cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Poseidon
Bronsealderen Hellas
Gitt Poseidons forbindelse med hester som med havet, og situasjonen omgitt av vann som det indoeuropeiske «hjemlandet» antagelig var, har Nobuo Komita foreslått at Poseidon opprinnelig var en aristokratisk indoeuropeisk hestegud som deretter ble assimilert til Midtøstens eksisterende havguder da det greske livsoppholdet endret seg fra fastlandet og til havet, eller som en gud av ferskvann som ble gitt en sekundær rolle som havets gud og hvor han erstattet opprinnelige havguder for Egeerhavet som Proteus og Nereus. Omvendt har Walter Burkert foreslått at den gresk kulten for Poseidon som en hestegud kan være knyttet til introduksjonen av hest og stridsvogn fra Anatolia til Hellas en gang rundt 1600 f.Kr.
I uansett tilfelle kan den tidlige betydningen av Poseidon fortsatt bli sett i Homers Odysseen hvor Poseidon framfor Zevs er den som beveger hendelsene.
Poseidon i mytologien
I henhold til Johannes Tzetzes var det kourotrofos, Poseidons amme ved navn Arne, som nektet å innrømme å ha kunnskap om hvor han var da Kronos kom. I henhold til Diodorus Siculus ble Poseidon oppfostret av telkinerne på Rhodos, akkurat som Zevs hadde blitt oppfostret av korybanterne på Kreta.
I henhold til en enkelt referanse i Iliaden, da verden ble delt mellom de tre olympiske gudene, fikk Zevs himmelen, Hades underverden og Poseidon havet, men i Odysseen, hadde Poseidon et hjem i Egeerhavet.
Grunnleggelsen av Athen
Athene ble skytsgudinne av byen Athen etter et tevling med Poseidon. Likevel gjorde Poseidon overnaturlig tilstedeværelse på Akropolis i form av sin stedfortreder Erechteus. Ved oppløsningsfestivalen mot slutten av året i den athenske kalender, Skira, gikk Athenes prester og Poseidons prest i prosesjon under et dekke til Eleusis. Gudene avtalte at hver av dem skulle gi athenerne en gave og borgerne av polis vil velge hvilken gave de foretrakk. Poseidon stakk treforken ned i bakken og der ble det en kilde, men vannet var salt og således ikke særlig nyttig. Athene ga dem et oliventre.
Athenerne eller deres konge Kekrops aksepterte oliventre og sammen med det Athene som deres skytsgudinne, for oliventreet skaffet dem trevirke, olivenolje og mat. Rasende over nederlaget sendte Poseidon en enorm oversvømmelse som la slettene i Attika under vann. Den nedtrykthet som saltvannet førte til, og som fylte opp omgivelsene av Erekhtheion, tempelet på nordsiden av Athens akropolis, ble værende. «I kulten ble Poseidon identifisert med Erekhtheus,» bemerket Walter Burkert,«myten vender dette til en sekvens av tid og årsak; i sitt raseri over å tape førte Poseidon sin sønn Eumolpos mot athenerne og drepte Erectheus.» Striden mellom Athene og Poseidon ble emne for relieffene på den vestlige pediment (gavlfelt) på Parthenon.
Denne myten er fortolket av Robert Graves og andre som en refleksjon av et sammenstøt mellom innbyggerne i mykensk tid og nyere innvandrere. Det er interessant å merke seg at Athen på høyden av sin maritime makt ved et tidspunkt beseiret den persiske flåten ved øya Salamis i et stort sjøslag.
Murene i Troja
Poseidon og Apollon, etter å ha fornærmet Zevs ved deres opprør i Heras plan, fikk midlertidig fjernet sin guddommelige autoritet og ble sendt til å tjene kong Laomedon av Troja. Han fikk dem til å bygge en stor mur rundt byen og lovte å belønne dem godt, et løfte han deretter nektet å innfri. Som hevn før Trojakrigen sendte Poseidon et sjømonster for å angripe byen. Monsteret ble senere drept av Herakles.
I Iliaden favoriserer Poseidon grekerne og tar ved flere anledninger aktiv del i krigen mot den trojanske hæren, men han berger Aineias etter den trojanske prinsen er lagt i bakken av Akilles.
I Odysseen er Poseidon beskrevet for sitt hat mot Odyssevs grunnet at denne har blindet gudens sønn, kyklopen Polyfemos. Poseidon la hindringer i vegen for at Odyssevs kunne komme seg hjem til Ithaka i mange år. Odyssevs blir til og med fortalt at for å unngå Poseidons vrede at det vil kreve ytterligere en sjøreise før han kan nå trygt hjem.
I det latinske eposet Æneiden er Neptun fortsatt irritert og bærer nag mot de vandrende trojanerne, men er ikke så ondskapsfull som Juno, og i den første delen redder han den trojanske flåten fra gudinnens forsøk på å ødelegge den, skjønt hans hovedformål i å gjøre så er hans irritasjon over at Juno har trengt inn i hans tempel.
Dyrkelse
Poseidon var en betydelig gud for flere greske byer; i Athen var kun etter Athene i betydning, mens han i Korint og flere byer i Magna Graecia var den fremste guden for polis.
I hans vennlige, beskyttende aspekt ble Poseidon sett på som den som skapte nye øyer og tilbød rolig sjø og gode seileforhold. Når han ble fornærmet eller oversett skal han ha stukket treforken i marken og skapt kaotiske oversvømmelser, jordskjelv, drukninger og skipbrudd. Sjøfolk ba sine bønner til Poseidon for trygg reise, og om ferden var viktig nok ble det ofret, jo viktigere jo større ofringer, til og med hester. Det siste skal ha skjedd, i henhold til en fragmentarisk papyrus, da Aleksander den store gjorde et opphold ved kysten av Syria før slaget ved Issos. Han ba, «påkalte Poseidon havguden, for hvem han beordret at en firespanns stridsvogn ble kastet i bølgene.»
I henhold til Pausanias var Poseidon en av beskytterne av orakelet i Delfi før Apollon overtok. Apollon og Poseidon var allierte og samarbeidet i mange riker: i eksempelvis koloniseringen var det delfiske Apollon som ga tillatelse til reise og bosette seg på nytt sted mens Poseidon overvåket kolonistene på deres veg og sørget for hellig vann for renselse og ofring ved grunnleggelsen. Xenofons Anabasis beskrev en gruppe spartanske soldater i 400–399 f.Kr. som sang til Poseidon en paian — en form for hymne som vanligvis ble sunget for Apollon.
