cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hovedminne
I datamaskiner er hovedminne, også kalt arbeidsminne eller primærminne, den delen av minnet i en datamaskin hvor prosesser ligger klare for kjøring av et program eller en prosess i maskinen. De lagrede dataene hentes fram i vilkårlig (engelsk: random) rekkefølge, derav det engelske navnet random access memory (RAM). Andre navn er arbeidslager, arbeidshukommelse, hovedhukommelse, primærhukommelse, primærlager, internhukommelse eller internminne.
Hovedminnet står i motsetning til sekundærminne som ofte lagres på andre lagringsmedier (slik som magnetbånd, harddisk eller solid state drive), og hvor (i motsetning til RAM) data bare kan aksesseres i forhåndsbestemt rekkefølge.
Hovedminnets oppgaver
Et program må alltid legges i minnet før det kan kjøres. Alle data må legges i minnet før datamaskinen kan regne med dem eller manipulere dem, dessuten må alle inndata og utdata innom minnet. Innholdet i RAM kan leses og skrives tilfeldig og uten noen bestemt rekkefølge, derav navnet, og går tapt når maskinen skrus av.
Datamaskiner har også en raskere type minne, kalt hurtigminne (cache). Under kjøring vil det hele tiden kopieres instruksjoner og data over fra hovedhukommelsen til hurtigminnet, da må ting innom der før de går videre til prosessoren.
Leser man minnet, henter man ut data uten å forandre dem. Ved skriving til minnet, vil data som ligger på de tilskrevne plassene i minnet gå tapt. Skriving til minnet kalles derfor en destruktiv operasjon.
Adressering av minnet
Minnekapasitet måles typisk i megabyte eller gigabyte. Hver byte (enhet) i minnet får tildelt sin egen unike adresse, som regel sekvensielt, begynnende fra 0.
Maskinvare bruker ofte absolutt adressering av minnet. Da leser enheten en bestemt byte fra minnet, for eksempel byte 23 425. Dette er den raskeste måten å lese av minnet på.
Når en ny prosess legges inn i minnet, legges den inn på et ledig sted som ikke kan forutsees av programutvikleren. En prosess vil ofte legges forskjellig sted hver gang den kjøres. Det blir derfor svært upraktisk å bruke absolutt adressering i slike tilfeller. Løsningen blir da å bruke relativ adressering. Med relativ adressering angis en minneplass som relativ i forhold til en basisadresse i minnet, og i løpet av kjøretiden kan da den absolutte minneadressen regnes ut på grunnlag av summen av basisadressen og den relative adressen.
En oversikt over minneområdet til en prosess
En prosess får ved oppstart tildelt sitt eget minneområde. Dette området kan i hovedsak bare brukes av den enkelte prosessen, operativsystemet har sperrer mellom minneområdene som forhindrer at en prosess får lov til å skrive til andres minneområder.
En prosess sitt minneområde deles inn i fire hovedområder:
Systemdatasegmentet
Dette segmentet ligger i området med de laveste minneadressene. Det inneholder blant annet pekere til de andre segmentene og til stacken, samt pid-en til prosessen.
Kodesegmentet
I dette segmentet ligger all programkoden til programmet. Denne kopieres hit under oppstarten av programmet, og prosessen kan ikke skrive til dette segmentet under kjøring.
Dette segmentet kan deles av flere prosesser.
Datasegmentet
Dette segmentet inneholder alle globale variable, både initierte og ikke-initierte. Dessuten inneholder segmentet den såkalte Heapen, et område programmereren kan bruke til å allokere minne dynamisk. Om tilgangen til ikke-globale variable skal kunne deles av flere funksjoner under kjøring, må disse legges her. Heapen vokser inn i den ledige minnedelen, mot høyere minneadresser.
Stakken
stakken (stabelminnet) inneholder alle lokale variable i en funksjon. Den inneholder også alle registertilstander.
Stakken vokser mot lavere minneadresser.
Oppsett av minne
Minnet i en datamaskin er delt i flere områder. De laveste minneområdene er reservert for operativsystemet, og kan ikke brukes av brukerinitierte prosesser.
Resten av minnet brukes av de forskjellige applikasjonene. Det finnes flere måter å fordele dette mellom de forskjellige prosessene.
Partisjonering
Med partisjonering (partitioning) deles minneområdet inn i partisjoner, under oppstarten av datamaskinen. Disse partisjonene kan enten være like store med statisk størrelse og inndelt ved oppstart av datamaskinen, eller av dynamisk størrelse og inndelt fortløpende. I den grad moderne operativsystemer bruker partisjonering, brukes dynamisk partisjonering. Dette er fordi partisjoner av lik størrelse setter en maksimal øvre grense på størrelsen til programmer som kan flyttes over i minnet, og gjør at små prosesser bruker mye mer minne enn hva som egentlig er nødvendig.
Med bruk av dynamisk partisjonering kan størrelsen på minnepartisjonene avgjøres før kjøring, og partisjonen kan fjernes igjen etter en prosess er ferdig. Det vil imidlertid være vanskelig for operativsystemkjernen å anslå den nødvendige størrelsen på en partisjon før programmet skal kjøre. Denne strategien har derfor den ulempen at den vil føre til fragmentering av minnet etterhvert som systemet kjører. Defragmentering av minnet vil da senere stjele tid og ressurser fra systemet, da dette er en kostbar prosedyre.
Segmentering
Bruker man segmentering (segmentation) til å håndtere minneblokker innføres det en ekstra tabell over minnet i operativsystemet. Denne tabellen holder rede på minneblokkene, som da kan være av ulik størrelse. Denne størrelsen bestemmes av programmereren.
Med segmentering blir problemet med fragmentering av minnet mye mindre enn med bruk av partisjonering. Ulempen er at den ekstra tabellen legger til en ekstra omregning for at man skal finne en minneadresse.
Paging
Med bruk av paging deles minnet inn i flere minnerammer. En prosess vil så deles opp i flere pages, og disse vil kunne fordeles rundt i minnerammen. Siden de forskjellige pages til en prosess ikke trenger å ligge sekvensielt, vil man eliminere problemene med ekstern fragmentering som man har med bruk av partisjonering og segmentering. Det vil imidlertid være en liten intern fragmentering med bruk av paging, avhengig av størrelsen på rammene.
Som med segmentering krever paging fortløpende omregning av minneadresser under kjøring.
