cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Måns Zelmerlöw
2009–2011
I 2010 var Zelmerlöw programleder for Melodifestivalen sammen med Dolph Lundgren og Christine Meltzer. Samme vår ga han ut singelen «Precious to Me» sammen med norske Maria Mittet. Han hadde også rollen som Romeo i Romeo og Julie og var med i flere episoder i tv-programmet Jakten på Julia, der en skulle finne Zelmerlöws motspiller Julie. Musikalen hadde premiere 31. desember på teateret Göta Lejon i Stockholm.
Under tv-konkurransen Dansbandskampen 2010 skrev han låten «Varenda veranda» sammen med Peter Wennerberg. Låten ble fremført av gruppen Elisas som bandet også spilte inn på albumet Det här är bara början i 2011. Julen 2010 ga Zelmerlöw ut julealbumet Christmas with Friends.
Våren 2011 spilte Zelmerlöw rollen som Romeo i musikalen Romeo og Julie på Göta Lejon. Samme sommer ble han programleder for Allsång på Skansen, der han tok over Anders Lundin. Han ble kåret til Årets skåning i 2011. Samme jul ga han ut et nytt julealbum, Kära vinter.
2012–2014
Måns Zelmerlöws singel «Ett lyckligt slut» ble sluppet i 2012 i samarbeid med Barncancerfonden. Samma år deltok han i bedømingspanelet i SVT-programmet Inför Eurovision Song Contest. Samme år ble han også kåret til Årets Lundensare av Grandiosa Sällskapet.
Tredje sommeren på rad ledet han i 2013 Allsång på Skansen, og året etter overtok Petra Marklund programlederjobben.
Zelmerlöw deltok som låtskriver i Melodifestivalen 2013 med «Hello Goodbye», fremført av Erik Segerstedt og norske Tone Damli. Sangen nådde imidlertid ikke finalen. Høsten 2013 spilte han hovedrollen i en nyoppsetning av musikalen Spök, sammen med blant andre Loa Falkman, Sussie Eriksson og Lena Philipsson.
STS-124
STS-124 var en romferd til Den internasjonale romstasjonen (ISS) med den amerikanske romfergen Discovery. Romfergen ble skutt opp den 31. mai 2008 fra John F. Kennedy Space Center i Florida.
Måns Zelmerlöw
2012–2014
Han slapp det personlige albumet Barcelona Sessions i februar 2014, som han hadde jobbet med i nesten to år. Han beskrev selv platen som «en terapisamtale: «For første gang i hele min karriere fikk jeg sortert minner, følelser, som jeg tidligere bare hadde stresset forbi. Alle tekster handler om meg. Ting jeg har opplevd. Ulike følelser. Det var vanskelig å skrive om slutten på et forhold».
2015–
Zelmerlöw deltok på nytt i Melodifestivalen 2015 med låten «Heroes», skrevet av Anton Hård af Segerstad, Joy Deb og Linnea Deb. Sangen vant konkurransen og fikk dermed representere Sverige i Eurovision Song Contest 2015 i Wien. I Eurovision Song Contest lørdag 23. mai vant sangen konkurransen med til sammen 365 poeng – den tredje høyeste poengsummen i konkurransen til da.
I januar 2016 dro han til Australia og dukket opp som overraskelsesartist under Guy Sebastians konsertturné You … Me …Us Tour. De to hadde blitt kjent under Eurovision Song Contest i Wien, der Guy Sebastian deltok for Australia med «Tonight Again».
I mai 2016 var Zelmerlöw programleder for Eurovision Song Contest 2016 sammen med Petra Mede. I løpet av to semifinaler og finalen opptrådte han med vinnersangen «Heroes», den nye singelen «Fire in the Rain» samt to musikalsketsjer skrevet sammen med Edward af Sillén: «Story of ESC» og kritikerroste «Love Love Peace Peace».
I 2017 var Zelmerlöw sidekommentator for SVT under Eurovision Song Contest 2017 sammen med hovedkommentator Edward af Sillén. Zelmerlöw dukket også opp under en forhåndsinnspilt sketsj sammen med de tre ukrainske vertene Oleksandr Skitsjko, Volodymyr Ostaptsjuk og Timur Mirosjnytsjenko.
I 2018 var Zelmerlöw programleder for BBCs Eurovision: You Decide sammen med Mel Giedroyc i Brighton.
I 2021 er Zelmerlöw igjen en av programlederne i finalen av Melodifestivalen. Han ledet programmet sammen med Shima Niavarani og Christer Björkman.
STS-124
Målet med romferden var å levere den trykkisolerte modulen av det japanske laboratoriet Kibō, i tillegg til en robotarm som skal betjene den japanske delen av romstasjonen. Discovery hadde også med deler for reparasjon av toalettet i Zvezda-modulen på romstasjonen, som har vært delvis ute av drift siden 21. mai.
Måns Zelmerlöw
Privatliv
Zelmerlöw hadde et forhold med sangeren Marie Serneholt fra mars 2008 til sommeren 2011. I 2017 forlovet Zelmerlöw seg med den britiske skuespilleren Ciara Janson. Paret ble foreldre til en gutt våren 2018.
STS-124
Til sammen ble tre romvandringer gjennomført i løpet av oppdraget, alle av ferdspesialistene Michael Fossum og Ronald Garan. Under disse romvandringene ble de medbragte modulene montert og diverse vedlikeholdsarbeid utført.
STS-124 er den andre av totalt tre romferder for å ferdigstille Kibō, og den niende siste planlagte romferden i det amerikanske romfergeprogrammet. Den trykkisolerte modulen av Kibō vil bli montert til Harmony, i tillegg til logistikkmodulen som ble sendt opp og lagret på romstasjonen under den foregående romferden, STS-123.
Mannskap
Tall i parentes angir antall romferder den enkelte har vært med på, inkludert denne romferden.
Den livstrettes samtale med sin ba-ånd
Den livstrettes samtale med sin ba-ånd er en religiøs tekst fra oldtidens Egypt, fra Mellomriket-perioden (ca 1986-1633 f.Kr.)
Teksten tilhører visdomslære-sjangeren (sebayt) og skildrer en dialog mellom en mann og hans ba – sjelen. Mannen mener at sjelen har sviktet ham, eller truer med å forlate ham eller føre ham raskere mot døden. Mannen mener videre at livet er tungt å bære, men sjelen svarer ham, og gir ham livsmotet tilbake.
Det er bare funnet et eksemplar av teksten, og den er ikke komplett. Teksten er skrevet med hieratisk skrift, en forenklet kursivvariant av hieroglyfer; den er publisert på norsk i Den egyptiske dødeboken, og tekster om livets vei, 2001.
