cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bobby Darin
Senere på 1960-tallet ble Bobby Darin mer politisk aktiv. Han deltok aktivt i Robert F. Kennedy's valgkampanje. Han var også tilstede på Ambassador Hotel i Los Angeles under attentatet på Robert F. Kennedy. Det samme året oppdaget han at kvinnen som oppdro ham var hans bestemor, Vivian Fern Walden, som kalte seg "Polly" og ikke hans mor, Vanina Juliette "Nina" Cassotto, slik som han trodde. Og han fant ut at kvinnen som han trodde var søsteren hans, Polly, egentlig var hans mor. Dette gikk hardt innpå Darin, og sendte ham inn i en langvarig tilbaketrukkethet. Moren nektet å avsløre hvem som var den biologiske faren til Darin. Hun holdt det hemmelig helt til sin død i 1983.
Darin var gift med skuespilleren Sandra Dee fra 1. desember 1960 til 7. mars 1967. 16. desember 1961 fikk de en sønn, Dodd Mitchell Darin (også kjent som Morgan Mitchell Darin). Dee og Darin skilte seg 7. mars 1967. Darins andre hustru var Andrea Yeager, som han traff i 1970 og giftet seg med 25. juni 1973, etter at paret hadde bodd sammen i tre år. Fire måneder senere, i oktober 1973, skilte paret seg, mye på grunn av Darins stadig økende helseproblemer, blant annet revmatisk feber. Han var hjertesyk hele livet, og døde i 1973, umiddelbart etter en operasjon. Hans liv er fremstilt i filmen Beyond the Sea fra 2004, hvor Kevin Spacey spiller hovedrollen og synger. Darin har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame, og han ble i 1990 innvotert i Rock and Roll Hall of Fame.
Musikalsk karriere
Darins karriere startet med låtskrivning sammen med Don Kirshner i 1955. De startet med å skrive "Bubblegum Pop". I 1956, forhandlet hans agent fram en kontrakt med Decca Records. Sangene som ble innspilt og utgitt av Decca hadde minimal kommersiell suksess. Som medlem av låtskriverne "Brill Building", en gjeng med låtskrivere som slet, ble Darin presentert for Connie Francis, som han hjalp med å skrive noen sanger. De to utviklet et romantisk forhold, men hennes far likte ikke Darin noe særlig og var ikke glad i dette forholdet, og paret avsluttet forholdet. Francis har senere sagt at å ikke gifte seg med Darin var den største feilen i livet sitt.
Darin sluttet i Decca og signerte en kontrakt med Atlantic Records' datterselskap, Atco, der han skrev og arragerte musiikk til seg selv og andre. Sanger han spilte inn, som Harry Warren's «I Found a Million Dollar Baby», ble sunget i en slags Elvis Presley-stil, hvilket ikke passet ham.
Under ledelse av Atlantics Ahmet Ertegun, tok Darin's karriere til slutt av i 1958 da han spilte inn «Splish Splash». Han skrev sangen sammen med DJ Murray Kaufman (kjent som "Murray the K") etter å ha fått en oppringning på telefon fra Kaufman's mor, Jean, en frustrert låtskriver. Hennes siste ide om en sang var: «Splish, Splash, Take a Bath». Både Kaufman og Darin syntes tittelen var litt merkelig, men Darin, som ikke hadde så mange valg, sa at hun kunne skrive en sang med den tittelen. I løpet av en time hadde Darin skrevet låten «Splish Splash». Singlen, Darins første suksessfulle inntreden i rock and roll-sjangeren, solgte mer enn en million plater. Partnerskapet med Kirshner, som ikke var med på å skrive sangen, sluttet der og da. Darin lagde en annen innspilling i 1958 for Brunswick Records sammen med bandet The Ding Dongs. Med suksessen med «Splish Splash», ble singelen utgitt på nytt av Atco Records som «Early in the Morning» med bandets nye navn, The Rinky Dinks. Låten klatret til nummer 24 i USA.
I 1959 spilte Darin inn den selvskrevne låten «Dream Lover», en ballade som ble solgt i flere millioner eksemplarer. Som følge av denne finansielle suksessen kom også muligheten til å kreve mer kreativ kontroll i karrieren sin. Så han mente at for albumet That's All ville han vise at han kunne synge mer enn rock and roll. Hans neste singel, «Mack the Knife», en låt fra Kurt Weills Tolvskillingsopera, ble gitt et dramatisk jazz/pop uttrykk.. Selvom Darin i begynnelsen ikke ville gi ut singelen, klatret sangen helt til nr. 1 på hitlistene og ble der i ni uker, og solgte to millioner eksemplarer, vant Grammy Award for Record of the Year i 1960. Darin vant også en Grammy Award for "Best New Artist" det året, og «Mack the Knife» har siden blitt tildelt musikkprisen Grammy Hall of Fame Award.
Darin fulgte opp «Mack the Knife» med «Beyond the Sea», en jazz-preget versjon av Charles Trenets franske hit, «La Mer». Begge sporene ble produsert av stifterne av Atlantic Records grunnleggere, Ahmet og Nesuhi Ertegun, sammen med produsenten Jerry Wexler med arrangementer av Richard Wess.
Darins innspilling av «Artificial Flowers» i 1960, en sang laget av Sheldon Harnick og Jerry Bock fra Broadway-musikalen "Tenderloin" med et stort jazzband, arrangert av Richard Behrke, som stod i skarp kontrast til låtens tragiske tekst.
På 1960-tallet eide og drev Darin musikkselskapet TM Music/Trio, sammen med Doris Days sønn Terry Melcher. Han signerte bl.a. Wayne Newton og ga ham sangen «Danke Schoen» (skrevet av Bert Kaempfert, Kurt Schwabach, og Milt Gabler), som ble Newtons gjennombruddslåt. Darin ble også en mentor for Roger McGuinn, som arbeidet for Darin på TM Music og spilte 12-strengsgitar i Darins nattklubb-band før han startet The Byrds. Darin produserte Rosey Griers LP Soul City, og albumet Made in the Shade med Jimmy Boyd.