Som Dionysos, som oppflammet mænadene, kunne Poseidon være årsak til bestemte former for mentale forstyrrelser. En tekst fra Hippokrates fra ca 400 f.Kr., Om hellig sykdom seier at han kunne klandres for bestemte typer av epilepsi.
Epiteter
Poseidon var kjent i en rekke ulike skikkelser eller forkledninger, angitt av hans tilnavn. I byen Aigai i Euboia, hvor Pausanias har fortalt at det var en helligdom for havguden, var han kjent som Poseidon Aigaevs og hadde et storstilt tempel på en høyde. Poseidon hadde også en tilknytning til hester, kjent fra epitetet Poseidon Hippios. Han er mer kjent som hestetemmer, men en del myter er han deres far, enten ved å avgi sin sæd på berget eller ved å pare seg med et vesen som deretter føder den første hesten.
I den historiske perioden er Poseidon ofte referert til ved epitetene Enosichthon, Seischthon og Ennosigaios. De betyr alle «jordryster» og henviser til hans rolle som årsak til jordskjelv.
Poseidon i litteraturen og kunsten
I gresk kunst ble Poseidon framstilt ridende i stridsvogn som ble trukket av sjøhester, særskilte hester som kunne ride på havet. Han var også assosiert med delfiner og treforken. Han bodde i et palass av koraller og edelsteiner, på bunnen av havet og var omgitt av mange vesener, blant annet nereidene, noen vakre havfruer, hvorav en av dem, Amfitrite, var hans hustru.
I Iliaden stilte Poseidon seg på grekernes side i kampen mot Troja, og ved flere anledninger tok han aktiv del i kampen. Imidlertid reddet han eposets tyvende sang reddet han trojanske Aineias etter at han har blitt nedlagt av Akilles.
I Odysseen er kjent for sitt hat av Odyssevs etter at denne har blindet gudens sønn, kyklopen Polyfemos. Fiendskapet og motstanden fra Poseidon forhindret Odyssevs til å komme seg hjem til Ithaka på mange år.
I Æneiden er Neptun fortsatt krenket av de reisende trojanere, men er ikke så hevngjerrig som Juno, og i bok I berger han den trojanske flåten fra gudinnens forsøk på å knuse den, skjønt hans fremste motivasjon er at han er irritert over at Juno har tatt seg til rette på hans enemerker.
En hymne til Poseidon inkludert blant de homeriske hymner er en kort påkalling, en introduksjon på sju linjer som adresserer guden som både «beveger av jorden og det øde hav, gud av dypet som også er herre av Helikon og det brede Aigai», og anga sitt todelte vesen som en olympier: «en temmer av hester og en frelser av skip».
I Roma
Neptun var dyrket av romerne hovedsakelig som en hestegud, Neptune Equester, beskytter av hesteveddeløp. Han hadde et tempel i nærheten av hesteveddeløpsbaner i Roma, bygget i år 25 f.Kr., Circus Flaminius, foruten også et på Campus Martius. Kun på den 23. juli ble Neptunalia sett på det sistnevnte tempelet.
Kvinner og barn
Poseidon skal etter sigende ha hatt mange elskere av begge kjønn (se liste nedenfor). Hans make var Amfitrite, en nymfe og gammel havgudinne, datter av Nerevs og Doris.
Poseidon var far til mange heroer (helter), og er antatt til å ha vært far til den kjente Thesevs, særskilt helt av Athen.
En dødelig kvinne ved navn Tyro var gift med Kretheus (som hun hadde en sønn med, Aison), men hun elsket Enipevs, en elvegud. Hun forfulgte Enipevs, men han avviste hennes tilnærmelser. En dag forkledde Poseidon seg som Enipevs, og Tyro forente seg med ham og fra denne foreningen fødte hun tvillingheltene Pelias og Nelevs. Poseidon hadde også en affære med Alope, hans barnebarn via Kerkyon, hans sønn og konge av Eleusis, og affæren førte til fødselen av den attiske helten Hippothoon. Kerkyon fikk sin datter gravlagt levende som straff, men Poseidon fikk henne forvandlet til en vannkilde med hennes navn som står i nærheten av Eleusis.
Poseidon reddet Amymone fra en lidderlig satyr og deretter var selv sammen med henne, noe som førte til fødselen av Nauplios. Etter at han kom til å ta den motvillige Kaineus til sengs uten å bry seg om hennes protester, innvilget han henne et ønske etterpå: hun ville skifte kjønn og bli en mannlig kriger.
En dødelig kvinne ved navn Kleito som bodde på en øde øya, ble Poseidon forelsket i kvinnen og opprettet en helligdom på toppen av en høyde hvor hun kunne bo, og omga helligdommen med ringer av vann for å beskytte henne. Hun fødte fem tvillingpar som ble de første herskerne av Atlantis. I henhold til referanser fra Platon i hans dialoger Timaios og Kritias ble øya Atlantis valgt som Poseidons herredømme.
Ikke alle av Poseidons avkom var menneskelige. I en arkaisk myte (nevnt over) forfulgte han gudinnen Demeter. Hun avviste hans tilnærmelser, forvandlet seg selv til en hoppe slik at hun kunne skjule seg i en flokk hester, men han gjennomskuet bedraget og forvandlet seg selv til hingst og erobret henne. Deres felles avkom var en hest, Areion, som kunne snakke som et menneske. Poseidon hadde også seksuelt samkvem med Medusa på gulvet av Athenes tempel. Medusa ble deretter forvandlet til et monster av Athene, en av gorgonene, heslige kvinnevesener med giftige klør og hår bestående av slanger og ble senere halshogd av helten Persevs, og fra nakken ble Krysaor og Pegasus. Sistnevnte var en bevinget hest; igjen en henvisning til Poseidons tilknytning til hester.
Kvinner og avkom
I Platons myte om Atlantis, er Poseidon make til Kleito, datter av Evenor og Leukippe, og fikk ti sønner med henne: Amferes, Atlas, Autokthon, Azaes, Diaprepes, Elasippos, Euaemon, Eumelos (Gadeiros), Mestor, Mneseus.
Husarrest
Husarrest er en form for avstraffelse og/eller et virkemiddel for å begrense en persons bevegelsesfrihet. I dagligtale brukes det mest om en form for avstraffelse som brukes av foreldre mot barn, men det kan også være en formalisert type straff og kontrollmiddel mot kriminelle eller opposisjonelle. Som navnet tilsier, dreier det seg om en begrensning av bevegelsesfriheten, idet personen som er rammet ikke får lov til å forlate huset han eller hun bor i.