Jeffrey Goh Gek Pheng
Jeffrey Goh Gek Pheng (født 15. desember 1971) er en singaporsk fotballdommer, som dømmer i den singaporske ligaen. Han ble FIFA-dommer i 2006, og dømmer som assistentdommer/linjedommer. Han har dømt ett verdensmesterskap i fotball, Fotball-VM 2010 der han var assistentdommer for Subkhiddin Mohd Salleh fra Malaysia.
Dominique de La Rochefoucauld
Dominique de La Rochefoucauld (født 26. september 1712 på slottet Saint-Elpise, St. Chély d'Apcher, i Frankrike, død 23. september 1800 i Münster i Tyskland) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Albi, deretter av Rouen.
Han ble kreert til kardinal i 1. juni 1778 av pave Pius VI.
Han deltok ikke på konklavet 1799-1800.
Han tilhørte en fattig gren av sin slekt, og var i familie med kardinal Frédéric-Jérôme de La Rochefoucauld de Roye (kreert 1747).
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Checkpoint Bravo
Checkpoint Bravo var den amerikanske betegnelsen på den amerikanske delen av kontrollpunktet på grenseovergangen Dreilinden-Drewitz mellom tidligere DDR og Vest-Berlin. Checkpoint Bravo var et av tre kontrollpunkt som ble benyttet av de allierte i det delte Tyskland. Det har navn etter bokstaven «B» i et militært fonetisk alfabet, altså «Kontrollpunkt B». Tilsvarende fantes også Checkpoint Alpha (Kontrollpunkt A) på grenseovergangen Helmstedt-Marienborn mellom tidligere Vest- og Øst-Tyskland, og det mest kjente Checkpoint Charlie (kontrollpunkt C) i Friedrichstrasse på grenseovergangen mellom tidligere Vest- og Øst-Berlin.
Villcamping
Villcamping er i hovedsak et negativt uttrykk som brukes om camping (overnatting), særlig med bobiler, på andre steder enn tilrettelagte campingplasser. Uttrykket brukes særlig om camping på rasteplasser og i naturen, der noen mener at camping medfører forsøpling. Ordet brukes ofte av campingplasseiere som misliker at campingfolk overnatter gratis og ikke bruker penger på campingplasser. Basert på artikler i medlemsbladet Bobilen fra Norsk bobilforening er villcampere bakgrunn for at la Guarda Civil i Spania vekker folk og bortviser dem fra parkeringsplasser og henviser campere til campingplasser i stedet.
Ifølge definsjonen til Norsk Caravan Club betyr villcamping «å slå leir og overnatte der det er forbudt», i motsetning til fricamping som de definerer som «å slå leir og overnatte der det ikke uttrykkelig er forbudt.»
Shamisen
Shamisen eller samisen (japansk: 三味线 ), er et tre-strengs musikkinstrument spilt med et plekter kalt bachi. Uttalen i japansk er vanligvis «shamisen» (i det vestlige Japan, og ofte i kilder fra Edo-perioden: «samisen»), men noen ganger «jamisen» når den brukes som et suffiks (f.eks Tsugaru-jamisen ).
Konstruksjon
Shamisen er like lang som en gitar, men halsen er mye slankere og uten bånd. Den trommelignende avrundete og rektangulære kroppen, kjent som «dō», er oppspent foran og bak med hud, og har form som en banjo. Huden er vanligvis fra en hund eller katt, men i det siste har en spesiell type papir blitt brukt, og nylig har ulike typer plast også blitt prøvd. På huden til noen av de beste shamisene kan man fortsatt se merker etter brystvortene til katten, og plasseringen av disse på shamisen viser at skinnet er sentrert korrekt.
Halsen er vanligvis konstruert slik at det er delt inn i tre eller fire biter som passer ihop og er låst sammen. Faktisk er enkelte konstruert slik at de enkelt kan demonteres og stues bort for å spare plass. Stemmepinnene var tradisjonelt skåret ut av elfenben, men fordi dette har blitt en sjelden ressurs, brukes nå andre materialer som ulike typer av tre og plast.
De tre strengene ble tradisjonelt laget av silke, men nå er nylon mer vanlig. Den laveste ligger inntil en liten forhøyning ved stemmepinnene slik at det skapes en karakteristisk summelyd som kalles «sawari» (noe som minner om summingen i en sitar, som kalles «jivari»). Den øvre delen av dō er nesten alltid beskyttet av et dekke (dōkake), og musikerne har ofte et lite tøystykke (yubikake) på sin venstre hånd for at den skal gli lettere opp og ned på halsen. Det kan også være et dekke (tenjin) på hodet av instrumentet.
Spilling
I de fleste sjangere av shamisen, blir strengene plukket med et stort plekter som kalles bachi, Det er trekantet i fasong og ligner et ginkgoblad. Bachi ble tradisjonelt laget av elfenben, skilpaddeskall, eller horn fra vannbøffel. Imidlertid har noen av disse materialene blir sjeldne, om ikke ulovlige, så i dag blir bachi også laget av tre eller plast. Lyden av en shamisen ligner i noen henseender den amerikanske banjoen, ved at den trommelignende hudbekledde kroppen forsterker lyden av strengene. Som i «clawhammerstilen» til amerikanske banjospillere, blir bachi ofte brukt til å slå både på strengene og huden, og dette skaper en svært perkussiv lyd.
I kouta (小呗, bokstavelig oversatt «kort sang») og noen ganger i andre sjangere, blir shamisen spilt med fingrene.
Shamisen i bluegrass
Bluegrass er én av flere musikkformer som er eksportert fra USA til Japan. Den har slått solide røtter, godt hjulpet av Bill Monroes («gudfaren av bluegrass») Japan-turné i 1974. En virtuos på shamisen, Takeharu Kunimoto (1960–2015), begynte i 2004 en gjenvisitt – en USA-turné hvor han – visstnok som den første – spilte bluegrass med shamisen istedenfor den vanlige bluegrassbanjoen. I bl.a. det østre Tennessee, som ligger i bluegrassens opprinnelige kjerneområde, ble han svært populær. Senere bluegrassartister med shamisen er bl.a. duoene Oyama x Nitta (2 x shamisen) og Cherokee Shuffle (shamisen + banjo).
Stemming
Shamisen spilles og stemmes etter sjanger. Det er et utall stilarter i Japan, og stemming, tonalitet og notasjon varierer til en viss grad.
Det finnes forskjellige stemminger for shamisen, men tre av de mest anerkjente stemmingingene på tvers av sjangere er honchoshi (本 调子), ni agari (二 上がり), og San sagari (三 下がり).
Honchoshi "Honchoshi" betyr "hjemmestemming" eller "basisstemming", og det heter så fordi andre stemminger tar utgangspunkt i denne stemmingen. Her er den første og tredje strengen stemt en oktav fra hverandre, mens den midterste strengen er stemt en kvart over 1. strengen. Et eksempel på dette er D, G, D.
