüttig var skyldig, spesielt ettersom det var øyenvitner som sa at von der Ahé hadde blitt skutt av sine egne. Hüttig hadde heller ikke våpen. Like fullt blei han dømt til døden for alvorlig brudd på den offentlige ro og drapsforsøk. Han blei halshogd i Plötzenseefengselet i Berlin. Han var en av mange kommunister som blei drept i Plötzensee på denne tida.
Vegen inn mot Plötzensee-minnesmerket er oppkalt «Hüttigpfad» (Hüttigstien) etter ham. I fødebyen Roßleben er den tidligere «Schenkenplatz» omdøpt til «Richard-Hüttig-Platz». (Den var for øvrig oppkalt etter Hitler under Det tredje rike.)
BRICS
BRICS er en samlebetegnelse på Brasil, Russland, India, Kina (China) og Sør-Afrika. Landene ble tidligere omtalt som BRIC før Sør-Afrika kom med i 2011 og deltok for den årlige konferansen for første gang 14. april 2011 som ble avholdt i Sanya på øya Hainan i det sørlige Kina.
BRIC ble første gang benyttet i en artikkel publisert av investeringsbanken Goldman Sachs i 2001. De fire opprinnelige landene innledet etterhvert et samarbeid med utgangspunkt i denne kategoriseringen, og hadde sitt første årlige møte 16. juni 2009 i Jekaterinburg i Russland. På det tilsvarende møtet i 2010, som ble avholdt i Brasília, var Sør-Afrika invitert som gjest, og ble deretter invitert med som fullt medlem.
I artikkelen fra 2001 slås det fast at økonomien i disse fire landene vokser raskt. På bakgrunn av dette fremsettes en hypotese om at økonomien for BRIC-landene i løpet av 50 år vil bli like stor som USAs økonomi, som i dag er verdens største.
Etter hvert som betegnelsen har blitt mer kjent, har den blitt en mer generell betegnelse når man omtaler disse fem landene samlet.
Medlemsland
Økonomiske data er hentet fra de nyeste tallene fra IMF og er gitt i amerikanske dollar ($).
Toppmøter
BRICS-landene holder siden 2009 toppmøte årlig.
Idrettsarrangører
Som fremvoksende økonomiske stormakter har BRICS-landene lagt stor prestisje i å arrangere store idrettsarrangementer. Dette kom særlig frem blant arrangementene i tiårsperioden 2008-2018:
Fylkesvei 181 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 181 i de følgende fylkene:
Per Tore Woie
Per Tore Woie (født 26. april 1969, død 19. november 2019) var en norsk politiker (Venstre). Han var utdannet cand.mag. fra Universitetet i Oslo med mastergrad fra London School of Economics. Fra 1992 til 1994 var han leder for Unge Venstre etter å ha sittet i sentralstyret siden 1990. Fra 1995 til 1997 jobbet han som politisk rådgiver for Venstres stortingsgruppe. I sentrumsregjeringen fra 1997 til 2000 var han Venstres statssekretær ved statsministerens kontor. Woie er den yngste som noensinne har blitt utnevnt som æresmedlem i Unge Venstre.
MS «Firda» (1978)
MS «Firda», tidligere blant annet «Folgefonn», er et lasteskip bygget i 1978 som «Coaster Betty». I 1993 ble skipet kjøpt av Fylkesbaatane i Sogn og Fjordane og gitt sitt nåværende navn. Lasteskipet går fortsatt for selskapet.
Nederlandsk mesterskap i friidrett innendørs 2016
Nederlandsk mesterskap i friidrett innendørs 2016 ble arrangert 27. og 28. februar 2016, i Omnisport Apeldoorn.
Varmeverk
Varmeverk er et teknisk anlegg for storskalaproduksjon av varme, vanligvis i form av varmt vann for anvendelse i et fjernvarmesystem. Størrelsen kan variere, fra å bare forsyne enkelte boligområder med varme, til å varme opp hele byer. Anlegget er mindre teknisk avansert enn et kraftvarmeverk, som i tillegg til varme også produserer elektrisitet.
Den vanligste varmekilden er forbrenning av ulike drivstoff, som olje, kull, ved og husholdningsavfall. Andre varmekilder som brukes er blant annet kjerneenergi og elektrisk energi.
Enklere og billige varmeverk brukes ofte i stedet for dyrere anlegg som krever en høy brukergrad for å være lønnsomme. Varmeverket har da ofte enklere renseutrustning som krever et renere og dyrere drivstoff for å leve opp til miljøkravene. Denne egenskapen gjør dem hensiktsmessige å bruke som toppbelastnings- eller reserveproduksjon i fjernvarmenett når det dyrere anlegget må stoppes for vedlikehold eller ikke strekker til.
Varmeverk er også en tidligere vanlig benevnelse på det foretaket som eier og driver et fjernvarmesystem. Benevnelsen ble i først omgang brukt av fjernvarmevirksomheter som ble drevet som en gren av kommunal forvaltning.
Klaus Mysen
Klaus Mysen (født 15. juni 1953) er en norsk bryter fra Kolbotn.
Mysen har vunnet 15 NM-gull og fem kongepokaler (1976, 1982, 1983, 1986 og 1989).
Han vant bronsemedalje i VM på Kolbotn i 1985. Andre meritter er fjerdeplass i OL i Los Angeles (1984).
Martin Schulz
Martin Schulz (født 20. desember 1955 i Helrath i Eschweiler i Nordrhein-Westfalen i Tyskland) er en tysk politiker (SPD). Han har vært borgermester i Würselen, medlem av Europaparlamentet fra 1994 til 2017, herunder parlamentets president fra 2012. Schulz var leder av SPD fra 2017 til 2018 og sitt partis kandidat som kansler ved valget i 2017.
Bakgrunn
Martin Schulz er yngst av fem søsken. Hans far Albert Schulz var politibetjent og kom fra en sosialdemokratisk innstilt gruvearbeiderfamilie. Hans mor Clara Schulz som var hjemmeværende husmor, ble født inn i en borgerlig familie, og var selv med på å stifte CDU i Würselen bei Achen.
Schulz gikk fra 1966 til 1974 på Heilig Geist Gymnasium i Würselen. Under et skolebesøk som 16-åring i Bordeaux oppdaget han sin kjærlighet til det franske språk. Schulz måtte avbryte gymnasstudiene på grunn av dårlige karakterer. Han drømte om å bli profesjonell fotballspiller, men måtte gi opp på grunn av en skade. En periode var han arbeidsledig, men gikk så fra 1975 til 1977 i lære som bokhandler.