Mot barn
I Norge benyttes husarrest av foreldre for å oppdra barn, samtidig er det klare begrensninger i loven for dette, begrensning av frihet kan straffes i inntil 4 år.
Mot opposisjonelle
Husarrest har lenge vært brukt som et middel for å begrense opposisjonelles mulighet til å kommunisere med andre. I middelalderen og renessansen var det et vanlig virkemiddel, som hypig ble brukt av monarker som ønsket å isolere personer som kunne utgjøre en fare for dem.
I moderne tid brukes husarrest av enkelte regimer for å isolere opposisjonelle. Det mest kjente eksempelet er Aung San Suu Kyi, som siden hennes parti vant valget i Burma i 1990 har vært i husarrest.
Mot forbrytere
I flere land brukes husarrest som et alternativ til soning i fengsel. Det anses som en lettere form for soning enn åpen anstalt, og tilbys til fanger som nærmer seg endt soningstid, og som anses å ikke utgjøre noen fare for andre. Ofte gjennomføres en slik husarrest med elektronisk fotbøyle, noe som medfører at fangen kan bevege seg også utenfor huset dersom det er hensiktsmessig.
Det é D.D.E.
Det é D.D.E. er et konsertalbum utgitt av D.D.E. i 1995. Denne liveplaten ble på mange måter bandets gjennombrudd, blant annet fordi albumet solgte over 100 000 eksemplarer. Albumet er innspilt på Bajazzo i Trondheim 16. februar 1995.
Lasaron
Lasaron brukes om fattige, forkomne mennesker som ikke klarer å holde på jobb, bolig og familie, og ofte oppholder seg lett synlig i parker og på plasser. I Norge er lasaron knyttet til bestemte steder gjennom uformelle, men utbredte navn. Lasaronparken finnes ved Jakob kirke i Oslo og ved Lille Lungegårdsvannet i Bergen. Tidligere lå det også en liten park med dette navnet i Hønefoss, mellom Hønefossen og Hønefoss stasjon. Denne parken er imidlertid slettet.
Ordet har to opprinnelsesforklaringer: den ene at det kommer fra den bibelske personen Lasarus og ble brukt om fattige og spedalske personer, og den andre at det oppsto under opprøret mot det spanske styret som de fattige i Napoli gjennomførte i 1646–1647. I begge forklaringer oppgis at ordet opprinnelig ble brukt om den fattige befolkningen i Napoli, og at det norske lasaron er avledet av de italienske ordene lazzari og lazzaroni. Unge, velstående nordeuropeere på dannelsesreise i Italia på 1700-tallet var fascinert av beretningene om lykkelige, makaronispisende lazzaroni med en leder som hadde tett forhold til kongen, som gjorde gruppen til en maktfaktor i samfunnet, samtidig som den var nederst på samfunnsstigen.
Opprør i Napoli 1646–1647 og de første lasaronene
Den andre forklaringen på opprinnelsen til ordet lasaron kommer fra opprøret i Napoli i 1646–1647. I 1646 gjennomførte visekonge, den fjerde hertugen av Arcos, en skatt på fersk og tørket frukt og grønnsaker, som 25 år tidligere hadde blitt tatt bort. Frukt og grønnsaker var basiskost for napolitanerne. Spania styrte på denne tiden de to kongerikene (Sicilia og Napoli), og Napoli var Europas største by ved Middelhavet.
Tommaso Aniello d'Amalfi, som ble kjent som opprørslederen Masaniello, var født ved Handelstorget (it. Piazza Mercato) midt i Napoli i 1620. Familien var fattig, moren var prostituert, og Tommaso ble selv uten arbeid. Han holdt seg sammen med de andre fattige mennene som oppholdt seg på torget, og fikk en sterk motvilje mot fremmedstyret, blant annet etter å ha sett et barn som hadde stjålet frukt, bli brutalt henrettet av skatte- og avgiftsoppkreverne. Folk i Palermo på Sicilia gjorde først opprør mot skatten, og i mai 1647 ble et spansk skip sprengt ved havnen i Napoli. I juni ble en av bodene til avgiftsoppkreverne på handelstorget brent ned. Under den årlige festivalen til minne om Madonna Carmino 16. juli, der unge gutter i uniform gikk gjennom gatene, ble det ropt «Lenge leve den spanske kongen! Ned med vanstyret!». Folks sinne kom ut av kontroll, Masaniello oppfordret stående på en fruktvogn folk til å gå til visekongens residens Castelnuevo. Der ble soldatene avvæpnet, visekongen ble hjulpet ut bakveien til et kloster over gaten, og fra klosterbalkongen skrev han små lapper der han erklærte at skatten var opphevet, og kastet dem til folket.
Den 7. juli kommer nye spanske tropper etter at alle avgiftsoppkreverbodene var brent ned. Masaniello taler fra balkongen i Santa Maria del Carmine-kirken ved torget og ber folket gå og brenne ned bolighusene til en lang rekke representanter for myndighetene og andre som var knyttet til vanstyret. Men ingen hadde noen rett til å plyndre, formante han, og etter at husene var brent ned, skulle alle samles i kirken til bønn. Folkelige fortellinger oppgir at Masaniello nå hadde 120 000 væpnede menn som adlød ham, og at han kunne ha kastet ut spanjolene for godt. Men han var lojal mot kongen, inngikk en avtale med visekongen, fikk tittelen generalkaptein og et gullkjede rundt halsen. Noen dager senere overrekker han visekongen en kurv fersk fisk fra de fattige ved havnen som gjengave. Den 16. juli taler han i Carmine-kirken, det går over styr for ham, han kaster alle klærne, og blir så drept i et siderom til kirken. Kroppen hans, uten hode, blir slept rundt på torget til spott og spe. Noen dager senere er det enorm deltakelse i hans begravelse.
De spanske styrerne fryktet opprørerne og kalte kjernegruppen ledet av Masaniello for lazàros, spansk for tigger eller spedalsk. Spanjolene mente det som en ydmykelse, men ordet ble snart snudd til en hedersbetegnelse av mennene ved torget, og tatt inn i napolitansk som lazzari eller lazzaroni. Masaniello hadde vist seg som intelligent, snarrådig, en god leder for folket, og han kunne, hvis styresmaktene gikk for langt, ta makten og være konge – for en kort tid. Dette ble bildet av lasaronene.