Ni Agari "Ni agari" betyr "hevet to" eller "opp en sekund," og dette viser til det faktum at tonehøyden på den andre strengen er hevet (fra honchoshis kvart), til en kvint Et eksempel på dette er D, A, D.
San Sagari "San sagari," som betyr "senket tre" eller "senket tredje" refererer til stemming av shamisen som honchoshi og så senke tredje streng (strengen med høyest tonehøyde) ned ett helt trinn, slik at instrumentet blir stemt i kvarter. For eksempel: D, G, C.
Notasjon
Musikken kan være skrevet med vestlige noter, men tabulatur er mer vanlig. Måter å stemme instrumentet på kan være felles i ulike sjangre, men navnet på hvor man skal trykke (kalles tsubo på japansk) på halsen er det ikke. Derfor blir tabulatorene ulike fra sjanger til sjanger. For eksempel noteres det fra 0 (løs streng) i min'yo-stilen, mens i jiuta- stilen er det kalt etter oktav. Der betyr «1» den løse strengen og den første tonen i oktaven, i neste oktav starter 1 på nytt. Det er også andre navn i Tsugaru-stilen. For å gjøre forvirringen komplett skal noen toner spilles litt lysere i noen sjangere enn i andre, og siden både navnet på posisjonen og posisjonen selv blir ulik for hver sjanger er det vanskelig for en utøver å lese tabulator i en sjanger han ikke har fått grundig opplæring i.
Tabulatur kan skrives i tradisjonell vertikal japansk stil der man leser fra høyre mot venstre, eller i en mer moderne horisontal stil fra venstre mot høyre. Det siste er ganske likt moderne gitartabulatur. I den tradisjonelle stilen brukes kinesiske tegn og eldre symboler for å angi styrkegrader, men elementer fra den vestlige notasjon har også blitt importert som fermate og taktartangivelse.
Wilhelm Genazino
Wilhelm Genazino (født 22. januar 1943 i Mannheim, Tyskland, død 12. desember 2018) var en tysk journalist og forfatter.
I 1960 begynte Genazino å studere tysk, filosofi og sosiologi ved Johann Wolfgang Goethe-universitetet som ligger i Frankfurt am Main. Genazino begynte deretter å arbeide som journalist frem til 1965, blant annet for det satiriske magasinet Pardon og han var med-redaktør for magasinet Lesezeichen. Siden 1970 har Genazino arbeidet som forfatter på freelance basis. I 1977 oppnådde Genazino et gjennombrudd som en seriøs forfatter med trilogien Abschaffel som ble svært populær i hjemlandet.
I 1990 ble Genazino valgt til medlem av det tyske akademiet for språk og litteratur som ligger i Darmstadt. Etter å ha bodd i Heidelberg over en lengre periode flyttet Genazino til Frankfurt am Main i 2004. Samme år ble han tildelt utmerkelsen Georg Büchner-prisen. I 2004 ble han tildelt Hans Falladas litteraturpris.
SKTFs pris-årets forfatter
SKTFs pris-årets forfatter (svensk navn: SKTF:s pris-årets författare) er en svensk litteraturpris som deles ut årlig. Prisvinneren stemmes fram av SKTFs medlemmer
Kvernberget
Kvernberget er et fjell i Kristiansund. Det har en høyde på 205 meter over havet. Kristiansunds lufthavn er oppkalt etter fjellet. Kvernbergets topp er et populært turmål for folk i Kristiansund, derfra er det praktfull utsikt over store deler av ytre Nordmøre. På toppen av fjellet er det plassert viktige instrumenter for flyplassen, bl.a. VHF-peileutrustning.
Flere tolkninger av navnet
Det er lansert flere tolkninger av navnet Kvernberget, og de kan deles i to grupper. Den ene tolkningen hevder at navnet henger sammen med plantenavnet kvann,(Angelica Archangelica) en ettertraktet plante i skjermplantefamilien, den andre gruppen tolkninger hevder at navnet har noe med kverner å gjøre.
Den lokale uttalen Kvennberget åpner for flere tolkingsmuligheter. Kvenn er såvel flertallsform av plantenavnet kvann som dialektuttale for gjenstandsbetegnelsen kvern. Dessuten hevder noen urinnvånerne i området at navnet kommer av at fjellet ser ut som en liggende kvinne; derav navnet kvennberget (kvinneberget).
Mange stedsnavn har sammensetningen kvann og fjell. Store mengder av planten kvann finner man ikke på eller ved Kvernberget. Likevel er det denne tolkningen som hevdes i Norsk stadnamnleksikon. Det tas riktignok et forbehold; "venteleg".
Et sjøkart fra 1791 er trolig den eldste skriftlige kilde for navnet Kvernberget. På kartet kan man lese navnet Quern Berget.
Fikk fjellet sitt navn fordi det her var kvernsteinsbrudd? Kvernberg er et fellesnavn for slike lokaliteter. Eller lå det et markant kvernhus nær ved fjellet, slik at det fikk navn etter kvernhuset? Begge disse tolkingene kan avskrives. Bergarten egnet seg ikke til kvernsteiner, og her er ingen spor etter kvernsteinsbrudd, og vi vet ikke om noe kvernhus eller bekkekvern som kunne gi opphav til navnet.
Navnet er sannsynligvis langt eldre enn bekkekverna i Norge, og det er en hånddrevet kvern vi må tenke på. Silhuetten av fjellet har store likheter med ei handkvern, et redskap som var vel kjent i middelalderen. For fiskerne på havet utenfor Grip var Kvernberget et viktig hjelpemiddel til å finne de gode fiskeplassene.
Kvernberget i landtoningen
Behovet for å navigere på havet utenfor Nordmøre var påtrengende allerede tidlig i middelalderen, lenge før 1742 da Kristiansund fikk bystatus. Nordmøres viktigste tettbebyggelse på den tiden var fiskeværet Grip som lå ute i havet nord for dagens Kristiansund. Allerede tidlig i middelalderen var Grip et viktig fiskevær og sentrum på Nordmøre. Den viktige arbeidsplassen var Griphavet, og der gjaldt det å finne tilbake til de gode fiskeplassene. For å vite hvor man var på havet tok man krysspeilinger etter landet omkring; en tok med het det. Lett identifiserbare fjell var viktige i denne sammenheng, og ett slikt landemerke var Kvernberget. I silhouetten av fjellene, landtoningen, sett fra Griphavet fremstår Kvernberget omtrent som tverrsnittet av en håndkvern.
