cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Frokost-TV
2003-2008: Frokost-TV
Den 16. september 2003 forsøkte NRK seg på nytt med Frokost TV, og denne gangen lovet daværende kringkastningssjef John G. Bernander at programmet var kommet for å bli. Programmet hadde sendestart 06.28 (fra 30. januar 2006 06.25) og varte til 09.30.
Jordstengel
En jordstengel er en stengel som vokser horisontalt, vanligvis under jorden og som ligner på en rot. Den kalles også rhizom, av gresk rhiza som betyr «rot». Et viktig skille mellom røtter og jordstengler er at de utvikler små bladknopper, noe røtter aldri gjør. Bladene kan være svært små, eller slitt bort slik at det bare ses arr etter dem. De er ikke vanlige blad, men skjellignende blad uten klorofyll. Jordstengler har også ledd (nodier) hvor det dannes nye røtter og skudd. Noen planter, slik som jordbær (Fragaria vesca), har horisontale sideskudd over jorden med samme funksjon som kalles utløpere.
Fordi det hos noen planter, for eksempel hos takløk, kan være vanskelig å definere et entydig skille mellom utløpere (stoloner) og jordstengler (rhizomer) finnes det forskjellige definisjoner. Vanligvis er det likevel tilstrekkelig å trekke et skille ved at utløpere vokser over eller på jorden, mens jordstengler vokser i eller under jorden.
Når flerårige planter har jordstengler, kan de også ha funksjon som næringslager og fylles med opplagsnæring. Slike jordstengler har ikke lenger evnen til å spre planten og blir etterhvert forvedet, det vil si at de danner en beskyttende bark. Potet er en oppsvulmet jordstengel, fylt med opplagsnæring i form av stivelse. Den og lignende knoller kalles stengelknoller.
Jordstengler er vanlig hos mange av de mest utfordrende ugressplantene, og bidrar til deres raske spredning ved hjelp av vegetativ formering. Det gjør de ved at det skyter opp nye skudd fra stenglene som setter rot. Selv små biter av jordstenglene kan i mange tilfeller føre til at det dukker opp en ny plante. De kan være så effektive formeringsorgan at noen planter, slik som kveke, er mer avhengige av jordstenglene enn de er av frøene. Andre plagsomme ugress med jordstengler er skvallerkål, ugrasklokke, kveke, sneller og hestehov.
Frokost-TV
2003-2008: Frokost-TV
Lørdag 17. mai 2008 la NRK ned Frokost-TV, for å frigjøre midler til andre tv-satsinger, som drama.
2008-2014: Morgennytt
Høsten 2008 gjenoppstod Morgennytt, med første sending 25. august. Programmet sendes fra studioet der NRK Nyheter sender sine nyhetssendinger på dagtid fra, og ble fra starten av samsendt i NRK1 og NRK2. NRK2 sluttet senere å sende programmet. Programmet sendte fra 2008 til 2011 sendt fra kl. 6.30 til kl. 10.00, men fra 2012 ble sendestarten flyttet til kl. 7.00. Den første uken hadde programmet i gjennomsnitt 24 000 seere og en seerandel på 17,2 prosent, mens programmet i uke 36 (2008) hadde 23 000 seere og en seerandel på 16 prosent. TV 2s God morgen, Norge! hadde de samme ukene henholdsvis 84 000 seere (56,3 prosent seerandel) og 87 000 seere (57,5 prosent seerandel). Totalt var 289 000 seere innom Morgennytt i løpet av sendetiden i gjennomsnitt de to første ukene. I desember 2009 var seerandelen økt til 20 prosent. Morgennytt ble lagt ned 1. februar 2014.
Programledere
* : Edvardsen ledet enkelte sendinger før 2010, men ledet sendinger mer fast fra våren 2010.
Sykkylven energi
Sykkylven energi AS er en kraftprodusent i Sykkylven kommune i Møre og Romsdal. Kraftverket er eid av kommunen.
Selskapet ble etablert i 1997 og er en videreføring av Sykkylven kommunale kraftverk som ble etablert i 1918.
Selskapet eier kraftverkene Ramstaddal, Riksheim og Riksheimdal.
I 2005 produserte selskapet 53 GWh
Ørnulf Tofte
Ørnulf Tofte (født 12. februar 1922 i Oslo, død 26. august 2020 i Bærum ) var en norsk politiembetsmann og mangeårig kontraetterretningssjef i Politiets overvåkningstjeneste.
Tofte begynte i politiet i 1940 og var med på å bygge opp Politiets overvåkningstjeneste, hvor han var ansatt fra 1948 til 1987. Under den kalde krigen ble han etterhvert politiinspektør og sjef for kontraetterretningstjenesten. Det var først og fremst arbeidet med å avdekke de sovjetiske etterretningsorganisasjonene KGBs og GRUs ulovlige virksomhet på norsk jord, og å beskytte norske statsinstitusjoner, nøkkelpersoner og nasjonale interesser mot eksterne trusler, som var Toftes hovedarbeidsområde.
Tofte spilte en viktig rolle i etterforskningen av alle de tre store spionsakene i Norge under den kalde krigen, dvs. i etterforskningen av Asbjørn Sunde, Gunvor Galtung Haavik og Arne Treholt. Av dem ble Asbjørn Sunde og Arne Treholt dømt, mens Haavik døde i fengselet før saken kom opp i retten. Det var Tofte som pågrep alle tre. Tofte avslørte i løpet av sin karriere flere sovjetiske illegale agenter. Han har blitt omtalt som «Norges fremste spionjeger» under den kalde krigen. Tofte har beskrevet sine erfaringer som spionjeger under den kalde krigen i boken Spaneren (1987).
Karriere
Tofte ble ansatt som politikonstabel ved Oslo politikammer i mars 1940 etter fullført utdannelse ved Statens Politiskole, rett før utbruddet av andre verdenskrig.
Andre verdenskrig
Etter at Oslo var inntatt av tyske styrker dro Tofte den 11. april sammen med en nabogutt til Jessheim der de ble innrullert som soldater i Infanteriregiment nr. 4 (IR 4). Tofte deltok som frivillig. I Hurdal ble han tildelt kompani Matheson den 12. april. Tofte deltok videre i kampene på østsiden av Mjøsa og videre til Gausdal. Etter kapitulasjonen i Gausdal tok han seg videre til Bruflat i Etnedal før han dro tilbake til Oslo etter at kampene i Sør-Norge var slutt.
I mai 1942 flyktet han til Sverige sammen med sin bror Leif, der han tjenestegjorde i de norske polititroppene. Hans bror Leif gikk inn i Kompani Linge og falt i kamp i Norge i 1944.