Mozart, Goethe og lasaronene i Napoli på 1700–tallet
På 1700–tallet ble lazzaroni i Napoli et trekkplaster for de nordeuopeeerne som var på dannelsesreise (eng. the Grand Tour). Napoli var det vanlige endepunktet for de unge middel- og overklassemennenes reise til Italia. Lasaronene ble selve legemliggjøringen av de lykkelige syditalienerne og det fargerike folkelivet i Napoli, og de opptrer i svært mange reiseberetninger og bilder, ofte avbildet mens de spiser makaroni. På 1700-tallet ble pasta basismat i Napoli, og makaroni kunne kjøpes billig overalt på gater og torg. «Makaronispisere» (it. mangiamaccheroni) ble klengenavnet på napolitanerne, og særlig lasaronene. I tillegg til den fascinerende uklarheten rundt lasaronenes leder og dennes maktposisjon og relasjon til kongen, bet de besøkende seg merke i at lasaronene var strengt religiøse og sjelden ble sett fulle, i motsetning til filleproletariatet i London og Paris.
Wolfgang Amadeus Mozart var i en alder av fjorten år på dannelsesreise sammen med faren i Napoli i 1770, og skrev hjem til søsteren at her har lasaronene sin egen general eller høvding, som mottar tjuefem gulldukater hver måned fra kongen, bare for å holde orden på dem. Dette var en utbredt oppfatning der få hadde sikker kunnskap.
Johann Wolfgang von Goethe, en fremtredende kulturpersonlighet i Europa, tar i sin beretning fra Napoli i 1787 byens fattige i forsvar og er «fristet til å stille opp det paradoks at man i Napoli kanskje finner den forholdsvis største flid i den aller laveste klasse.» Ved nøyaktig observasjon finner han ut at dagdriverne på torget, og ikke minst barna deres, er i stadig aktivitet for å skaffe levebrød. Han skriver at:
At lasaronene er arbeidssky, en maktfaktor og styrer seg selv er nordeuropeiske myter, mente Goethe og manet til å unngå å gjøre dem mer annerledes enn de virkelig er.
Men Mozart og faren hadde hatt mange kontakter med diplomater og øvrighetspersoner under oppholdet, og bildet han ga er nå regnet som mer pålitelig enn Goethes. Lasaronenes leder, capo-lazzaro, fikk enkelt snakke med kongen for å gi ham informasjon og råd. Kongen på sin side sørget for at lasaronene hadde brød, pasta og – om sommeren – is. Da Mozart og Goethe var i Napoli var Nicola de Sapato copa-lazzaro og Ferdinand den fjerde var konge. Ferdinand, som regjerte kongedømmet Napoli fra 1759 til 1799, fikk tilnavnet lazzarone-kongen, fordi han ofte var ute i byen, brukte tid sammen med de fattige og likte makaroni og ablegøyer.
Under en sultperiode i 1763–1764 viste myndighetene sin manglende dugelighet ved at folk i Napoli fikk altfor små rasjoner. Det vanlige under matmangel i kongeriket var at mat ble kjøpt opp på landet og fordelt til rimelig pris til bybefolkningen, ikke minst for å forebygge opprør. Lasaronene tok kontroll over matlagre, bakerier, butikker og selv kirkens sosiale arbeid. Mat ble solgt til høye priser til middelklassen, og samfunnet unngikk kaos. Denne perioden bidro til lasaronenes ry hos nordeuropeerne som en eksotisk samfunnsgruppe.
Lasaron brukt i Norge
I Oslo ble Lazaronparken rundt 1920 brukt om parken rundt Jakob kirke, som strakte seg ned til Akerselva. Ordet lasaron er brukt i Aftenposten første gang 22. februar 1915. Og 17. desember 1929 melder avisen at «Lasaron-plagen i Oslo er verre end nogensinne». Lasaronene omtales i artikkelen som løsgjengere og arbeidssky, men det sies også at hvis folk bare slutter å «gi ved dørene» (gi til de som banker på og tigger), slik at løsgjengerne får motivasjon til å slutte å drikke, kan lasaronene vise seg å bli arbeidsomme. I 1943 har Morgenposten artikkelen «Lasaronparken jubilererer» om «den lille, idylliske parken ved Jacobskirken, som har fått det sørgelige oppnavn «Lasaronparken»». Området rundt «Kutørje» (dagens Grønlands torg) og «Vesletørje» (dagens Lilletorget) ble tidlig i århundret kalt «Lazzaronkvarterene».
Lasaronparken har vært brukt på området langs Rasmus Meyers allé ved Lille Lungegårdsvann i Bergen, og om en liten park nedenfor Hønefoss jernbanestasjon. Der er det lasaroner fortsatt, melder lokalavisen i 2011. I nyere tid er ordet lite brukt i Norge, ord som tigger og naver har tatt over.
FM 24/29
Fusil-mitrailleur modèle 1924 M29 er et fransk lett maskingevær.
Det var standard lett maskingevær for det franske forsvar fra tidlig 1930-tallet til 1950-tallet. Det var ferdig designet i 1924, og hovedproduksjonen startet i 1929, da kamret i det nye kaliberet 7,5 x 54 mm French, da forsøk med andre kalibere ikke fungerte.
Chengzhong (Liuzhou)
Chengzhong (kinesisk: 城中区, pinyin: Chéngzhōng Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Liuzhou i Guangxi i Folkerepublikken Kina. Det har et areal på 125 km² og teller 120.000 innbyggere (2004).
Knut Th. Gleditsch
Knut Theodor «Gle» Gleditsch (født 3. juli 1938, død 13. februar 2001) var en norsk sportskommentator fra Sande i Vestfold.
Gleditsch sluttet i NRK i 1991 og begynte å jobbe for TV 3, hvor han i mange år kommenterte fra Mesterligaen, blant annet Rosenborgs berømte seier over AC Milan i 1996 og Ole Gunnar Solskjærs seiersmål for Manchester United i 1999. Han kommenterte også enkelte kamper i fotball-VM 1998 som del av «Team Gleditsch» der sønnene Pål og Espen Gleditsch var reporter og fotograf, mens datteren Kine var journalist for Det Nye. Som kommentator kombinerte han faglig styrke med humor og humør.
Gleditsch døde av kreft 62 år gammel og rakk å få med seg sju verdensmesterskap i fotball og 76 tippekamper fra England.
Knut Th. Gleditsch var grandnevø av biskop Jens Gran Gleditsch.
Kjølsøyværet/Valvær naturreservat
Kjølsøyværet/Valvær naturreservat ligger i Rødøy kommune i Nordland. Naturreservatet har et areal på 32 433 dekar, hvorav 30 764 dekar sjøareal. Området er vernet for å ivareta et viktig hekkeområde for sjøfugl. Blant annet har området flere større og mindre kolonier med toppskarv.