Virtuelt minne
Moderne operativsystemer som Microsoft Windows og Unix bruker paging i kombinasjon med virtuelt minne («tilsynelatende minne», også kalt swapping). Med virtuelt minne settes en seksjon av platelageret til side, og gis funksjonalitet som minne på tross av den store hastighetsforskjellen mellom «ekte» minne og platelagere.
Det virtuelle minnet får tildelt minneadresser akkurat som det ordinære minnet. En egen tabell holder rede på disse adressene og den samsvarende delen av platelageret. Om prosessoren (via hurtigminnet) ber om innholdet i en minneadresse som ligger i det virtuelle minnet, kastes lite brukt innhold i det egentlige minnet ut til fordel for de etterspurte dataene som ligger i det virtuelle minnet. Da dette er en svært dyr operasjon finnes det mange forskjellige algoritmer som prøver å gjøre dette på en best mulig måte. En typisk strategi vil være å kopiere over også nærliggende minneområder i tillegg til det som egentlig var etterspurt, da sjansen er stor for at også disse vil bli etterspurt i nær fremtid. Samtidig må også operativsystemet gjøre antagelser om hvilke data i minnet som vil bli minst etterspurt fremover, slik at man kan «kaste ut» disse fra minnet og dermed minimere sjansen for nye bytter mellom det egentlige minnet og det virtuelle minnet.
De internasjonale øylekene 1993
De internasjonale øylekene 1993 (De 5. internasjonale øylekene) ble avholdt på Wight i perioden 3. juli til 9. juli 1993. Arrangør av øylekene er International Island Games Association.
Klienten
Klienten kan vise til:
Ivan Kvesić
Ivan Kvesić (født 13. oktober 1996) er en kroatisk karateka.
Han representerte Kroatia under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble utslått i gruppespillet.
Spinegesina
Levevis
Disse billene har larver som lever i død ved.
Utbredelse
Arten lever på Borneo.
Las Plassas
Las Plassas (sardisk: Is Pràtzas) er en italiensk kommune i provinsen Sud Sardegna i regionen Sardinia. Den har 240 innbyggere og ligger rundt 148 meter over havet.
Daniel Gaysinsky
Daniel Gaysinsky (født 3. september 1994) er en canadisk karateka.
Han representerte Canada under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble utslått i gruppespillet.
Eirik Espolin Johnson
Eirik Espolin Johnson (født 11. mars 1982) er en norsk stemmeskuespiller.
Som liten hadde han hovedrollen i musikalen Oliver! på Chateau Neuf.
Helixpiercing
Helixpiercing er en ørepiercing som går gjennom Helixen.
Den er ved siden av øreflippiercingen en svært populær piercing i moderne tid, og har en lang historie bak seg fra alle kontinenter, i mange forskjellige kulturer. Det vanligste smykket å bruke i denne piercingen er en ballukkingsring.
Systematikk
Det finnes flere forskjellige typer helixpiercinger.
Utføring
Det er viktig at denne piercingen ikke blir utført med piercingpistol, da dette kan føre til at øremuslingen endrer fasong.
Etterbehandling
Helixpiercingen tar vanligvis mellom 6 og 8 måneder på å gro. Likevel tar det i noen tilfeller bare 2 måneder eller opptil 12 måneder.
For at grotiden skal være så liten som mulig bør man være renslig og ikke rotere eller dra i smykket. Man bør heller ikke fjerne piercingsmykket før piercingen har grodd til. Det er viktig å vaske hendene før man rører ved piercingen, området rundt eller smykket. Piercingen bør vaskes med varmt (ikke kokende) vann med sjøsalt i, slik at det gror bedre.
Eksterne lenker
Пирсинг ушей
Israels venner
Israels venner er en gruppe med stortingsrepresentanter som støtter Israel i Midtøsten-konflikten. Gruppen startet i 1960-årene som en uformell gruppering på stortinget. Hovedarbeidet til gruppa er å holde foredrag og komme med uttalelser.
Fra 1974 ble det ført medlemslister og valgt styre. Initiativtaker var Paul Thyness fra Høyre. Også Odd Lien var aktiv.
I 1970- og 1980-årene var gruppen i flertall på Stortinget. I stortingsperioden 1973–1977 var 86 av 150 representanter medlemmer noe som var et flertall. I perioden 1981–1985 var over 100 av 155 representanter medlemmer. I perioden 2001–2005 var 36 representanter medlemmer. I perioden 2005–2009 var 27 representanter medlemmer, hvorav Fremskrittspartiet hadde 16 medlemmer, Kristelig Folkeparti hadde 10, og Høyre én. I perioden 2009–2013 hadde de 26 medlemmer. Tre fra Høyre, samtlige av KrFs ti stortingsrepresentanter var med og tretten fra Frp.
== Medlemmer fra stortinget i perioden 2009–2013 ==
Medlemmer fra stortinget i perioden 2013–2017
I stortingsperioden 2013–2017 er Hans Olav Syversen (KrF) leder for gruppen de to første årene, før Jørund Rytman (FrP) overtar for resten av perioden
Hangzhou botaniske hage
Hangzhou botaniske hage (tradisjonell kinesisk: 杭州植物園; forenklet kinesisk: 杭州植物园) er en stor offentlig botanisk hage i storbyen Hangzhou i provinsen Zhejiang i Folkerepublikken Kina.
Teateråret 1898
Teateråret 1898 er en oversikt over hendelser, verk, fødte og avdøde personer med tilknytning til teater i 1898.
71° nord
71° nord er en norsk realityserie som har gått på TVNorge siden 1999. I denne realityserien skal en gruppe deltakere ta seg fra Lindesnes til Nordkapp. Ferden er inndelt i faser og én deltager sendes hjem i hver episode. Deltakerne er oftest vanlige ukjente mennesker, men det har også vært vist flere versjoner med kjendiser som trekkplastre. Vinneren har fått en ny personbil. Fra 2010 er det blitt sendt en egen kjendisversjon kalt 71° nord – Norges tøffeste kjendis.
71° nord og Robinsonekspedisjonen var de to første reality-TV-programmene som ble produsert og sendt i Norge.
Konseptet er norsk og er solgt til flere land.
Ordinærutgaven av serien er blitt kåret til beste reality under Gullruten to ganger. I tillegg har Jan Fasting vunnet Gullrutens fagprise for sitt arbeid med programmet, mens kjendisutgaven har vunnet tre Gullrutenpriser.