I perioden 1977 til 1982 arbeidet han for flere forlag og som bokhandler. Han drev fra 1982 til 1994 en egen bokhandel i Würselen.
Schulz taler flytende engelsk, fransk, spansk, italiensk og nederlandsk. I tillegg har han sin egen rhinske dialekt. Han er tilhenger av FC Köln. Martin Schulz er gift med Inge Schulz, og har med henne en sønn Nico og en datter Lina.
Da han var 24 år gammel slet han med alkoholproblemer og til og med selvmordstanker, men bestemte seg den 26. juni 1980 å begynne et nytt liv, og han har siden aldri mer drukket alkohol.
Politisk karrière
Schulz ble medlem av SPD i 1974 og i 1999 medlem av partiets nasjonale styre. 32 år gammel ble han borgermester i Würselen, som den yngste i hele Nordrhein-Westfalen. Han hadde denne stillingen fra 1987 til 1998.
Han var medlem av Europaparlamentet fra 1994 til 2017, hvor han representerte Det europeiske sosialdemokratiske parti. Etter europavalget i 2004 ble han leder av dette partiets fraksjon i Europaparlamentet. Han ble valgt som president av Europaparlamentet første gang i 2012 og gjenvalgt i 2014.
SPDs landsmøte valgte 19. mars 2017 Martin Schulz som ny leder, med 100 % av stemmene. Han stiller i 2017 for første gang til valg til Forbundsdagen.
Berlusconi-hendelsen
Selv om Berlusconi påsto at dette bare hadde vært ironi, førte hans kommentarer til vanskelige diplomatiske relasjoner mellom Tyskland og Italia.
The End (andre betydninger)
The End kan vise til:
Hjertekaptein
Hjertekaptein er et musikkalbum med Lars Bremnes, utgitt i 2006.
All Good Things (Come to an End)
All Good Things (Come to an End) er ei poplåt av Nelly Furtado, Timbaland, Nate "Danja" Hills og Chris Martin. Låta er fra Nelly Furtados tredje album Loose (2006).
Ahmed II
Ahmed II (arabisk: أحمد الثانى) (født 25. februar 1643, død 1695) var sultan av Det osmanske riket fra 1691 til 1695.
For kirke
For kirke er en langkirke fra 1846, beliggende i Stod i Steinkjer kommune, Trøndelag fylke.
Byggverket er i mur og har 400 plasser.
Kazimierz Nycz
Nycz ble presteviet 20. mai 1973, og tok doktorgraden i teologi ved Det katolske universitetet i Lublin. Han arbeidet først i administrasjonen i erkebispedømmet Kraków, og ble i 1981 tilknyttet sjelesorgen i Skawina. I 1987 ble han så utnevnt til subregens ved presteseminaret i Kraków. 14. mai 1988 utnevnte pave Johannes Paul II ham til titulærbiskop av Villa Regis og hjelpebiskop i Kraków. Han ble bispeviet av kardinal Franciszek Macharski 4. juni samme år. Den polske bispekonferansen valgte ham 26. november 1999 til president for kommisjonen for katolsk utdannelse. 9. juni 2004 utnevnte Johannes Paul II ham så til biskop av Koszalin-Kołobrzeg. I desember 2004 ble han medlem av den polske bispekonferansens råd.
Pave Benedikt XVI utnevnte 3. mars 2007 Kazimierz Nycz til erkebiskop av Warszawa, etter at Stanisław Wielgus hadde blitt nødt til å gå av etter bare en dag som erkebiskop på grunn av sin fortid som informant for kommunistregimet. Nycz ble innsatt som erkebiskop 1. april samme år i Warszawas Johanneskatedral.
Ettersom erkebiskopen av Warszawa vanligvis er kardinal er det forventet at paven til utnevne Nycz til kardinal ved et fremtidig konsistorium.
Østen Østensen
Østen Østensen (født 12. august 1878 i Drammen, død 22. desember 1939 i Oslo) var en norsk rifleskytter som konkurrerte tidlig i det 20. århundre. Han vant tre olympiske sølvmedaljer og to bronsemedaljer. Den første medaljen kom under Sommer-OL 1912 i Stockholm hvor han vant sølv i lagskyting, frigevær. Under Sommer-OL 1920 i Antwerpen ble det to sølvmedaljer i lagskyting, både i frigevær og i armégevær og i tillegg to bronsemedaljer, en individuell i frigevær, tre stillinger og en i lagskyting med miniatyrgevær.
Norges ambassade i Vilnius
Norges ambassade i Vilnius er Norges diplomatiske representasjon til Litauen. Ambassaden holder til i tredje etasje i K. Kalinausko g. 24, like ved den Ortodokse St. Michael og St. Constantine kirken.
I 1991, samme år som Sovjetunionen gikk i oppløsing, gjenopprettet daværende utenriksminister Thorvald Stoltenberg diplomatiske forbindelser med Litauen. Den norske ambassaden ble åpnet om høsten. Inntil 1940 var den norske sendemannen til Litauens midlertidige hovedstad, Kaunas, stasjonert i Helsingfors.
Det arbeider ti personer på ambassaden, og i tillegg en praktikant. To av de ansatte er utsendte fra Norge, mens åtte er lokalt ansatte.
Det er også et honorært konsulat i Kaunas underlagt ambassaden.
Ambassadens arbeidsoppgaver er innenfor ulike utenrikspolitiske, samfunnsmessige og økonomiske spørsmål, kultursamarbeid, presse- og informasjonsvirksomhet.
EØS midler og Norges rolle i Litauen
Gjennom EØS-midlene bidrar Norge til sosial og økonomisk utjevning i Det europeiske økonomiske samarbeidsområdet (EØS). For perioden 2014-2021 skal Norge bidra med om lag 2,8 milliarder euro til 15 av EUs mindre velstående medlemsland. EØS-midlene skal også styrke samarbeidet mellom Norge og mottakerlandene. Derfor gjennomføres EØS-finansierte prosjekter i nært samarbeid med norske partnere. De fem områdene som omfattes av EØS-midlene, er i stor grad sammenfallende med EUs strukturfond.