CLIMIT-programmet
CLIMIT-programmet er det norske nasjonale programmet for forskning, utvikling og demonstrasjon av teknologi for fangst, håndtering og disponering av CO2 i forbindelse med gassbasert energiproduksjon fra fossile brensler. Programmet administreres av Gassnova i samarbeid med Norges forskningsråd. Gjennom CLIMIT yter Gassnova tilskudd til prosjekter som omfatter kunnskaper og løsninger for:
Kvernberget
Kvernberget i landtoningen
Løwenørns kystbeskrivelse fra 1791–1803 forteller at Kvernberget ble brukt på denne måten. Her beskrives landskapet sett fra sjøen når et skip befinner seg i Griphølen, utenfor åpningen av Trondheimsleia. Tustna og Stemshesten nevnes, Magnillberget og Freikollen likeså. Quærn-Bierget og Plak-Myssen nevnes som fjell som kan brukes til å sikte seg inn, og allerytterst er Øen Grib som er et meget godt merke.
Det er mange navn på fjell som tolkes ut fra en visuell likhet. Bjønnahaugen, også på Nordlandet i Kristiansund, likner på en sovende bjørn. På Averøy ligger et fjell som i dag heter Bremsneshatten; vi synes den likner en hatt; opprinnelig skal navnet ha vært Brimill, og det likner hodet på en sel (en steinkobbehan) som stikker opp av sjøen.
Bildegalleri
Utsikt fra toppen av Kvernberget
Bronseibis
Bronseibis (vitenskapelig navn Plegadis falcinellus) er en fugl.
Pilkors-partiet
Pilkors-partiet, eller pilkorsbevegelsen (på ungarsk: Nyilaskeresztes Párt – Hungarista Mozgalom, direkte oversatt «Pilkors-partiet-Ungarist Bevegelsen»), var et pro-tysk, antisemittisk nasjonalsosialistisk politisk parti i Ungarn. Ledet av Ferenc Szálasi, dannet pilkors-partiet en ungarsk lydregjering under det nasjonalsosialistiske Tyskland og styrte landet fra 15. oktober 1944 til januar 1945. I løpet at dets kortvarige og brutale styre ble 80 000 ungarske jøder og andre kvinner, barn og menn deportert fra Ungarn til sin sikre død i utryddelsesleirer flere steder i Europa.
19. mars 1944 ble Ungarn okkupert av tyske tropper, og jødeforfølgelsene begynte for alvor. Da sovjetrussiske styrker nærmet seg landet like etter, ville imidlertid Miklós Horthy, som hadde vært riksforstander siden 1920, trekke Ungarn ut av andre verdenskrig. Han ble da fengslet av tyskerne, og regjeringspostene ble i stedet gitt til den fascistiske pilkorsbevegelsen. Skrekkregimet deres falt i løpet av januar 1945 under de harde kampene mot Den røde armé, som til sist seiret i slaget om Budapest 13. februar samme år.
En variant av det nazistiske ungarske pilkorspartiets flagg fra 1939 vises i boksen til høyre. Pilkorset blir i dag brukt som symbol av flere nynazistiske grupper. Korset var grønt i det opprinnelige flagget.
Q-Cells
Q-Cells er verdens største produsent av fotovoltaiske celler (2009). Kjernevirksomheten er produksjon og markedsføring av (mono- og multi-) krystallin silisium fotovoltaiske celler.
Idrettslaget Spartacus
Idrettslaget Spartacus (stiftet 8. juni 1920) er et norsk idrettslag som ble starta som det første arbeideridrettslaget i Norge. Idrettslaget har hatt medlemmer som Willy Brandt, Trygve Lie og Rolf Hofmo.
Stiftelsen
Idrettslaget tok navnet etter den thrakiske gladiatoren Spartacus, som ledet slaveopprøret i Roma i 73–71 f. Kr., og Spartakistopprøret i Tyskland i 1919.
Arbeidernes Idrettsforbund
Spartacus tok i mai 1922 initiativet til å opprette Arbeidernes idrettsopposisjon, og i 1923 ledet klubben etableringen av Kristiania og Omegns Fotball-liga, en paraplyorganisasjon for klubber som ikke fikk opptak i Kristiania Fotballkrets. Da Arbeidernes Idrettsforbund ble en realitet på idrettsopposisjonens landsmøte i 1924, ble klubben sentral i forbundets virksomhet. Harald Liljedahl ble AIFs første formann, et verv Spartacus-medlemmene Trygve Lie og Rolf Hofmo hadde senere. F. Larsen ledet AIFs fotballutvalg i perioden 1925–1927, Karsten Granli ledet utvalget fra 1931 til 1939.
Skellefteå
Skellefteå fikk bystatus i 1845.
Idrettslaget Spartacus
Etterkrigsårene
Etter frigjøringen, og sammenslutningen av norsk idrett, hadde Spartacus tilhold på Voldsløkka, som klubben hadde vært med på å anlegge på dugnad. Klubben rekrutterte medlemmer for det meste fra Sagene, i områdene nedenfor Sagene kirke mot Ila. Egil Jevanord representerte Spartacus på landslaget i 1945, og i 1952 kom laget til 4. runde i NM i fotball. Dette året hadde klubben om lag 400 medlemmer.
Skellefteå
Lokaltrafikk med buss i Skellefteå utføres av Skelleftebuss AB.
Idrettslaget Spartacus
Etterkrigsårene
Foruten fotball drev Spartacus med bandy inntil ca. 1952, da ishockey overtok som idrettslagets vintergren. Klubben spilte i eliteserien i ishockey i 1960 og mange sesonger på nest høyeste nivå, senest i 1988. Spartacus slet med rekrutteringen etter at ishockeybanen på Voldsløkka ca. 1980 ble erstattet av Voldsløkkahallen.
Nyere historie
Fotballaget starta opp igjen i 1996 etter å ha vært noen år i dvale. Laget spilte to sesonger i 8. divisjon, før det gikk over til å spille 7'er-fotball. Fram til 2008 spilte klubben 7'er-fotball i 2. divisjon i Oslo Fotballkrets.
I 1993 trakk Spartacus seniorlaget sitt i ishockey. Klubben spilte i veteranserien til og med 2009.
Både fotball- og ishockeygruppa ble registrert nedlagt på Norges Idrettsforbunds nettsider 19. september 2011. Det er usikkert om hele idrettslaget har blitt formelt nedlagt.
Stein Henrik Tuff
Stein Henrik Tuff (født 16. august 1974 i Trondheim) er en norsk tidligere skihopper som representerte Byåsen IL og Selsbakk IF. Han har også vært fotballspiller og -trener.
Han debuterte i verdenscupen med 44.-plass i normalbakken i Liberec 15. januar 1994. Hans beste individuelle plassering i verdenscupen var 10.-plass i Kuopio 28. februar 1996, og sammenlagt i verdenscupen var hans beste plassering 63.-plass i sesongen 1995-96. Samme sesong vant han kontinentalcupen. Hans siste renn i verdenscupen var i Lahtis 1. mars 1996.