Berlin (New Hampshire)
Berlin er en by i Coos County i New Hampshire i USA. Ved folketellingen i 2010 hadde byen 10 051 innbyggere.
Kjørehest
Kjørehest er en hest som trekker vogn, ganske likt en traver, men som spesialiseres på å trekke tyngre last. En arbeidshest er en tyngre kjørehest som kan dra svært tunge lass.
Slike hester må ha et temperament som gjør at de passer for oppgaven. En travhest kan være svært aktiv og ivrig, mens en kjørehest bør være rolig og ikke la seg skremme opp av tilfeldige hendelser.
Gode kjørehester blir ofte brukt til opptog og ulike arrangement slik som bryllup, 17 mai, juletrefest i barnehagen og lignende. Slike arrangement krever at hesten er trygg på omgivelsene. En hest som er trygg i skogen kan vise nervøse tendenser når den står midt i et barnetog med flagg og korpsmusikk. Kjørehester som brukes i slike oppdrag må derfor være trenet i lignende omgivelser, og kusken må være trygg på at hesten takler oppgaven.
Bruk av kjørehest i Norge
I Norge blir det fra 2009 et krav om at de som driver med registreringspliktig hestehold må følge et godkjent utdanningsopplegg. Deretter må de dokumentere kunnskap om hestens adferdsmessige og sosiale og fysiologiske behov, i tillegg til aktuelle driftsformer og bestemmelsene i forskrift om velferd for hest.
Vømmølmusikken
Vømmølmusikken er et samlealbum av det progressive trønderbandet Vømmøl Spellmannslag. Plata omfattet sangene fra de tre albumene i 1974, 1975 og 1984 i tillegg til to sanger fra Arbeidslaget hass Konrad Vømmølbakken og to nyskrevne sanger for anledningen.
Albumet lå 18 uker på VG-lista i 1996, med førsteplass som beste plassering.
Sophus Tromholt
Sophus Tromholt (født 2. juni 1851 i Husum i Husum i hertugdømmet Slesvig som var del av Danmark, død 17. april 1896 i Blankenhain, Thüringen) var en dansk nordlysforsker og dyktig amatørfotograf, og regnes som en av pionerene i norsk etnografisk fotografi. Tromholt var lærer av utdanning, og kom til Bergen i 1875 hvor han underviste ved Tanks skole. Hans store interesse var nordlys-undersøkelser og som norsk statsstipendiat oppholdt han seg i Kautokeino i Finnmark for å studere nordlys i 1882–1883.
Tromholt var en dyktig fotograf som på sin reise tok en rekke bilder av landskaper, folkeliv og samer, og publiserte ved tilbakekomsten til Bergen en fotografisk portfolie under tittelen «Billeder fra Lappernes Land» (Bergen 1885). Han publiserte i 1885 også en reisebok på dansk og engelsk fra sin tid i Kautokeino: «Under Nordlysets straaler» (København 1885) og «Under the Rays of the Aurora Borealis» (Boston 1885). Fotografiene befinner seg i dag på Billedsamlingen - Universitetsbiblioteket i Bergen. Samlingen består av 231 glassnegativer og 189 originalkopier. I 2013 ble fotosamlingen en del av UNESCOs Memory of the World liste over historisk viktige samlinger.
Yufeng
Yufeng (kinesisk: 鱼峰区; pinyin: Yúfēng Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Liuzhou i Guangxi i Folkerepublikken Kina. Det har et areal på 98 km² og teller 220.000 innbyggere (2004).
Aleksandr Gerasimov
Aleksandr Mikhailovitsj Gerasimov (russisk: Алекса́ндр Миха́йлович Гера́симов; født i Kozlov, død 23. juli 1963) var en russisk kunstmaler. Han var en ledende talsmann for stilarten sosialistisk realisme i bildekunsten. Han malte både Stalin og andre sovjetledere.
Liv og arbeid
Gerasimov kom til verden i Kozlov (nå Misjurinsk) i Tambov-guvernementet. Han studerte ved Moskvas skole for maling, billedhugging og arkitektur fra 1903 til 1915. I disse årene talte han for en kunst som la vekt på realistiske fremstillinger og avviste avant-garde-kunsten.
Under første verdenskrig og den russiske borgerkrigen tjenestegjorde han i hæren. Derifra reiste han til hjembyen for å verte scenograf, med håp om å medvirke til oppsetninger av skuespill som hyllet revolusjonen og sovjetstyret.
I 1925 flyttet Gerasimov til Moskva. Han kombinerte akademi-realisme med lette innslag av impresjonisme i bildene sine. Han likte best en stilart kalt heroisk realisme, en stil med maleri som fremstilte Lenin og andre revolusjonære som helter av overjordiske dimensjoner. Etter at Stalin strammet maktgrepet over det russiske samfunnet, forfalt Gerasimovs verk til pompøse, offisielle portretter. For et av disse, Stalin og Vorosjilov i Kreml, ble han tildelt Stalin-prisen i 1941. Han laget mange helte-portretter av Kliment Vorosjilov, så mange at Nikita Khrusjtsjov senere skyldte på Vorosjilov for å ha brukt mesteparten av tiden sin i Gerasimovs atelier, til skade for sitt ansvar som forsvarskommissær.
Gerasimovs hardhendte lederskap av den sovjetiske kunstnerunionen, og av Sovjetunionens kunstakademi, gjorde han beryktet. Under zjdanovismen (1946–1956) var han i frontlinjen mellom de som angrep stilretningene kosmopolitisme og formalisme.
Gjennom de smigrende portrettene av sovjetledere og hans politiske aktivitet mot kunstnere som ikke fulgte hans retningslinjer for kunsten, fikk Gerasimov rykte for å være en politisk hauk. Likevel mistet han ikke helt grepet på sitt eget kunstneriske driv. Livet gjennom holdt han frem å måle mollstemte, nesten impresjonistiske landskap. Fremstillingene som brøt nokså tvert med det han fremhevet i offisielle sammenhenger.
Osmanieordenen
Osmanieordenen (tyrkisk: Nişân-ı Osmânî) var en orden som ble tildelt i Det osmanske rike. Den ble innstiftet 9. desember 1861 av sultan Abdülâziz til belønning av fortjenester for Det osmanske rike. Osmanieordenen var rikets fornemste orden og rangerte foran Mecidi-ordenen innstiftet i 1852. Den overtok dermed også som den orden som ble tildelt fremmede lands statsoverhoder.