Fra februar 1945 var han med i de norske reservepolititroppene som ble sendt til Finnmark for å delta i frigjøringen av området etter at tyskerne hadde trukket seg ut. Tofte tjenestegjorde som sersjant i 2. feltbatataljons 1. kompani (II/Kp II).
Den kalde krigen
Etter andre verdenskrig arbeidet han først med økonomisk kriminalitet ved Kriminalavdelingen, før han i 1948 ble rekruttert til Overvåkningstjenesten av politimester Kristian Welhaven. Der arbeidet han med å avdekke fremmede etterretningstjenesters arbeid mot Norge, hovedsakelig virksomheten til Sovjetunionens etterretningstjenester.
Han ble overkonstabel i 1952 og politibetjent i 1954. I løpet av 1970-årene ble han politiadjutant før han i 1980 ble politiinspektør, som da var et embede med utnevnelse i statsråd. Han ble etterhvert sjef for kontraetterretningstjenesten, direkte underlagt overvåkningssjefen.
Tofte var involvert som etterforsker i flere store straffesaker. Som ung politibetjent deltok han i etterforskningen av Asbjørn Sunde, som ble dømt for spionasje mot Norge for Sovjetunionen i 1954.
Tidlig i 1970-årene møtte Tofte en sovjetisk avhopper i London. Opplysningene fra avhopperen satte norske myndigheter i alarmtilstand og førte til en intensivering av arbeidet med å avdekke sovjetisk spionasje mot Norge.
I 1970- og 1980-årene var han etterforskningsleder i Haavik-saken og Treholt-saken. 20. januar 1984 pågrep han daværende byråsjef Arne Treholt på Oslo lufthavn med de berømte ordene:
Overvåkingspolitiet under ledelse av Asbjørn Bryhn jaktet fra 1960-årene på en ukjent russisk spion, som endelig ble avslørt som Gunvor Galtung Haavik og arrestert i 1977. Før arrestasjonen av Haavik hadde politiet i september 1965 arrestert Vilhelm Evangs sekretær Ingeborg Lygren; Bryn ønsket tiltale mot Lygren, men statsadvokat Lauritz Dorenfeldt innstilte på henleggelse mot bevisets stilling, og Lygren ble løslatt i desember samme år. Arrestasjonen av Lygren vakte oppsikt og avsluttet både Asbjørn Bryhn og Vilhelm Evangs karrierer, etter flere år med samarbeidsproblemer mellom dem som «skadet kontraspionasjens arbeid i Norge i år fremover». Tofte, som deltok i saken som etterforsker, kalte saken senere «en ulykke». Ifølge Tofte førte saken til at politiet ikke satte i gang noen «offensiv etterforskning» for å avsløre «sjefen for et departement», en annen mistenkt og uidentifisert spion. Overvåkingspolitiet erkjente at arrestasjonen av Lygren var en tabbe.
Overvåkingspolitiet etterforsket Gunnar Bøe for å være KGB-agent gjennom tredve år, men etter at han sluttet i politikken og dro hjem til Trøndelag mistet POT noe av interessen for ham; de vurderte siktelse mot ham i 1967 og så på saken på nytt i 1984, men det munnet ikke ut i straffesak. Tofte uttalte at det var flere sovjetiske spioner som POT burde tatt under den kalde krigen.
Haruna Ishikawa
Haruna Ishikawa (japansk: 石川 晴菜, født 20. juli 1994) er en japansk alpinist. Hun ble japansk mester i storslalåm i 2017, og vant slalåmcupen i Far East Cup i alpint 2015/16.
Ørnulf Tofte
Den kalde krigen
Tofte har uttalt at «for meg går det en linje fra 9. april 1940, det tyske overfallet, og kampen mot kommunismen. Begge deler dreier seg om å kjempe for demokratiet, og mot diktatur». Han har uttalt at han opplevde det som «et enormt ansvar, å være med på å bevare rikets sikkerhet. Jeg var med på å bevare demokratiet. Det var ikke alle som forsto hva vi stod midt oppi». I et intervju i NRK i 2016 uttalte han at Norge og Vesten er inne i en ny kald krig med Russland og at «det er tydelig ut ifra PSTs siste trusselvurdering at Russland trapper opp i Norge». Tofte uttalte også at «det er ingen grunn til tro noe annet enn at Russland har illegale agenter i Norge i dag». Han sa at russiske illegale agenter i Norge i dag blir presset hardt hjemmefra for å levere resultater.
I 2010 hevdet Geir Selvik Malthe-Sørenssen, en privatetterforsker som jobbet for Arne Treholt, at Tofte og hans kolleger i politiet skulle ha fabrikkert bevisene mot Treholt. Gjenopptagelseskommisjonen festet ikke lit til Malthe-Sørenssens påstander og slo fast at påstandene bygget på fusk fra Malthe-Sørenssens side. Kommisjonen avviste Arne Treholts fjerde begjæring om gjenopptagelse. Malthe-Sørenssen ble i 2016 avslørt for å ha fabrikkert beviser som angivelig skulle renvaske Treholt og ble senere dømt til fengsel for grovt bedrageri og dokumentfalsk. Tofte uttalte i intervju med NRK i 2016 at «Treholts evner til å manipulere folk rundt seg er grunnen til at Treholt-saken lever i dag».
Pensjonisttilværelse
Tofte ble pensjonert fra tjenesten i 1987, og utgav samme år selvbiografien Spaneren, hvor han forteller om livet som spionjeger under den kalde krigen. Han ble samme år tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull. Som pensjonist har han bodd i Málaga i Spania. Han bodde i de senere år på Jar i Bærum.
I april 2020 kommenterte Tofte virusepidemien og fortalte om sine opplevelser under tidligere kriser han hadde gjennomlevd under de harde trettiåra, andre verdenskrig og den kalde krigen.
Ettermæle
Ørnulf Tofte ble i 1987 tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull. Han fikk også en minnemedalje fra den samarbeidende tjenesten Central Intelligence Agency (CIA) i USA for «a lifetime of legendary service to the Western Alliance». Han har blitt beskrevet som Norges svar på «Frank Gaad», sjefen for kontraspionasjen og «Stan Beemans» sjef i TV-serien The Americans. Alf R. Jacobsen som ble kjent med Tofte gjennom arbeidet med boken Iskyss om Haaviksaken uttalte at Tofte var «en ryddig og lojal embetsmann tvers igjennom» preget av høy integritet, og «en gentleman av den gamle skolen»; Hanne Skartveit beskrev ham som en mann som konsekvent stilte seg på demokratiets side.
Haruna Ishikawa
Sesongen 2009/10
Ishikawa deltok i det italienske juniormesterskapet i alpint i november 2009, der hun kom på 38.-plass i slalåm og 74.-plass på storslalåm.