1) Innovasjon, forskning, utdanning og konkurransekraft
2) Sosial inkludering, ungdomsledighet og fattigdomsbekjempelse
3) Miljø, energi, klimaendringer og lavkarbonøkonomi
5) Justis- og innenrikssaker
Litauen er blant mottakerlandene og vil i ovennevnte periode motta 117,6 millioner euro fra EØS-midlene.
Næringsliv
Næringsfremme er en viktig oppgave for ambassaden. Team Norway er godt etablert i Litauen, med ambassaden, Det norsk-litauiske handelskammeret, Innovasjon Norge og det honorære konsulatet i Kaunas som hovedaktører. Handelskammeret (NLCC) har over 90 medlemsbedrifter og er blitt en sentral aktør i det stedlige norsk-litauiske forretningsmiljøet.
Ambassadør
September 2014 tiltrådte Dag Malmer Halvorsen som Norges ambassadør til Litauen. Halvorsen kom fra stillingen som seniorrådgiver i Utenriksdepartementet ved seksjonen for Sør-Asia og Afghanistan. Halvorsen har i to perioder tidligere tjent som ambassadør i utenrikstjenesten.
Tidligere ambassadører:
Maria Guleghina
Hun er datter av en armensk far og en ukrainsk mor, bosatt i Odessa i Ukraina som da hun ble født var en del av Sovjetunionen. Hun studerte sang ved konservatoriet i Odessa der hun hadde Evgeny Nikolaevich Ivanov som lærer. Han fortsatte å veilede henne etter at hun ble uteksaminert.
Inge Ås
Inge Ås (født 1953) er en norsk performancekunstner, homeopat, healer, og forfatter, som har hatt en sentral rolle i alternativbevegelsen i Norge siden 1980-årene. Hun var første leder i Holistisk forbund, med røtter i Alternativt nettverk, fra etableringen i 2002 og frem til 2005. I 2001 var hun med på livssynsprogrammet «Brobyggerne» på NRK som representant for alternativbevegelsen. Hun har i en årrekke drevet «Iliana Akademi» som arrangerer kurs selvutvikling. I 2009 utga hun Den store chakraboka
Maria Guleghina
I 1985 debuterte Guleghina på Statsoperaen i Minsk i Yolantha, ikke lenge før hun forlot landet for å satse på en internasjonal karriere. To år senere kom den internasjonale debuten da hun hadde rollen som Amelia i en oppsetning av Un ballo in maschera på La Scala i Milano. Rollen som Riccardo ble sunget av Luciano Pavarotti.
Inge Ås
I 1999 fikk hun støtte fra Norsk kulturråd til multimediaprosjektet CRYSTALWATERS. Det resulterte i produksjon av en CD-ROM med lydkunst, videoer, foto og lysbilder som ble lansert gjennom performancekonserter i Oslo, Bergen, Tromsø og Umeå. Som billedkunstner er hun innkjøp av Hotell Globetrotter, Oslo kommunes kunstsamlinger og Nasjonalbiblioteket.
Hun utga boken Vi spiste, sov og drakk feminisme som handlet om lesbiske radikalfeminister i Oslo i 1970-årene sammen med Tonje Gjevjon. I 2020-årene har hun engasjert seg i transdebatten, og hun er i denne sammenhengen aktiv i organisasjonen Kvinneaktivistene.
Maria Guleghina
Senere har hun hatt ledende roller i operaer som I due Foscari, Manon Lescaut og Tosca. Guleghina ble etter dette engasjert til å opptre blant annet ved operaene i Wien, München, Hamburg og London. I Paris debuterte hun som mordersken Abigaille i Nabucco på Pariseroperaen i 1995.
New York City og The Metropolitan Opera var scenen for Guleghinas amerikanske debut i januar 1991 som Maddalena i Andrea Chénier. Senere har hun opptrådt i ledende sopranroller i for eksempel Ernani, Simon Boccanegra, Cavalleria rusticana og Fedora på operaene i San Francisco og Chicago.
Demetrious Johnson
Demetrious Johnson (født 13. august 1986 i Madisonville i Kentucky i USA) er en amerikansk MMA-utøver under kontrakt med ONE Championship, der han stiller i vektklassen fluevekt.
Maria Guleghina
Av andre krevende roller hun har sunget er Odabella i Attila og Lady Macbeth i Macbeth. I 1992 debuterte hun på russisk grunn i Mariinskyteateret i St. Petersburg i rollen som Lisa i Tsjajkovskijs Spardame.
Demetrious Johnson
UFCs vektklasse i fluevekt ble innviet 22. september 2012 med tittelkamp mellom Demetrious Johnson og Joseph Benavidez under stevnet UFC 152. Med seier over Benavidez ble Johnson UFCs første fluevektsmester. Tittelbeltet beholdt han gjennom de 11 påfølgende kampene fram til 4. august 2018, da han tapte på poeng mot Henry Cejudo under stevnet UFC 227.
Maria Guleghina
Guleghina har opptrådt i Japan flere ganger, to ganger som medlem av La Scalas tropp. Ved åpningen av Operahuset i Oslo sang hun åpningsariaen fra Aida. I hele november 2009 hadde hun hovedrollen som Turandot i operaen ved samme navn i oppføringen på the Met i New York. Under avslutningsseremonien for Vinter-OL 2010 i Vancouver, Canada, representerte hun Russland da hun sang ved overrekkelsen av det olympiske flagget. Under åpningsseremonien til de Paralympiske vinterleker 2014 i Sotsji sang hun stående på en isbryter som førte henne gjennom Fisjt Olympiastadion.
Helge Solum Larsen
Helge Solum Larsen (født 14. januar 1969 i Stavanger, død 18. desember 2015 ) var en norsk politiker (Venstre). Han var fra april 2010 til februar 2012 nestleder i partiet. Solum Larsen var leder for Unge Venstre fra 1994 til 1997, og satt i bystyret i Stavanger kommune fra 1991 til 2015. Han var leder i Rogaland Venstre i perioden 2006–2010. Ved kommune- og fylkesvalget i 2011 var han Rogaland Venstre sin fylkesordførerkandidat. Etter valget ble han leder av Kommunalstyret for byutvikling i Stavanger og fylkesutvalgsmedlem i Rogaland. Etter beskyldninger om overgrep trakk han seg fra alle organisatoriske verv i Venstre 7. februar 2012, men fullførte sin periode som folkevalgt til det nye fylkestinget og bystyret kom på plass høsten 2015.