I 1962, begynte Darin å skrive og synge countrymusikk, med sanger som «Things» (US No. 3/UK No. 2) fra 1962, «You're the Reason I'm Living» (US No. 3) og «18 Yellow Roses» (US No. 10). De to siste sangene ble innspilt av Capitol Records, som Darin sluttet seg til i 1962, før han returnerte til Atlantic Records tre år senere. Darin sluttet i Capitol Records i 1964. I 1966, hadde han sin siste hit-singel i Storbritannia, med en versjonav Tim Hardin's «If I Were A Carpenter», som klatret til #9 i Storbritannia og #8 i USA. Han framførte åpningssangen og avslutningssangen på soundtracket til Walt Disney-filmen That Darn Cat! fra 1965. Låten «Things» ble sunget av Dean Martin i TV-programmet Movin' With Nancy i 1967, med Nancy Sinatra.
Filmkarriere
Høsten 1959, spilte Darin "Honeyboy Jones" i en tidlig episode i Jackie Cooper's i CBS militære sitcom/drama Hennesey. Samme år ble han den første skuespilleren hadde fått roller i fem store Hollywood filmstudioer. Han komponerte musikk til de filmene han spilte i.
Hans første større film, "Come September" (1961), var en tenårings-orientert romantisk komedie med Rock Hudson og Gina Lollobrigida og den da 18-år gamle Sandra Dee. De møtte hverandre under produksjonen av filmen og ble gift ikke lenge etter. Sandra Dee gave fødte en sønn, Dodd Mitchell Darin, den 16. desember 1961. Dee og Darin lagde noen filmer sammen med moderat suksess.
I 1961, spilte han en kjempende jazz-mmusiker i "Too Late Blues", John Cassavetes' første film for et større Hollywood studio. I 2012 observerte Los Angeles Times-kritiker Dennis Lim at Darin var "en overraskelse i sin første rolle der han ikke sang og var villig til å spille både arrogant og svak i filmen". I 1962 vant Darin en Golden Globe som "New Star of the Year – Actor" for sin rolle i filmen "Come September". Året etter ble han nominert for "Best Actor Golden Globe" rollen som pasient i filmen "Pressure Point".
In 1963 ble han nominert til en Oscar for beste mannlige birolle som soldat i filmen "Captain Newman, M.D."
Senere år
Darin ble mer politisk aktiv utover i 1960-tallet, og musikken hans ble mer "folkelig". In 1966 hadde han en hit sammen med folkesangeren Tim Hardin med låten «If I Were a Carpenter», og vendte tilbake til Topp 10 etter et toårig fravær.
Darin reiste sammen med Robert F. Kennedy og jobbet med Kennedys valgkampanje i 1968. Han med Kennedy dagen da han reiste til Los Angeles den 4. juni 1968 for primærvalget i Kalifornia, og var i "Ambassador Hotel" senere den kvelden under attentatet på Kennedy. Den hendelsen, kombinert med at han fikk kjennskap til hvem som var hans virkelige foreldre, gjorde et stort inntrykk på Darin, i mesteparten av det neste året bodde alene i en husvogn nær Big Sur i Kalifornia.
Med start den 27. juli 1972, deltok han i sitt eget varieté-show på TV-kanalen NBC; "Dean Martin Presents: The Bobby Darin Amusement Company", som omfattet 7 episoder og endte 7. september 1972. Med begynnelse 19. januar 1973, deltok han i et lignende show i NBC kalt "The Bobby Darin Show". Showet ble vist i 13 episoder og endte 27. april 1973. Etter det ble det en del gjesteopptredener for Darin.
Privatliv
Darin giftet seg med skuespillerinnen Sandra Dee 1. desember 1960. De møttes da de spilte inn filmen Come September fra 1961. 16. desember 1961 fikk de en sønn, Dodd Mitchell Darin (også kjent som Morgan Mitchell Darin). Sandre Dee og Bobby Darin skilte seg 7. mars 1967.
Bobby Darins andre kone var Andrea Yeager, som han traff i 1970 og giftet seg med 25. juni 1973, etter at paret hadde bodd sammen i tre år. Fire måneder senere, i oktober 1973, skilte paret seg, noe som skyldtes amid Darins økende helsemessige problemer. Darin hadde hatt helseproblemer allerede mens han var barn. Han var plaget av reumatiske problemer som blant annet ga hjertet hans betydelige problemer. Hans hadde hjertekirurgi første gangen i januar 1971. Han fikk byttet ut to hjerteklaffer og brukte resten av året til til å komme seg etter operasjonen. Hans siste fikk han tilført oksygen under og etter opptredener.
I 1973, etter å ha unnlatt å ta antibiotika for å beskytte hjertet under et besøk hos tannlegen, utviklet Darin sepsis, en kraftig infeksjon som svekket kroppen og fikk konsekvenser for en av hjerteklaffene. Den 11. desember, ble han innlagt på Cedars-Sinai Medical Center i Los Angeles for en andre runden med hjertekirurgi for å reparere de to kunstige hjerteklaffene han fikk innsatt i januar 1971. På kvelden 19. desember, arbeidet et firemannsteam med kirurger over seks timer med å reparere hans ødelagte hjerte.. Kort etter kirurgien, på morgenen den 20. desember 1973, døde Darin uten å ha våknet til liv igjen etter operasjonen. Han ble 37 år gammel.
Diskografi (i utvalg)
Studioalbum
Livealbum
Samlingsalbum
Singler (topp 10 på Billboard Hot 100)
Mediodactylus heterocercum
Mediodactylus heterocercum er en gekko.
Den er utbredt i sørøstlige Tyrkia, nordlige og østlige Syria, Irak og Iran i tørre fjellområder fra 400 til 1000 moh. Arten er nattaktiv, og trives i områder med mye stein, buskmark, halvørken og forlatte bygninger.
Bueno Nacho (Fast-foodkjede)
Bueno Nacho (parodi på Taco Bell, Taco Bueno og Del Taco, inspirert av den spanske setningen «buenas noches», hvilket betyr «god kveld»/«god natt») er den fiktive fast-foodkjeden der Kim og Ron fra Disneys TV-serie Kim Possible ofte møtes etter skolen for å ta en matbit. Forretningen er best kjent for Naco og Chimurito.
Naco
En Naco er en kombinasjon av nachos og taco som serveres sammen med tortillachips for ekstra knasing. Ron oppfant Nacoen. På grunn av Nacoens enorme popularitet, mottok Ron en royalty-sjekk på 99 millioner dollar et år etter at han fant den opp; «10 cent per solgte Naco». Noe som tilsier et salg på 1,980,000,000 Nacoer første året. Det er ukjent om Ron fremdeles fikk slike sjekker senere.
I episoden Go Team Go viser det seg at den nye og utbedrede Bueno Nacho-forretningen i Go City hadde sluttet å servere Naco, etter markedsundersøkelser, noe Ron mislikte sterkt.