Hun deltok i flere renn i kontinentalcupen Far East Cup i alpint 2010, og sammenlagt kom hun på 42.-plass. I slalåmcupen kom hun på 27.-plass, og i storslalåmcupen på 63.-plass. I det japanske mesterskapet i alpint kom hun på 10.-plass i slalåm og 59.-plass i storslalåm.
Sesongen 2010/11
I Far East Cup i alpint 2010/11 fikk hun én pallplassering; hun kom på tredjeplass i storslalåm i Nozawa Onsen 3. mars 2011. Sammenlagt i Far East Cup fikk hun 470 poeng og endte på åttendeplass.
Sesongen 2011/12
Hun fikk også én pallplassering i Far East Cup i alpint 2011/12 - hun kom på tredjeplass i super-G i Hakuba i februar 2012. Hun kom på ellevteplass sammenlagt, med 449 poeng, og kom på andreplass i storslalåmcupen og fjerdeplass i kombinasjonen.
I det japanske mesterskapet i alpint kom hun på sjuendeplass i super-G og 12.-plass i slalåm, men fullførte ikke i storslalåm.
Sesongen 2012/13
Hun deltok i junior-USA-mesterskapet i alpint i desember 2012, og kom der på sjetteplass i storslalåm og 16.-plass i slalåm. Den 14. januar 2013 vant hun sitt første renn i Far East Cup, da hun vant superkombinasjonen i Yongpyong Resort i Sør-Korea. Hun vant også super-G påfølgende dag. Sammenlagt i Far East Cup i alpint 2012/13 kom hun på fjerdeplass, og hun kom på andreplass i kombinertcupen og tredjeplass i super-G-cupen.
I februar 2013 fikk hun bronse i super-G under det japanske mesterskapet i alpint, og hun kom på sjetteplass i slalåm og sjuendeplass i storslalåm i del to av mesterskapet i mars.
Sesongen 2013/14
Ishikawa deltok i Junior-VM i alpint 2014, og kom på 34.-plass i storslalåm og 43.-plass i slalåm. I Far East Cup i alpint 2013/14 endte hun på sjetteplass sammenlagt, og kom på sjuendeplass i super-G-cupen og åttendeplass i slalåmcupen.
Hun kom på niendeplass i storslalåm i det japanske mesterskapet i alpint 2014, og hun vant slalåm i det japanske juniormesterskapet.
Sesongen 2014/15
I Far East Cup i alpint 2014/15 fikk hun 532 poeng sammenlagt, og endte på sjetteplass. Emi Hasegawa vant Far East Cup sammenlagt denne sesongen. Ishikawa kom på sjetteplass i slalåmcupen, sjuendeplass i storslalåmcupen og 12.-plass i super-G-cupen. I det japanske mesterskapet kom hun på fjerdeplass i storslalåm og sjetteplass i slalåm.
Sesongen 2015/16
Hun fikk sølv i slalåm under det japanske mesterskapet i alpint 2016, bak Asa Ando, og hun kom på åttendeplass i storslalåm.
Sesongen 2016/17
I Far East Cup i alpint 2016/17 kom hun på 8.-plass sammenlagt. Hun deltok også i verdenscuprenn denne sesongen, men kvalifiserte seg ikke til selve rennet i denne sesongen. I det japanske mesterskapet kom hun på fjerdeplass i storslalåm. I det japanske juniormesterskapet kom hun på andreplass i slalåm.
Sesongen 2017/18
I desember 2017 vant hun storslalåm under det japanske mesterskapet i alpint, og hun kom på femteplass i slalåm. Hun representerte Japan under Vinter-OL 2018, og kom der på 33.-plass storslalåm.
Sundøybrua
Sundøybrua er ei fritt frambygg-bru i Leirfjord kommune i Nordland. Brua forbinder stedet Sundøya på øya Alsten med fastlandet. Brua har en lengde på 538 meter og et hovedspenn på 298 meter. Seilingshøyden er 43,5 meter. Brua ble åpnet for trafikk den 9. august 2003 og er en del av fylkesvei 7314.
Historikk
Sundøybrua ble bygget av entreprenørene NCC og Reinertsen Anlegg i et arbeidsfellesskap. Prosjektleder var Kurt-Eirik Dishington Johnsen, Reinertsen Anlegg. Byggeleder for Statens vegvesen, Nordland var Hallgeir Skog. Brua kostet 176 millioner kroner.
Byggematriale
Det ble ved byggingen av Sundøybrua brukt betong av typen C65 og LC60. Det er ved prosjektet pumpet lettbetong i en avstand på over 120 meter.
Det ble importert tilslag for lettbetong fra Stalite i USA. Sundøybrua ble i august 2003 åpnet av daværende samferdselsminister Torild Skogsholm. Det ble på Sundøya holdt en stor fest for den lokale befolkningen som var veldig glad for etter en lang kamp å få sin bru ferdig.
Trivia
I januar 2008 hadde Sundøybrua en birolle i episode 2 i serien Uti vår hage 2 på NRK1. Brua var avbildet i panorama og illustrerte forbindelsen mellom Ødøy og fastlandet.
Selbu
Selbu (lokal uttale: Sælbu, ) (sørsamisk: Saalpove) er en kommune i Trøndelag, om lag en times kjøretur sørøst for Trondheim. Kommunen omfatter nedre del av elva Neas dalføre og det meste av Selbusjøen, samt nærliggende skog- og fjellområder. Nabokommunene er Malvik og Stjørdal i nord, Meråker og Tydal i øst, Holtålen og Midtre Gauldal i sør og Melhus og Trondheim i vest.
Selbu er kjent for å være opphavssted for strikkemetoden selbustrikk, som er mye brukt spesielt i produksjon av votter. Hovedmotivet i dette mønsteret er Selburosen, et ornament som gjengis i Selbus kommunevåpen.
Geografi
Store deler av Selbu består av skog- og fjellterreng. Elva Nea renner gjennom kommunen, nord til Selbusjøen, som ligger ved Mebond og er kommunens største innsjø. Områdene nederst i Neadalen og rundt Selbusjøen er stort sett flate og åpne, og det er her de fleste av kommunens innbyggere er bosatt. I sørvestlige og nordøstlige deler av kommunen er det høyere fjellområder. Selbus høyeste fjell er Fongen (1441,2 moh ), som ligger på grensa mot Meråker og Tydal øst i kommunen.
Skog- og fjellområdene øst i kommunen, nord for Neas dalføre, er en del av Skarvan og Roltdalen nasjonalpark, som strekker seg inn i nabokommunene Stjørdal, Meråker og Tydal.
Berggrunnen i Selbu er en del av den kaledonske fjellkjede, og i hovedsak består av fyllitt og grønnskifer.