Maria Guleghina
Hun har mottatt mange priser og utmerkelser, og er æresmedlem i styret for den Internasjonale paralympiske komite i tillegg til å være goodwill-ambassadør for UNICEF.
Helge Solum Larsen
Bakgrunn
Solum Larsen var opptatt av ideologi. Han var medlem i partiets komité for nytt prinsipprogram som ble vedtatt av partiets landsmøte i 2007. Han var også med i Venstres sentrale utvalg som fikk vedtatt lokaldemokratimanifestet «Slipp kommunene fri» på partiets landsmøte i 2003.
Byutviklingspolitiker
Som byutviklingspolitiker markerte han seg som en ivrig forsvarer av den unike trehusbebyggelsen i Stavanger. Han la ned et stort arbeid for å bevare denne viktige delen av Stavangers historie og identitet. Våren 2009 ble det klart at flertallet i Stavanger bystyre snudde og i stedet ville støtte Solum Larsens forslag om å legge parkering i fjell under Bergeland i Stavanger i stedet for å bygge på Nytorget.
Solum Larsen var en av de sentrale politikerne i Stavanger som arbeidet for å sikre at dobbeltsporet på Nord-Jæren skulle bli en realitet. Bondevik II-regjeringen sikret midler til formålet i 2005.
Diskusjonen om Ryfast og ny E39 i Stavanger var Solum Larsen sterkt engasjert i. Ryfasttraseen over Hundvåg ble i 2006 endret i tråd med Solum Larsens forslag slik at denne i større grad tar hensyn til beboere i bydelen. Løsningen innebar at også Våland fikk en bedret miljøsituasjon. Solum Larsen arbeidet lenge for lang Eiganestunnel på E39 gjennom Tasta, men dette forslaget gikk ikke gjennom.
Liv Monica Bargem Stubholt
Liv Monica Bargem Stubholt (født 24. juli 1961) er forretningsadvokat og partner i advokatfirmaet Selmer. Hun er aktiv både i energisektoren og i havbruksnæringen. Hun er tidligere politiker og hun var statssekretær i Utenriksdepartementet og deretter i Olje- og energidepartementet i Jens Stoltenbergs andre regjering.
Hun ble ansatt som investeringsdirektør i Aker ASA i 2009 og var konsernsjef i Aker Seafoods ASA i 2010. Hun har vært styreleder og senere daglig leder i Aker Clean Carbon (teknologi for karbonfangst). I perioden 2012–2014 var hun direktør i konsernledelsen i Kværner ASA.
Stubholt var styremedlem i aluminiumsselskapet Norsk Hydro ASA (fra 2010-2018) og hun er tidligere styreleder i vannkraftselskapet Varanger Kraft AS. Nå er hun styreleder i Hafslund Oslo Celsio AS (fjernvarme og energi fra restavfall), Morrow Batteries ASA (batteriproduksjon) og i Silex Gas Norway AS (med eierskap i Gassled). Stubholt er nestleder i styret i børsnoterte Vår Energi og styremedlem i EnQuest Plc i Stor-Britannia og i tyske VNG AG.
Hun er tidligere styremedlem Norsk-Tysk Handelskammer.
Stubholt var medlem i Energikommisjonen (NOU 2014:3) og nestleder i Europautredningen, som utredet Norges avtaler med EU (NOU 2012:2) etter oppnevning fra Utenriksdepartementet. Hun ledet Hav21 - det regjeringsoppnevnte strategiutvalget som i 2012 avla en rapport om prioriteringer for forskning på havet og havets ressurser.
Hun er tidligere medlem av Forskningsrådets Divisjonsstyre for energi miljø og ressurser. Hun er i dag rådsmedlem for avdeling for energirett og hun bidro til å få etablert tilknyttet havbruksfaget på juridisk fakultet ved universitetet i Oslo. Hun er medlem av Advokstforeningens lovutvalg for miljø klima og bærekraft.
Stubholt var statssekretær fra 2005 til 2009 i Jens Stoltenbergs første rødgrønne flertallsregjering først som statssekretær for utenriksminister Jonas Gahr Støre (som representant for Senterpartiet) og senere som statssekretær i Olje- og energidepartementet for statsråd Åslaug Haga og senere for Terje Riis-Johansen. Hun var med å stifte tankesmien Agenda i 2014 og satt i styret 2014–2015. I perioden 1995 til 1997 var hun rådgiver for Senterpartiets stortingsgruppe for saker i Finanskomiteen.
Hun er tidligere medlem i rådet for Fridtjof Nansens Institutt. Stubholt er styremedlem i det internasjonale styret i World Ocean Council, en næringslivsorganisasjon for ansvarlig næringsvirksomhet i havnæringene. Hun var medlem av rådet i «International Crisis Group» 2012–2014.
Kolbotn skole
Kolbotn skole ligger på Kolbotn i Nordre Follo kommune og er en av de eldste skolene i kommunen.
Den lille sorte
Begrepet den lille sorte ble introdusert i 1926 av Coco Chanel, og først presentert i amerikanske Vogue som en halvlang cocktailkjole med lange ermer og en enkel, rett silhuett. Yves Saint-Laurent har uttalt at selv han har problemer med å tidfeste kjoler av denne typen, fordi stilen er så tidløs.
Ingvald Strømmen
Ingvald Strømmen (født 1950) er en norsk forsker og professor ved Institutt for energi- og prosessteknikk. Hans hovedfelt innen forskning, er varmepumpe- og kuldeteknikk samt næringsmiddelteknologi med vekt på tørking og avvanningsprosesser.
Den lille sorte
Den er en knekort kjole brukt til fest eller ved andre anledninger der man ønsker et pent, klassisk uttrykk. Kjolen er sydd i svart stoff og virker elegant.
Få kjoler har endret motebildet like sterkt. Marilyn Monroe bar den i filmen Asfaltjungelen fra 1950.
Ingvald Strømmen
Strømmen var dekan ved Fakultet for ingeniørvitenskap og teknologi ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU) fra 2005 til 2017.
Den lille sorte
Audrey Hepburn bar den i 1960 i Breakfast at Tiffany's, for anledningen designet av Hubert de Givenchy.