Chimurito
En Chimurito er en fiktiv kombinasjon av en chimichanga og en burrito. Ron bestiller vanligvis grande size med Diablosaus.
Dr. Drakken
Doktor Drakken ble sjef for Bueno Nacho i filmen Så Dramatisk, og lager Diabloene, en mini-diablo robot (som kan forandres til gigantiske, væpnede roboter) vha et system skapt av James Possible. I slutten av filmen mister Drakken jobben.
Ned
Jobber på Bueno Nacho i Middleton som skiftleder. Han har svært lite dialog, bortsett fra episoden Bueno Nacho og Så Dramatisk
FG Skadeteknikk
FG Skadeteknikk (også kalt FG eller FG-godkjent) er en del av Finans Norge Forsikringsdrift.
Historie
Opprinnelig var FG en forkortelse for Forsikringsselskapenes Godkjennelsesnevnd. Dette organet ble opprettet i 1977 av forsikringsselskapene i Norge. I 2017 ble navnet endret til FG Skadeteknikk, hvor FG nå står for «forsikringsgodkjent».
Skutevikens Buekorps
Skutevikens Buekorps er et bergensk buekorps (guttekorps) stiftet 8. juni 1853.
Buekorpset er et søndagskorps, som betyr at det var et buekorps for allmuen og hadde eksersis på søndager. Korpset har fortsatt eksersis på søndager.
Skutevikens har hatt rekruttering fra lokalområdet med gutter og familier bosatt i strøket og stor patriotisme. I 2003 ble det avduket en statue til minne over falne Skuteviksgutter i verdenskrigene. Korpsets farge er rødt, hvor offiserene, slagere og fanegarde har røde bånd i benklærene, mens soldatene har hvite bånd. De er ett av kun 2 korps som eier sitt eget buekorpslokale, og resten leier lokale fra Bergen Kommune for en symbolsk sum, typisk 5-10kr årlig. Dette resulterer i at mye av inntektene som korpset har går ut til vedlikehold og andre løpende kostnader. Korpset er i allianse med Fjeldets Bataljon og Wesselengens Bataljon.
Buekorpset har en egen sang som heter "Marsj for Skutevikens Buekorps" som er skrevet av Bernhard Berentzen og komponert av Otto W. Strømbeck i 1928.
Bergseng
Bergseng er en bydel i Harstad som ligger ca. tre km nord for sentrum. Bydelen har 2,061 innbyggere.
Bydelen har egen barneskole; Bergseng barneskole, Bergseng barnehage, Froskedammen barnehage, samt en Shell-stasjon, REMA 1000-butikk, Joker-butikk, Bergseng bo- og servicesenter og gamle Sama skole, som nå er omgjort til hybelhus.
Finstadhagan
Finstadhagan var tidligere et skogholt (såkalt "haga") ved Finstad gård i Aurskog. I dag brukes begrepet om næringsområdet i det samme området, ved den vestre innfartsveien til Aurskog/Aursmoen i Aurskog-Høland kommune. Betydelige næringsvirksomheter.
Thrasyllos
Thrasyllos (gresk: Θράσυλλος) var en athensk strategos og statsmann som ble framstående i de senere årene av Peloponneskrigen. Han dukket først opp i athensk politikk i 410 f.Kr. Han spilte en rolle i etterkant av det athenske kuppet i 411 f.Kr. i organiseringen av demokratisk motstand i en athensk flåte ved Samos. Der ble han valgt til strategos av sjømennene og soldatene i flåten og beholdt stillingen til han på kontroversielt vis ble henrettet flere år senere etter slaget ved Arginusai.
Etter kuppet
Thrasyllos var bare en vanlig hoplitt i rekkene i 410 f.Kr. da athenske oligarkiske revolusjonære konspirerte med sine likesinnede ved Samos i et kupp på begge steder samtidig, men ble sammen med Thrasybulos, Leon og Diomedon betrodd av damioiske demokrater til å beskytte dem fra komplottet. Disse lederne klarte å forhindre kuppet ved Samos, men kuppet i Athen lyktes. Dette etterlot den demokratisk–kontrollerte flåten i opposisjon til den oligarkisk–kontrollerte moderbyen. I bråket som fulgte disse hendelsene, ble generalene ved Samos avsatt av soldatene og sjømennene i flåten, og Thrasybulos og Thrasyllos var blant dem som ble valgt til å erstatte dem.
Thrasyllos fortsatte å inneha embetet som strategos i flere år i et antall felttog. Senere i 410 ledet han en athensk flåte i et angrep på opprørsbyer på Lesbos. Men ved å gjøre dette, lot han den spartanske admiralen Mindaros slippe forbi seg inn i Hellespont med den spartanske flåten i det historikeren Donald Kagan regnes som en feil i strategisk vurdering. Thrasyllos forfulgte Mindaros med sin flåte og sluttet seg til andre athenske avdelinger ved Sestos. Derfra seilte athenerne, nå med Thrasybulos som øverste kommandant, inn i Hellespont og beseiret Mindaros' flåte i slaget ved Kynossema og gjorde slutt på den umiddelbare krisen. Thrasyllos ledet en flanke i flåten i slaget, noe han også gjorde i den senere athenske seieren i slaget ved Abydos. Han ble så sendt på andre oppdrag. Etter at han hadde dratt, knuste Thrasybulos, Theramenes og Alkibiades Mindaros og hans flåte i slaget ved Kyzikos.
Under demokratiet
Thrasyllos dro hjem til Athen senere i 410 for å skaffe flere styrker til ytterligere felttog i Egeerhavet og andre steder. Mens han var der, ledet den spartanske kong Agis sin hær mot murene til Athen i et forsøk på å skremme byen til kapitulasjon. Thrasyllos marsjerte ut med en athensk hær som selv om den ikke utfordret spartanerne borte fra beskyttelsen av murene, lyktes i å ta noen etternølere da spartanerne trakk seg tilbake.
Sommeren etter seilte Thrasyllos ut fra Athen med en betydelig styrke i et felttog til Jonia. Der tok han raskt Kolofon og raidet den joniske landsbygda, men ble beseiret utenfor Efesos av en samlet efesisk, persisk og siracusisk styrke. Han trakk styrkene sine tilbake til Notion og så videre til Lampsakos hvor de sluttet seg til den større athenske styrken som opererte i Hellespont. Kagan har igjen kritisert Thrasyllos' evner som general i dette felttoget når han hevder at Thrasyllos kastet bort tid på å plyndre når det trengtes mer avgjørende aksjoner som kunne fått Efesos til raskt å kapitulere, noe som hadde vært en betydelig strategisk gevinst.