Tuff ble nummer 43 i storbakken i OL på Lillehammer i 1994.
I NM har han én individuell medalje og tre medaljer i lagkonkurranse for Sør-Trøndelag. Han tok sølvmedalje individuelt i storbakke i Meldal i 1996. Han ble norgesmester for lag i 1997, tok sølv i 1994 og bronse i 1993.
Stein Henrik Tuff har spilt fotball for Byåsen Toppfotball og vært spiller og trener for Hommelvik IL.
Trompet
Trompet er et blåseinstrument i messing med et munnstykke formet som en skål/kopp. Trompeten har vanligvis tre ventiler og det vanligste er instrumenter som er stemt i B♭ eller C og har et omfang på nesten tre oktaver fra lille fiss. Trompeter lages i dag med stemming også i D, E♭, A, G og F. Forløperen til trompeten var romernes tuba.
Trompetens utvikling
De første typene av trompeter var signalinstrumenter, som f.eks. jakthorn. Opprinnelig var trompeten rett. Den kom i to utgaver en kort (clara) og en lang (busina). Den tilbøyde formen fikk trompetinstrumentene ca. år 1500 etter at araberne hadde innført lange og smale trompeter ca. år 1000; instrumenter som i Frankrike betegnes Buisine. Senere forsøkte man å komme over de begrensningene som naturtoneskalaen hadde. På 1700-tallet forsøkte man å utvide toneregisteret ved å plassere løse rørdeler på trompetene, og en tid ble det laget klaffetrompeter med klaffer som på en klarinett, men helt i begynnelsen av 1800-tallet startet man å konstruere trompeter med ventiler. Etter denne «revolusjonen» har ikke så store forandringer funnet sted.
Bruksområder
Trompeten har en gjennomtrengende klang og brukes ofte med tromboner og valthorn, noe som skaper en mektig og fanfareaktig klang. Trompeten fungerer med sitt store dynamiske register og fleksibilitet ypperlig som soloinstrument. I symfoniorkester er det vanligvis 2–4 trompeter som spiller sammen med de andre messinginstrumentene valthorn, trombone og tuba. Hver trompet pleier, slik som de andre blåseinstrumentene i orkesteret, å ha individuelle stemmer. Trompet brukes i alle mulige musikkgenre og i jazz har trompeten ofte en viktig rolle.
Nærliggende instrumenter
Basstrompeten er en nær slektning av trompeten, men er stemt en oktav lavere. Piccolotrompeten er i sin tur stemt en oktav høyere enn en vanlig trompet og har ofte fire ventiler. Pockettrompeten er i all vesentlighet en vanlig trompet som er bygget svært kompakt, for at den skal ta liten plass; klangen skiller seg dog også litt fra en vanlig trompet på den måten at den blir tørrere. Flügelhorn og kornett er nære slektninger av trompeten, men disse har en mer konisk konstruksjon (boring).
Laurien van der Graaff
Laurien van der Graaff (født 14. oktober 1987 i Nieuwkoop, Nederland) er en sveitsisk langrennsløper. Hun er en spesialsprinter, og deltar bare i sprintøvelser.
Karriere
Laurien van der Graaff debuterte i verdenscupen i Lahtis i 2008, hvor hun ble nr 39. Hun kom for første gang videre til kvartfinalen i en sprint i russiske Rybinsk i 2010. Det løpet endte med en 28.-plass. Hennes første pallplassering i verdenscupen kom 3. desember 2011 i Düsseldorf, da hun kom på tredjeplass. I Vinter-OL 2014 ble hun nummer 21 i sprint fristil.
Hun tok sin første verdenscupseier i sprint den 30. desember 2017, på hjemmebane i Lenzerheide, under Tour de Ski 2017/18, og tok sin andre verdenscupseier i sprint i Seefeld in Tirol 27. januar 2018.
Magnus Fredrik Lundgren
Magnus Fredrik Lundgren (født 21. januar 1852 i Göteborg, død 8. mai 1903 i Lund) var en svensk språkforsker.
Etah
Etah er en fraflyttet bygd i Qaanaaq kommune nordvest i Grønland. Den ligger innerst i Smithsundet, på Grønlands vestligste nes, Kap Alexander.
Da den var bebodd var den den nordligste bebodde bosettingen i verden, men det harde klimaet her, med nesten konstant iskald nordavind, har gjort at bygda nå ikke lenger er bebodd; innbyggerne har flyttet lenger sør. Bygda hadde også en liten butikk da den var bebodd, den er nå selvsagt nedlagt.
Det finnes fortsatt beboelige hytter her, så det hender at noen bor her på sommers tid. Mot vest, utenfor Etah er havet vanligvis frosset igjen fra oktober til juli, og den kanadiske Ellesmereøya er kun 50 km unna. Dette gjør at jaktturer dit gjerne kan starte herfra. Det er gode jaktforhold her, særlig etter hvalross og isbjørn. Det finnes også flokker med moskusfe i området.
I 2006 ble det funnet et langhus fra Dorsetkulturen i Etah; det hittil største langhuset som er funnet på Grønland. Langhuset er 41,5 meter langt, nesten like langt som langhuset på Hringariki i Hønefoss. Langhuset har 3 ildsteder. Utgravingen er et resultat av et samrbeid mellom Grønlands Nationalmuseum og Arkiv og amerikanske museumsfolk.
Oseberghaugen
Oseberghaugen er en gravhaug fra vikingtida som ligger i Slagendalen i tidligere Sem kommune (nå Tønsberg) i Vestfold. Haugen ble gravd ut i 1904 av arkeologen Gabriel Gustafson. Utgravningene avdekket en skipsgrav fra første del av 800-tallet med to ukjente kvinnelik og et rikt gravgods, deriblant det verdensberømte «Osebergskipet». Funnene fra utgravningene er i dag utstilt i Vikingskipshuset i Oslo.
Gravfunnet
Haugen ble før utgravningen i 1904 kalt «Revehaugen». Den skal opprinnelig ha målt rundt 40 m i tverrmål og ha vært over 4 m høy.
Levninger og gravgods
Graven inneholdt levningene av to kvinner; én yngre (50 år) og én eldre (ca. 70 år) kvinne. Gravgodset er det rikeste som er funnet i noen enkeltgrav i Norden. Det omfatter blant annet det rikt dekorerte vikingskipet, et tømret gravkammer, en praktvogn, billedvever, syv senger, fire sleder, 15 hester, fire hunder, én okse og en rekke andre gjenstander. Osebergskipet var mellom 14 og 19 år gammelt da det ble plassert i haugen.