Konsept
Tittelen henspiller på målet for turen, som går fra Lindesnes til Nordkapp på 71° nord. På veien skal deltakerne kjempe seg gjennom vakker, men til tider meget krevende og farlig natur. På hver etappe har de tidsfrister som skal overholdes for at oppdragene skal godkjennes, og belønning mottas. De får prøve sin fysiske og ikke minst sin psykiske styrke på veien mot nord. Flere ganger har deltagere trukket seg fra oppdrag de selv mente var for tøft for dem.
Vanligvis blir en deltaker sendt hjem i hver episode, bortsett fra i 2002 og 2003, der det var en valgt leder som bestemte hvem som skulle hjem, gjøres dette ved at deltakerne rangerer hverandre. Den som får lavest poengsum må forlate gruppen. Fra og med 2007 ble ingen deltakere sendt hjem i de første programmene, men bare «merket». Når så fire deltakere var merket, konkurrerte disse innbyrdes om å unngå å bli den første som måtte forlate gruppen. I noen tilfeller har slik merking, og konkurranse mellom de merkede, også blir brukt senere i serien.
Den siste uttaksrunden for deltakerne i serien er en 2–3 dagers samling der de testes fysisk og psykisk. I 2002, 2003 og 2010 ble det laget et eget program («Episode 0») i forbindelse med dette uttaket.
Antall deltakere, episodelengde og episodeantall har variert gjennom sesongene.
I den 14. sesongen av kjendisversjonen ble sesongen avsluttet på Svalbard. Dette var første gangen at målstreken ikke var på Nordkapplatået.
Bak serien
Produksjon
hadde ideen til konseptet, og var også produsent de to første sesongene. I 2001 overtok Rune Biseth-Michelsen som produsent (første året med Åse Marie Bendiksen som co-produsent, senere alene). En del år senere kom Amund Simensen inn på produksjonssiden.
Intro og bakgrunnsmusikk er ved gruppa Bacteria.
Sikkerhet
Serien produseres av en stab på over 30 personer, som reiser i 30 dager gjennom hele Norge. var ansvarlig for rute og sikkerhet de 12 første sesongene, mens dette siden 2011 har blitt ivaretatt av selskapet Storm Adventures.
Kun 600 søkte om å få delta i første sesong (til sammenligning hadde første sesong av Robinsonekspedisjonen rundt 4500 søkere), men i neste sesong hadde antall søkere økt til 1500.
Seertall og mottakelse
Serien hadde en beskjeden start med bare 113 000 seere på premieren, men etterhvert steg seertallene betraktelig. Andre sesong hadde et snitt på 283 000.
Vinnere
''For mer utfyllende informasjon, se Sesongoversikt
Sesongoversikt
Sesongoversiktene inneholder blant annet en fullstendig oversikt over deltakere. Oversikten er delt i to: En for for de ordinære utgavene og en for kjendisutgavene.
Produksjoner utenfor Norge
Konseptet har blitt solgt til flere land:
De danske, belgisk/nederlandske og engelske versjonene ble spilt inn i Norge. De øvrige seriene ble spilt inn i de respektive landene. Ved siden av den norske utgaven, er den engelske versjonen «71 Degrees North», og den amerikanske versjonen, «No Boundaries», de eneste av disse som er vist på norsk fjernsyn. «71 Degrees North» ble vist på MAX vinteren 2011, mens «No Boundaries» ble vist på TVNorge sommeren 2002 under tittelen «71° nord USA». Denne tittelen er noe misvisende, ettersom ruten gikk gjennom Canada, og målet var polarsirkelen. Norske kommentarer ble lest av Tom Strømnæss.
Riko Ueki
Riko Ueki (født 30. juli 1999) er en japansk fotballspiller.
Karriere
Riko Ueki startet sin profesjonelle karriere i Nippon TV Beleza i 2016.
Landslaget
Riko Ueki spilte 3 landskamper for Japans kvinnelandslag.
Spandau stasjon
Stasjonen, som tidligere ble kalt Spandau West, ligger i nærheten av Spandauer Altstadt og Rathaus Spandau. Den blir betjent av S- og U-bane, og også regional- og fjerntog. Den er også er et viktig knutepunkt for busstrafikken i bydelen.
Egil Rian
I 1935 ble Egil Rian medlem av Nasjonal Samling (NS), Quislings tyskvennlige fascistparti før og under krigen, og han støttet nazistenes syn på menneskeraser og «rasehygiene».
I landssvikoppgjøret ble han dømt til tre måneders frihetsstraff i 1946. Dommen ble mild fordi han hadde forsøkt å stanse lærerdeportasjonen i 1942.
Universidad Nacional Mayor de San Marcos
Universidad Nacional Mayor de San Marcos er et universitet i Lima i Peru. Det ble stiftet den 12. mai 1551 av dominikanerordenen.
Suffragist
Suffragist var en betegnelse på forkjempere for kvinnelig stemmerett, hovedsakelig i engelskspråklige land. Suffragist er det eldste og mest generelle begrepet, og betegnet medlemmene i den tradisjonelle kvinnestemmerettsbevegelsen som arbeidet for lovreformer gjennom parlamentariske kanaler, kontakt med politikere og publisistisk virksomhet.
Suffragistbevegelsen startet i USA med kvinnesaksmøtet på Seneca Falls i 1848, og fikk en mer organisert form fra 1860-årene. Elizabeth Cady Stanton, Susan B. Anthony og Carrie Chapman Catt var blant de fremste lederne for suffragistbevegelsen i USA. I Storbritannia var Millicent Fawcett suffragistbevegelsens viktigste lederskikkelse. Suffragistene i USA og Storbritannia inspirerte blant andre Gina Krog til å starte den norske kvinnesaksbevegelsen og Norsk Kvinnesaksforening (NKF) i 1880-årene. NKF og den norske kvinnestemmerettsbevegelsen pleiet nær kontakt med amerikanske og britiske suffragister. I 1904 ble Den internasjonale kvinnestemmerettsalliansen dannet som den viktigste internasjonale suffragistorganisasjonen.
Begrepet suffragist står i motsetning til begrepet suffragette, som ble brukt om en radikal fløy av stemmerettsforkjempere i britisk historie på begynnelsen av 1900-tallet. Suffragister omfattet både kvinner og menn, og arbeidet gjennom reformistiske virkemidler for lovendringer, mens suffragettene var en radikal og militant fløy som anså at det var nødvendig å bryte loven i sin aksjonisme. Suffragistbevegelsen distanserte seg sterkt fra suffragettene, og Millicent Fawcett sørget for at suffragettene ble nektet medlemskap i Den internasjonale kvinnestemmerettsalliansen. Mens suffragist er et kjønnsnøytralt ord er suffragette en hunkjønnsform. Både suffragist og suffragette stemmer fra latin suffragium, stemme(rett)), som er opphavet til det engelske begrepet for stemmerett, suffrage.