Samfunn
Selbu kommune består de åtte grendene Mebond, Selbustrand, Innbygda, Øverbygda, Vikvarvet, Flora, Sjøbygda og Draksten. De fleste av kommunens innbyggere bor langs den østre delen av Selbusjøen og i den nederste delen av Neadalen. Her ligger tettstedet og administrasjonssenteret Mebond, som har innbyggere per 1. januar.
Utdanning
Den videregående skolen Selbu videregående skole ligger i kommunen.
I Selbu ligger de tre barneskolene Bell, Selbustrand og ungdomsskolen i Selbu og videregående i Selbu.
Politikk
Utdypende artikkel: Kommunestyrevalg i Selbu kommune
Næringsliv
Selbu er kjent for store kvernsteinsbrudd i fjellet ved Kvernfjellvatn. Disse bruddene var i drift i nærmere 1 500 år fram til 1930-årene. Allerede i vikingtiden foregikk det eksport herfra til hele Norge, Danmark og Sør-Sverige, senere også til Russland.
Selbu er en skogkommune og har Kjeldstad Sag og Trelast som hjørnestensbedrift. Helt siden 1980 har elektronikk vært en viktig del av Selbu sitt næringsliv. ASTI AS Trøndelag Industrielektronikk, et datterselskap i Norbit konsernet, er i dag en av bygdas største arbeidsplasser.
Historie
Selbu kommune ble etablert 1. januar 1838, og inkluderte i utgangspunktet også det som i dag er Tydal kommune. 1. januar 1901 ble den østlige delen av kommunen løsrevet og dannet Tydal. Siden det har ikke kommunegrensene blitt endret.
Flat jord
Flat jord er en oppfatning om at jordens form er en flate eller som en flat skive.
Reell forestilling og moderne myte
Mange oldtidskulturer oppfattet jorden som en flat skive, også antikkens Hellas inn i klassisk tid, likeså bronsealderens og jernalderens sivilisasjoner i Midtøsten frem mot hellenistisk tid, oldtidens India til perioden under Guptariket (slutten av 200-tallet e.Kr.), og Kina fram til 1600-tallet. Oppfatningen var også typisk for de innfødte kulturene i Amerika. En flat jord under en kuppelformet himmelhvelving i form av en omvendt bolle er en utbredt forestilling i førvitenskapelige samfunn.
Paradigmet om en rund jord ble utviklet i gresk astronomi som begynte med Pythagoras på 500-tallet f.Kr., mens de fleste førsokratiske filosofer hadde oppfattet jorden som flat. Aristoteles godtok jordens kuleform av empiriske grunner en gang rundt 330 f.Kr., og forestillingen om en kuleformet jord vant utbredelse med hellenismen.
Misforståelsen om at lærde europeere, støttet av den katolske kirke, på Christofer Columbus' tid trodde at jorden var flat, og at Columbus' sjøreise gjendrev denne overbevisningen, er kjent som «myten om den flate jord». I 1945 listet den britiske Historical Association denne myten som nr to (av tyve) i en pamflett om de mest utbredte feilene i historieundervisningen.
TL-klubben
TL-klubben er en bokklubb for jenter mellom 9 og 15 år, drevet av forlaget Stabenfeldt AS. Klubben har i dag ca. 15 000 medlemmer og finnes også i Sverige og Finland. TL-klubben ble startet i 1987, og redaktøren for den norske klubben er Else K. Jacobsen. Navnet TL er en forkortelse for Topp Lesning. Men da klubben startet, sto TL for «Tuppen og Lillemor» på grunn av de populære tegneseriebøkene som medlemmene fikk i pakkene.
Bokklubben presenterer titler av blant annet barnekrimforfatteren Norah McClintocks bøker om «Chloe» og «Robyn», og videre «Zanna-serien», «Starlightserien» og «Forviklinger-serien». Med bokpakkene sender klubben et medlemsblad, en vervebrosjyre og ulike ting som er ment å treffe interesseområdet til jenter i målgruppen.
Nosara
Nosara har en fin sandstrand langs stillehavskysten, hvor det ligger flere hoteller, mens selve landsbyen befinner seg 5 km fra kysten. Stranda er om lag 3 kilometer lang, og har lysebrun sand. Lengst i sør, ved Punta Nosara, er det en klippeformasjon. I nord skiller klippene Concavas Nosara fra Ostional. Rett bak disse klippene ligger vannet Laguna División.
Siegfried Wentz
Siegfried Wentz (født 7. mars 1960 i Röthenbach) er en tidligere tysk friidrettsutøver. Gjennom hele 1980-tallet tilhørte han verdenseliten i mangekamp. Hans fremste prestasjon er bronsemedaljen fra OL i 1984 i Los Angeles hvor han oppnådde 8412 poeng. Wentz har en personlig rekord i tikamp på 8762 poeng fra 5. juni 1983 i Filderstadt-Bernhausen. Dette resultatet er per 1. september 2006 det tredje beste av en tysk utøver, etter Jürgen Hingsen og Uwe Freimuth.
180-årene f.Kr.
-- 189 f.Kr. -- 188 f.Kr. -- 187 f.Kr. -- 186 f.Kr. -- 185 f.Kr. -- 184 f.Kr. -- 183 f.Kr. -- 182 f.Kr. -- 181 f.Kr. -- 180 f.Kr.
Tiårsoversikt
HMS «Highflyer» (1898)
HMS «Highflyer» var en av tre armerte kryssere i Highflyer-klassen i Royal Navy. Hun var en oppdatering av Eclipse-klassen med bedre pansring og motorer.
Da kommando ble strøket i 1921 var hun det eneste krysseren som var bygget under Victoriatiden i aktiv tjeneste i Royal Navy.
Afrikamesterskapet i håndball for kvinner 2014
Afrikamesterskapet i håndball for kvinner 2014 ble arrangert i Alger og Chéraga i Algerie i 2014.
Leiv O. Holstad
Leiv Olav Holstad (født 8. august 1951 i Korgen i Nordland, død 4. mars 2020 ) var en kristen forkynner og grunnlegger av Maritastiftelsen. Han var rusmiddelavhengig, men etter at han ble radikalt frelst og rusfri på 1970-tallet begynte han et arbeid blant rusmiddelavhengige. Som en følge av dette ble Maritastiftelsen etablert i 1984. Holstad skrev flere artikler og var initiativtaker til dokumentaren Maritafilmen.
Unge år
Allerede i elleve-tolvårsalderen var Holstad opptatt med tanker om evigheten og døden. Etter hvert kom han fram til at «livet besto av 75-80 mer eller mindre kjipe år som ville ende i et svart høl i jorda». Siden disse årene var alt man kunne håpe på, bestemte han seg for å gjøre dem så spennende som mulig, og sluttet på skolen allerede som 14-åring. Det ble en ungdomstid preget av masse innbrudd og slåssing. Hans motto den gang var: «Lev farlig, dø ung og bli et vakkert lik».