Ved Lampsakos ble Thrasyllos' styrker først avslått av styrkene som hadde deltatt ved Kynossema og Abydos som tvang dem til å slå opp en egen leir. Spenningen mellom gruppene ble til slutt oppløst etter at athenerne angrep Abydos, hvor Thrasyllos ledet 30 skip. Athenerne beseiret en persisk hær i slaget, men kunne ikke ta byen. Den nyforente athenske hæren klarte derimot å ta tilbake Khalkedon, Bysantium og andre byer i Hellespont sommeren 408. Thrasyllos ledet avdelinger i flere operasjoner i denne perioden. Han dro så tilbake til Athen sammen med det meste av flåten og dens kommandanter. I Athen gjorde Alkibiades sin triumferende retur til byen som hadde sendt ham i eksil.
Arginusai
Da nyhetene om denne krisen nådde Athen, stod byen overfor en desperat situasjon. For å utfordre den overlegne peloponnesiske flåten, hadde athenerne bare 40 triremer klar, og de fleste erfarne mannskapene var til sjøs med Konon. For å gjenoppbygge flåten deres, ble athenerne tvunget til å smelte ned sine religiøse statuer av gull fra akropolisen, og de 110 skipene byen hadde etter byggingen, ble bemannet av en blanding av mindre erfarne roere, bønder, rike kavalerister og frigjorte slaver. Alle de åtte generalene som var igjen i Athen, blant disse Thrasyllos, seilte ut med denne flåten. Ingen av dem skal tidligere ha tjent som øverste komamandant. Den athenske flåten ble komplementert av 55 skip fra allierte byer og møtte en spartansk flåte på 120 skip under Kallikratidas ved Arginusaiøyene, rett sør for Lesbos. I det resulterende slaget delte athenerne flåten sin i åtte autonome divisjoner med Thrasyllos som kommandant av den fremste høyre flanken. Ved å begrense mulighetene til de spartanske mannskapene til å utøve sitt overlegne sjømannsskap, var athenerne i stand til å bryte ned sine fiender, og dagen endte i en overveldende athensk seier. Restene av den peloponnesiske flåten flyktet sørover, etterlot seg rundt 70 skip. Blokkadestyrkene ved Mytilene flyktet også da de hørte om resultatet.
I etterkant av denne bemerkelsesverdige seieren, møttes de åtte generalene og bestemte at nesten hele deres styrke skulle seile mot styrkene ved Mytilene, mens trierarkene Thrasybulos og Theramenes ble igjen med 47 skip for å redde de overlevende fra ødelagt athenske skip. Kort tid etter at hovedstyrken hadde dratt, blåste det opp en storm og avdelingen som var satt til redningsarbeidet var ute av stand til å utføre sin oppgave. Resultatet for sjømenne som klamret seg til ødelagte og synkende skip var katastrofalt. Et stort antall av athenerne druknet, anslag har variert fra nær 1000 til så mange som 5000.
Kort tid etter at nyhetene om denne tragedien nådde Athen, brøt det ut massive kontroverser rundt skyldfordelingen for den avblåste redningsaksjonen. Folket var rasende for at de døde fra slaget ikke hadde blitt reddet slik at de kunne gravlegges. I den religiøse atmosfæren i antikkens Hellas, kan dette ha vært nesten like alvorlig som å oppgi de overlevende. Generalene mistenkte at Thrasybulos og Theramenes som allerede hadde reist tilbake til Athen, kunne være ansvarlige for å få forsamlingen mot dem, derfor skrev Thrasyllos og hans kolleger brev til folket som la skylden for det mislykkede redningsforsøket på dem. Trierarkene ble ført frem for forsamlingen for å gjøre rede for sine handlinger, men de forsvarte seg godt, og generalene ble avsatt fra deres embeter og kalt tilbake til Athen. To flyktet, men Thrasyllos og fem andre returnerte til byen. Deres forsvar møtte innledningsvis sympati, men festivalen Apaturia hvor familiene skulle ha vært samlet for feiring, gav muligheter for deres politiske fiender til å minne befolkningen om tapet de hadde vært gjennom. I et emosjonelt møte i forsamlingen dagen etter, stilte forsamlingen ledet av den aggressive Kallixeinos generalene og hans kompanjonger og dømte dem til døden. Selv om athenerne snart skulle angre på sin forhastede beslutning, var det for sent for Thrasyllos og hans medgeneraler. Alle seks var døde før forsamlingen fikk muligheten til å revurdere situasjonen.
Vidar Theisen
Vidar Leif Theisen (født 5. mai 1933 i Oslo, død 30. august 2012 ) var en norsk meteorolog som oppnådde kultstatus gjennom sine presentasjoner av værmeldingene som værmelder. Theisen framsto med værvarsler i NRK fjernsynet fra 1980 til han gikk av med pensjon i 2001. I 1989 var han sjef for flyværtjenesten.
Theisen bestemte seg tidlig for å følge en karriere innen meteorologi, og begynte ved Meteorologisk institutt i 1956, mens han fremdeles var student ved Universitetet i Oslo. Han fullførte studiene sine i 1958, og han ble så statsmeteorolog ved instituttet.
På grunn av sin nasale talemåte og lite variasjon i tonefall oppnådde Theisen kultstatus, han hadde sågar en egen fanklubb – selv tok han imidlertid denne bieffekten av sitt arbeid med stor ro. Han lot seg riktignok velvillig engasjere i ulike, ofte humoristiske, sammenhenger i ulike underholdningsprogrammer, der man ønsket å lage litt moro ut av hans person. Theisen var svært romslig når det gjaldt dette og ga aldri uttrykk for at han følte all parodieringen som plagsom eller ondsinnet, særlig er det Trond Kirkvaags Theisen-parodier som huskes av mange seere. Tvert imot så han det positive i den anledning dette ga ham mulighet til å tale for andre ting han brant for. Blant annet uttalte han seg gjerne om sitt kristne ståsted og kommenterte samfunnsforhold fra et liberalt kristen-etisk perspektiv, og han var også særlig opptatt av forholdet mellom vitenskap og religion. Han var i mange år aktiv menighetsarbeider i Stovner menighet, hvor han var med i menighetsrådet fra 1978 til 2001. Man kan si at Theisen representerte en gruppe mennesker man vanligvis ikke assosierer med kjendisstatusen, han var med både i Bodø og Groruddalen kirkeakademi.