Forskjellen på suffragister og suffragetter
Begrepet suffragist betegnet generelt en forkjemper for kvinners stemmerett i USA, Storbritannia og andre engelskspråklige land. Suffragistbevegelsen kan føres tilbake til kvinnesaksmøtet på Seneca Falls i 1848, og i 1860-årene dannet Elizabeth Cady Stanton og andre liberale kvinnesakskvinner National American Woman Suffrage Association. De amerikanske suffragistene med Stanton og Anthony i spissen var, sammen med Millicent Fawcett, også forbilder for Gina Krog da hun stiftet Norsk Kvinnesaksforening i 1884.
Suffragistbevegelsen må ikke forveksles med suffragettene. Suffragette er et begrep som er spesifikt knyttet til Storbritannias historie og som betegnet en radikal fløy av stemmerettsforkjempere tidlig på 1900-tallet. Disse anså at det var nødvendig å bryte gjeldende lover for å fremme sine synspunkter, i motsetning til suffragistene, som tok avstand fra lovbrudd. I Storbritannia dannet stemmerettsforkjempere i 1897 organisasjonen National Union of Women's Suffrage Societies (NUWSS). I 1903 brøt en gruppe kvinner med NUWSS fordi de mente at strategien med å holde seg innenfor gjeldende lovverk ikke førte frem. Særlig var de frustrert over NUWSS' leder Millicent Fawcett. I spissen for utbryterne var Emmeline Pankhurst. Hun etablerte en ny organisasjon kalt Women's Social and Political Union (WSPU). Suffragistene i både Storbritannia og andre land holdt avstand til de britiske suffragettene, som ble nektet medlemskap i International Woman Suffrage Alliance. Mens suffragist er et kjønnsnøytralt ord som kunne brukes om kvinner og menn som arbeidet for kvinners stemmerett, er suffragette en hunkjønnsform.
Internasjonale konferanser
Forkjemperne av stemmerett for kvinner så det som viktig å støtte og inspirere hverandre på tvers av landegrensene.
Den engelske suffragistbevegelsen med Millicent Fawcett i spissen inviterte i 1909 til en internasjonal konferanse i London. Konferansen som deltagerne selv omtalte som «The Fifth Conference of the International Woman Suffrage Alliance» eller «First Quinquennial International Woman Suffrage Alliance Meeting» fant sted fra 26. april til 1. mai 1990, og samlet delegater fra tyve ulike land. Senere har historikere påpekt at «The Fourth Conference of the International Woman Suffrage Alliance» er en riktigere betegnelse.
United States Board on Geographic Names
United States Board on Geographic Names (BGN) er et føderalt organ i USA som har som formål å opprette og standardisere bruk av geografiske navn for den amerikanske regjeringen.
Styret ble opprettet i 1890 og fikk den nåværende strukturen i 1947. Styret har utviklet prinsipp, framgangsmåter og prosedyrer for å styre både innenlandske og utenlandske geografiske navn. Det styrer òg navn på geografiske steder under havoverflaten, og i Antarktis.
Geographic Names Information System (GNIS) ble utviklet av BGN i samarbeid med U.S. Geological Survey, og inneholder topografiske kartnavn og bibliografiske referanser.
Parathyestes
Parathyestes er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Utbredelse
Arten er bare kjent fra Mindanao, Filippinene.
Brian Irr
Brian Irr (født 17. juli 1988) er en amerikansk karateka.
Extended Noise
Extended Noise (etablert som AHA! i 1982 ) var en norsk jazzgruppe bestående av Erik Balke på saksofon, Eivin One Pedersen på piano, celeste og trekkspill, Carl Morten Iversen på bass og Audun Kleive på trommer. Kvartetten var kvintett en tid, med gitaristene Frode Alnæs og Bjørn Klakegg som medlemmer. Under navnet AHA! ga de ut platen Keep nose in front (Hot Club Records, 1984).
Opptreden på NRK-program i 1984
I 1984 opptrådte bandet i TV-programmet Kanal 1 på NRK. I starten av programmet fremførte de Would You Like a Coke, Mr Bandini? , og deretter samtalte programlederne Steinar Ofsdal og Ivar Dyrhaug om at gruppens navn var homonymt med navnet til popgruppen a-ha. Etter programledernes korte innledning akkompagnerte AHA! artisten Finn Kalvik, og senere i programmet spilte de sin egen instrumentallåt Pink as a Rainy Day.
Navneskiftet
Deres seneste utgivelse (fortsatt under navnet Extended Noise) var Slow but Sudden – Langsam, aber Plötzlich (Odin Records, 1990; i USA på Cadence Jazz Records, 1992). Dette siste albumet inneholdt hovedsakelig komposisjoner av One Pedersen.
Circuit de Nevers Magny-Cours
Circuit de Nevers Magny-Cours er en motorsport-bane utenfor byene Nevers og Magny-Cours i Frankrike.
På denne banen ble Formel 1-løpet Frankrikes Grand Prix kjørt fra 1991 til 2008. Også andre motorsportklasser kjører på denne banen årlig, blant annet bilracing som WTCC og motorsykkel-racing som superbike-roadracing.
Sibusiso Moyo
Sibusiso Busi Moyo (født i 1961 i Mberengwa i Rhodesia, død 20. januar 2021 i Harare i Zimbabwe) var en zimbabwisk politiker og generalmajor. Han var utenriksminister og samtidig minister for utenrikshandel fra 2017 og til sin død.
Moyo døde 20. januar 2021 av covid-19 i Harare i Zimbabwe.
Saori Takarada
Saori Takarada (født 27. desember 1999) er en japansk fotballspiller.
Karriere
Saori Takarada startet sin profesjonelle karriere i Cerezo Osaka Sakai i 2013.
Uber Cup 1966
Uber Cup 1966 ble arrangert i Wellington på New Zealand i 1966.
Saori Takarada
Landslaget
Saori Takarada spilte 3 landskamper for Japans kvinnelandslag. Hun ble tatt ut i Japans tropp til VM i fotball 2019.
Brantridge Park
Brantridge Park er en herregård i Balcombe i West Sussex i England. Den var tidligere en kongelig residens.