Gravleggelsen
Dendrokronologisk datering av tømmer i gravkammeret viser at graven er anlagt i år 834. Gravleggelsen strakte seg over fire måneder i sommerhalvåret. 70 kubikkmeter steinblokker ble lagt i skipet før haugen ble lukket ved stabling av torv. Kort tid etter ble haugen åpnet igjen. Det kan ha vært gravrøveri eller del av døderitualer i samtiden. Innbruddsgangen går inn fra syd i to-tre meters bredde, ti meters lengde og gjennomsnittlig dybde på to meter.
Utgravning og gjenbegraving
Oseberghaugen ble gravd ut i 1904 under ledelse av professor Gabriel Gustafson ved Universitetets Oldsaksamling. Etter utgravningene ble haugen liggende åpen frem til 1948. Haugen ble da rekonstruert av arkeolog Anton Wilhelm Brøgger. Levningene av de to kvinnene som var gravlagt ble lagt tilbake i haugen i en aluminiumskiste som igjen ble satt ned i en granittsarkofag.
Sikring av skjelettene
I 2007 ble sarkofagen med kisten hentet ut igjen av Oseberghaugen, da det var fare for at knoklene skulle ødelegges. Knoklene oppbevares ved Anatomisk institutt, Universitetet i Oslo.
Søkes inn på UNESCOs verdensarvliste
Regjeringen ønsker å få Oseberghaugen, Gokstadhaugen, Borrehaugene og kvernsteinsbruddet i Hyllestad i Sogn inn på UNESCOs verdensarvliste. Søknaden ble innsendt i januar 2014. Verdensarvkomiteen fatter sin avgjørelse sommeren 2015.
Lokalavisa Verran-Namdalseid
I august 2017 slo Steinkjer-Avisa og Lokalavisa Verran-Namdalseid seg sammen, blant annet som resultat av en vedtatt kommunesammenslåing av Verran og Steinkjer til én kommune fra 1. januar 2020.
Opplag
Bekreftede netto opplagstall fra Norsk Opplagskontroll og Landslaget for Lokalaviser.
Patrick Bloche
Bloche sitter i Frankrikes nasjonalforsamling, noe han har gjort siden 2002. Bloche representerer syvende distrikt i Paris.
Fra 1995 til 2001 satt Bloche i bystyret i Paris.
Beauforts skala
Beauforts skala er en skala og måleenhet som brukes for å måle og uttrykke vindstyrke. Den ble utviklet og oppkalt etter den irske admiralen Francis Beaufort tidlig på 1800-tallet. Ideen var å definere vindstyrken ut fra nødvendig seilføring på fullriggede orlogsfartøy (man of war) som var den vanligste skipstypen i den britiske marinen på den tiden.
Inndeling av skalaen
Skalaen fikk 13 nivåer. I dag refereres det til nivåtallene som eksempelvis «Bf 9». Men den opprinnelige skalaen hadde kvalitative beskrivelser av effekten vinden hadde på seilføringen fra «Akkurat nok til styrefart» til «Det som ingen seil kan tåle».
Ørjan Drange
Ørjan Drange (født 11. juni 1978) er en norsk forfatter fra Sand i Rogaland, nå bosatt i Bergen.
Beauforts skala
Inndeling av skalaen
Nivåene 0-4 omfatter vindstyrker der fartøyet kan forventes å ha alle seil satt, 5-9 omfatter seilsettingen som kreves for å beholde manøvreringsevnen i en stridssituasjon og 10-12 omfatter seilføring for å overleve. Senere tiders meteorologer (International Meteorological Committee, 1946) har lagt til trinn 13-17 for å omfatte også de vindstyrker som kan oppstå i tropiske orkaner, tornadoer (skypumper) m.m., men de er normalt ikke tatt med når skalaen presenteres i en populærsammenheng.
Ørjan Drange
Drange er utdannet ved skrivekunstlinjen ved Nansenskolen og har også studert bl.a. Litteraturvitenskap ved Universitetet i Bergen.
Beauforts skala
Bakgrunn
På 1800-tallet fantes det en rekke vindskalaer rundt om i verden og det er et slumpetreff at nettopp Beauforts har overlevd og blitt en universell standard – en slump der den gjengse historieskrivningen, to oppfinnelser og en værkatastrofe spiller viktige roller. Beauforts skala ble antatt som en standard av Royal Navy i 1838, Samuel Morse oppfant telegrafen i 1837, T.R. Robinson oppfant skål-anemometeret for vindmåling i 1846 og i slaget ved Sevastopol i 1854 slo en overraskende vinterstorm store deler av de franske og engelske flåtene til pinneved. Mot denne bakgrunnen oppstod det et behov for å kunne varsle plutselige omslag i været, og løsningen ble oppdaget da fremsynte personer i admiralitetet koplet sammen de nye eksakte vindmålingene og muligheten for ved hjelp av Beauforts sifrer å kunne telegrafere prognoser til flåteenhetene.
På 1900-tallet kom skalaen til å bli tolket på ulike måter i samband med at man forsøkte å oversette skalaens nivåer til en felles standard med angivelser av vindhastighet og meteorologiske benevninger – et komplisert skritt, dels med tanke på ulike enhetssystem og dels ettersom orlogsfartøys seilsetting ikke lengre var allmenn kunnskap. Gradvis vokste en felles standard frem, og ved midten av 1900-tallet hadde de nye vindstyrkebetegnelsene slått ut Beauforts sifre i de fleste sammenhenger utenom i skipsloggbøkene.
Ørjan Drange
Hans hittil eneste bok, science fiction/fantasy-romanen Under Steinbølgene ble utgitt på Samlaget i 2003
Beauforts skala
Skalaen
Ved bedømming av styrken og eventuelle skader som følge av orkaner i Nord-Amerika anvendes Saffir–Simpson-skalaen.
Abu Bakr al-Karaji
Abu Bakr Muhammad ibn al-Hasan al-Karaji (arabisk: ابو بكر محمد بن الحاسب الكرجي) (født ca. 953, død ca. 1029) var en matematiker og ingeniør med persisk bakgrunn.
Mange av hans resultater i matematikk blir stadig verdsatt, og et av de mest kjente bidragene hans er knyttet til utregningen av binomialkoeffisienten. Al-Karaji skrev også om arbeidene til tidligere matematikere, og han regnes som den første som løsrev algebra fra geometriske operasjoner.
Johann Heinrich Lambert
Johann Heinrich Lambert (født 26. august 1728 i Mülhausen i Elsass, død 25. september 1777 i Berlin) var en tysk matematiker født i det da franske Lorraine (Lothringen).