Inndeling
Ved innstiftelsen hadde Osmanieordenen tre grader, men en fjerde grad ble føyd til etter kort tid. Gradene hadde nummerbetegnelser, der første grad var den fornemste.
Insignier
Ordensinsigniene for Osmanieordenen besto av et ordenstegn i gull utformet som en grønnemaljert stjerne med syv odder, alle med en kule i enden, og med tre korte stråler imellom. Midtmedaljongen var rød med en bred grønn bord. På den røde skiven fantes en liggende halvmåne i gull sammen med inskripsjonen «Abdülâziz khan, Den osmanske stats hersker, som støtter seg til Guddommelig rettledning» på arabisk. Baksiden var preget av korslagte flagg og trommer sammen med årstallene 699/1299-1300, ansett som året for grunnleggelsen av Det osmanske rike. Ordenstegnet kan derigjennom anses som en hyllest til rikets grunnlegger, Osman I, og som et ledd i etableringen av ottomanisme som ideologi. Etableringen av en forbindelse mellom ordenen og dynastiets gylne historie ble styrket ved at Osman I i april 1862 posthumt ble tildelt ordenens øverste grad og en kostbart utsmykket ordensstjerne ble plassert på hans grav.
Ordenstegnet var opphengt i et bånd ved hjelp av en halvmåne og stjerne. Ordensbåndet var grønt med smale røde striper. Rødt og grønt var forbundet med henholdsvis islam og Det osmanske rike, og ordensbåndet kan ses på som et symbolsk uttrykk for statens karakter som en kombinasjon av kalifat og sultanat.
Bryststjernen var en åtteoddet stjerne i diamanter med en midtmedaljong som i ordenstegnet.
Tildeling
Statuttene fastsatt kriterier for tildeling av Osmanieordenen, men sultanen hadde rett til å tildele ordenen etter eget forgodtbefinnende. I statuttene ble det spesifisert at en bestemt tjenestetid før inntreden og ytterligere tjenestetid for opprykk, lik reglene som fantes for Mecidi-ordenen. Medlemskap var også begrenset i statuttene: Første klasse var begrenset til 50 medlemmer, andre klasse til 200, tredje klasse til 1000 og fjerde klasse til 2000. Disse begrensningene gjaldt ikke for tildelinger til utlendinger.
Tildeling av Osmanieordenen fortsatte fram til 1922.
Norske innehavere
Kong Haakon VII var innehaver av Osmanieordenen «med briljanter». Ordenen ble også andre nordmenn til del.
Liunan
Liunan (kinesisk: 柳南区; pinyin: Liǔnán Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Liuzhou i Guangxi i Folkerepublikken Kina. Det har et areal på 162 km² og teller 300 000 innbyggere (2004).
Bog
Bog (av norr. bógr), på Østlandet også kalt bau og baug, er et parti på siden av framkroppen (skulderpartiet) hos større dyr og inneholder skulder og overarmsbein. Begrepet brukes særlig om en stykningsdel etter slakt av et større pattedyr, som for eksempel hest, storfe, småfe, svin, reinsdyr, hjort og elg.
Bogkjøtt er som regel rent kjøtt med forholdsvis mye bindevev. Dette skyldes at framparten på dyret er tyngre og krever at det utvikler større muskulatur for å fungere enn i bakparten. Derfor regnes ofte dette kjøttet som kokekjøtt (kjøtt som trenger lang tilberedningstid), men det brukes også til pålegg, karbonadedeig, kjøttdeig og pølseproduksjon med mer.
Oksebog i terninger brukes ofte som en ingrediens i lapskaus og andre gryteretter. Strimlet oksebog brukes dessuten som ingrediens i nyere populære retter som kebab. Og oksebog brukes tradisjonelt til bogstek og tilberedes på samme måte som ei oksestek. Likeledes brukes svinebog til svinestek (ofte surret) og er en litt simplere form for skinkestek. Populær mat på grillen sommerstid er dessuten såkalt flintstek, som er skivet svinebog som er marinert og krydret.
Thriller (album)
Thriller er et musikkalbum av Michael Jackson, utgitt av Epic Records 30. november 1982. Albumet er allment oppfattet som hans beste soloalbum, og bekreftet hans posisjon som verdens mest kjente artist. Albumet har hittil blitt solgt i 110 millioner eksemplarer, og er i 2008 notert i The Guiness Book of Records som verdens mest solgte album gjennom tidene.
Thriller kom i 2003 på 20.-plass på musikkmagasinet Rolling Stones liste over «Tidenes 500 beste album». , noe som har fått flere musikkeksperter til å rynke på nesen i overraskelse over at det ikke er nummer 1. Samme år utropte TV-stasjonen VH1 albumet til det 23. største gjennom tidene, og i 2005 ble albumet kåret til det 4. største gjennom tidene i en meningsmåling arrangert av den britiske TV-kanalen Channel 4.
Innspillingen
Av de totalt ni sangene som kom med på albumet, hadde Jackson minst deltatt i ni av dem ved siden av å legge på vokal. Innspilt mellom april og november 1982, ble Thriller co-produsert av Quincy Jones og Jackson, og albumet viste en større delaktighet fra Jacksons side enn det foregående albumet, Off the Wall fra 1979.
Tidlige versjoner av Thrillers sanger var skarpere i kantene enn de mer glatte slutt-mixene som Thriller til slutt ble, basert på idéer som ble kultivert av Jackson. Etter at albumet ble mixet av Jackson, Jones, og Jacksons tekniker Bruce Swedien, lanserte Jacksons plateselskap, Epic Records, Thriller 30. november 1982.
Albumets første singel, «The Girl is Mine», en popaktig duett sammen med tidligere The Beatles-medlem Paul McCartney, ble en kommersiell suksess, selv om sangen ble slaktet av kritikere. Albumets andre singel, «Billie Jean», var en mer definitiv hit. Til tross for kontroversen rundt sangens tekst, som omhandlet illegitimitet, førte «Billie Jean» Jacksons karriere og Thriller til toppen av hitlistene, og fra der og da vokste Jacksons suksess. Jacksons gjenoppståelse som en crossover-artist var komplett med hans tredje singel, den meget rockinspirerte nummer 1-hiten, «Beat It».
På sitt mest populære solgte Thriller én million album i uken. Thriller er av mange ansett som det første albumet til MTV-generasjonen. Takket være jubileumsutgaven, klarte albumet endelig å bli nr. 1 på salgslistene i Norge. Da det ble utgitt første gang i 1982, klarte det ikke bedre enn 6.-plass.
Thriller Special Edition
I 2001 kom en spesialutgave av Thriller med bonusspor, intervjuer, og større omslagshefte.