Like før han fylte 15 år mønstret han på skoleskipet MS «Gann» i Stavanger og deretter på en båt som gikk i innenriksfart mellom Bergen og Sandane. Straks han fylte 16 år mønstret han på en båt som gikk utenriks. I den første havnen, i Bahrain i Den persiske gulf, røykte han hasj for første gang. Tiden som sjømann tok snart slutt, og Holstad begynte å vanke i Slottsparken i Oslo. Dette var i hippie-tiden, og det ble snakket om «make love - not war». Tankene var at dersom alle røykte hasj, ville det garantert bli fred i verden. Holstad hadde en opplevelse av å ha funnet harmoni og mening med livet.
Etter hvert ble Holstad plaget av nervøsitet, angst og forfølgelsesvanvidd, noe som medførte at han valgte å begynne med nye og sterkere rusmidler; LSD og morfin. Han overlevde flere overdoser og så flere av sine venner dø.
Kursendring
Etter flere «tilfeldigheter» befant han seg på et kristent møte. I utgangspunktet var Holstad veldig lite positiv til kristendom. Grunnen til at han lot de kristne få lov til å be for seg, var at de snakket om åndelige spørsmål, noe Holstad var opptatt av. Neste dag mente han at det hadde skjedd noe overnaturlig, for han hadde ingen abstinenser. Dette var på 1970-tallet, og Holstad kom i kontakt med Jesusbevegelsen. Han begynte å lese Bibelen, og etter hvert studerte han ett år ved bibelskolen ved Troens Bevis Verdens Evangelisering i Sarons dal.
Etter sin radikale frelsesopplevelse og det faktum at han var rusfri ønsket han å advare unge mot ulovlige rusmidler og begynte å besøke skoleklasser. Som en fortsettelse av denne virksomheten ble Maritastiftelsen etablert i 1984.
Holstad var mye brukt som forkynner (predikant) i ulike kristne sammenhenger. Han var i 2009 initiativtaker til «Himmelsk Sommer», en konsertserie med åtte gratis konserter utenfor Oslo sentralstasjon.
Forfatterskap
I 1999 skrev han boken Profetisk verdenshistorie, et bibelstudie ut fra profetiene i Daniels bok om ulike hendelser som har blitt oppfylt i verdenshistorien. Den handler også om hvordan verden vil se ut ved Jesu gjenkomst til jorden.
Holstad skrev flere andakter, kronikker, artikler og var intiviativtaker til dokumentaren Marita – et dokument fra noen som overlevde (Maritafilmen).
The Stage Tour: Ekeberghallen (1978)
The Stage Tour: Ekeberghallen var David Bowies konsert i Ekeberghallen 5. juni 1978. Konserten er den mest myteoppspunnende av konsertene til Bowie i Norge. Til tross for solid innsats på Quart, Norwegian Wood og i Oslo Spektrum er det fremdeles mange som holder dette for å være David Bowies beste norgeskonsert. NRK-kjendisen Atle Nielsen mener sågar at konserten er den beste konserten som er holdt i Norge noensinne.
Om turneen
Turneen startet i USA 29. mars 1978. Den europeiske delen startet 14. mai i Frankfurt og Bowie holdt konserter i København, Stockholm, Göteborg og Oslo. Turneen ble avsluttet i Tokyo 12. desember 1978.
Spilleliste
Ekstranummer:
Musikere
The Stage Tour
Heleina Young
Heleina Valleta Nicola Young (født 31. mai 2000 i Suva ) er en fijiansk friidrettsutøver, som hovedsakelig konkurrerer i sprintløp. Hun vant 100 meter under Melanesiamesterskapet i friidrett 2018.
Hun har også spilt landhockey, der hun har konkurrert internasjonalt for Fiji.
2014
Young vant 100 og 200 meter i juniorklassen under Coca Cola National championships 2014, som er det nasjonale skolemesterskapet for secondary school. Hun satte her mesterskapsrekord i begge øvelsene og nasjonal juniorrekord på 100 meter. Hun løp på 12,90 på 100 meter og 26,49 på 200 meter. Hun konkurrerte da for Saint Joseph's Secondary School.
2015
Hun deltok i Ligue De Nouvelle Caledonie D’Athletisme i Ny-Kaledonia, og kom der på tredjeplass på 100 meter. I Stillehavslekene 2015 nådde hun finalen på 100 meter, og kom der på åttendeplass med 12,84 sekunder. Hennes to lagvenninner Younis Bese og Sisilia Seavula fikk hhv. sølv og bronse i denne øvelsen. I det nasjonale mesterskapet i friidrett kom hun på fjerdeplass på 100 meter, fire hundredeler bak bronsen. I Coca Cola National championships 2015 vant hun 100 meter, og kom på andreplass på 200 meter bak Makereta Naulu.
2016
Fiji hadde en serie med Grand Prix-stevner i 2016. Young kom der på fjerdeplass på 100 meter i det første Grand Prix-stevnet i februar. Hun deltok ikke i det fijianske mesterskapet i friidrett, men deltok i Coca Cola National championships 2016, der hun ble diskvalisert for tyvstart i finalen på 100 meter, men fikk sølv på 4 x 100 meter stafett sammen med Saint Joseph's Secondary School.
2017
I Grand Prix-serien i 2017 vant hun 400 meter og kom på andreplass på 100 meter i det andre Grand Prix-stevnet. Hun fikk sølv på 100 meter i det fijianske mesterskapet i friidrett 2017, bak Makereta Naulu, og hun vant 400 meter og kom på andreplass på 100 meter under Coca Cola National championships 2016. Saint Joseph's Secondary School fikk her bronse på 4 x 100 meter stafett.
Internasjonalt deltok hun i Oseaniamesterskapet i friidrett 2017. Der fikk hun bronse på 100 meter i U20-klassen, og Fiji fikk også bronse på 4 x 100 meter og 4 x 400 meter stafett i denne klassen, med Young på laget. Hun deltok i Samveldelekene for ungdom 2017, og satte der personlig rekord i semifinalen på 100 meter med tiden 12,38, og kom på sjetteplass i sin semifinale, men nådde ikke finalen.
2018
I mars deltok hun i det fijianske mesterskapet i friidrett 2018, og vant der 100 meter, 200 meter og 400 meter i åpen klasse. Hun satte der personlig rekord på 400 meter med 57,68 sekunder. Hun satte personlig rekord på 100 og 200 meter under Coca Cola Games National Championships i april, med hhv. 11,87 og 24,33 sekunder, og vant begge distansene. I tillegg fikk St. Joseph's Secondary School sølv på 4 x 100 meter stafett.
Gijs Broeksma
Gijs Broeksma (født 10. desember 1999) er en nederlandsk bueskytter.