Huset og eiendommen ellers erstattet Brantridge våningshus og gård. Robert Loder kjøpte eiendommen i 1849, og innen 1874 var herskapshuset Brantridge Park bygget.
Huset, som står i Brantridgeskogen, var hjemmet til Alexander Cambridge, 1. jarl av Athlone og hans hustru prinsesse Alice. Fra 1919 til 1941 bodde prinsesse Beatrice, dronning Victorias yngste datter, i huset.
Belfastavtalen
Belfastavtalen (oftest kalt Langfredagsavtalen; irsk: Comhaontú Aoine an Chéasta eller Comhaontú Bhéal Feirste; ulster-skotsk: Guid Friday Greeance eller Bilfawst Greeance) var en prinsippavtale om fredsprosessen i Nord-Irland mellom den britiske og den irske regjeringen som ble signert 10. april 1998, og som ble støttet av de fleste politiske partier i Nord-Irland. Den ble bekreftet gjennom separate folkeavstemninger i Nord-Irland og Irland i mai 1998. Avtalen avsluttet konflikten i Nord-Irland som på engelske ble kalt for «the Troubles» («Vanskelighetene»), på irsk «Na Trioblóidí», en etnisknasjonalistisk konflikt i Nord-Irland som hadde utspilt seg i årene 1968–1998. Avtalen var en flerpartiavtalen mellom de fleste av Nord-Irlands politiske partier, og den britisk-irske avtalen mellom de britiske og irske regjeringene. Nord-Irlands nåværende delegerte styresystem er basert på avtalen.
Spørsmål knyttet til suverenitet, styresett, diskriminering, militære og paramilitære grupper, rettsvesen og politi var sentrale i avtalen. Avtalen gjenopprettet selvstyret til Nord-Irland på grunnlag av «deling av makt» og det omfattet aksept for prinsippet om samtykke, forpliktelse til sivile og politiske rettigheter, kulturell likeverdig aktelse, politireform, paramilitær nedrustning og tidlig løslatelse av paramilitære fanger, etterfulgt av demilitarisering. Avtalen skapte også en rekke institusjoner mellom Nord-Irland og Irland («Nord-Sør»), og mellom Irland og Storbritannia («Øst-Vest»).
Avtalen ble godkjent av velgere over hele øya Irland i to folkeavstemninger som ble holdt 22. mai 1998. I Nord-Irland ble velgerne spurt i folkeavstemningen om langfredagsavtalen i Nord-Irland i 1998 om de støttet flerpartiavtalen. I Irland ble velgerne spurt om de ville la staten signere avtalen og tillate nødvendige konstitusjonelle endringer (nittende endring av Irlands grunnlov) for å lette den. Befolkningen i begge jurisdiksjonene måtte godkjenne avtalen for å kunne gjennomføre den.
Hovedpunkter
De viktigste punktene som ble fastslått i avtalen er:
Enkelte av hovedpunktene ble bevisst vagt formulert, slik at man kunne få alle grupper til å akseptere avtalen. Dette har ført til at det har vært vanskelig å få gjennomført noen av punktene, spesielt avvæpningen av paramilitære grupper. Dette skulle vært gjort innen mai 2000, men pr. januar 2005 er prosessen ikke fullført, og bare symbolske mengder våpen er ødelagt. Det har dog hatt den effekt at det har vært en enorm nedgang i voldelige hendelser knyttet til konflikten.
Folkeavstemninger
I mai 1998 ble det holdt separate folkeavstemninger i Nord-Irland og Irland, for å bekrefte avtalen. «Ja»-siden vant en klar seier i begge avstemninger, men i Nord-Irland stemte hele 29 % «nei». Dette var for det meste unionister som var motstandere av at det, i deres øyne, ble gitt etter for krav fra nasjonalister og republikanere. Ut fra meningsmålinger ser det allikevel ut til at et lite flertall av unionistene stemte «ja».
I Irland ble folkeavstemningen utført som en avstemning om en grunnlovsendring, det 19. tillegg til Grunnloven. Dette tillegget var både en godkjenning av Belfastavtalen, og bortfall av det territorielle kravet på Nord-Irland i Grunnlovens §§ 2 og 3. Det var også arrangert folkeavstemning om Amsterdamavtalen samme dag.
Resultatene av og deltagelsen i folkeavstemningene var:
John Duns Scotus
John Duns Scotus (født ca. 1266 muligens i Duns i Skottland, død 8. november 1308 i Köln) var en skotsk skolastisk filosof, logiker og teolog som tilhørte fransiskanerordenen. Duns Scotus forsøkte å forene Bonaventuras augustinske lære med Aristoteles’ filosofi som han tolket mer kritisk enn Thomas Aquinas. Ettersom han satte viljen og kjærligheten høyere enn den strenge logikken, oppfattet han Gud mindre som intellekt enn som uutgrunnelig vilje. Han var en av de mest innflytelsesrike teologer og filosofer i høymiddelalderen, kalt «Doctor Subtilis» for sin skarpsindige tankeverden, og fordi han opererte med en vanskelig og subtil begrepsverden.
Liv
Det hersker en del tvil om hans første år, noen hevder at det var i Duns i de skotske grensetraktene mot England mens andre hevder at han kom fra Irland. I 1291 finnes hans navn i opptegnelsene som presteviet i Northampton i England. Han var en student og deretter en lærer fra 1293 og fram til 1297 ved Universitetet i Paris, senere ved University of Oxford og sannsynligvis senere også ved University of Cambridge. Han ble utvist fra Universitetet i Paris for å stille seg på pave Bonifatius VIIIs side i dennes feide med kong Filip IV av Frankrike. Til slutt bosatte han seg i Köln i Tyskland i 1307.
Han døde i Köln og er begravd i fransiskanerkirken der. Hans sarkofag har den latinske inskripsjonen:
Han ble saligkåret av pave Johannes Paul II den 20. mars 1993. I henhold til en gammel tradisjon ble Duns Scotus begravd levende da han falt i koma ved at man trodde feilaktig at han var død.
Logikk
Duns Scotus var kanskje en av de mest innflytelsesrike logikerne i middelalderen, på samme nivå som Peter Abelard og William av Ockham. Han var en av de første som brøt med Aristoteles’ statistiske modell for mulighet og nødvendighet, for isteden å overveie sammenheng med logisk mulighet. Hans teorier beveger seg fra betraktningen av formelle forestillinger med respekt for ulike måter den reelle verden er fastsatt på, til betraktningen er betraktet med respekt til begrepsmessig konsistens. Denne tolkningen av mulighet og nødvendighet bebuder Gottfried Leibniz’ mulige begrepsoppfatning om moralitet.