I 1988 ga Espen Beranek Holm og Arne Berggren ut singelen «Heavy Metal» under navnet Vidar Theisen & the Retrievers med utgangspunkt i ulike opptak med Theisen. Singelen lå ti uker på VG-lista, hvorav fire uker på toppen.
Theisen var gift to ganger. Hans første kone døde av sykdom i 1962 og barnet de fikk sammen døde av skader i forbindelse med fødselen. Senere giftet han seg på ny og etterlot seg både voksne barn og barnebarn.
Det ble i 2011 utgitt en biografi om Vidar Theisen, kalt Statsmeteorologen som tok Norge med storm, skrevet av forfatteren Øyvind Kleiveland.
Edward Gierek
Edward Gierek (født 6. januar 1913, død 29. juli 2001 var en polsk kommunistisk politiker. Han var leder for det polske kommunistpartiet PZPR mellom 1970 og 1980.
Gierek kom til makten etter Władysław Gomułka, da dennes politikk førte til arbeideropprør i de polske kystbyene Gdańsk, Gdynia og Szczecin.
Giereks politikk kan karakteriseres av at landet opptok høye lån for å bygge ut og modernisere industrien, og for økt levestandard med blant annet økt forbruk. Industrisatsingen var ikke særlig vellykket, produktene holdt ofte en kvalitet som medførte at de ikke var gangbare i vest. Dessuten skjedde satsingen samtidig med at vesten gikk inn i en lavkonjunktur (1976).
De første årene ved makten hadde Gierek en viss popularitet, mye takket være hans hyppige besøk i industrien, men fra og med 1976 ble det innledet en serie arbeideropprør som kulminerte i opprettelsen av fagforbundet Solidaritet (Solidarność) 17. september 1980. Gierek gikk av få dager før dette, 5. september.
Standard Chartered
Selskapet ble grunnlagt i 1853. Til tross for at hovedkontoret ligger i Storbritannia, har selskapet få kunder i sitt opphavsland og 90 % av dets inntekter kommer fra Asia, Afrika og Midtøsten. Ettersom bankens historie er knyttet til utviklingen av det britiske imperiet ligger dens virksomhet hovedsakelig i tidligere britiske kolonier, men i løpet av de to siste tiårene har virksomheten utvidet seg til land som historisk sett har hatt liten britisk innflytelse. Finansselskapets formål er å fungere som en trygg regulerende enhet mellom disse utviklingsøkonomiene.
Standard Chartered Bank fokuserer nå på å fungere som en forbruker- og samarbeidsbank, og på å ta hensyn til egne kassetjenester – områder der konsernet hadde spesiell styrke og kompetanse.
Standard Chartered er notert på London Stock Exchange, Hong Kong Stock Exchange og den indiske børsen, og er et selskap i FTSE 100-indeksen. Selskapets største aksjonær er Temasek Holdings. Peter Sands er administrerende direktør i Standard Chartered Bank.
Standard Chartered ble i juli 2010 ny hovedsponsor for det engelske fotballaget Liverpool FC.
Ellipse (retorikk)
Ellipse betegner i retorikk og narratologi en utelatelse i den fortløpende rekka av begivenheter som det berettes om.
Ellipser kan ha to ulike funksjoner. På den ene sida brukes ellipser for å utelate hendelser som er uten betydning. En mer bevisst bruk av ellipse finner en når fortelleren utelater hendelser som det er umulig å fortelle om fordi de er for traumatiske eller for nærgående. Slike ellipser kan seinere i fortellinga fylles igjen med såkalte kompletive analepser når fortelleren har fått bearbeidet begivenhetene.
Flemming Quist Møller
Flemming Oluf Quist Møller (født 19. mai 1942 i København, død 31. januar 2022) var en dansk musiker, tegner, filmarbeider og forfatter. Han skrev og illustrerte en mengde barnebøker, blant annet Cykelmyggen Egon (1967) og Bennys badekar (1969), som også kom som tegnefilm, samt historiene om Jungeldyret Hugo fra 1990-tallet, som ble kjent gjennom flere helaftens tegnefilmer. Flemming Qvist Møller var trommeslager i musikkgruppa Bazaar, der han spilte sammen med Peter Bastian og Anders Koppel.
Bibliografi
Lista viser bøker utgitt på dansk.
Kulturkanonen
Sammen med Jannik Hastrup laget Quist Møller tegnefilm av Bennys badekar i 1971. Filmen er tatt opp i den danske Kulturkanonen.
Slaget ved Brännkyrka
Slaget ved Brännkyrka fant sted 27. juli 1518 i slutten av unionskrigen. Hvor slagmarken lå, er omdiskutert. En teori er at det lå mellom Brännkyrka og Årsta. En annen teori er at slaget stod ved breddene av Järlasjön i Nacka. Forklaringen skulle være at området lå innenfor Brännkyrka sokn da Peder Swart i 1558 fikk Gustav Vasas oppdrag om å skrive en krønike om hans liv, der slaget er omtalt. En tredje teori er at det stod ved Segersminne.
På den ene siden stod unionskongen Kristian IIs styrker, bestående av hovedsakelig danske tropper forsterket med et ukjent antall tyske leiesoldater. Den svenske hæren, som seiret i slaget, ble anført av Sten Sture den yngre. Hovedmålet for svenskene var å avbryte Kristian IIs beleiring av Stockholm, noe man altså lyktes med.
Bakgrunn
Christian II hadde ved midtsommer 1518 inledet en beleiring av Stockholm, med en armé hovedsakelig bestående av danske styrker forsterket med tyske leieknekter. Han hadde først sin leir på Norrmalm, men flyttet den senere til Södermalm. I juli kom Sten Sture den yngre togende sørfra med en armé for å bryte beleiringen. Christians styrker brøt da opp og rykket sørover for å møte de svenske styrkene.
Slagstedet
Hovedkildene til slaget ved Brännkyrka er en skildring på latin av et dansk øyenvitne, Lars Werman (Laurentius Wermannus), samt en på lavtysk av en mann i Sten Stures tjeneste. Ingen av dem nevner Brännkyrka. Det gjør derimot senere kilder som Olaus Petri og Peder Svart.