Han representerte Nederland under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble utslått i andre runde.
190-årene f.Kr.
-- 199 f.Kr. -- 198 f.Kr. -- 197 f.Kr. -- 196 f.Kr. -- 195 f.Kr. -- 194 f.Kr. -- 193 f.Kr. -- 192 f.Kr. -- 191 f.Kr. -- 190 f.Kr.
Lengsel
Lengsel er et kristent black metal-band fra Birkeland i Aust-Agder. Kombinasjonen av kristendom og black metal blir ofte referert til som unblack metal.
Historie
Selve bandet ble opprettet i 1995 av gitarist og vokalist Tor Magne Glidje. Deres første demo kom samme året. Tittelen på denne demoen er ukjent. Bandets første full-lengder kom i 2000. Tittelen på albumet var Solace, og plata ble sluppet av den svenske labelen, Endtime Productions, som forøvrig har vært til stor hjelp for kristne metal-band. I 2006, etter mange år med total stillhet, slapp Lengsel ut en ny full-lengder som heter The Kiss, The Hope.
Bandmedlemmer
Etter hvert som alle de tre bandmedlemmene ble medlem av heavy metal-bandet Extol, ble Lengsel nå et sideprosjekt.
Live Larsdatter
Live Larsdatter (Live Lauridsdatter, født 10. august 1575 i Tønsberg, død 9. juli 1698 i København) var en pike som var i huset og virket hos den danske vitenskapskvinnen Sophie Brahe.
Live var en slags kvinnelig farmasøyt, som har forstått seg på medisin, kirurgi og tilberedning av legemidler i samarbeide med Sophie. Hun oppfant en egen salve. På Hven hos Sophies berømte bror Tycho Brahe, deltok hun i de kjemiske arbeidene.
I sine senere år mottok hun en understøttelse av kongen, og et portrett ble malt av henne på kongens bekostning. Det ble tilvirket i 1691 av Pieter van der Hulst fra Dordrecht, og henger i dag på Frederiksborg slott. Fra et "dåpssertifikat" i øverste venstre hjørne på bildet kan leses Anno 1575, som hvis opplysningen er korrekt, har gjort henne til en meget gammel kvinne.
Lingyantempelet
Lingyantempelet (灵岩寺, pinyin: Lingyan si) i Wande 万德镇 i bydistriktet Changqing 长清区 i den subprovinsielle by Jinan i provinsen Shandong i Folkerepublikken Kina er ca. 40 km sør for Jinan og 25 km nord for Tai'an.
Tempelet var ett av de mest berømte buddhistiske templer i Tang- og Song-dynastiene.
Det ble opprettet i regjeringsperioden Yongxing (357-359) under det tidlige Qin (Qian Qin), utviklet seg under det nordlige Wei-dynasti (386-534), og hadde sine blomstringsperioder i Tang- og Song-dynastienes tider.
I De tusen Buddhaers hall (Qianfodian) fra Tang-tiden er det førti fargerike keramikkstatuer (nisu) av Arhat fra Song-dynastiet. Den kinesiske lærde Liang Qichao teller blant verdens mest berømkte statuer.
Lingyantempelet ble i 1982 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over verneverdige kulturminner.
Det regnes sammen med Guoqingtempelet i Tiantai Shan, Yuquantempelet i Wudang Shan og Qixiatempelet i Qixia Shan som et av de fire store tempeler (Si da ming cha 四大名刹) i Kina.
Blåelva
Blåelva er ei elv i Kvinnherad og Etne kommuner i Hordaland og hovedelva i Blådalsvassdraget. Vassdraget ligger mellom Hardangerfjorden og Åkrafjorden. Elva har utspring fra sørenden av Folgefonna og renner mot sørvest til munningen i Matrefjorden. Elva er 37,1 km lang, og har et nedbørfelt på 163,47 km². Middelvannføringen ved munningen er 21,4 m³/s.
Innsjøer
Til vassdraget hører en rekke innsjøer og vatn: Optveitsvatnet, Fjellhaugvatnet, Jamtelandsvatnet, Blådalsvatnet, Mosevatnet, Midtbotnavatnet, Nesjastølvatnet og Staffivatnet.
Kraftutbygging
Blådalsvassdraget er regulert og utbyggingen startet i 1947. Det er fem kraftstasjoner i vassdraget som eies og drives av Sunnhordland Kraftlag AS. Se Blåfalli kraftverk.
Anne-Grete Ellingsen
Anne Grete Ellingsen (født 10. juni 1953 i Bergen) er en norsk næringslivsleder. Hun har vært direktør for partnerutvikling i Gjensidige-gruppen.
Ellingsen er styremedlem i allmennaksjeselskapene Rocksource og Grieg Seafood og styreleder i aksjeselskapet Ageless og styremedlem i Ellingsen NOR Instruments (Haakon Ellingsen AS). Hun var også nestleder i Nordstrand Arbeiderpartilag.
Ellingsen var administrerende direktør i Handels- og Servicenæringens Hovedorganisasjon (HSH) i perioden 1995–2002 og har hatt lederposisjoner i Statoil Norge, Elf Aquitaine og Vinmonopolet. Hun har også vært generalsekretær i World Petroleum Congress, statssekretær i Olje- og energidepartementet (1990–1992), styreleder i Corporate Communication Network Norway (CCN Norway) og styremedlem i EuroCommerce Brussels.
Ellingsen er utdannet M.Sc. i petroleumsteknologi fra Universitetet i Stavanger. Hun var første kvinne til å ha jobb som plattformsjef i Norge og sannsynligvis i hele verden da hun ble plattformsjef for Elf i 1982.
Ellingsen var bosatt i Oslo, men flyttet til Lund i Kristiansand i 2008 og jobbet tre år i Agder Energi med oppgaver innen eierforvaltning og internasjonaliseringsstrategi før hun gikk over til et nettverkselskap innen energi i 2011. Fra 1. september 2013 er hun daglig leder i NCE NODE.
Kjell Roar Smidsrød
Kjell Roar Smidsrød er en norsk dukkespiller og skuespiller.
Som dukkespiller har han medvirket i en rekke oppsetninger ved Oslo Nye Teater og samt på NRK. Han har også vært dukkespiller ved Riksteatret. Som skuespiller medvirket han blant annet i NRKs tv-serie Grenseland, som var basert på Sigurd Evensmos bøker og hadde premiere i 1979.
Allerede i 1969 opptrådte Smidsrød som dukkespiller ved Oslo Nye. Stykket het Smørbukk og dragen og var skrevet av Arne Mykle, som den gang ledet Oslo Nyes dukketeater og som også var stykkets regissør. Fra da av var han en av ensemblets faste dukkespillere i en årrekke.