Viljen
Gud har ut fra sin absolutte makt skapt og innrettet verden som han ville; ved å understreke viljen betonet Duns Scotus Guds frihet på bekostning av skapelsens nødvendighet. Guds vilje er ikke bestemt av godhet og fornuft som hos Thomas Aquinas, hans vilje er derimot ikke determinert og kan derfor ikke utelates av hans fornuft. For Thomas ville Gud det, fordi det var godt; for Duns Scotus blir konsekvensen derimot, at det er godt fordi Gud vil det. Når fornuftens oppgave ikke lenger var å forstå, begrunne eller bevise troens setninger, kunne den – og dens disiplinfilosofi – ta seg av oppgaver som var uavhengige av teologien. Det var dette forhold som pekte fremover.
Haecceitas, «dette-her-het»
Med en individuell form, et individualitetsprinsipp uttrykt med haecceitas «dette-her-het» eller «dettehet» (haec res: denne her ting.) innførte Duns Scotus en formel forskjell distinctio formalis a parte rei, som er en del av tingen og ikke kun i bevisstheten. To mennesker har det til felles å være mennesker, men de har også en individuell form der gjør det ene menneske forskjellig fra det andre: en «Jenshet» til forskjell fra en «Nilshet»; det er deres haecceitas.
Hans-Jørgen Schanz skriver om Duns Scotus' brudd med Thomas Aquinas på dette punkt:
Betydning
Schanz fastslår at:
En av dem som skulle videreføre retningen bort fra realisme og over mot nominalisme (eller konseptualisme, universalia post rem, «... etter tingen») var William av Ockham for hvem universaliene – almenbegrepene – kun var tegn og ikke hadde selvstendig eksistens, enten det var i den strengeste form som hos Platon hvor ideene hadde egentlig eksistens (universalia ante rem: de var til før enkelttingen) eller i Aristoteles' og Thomas Aquinas' såkalte «moderate realisme», hvor de dog hadde virkelighet, men kun i enkelttingene (universalia in re).
Både Thomas Aquinas og Duns Scotus — og retningene eller skolene oppkalt etter dem: thomisme og scotisme — regnes innenfor skolastikken for via antiqua (den gamle veg), mens Ockham og hans tilhengere regnes til via moderna (den nye eller moderne veg), som førte i retning av en selvstendig filosofi som kunne danne grunnlaget for naturvitenskapelige initiativer.
Litteratur
Generell litteratur (dansk):
Latinske hovedkilder:
Verdensmesterskapet i kjelkehockey
VM i kjelkehockey arrangeres av Den internasjonale paralympiske komité (IPC) og har vært arrangert siden 1996.
Tørdal
Tørdal er ei bygd som dekker øvre del (ca. 35 prosent) av Drangedal kommune i Vestfold og Telemark. Tørdal er også et prestegjeld, og et delområde bestående av grunnkretsene, Bostrak, Lia, Bø, Lone, Homleid og grenda Tørdal.
Veien gjennom Tørdal er Fv38 (Tørdalsveien). Fra Bostrak går også Fv358 (Fjellgårdsveien) over Gautefallheia til Treungen.
Historie
Navnet Tørdal kommer av tyri og betyr «Furudalen». I skattematrikkelen 1647 ble det skrevet Tyrredall. I gårdsmatrikkelen av 1886 bemerkes det at navnet på den tid også ble skrevet som Tørredal og Tørrisdal. I middelalderen, fram til 1200-tallet, hørte Tørdal til datidens Telemark, mens resten av Drangedal hørte til Grenland – Grenafylke.
Småkongen og opprørslederen Hallvard Gråtopp var fra gården Vrålstad i Tørdal. Herfra kom også en av tippoldemødrene til den amerikanske countryartisten Lynn Anderson og faren til den amerikanske politikeren Andrew Volstead som regnes som opphavsmann til loven som førte til forbudstiden i USA.
Skarð
Skarð (IPA:, Skår) er en fraflyttet bygd øst på Kunoy, en av Færøyene. Bygda er omgitt av steile klipper, og har sannsynligvis fått sitt navn etter et innhugg (skår) i et av de omkransende klippene, Skarðsgjógv (Skårsjuvet). Skarð ble rammet av en fiskeulykke (som følge av en overraskende snøstorm) den 23. desember 1913, da alle syv arbeidsføre menn i bygda druknet. De gjenlevende mennene var en liten gutt og en eldre mann, og innen 1919 hadde samtlige beboere i Skarð flyttet til Haraldssund, ca. 7 kilometer lengre sør på øya. I dag er all bebyggelse borte, men grunnmurene står tilbake. Like ved ruinene renner bekken Skarðsá (Skårselv) ned mot havet.
Fra Skarð er det utsikt over til Skálatoftir på Borðoy, som også er fraflyttet.
Man kan komme til Skarð via to vandrerstier. Den ene fører til bygda Kunoy via Skarðsgjógv, og er så utfordrende og bratt (stigning på 600 meter) at bare erfarne fjellgåere anbefales å gå den. Den andre går lands kysten til Haraldssund. Det er bygd et lite skur for vandrere like ved husruinene, hvor man kan finne en gjestebok og en historisk beretning om stedet.
Fylkesvei 3792
Fylkesvei 3792 går mellom Hannåsmoen og Vånne i Evje og Hornnes i Aust-Agder.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
Strekningen ble fastlagt 2019, og består av den tidligere fylkesvei 419, og den tidligere fylkesvei 309 (Aust-Agder). Strekningen mellom Hannåsmoen og Klepp er fortsatt primær fylkesvei.
Disgregus
Utseende
En nokså liten, hårete, brunspraglete trebukk. Antennene er nokså kraftige, noe kortere enn kroppen. De sju ytterste leddene er korte og tykke, svarte med svarte hår, slik at antennen virker litt klubbeformet. Oversiden er kledt med fine, nedliggende hår. Pronotum er tønneformet med en liten tann på siden. Dekkvingene er jevnbrede, med tverrbånd av lyse skjell.
Levevis
Larvene lever i død ved.
Utbredelse
Arten er kjent fra Costa Rica.
Gunnar Haugan
Gunnar Haugan (1925–2009) var en norsk programleder, skuespiller og komiker. Han var i mange år ansatt i NRK og drev primært med radio.
