cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sandtorg
Bruplaner
Det var opprinnelig bestemt at Nord-Norgebanens sidelinje til Harstad skulle passere Tjeldsundet fra Fjelldal til Hinnøysiden ved neset Remma på Sandtorg. I Statens vegvesens Samferdselsutredning for nordre Nordland/Sør-Troms, som ble fremlagt den 3. november 2006, ble det foreslått å legge en fremtidig bru over Tjeldsundet fra Sandtorg til Fjelldal.
Geografi
Gården Sandtorg begynner i sør ved bebyggelsen på Sandtorgstranda, og ender i nord ved grensen til gården Årbogen ved Årbogelva.
Sandtorg består i dag av delene (fra sør mot nord) Storneset, Sandtorgstranda, neset Remma, Sandtorgholmen, Sandbakken, Rødskjær og Årbogen.
Mellom Hårberget og Sandtorgholmen ligger stupet Ramnfløya. Vest for boligfeltene i Årbogen ligger Foraholtan.
I Sandtorgstraumen utenfor Rødskjær ligger lyktene på Kobbsteingrunnen og Storbåen. Seilingsruten går mellom de to lyktene, men utsettes likevel ofte for grunnstøtinger.
Næringsliv
På Rødskjær industriområde, som tilhører SIVA, foregår produksjon av plastbåter og bygningsisolasjon. Industriområdet ble etablert omkring 1970. Tidligere har det ligget en ferdighusfabrikk og en betongfabrikk på Rødskjær, men begge ble nedlagt på 1980-tallet.
På 2000-tallet pågår det en omlegging i bygda ved at landbruket, fiskerinæringen og kjøttproduksjonen på Sandtorg er i ferd med å bli utfaset, og stedet blir i stadig større grad et rent boligområde for innbyggerne, som for en stor del arbeider i Harstad.
I 1987 ble landhandelen på Sandtorg nedlagt.
Da postkontoret i Gausvik ble nedlagt 1. oktober 1996, fikk Sandtorg takket være næringslivet tilbake postkontoret som var blitt nedlagt 1. juli 1969. Ved nedleggelsen i 1969 hadde det vært drevet postkontor sammenhengende i 151 år på Sandtorg; helt siden 12. juni 1818. Imidlertid skulle det gå bare tre år før Sandtorg postkontor igjen ble lagt ned den 1. oktober 1999.
Bygda har hotell og campingplass ved det over 220 år gamle handelsstedet på Sandtorgholmen.
Sandtorg får sin viktigste vannforsyning fra Årbogvannet under Sætertinden.
Demografi
Sandtorg var frem til 1970 ei småbygd med en rekke småbruk, og hadde da omkring 100 innbyggere, et militært verksted, et bedehus fra 1891 og en landhandel.
Sandtorg skole ble nedlagt i 1962, og elevene som tidligere hadde sognet til skolen ble deretter overført til Gausvik skole (barnetrinnet) og Sørvik skole (ungdomstrinnet).
Ved etableringen av SIVA-feltet ble det tilflytting. Et boligfelt i nordre del av gården førte til at folketallet ble fordoblet. De siste årene har folketallet ligget stabilt på rundt 300 personer.
Tidligere herred
En viktig politiker i nyere tid var Bjarne Berg-Sæther (1919–2009). Han var ordfører fra 1948 til kommunesammenslåingen i 1964, og ble også den første ordfører av den sterkt utvidede Harstad bykommune som oppstod da Trondenes, Sandtorg og Harstad ble slått sammen. Berg-Sæther ble dermed også den siste ordfører i Sandtorg. I løpet av hans periode etter krigen ble det startet båtfabrikker på Rødskjær, det ble bygget lysløype og bygdas folketall ble fordoblet.
Sandtorg prestegjeld
Sandtorg skulle ifølge kgl. res. av 14. mai 1926 utgjøre et eget sogn i Trondenes prestegjeld. Sandtorg ble i henhold til kgl.res. av 29. juni 1956 utskilt som eget prestegjeld. Den første soknepresten i Sandtorg tiltrådte den 1. august 1957.
Sandtorg er idag et prestegjeld i Trondenes prosti.
Sandtorg kirke ligger i Sørvik, 20 km nord for Sandtorg.
Sandtorg bygdemuseum
Sandtorg bygdemuseum har lokale bygninger tilbake til 1700-tallet. Det ligger ved Sandtorg kirke i Sørvik.
Trunkering
Trunkering (fra trunkere som betyr å skjære bort, avkorte har flere betydninger:
Østbaltiske språk
Østbaltiske språk er indoeuropeiske språk og utgjøres av to levende språk, nemlig litauisk og latvisk. Litauisk tales i Litauen og latvisk tales i Latvia.
Dessuten kjenner man følgende utdødde østbaltiske språk: kurersk, zemgallisk og selisk.
Samogitisk
Žemaitiske eller samogitiske dialekter tales av rundt 500 000 personer i hovedsak i Vest-Litauen i landskapet som heter Žemaitija. Blant de fleste talere av normert litauisk, det vil si aukštaitisk, regnes žemaitisk som en litauisk dialektgruppe på lik linje med den aukštaitiske dialektgruppen. Likevel er enkelte žemaitiske underdialekter, særlig fra Telšiai fylke, vanskelig forståelige for folk lenger østfra i Litauen.
Navnet Žemaitija, som betyr Lavlandet, ble skrevet som Samogitia på latin. Dette navnet brukes ennå på engelsk, fransk og delvis på tysk. Derfor kan man av og til se betegnelsen samogitisk bli brukt i ulik litteratur om de žemaitiske dialektene.
Underdialekter
Žemaitisk deles inn i tre underdialekter :
Alfabet
Det žemaitiske alfabetet har 32 bokstaver. Det følger det samme skriftsystemet som i litauisk, men har til gjengjeld en rekke bokstaver hentet fra det latviske alfabetet og med disse forskjellene :
Mirin
Mirin, eller Mirren (født rundt 565, død 620) var en irsk munk og misjonær. Han er også kjent som Mirren av Benchor (i dag Bangor), Merinus, Merryn og Meadhrán. Mirin er skytshelgen for det katolske Paisley bispedømme og for byen Paisley i Skottland, hvor han grunnla en kommunitet som utviklet seg til Paisley Abbey. Mirins helgenskrin i Paisley Abbey har blitt et pilegrimsmål.
Han var samtidig med Columba av Iona og elev av Comgall, han var prior i Bangor Abbey in County Down i Irland før han gjorde sin misjonsreise til Skottland. Han blir æret både i Irland og Skottland, og i Den ortodokse kirke.
Bakgrunn
Mirins liv og historie er på mange områder uklar og vanskelig å skille fakta fra legenden. Men det blir antatt at han kom fra en velstående, sannsynligvis adelig bakgrunn. Mens han fortsatt var en ung gutt, tok moren ham til klosteret Bangor Abbey County Down i det nordøstlige Irland, hvor han ble satt under Comgalls varetekt og omsorg. Mirin overtok senere driften av klosteret etter sin læremester og ble prior av Bangor Abbey, hvor han tok imot gjester og søkende.
Misjonsvirksomhet
Senere reiste Mirin til leiren hvor Irlands overkonge var samlet med sitt følge for å tale det kristne budskap. Da overkongen hørte at Mirin hadde kommet, nektet han Mirin å komme inn i leiren. Da Mirin slik ble ignorert, blir det fortalt at han ba til Gud at kongen måtte oppleve sine kones fødselsveer, da hun var nær ved å føde. Ifølge legenden ble kongen syk rett etter at Mirin hadde bedt og lå i smerkte i tre dager og tre netter. I desperasjon søte kongen opp Mirin og ga ham alt han ønsket, herunder retten til å preke det kristne budskapet til mennene i leiren. Som svar på denne imøtekommelsen, ba Mirin på kongens vegne og han slapp fri fra videre lidelser.
Skottland
Han ble deretter utnevnt til det vestlige Skottland, og etter en lang og vanskelig reise kom han til det området hvor Paisley i dag ligger. Dette området var nettopp forlatt av romerne og under kontroll av en mekte lokal høvding. Han aksepterte Mirin og ga ham tillatelse till å slå seg ned på et lite område ved elven i den sørlige delen av byen. Dette området ble kalt St Mirin's Croft fram til det senere ble bebygget. Han grunnla den første kirken i Paisley, som skal være ved Seedhill og etter hans død ble Saint Mirins skrin et senter for pilegrimer. Navnet Paisley kan stamme fra det brytonske ordet Passeleg, som kan komme fra det greske basilica, altså en viktig kirke. Dette kan tyde på at området tidlig har hatt en viktig kirkelig funksjon, men dette er ikke dokumentert.
I en rekke dokumenter og pavelig buller blir Mirin omtalt som The glorious confessor, Saint Mirin. Hans bilde ble inngravert i klosterets segl, og så fremstiller ham i en biskops liturgiske klær. Rundt seglet er bønnen O Mirin, pray for your servants inngravert. I kong Jakob IV av Skottlands charter av 1488, som gir Paisley status som burgh of barony, en form for bystatus, blir en av årsakene til dette oppgitt til å være av den respekt alle deler for «the glorious confessor, Saint Mirin».
Mirin idag
Det er et kapell i Paisley Abbey som er tilegnet ham, og dette har en steinfrise som fremstiller Mirins liv. Den katolske St. Mirins katedral er viet til ham. St. Mirren FC, en fotballklubb fra Paisley er oppkalt etter ham. St Mirin Burn flyter inn i elven White Cart Water rett ved byens sentrum. Han blir også minnet gjennom St Mirren Street som går mellom Paisley Cross til Causeyside Street.
Andre steder i Skottland, er øya Inchmurrin («Mirins øy») i Loch Lomond og en gård som heter Knockmurran («Mirins høyde») ved Coylton i Ayrshire er oppkalt etter ham. Det er også en St. Mirins kilde vedr Kilsyth i Stirlingshire.
Fylkesvei 440 (andre betydninger)
Fylkesvei 440 kan vise til :
Colt Canada C7
C7 og C8 er automatgeværer fra Colt Canada, tidligere kjent som Diemaco. C7 er en klone av det velkjente M16-geværet som er standardvåpen til de væpnede styrker i USA, mens C8 er en klone av M16s viderutvikling: karabinversjonen M4. Sagt på en annen måte, C8 er karabinversjonen av C7. Alle nevnte geværer er en del av AR-15 familien, og har dermed røtter tilbake til utviklingen av M16 på 60-tallet. C8 sin fordel fremfor nevnte våpen er dens «heavy barrel», et ekstra tykt forkrommet løp, som tåler ekstrem ildgivning uten å gløde eller endre form.
Norge
I Norge har Hærens jegerkommando (HJK) og Marinejegerkommandoen (MJK) C8 som sitt standardvåpen, da med en versjon kalt C8SFW, hvor SFW står for Special Forces Weapon. C8SFW er karabin-formet og svært lik C8 og M4. Forsvarets spesialkommando testet ut HK416 i en periode, men gikk fort tilbake til Diemaco C8SFW. Grunnen er at HK416 ikke er utstyrt med "heavy barrel" slik C8SFW er. FSK har 25 års erfaring med C8SFW, og valgte derfor å beholde dette som standard angrepsrifle.
Andre brukere
C7 er approbert som Gevær M/95 i det danske forsvaret hvor det er standardgevær, mens C8 er kalt Karabin M/96. C7 og C8 brukes også som standardvåpen i opprinnelseslandet Canada, av samt hæren og marinekorpset i Nederland. De britiske spesialstyrkene Special Air Service og Special Boat Service bruker kun C8, på samme måte som de norske spesialstyrkene.
-
Fylkesvei 441 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 441 i de følgende fylkene:
Aleksander Skiba
Aleksander Skiba (født 26. februar 1945, død 7. september 2000) var en polsk volleyballspiller.
Han representerte Polen under Sommer-OL 1968 i Mexico by, hvor han ble nummer 5.
Euscorpius borovaglavaensis
Euscorpius borovaglavaensis er en art av skorpioner.
Utseende
Nokså små (gjerne 30–50 mm), middels kraftige skorpioner med kraftige pedipalper (klør). Kroppen er temmelig jevnbred, halen kort og tynn med et temmelig slankt broddsegment (dermed også små giftkjertler).
Levevis
Disse skorpionene finnes gjerne i tørre, åpne områder, for eksempel maquis.
Utbredelse
Arten finnes i familien Euscorpiidae som er den artsrikeste skorpiongruppen i Europa, der det er funnet 14 arter i denne slekten. Arten finnes i Bosnia-Hercegovina og Kroatia.
Ginka Zagortsjeva
Ginka Zagortsjeva-Bojtsjeva (bulgarsk: Гинка Загорчева-Бойчева, født 12. april 1958 i Plovdiv) er en tidligere bulgarsk friidrettsutøver (hekkeløp). Zagortsjeva er mest kjent for å ha blitt verdensmester på 100 m hekk under VM i Roma 1987 på tiden 12,25, noe som var en ny verdensrekord. Året etter ble denne tiden slått av Jordanka Donkova som også er fra Bulgaria. Zagortsjeva ble også nummer i tre under VM 1983 og under EM 1986.
The Caprices of Kitty
The Caprices of Kitty er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Phillips Smalley.
Handling
Katherine Bradley kjent som «Kit» er foreldreløs, og i tidlig alder blir hun plassert ved et fasjonabelt seminar for unge kvinner. Kit, ved hjelp av hennes ubegrensede penger og hennes personlighet, får ofte de andre kvinnene til å delta på enhvert opplegg hun finner på. Et årlig skuespill som arragneres av studentene opplever problemer fordi Kit etter planen skulle delta ved skuespillet, men hun har valgt å kjøre seg en tur med bilen sin i stedet for å delta på skuespillet.
Zsolt Varga
Zsolt Varga (født 9. mars 1972) er en ungarsk vannpolospiller.
Han representerte Ungarn under Sommer-OL 2000 i Sydney, hvor laget hans tok gull.
Hibernian FC
Hibernian FC er en skotsk fotballklubb som hører til i Edinburgh i Skottland. Byen har to lag i den profesjonelle ligaen – Hibernian og Hearts. Hearts er fra gammelt av det protestantiske laget, mens Hibernian er det katolske. «The Hibs» kalles laget av sine fans. Laget blir også kalt for «The Hibees» (uttales «high-bees») og «The Cabbage», en forkortelse for et rim i en gammel klubbsang for «Cabbage and Ribs», som er livretten i Leith. Hibernian-supporterne omtales gjerne som «Hibbies» (i entall «Hibby»).
Klubben Hibernian FC ble grunnlagt av irske, katolske innvandrere til Edinburgh i 1875 og dannet modellen for Broder Walfrid da han tok initiativet til en tilsvarende aktivitet for de irske, katolske innvandrerne til Glasgow under navnet Celtic FC 6. november 1887. Navnet «Hibernian» skriver seg fra romernes gamle navn på Irland, «Hibernia». En «hibernian» betyr altså opprinnelig «en som kommer fra Irland», «en irsk innvandrer». Det var irske innvandrere til Skottland som grunnla klubben. Klubben holder til i Leith, som fram til 1920 var en egen by, havnebyen til Edinburgh. I dag bor det ca. 90 000 mennesker i Leith, og mange av Leiths innbyggere regner fremdeles bydelen nordøst i Edinburgh som en egen by.
Ancylocerini
Ancylocerini er en gruppe av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Nord-Amerika.
Hibernian FC
De fleste av klubbens spillere og tilhengere er i dag ikke katolikker. Rivaliseringen mellom Hearts (som holder til på Tynecastle Stadium i Gorgie Road på sørvestkanten av byen) og Hibernian kan derfor ikke sammenlignes med stridighetene mellom Rangers og Celtic i Glasgow. I Edinburgh dreier rivaliseringen seg bare om bosted og familiære bånd, ikke om trosretning. Likevel holdes Hibernians irske opprinnelse fremdeles i hevd, gjennom klubbnavnet, draktfargene og klubbvåpenet. Klubben eies av den fremstående forretningsmannen sir Tom Farmer (f. 1940). Farmer kontrollerer 90 prosent av aksjene i klubben, men klubben styres av styreformann Rod Petrie (som igjen har seks til sju prosent av aksjene). Farmer har delegert hele driften til styrelederen og en administrerende direktør, siden han selv ikke er videre opptatt av fotball. De siste årene har klubben gått med ca. £5 millioner i årlig overskudd. Regnskap for året 1. august 2009 til 31. juli 2010 ble lagt fram 9. september 2010. Det viser et nettooverskudd på £100.000. Nedgangen i overskuddet skyldes vesentlig byggingen av nye East Stand (som kostet ca. £10 millioner). Hibs var da den eneste skotske klubben som gikk med overskudd, og Hibs gjorde det for sjette året på rad. Regnskapet for regnskapsåret 1. august 2010 til 31. juli 2011 ble lagt frem den 18. oktober 2011. Det viser et underskudd på £900.000 (tilsvarende ca. 8,1 millioner kroner). Styreformann Rod Petrie la vekt på fire forklaringer for den røde bunnlinjen: 1) Lave inntekter fra spillersalg (salgene av Anthony Stokes, Sol Bamba og Merouane Zemmama), 2) tidlig utslagning av de tre cupene (bl.a. Europaligaen), 3) lavere publikumsoppmøte på Easter Road og 4) generell finanskrise i skotsk næringsliv.
Hjemmebanen Easter Road
Hjemmekampene blir spilt på Easter Road Stadium i Leith. Stadionet består av 20 250 sitteplasser og ligger faktisk i Albion Road, en sidegate til Easter Road. Easter Road Stadium er vanligvis kjent som det mest betydelige fotballstadionet utenfor Glasgow. Easter Road Stadium er det femte største fotballstadionet i Skottland. Hibernian FC har spilt på Easter Road siden 1893. Før 1893 holdt klubben til i Hibernian Park. Mandag 1. mars 2010 startet rivingen av den eldste langsidetribunen, East Stand. Da det nye East Stand ble tatt i bruk i hjemmekampen mot Rangers søndag 22. august 2010, var kapasiteten på Easter Road økt til 20 250.
Titler
Hibernian FC har vunnet den skotske eliteserien fire ganger (1903, 1948, 1951 og 1952). Bare tre ganger har Hibernian FC vunnet den skotske FA-cupen, i 1887, 1902 og 2016, men hele ni ganger har laget vært tapende finalist, siste gang i 2001. I 2007 vant laget imidlertid den skotske ligacupen (under manager John Collins).
Managere
De managerne som har vært lengst i klubben er Dan McMichael (1904-1919), Bobby Templeton (1925-1936), Willie McCartney (1936-1948), Hugh Shaw (1948-1961), Eddie Turnbull (1971-1980) og Alex Miller (1986-1996). Mestvinnende manager er Hugh Shaw som sto bak tre av klubbens fire eliteserietitler (1948, 1951, 1952).
Historie
Hibernian FC ble grunnlagt av en irsk prest, Father Edward Joseph Hannan (født i 1836 i Ballingarry, County Limerick, Irland), og 21-åringen Michael Whelahan (født i 1854 i Kilglass, County Rosscommon, Irland) på et møte i den romersk-katolske kirken St. Patrick's i Cowgate i Edinburgh i 1875. Father Hannan ankom Edinburgh og St. Patrick's som nyutdannet prest i 1861 og registrerte fort at de irske ungdommene i Little Ireland (området rett sør for Edinburgh Castle) ble undertrykket pga. sitt irske opphav. Han startet derfor et stort juniorarbeid i kirken som skulle holde ungdommene vekk fra gjengopprør i gatene. Michael Whelahan var en talentfull fotballspiller og foreslo at kirken også kunne opprette et eget fotballag, siden de irske ungdommene hadde problemer med å vinne innpass i de skotske gatelagene. Cowgate var på denne tiden i realiteten et irsk slumstrøk i Edinburgh. Klubben vant fort anerkjennelse. Først i 1890 flyttet klubben til en bane i Leith, sitt nåværende tilholdssted, ettersom mange av irene også hadde flyttet dit, pga. nye jobber i det aktive havnestrøket. Våpenhuset i St. Patrick's i Cowgate inneholder fortsatt glassmontere med trofeene fra Hibernians første år. Da Hibernian vant den skotske FA-cupen i 1887, ble de den første klubben fra østkysten av Skottland til å gjøre nettopp det. Senere samme år møtte de og vant over Englands beste lag, Preston North End, i det som ble beskrevet som «Association Football Championship of the World Decider». Tidlig på 1900-tallet opplevde klubben stor fremgang under ledelse av den irske manageren Dan McMichael. Med McMichael ved roret vant Hibs den skotske FA-cupen i 1902 og det skotske ligamesterskapet i 1903.
The Famous Five 1948-1956
Hibernians mest vellykkede periode er uten tvil tiåret etter at den andre verdenskrig var slutt. Angrepslinjen bestående av Gordon Smith, Bobby Johnstone, Lawrie Reilly, Eddie Turnbull og Willie Ormond blir bare benevnt som «The Famous Five» i Leith, og er for øvrig betraktet som det beste angrepet i skotsk fotball gjennom tidene. Det var bare Ormond som kostet Hibs overgangspenger, da manageren fram til januar 1948, Willie McCartney, signerte Ormond for £1200 fra Stenhousemuir FC. De fire andre spillerne i angrepsrekken ble rekruttert gratis fra ungdomsklubber eller amatørfotball. Kvaliteten på de fem spillerne kan dessuten sees i det faktum at alle fem figurerer på topp seks-listen over de fremste målskytterne i Hibernians historie, og nordenden av Easter Road Stadium er oppkalt etter dem. Det var den neste manageren, Hugh Shaw (manager for Hibs fra januar 1948 til november 1961), som i 1948 introduserte den siste av de fem angrepsspillerne, Bobby Johnstone.
Første britiske klubb i Europa
Hibernian FC var den første britiske fotballklubben som spilte i europacupen. Selv om Hibernian bare ble nummer fem i den skotske ligaen i 1955, ble de invitert til å delta i den første sesongen av Europacupen i fotball. På den tiden ble ikke europacupdeltakelse bare basert på ligaplassering i hjemlandet. 18 klubber fra hele Europa, som UEFA mente ville generere nok interesse og som også hadde flomlys på sine stadioner, slik at kveldskamper kunne spilles der, ble invitert til å delta. Flomlys ble brukt på Easter Road for første gang i et lokalderby mot Heart of Midlothian den 18. oktober 1954.
Hibernian ble dessuten den første britiske klubben til å spille i Europa, siden forbundssekretæren for det engelske FA, Alan Hardaker, overtalte de engelske mestrene, Chelsea, om ikke å delta i den første sesongen av Europacupen. I 1956/1957-sesongen ble Manchester United den første engelske klubben til å delta i denne turneringen.
Hibs spilte sin første kamp mot Rot-Weiss Essen fra Tyskland og vant 4-0 på Georg-Melches-Stadion. Returoppgjøret på Easter Road endte uavgjort 1-1. I andre runde slo Hibs ut det svenske laget Djurgården IF og var dermed i semifinalen. I semifinalen tapte de 3-0 sammenlagt for det franske laget Stade Reims, som hadde den berømte franske landslagsspilleren Raymond Kopa på laget. Reims tapte for øvrig 4-3 for Real Madrid i finalen. Etter at Hugh Shaw trakk seg som manager for Hibs i november 1961, ønsket styret at Bobby Brown og Jock Stein skulle ta over i fellesskap. Dunfermline Athletic FC ville imidlertid ikke gi slipp på Stein, og dermed falt valget på Tranmere Rovers-manager Walter Galbraith.
Turnbulls Tornadoes
Hibernian deltok jevnlig i Europacupen gjennom hele 1960-tallet, og i et par minneverdige kamper vant de både mot Barcelona og Napoli. Men klubben vant likevel lite i de skotske turneringene, før tidligere spiller Eddie Turnbull ble overtalt til å returnere til Easter Road som manager i 1971. Turnbull hadde da vært manager for Aberdeen FC. Hibs-laget under Turnbull ble populært kalt for Turnbull’s Tornadoes og avsluttet på andreplass i ligaen i 1974 og 1975 og vant ligacupen i 1972. Klubben vant også Drybrough Cup i 1972 og 1973, mens de vant hele 7-0 over Edinburgh-rivalene Hearts på Tynecastle Stadium på første nyttårsdag i 1973. Denne seieren over Hearts regnes av mange som den beste kampen Hibs noensinne har spilt.
Viktige spillere på Turnbulls Hibernian var engelskmannen Joe Baker (fram til 1972), forsvarsspilleren Jim Black (1969–1974), forsvarsspilleren John Blackley (1967–1974), midtbanespilleren Des Bremner (1972–1980), forsvarsspilleren John Brownlie (1969–1978), midtbanespilleren Peter Cormack (1962–1981), midtbanespilleren Alex Cropley (1968–1974), midtbanespilleren Arthur Duncan (1969–1984), midtbanespilleren Alex Edwards (1971–1978), angrepsspilleren Joe Harper (1973–1976), keeperen Jim McArthur (1972–1983), angrepsspilleren Jimmy O’Rourke (1962–1974) og den offensive midtbanespilleren Pat Stanton (1963–1976).
Etter midten av 1970-tallet gikk det imidlertid dårligere med Hibernian, og nye utfordrere i Aberdeen og Dundee United ble da hovedutfordrerne til Old Firm, Celtic og Rangers. I 1978 hentet Turnbull to norske spillere til klubben, Isak Arne Refvik og Svein «Matta» Mathisen. Matta opplevde svært begrenset suksess som Hibernian-spiller og dro tilbake til i Kristiansand etter bare et par måneder i Leith. Isak Arne Refvik ble imidlertid noen måneder lengre, men måtte returnere til Norge på vårparten i 1979, siden han ikke fikk arbeidstillatelse i Storbritannia (pga. at han på det tidspunktet ennå ikke hadde spilt A-landslagskamper for Norge). Refvik huskes fortsatt med glede av den eldre garde i Leith for sitt aggressive og energiske angrepsspill. Turnbull gikk av som manager da Hibernian rykket ned fra eliteserien i 1980. Klubben rykket opp til eliteserien på første forsøk året etter, under ledelse av Bertie Auld (manager for Hibs 1980-1982), men slet med å hevde seg gjennom hele 1980-tallet, inntil laget igjen kvalifiserte seg for europacupspill i 1989.
Oppkjøpsforsøk fra Hearts
Etter den dårlige ledelsen av klubben i siste halvdel av 1980-tallet var Hibernian på konkursens rand i 1990. Wallace Mercer, styreformann for Hearts, foreslo å slå sammen de to store Edinburgh-klubbene, men Hibernian-supporterne opplevde oppkjøpet mer som fiendtlig. De grunnla en kampanje kalt Hands off Hibs for å kjempe for klubbens selvstendige eksistens. Denne kampanjen lyktes da den suksessfulle, lokale forretningsmannen og Kwik-Fit-eieren Tom Farmer kjøpte aksjemajoriteten i Hibernian. Supporterne maktet å overtale Farmer til å ta kontroll over klubben, selv om Farmer ikke har noen videre interesse for fotball. Farmer går svært sjelden på Hibs-kamp. Farmer ble overtalt på grunn av at farfaren hans hadde reddet Hibernian fra konkurs tidlig på 1890-tallet. Etter oppkjøpsforsøket fra Mercer hadde Hibernian noen gode sesonger på begynnelsen av 1990-tallet, der klubben blant annet vant Scottish League Cup i 1991 og ble nummer fem eller bedre i ligaen i 1993, 1994 og 1995.
Nyere historie
Kort tid etter at Alex McLeish ble utnevnt til manager i 1998, rykket Hibernian ned til First Division, men sikret seg opprykk på første forsøk til SPL i 1999. Hibs hadde en god sesong i 2000–01, da de utfordret Old Firm helt fram til jul, og til slutt ble nummer tre i ligaen. Hibs nådde også helt til den skotske FA-cupfinalen for første gang på 22 år, men tapte 3–0 for Celtic F.C. på Hampden Park. McLeish dro så videre til Rangers i desember 2001; og kapteinen Franck Sauzée ble utnevnt til ny manager, selv om han ikke hadde noen tidligere erfaring som trener eller manager. Deretter fulgte en katastrofalt dårlig periode for Hibernian i serien, som trakk laget ned i en nedrykkskamp, og det førte til at Franck Sauzée ble sparket i februar 2002. Sauzée hadde da vært manager i bare 69 dager.
Kilmarnock-manager Bobby Williamson ble deretter hyret inn, men han viste seg å bli upopulær blant Hibs-supporterne. Likevel vokste det frem en rekke unge og lovende spillere, inkludert Garry O'Connor, Derek Riordan, Kevin Thomson og Scott Brown. Disse spillerne deltok aktivt da Hibs slo ut begge halvdelene av Old Firm og nådde finalen i ligacupen i 2004, men tapte 2–0 for Livingston. Williamson forlot klubben nær slutten av denne sesongen for å bli manager for Plymouth Argyle og ble erstattet av Tony Mowbray. Mowbray stod for en rettvendt pasningsfotball, og Hibs avsluttet som nummer tre i ligaen i hans første sesong som manager, mens Mowbray ble kåret til årets manager av SFWA.
Mowbray forlot Hibs i oktober 2006 for å bli manager for West Bromwich Albion, og han ble erstattet av tidligere Hibs-spiller John Collins. Laget vant ligacupen i mars 2007 under hans ledelse, men i hans periode solgte klubben også Kevin Thomson, Scott Brown, Ivan Sproule og Steven Whittaker for en samlet overgangssum på over åtte millioner pund. Collins trakk seg fra stillingen i desember 2007, og uttrykte frustrasjon over at så lite av disse midlene ble gjort tilgjengelig for nye spillerkjøp. Tidligere Hibs-spiller Mixu Paatelainen ble hyret inn i januar 2008 for å erstatte Collins, men han dro i mai 2009, etter halvannen sesong som manager for Hibernian.
Inneværende sesong
Rangering: 1. poeng, 2. målforskjell, 3. antall scorede mål.
Trenerstab
per 17. juni 2011
Sebastiano Antonio Tanara
Han ble kalt til kurien av sin onkel, kardinal Gaspare Carpegna, og tjenestegjorde i Frankrike som internuntius og ble sendt på hemmelig oppdrag til kong Jakob II av England, som hadde konvertert til katolisismen.
Han ble utnevnt til titularerkebiskop i 1687 uten å være ordinert, og gjort til nuntius i Köln, og senere Portugal og Østerrike.
Han ble kreert til kardinal i desember 1695 av pave Innocens XII, med Santi Quattro Coronati al Laterano som tittelkirke. Han hadde flere verv i den romerske kurie, og ble kardinalbiskop.
Han deltok ved konklavet 1700 som valgte pave Klemens XII, senere i 1721 og i første fase av konklavet i april 1724, som han måte forlate den 15. april av helsegrunner.
Hubert Wagner
Han representerte Polen under Sommer-OL 1968 i Mexico by, hvor han ble nummer 5.
Vikingfestivalen på Egge
Vikingfestivalen på Egge er et årlig arrangement på gamle Egge gård i Steinkjer kommune i Trøndelag. Egge var i historisk tid et høvdingesete hvor Olav den hellige sine banemenn bodde. Banemenne som førte an var Tore Hund og Kalv Arnesson. Bak disse stod den mektige kvinnen Sigrid Toresdatter. Vikingfestivalen samler tilreisende vikinger som viser håndverk og bor som vikinger. Historien formidles videre gjennom underholdning, lekeaktiviteter for barn, barnespelet Silkeskjegg, kveldsgilde, slagscener, foredrag og utstillinger.
Luigi Samele
Luigi Samele (født 25. juli 1987) er en italiensk fekter, som spesialiserer seg i sabel. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han tok bronse i lagkonkurransen.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021 tok han sølv i den individuelle konkurransen og sølv i lagkonkurransen.
Tone Wik
Tone Margaret Wik (1957–) er en norsk sopran som hovedsakelig konsentrerer seg om tidligmusikk, til dels også samtidsmusikk.
Liv
Tone Wik startet å synge i NRKs pikekor i sjuårsalderen, og fikk en solid grunnleggende sangerutdanning under Marie Foss' ledelse. Deretter studerte hun ved Norges musikkhøgskole. Etterhvert utviklet interessen seg i retning av tidligmusikk, og hun studerte barokksang ved Koninklijk Conservatorium Den Haag.
Hun er medgrunnlegger av vokalensemblet Oslo Barokksolister og har vært leder av Steinerskolens Jentekor siden oppstarten i 1996. Hun er dessuten sanglærer ved Oslo musikk- og kulturskole og underviser i ensembledidaktikk ved Barratt Due musikkinstitutt.
Samarbeid
Tone Wik har vært solist med framtredende tidligmusikkdirigenter og -musikere: Andrew Manze, Joshua Rifkin, Andrew Parrott, Harry Christophers, Edward Higginbottom, Ketil Haugsand, Shalev Ad-El, Ronald Brautigam og Ryo Terakado og har framført musikk med internasjonalt kjente tidligmusikkensembler, som Concerto Copenhagen, The Bach Ensemble New York, Il Gardellino, Barokkanerne, Norsk Barokkorkester og Stavanger Symfoniorkester.
Hun har sunget på flere internasjonale festivaler, som Tage Alter Musik Regensburg, Festival van Vlaanderen Brugge, Festival Musica Antica, Händelfestspiele in Halle, Barockfest Münster, Israel Festival, Brezice Festival, Musicantica Trento, Stockholm Early Music Festival, Oslo Kammermusikkfestival, Northlands Festival, Festspillene i Bergen og ULTIMA Oslo Contemporary Music Festival.
Innspillinger
Tone Wiks første soloalbum, Dolcissimo Sospiro (2003, «søteste sukk»), inneholder musikk av komponister fra italiensk tidligbarokk: Sigismondo d'India, Giulio Caccini, Claudio Monteverdi, Biagio Marini, Paolo Quagliati og Tarquinio Merula. Mange er tonesatte tekster av poeten Ottavio Rinuccini. På albumet er også et verk av samtidskomponisten Ron Ford, Rinuccini, for voice, violin & cello, også det med tekster av Rinuccini.
Det andre soloalbumet, VIVALDI: “Bellezza Crudel” (2008, «grusom skjønnhet») med Barokkanerne, Per Hannisdal på fagott og Alexandra Opsahl på blokkfløyte, inneholder fire kantater og to konserter av Antonio Vivaldi.
Kazunogawa vannkraftverk
Kazunogawa vannkraftverk er et pumpekraftverk 11 km fra byen Ōtsuki, ved elva Kazunogawa langt nordøst i prefekturet Yamanashi i Japan, 150 km vest for Tokyo. Anlegget drives med pumpeverk for kraftproduksjon. Installert effekt er om lag 1 600 MW fordelt på fire turbiner (Kazunogawa 1 + 2), og anlegget stod ferdig i 1999, etter seks års bygging. Den er plassert i det 65 millioner år gamle Shimantolaget (Shimanto Strata) av sandstein.
Yu Dan (forfatter)
Yu Dan (kinesisk: 于丹; pinyin: Yú Dān, født 28. juni 1965 i Beijing i Folkerepublikken Kina) er en kinesisk professor ved Beijing Normal University, fjernsynspersonlighet og forfatter.
Tone Wik
Innspillinger
I november 2016 kom Formosa Mea («min skjønnhet»), medvirkende er Vegard Lund (lutt), Karolina Radziej (barokkfiolin), Johan Mohn (blokkfløyte) og Christian Kjos (orgel). Albumet inneholder musikk av Francesca Caccini, Claudio Monteverdi, Stefano Bernardi, Girolamo Frescobaldi, Alessandro Piccinini, Biagio Marini, Alessandro Grandi, Tarquinio Merula, Sigismondo d'India, Johann Hieronymus Kapsberger og Bonifazio Graziani.
Stemme
Tone Wik har en lett, livlig og elegant stemme som står godt til tidligmusikkrepertoaret. Anmeldere av soloalbumene bruker karakteristikker som «[stemmens] krystallklare skjønnhet og oversanselige uttrykksfylde» og «en stemme med en  [...] fortapt skjønnhet og overjordisk renhet.»
Yu Dan (forfatter)
Ved universitetet er hun dekan for avdelingen for fjernsyns- og filmstudier ved fakultetet for media og kunst. Hun er en mediestrateg som er rådgiver for blant annet China Central Television (CCTV) og Rupert Murdochs News Corp (China).
Yu Dan er blitt svært populær, og hun fremmer også den nye kinesiske interesse for andre kinesiske klassikere som Shijing og Zhuangzi.
Eric Villalon
Eric Villalon (født 30. april 1970 i Barcelona) er en spansk funksjonshemmet alpinist. Han er nærsynt, og konkurrerer i klassen B2.
Cody Kasch
Cody Reed Kasch (født 21. august 1987 i Santa Monica, California) er en amerikansk skuespiller. Han er mest kjent for rollen som Zach Young i TV-serien Frustrerte fruer.
Kasch ble født i Santa Monica, og har skotske aner. Familien bestemte seg for å flytte til Camarillo da han var 14 år, da familiens tre sønner, Cody, Maz og Dylan, hadde etablert en karriere innenfor teater og skuespill. Gjennombruddet til Cody var serien Normal, Ohio, der han fikk en fast rolle. Dessverre ble denne serien avsluttet etter få episoder. I 2004 fikk Kasch rollen som ungdommen Zachary Young i TV-serien Frustrerte fruer. Der var han fast skuespiller til sesong 2. Kasch hadde samme rolle i sesong 3 og deretter i sesong 7.
Fylkesvei 5372
Fylkesveg 5372 går mellom Bønes og Kråkenes i Bergen.
Saamund Gjersund
Saamund Gjersund (født 7. mars 1955 i Morgedal, Kviteseid) er en norsk agronom og lokalpolitiker som satt som ordfører i Fyresdal kommune fra 1999 til 2007. Han representerte en bygdeliste og overtok styringen i kommunen etter valget i 1999. Ved valget i 2007 overtok Bjørn Fredrik Nome ordførerklubba i kommunen. I den tiden han var ordfører i Fyresdal, var Gjersund den eneste ordfører i Telemark uten partibok.
Fylkesvei 5372
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 287 (Hordaland).
Saamund Gjersund
I Gjersunds tid som ordfører tok fraflyttingskommunen Fyresdal initiativ til å snu strømmen av fraflyttinger, blant annet ved å invitere personer fra Nederland til å bosette seg i Fyresdal.
Han er utdannet sivilagronom.
Jarmila Králíčková
Jarmila Králíčková (født 11. mai 1944 i Praha) var en tsjekkoslovakisk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1980 i Moskva.
Fylkesvei 443 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 443 i de følgende fylkene:
Lucanus (Eolucanus) mingyiae
Lucanus mingyiae er en billeart i familien hjortebiller (Lucanidae).
Øvelser under Vinter-OL 1998
Øvelser i Vinter-OL 1998. Det ble konkurrert i 14 grener om totalt 68 olympiske titler, 37 for menn og 29 for kvinner og to mixed i kunstløp.
Jarmila Králíčková
Králíčková vant olympisk sølvmedalje i landhockey under Sommer-OL 1980 i Moskva. Hun var med på det tsjekkoslovakiske damelaget som kom på andreplass landhockeyturneringen bakn Zimbabwe. Det var første gangen landhockey for damer var med på det olympiske programmet. Seks lag deltok og det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møttes én gang. Tsjekkoslovakia vant tre kamper, en uavgjort og et tap, og med sju poeng ble de nummer to på tabellen ett poeng bak Zimbabwe. Králíčková spilte én kamp i OL-turneringen.
Lucanus (Eolucanus) mingyiae
Kjennetegn
En middelsstor (25 - 35 millimeter), blankt svart hjortebille. Hannens kjever er litt forstørrede, sigdformede uten eller med en ganske liten tann på innersiden. De knebøyde antennene har vanligvis en fire-leddet vifte. Kroppsformen er forholdsvis kort og bred sammelignet med de fleste andre Lucanus-arter, og hannens hode forholdsvis lite. Hunnen ligner hannen bortsett fra at kjevene er mindre.
Utbredelse
Arten er beskrevet fra Kina (Yunnan).
Luisenhütte Wocklum
Luisenhütte Wocklum, også kalt Wocklumer Hammer, befinner seg i bydelen Wocklum i Balve og er det eldste fullstendig bevarte masovnanlegget i Tyskland. Anleggets historie går muligens tilbake til 1732, mens byggingen av en bygning for jernproduksjon først kan dokumenteres gjennom familien von Landsberg i 1748.
Fylkesvei 445 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 445 i de følgende fylkene:
Leland
Leland er et tettsted og administrasjonssenteret i Leirfjord kommune på Helgeland i Nordland. Tettstedet har innbyggere per 1. januar, og ligger på nordsiden av Leirfjorden. Leirfjord kirke som ble bygd i 1867 ligger på Leland.
Kiosk (med post-tjenester), dagligvare, bensin, byggvarer, kafé, bilverksted og frisør finnes her. Annen næringsvirksomhet er produksjon av kjøkkeninnredninger. Av sportslige aktiviteter finnes det lysløype, fotballbane, flerbrukshall og tennisanlegg.
Stegosaurus
Stegosaurus var en planteetende dinosaur fra senjuraperioden, i det som i dag er vestlig del av Nord-Amerika.
Stegosaurus' mest kjente trekk er de store benplatene på ryggen, som enten har blitt brukt som temperaturplater, som elefantens ører, eller som et ledd i forsvar mot kjøttetende dinosaurer.
Stegosaurus er også kjent for å ha hatt veldig liten hjerne i forholdt til kroppsmassen. Med en vekt på rundt 4,5 tonn var ikke hjernen større enn hos en hund. Like etter å ha beskrevet stegosaurus noterte Othniel charles Marsh en stor kanal i hofteregionen av ryggraden, som kunne ha inneholdt en struktur opptil 20 ganger større enn hjernen. Dette førte til ideen om at dinosaurer som stegosaurus hadde en "andre hjerne". Det har senere blitt argumentert for at rommet har inneholdt en glykogen struktur, lik den man finner i dagens fugler.
Stegosaurusen var også en kjent figur i Steven Spielbergs film The Lost World: Jurassic Park , oppfølgeren til Jurassic Park, som ble en stor internasjonal hit på verdens kinoer da den ble utgitt i 1993.
Frederick Steep
Frederick William «Fred» Steep (født 20. desember 1874 i St. Catharines, Ontario, død 14. september 1956) var en canadisk fotballspiller som deltok i de olympiske lekene i St. Louis i 1904.
Step ble olympisk mester i fotball under OL 1904 i St. Louis. Han var med på det canadiske laget Galt Football Club som vant fotballturneringen. De vant begge sine kamper komfortabelt med 7-0 og 4-0. Step spilte begge kampene og scoret ett mål.
Triceratops
Triceratops var en planteetende dinosaur som levde i krittiden for ca. 68–66 millioner år siden. Kjennetegnet til denne dinosauren var de tre hornene som var festet til en beskyttelsesplate på baksiden av hodeskallen. Dinosauren var ca. 8 meter lang, og veide ca. 10 tonn som fullvoksen. Det er spekulert i at dinosaurer, aldri slutter å vokse før de dør, og at det i så fall kunne det ha eksistert gigantiske triceratopser.
Denne dinosauren levde mest sannsynlig i flokk, og det er spekulert i at de hadde intelligens nok til å samarbeide når de møtte fiender som Tyrannosaurus rex, eller andre rovdyr.
Hodeskallen til en Triceratops kunne bli over en meter lang, og veide nesten 1000 kg, noe som førte til at denne arten hadde veldig sterke nakkemuskler, og var i stand til å påføre et fryktinngytende angrep, likt våre dagers neshorn, bare 5–6 ganger større og sterkere.
Kyrre Sætran
Kyrre Jan Sætran (født 23. oktober 1962 i Oslo) er en norsk musiker og bassist. Han er kjent som tidligere bassist i rockegruppa A Full Moon In March. Han har vært aktiv musiker siden 1985. Han har samarbeidet med artister som Henning Kvitnes, Reidar Larsen, Guren Hagen, Paal Flaata og Øyvind Elgenes. Han har også spilt i band som Black Dogs, Vikings, The Siren Clouds og Hjerterknekt.
Fylkesvei 446 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 446 i de følgende fylkene:
Okawachi vannkraftverk
Okawachi vannkraftverk er et pumpekraftverk ved byen Okawachi midt i elva Kanzaki, plassert midt i prefekturet Hyogo nordvest for Kobe i Japan. Fra november 2007 er byen Okawachi sammenslått med Kanzaki og heter heretter Kamikawa.
Kraftverket drives med pumpeverk for kraftproduksjon. Installert effekt er om lag 1 280 MW fordelt på fire Francis-turbiner, og anlegget stod ferdig i 1993 med utvidelse fra 1995. Hase-demningen danner øvre reservoar, og høydeforskjellen (hydraulic head) er 411-432 meter.
Vokalensemble
Et vokalensemble er en gruppe sangere (ofte bestående av under ti personer) som synger enten a cappella eller med akkompagnement.
Et vokalensemble kan fungere både med og uten en dirigent. Grupper som opptrer uten dirigent må kunne musisere sammen, slik at medlemmene kan forstå hverandres ulike former for kommunikasjon både når det gjelder innsats, avslutning (når og hvordan man starter og slutter et musikkstykke), frasering/avfrasering (hvordan man velger å framføre en frase i stykket, hvilke ord eller toner som skal ha mer eller mindre vektlegging), dynamikk, tempo, stemning, uttrykk og så videre.
Vokalensembler fremfører musikk innen de fleste kjente musikkgenrer.
Dylan van Baarle
Dylan van Baarle (født 21. mai 1992 i Voorburg i Zuid-Holland) er en profesjonell nederlandsk landeveissyklist. Han sykler for Team Jumbo-Visma.
Geir Nordkil
Geir Nordkil (født 24. november 1969) har vært gruppeleder for Kristelig Folkeparti i Bodø. Han har tidligere hatt verv i landsstyret til Det Norske Misjonsselskap og jobber til daglig som etterforsker av økonomisk kriminalitet i bodøpolitiet.
Zhidan
Zhidan (kinesisk: 志丹县 ; pinyin: Zhìdān Xiàn) er et fylke i provinsen Shaanxi i Folkerepublikken Kina. Det er historisk bedre kjent som Bao'an (宝安, Wade-Giles: Pao An). Fylket er i den landlige nordlige sentralvestlige region.
Fra juli 1936 til januar 1937 var dette hovedstad for det kommunistisk-kontrollerte Kina under den kinesiske borgerkrig, hvorpå hovedkvarteret ble flyttet til Yan'an, som var ny hovedstad til 1947.
Bao'an fylke fikk senere navnet Zhidan fylke, etter den ledende kommunistiske general Liu Zhidan, som falt i kamp i 1935.
Kulturminner
Revolusjonsminnesmerket i Bao'an (Bao'an geming jiuzhi, 保安革命旧址) fra 1936 og 1937 ble i 2006 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Administrative enheter
Fylket består av seks storkommuner og fem kommuner:
Leisure Suit Larry Goes Looking for Love (in Several Wrong Places)
Leisure Suit Larry Goes Looking for Love (in Several Wrong Places) er et eventyrspill, som ble utviklet og utgitt av Sierra On-Line (nå kjent som Sierra Entertainment) i 1988. Det er det andre spillet i Leisure Suit Larry-serien, som ble skapt av Al Lowe.
På grunn av kritikken Larry 1 fikk, valgte Sierra å tone ned Larrys seksuelle eskapader i oppfølgeren. Derfor har ikke Larry 2 like mye sex som Larry 1. Den eneste kvinnen Larry kan gjøre noe med er Laulau, og han kan faktisk dø hvis han prøver seg på tilfeldige kvinner i spillet. Dette er også grunnen til at spillet bare har kopibeskyttelse og ikke noe system for å sjekke alderen på spilleren. Ironisk nok så ble Larry 2 kritisert for å ikke være sexy nok.
Handling
Eve, jenta Larry ender opp med på slutten av Larry 1, forlater Larry og kaster ham ut. Larry gjenopptar sine utforskninger og ender opp med å vinne i både lotteriet og en blind date-konkurranse samme dag. Konkurransen inkluderer en tur på et cruiseskip. En mikrofiche blir plantet på Larry ved en feil før han går ombord på skipet og han blir forfulgt av KGB-agenter så vel som Dr. Nonookees menn (Nonookee er et ordspill på «no nookie»).
Han ender opp på den tropiske øya Nontoonyt («none tonight»), hvor han møter Kalalau, datteren av de innfødtes leder, Kennywauwau (som ser ut som Ken Williams). Larry drar til Nonookees gjemmested i en vulkan, hvor han overvinner den onde doktoren og vinne Kalalaus hjerte. En av de siste scenene i spillet hadde en piano-spillende Polyester Patti, som er med i det neste spillet som Passionate Patti.
Purpuricenini
Utseende
Middelsstore, litt flate, rødlige eller gulaktige trebukker. Hode og pronotum er vanligvis matt svarte, pronotum noen ganger med lyse tegninger. Antennene er noe kortere enn kroppen hos hunnene, betydelig lengre enn kroppen hos hannene. Dekkvingene er tegnet i rødt eller gult og svart, sjeldnere ensfargede. Spissen er rundet.
Levevis
De voksne billene besøker gjerne blomster, og er dagaktive. De er aktive flygere.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i den palearktiske sone og Sørøst-Asia.
Systematisk inndeling
Denne gruppen blir ofte plassert til den store stammen Trachyderini.
Straffan
Straffan' (irsk: Teach Srafáin, Strafáin eller An Cluanini) er en liten landsby i grevskapet Kildare i Irland ved bredden av elven Liffey, 25 km oppstrøms for den irske hovedstaden Dublin.
I henhold til folketellingen i 2016 hadde landsbyen en befolkning på 853 innbyggere, noe som er nær en dobling siden folketelling i 2006 med 439 personer. Straffan er også navnet på den omkringliggende valgkretsen som per 2006 hadde en befolkning på 1449. Landsbyen var en gang et eget prestegjeld, men er knyttet til prestegjeldene Celbridge (i den katolske strukturen) og Celbridge og Newcastle (den protestantiske strukturen) innenfor de respektive bispedømmene i Dublin.
I Straffan er golfklubben Kildare Country Club, ofte kjent som The K Club, lokalisert og dens to mesterskapsgolfbaner, som har arrangert store internasjonale begivenheter den årlige turneringen Smurfit European Open på Europatouren (som arrangeres årlig der mellom 1995-2007), og turneringen Ryder Cup mellom Europa og USA i 2006.
Beskrivelse
Straffan ligger på et spesielt lavtliggende punkt i elvedalen Liffey og er omgitt av eng fra langs Liffey og elven Morell. Landbruk er viktig for den lokale økonomien. Siden 1700-tallet har Straffan-bønder fremmet bedre vilkår for landbrukere og vært framtredende på premielistene ved arrangementer drevet av Royal Dublin Society.
Forskningsstasjonen for landbruksavdelingen ved University College Dublin ligger ved Lyons Hill i nærheten. Som med resten av grevskapet Kildare, er avl og trening av veddeløpshester en viktig lokal aktivitet. På 1920-tallet var Straffan Station det ledende hesteavlsstutteriet i landet da det var eid av Edward «Cub» Kennedy, også videreført av hans datter Grania Cazenove.
Barberstown Castle ligger like ved landsbyen.
Etymologi
Straffan er en anglifisert utgave av irske Srafáin, men det irske stednavnet har en broket historie. Landsbyen har navn etter sankt Srafán, en glemt helgen som ikke listes i Oxford Dictionary of Saints (2011), men som var nevnt i Tallaght-martyrologien fra 700- eller 800-tallet og en av 300 lokaliseringer som hadde deres egne legender tilknyttet steder i middelalderens manuskript Dinnshenchas. Det besto av et dikt kalt « «Lumman Tige Srafain», om en kriger ved navn Lumann som hadde et fantastisk skjold og som ifølge diktet døde av sårene sine på Tech Srafáin. To former for navnet sitert i fortellingen, Tech Srafáin og Tige Srafáin. Teach Srafáin har betydningen «Srafans hus».
Jernbaneulykke
Straffan var åsted for en jernbaneulykke den 5. oktober 1853 der 18 mennesker døde, blant dem også fire barn. Det skjedde i kraftig tåke da et godstog kjørte inn på baksiden av et passasjertog som hadde stoppet på et punkt 891 meter sør for Straffans jernbanestasjon. Godstoget knuste vogn for førsteklasse, som ble presset gjennom stasjonen. Det var og er fortsatt den tredje verste ulykken i jernbanehistorien i Irland.
Poeten William Allingham, født i Donegal, ble inspirert til et dikt om ulykken. Det ble en del av diktsamlingen Day and Night Songs (1854).