Smidsrød var dukkespilleren som førte musen «Tassmus» i tospann med Birgits Strøms «Teodor» da NRK laget barne-programserien Slå på jul! for sending i romjulen 1984. Smidsrød var også en av de tre dukkespillerne som ga liv til blant annet de velkjente hånddukkene «Pernille» og «Mr. Nelson», da NRK i 1988 gjorde en nyinnspilling av barne-tv-serien Pernille og Mr. Nelson. De to andre dukkespillerne i produksjonen var Åsmund Huser og Anne Stray.
Kontraetterretning
Kontraetterretning er etterretningsvirksomhet som har til hensikt å motvirke fiendtlig etterretningsvirksomhet rettet mot ens eget land.
I Norge har Politiets sikkerhetstjeneste ansvaret for å drive kontraetterretning. Det er i mange land vanlig at både politiet og militæret driver kontraetterretning.
Potamophilops
Potamophilops er en slekt av elvebiller som kryper rundt på bunnen av rennende vann. De voksne billene puster ved hjelp av et såkalt plastron, og trenger ikke komme opp til overflaten etter luft. Til gjengjeld er de avhengige av oksygenrikt vann.
Utseende
Middelsstore, avlange, mørke elvebiller. Artene i underfamilien Larainae fint hårete og matte. Gamle biller kan kjennes på at de er «tilgrodde» med alger og mikroorganismer. Hodet er lite, antennene er middels lange, det innerste leddet forlenget, buet, nesten så langt som resten av antennen. Dekkvingene er avlange med punktrekker. Beina er lange, særlig fotleddene, og ganske kraftige. Larvene er flattrykte og langstrakte. Ryggplater (tergitter) og bukplater (sternitter) er tydelig markerte. Hodet er ganske lite med korte antenner og små kjever (mandibler). De tre parene med bein er korte og kraftige, og bakkroppen langt tilspisset.
Levevis
Elvebillene kryper rundt på bunnen av rennende vann. De kan ikke svømme og er avhengige av å klamre seg fast til bunnen. Både larvene og de voksne lever av å skrape alger og detritus fra steiner og grus. Noen få arter lever på vannplanter i stillestående vann. Larvene puster med gjeller som sitter inne i endetarmen (kan skytes ut), mens de voksne billene har et såkalt plastron. Undersiden er dekket av vannavstøtende (hydrofuge) hår. Disse holder på plass en sølvaktig hinne av luft, og oksygenutveksling skjer mellom denne og det omringliggende vannet. Denne tilpasningen gjør at billene ikke trenger komme til overflaten for å få luft, men til gjengjeld er de avhengige av vann med høyt oksygeninnhold, slik som kaldt, raskt rennende vann. De utvokste larvene kryper på lang og forvandler seg til en puppe i en utgravd hule på bredden. De nyklekte billene kan fly langt, men når de først har funnet en passende bekk slår de seg vanligvis til der for resten av livet. De kan leve flere år.
Utbredelse
Slekten er kjent fra Sør-Amerika.
Green Bay
Green Bay kan sikte til:
Gråmaskerikse
Gråmaskerikse (Canirallus oculeus) er en monotypisk art i riksefamilien (Rallidae) og eneste art i slekten Canirallus. Arten er endemisk for det sørligste Vest-Afrika og deler av tropisk Sentral-Afrika. Arten er tallrik og livskraftig, men den bli i kraft av sin hemmelighetsfulle atferd og sitt habitat svært sjelden observert.
Biologi
Gråmaskerikse blir omkring 30 cm lang, og det er usikkert om den er flygedyktig. Fjærdrakten er olivengrønn på oversiden og rødoransj på halsen og brystet, mens buken er sjattert i relativt tette olivengrønne og hvite strekbånd. Undersiden av vingene har også bleke avlange flekker eller korte strekbånd. Ansiktet og kinnene er gråfarget.
Arten er utbredt fra Sierra Leone og østover gjennom den nordlige delen av Den demokratiske republikken Kongo til det vestre Uganda (Semliki nasjonalpark) og sørvestover til kysten av Kongo. Den er trolig tallrik i Kongo, men meget sjelden i resten av utbredelsen. Arten har ikke blitt observert i det vestre Uganda i senere år, og i Nigeria er den trolig utryddet.
Arten har en ekstremt hemmelighetsfull atferd. Den trives i primær og sekundær tropisk regnskog og forekommer i raviner og langs bekker som er overhenget av trær og avgrenset av ranker med undervekst; også oversvømmet skog og sumpskog, inkludert i områder med gjørme, høye pilrotplanter og trebregner og myrer i skogregioner (Ghana). Observasjoner på flomsletter i savanneparker i Den sentralafrikanske republikk er imidlertid meget tvilsomme.
Gråmaskeriksa eter mest skinker, snegler, små krabber, tusenbein og insekter, inkludert maur, larver og biller.
Arten hekker når det regner, men svært lite er kjent rundt hekkeatferden. I Kamerun hekker den fra februar, i Zaire fra september. Kun to reder har blitt observert. Begge lå på bakken, men i ulike omgivelser. Redene var imidlertid bygget av brede grassorter. Det ene var plasser i ei ravine, det andre blant røttene på ei oppreven rot. To egg.
Inndeling
Inndelingen følger Birds of the World. Norske navn på arter og delgrupper følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017). Norske navn i parentes er eventuelt uoffisielle midlertidige beskrivelser.
Mot Dag
Mot Dag var et norsk tidsskrift utgitt fra 1921 til 1936, og en kommunistisk organisasjon med samme navn.
Det ble etablert i 1921 etter initiativ fra Erling Falk, dels med utspring i debattfora i det sosialdemokratiske studentting i Oslo (senere Studentenes Kommunistorganisasjon); dels fra en Falk-ledet studiesirkel som fra 1919 involverte Viggo Hansteen, Axel Sømme, John Hazeland og Arnold Hazeland. Første redaktør var Sigurd Hoel.
Mot Dag var et kollektivt medlem i Det norske Arbeiderparti fra mars 1922 til august 1925, men ble ekskludert etter en rekke uoverensstemmelser. I årene 1927–29 var Mot Dag med i Norges Kommunistiske Parti. Viggo Hansteen var en av meget få medlemmer som ble i NKP da Mot Dag brøt ut.
Mot Dags rolle innenfor Ap toppet seg i 1923 da partiet kjempet for sin uavhengighet av Tredje Internasjonale (Komintern) og de 21 opptaksvilkårene - «Moskvatesene». Komintern erkjente at Mot Dag var en opposisjon i Ap, selv om Mot Dag selv på mange måter var oppbygd etter leninistisk modell, ble ledet i kampen ut fra de samme prinsippene. I desember 1922 uttalte Kominterns utsending i Norge, Karl Radek, at han ønsket å se Erling Falk kastet i graven med «knuste knokler». Og det stemte at Falk, i likhet med Martin Tranmæl, var et samlingspunkt i opposisjonen mot Moskva.