Werman navngir ikke stedet for slaget men sier at det på venstre side fantes berg og koller bevokste med busker, på høyre side sumpmarker og skigarder. Den tyske beretningen forteller om ene schermüslinth by Aerstede op eyne enge, «en skjærmytsel ved Aerstede på en eng». I en note på latin oppgir Annerstedt, som sammenstilte de opprinnelige skriftene, at Aerstede er å forstå som Årsta gård og at striden derfor fant sted på Årstafältet mellom Årsta gård og Brännkyrka kyrka. Historikeren Sigurd Rahmqvist anser imidlertid at Aerstede skal tolkes som Ersta, en gård som ikke lengre finnes, men som lå sørvest for Årstafältet, nordvest om Göta landsväg. Dette skulle indikere at i det minste en del av slaget utspilte seg på slutningen mot Årstafältet mot elven, mellom Östberga og Ersta, rett nord for Örby kvarn. Stockholm Stadsmuseum skriver i en rapport fra 2012 at Årstafältet, utved Göta landsväg, angis av flere forskere som slagstedet og at en forlegger det til Valla gärde i norddelen av feltet.
De andre ytre omstendigheter, at Sten Stures styrker marsjerer mot Stockholm fra sør og at Christian fra sin leir på Södermalm vil møte styrken, gjør et sted langs Göta landsväg trolig, slik det også er forskernes oppfatning etter Stadsmuseets rapport. Det stemmer med de nevnte steder som også ligger etter hverandre: Älvsjö, Brännkyrka kyrka, Örby kvarn og sørslutningen mot Årstafältet og Valla gärde ved nordhellingen mot Årstafältet. Av beskrivelsen av slaget begynte det med et angrep mot danskenes postering som kan befunnet seg i nordre/midtre del av feltet, at danskene så forfulgte svenskernes fortropp, kanskje inn i skogen sør for feltet, og at bondehæren så kom fra sør og angrep danskene som retirerte, som kan vært mot feltet, der så hovedslaget stod.
Senere kilder sier i stedet at slaget stod nær Brännkyrka kyrka der det tidligere sies å ha blitt funnet rester av hva som da ble antatt å være svenskenes leir.
En rekke andre steder er også blitt utpekt. En teori er at slaget stod i Kräppladalen mellom dagens Rågsved og Myrängen. En dansk kanon skal ifølge et sagn blitt gravd frem i en av sumpmarkene omkring Magelungs- eller Kräppladiket.
Slaget
Dette er opptegnet i svenske og danske kilder, men nedskrevne flere år etter slaget.
I svenske kilder
Angrepet kom ved daggry. Det første var mislykket, idet danskene hadde fått varsko av vaktposten som befant seg ved Långbro. Etter flere strider brøt svenskene gjennom deres forsvarsverk da den danske hæren ble angrepet i sørflanken. Samtidig ankom den del av fotfolket som var under fremmarsj og inngrep i angrepet. Med dette ble den danske fronten oppløst og de flyktet. Under flykten satte det tunge rytteriet seg fast i sumpmarker. Sture førte 300 fanger med seg inn i Stockholm. 1600 bønder skal ha ligget igjen på slagmarken.
Påstanden at Gustav Vasa skal ha anført det svenske hovedbanneret ved slaget er det senere blitt satt spørsmålstegn ved. Han deltok derimot muligens i slaget, i det minste befant han seg kort deretter blant Sten Stures styrker.
I danske kilder
Den danske historieskriveren professor Allen, skriver: «Ved svenskenes første angrep ble de slått tilbaka og ved det andre ble de slått på flukt og jagd inn i skogen. Under forföøgelsen spredte de danske seg i små hoper og dette benyttet de svenske seg av. I skjul av skogen samlet de seg på nytt og brøt uventet frem til et samlet angrep. Dette kunne de danske ikke motstå på grunn av den uordede tilstand de befant seg i. Særlig de tyske knektene ble drevet ut i et morass eller kjærr og fant der døden. Danskene trakk seg tilbake til Södermalm.»
Etter slaget
Etter slaget trakk danskene seg tilbake til sin leir på Södermalm. Etter å ha krevd forhandlinger, og 12. september 1518 oppsatt em traktat om et nytt møte i juli 1519 avseglet Christian med de gisler han hadde fått ved forhandlingen.
Slaget i kunst og litteratur
I Peder Svarts krønike, som ble skrevet på Gustav Vasas oppdrag, gis slaget en viktig rolle i Gustav Vasas liv. Skjønt upåstanden at han i slaget bar riksbanneret senere er blitt ansett for mindre trolig, ble slaget i århundrer fremover sett som en første betydelige innsats fra ham.
I Vasakoret i Uppsala domkyrka malte Johan Gustaf Sandberg mellom 1831 og 1838 syv freskomalerier som skildrer viktige hendelser i Gustav Vasas liv, der maleriet av Slaget ved Brännkyrka med Gustav Vasa i front utgjør den første.
I litteraturen forekommer mange gjenfortellinger, idet slaget betraktes som en del av Gustav Vasas liv. Også dikt og folkeviser finnes. En fra tidlig 1800-tall som gjengis i Geijer & Afzelius, Svenska Folkvisor 1880, innledes med Swerighis menn achtar iagh att loffwa
Mali under Sommer-OL 1968
Mali under Sommer-OL 1968. To mannlige sportsutøvere fra Mali deltok i boksing og friidrett under Sommer-OL 1968 i Mexico by. Det var andre gangen som Mali deltok i et OL, de vant ikke noen medaljer.
Bloom County
Bloom County var en populær amerikansk tegneserie lagd av Berke Breathed. Den gikk fra 8. desember 1980 til 6. august 1989. Den tok for seg hendelser i politikk og kultur gjennom livet i en liten amerikansk by hvor barna hadde voksne personligheter (og vokabular) og hvor dyr kunne snakke. Den utviklet seg fra en serie som het The Academia Waltz, som Breathed lagde for studentavisa mens han studerte ved University of Texas.
Bloom County bøker
Som mange andre populære tegneserier har Bloom County blitt trykt opp i forskjellige samlealbum og antologier. Fram til 2006 har serien blitt offisielt trykt opp i totalt elleve bøker, den første kom i 1983, og den siste i 2004.
Samlingene inneholder ikke alle stripene som har blitt laget. Mange av søndagsstripene har aldri blitt utgitt på nytt. Alle de daglige stripene har derimot blitt trykt på nytt i magasinet Comics Revue.
Ordinære samlealbum
Antologier med innhold fra tidligere samlealbum er uthevet.