Haugan hadde primært radioen som sitt område. Blant annet var han programleder i Nitimen og Reiseradioen i mange år, og i programmet Krake søker make. Mest kjent er han kanskje fra det populære humor- og satireprogrammet Hørerøret (og sommervarianten Sugerøret) som gikk på NRK radio i 1966–1967, samt Vårt Partis våroffensiv 1968 samme år. Der lagde han sketsjer og andre innslag sammen med blant andre Rolv Wesenlund, Rolf Just Nilsen, Harald Heide-Steen jr. og Kari Simonsen. Han huskes også fra programmer som Og takk for det, Lett på tråden og Lykkeboden.
Han hadde også en rolle i den norske komedien Norske byggeklosser fra 1972, sammen med Rolv Wesenlund, og i Fleksnesepisodene Morderen som forsvant og Ta plass! Lukk dørene!
ANFO Annonsørforeningen
ANFO Annonsørforeningen er en norsk interesseorganisasjon for annonsører og markedsførere. Organisasjonen er medlem av, som representerer rundt 90 prosent av den globale reklameinvesteringen, og , som ivaretar interessene til europeiske datadrevne markedsførere overfor Europakommisjonen.
Norges Råfisklag
Norges Råfisklag er fiskeres egen salgsorganisasjon for fisk, skalldyr, bløtdyr og småkval som leveres langs kysten fra og med Nordmøre til og med Finnmark. Norges Råfisklag, ofte kalt Råfisklaget, driver en stor markedsplass og tar hånd om viktige nasjonale oppgaver innen denne omsetning av sjømat. Systemer for sporing og ressurskontroll er en viktig del av virksomheten. Norges Råfisklag er et salgssamvirke som eies av fiskerne gjennom fylkeslaga i Norges Fiskarlag, Norsk Sjømannsforbund, Fiskebåtredernes Forbund og Norges Kystfiskarlag. Råfisklaget har hovedkontor i Kystens Hus ved torget i Tromsø sentrum, og har regionkontorer i Svolvær og Kristiansund.
Gogita Arkania
Gogita Arkania (født 26. mai 1984) er en georgisk karateka.
Han representerte Georgia under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble utslått i gruppespillet.
Omethidae
Omethidae er en artsfattig familie av biller som finnes i Nord-Amerika og Asia. Den består av tre underfamilier som tidligere har blitt regnet til tre forskjellige familier: Driloniinae til familien sneglerovbiller (Drilidae), Matheteinae til familien lysbiller (Lampyridae) og Omethinae til familien bløtvinger (Cantharidae). Ingenting er kjent om biologien til disse billene.
Utseende
Små til middelsstore (2,5 – 11,5 mm), avlange biller med myke dekkvinger. Hodet er bredt med små, mer eller mindre utstående fasettøyne. Antennene er lange, enten tråd- eller kamformede. Brystskjoldet (pronotum) er bredere enn langt, ganske kort i underfamilien Matheteinae, noe lengre hos Driloniinae og Omethinae. Dekkvingene er jevnbrede, nokså lange og myke. De dekker hele bakkroppen. Beina er slanke, hos noen er det fjerde fotleddet tolappet. Larvene er ukjente.
Eksterne lenker
Fra Delta Interactive key. Drilonius:. Matheteus:. Omethes:
Svømming under EM i svømmesport 2014 – 100 meter fri menn
Øvelsen 100 meter fri menn under EM i svømmesport 2014 ble avholdt 21.–22. august.
Rekorder
Før konkurransen var gjeldende verdens-, europa- og mesterskapsrekord som følger.
Forsøksheat
Forsøksheatene ble avholdt fra kl. 09.47.
Semifinaler
Semifinalene ble avholdt kl. 18.23.
Finale
Finalen ble avholdt kl. 18.47.
Luigi Tripepi
Luigi Tripepi (født 21. juni 1836 i Cardeto ved Reggio di Calabria i Italia, død 29. desember 1906 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var tilknyttet Den romerske kurie. Han var prefekt for Kongregasjonen for avlater og hellige relikvier (fra 1904 kalt Kongregasjonen for ritene) 1903–1906.
Han ble kreert til kardinal i 1901 av pave Leo XIII.
Han deltok på konklavet 1903 som valgte pave Pius X.
Kiko Seike
Kiko Seike (født 8. august 1996) er en japansk fotballspiller.
Karriere
Kiko Seike startet sin profesjonelle karriere i Urawa Reds i 2014.
Sjømatbedriftene
Sjømatbedriftene, tidligere Norske Sjømatbedrifters Landsforening (NSL), er en arbeidsgiver- og interesseorganisasjon for fiskerinæringen, der medlemsbedriftene driver omsetning og foredling av fisk og fiskeprodukter. Organisasjonen har over 200 medlemsbedrifter innen eksport, engros- og detaljhandel, foredling, fiskemottak, fiskeoppdrett og fiskeslakt.
Organisasjonen har hovedkontor i Trondheim. Administrerende direktør fra 12. juni 2017 er Robert Eriksson.
Norske Sjømatbedrifters Landsforening ble dannet i 1995 ved sammenslåingen av Norges ferskfiskomsetnings landsforening (NFOL), stiftet i 1945, og Lakse-eksportørenes forening (LEF), som hadde brutt ut av NFOL over spørsmålet om omsetningsregler for oppdrettsfisk i 1991. Sjømatbedriftene har alltid, i motsetning til Fiskeri- og havbruksnæringens landsforening/Sjømat Norge, stått utenfor NHO.
Sjømatbedriftene utgir bladet Norsk Sjømat.
Smørsyra
Smørsyra er en nettavis som ble etablert i 2021 og som utgis av en redaksjon tilhørende Blitz-huset i Pilestredet 30C i Oslo. Opprinnelig var Smørsyra en papiravis som utkom fra 1988 til 2012.
Navnet kommer fra butansyre, populært kalt smørsyre – et stoff som på grunn av sin svært illeluktende karakter og enkle fremstillingsprosess kan brukes som sabotasjemiddel.
Det kom ut 18 papirutgaver av Smørsyra og én ekstrautgave i 1989; den siste papiravisen, nr. 19, kom ut i 2012. Siden har det ikke kommet flere papirutgaver, men i 2021 ble Smørsyra relansert på nett. Redaksjonen har planer om å begynne å trykke aviser igjen snart.
Asia Carrera
Biografi
Carrera har japansk far, tysk mor, og har fire søsken. Hun er en av pornoindustriens mest kjente skuespillere.