Teocchius
Teocchius er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Ingvald Strømmen
Han var ferdig utdannet sivilingeniør fra Almenavdelingen ved Norges tekniske høgskole (NTH) i 1975, og tok en doktorgrad (doctor ingeniør) ved Institutt for kuldeteknikk ved NTH i 1980, med avhandlingen Tørking av klippfisk.
Den lille sorte
Det sies at Coco Chanel gikk i svart mens hun sørget over Arthur «Boy» Capel som døde i 1919, og at hennes første utgaver av den lille sorte var inspirert av de enkle svarte kjolene franske bondekoner trakk på seg i de landsbyene hun kjente som barn. Selv om Chanel gjorde svart til mote, var hun ikke den første som så muligheter i fargen. I 1916 nevnes little black satin dress i det engelske bladet The Queen, og Henry James nevner a little black frock i The Wings of the Dove i 1902.
Teocchius
Utseende
En nokså liten, avlang, brun trebukk. Antennene er tynne, noe lengre enn kroppen, spissen blek. Pronotum er rundet, lengre enn bredt, med en avlang grop i midten. Dekkvingene er jevnbrede, brungule med et korsformet, brunsvart tegning. Beina er brungule, forholdsvis korte, lårene noe fortykkede.
Den lille sorte
Karl Lagerfeld beskrev antrekket slik: "I «den lille sorte» er man aldri overpyntet eller for enkelt kledd." (One is never overdressed or underdressed in a little black dress).
Isidor Markus Emanuel
Isidor Markus Emanuel (født 7. oktober 1905 i Merzalben i Rheinpfalz i kongedømmet Bayern i keiserdømmet, død 30. november 1991 i Maria Rosenberg i Waldfischbach-Burgalben i Rheinland-Pfalz i Tyskland) var katolsk biskop av Speyer fra 1953 til 1968.
Bakgrunn
Emanuel gikk på gymnaset i Speyer og tok Abitur i 1928.
Teocchius
Utbredelse
Arten er bare kjent fra Den sentralafrikanske republikken.
Isidor Markus Emanuel
Prest
Han studerte deretter ved det pavelige universitetet Gregoriana, og ble presteviet i Roma 26. oktober 1930 av visegerent i Roma erkebiskop Giuseppe Palica. Samme år tok han doktorgraden i teologi.
Fra august 1931 virket han i halvannet år som kapellan i Dudenhofen, og 1. mai 1933 ble han domkapellan i Speyer. Han ble i august samme år utnevnt til subregens ved presteseminaret i Maria Rosenberg, og 16. juli 1939 ble han sogneprest i Hohenecken. Fra 1. mars 1941 var han rektor for valfarten og leder for eksersisverket i Maria Rosenberg i bispedømmet Speyer.
28. juni 1950 ble Emanuel utnevnt til domkapitular.
Biskop av Speyer
Pave Pius XII utnevnte ham så 22. september 1952 til biskop av Speyer. Han ble bispeviet 1. februar 1953 i katedralen i Speyer av kardinal Joseph Wendel, erkebiskop av München og Freising og medkonsekratorene Bernhard Stein, hjelpebiskop i Trier, og biskop Joseph Schröffer av Eichstätt.
Som et resultat av ødeleggelsene under siste fase av andre verdenskrig måtte nesten 100 kirker restaureres eller gjenoppbygges i bispedømmet under Emanuels funksjonstid. Et nytt seminar ble bygget i Speyer i 1956/57, noe som gjorde det mulig for unge prester i hjemmebispedømmet å motta en toårig pastoralpraktisk opplæring. Den omfattende restaureringen av den romanske keiserkatedralen fra 1957, som restaurerte kirken til sin opprinnelige form, regnes som Emanuels viktigste strukturelle tiltak. Senere ble imidlertid den praktiserte reromaniseringen sett på som et godt eksempel på en rerestaurering som var blitt avvist i henhold til senere fremherskende monumentbevaringskriterier. Endringene ble delvis reversert fra 1996 og utover.
Emanuel gjorde seg fortjent for sitt engasjement for fransk-tysk forsoning og vennskap. Forsoningsarbeidet kom særlig til uttrykk i byggingen av Speyer Friedenskirche St. Bernhard, som ble finansiert i fellesskap av tyske og franske katolikker i 1953/54.
På grunn av dårlig helse trådte han etter femten års tjeneste tilbake den 10. februar 1968. Han ble kort etter utnevnt til titulærerkebiskop av Mazaranae.
Sine siste år tilbragte han på klosteret Maria Rosenberg, ikke langt fra hans fødested. Han døde der den 30. november 1991, og ble den 6. desember 1991 bisatt i rekken av bispegraver foran kongekoret i Speyer-katedralen.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Liste over kulturminner i bydel Bjerke
Liste over kulturminner i bydel Bjerke er en oversikt over fredede og/eller bevaringsverdige bygninger og elementer i bydel Bjerke i Oslo. Data er hentet fra Riksantikvarens liste over kulturminner.
Oksiderende syre
En oksiderende syre er en syre som har et negativt ion med oksiderende egenskaper, det vil si at det lett tar opp elektroner, slik at den selv blir redusert.
Dette er syrer som inneholder strukturer med sterkere oksiderende egenskaper enn hydrogen-ionet. Disse inkluderer salpetersyre, perklorsyre, klorsyre, kromsyre og konsentrert svovelsyre.
John de Vere, 15. jarl av Oxford
'''John de Vere, 15. jarl av Oxford''' (født 1488, død 21. mars 1539) var en engelsk adelsmann og medlem av Henrik VIIIs hoff. Han var protestant, og sønn av John de Vere og Alice Kilrington (også kjent som Colbroke), og nedstammet blant annet fra sin bestefar, den 11. jarl, Richard de Vere (død 1417).
Familie
John de Vere giftet seg først i 1493 med Christian Foderingey (ca. 1481 – ca. 1498), datter av Thomas Foderingey (ca. 1446–1491), Lord av South Acre og dennes hustru Elizabeth Dorewood (ca. 1473–1491), bestemor til John Dorewood (ca. 1390–1462), en Serjeant-at-law og president i Underhuset. Ekteskapet ble barnløst.
Han giftet seg deretter for andre gang den 10. april 1509 i Bentley med Elizabeth Trussell (1496–1527), datter av Edward Trussell av Kibblestone, Staffordshire, som ga ham fire sønner og tre døtre.