Sloboda
Sloboda var en type bosetninger i historien til Russland, Hviterussland og Ukraina. Navnet er avledet fra det tidlige slaviske ordet for «frihet» og kan løselig oversettes som «fri bosetning». Statusen til «sloboda» varierte over tid og etter territorium. Opprinnelig var bosetterne i en sloboda av forskjellige årsaker fritatt for diverse skatter og avgifter, derav navnet. Mange slobodaer ble bosatt i nylig koloniserte land, spesielt av kosakker, hvor skattefrihet var et incentiv for kolonisering. Enkelte slobodaer lå i byer.
Uttrykket er bevart i navnene til diverse bosetninger og bykvartaler. Noen bosetninger ble bare kalt Sloboda eller Slobodka (diminutiv form), og på ukrainsk Slabodka eller Slobidka.
Lignende bosetninger fantes også i Valakia og Moldavia, under navnet slobozie/slobozia.
Lille Laila
«Lille Laila» er en sang fra 1966, komponert av Åge Heltzen.
Under sollyse skyer bortfra bråkete byer vil jeg dra, oppå Finnmarksvidda, langt, ja langt mot nord Der finns ingen fabrikker, verken biler eller trikker, det er stedet, hvor samene bor For der har jeg en pike, oppi midnattssolen rike å hun er for meg, den vakreste på jord …
Melodien ga også inspirasjon til den tidligere puben med samme navn på Grønland i Oslo.
Sandnellik
Sandnellik vokser på tørr eller kalkkoldig jord og sandbunn, i skrenter og langs kysten. Den tynne, glatte stengelen har 1-3 blomster med langt, slankt beger og en spredt blomsterkrone med fem hvite, sterkt randflikete kronblad. Kronbladene har et islett av rosa-lilla streker eller en ring av prikker nesten innerst i blomsten.
Utbredelse
Den trives på vest- og østkystene av Skåne, men er også dyrket og forvillet i Danmark og Norge, herav i Asker (Hvalstrand).
Karmoverføring
En karmoverføring er en mekanisk innretning som sørger for en robust føringsvei for kabler mellom dørkarm og dørblad i en slagdør.
Karmoverføring brukes i de tilfeller man har elektriske komponenter montert i dørbladet, eksempelvis motorlås eller solenoidlås. Fordi dørbladet beveger seg vil vanlig forlegning av kabler ikke være mulig. Karmoverføringen sørger samtidig for at vridningen på kablene fordeles over en større kabellengde noe som er avgjørende for slitasjen på kablene.
Bernard Lagat
Bernard Kipchirchir Lagat (født 12. desember 1974 i Kapsabet) er en amerikansk (tidligere kenyansk) løper. Han har vunnet VM-gull på både 1500 og 5000 meter, og har i tillegg vunnet to OL-medaljer. Lagat studerte ved Washington State University, der han blant annet gikk sammen med andre kommende stjerner som Henry Rono, Mike Kosgei og Mike Boit. I 2003 tok han amerikansk statsborgerskap, og har fra 2004 representert USA i internasjonale mesterskap.
Hans første store triumf var gullet på 1500 meter under verdensstudentlekene i 1999, en seier som også kvalifiserte ham til OL-deltakelse året etter. Under VM 2001 i Edmonton tok han sølv på distansen.
Under OL 2000 i Sydney tok han bronsemedalje på 1500 meter, slått av kenyaneren Noah Ngeny og marokkaneren Hicham El Guerrouj. Under OL 2004 i Athen tok han sølv etter Hicham El Guerrouj.
Under VM 2007 i Osaka ble han dobbelt verdensmester. Først på 1500 meter med tiden 3.34,77, og deretter på 5000 meter, der han løp på 13.45,87.
Jungeldyret Hugo
Jungeldyret Hugo er et oransjebrunt fantasidyr som blir framstilt som en mellomting mellom en søt bamse og en vilter ape. Dyret opplever spennende ting og møter skumle dyrefangere og morsomme figurer, for eksempel revevenninnen Rita, på sine eventyr i jungelen og menneskenes verden, blant annet i zoologisk have i København.
Jungeldyret Hugo har trekk som minner om andre oppdiktede fantasidyr fra tropene, deriblant den populære russiske dokkefilmfiguren Tsjeburasjka og André Franquins tegneseriedyr Spiralis.
Pittsburgh Penguins
Pittsburgh Penguins er en ishockeyklubb i den nordamerikanske proffligaen NHL. Klubben var en av seks som ble tatt inn i ligaen ved den store utvidelsen i 1967. Penguins har vunnet Stanley Cup fem ganger; 1991, 1992, 2009, 2016 og 2017.
Klubben spiller hjemmekampene sine i Consol Energy Center i Pittsburgh i Pennsylvania. Klubbfargene er svart, gult og hvitt.
Mario Lemieux er Penguins største personlighet gjennom tidene. En av tidenes beste ishockeyspillere kom til klubben i 1984 og løftet de fra å være en av de dårligste lagene i NHL til å vinne Stanley Cup to ganger. I 1999 kjøpte han klubben sammen med noen investorer, og reddet den dermed fra konkurs. Lemieux er i dag fortsatt eier av klubben som står foran en ny spennende æra med supertalentene Sidney Crosby og Jevgenij Malkin i spissen. Spillere
Kuriositeter
I 1980 ville Pittsburgh Penguins bytte fra farger på draktene fra mørkeblått og lyseblått til sort og gull, fargene til både Steelers og Pirates (baseball), som hadde vunnet Super Bowl og World Series i 1980. Penguins slet og håpet på at fargene til mesterlagene i "City of Champions" ville gi litt supporterblest. Boston Bruins protesterte til NHL, de mente svart og gull alltid hadde vært forbundet med Bruins. Penguins fikk medhold siden Pirates (ishockey) hadde brukt disse fargene på slutten av 1920-årene. Forøvrig hadde allerede da Penguins-logoen de fargene i seg, den bestod av en ishockey-spillende pingvin over et gullfarget triangel.
Fred Syversen
Fred Roar Syversen (født 25. mai 1966) er en norsk friski-kjører. I 2008 utførte han (utilsiktet) et skihopp fra 107 meters høyde i Alpene. Hendelsen er dokumentert i filmen Perfect Moment.