Thriller 25
I 2008 ble Thriller lansert på nytt under navnet Thriller 25 som markering av albumets 25-årsjubileum. Albumet inneholdt nye mikser av sanger fra det opprinnelige albumet hvor noen av dagens største popartister bidro. En ny låt var også lagt til, «For All Time». Denne ble opprinnelig skrevet for Thriller, men kom ikke med på albumet. Thriller 25 innholdt også en DVD med musikkvideoer og et større omslagshefte med flere bilder, historie og en hilsen fra Jackson til fansen.
CD
Spor 1-9 er de originale låtene på Thriller.
Singelhiter
Listeplasseringer på amerikanske lister:
Omelett
Omelett er en eggebasert matrett som både kan være enkel og innviklet. Ordet har opphav i fransk, og omeletter blir ofte regnet som en del av det klassiske franske kjøkkenet.
Ishockey under Vinter-OL 1952
Ishockeyturneringen under vinter-OL 1952 ble arrangert fra 15.–25. februar 1952 som ledd i vinter-OL 1952 i Oslo. Turneringen talte samtidig som det 16. verdensmesterskapet og det 29. europamesterskapet i ishockey. Kampene ble spilt i Jordal Amfi og Dælenenga i Oslo, Marienlyst stadion i Drammen, Kadettangen i Sandvika og Lillestrøm stadion på Lillestrøm. Ni land deltok i turneringen som foregikk som en round robin-turnering.
Canada vant sin sjette olympiske gullmedalje i ishockey i denne turneringen. Canada ble også verdensmester for femtende gang, ettersom turneringen også var det nittende verdensmesterskapet, og Sverige ble europamestere i ishockey. Canada ble representert av amatørlaget Edmonton Mercurys, sponset av bilforhandleren Mercury. Canada og USA spilte uavgjort i den siste kampen, og sikret seg med det henholdsvis gull og sølv. Dagbladet kritiserte resultatet og omtalte kampen som rigget på forhånd.
Sverige og Tsjekkoslovakia delte tredjeplassen og måtte ut i en ekstra kamp om bronsen, som Sverige gikk seirende ut av. Tsjekkoslovakene trodde de hadde vunnet på innbyrdes oppgjør etter å ha slått svenskene dagen før, og kalte omkampen «et komplott fra de kapitalistiske landene».
De nordamerikanske lagene ble kritisert for røft spill; selv om kroppstaklinger var lov, ble det lite brukt av de europeiske lagene, og motstandere så vel som tilskuere så ikke med blide øyne på denne spillestilen.
Totalt var det 124 000 besøkende på ishockeykampene under lekene i Oslo i 1952.
Chris Smalling
Christopher Lloyd «Chris» Smalling (født 22. november 1989) er en engelsk fotballspiller som spiller for AS Roma.
Etter å ha slått igjennom i 2009/2010-sesongen for Fulham FC ble han ettertraktet av flere engelske toppklubber, og den 26. januar 2010 ble det bekreftet at Smalling fra og med sommeren 2010 skulle spille for Manchester United.
Spillerkarriere
Chris Smalling startet sin karriere hos Maidstone United, hvor han fikk sin debutkamp i en alder av 17 år i 2007/2009-sesongen i en ligacupkamp mot Canvey Island FC. Han debuterte i ligasammenheng mot Heybridge Swifts FC i Isthmian League. Han spilte elleve kamper for Maidstone, hvor han i sin siste kamp mot East Thurrock United FC scoret sitt første mål.
Fulham
Etter å ha spilt kun én sesong på nivå syv i den engelske ligaen ble han hentet til Craven Cottage og Fulham FC i juni 2008. Der ble han av klubbens ungdomstrener Billy McKinlay gjort til kaptein for ungdomslaget. Den 24. mai 2009 fikk han sin debutkamp i FA Premier League hjemme mot Everton FC etter å ha kommet inn som innbytter for Aaron Hughes i det 77' minutt. Han fikk sin debut fra start i Europaligaen borte mot CSKA Sofia den 19. september 2009. Den 29. desember 2009 debuterte han fra start i Premier League borte mot Chelsea FC, hvor Fulham holdt stand med uavgjort 1-1 helt til Smalling satte ballen i eget mål via målvakt Mark Schwarzer.
Manchester United
Den 26. januar 2010 ble det klart at Smalling hadde signert under en kontrakt med de regjerende ligamesterne Manchester United, men at Smalling skulle spille ut vårsesongen 2010 for London-klubben.
Landslaget
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
Turkmenistan under Sommer-OL 2012
Turkmenistan deltok under Sommer-OL 2012 i London som ble arrangert i perioden 27. juli til 12. august 2012. Ti utøvere, sju menn og tre kvinner deltok i fem sporter, friidrett, svømming, judo, vektløfting og boksing. Det var femte gangen Turkmenistan deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medaljer. Bokseren Serdar Hudayberdiyev var landets flaggbærer under åpningsseremonien.
Luigi d’Este
Luigi d'Este  (født 1538 i Ferrara i Italia, død 30. desember 1586 i Roma i Italia) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han ble biskop av Ferrara i 1550.
Han var i slekt med kardinalene Ippolito I d'Este (kreert 1493), Ippolito II d'Este (1538), Alessandro d'Este (1599), Rinaldo d'Este den eldre (1641) og Rinaldo d'Este den yngre (1686).
Qingxiu
Qingxiu (kinesisk: 青秀区; pinyin: Qīngxiù Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Nanning i den autonome region Guangxi i Folkerepublikken Kina. Det har et areal på 872 km² og teller ca. 791 700 innbyggere (2010).
Heron av Alexandria
Heron fra Alexandria (gresk Ήρων ο Αλεξανδρεύς), kjent som Mekanikus, var en matematiker og ingeniør som levde i Alexandria i antikken.
Det er noe usikkert når Heron levde, men trolig var det etter Arkimedes og før Pappos, så det antas å ha vært i tidsrommet 200 til år 300. Skriftene hans kan tyde på at han levde i det 1. hundreåret. Det han skrev om måneformørkelsen den 23. mars 62 tyder på at Heron selv observerte den. I verket Dioptra benyttet han en måneformørkelse til å regne ut avstanden mellom Roma og Alexandria. Ut fra at han skrev at det var mørkt i Aleksandria i den 5. nattetimen, tyder på at det var måneformørkelsen i år 62 han hadde observert.