Anne Boleyn fikk i oktober 1530 arrangert et ekteskap med hans datter Frances de Vere og dronningens slektning Henry Howard, jarl av Surrey, sønn av den mektige Thomas Howard, 3. hertug av Norfolk. Henry var da knapt 13 år gammel og datteren noe yngre. De ble gift i februar 1532, men på grunn av ekteparets svært unge alder kom ikke bruden til sin ektemann før i 1535. De fikk en sønn sammen, Thomas Howard, 4. hertug av Norfolk, men Henry Howard, også kjent som en betydningsfull poet, ble henrettet for påstått landsforræderi av kongen i 1547.
John de Vere døde den 21. mars 1540 i Colne i Essex og ble gravlagt ved Castle Hedingham.
Fylkesvei 172 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 172 i de følgende fylkene:
John de Vere, 15. jarl av Oxford
Familie
Han fikk blant annet følgende barn med sin andre hustru Elizabeth Trussell:
Aki Kaurismäki
Aki Olavi Kaurismäki (født 4. april 1957 i Orimattila i Finland) er en finsk filmregissør og manusforfatter.
Bakgrunn
Aki Kaurismäki studerte litteratur- og kommunikasjonsvitenskap ved Tammerfors universitet. Ved siden av en rekke bijobber, blant annet som postbud og i gastronomien, utga han universitetets filmmagasin.
Karriere
Akis spillefilmdebut som soloregissør uten broren var Forbrytelse og straff (Rikos ja rangaistus, 1983) hvor handlingen finner sted i Helsingfors i Finland, som flere av hans filmer på den tiden. Deretter ble noen av de senere filmene satt i USA. For eksempel ble Leningrad Cowboys Go America (1989) delvis innspilt i Del Rio i Texas.
I sine nylige verk drar han tilbake til Finland og det finske arbeiderklasselivet.
Lill Heidi Opsahl
Lill Heidi Opsahl (f. 21.november 1968) er en norsk kunsthistoriker og skjønnlitterær forfatter.
Aki Kaurismäki
Karriere
Sammen med sin storebror Mika Kaurismäki er han en av de få finske filmskaperne som har gjort seg internasjonalt bemerket. Brødrene har stått for en femtedel av den totale produksjonen av finsk film siden sin debut med Løgneren (Valehtelija, 1981) etterfulgt av De arveløse (Arvottomat, 1982). Aki sto bak debutfilmenes manus, mens Mika satt i registolen. Den franske nybølgeregissøren Jean Luc Godard er et stort forbilde for dem. Inspirasjon fra de franske bølgefilmene er synlig i flere av filmene.
Aki har gjennom sin karriere laget filmer i ulike sjangre, og han er en av de fremste innenfor sjangeren Road movie. Gjennomgående i filmene står likevel den røffe og svarte humoren, i et enkelt disiplinert filmatisk uttrykk.
Lill Heidi Opsahl
Kunsthistoriker
Opsahl er utdannet ved Universitetet i Oslo med hovedfag i kunsthistorie. Hovedoppgaven i kunsthistorie fra 1997 handlet om fransk glassmaleri i middelalderen, og hadde tittelen Creatio mundi in stained glass windows in central France 1200–1270.
Opsahl var ansatt ved Munchmuseet fra 1998 til 2015. I ti år ledet hun formidlingsseksjonen ved museet.
Aki Kaurismäki
Karriere
Selv om Aki Kaurismäki sammen med sin bror absolutt er blant de mest berømte finske filmskapere, er nasjonaliteten til filmene mye omdiskutert. Det internasjonale omdømmet til finsk film har økt betraktelig takket være Kaurismäki. Han har vunnet 28 priser og fått 23 nominasjoner. Mest kjent er han for filmene Ariel, Drivende skyer og Mannen uten minne. Kaurismäki ble tidenes første vinner av Nordisk råds filmpris, som han fikk for Mannen uten minne i 2002.
Kaurismäki-brødrene eier sitt eget filmselskap; Villealfa Filmproductions.
Lill Heidi Opsahl
Verv
Fra 1999 til 2007 var hun aktiv i foreningen Middelalder-Oslo (tidligere Interesseforeningen Oslos Middelalder). Hun var styreleder i fire år. I 2007 ble hun tildelt foreningens ærespris «Årets gangvakt».
Opsahl er (per høsten 2022) styremedlem i Fortidsminneforeningen s lokallag Nittedal og Hakadal, i tillegg til å være sekretær for Stiftelsen Oslo Middelalderby.
Fram til våren 2022 var hun styremedlem i Nitedals Krudtværk s Venner, og var redaksjonsmedlem og artikkelforfatter i boken Historien om Nitedals Krudtværk, som kom ut i 2019.
Romanforfatter
Hun debuterte som skjønnlitterær forfatter med den historiske romanen Glassdronningen, som kom ut på Liv forlag/Forlagshuset i Vestfold i oktober 2022. Handlingen er lagt til nordisk høymiddelalder, det vil si begynnelsen av 1300-tallet i Norge, Sverige og Danmark.
Mustafa II
Mustafa II (arabisk: مصطفى الثاني) (født 6. februar 1664, død 28. desember 1703) var sultan av Det osmanske riket fra 1695 til 1703.
Polen under VM i friidrett innendørs 2018
Polen deltok under VM i friidrett innendørs 2018 fra 1. til 4. mars 2018 i Birmingham i Storbritannia.
International Centre for the Study of Radicalisation and Political Violence
International Centre for the Study of Radicalisation and Political Violence er en tankesmie som er tilknyttet Department of War Studies ved King's College London, og som har som formål å utvikle og formidle kunnskap om radikaliseringsprosesser og politisk vold. Den er finansiert av bl.a. EU. Organisasjonen er et samarbeid mellom forskningsmiljøer på radikalisering og politisk vold ved King's College London, University of Pennsylvania, Interdisciplinary Center Herzliya (Israel), Jordan Institute of Diplomacy og Georgetown University. Den ble grunnlagt i 2008.
Ignatas Konovalovas
Ignatas Konovalovas (født 8. desember 1985 i Panevėžys) er en litauisk landeveissyklist som sykler for FDJ.
Arendal kystforsvarsdivisjon
Arendal kystforsvarsdivisjon ble opprettet 1. mai 1808, under Napoleonskrigen, med hensikt å forsvare Arendal og området rundt mot fiendtlige (engelske) skip fra Skagerrak. Etter flåteranet måtte kystforsvaret i stor grad satse på roflotiljen med kanonsjalupper og kanonjoller. Dette var mindre fartøyer som ble manøvrert med årer og var bevæpnet med 1-2 kanoner, mortere eller haubitser.