Syversen er født i Sarpsborg, vokste opp i Kjerringåsen alpinsenter og drev i barne og ungdomsår med alpint. Beste plassering var bronse fra Jr NM i utfor, der Atle Skårdal vant. Fenrik Syversen var fire år i forsvaret, for det meste i grensevaktstyrkene i Finnmark. Høsten 1993 begynte han på Diplom Eksport Markedsfører studiet på Norges Markedshøyskole (Senere en del av BI). De siste tre semestre var han i Grenoble i Frankrike, der mye av fritiden ble tilbrakt i Les2alpes og LaGrave. 1996 til 1999 jobbet han som selger i Superoffice, men hadde permisjon fra jul 1998 til mai 1999 og hadde sin første sesong i Chamonix. Bortsett fra 2000-sesongen har han tilbrakt vintrene i Chamonix tom. 2014.
Syversen har deltatt i flere skifilmer. Under opptak til filmen Perfect Moment 18. mars 2008 tok han litt feil linje og endte opp med å kjøre utfor et stup på 107 meter, noe som gjør at han fremdeles innehar verdenrekorden i dropp på ski. Han fikk da tilnavnet «hundråsyversen».
I 2013 kjøpte Fred Syversen, sammen med andre, Folven Camping i Stryn.
Lasse & Geir
Lasse & Geir er en norsk sosialrealistisk drama- og ungdomsfilm fra 1976 regissert av Svend Wam og Petter Vennerød. I hovedrollene som Lasse og Geir finner man Torgeir Schjerven og Lasse Tømte. I andre sentrale roller finnes Knut Pettersen, Jorunn Kjellsby og Kjersti Døvigen.
Bakgrunnen for filmen
Svend Wam fikk ideen til filmen på en busstur fra Stockholm til Oslo, hvor han ble vitne til to bråkete og berusede unge menn som trakasserte medpassasjerene. Da de ble hentet av to politimenn, ble han sittende og lure på hva som videre ville skje med dem og hvilke fremtidsutsikter de hadde. Han og Petter Vennerød traff hverandre under premierefesten til filmen Mors hus (1974). På denne tiden var Wam igang med manuset til Lasse & Geir, men stod i beit for en regiassistent. Vennerød var i hans øyne perfekt. Han hadde gode attester fra sin jobb som regiassistent hos Oddvar Bull Tuhus og Anja Breien og fikk jobben. Dette ble begynnelsen på et samarbeid som skulle telle 14 spillefilmer og en rekke kort- og dokumentarfilmer.
Før innspillingsstart annonserte filmduoen i Dagbladet etter to gutter til tittelrollene som Lasse og Geir. Bare ett krav ble stilt til kandidatene: «De må være i opposisjon til det samfunnet vi lever i!».
Da filmen var under innspilling våren 1975 uttalte Svend Wam følgende under et intervju: «Filmen ' Lasse og Geir ' skal gi folk de mest motstridende følelser. Jeg vil at de skal føle aggressivitet, kjærlighet, varme, hat. Jeg vil bombardere dem med inntrykk. Og helst provosere dem. Får jeg fram det jeg vil skal filmen bli sjeldent provoserende. Men samtidig underholdende. Folk har et rimelig krav på underholdning, de betaler jo tross alt ikke så lite for å komme inn på kinoen. Filmen er samfunnskritisk; jeg prøver å skildre baksiden av den sosialdemokratiske medalje, for å si det slik».
Mottagelse i samtiden
Filmen fikk tildels bra mottakelse av filmanmelderne. Dagbladets kritiker Arvid Andersen var meget positiv og innledet sin anmeldelse slik: «Dette er en provoserende og skremmende studie av to unge mennesker med kynisk og bøllet reaksjon mot det etablerte velferdssamfunn. Filmen byr på en dialog som kan skremme fanden på slett mark, og den byr på situasjoner og holdninger som skaper gufs av uhygge, maktesløshet og – forundring».
Ny Tid var også positive og brukte overskriften «Uartikulert opprør». De skrev blant annet følgende om filmen: «Langt om lenge en norsk film som ikke ser ut til å være spyttet ut av et masseproduserende atelier, med det samme felles preg. Det er mildt sagt høyst personlige takter over Svend Wams andre spillefilmarbeid, som må sees i nøye sammenheng med oppblomstringen av motkulturen – den alternative undergrunnskulturen...». De skrev videre at «Wam er heller ikke redd for å spille ut sine sterke scener, et godt eksempel på det er familieoppgjøret ved middagsbordet, der Knut Pettersen med uhyggelig treffsikkerhet spiller psykopat-faren som er en av de voldelige forutsetninger».
Aftenpostens Øyvind Thorsen var mer delt i sitt syn og skrev blant annet: «…filmen ville ha gitt oss langt større innlevelsesmuligheter hvis filmskaperne hadde klart å unngå følgende: Den stundvis meget slette personinstruksjonen Når store- og lillebror har en vennlig prat på gutterommet, så uttrykker de seg som om de intervjuer hverandre for skoleradioen». I positiv retning skrev han: «…like fullt har sterkt engasjerende, talentfulle sider og at et meget alvorlig tema behandles på en måte som vil vekke både reaksjon og aksjon, det finnes det ikke fnugg av tvil om». Han konkluderte med «Tross påpekte svakheter: En verdifull film. Hvis en holder hodet klart og ikke lar seg rive med av antipatier».
Morgenbladets Haakon Omejer Sørlie var imponert og skrev blant annet: «Det er ikke så altfor ofte man finner filmer som er 100 pst. dags-aktuelle eller fulltreffere», og videre at «Svend Wam har i sin film vist en enestående autentisk skildring av de to som av en stort sett allmennborgerlig innstilling vil bli betegnet som håpløs ungdom». Han konkluderte med: «Svend Wam har laget en hyperaktuell tankevekker i dagens situasjon, ikke minst på grunn av et sterkt spill fra Lasse og Geir».
Aviser som Vårt Land, Nationen, Drammens Tidende og Nordlys gav også filmen positive kritiker.
Klassekampen hadde derimot ikke mye positivt å si om filmen og kritiserte det de mente var dens politiske budskap. I 1976 brukte de overskriften «En film borgerskapet trenger» og skrev blant annet: «Det er lett å skjønne hvorfor borgerpressa gir mye spalteplass til denne filmen. Borgerskapet vil at ungdommens opprør skal bestå av å 'flippe' vekk fra problemene og angripe foreldre, lærere og sosialarbeidere mens monopolkapitalistene går fri». Avisas filmanmelder skrev videre at «Ikke en gang politivolden slår filmen ned på. Politimennene er snille onkler. Filmen viser ikke hvordan deler av Oslo-politiet i virkeligheten oppfører seg mot de som er stoffmissbrukere». De avsluttet med den krasse uttalelsen «Filmen er ikke verdt å se. Gi heller pengene til Jøtularbeiderne!».