Carrera opptrådte to ganger før hun var femten i Carnegie Hall. Hun opptrådte i mange filmer i 1990-årene, men trakk seg fra pornoindustrien i 2005 for sin datters skyld.
Carrera er medlem av Mensa.
Felice Cavagnis
Felice Cavagnis (født 13. januar 1841 i Bordogna ved Bergamo i kongedømmet Lombardia-Venetia i keiserdømmet Østerrike, død 29. desember 1906 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var tilknyttet Den romerske kurie.
Han ble kreert til kardinal i 1901 av pave Leo XIII.
Han deltok på konklavet 1903 som valgte pave Pius X.
Radio i Norge
Radio i Norge begynte som et monopol i 1933 da bare Norsk rikskringkasting (NRK) sendte radio. Noen små unntak ble imidlertid tillatt, for eksempel har studenter-UKA i Trondheim hatt sendinger noen uker hver annen høst siden 1945.
Lokalradio
I Norge må en ha konsesjon for å sende lokalradio. Vanligvis gis konsesjonen innen en eller flere kommuner. Stedets geografi avgjør en lokalradios rekkevidde utover konsesjonsområdet. For at radiosendingene skal kunne mottas best mulig kreves normalt fri sikt til senderen. Derfor ligger noen steder i skyggen for radiobølgene (bak høydedrag eller fjell) og da kan signalet bli dårlig eller helt borte. Mange steder kan en ta inn en radiosending på refleksbølger, radiobølger som reflekteres av fjellsider eller bygninger og sendes videre i en ny retning (speil).
Historisk utvikling
Den første norske nærradiostasjonen ble etablert av Kringkastingsselskapet i 1925, og var reklamefinansiert og rakk nesten å bli riksdekkende før den norske stat tok over kontrollen i 1933.
Fra 1933 var det kringkastingsmonopol i Norge og bare Norsk rikskringkasting (NRK) sendte radio. Noen små unntak ble imidlertid tillatt, for eksempel har studenter-UKA i Trondheim hatt sendinger noen uker hver annen høst siden 1945.
I 1971 ga Stortinget tillatelse til å gi andre enn NRK konsesjon til begrenset kringkastingsvirksomhet. Stortinget gav i perioden 1975 og 1981 11 slike konsesjoner, som i hovedsak ble tildelt radioer som skulle fungere som treningsradioer for studenter på ulike medieutdanninger. Disse radiostasjonene sendte bare noen få timer hver uke.
Den form for lokalradio som eksisterer i dag, startet i desember 1981 på prøvekonsesjoner som varte frem til 1984. Det var høyreregjeringen Willoch I, med Lars Roar Langslet som kulturminister og parlamentarisk støtte fra Kristelig Folkeparti og Senterpartiet, som gjennomførte denne historiske kringkastingsreformen, hvor NRK mistet sitt lovfestede monopol på kringkasting (se kringkastingsloven) i Norge.
I den første prøveperioden var det 50 konsesjoner fordelt på 10 steder i Norge. Kommersiell drift var ikke tillatt, og det ble stilt krav til programinnhold. F.eks. var programmer som inneholdt bare musikk, med eller uten annonsering, forbudt.
Før nærradioene hadde Norge bare én radiokanal (og én TV-kanal). Folk som ønsket å høre musikk, måtte enten høre på svensk P3 (på FM med stor antenne, på Østlandet), Radio Luxembourg (på mellombølgen) eller BBC World Service (mellombølgen). NRK sendte 40 minutter rock pr. uke i form av programmet Pop spesial. Dette programmet ble ledet av Sigbjørn Nedland og Ivar Dyrhaug. Etter bare to år med nærradioer, i 1984, opprettet NRK sin egen popkanal, P2. (I 1993 ble noe av dette stoffet flyttet over til NRK P3.) Opprettelse av P2 i 1984 var en direkte konsekvens av at nærradioene spilte musikk folk likte å høre på, og at de derfor skapte sitt eget marked.
Nærradioene førte til en revolusjon i radiolytting i Norge. Andelen av den norske befolkning som hørte på NRK-radio ukentlig, var omkring 5 %. Etter hvert som stadig flere ble klar over det nye tilbudet som nærradioene utgjorde, økte andelen av nordmenn som ukentlig hørte på radio, til 20 % omkring 1984. Med opprettelsen av P2 dette året ønsket NRK å ta tilbake noen av de markedsandeler de hadde tapt.
I nærradioene var arbeidet hovedsakelig basert på frivillighet og ulønnet arbeid. Entusiasmen var stor og kreativiteten likeså. Men i den andre konsesjonsrunden, fra 1984 til 1988, slapp også aviser til. Antall konsesjoner økte nå til 381, fordelt på 103 områder.
Øre (sølvvekt)
En øre (sølvvekt) er en vektenhet for sølvmynter som ble brukt i middelalderen. En øre tilsvarte omtrent 27 gram.
Radio i Norge
Historisk utvikling
Erfaringene fra perioden 1982–1988 la grunnlaget for den nye «Lov om nærkringkasting av 27. november 1988».
Øre (sølvvekt)
Det gikk 8 øre på en mark, og 3 ertoger eller 30 penninger på en øre.
Radio i Norge
Historisk utvikling
Den første offisielle konsesjonsperioden startet 1. mai 1988. Konsesjonene ble tildelt av Nærkringkastingsnemnda, som senere byttet navn til Statens medieforvaltning. I dag er navnet Medietilsynet. Det deles ut konsesjoner for lokalradiodrift for syv år av gangen.
I 1996 ble det i et departementalt skriv bestemt at betegnelsen lokalradio skulle brukes fremfor nærradio.
Norsk Lokalradioforbund (tidligere Norsk Nærradioforbund) er en interesseorganisasjon for norske lokalradioer.
Noen lokalradioer
Mjøsradioen er Norges eldste nærradio, og startet sine sendinger med en hjemmelaget sender, samme dag som kringkastingsmonopolet opphørte i desember 1981. Ansvarlig redaktør var Steinar Aabø. Den 7. februar 1982 var Mjøsradioen først ute med godkjent radiosender fra egen mast på Hedmarktoppen ved Hamar. Mjøsradioen ble en årrekke drevet av studenter på medielinjen ved Hedmarktoppen Folkehøyskole. Radioen brukte en quadantenne som fulgte Mjøsa nord og sørover. De hadde faste morgen- og ettermiddagssendinger som inneholdt reportasjer, musikk og hilsninger til lokalmiljøet. Radioen hadde lyttere fra Minnesund i sør og langt nord i Ringsaker kommune.