Sjaluppen «Kiøge Bukt» med premierløytnant Dietrichson som divisjonssjef og kanonjollen «Thygeson 1» med månedsløytnant (mlt) H. Smith som fartøysjef ble overført fra Kristiansand. Divisjonen ble ytterligere forsterket midt i mai, med jolle No 8, og i juli sjaluppen «Prinds Christian til Slesvig Holsten».
I 1810–1814 ble Arendal kystforsvarsdivisjon med kapteinløytnant (kl) Dietrichson som sjef igjen forsterket, slik at divisjonen kom til å bestå av fire kanonsjalupper (ksj) og fire kanonjoller (kj):
Besetningens styrke var på rundt 320 mann. Divisjonen hadde med sin hovedstyrke på to sjalupper og to joller postert i Sandviga på Hisøy ved innseilingen til Galtesund og to sideposteringer, hver med 1 sjalupp og 1 jolle, den ene ved Narestø og Borøykilen – østre innseiling til Tromøysund, den andre ved Hesnes og Hasla.
Arendalsdivisjonen i kamp 6. juli 1812
Fregatten «Najaden», ført av kaptein Holm, lå før slaget ved Lyngør for anker ved Haven på Sandøya, i dag i Tvedestrand kommune. Skipet lå der i en god havn. Skipet lå rett ved en av kysttelegrafens repetérstasjoner (No. 17. Sandø varde), denne ville kunne varsle om fienden var i anmarsj. Det vestre innløpet var beskyttet av en kanonsjalupp i Borøkilen, og de to små forpostbatteriene på Borøy. Telegrafstasjonen gjorde det også mulig å signalere etter forsterkninger fra Arendal. I øst hadde Najaden to kanonjoller stasjonert i Lyngør havn og muligheter for ytterligere forsterkning fra Risør. Sandøya er en offensiv ankringsplass med tanke på det oppdrag Najaden er gitt.
Bakgrunn
En engelsk konvoi på 47 handelsskip ble kapret i 1810, den ble ført til Kristiansand. Her ble de fleste prisedømt og solgt. Fortjenesten ble stor, hele 7,5 mill. riksdaler. Dette var et godt bidrag til statskassen; på dette tidspunkt var den dansk-norske stat på desperat jakt etter penger, og gikk konkurs den 5. januar 1813.
Omkring 2 000 engelskvennlige handelsfartøy seilte om våren hvert år inn i Østersjøen med handelsvarer, og ut igjen om høsten. England fikk mange viktige varer fra landene omkring Østersjøen, bl.a. korn og hamp. Med «Najaden» i Skagerrak ble faren for å miste flere konvoier større. Najaden ble bygget som en skarpseiler, og utgjorde en alvorlig trussel mot de engelske handelsskipene som seilte forbi sørlandskysten. Det engelske admiralitetet anså trusselen så stor at de var villige til – om nødvendig – å «ofre» et av sine linjeskip for å få henne fjernet.
En eskadre som bestod av linjeskipet Dictator og briggene «Calypso» og «Podargus» hadde kjennskap til at fregatten «Najaden» var i området. Det fikk de vite tidligere på dagen etter å ha vært i kontakt med lokale fiskere utenfor Risør.
'''Kl. 12.00''' var de 15 til 18 nautiske mil sørøst av Risør. Vinden var frisk bris fra vest-sydvest. Briggene «Calypso» og «Podargus» rekognoserte tett oppunder land. De møter briggen «Flamer», som slutter seg til eskadren.
Den optiske telegrafens hovedstasjon L, Hiisaasen syd av Risør, har ikke observert eskadren, eller så har signalene stoppet opp, for kysttelegrafens repeterstasjon ved varden på Sandøya har tydeligvis ikke mottatt signaler om den fiendtlige trusselen som kommer østfra.
Forpostfekting ved Borøy
Forpostfektingen ved Borøy foregikk fra kl. 16.00 til kl. 02.20).
De to engelske briggene prøvde et angrep, men månedsløytnant (mlt) Parnemann på kanonsjaluppen «Kiøge Bukt» jagde dem ut igjen. De fire engelske skipene krysset utenfor skjærene en halv times tid, mens skipssjefene var ombord på linjeskipet «Dictator». Enda en halv time gikk før den engelske flåtestyrken seilte videre vestover.
Fylkesvei 156 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 156 i de følgende fylkene:
Arendal kystforsvarsdivisjon
Forpostfekting ved Borøy
Mlt. Ring seilte ned til Kalvøysund, klar for å ta i mot de engelske skipene hvis de skulle komme. Ombord på briggen «Podargus» er kvartermester Andrew Todd. Han har tidligere seilt med handelsskip i farvannet og er noenlunde kjent. Dette gjør at kaptein James Pattison Stewart tar en beslutning og, etter å ha kommet opp på høyde av Flostadøya, seilte han inn renna ved Ytre Møkkalasset.
De tre engelske briggene gikk først. Klokka er rundt 18.30. Ved Kalvøysund åpner kanonjolle No. 3 ild mot briggene. Engelskmennene besvarte ilden. Fra linjeskipet ble det også skutt med gevær og falkonetter oppe fra mastene. Mlt. Parnemann la sjaluppen i dekning bak en holme.
Kort tid etter gikk «Podargus» på grunn ved Buskjærsteinen. Kjentmannen blir satt over i «Calypso», som følger «Dictator». Briggen «Flamer» ble igjen for å sikre den grunnstøtte «Podargus». Så snart kaptein Stewart har passert, vendtes «Podargus» slik at den ble liggende på tvers i sundet. Det samme gjorde «Flamer», og de to skipene behersket nå hele innseilingsløpet. Så snart «Dictators» akterkanoner var på skuddhold kom kanonsjaluppen «Kiøge Bukt» fram fra dekningen bak holmen. Skipet ble rodd ut og startet angrepet på briggene som sperret sundet.
Kl.19.15 tennes lokalvarden på Borøy. Mlt. Parnemann skriver i sin rapport at striden måtte føres på så langt hold fordi briggenes skråskudd rakk så langt (skråskudd er å sammenlikne med haggelladninger for beskytning av personell). Borøys vestre batteri på Hestnesholmen startet ildgiving med to 6 pd. kanoner.
'''Kl. 19.22''' hadde kapteinløytnant Dietrichson fått Parnemanns melding (sendt fra Borøy kl. 17.00). Dietrichson kom fram kl. 23.15, og tok del i kampene mot de to briggene. Mlt. Parnemann rodde til Borøy for å høre om det kan ventes mer hjelp vestfra. Det var nå såpass mørkt at ingen signaler kan sees, og siden det ikke var kommet noen klar beskjed, ror han tilbake og gjenopptar ildgivningen. Men det var så mørkt at skytingen ble ganske usikker.
'''Kl. 02.20''' var de i sikkerhet utenfor skjærgården etter å ha blitt forfulgt av kanonbåtene 1/2 mil av land, før disse måtte snu. Begge kanonbåtene hadde fått betydelige skader, men de var flytende. Ingen norske mannskaper ble drept eller skadet, verken på båtene eller på Borøy. På de engelske briggene var det større tap. På «Podargus» var 4 hardt såret og 5 lett såret, og på «Flamer» var en mann drept, og en lett såret.
Hadde styrken på det norske kruttet vært på høyde med det engelske, ville det etter all sannsynlighet ligget to engelske vrak utenfor Borøy, heter det i rapporten etter trefningen.
Det lokale kystvernet (den tidens sjøheimevern) ble ikke satt inn i kampene. Ser en bort fra de som bemannet batteriet på Borøy og de som var ombord i de kanonjollene med mannskap fra kystvernet. Det ble rettet kritikk også mot den måten kystvernsjefen hadde opptrådt.
Jødespansk
Jødespansk språk er en samleterm for språkformer av spansk med mer eller mindre påvirkning fra andre iberiske språk som portugisisk, asturiansk og katalansk som tradisjonelt blir brukt av sefardiske jøder i Nord-Afrika, på Balkan, i Tyrkia og i Israel.
Jødespansk inneholder mange hebraiske og arameiske ord og en del arabiske ord. I østlig jødespansk — det vil si på Balkan, i Tyrkia og i Israel — er det i tillegg mange tyrkiske og greske lånord.
Andre navn for jødepansk inkluderer djudíospanyol, djudezmo, spanyol, jaquitía/haketia (særlig i Marokko) og siden midten av 1900-tallet ofte også ladino — en term som tradisjonelt har en annen betydning.
Språklige særtrekk for jødespansk varierer mye mellom de ulike dialektene, men blant de mest typiske kan nevnes:
Jødespansk har tradisjonelt blitt skrevet med det hebraiske alfabetet, men fra først på 1900-tallet har det vært vanlig å skrive språket med det latinske alfabetet.
Når jødespansk eller spansk brukes til ordrette oversettelser av liturgiske tekster fra hebraisk og arameisk, kaller en tradisjonelt resultatet ladino — s.d.
Kinesisk Taipei under Vinter-OL 1984
Kinesisk Taipei under Vinter-OL 1984. Tolv sportsutøvere, ti menn og to kvinner fra Taiwan deltok i fem sporter, aking, alpint, bobsleigh, langrenn og skiskyting under Vinter-OL 1984 i Sarajevo i Jugoslavia. Kinesisk Taipei vant ikke noen medaljer. Beste plassering var en 21.-plass i aking ener for damer. Det var første gangen sportsutøvere fra Taiwan konkurrerte for Kinesisk Taipei under et vinter-OL. Tidligere, i 1972 i Sapporo og 1976 i Innsbruck representerte de Republikken Kina.
Allianz Riviera
Allianz Riviera er et stadion som ligger i byen Nice i Frankrike. Det er hjemmebanen til fotballaget OGC Nice, men rugby union-laget Toulon spiller også enkelte større kamper her. Stadionet erstatter den tidligere hjemmebanen Stade du Ray.
Historikk
Nice hadde prøvd siden tidlig på 2000-tallet å få bygget et nytt stadion for å erstatte det nedslitte Stade du Ray, men det var først da Frankrike fikk tildelt EM i fotball at det ble fortgang i planene. Sommeren 2011 startet byggingen og det stod ferdig september 2013. Det ble offisielt åpnet 22. september da OGC Nice spilte mot Valenciennes FC og vant 4-0.
Stadionet er delvis offentlig og delvis privat finansiert. Navnrettighetene til stadion ble solgt til forsikringsselskapet Allianz og det ble hetende Allianz Riviera. Under EM i fotball, vil stadionet ble kalt Stade de Nice.
Stadionet er bygget for å være miljøvennlig og det er over 4000 solcellepaneler installert, oppvarmingen er fra vannbåren varme og regn som renner av taket blir samlet opp og brukt til vanning av banen.
Det nasjonale sportmuseet holder til på stadionet etter det ble flyttet fra Paris.
VM i fotball
Under VM i fotball for kvinner 2019 ble det spilt fire gruppespillkamper, én åttendedelsfinale (Norge mot Australia) og bronsefinalen på stadionet.
EM i fotball
Stadionet ble brukt i EM i fotball 2016. Tre kamper i gruppespillet og én åttendedelsfinale ble spilt her.
Veranda
En veranda er et ytre oppholdsrom innebygget eller tilbygget i en bygning med én eller flere yttervegger fjernet eller erstattet av glassvegger (glassveranda). En veranda kan ligge i alle etasjer, og oftest har den tre vegger, gulv og tak, og er en del av bygningen, eller tilbygget slik at den er et uterom med minst to vegger, gulv og tak. Adgang til slik veranda er som oftest fra innsiden. I villaer fra slutten av det nittende århundre er ofte verandaen et toetasjes tilbygg, med hageadgang fra verandaen i første etasje. I det tyvende århundre er verandaen særlig kjent som uteplass i blokkleiligheter. Verandaen er innebygget om taket på den ene verandaen er gulvet på verandaen i etasjen over og sideveggene også sidevegger er i naboenes verandaer. Disse løper i hele bygningens lengde. Slike verandaer har rekkverk, mur eller balustrade på den åpne siden, som ofte er utstyrt med en glassvegg som kan åpnes og lukkes.
En veranda kan også være et overbygget tilbygg til hus med adgang både fra innsiden og utsiden. Den løper i hele, eller deler av, bygningens fasade i første etasje. Denne type veranda kalles gjerne porch i USA.
Ordet veranda antas å komme fra språket hindi.