Liv og virke
Lamberts gode evner og etter hvert store kunnskaper førte han i 1748 til Chur i Graubünden, som privatlærer hos grev Peter von Salis. Han fikk nå tilgang til grevens gode bibliotek, og kunne fordype seg i sine favorittemner. I Chur begynte han også å lage sine egne astronomiske instrumenter. Etter hvert ble han kjent i det vitenskapelige miljøet i Sveits, og ble opptatt som medlem av det sveitsiske vitenskapsselskapet i Basel. Han påtok seg å gjøre meteorologiske observasjoner for selskapet, og fikk trykt sin første artikkel i Acta Helvetica i 1755.
I 1756 la han ut på en dannelsesreise sammen med to av sine eldre elever. Etter et opphold i Göttingen tok de over til Utrecht og siden til flere av de viktigste nederlandske byene. Lambert utga sin første bok i Den Haag i 1758, en avhandling om lys gjennom ulike medier. Reisen fortsatte videre til Paris, hvor han møtte d’Alembert. Etter Paris gikk turen videre til Marseille, Nice, Torino og Milano.
Lambert forsøkte nå å få en vitenskapelig stilling, fortrinnsvis i Göttingen, men det viste seg umulig. Etter hvert fikk han utgitt to nye verker, Photometria (1760) og Cosmologische Briefe (1761). Lambert utførte sine lysforsøk med få og primitive instrumenter, men oppnådde likevel resultater som er blitt stående: I Photometria formulerte han de lovene som seinere har fått navnet Lamberts cosinuslov for lysemisjon og Lamberts absorpsjonslov.
Cosmologische Briefe er den første vitenskapelige framstilling av universet som bestående av galakser av stjerner. I Lamberts endelige univers inngår galaksene i overordna systemer av supergalakser, der hvert nivå i systemet roterer rundt et senter med særlig stor tetthet og masse. Det mest imponerende ved Lamberts kosmologi er likevel den gjennomarbeidede metodikken; her nådde han en standard som først er blitt overgått i det 20. århundre.
Lamberts fremste mål var å oppnå en posisjon ved det prøyssiske vitenskapsakademiet, og dermed bli kollega av Leonhard Euler og Joseph Louis Lagrange. Han var derfor begeistret over å bli invitert til Berlin av Euler i 1764. Dessverre kom han på kant med Euler på grunn av uenighet om driften av selskapet. Videre viste Fredrik II seg uvillig til å innsette Lambert i en stilling ved akademiet. Dette skyldtes nok at Lambert som troende hugenott hardnakka holdt fast på en enkel livsstil og bevisst unnlot å kle seg slik det var vanlig blant overklassen. Etter å ha blitt kjent med Lambert forsto imidlertid fyrsten at han her hadde en mann med en ekstraordinær innsikt, og stillingen ved akademiet var sikra. I løpet av sine 12 år ved akademiet – til han døde 49 år gammel – utga Lambert mer enn 150 arbeider.
Best kjent er likevel Lambert for sitt arbeid med π. Allerede i 1737 hadde Euler slått fast at e og e2 var irrasjonale tall. Lambert kom nå med det endelige beviset for at også π var irrasjonalt, og hans utledning er et høydepunkt i 1700-tallets matematiske tenkning. Det var lenge diskusjon om Lamberts bevis var holdbart, og det var først i 1898 at Alfred Pringsheim viste at så var tilfelle. Lambert antok samtidig at både e og π var transcendentale tall, noe som først ble bevist et århundre seinere.
Lambert er også viktig på grunn av sine studier av trigonometri og perspektiv, og han har gitt viktige bidrag innafor kartografi. Kartprojeksjoner som ble utvikla av Lambert er stadig i utstrakt bruk. Han arbeidde også med sannsynlighetsteori, og har i den sammenhengen gitt viktige bidrag til demografien med sine lover for dødelighet.
Tidu
Titu (kinesisk: 提督: pinyin: Tí dū, Wade-Giles: T'i tu) var en kinesisk militær rang under Qing-dynastiet. Den ble gitt til øverstkommanderende for hærstyrkene for en provins, eller for øverstkommanderende for en eller flere flåtestyrker.
Willem de Kooning
Willem de Kooning (født 24. april 1904 i Rotterdam, død 19. mars 1997 i New York) var en hollandskfødt amerikansk maler, og en av de sentrale kunstnerne innen den abstrakte ekspresjonismen. Sammen med Jackson Pollock ble han den fremste representanten for grenen av abstrakt ekspresjonisme kjent som action painting.
I 1916 begynte de Kooning som student ved Kunstakademiet i Rotterdam. I 1926 flyttet han til New York. Senere var han lærer ved den berømte kunstskolen Black Mountain College sammen med blant andre John Cage, Buckminster Fuller og Josef Albers.
Adolf Fredrik av Sverige
Adolf Fredrik (født 14. mai 1710 på slottet Gottorp i hertugdømmet Slesvig, død 12. februar 1771 på Stockholms slott) var konge av Sverige fra 1751 til sin død. Han var sønn av fyrstbiskopen av Lübeck, hertug Christian August av Slesvig-Holsten-Gottorp og Albertine Friederike av Baden-Durlach. Hans bestemor var den dansk-norske prinsesse Frederikke Amalie. Før han ble konge arvet han selv fyrstbiskoptittelen etter sin bror Carl August. Han ble gift 18. august 1744 med Louise Ulrike av Preussen, søster av kong Fredrik den store.
Hans sønner Gustav III og Karl XIII ble begge konger av Sverige, Karl ble også konge av Norge. Hans øvrige barn var prins Fredrik Adolf og prinsesse Sofia Albertina. Hans valgspråk var Salus publica salus mea (statens velferd [er] min velferd).
Familiebakgrunn
Adolf Frederik ble født på Gottorp slott i Hertugdømmet Slesvig som den annen sønn av Christian August av Slesvig-Holsten-Gottorp i hans ekteskap med Albertina Frederika av Baden-Durlach. Hans far, som var en yngre sønn av hertug Christian Albrecht av Slesvig-Holsten-Gottorp, var fyrstbiskop av Lübeck og fungerte under den store nordiske krig også som regent for sin mindreårige nevø, hertug Carl Frederik av Slesvig-Holsten-Gottorp. Blant hans søsken var prinsesse Johanna Elisabeth av Slesvig-Holsten-Gottorp, som siden skulle bli mor til Katarina den store av Russland.
Han var forbundet med det svenske kongehus gjennom sin farbror, hertug Frederik IV av Slesvig-Holsten-Gottorp, som var svoger til den svenske konge, Karl XII, men først og fremst gjennom sin mor, som nedstammet fra Karl IX av Sverige. Ved hans dåp sendte kong Karl XII av Sverige ham en fullmakt på en plass som offiser i den svenske hær.