Organisasjonen hadde på det meste ca. 200 medlemmer, og da den ble oppløst i 1936, hadde den omtrent 100. Det kan ha svekket bevegelsen at Falk skal ha sagt at kvinner har «mindre hjernevekt» enn menn, og lenge ble kvinner holdt utenfor foreningen. I Mot Dag kom man til enighet gjennom diskusjon, ikke avstemning. Trygve Bull fremholdt i sin bok Mot Dag og Erling Falk fra 1955 at Mot Dag minnet om jesuittordenen med en streng indre disiplin, tilbaketrekning fra den omverden som skulle bekjempes, og hensynsløsheten man la for dagen for å nå målet. Bevegelsen ble beskrevet som en «munkeorden basert på svart magi». Det var Falks interesse for den polske sosiologen Gumplowicz og hans form for svart magi det var snakk om. Frem til Wall Street-krakket i 1929 hadde ingen i Mot Dag lest Karl Marx. Falk var derimot opptatt av John Maynard Keynes og hans uttalelser om følgene av Versaillesfredens vilkår.
På midten av 1930-tallet gjorde Mot Dag et mislykket forsøk på å etablere et nytt arbeiderparti. Etter at den karismatiske lederen Erling Falk ble syk, tok senere leder for Stortingets finanskomité Trond Hegna over den faktiske ledelsen. Mot Dag ble lagt ned i 1936, og de fleste medlemmene fulgte den interne parolen om å melde seg inn i Arbeiderpartiet.
De tilknyttede ble kalt «motdagister». Mange kjente forfattere, intellektuelle og senere ledende politikere og embedsmenn var blant dem. Av disse kan nevnes filmregissøren Olav Dalgard, forfatterne Odd Eidem, Sigurd Hoel, Arnulf Øverland og Inger Hagerup, for øvrig en av de få kvinnene som var tilknyttet Mot Dag, senere sjef for Norges militære etterretning Vilhelm Evang, senere sjef for Overvåkingspolitiet Asbjørn Bryhn, senere helsedirektør Karl Evang (formann 1931-) og sosialøkonom (senere professor) Johan Vogt, som sammen med Falk sto bak den første oversettelsen av Kapitalen til norsk. Legen Carl Viggo Lange var med i Mot Dag og ble internert av okkupasjonsmakten under krigen.
Willy Brandt ble kjent med Falk i Oslo, og det tok Brandt ett år å frigjøre seg igjen. «Den gang – og senere – kunne jeg iaktta hvordan sadistiske tendenser kan få sine sublimerte utløp og masochistiske behov hos andre kan tilfredsstilles i et politisk fellesskap. Slike psykiske mekanismer bør avdekkes.» «Det var to ting han hadde til felles med Martin Tranmæl – dette unaturlige forholdet til kvinner, og en dyp gjensidig aversjon.» Våren 1935 trakk Brandt seg bort fra Mot Dag, men fortsatte å ha kontakt med enkeltpersoner i bevegelsen.
Mot Dag hadde kontoret sitt i Storgata nr. 12.
Objektorientert programmering
Objektorientert programmering (OOP) er et paradigme for programmering av datamaskiner.
Konseptet stammer fra arbeidet nordmennene Kristen Nygaard og Ole-Johan Dahl gjorde ved Norsk Regnesentral med programmeringsspråket Simula på 1960-tallet, noe de ble belønnet med både Turing-prisen og John von Neumann-medaljen for.
Prinsippene i OOP som de skapte påvirket og ble utbredt senere gjennom en rekke programmeringsspråk. Blant annet Smalltalk fra 1970-årene, C++ fra 1980-årene, Java og Python fra 1990-årene og en rekke nyere programmeringsspråk etter 2000. De fleste av de mest brukte programmeringsspråkene i dag benytter seg av en objektorientert programmeringsmodell.
Følgende prinsipper er sentrale i OOP:
Kobling
Kobling er et mål på hvor sterkt et objekt er knyttet til andre objekter innen objektorientert programmering. Det er ofte et mål at objekter har et begrenset antall avhengigheter. Om mange objekter har lav kopling henger ofte sammen med høy kohesjon, som ofte er ønsket.
Kohesjon
Kohesjon handler om hvor fokusert ansvar et objekt har i objektorientert programmering. Et mål i objektorientert programmering er ofte høy kohesjon.
Høy kohesjon vil si høyt fokus og begrenset ansvar, og begrenset ansvar betyr som regel at objektet utfører et begrenset antall oppgaver gjerne innenfor ett funksjonelt område.
Ved å sørge for høy kohesjon bidrar man til å modularisere og gjøre vedlikehold enklere.
Høy kohesjon korrelerer ofte med lav kopling.
Fordeler og ulemper
Objektorientert programmering har vært det rådende paradigmet siden 1990-årene, og har både tilhengere og motstandere. Tilhengerne peker ofte på at objekter og hierarkier både passer den virkelige verden godt og er en naturlig måte å tenke på for mennesker. De trekker også fram at de fleste utviklere i dag er kjent med og tildels utdannet i paradigmet, og kan jobbe med kode som er skrevet slik uten ekstra opplæring. Motstanderne peker ofte på virkelige problemstillinger som passer dårlig i en objektmodell samt problemet med å bruke objektorientering i samband med relasjonsdatabaser og at umodne utviklere kan overdrive og dra prinsippene for langt og etterape stil og floskler uten å helt forstå når noe er riktig og feil å bruke og da ende opp med kildekode som er mer komplisert enn nødvendig. Funksjonell programmering trekkes ofte frem som en motsats til OOP selv om noen også ser de to paradigmene som utfyllende til hverandre og at man kan bruke begge deler i samme system/kodebase ‒ noen språk har støtte for begge.
Manzanillo (Talamanca)
Manzanillo er ei lita bygd ved Det karibiske hav sørøst i Costa Rica, nær grensa til Panama. Den tilhører distriktet Sixaola i kantonen Talamanca i provinsen Limón. Manzanillo har flotte sandstrender og en 5,5 km lang kyststi hvor man kan observere en rekke dyre- og fuglearter i kystregnskogen. 200 meter utafor kysten er det et stort korallrev. Manzanillo er et populært turistmål, og de fleste besøkende kommer på dagsturer fra nærliggende Puerto Vieja og Cahuita.
Petter Dass-museet
Petter Dass-museet i Alstahaug er tilegnet dikterpresten Petter Dass.
Petter Dass-museet ble etablert i 1966 og er en av 18 avdelinger i Helgeland Museum. I 1999 ble stedet Alstahaug valgt til Nordland fylkes tusenårssted, og museet stod sentralt i utviklingen av dette.