Heron underviste ved Aleksandria Museion, som hadde et stort bibliotek, kjent som Biblioteket i Aleksandria. Fragmenter av arbeidet hans, trolig forelesningsnotater, viser at han arbeidet med mange forskjellige emner innen matematikk, optikk og mekanikk. Han er kjent for å ha laget automatiske, og delvis programmerbare, innretninger og for at han arbeidet med å hente energi fra vann, vind og varme. Spesielt godt kjent er oppfinnelsene Eolipil og Heron-brønnen.
Matematikeren er også kjent for Heron-metoden for å finne kvadratroten og for Herons formel for å finne arealet av en trekant ut fra kjennskap til lengdene av de tre sidene, uten å kjenne vinklene mellom sidene. I en serie med bøker, kalt «Metrika», beviste han Heron-formelen. Herons trekant er oppkalt etter han.
I boken Dioptra behandlet Heron landmåling og skildret et instrument, kalt «dioptra», som langt på vei svarer til en landmålerkikkert. For å måle lengre veistrekninger benyttet han et odometer (kilometerhjul). For å måle avstander til havs benyttet han astronomiske metoder, som måneformørkelse. I boken Automata forklarte han tilblivelsen og bruken av de forskjellige instrumentene sine. For eksempel er «automata» nummer 73 en automatisk dampdrevet tempeldøråpner, drevet av en ild på et alter som sto foran et tempel. Han utviklet maskiner for å generere musikk, et automatisert teater med spesialeffekter, og så videre.
I boken Pneumatika skildret han en automat for «hellig vann», som fungerte ved at en treskive lå og fløt i et kar med «hellig vann». Når en troende la en mynt på treskiven, ble vekten av mynten benyttet til å pumpe vann gjennom et metallrør, slik at giveren fikk en skvett «hellig vann» som takk for gaven.
Eolipil (Heronkulen) var en kule fylt med vann som ble kokt på ild under kulen, slik at det strømmet damp ut av dyser på siden av kulen og fikk den til å rotere. Dette var en dampdrevet reaksjonsmotor og den første kjente varmekraftmaskinen i historien. Selv om den trolig bare ble sett på som en kurositet i samtiden, kan den i ettertid sees på som et steg på utviklingen mot dampturbinen. Men alt lenge før Heron skal egyptiske prester i faraoenes tjeneste ha benyttet dampsylindre til å åpne store tempeldører, men ingen dokumenter som beviser dette har overlevd. Om dette stemmer, ligger opphavet til dampmaskinen i det gamle Egypt.
I verket Belopoeika var han opptatt med utvikling av våpenteknologi. I Cheirobalistra beskrev han en katapult som kunne skyte ut flere piler samtidig. Dette våpenet kan sees på som en tidlig versjon av et maskingevær. Uheldigvis har dette verket gått tapt.
Det kan være underlig at Eolipil ikke ble videreutviklet til en funksjonell dampmaskin/dampturbin. På samme måte kan man undre seg over hvorfor ingen så nytteverdien i og videreutviklet i det minste noen av de mange måleinstrumentene og automatiserte maskinene hans. Om det hadde skjedd, ville kanskje en teknisk sivilisasjon ha utviklet seg et og et halvt årtusen tidligere.
Germanere
De germanske folkene (latin: Germani) eller germanerne er en kategori nordeuropeiske etniske grupper. De blir første gang omtalt av greske forfattere i år 221 f.Kr, og omtales også av romerske forfattere fra 50 f.Kr og fremover. Germanerne er også assosiert med germanske språk, som har sin opprinnelse og spredning blant dem. Språket er et av flere kriterier brukt for å definere germansk etnisitet. Den eldste kjente germanske inskripsjon er fra omkring 200 f.Kr.
De germanske språkene er en undergruppe av indoeuropeiske språk. Germanerne talte opprinnelig urgermansk, som i tidens løp har gitt opphav til dagens germanske språk, bl.a. tysk, nederlandsk, engelsk og de skandinaviske språk (se germansk Europa).
Romerske skribenter fortalte om germanerne i sine bøker og skrev om at germanerne bestod av en rekke stammer i det nordlige Europa. Den første vi vet om som brukte navnet germanere var Poseidonios (c. 135 f.Kr. – 51 f.Kr.). Cæsar skrev også om germanerne i sin skildring av krigene. En viktig kilde er Tacitus, som beskrev dem i sitt verk Germania (omkring 100 e.Kr.). Dette verket inneholder detaljerte opplysninger om religion, sosial lagdeling, levekår og styringsorganer hos flere germanske stammer.
Ifølge de tidlige skribentene var germanerne i slekt med kelterne. Det ble sagt at skillet mellom landområdene til kelterne og germanerne gikk ved Rhinen. Tacitus skrev at navnet germanere etter alt å dømme var av ny dato.
Germanerne blir av moderne historikere inndelt i tre hovedgrener: nordgermanerne i Skandinavia, østgermanerne øst for Elben, som blant annet omfattet vandaler, burgundere og gotere, og vestgermanerne lenger vest, som blant annet omfattet anglere, saksere, markomannere og frankere. Tacitus skrev at germanerne hadde en tradisjon om en forfader Mannus, sønn av Tuisto. Mannus hadde tre sønner, som ble forfedre til tre grener, ingveonene, istveonene og irminionene. Ifølge Tacitus var det også noen som sa at Mannus hadde flere sønner, som gav opphav til andre stammer.
Germanernes opprinnelse og tidlige historie forblir dunkel. Mange tenker seg at de opprinnelig hadde sitt hjemsted i det som nå er det nordlige Tyskland, det sørlige Skandinavia og Jylland, og fra ca. 1000 f.Kr. spredte seg vest- og sydover.
På slutten av 100-tallet f.Kr. hadde romerne de første sammenstøt med germanerne. I kimbrerkrigen kjempet romerne mot kimbrerne og teutonerne, som omtales som germanske stammer. I 113 f.Kr. hadde kimbrerne og teutonerne invadert en av romernes klienter og allierte, allobrogene. I slaget ved Aque Sextiae ble teutonerne slått av styrkene til Gaius Marius, og deres konge Teutobod ble tatt til fange.
Cæsar støtte på germanerne under sine felttog i Gallia på vestsiden av Rhinen. Da keiser Augustus gjorde Rhinen til riksgrense for Romerriket, kom disse germanerne under romerne. Men romernes planer om flytting av grensen til Elben måtte skrinlegges da cheruskene under ledelse av Arminius nedkjempet en romersk hær i slaget ved Teutoburgerskogen (år 9|9 e.Kr.). Siden fulgte en fredeligere periode, og romerne hadde vennskapelige forbindelser med det nye markomannerriket ved Donau.