Fyrstbiskop av Lübeck
På tross av at hans fetter, hertug Carl Frederik av Slesvig-Holsten-Gottorp, hadde motsatt seg det, ble han allikevel ved Carl Frederiks død i 1739 utpekt til formynder for dennes mindreårige sønn, hertug Karl Peter Ulrik (den senere keiser Peter III av Russland) og han fungerte i noen år som regent i de gottorpske land.
Konge av Sverige
I 1743 ble Adolf Frederik etter Russlands seier i den russisk-svenske krig utsett til svensk kronprins, under påvirkning fra keiserinne Elisabeth av Russland. Hans valg skjedde på bekostning av kronprins Frederik av Danmark, noe som var nære på å føre til krig mellom Sverige og Danmark-Norge. Adolf Frederik giftet seg året etter med prinsesse Louise Ulrike av Preussen, som var søster til Frederik den store.
Hans regjeringstid fra 1751 ble preget av stridigheter med stendene i frihetstidens Sverige. Han hadde som konge kun begrenset personlig makt, og et mislykket statskupp i 1756 fratok ham ytterligere innflytelse. Fra 1756 fikk Riksrådet dog rett til å benytte et navnestempel til de beslutninger Adolf Frederik ikke selv ville underskrive.
Kong Adolf Frederik døde den 12. februar 1771 på Stockholms slott.
Han ble etterfulgt som konge av sin eldste sønn Gustav, som besteg tronen som Gustav III.
Autun
Autun er en by og kommune øst i Frankrike i departementet Saône-et-Loire i regionen Bourgogne-Franche-Comté. Byen ligger ved elven Arroux og har i henhold til folketelling i 2014 en befolkning på 13 955 innbyggere. Stedet var målgang i den femte etappen av Tour de France 2007.
Autun ble grunnlagt under prinsipatet i det tidlige Romerriket ved Augustus og fikk da navn etter den romerske keiseren som Augustodunum. Hensikten var å opprette en romersk hovedstad for det galliske aeduii, haeduere, som da hadde Bibracte som sitt politiske sentrum og som lå rundt 25 km unna. I romersk tid kan byen ha hatt en befolkning på mellom 30 000 og 100 000 mennesker, i henhold til ulike beregninger. Flere strukturer av den romersk arkitektur er fortsatt synlige, blant annet bymur, byport og et romersk amfiteater. I 725 ble byen angrepet av islamittiske styrker fra muslimske Spania og var det nordligste stedet som muslimene erobret i Vest-Europa i tidlig middelalder før de ble slått tilbake.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Autun
Robertsfors kommune
Robertsfors kommune er en kommune i Västerbottens län i landskapet Västerbotten i Sverige. Kommunens administrasjonssenter ligger i Robertsfors. Robertsfors grenser i nord til Skellefteå kommune og i vest og sørvest til Umeå kommune.
Geografi
Kommunens lokalisering er mellom Umeå og Skellefteå. Landskapet kan beskrives som lavt og skogkledd landskap med innslag av myr. Det er mer kupert i nordvest. I øst oppstykkes kystlandskap mot Østersjøen. Det største vassdraget er Rickleån.
E4 går gjennom kommunen.
Historie
I 1759 ble den lille landsbyen Edfastmark til Robertsfors Bruk. Det var irlenderen John Jennings og hans svoger, den svensk-skotske kjøpmannen Robert Finlay, som opprettet det første jernverk, hvilket også fikk sitt navn, Robertsfors, fra Robert Finlay.
Jernbanen ble anlagt i 1875 og fullført i 1899. Anleggsepoken ble svært kort da banen ble elektrisk allerede i 1900. Det innebar at Bruksjärnvägen i Robertsfors på denne tiden var verdens nordligste smalsporete elektriske jernbane. Sporbredden er 750 mm, hvilket er en uvanlig sporbredde i Sverige.
Kommunens område tilsvarer sognene Bygdeå og Nysätra som ble opprettet ved kommunereformen av 1862. Robertsfors kommunesamfunn ble opprettet den 14. november 1941, men oppløst igjen ved utgangen av 1957. Kommunereformen i 1952 påvirket ikke inndelingene i området da verken Västerbottens eller Norrbottens län ble berørt av reformen.
Kommunene Bygdeå og Nysätra ble opprettet ved kommunereformen i 1971 ved nydanning av tilsvarende landskommuner. Robertsfors kommune ble opprettet i 1974 av kommunene Bygdeå og Nysätra.
Tettsteder
Robertsfors kommune hadde tre tettsteder i 2010. I tabellen oppgis antall innbyggere per 31. desember 2010.
Angelo Peruzzi
Angelo Peruzzi (født 16. februar 1970) er en italiensk tidligere fotballspiller (målvakt) og nåværende fotballtrener. Han har 31 landskamper, og har i karrieren spilt for både AS Roma (i to perioder), Hellas Verona FC, Juventus, Internazionale og SS Lazio, der han avsluttet karrieren.
Han er kjent for sin storhetstid i Juventus, hvor han var en del av storlaget de hadde på 1990-tallet. Han fikk 208 kamper for klubben. Peruzzi ble verdens dyreste målvakt en liten periode da han ble solgt fra Inter til Lazio i 2000. Rekorden ble for øvrig slått da Gianluigi Buffon gikk for 52,6 millioner euro fra Parma FC til Juventus i 2001.
Peruzzi la opp etter 2006–2007-sesongen. I oktober 2010 ble Peruzzi ansatt som assistenttrener for Italias under-21 landslag i fotball under hovedtrener Ciro Ferrara.
Nosa
Nosa (også kalt Nøsa) er et fjell i Hustadvika kommune i Møre og Romsdal. Det har en høyde på 214 meter over havet og er mye brukt av lokalbefolkningen på Jendem. Fjellet er en forlengelse av Jendemsfjellet mot vest.
Sylvia Brustad
Sylvia Kristin Brustad (født 19. desember 1966 i Elverum) fra Drevsjø i Hedmark er en norsk tidligere Arbeiderparti-politiker og tidligere stortingsrepresentant og statsråd i fire departementer.
Brustad var daglig leder for Aker Kværner Holding AS fra 2013 til 2015,  fire år etter at hun var sentral i striden mellom Aker og regjeringen i 2009. I tiden 2017 til 2019 var hun helsedirektør i Arbeidsgiverforeningen Spekter.
Politisk karriere
Sylvia Brustad ble innvalgt til Stortinget for Hedmark i 1989 for første gang. I 1990 ble hun med i Aps kvinnepolitiske utvalg og var leder fra 1992 til 1998. Brustad var medlem av Arbeiderpartiets sentralstyre fra 1992 til 1998 og fra 2003 til 2009. Hun var også medlem av Aps gruppestyre i Stortinget fra 1993 til 2005, avbrutt med opphold som statsråd i periodene 1996 til 1997 og 2000 til 2001.
Kysten
Kysten kan vise til: