cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Høyere utdanning i USA
Historie
Allerede på 1800-tallet begynte afroamerikanske ledere å etablere egne læresteder for svarte. I 1964 vant afroamerikanske jurister, blant dem Thurgood Marshall, en viktig seier i saken Brown vs. Board of Education, som forbød universitetene å nekte svarte studenter opptak. På denne tiden startet også en generell vekst i ungdoms studieadgang, og de store State universities fikk en rekke lokale undervisningstilbud (Extentions) hvor studerende og arbeidstakere kunne ta praktiske fagkurs på dag- eller kveldstid. Siden har tilbudet av etterutdanning og nettbasert undervisning eksplodert.
De eldste universitetene
Av Ivy League-universitetene er det bare Cornell University (1865) som ikke er blant de eldste lærestedene i landet.
De største universitetene
I USA er de største universitetene ofte såkalt flaggskipuniversitet for større sammenslutninger av semi-selvstendige læresteder – University Systems. De største university systems (SUNY, University of Phoenix, University of Texas, University of California, University of Wisconsin) har tidvis mer enn 200 000 studenter, ofte ved en kombinasjon av campus- og fjernundervisning.
Finansiering
Alle amerikanske høyere læresteder tar skolepenger (tuition), men får også noe offentlig støtte. Læresteder eid av delstatene eller av føderale myndigheter (de militære høyskolene) har betydelig del av sine utgifter finansiert over offentlige budsjetter. Andre læresteder finansieres blant annet ved betydelige pengegaver (endowments), ofte samlet inn gjennom kampanjer ute blant rike eks-studenter og andre potensielle donorer.
De 20 lærestedene som hadde størst egenkapital (assets) basert på private pengebidrag i 2006, var:
De eneste Ivy league-universitetene som ikke figurerer på denne listen, er Brown University og Dartmouth College.
Opptak og studentforhold
Opptakene ved amerikanske høyere læresteder er normalt lukket og skjer ved opptaksprøver, oftest gjennom ett av to alternative testsystemer. Scholastic Assessment Tests (SAT) administreres av nonprofit-organisasjonen College Board, og måler søkerens evner innen matematisk og verbal resonnering. Testene ble revidert i 2005. Resultatene måles på en skala fra 400 til 2 200 poeng, med gjennomsnittscore omkring 900. American College Testing (ACT) administreres av nonprofit-organisasjonen American College Testing Program i Iowa. Den brukes særlig av læresteder vest for Mississippi, og består av fire tester innen engelsk, matematikk, samfunnskunnskap og naturkunnskap. Begeg testene kritiseres for å favorisere hvite og asiatiske mannlige studenter.
Skolepenger
Det finnes tre typer studiefinansiering tilgjengelig utenom egenbetaling – stipend, studielån, og arbeidsstudie-programmer. I tillegg yter føderale myndigheter en bistand til fattige studenters utgifter over et visst minimumsnivå (FAFSA), og det gis stipender fra delstater, private fond og stiftelser, noen bedrifter, og fagforeninger og organisasjoner. De aller fattigste kan søke på såkalte Federal Pell Grants og Federal Supplementary Educational Opportunity Grants. Man kan også få dekket kostnader til høyere grads studier mot verving til AmeriCorps eller som reserveoffiser (ROTC). Studielån gis enten til studenten (Stafford Loans) eller til foreldrene (PLUS Loans).
Utdanningsnivå og resultater
De ulike delstatene og sosi-økonomiske og etniske gruppene i USA framviser svært forskjellig utdanningsnivå og resultater i opptakstester til universiteter og colleger. Tabellen nedenfor viser utdanningsnivået og resultatene på SAT og ACT etter delstat og kjønn i USA i 2007, hvor utdanningsnivå måles for aldersgruppen over 25 år:
Kambo stasjon
Kambo stasjon er en jernbanestasjon på Østfoldbanen (vestre linje). Kambo stasjon ligger på Kambo i Moss kommune.
Stasjonen ble åpnet i 1895 og ombygd i 1996. Stasjonen slik den står i 2006 ble tegna av NSB Arkitektkontor og oppført i 1995. Det opprinnelige stasjonsbygget ble trolig bygd i 1898, og ble revet i 1985.
Fra Kambo stasjon til Oslo S er det 53,84 km. Kambo blir betjent av Vys lokaltog R21 mellom Oslo S og Moss.
MSD Animal Health
MSD Animal Health er en divisjon i MSD (Merck i USA og Canada) som utvikler og  selger legemidler og vaksiner til dyr.
MSD Animal Health Innovation AS
MSD Animal Health Innovation (tidligere Intervet Norbio) er et norsk bioteknologiselskap med base i Bergen. Selskapet ble opprinnelig stiftet i 1985 (Norbio) og var opprinnelig eid av Selmer Sande konsernet. Selskapet hadde i starten flere ulike aktivitetsområder, men spesialiserte seg etterhvert på utvikling av vaksiner og legemidler til oppdrettsfisk. I 1993 kom selskapet Intervet inn som hovedeier og selskapet skiftet navn til Intervet Norbio. Intervet, et av verdens største veterinærfarmasøytiske selskap ble eneeier av Intervet Norbio i 1998. Etter ulike oppkjøp av eierselskapet Intervet fra 2007 ble salgsaktiviteten skilt ut i et eget selskap (Intervet Norge) og Intervet Norbio ble et rent Fou selskap i konsernet. Selskapet har siden 2010 vært et FOU selskap innen MSD Animal Health, dyrehelsedivisjonen i MSD et av verdens største legemiddelfirma. MSD Animal Heath Innovation er et av verdens ledende selskaper innen utvikling av vaksiner til kaldtvannsarter i industriell oppdrett, primært laks.
Selskapet har siden 1999 hatt et søsterselskap i Singapore som utvikler vaksiner til varmtvannsarter i akvakultur.
MSD Animal Health Innovation holder til på Høyteknologisenteret i Bergen og har ca. 20 ansatte, som er en integrert del av den globale FOU aktiviteten i MSD Animal Health.
Kristian Ghedina
Kristian Ghedina (født 20. november 1969 i Pieve di Cadore) er en tidligere italiensk alpinist. Han har vunnet 13 verdenscuprenn i hele sin karriere. Han har også to sølvmedaljer og en bronsemedalje fra VM, men har aldri lykkes i OL. Etter OL i Torino i 2006 la han opp for å drive med motorsport.
Royal Troon Golf Club
Royal Troon Golf Club er en golfklubb i Troon i South Ayrshire i Skottland. Klubben ble grunnlagt i 1878 og har i dag to 18-hullsbaner og en nihullsbane. Den eldste banen, Old Course, er nå en av banene som benyttes i The Open Championship.
Royal Troon har både det lengste og det korteste hullet blant banene som arrangerer The Open Championship. Hull 8 (par 3), kalt Postage Stamp (frimerket), er bare 123 yards (112 meter), mens hull 6 (par 5), kalt Turnberry, er på 601 yards (550 meter).
Google Labs
Google Labs var en avdeling på webstedet Google.com der Google viste sine ulike projekter, som enten var ferdigutviklet eller var på betastadiet. Google labs ble lagt ned 17. oktober 2011.
Arnold de Fine
Arnold de Fine (født 1614 i Helsingborg i Skåne, død 6. november 1672 i Trondheim) var en dansk biskop i Trondheim og historiker. Han skrev en norgeshistorie på latin som nå er gått tapt.
Bakgrunn
Han var fetter av biskop Ludvig Munthe i Bergen (en av Arnold de Fines tanter var biskopens mor). Etter å ha studert noen år ble Arnold de Fine i 1637 kalt til Bergen for å bli biskopens korektor. Etter å ha tatt magistergraden i København i 1639, ble de Fine rektor i 1647, og i 1663 ble han lektor i teologi i Bergen.
Prest
Som rektor lot han seg prestevie for selv å kunne bestyre Hammer sogn, som tilhørte rektoratet. Bestyrelsen i stiftet forlangte imidlertid at han skulle avstå fra dette embetet og utnevne en visepastor. Som lektor var han også sogneprest i Fana ved Bergen. Ved de norske stenders stadfestelse av Enevoldsarveregjeringsakten på Akershus i 1661 var de Fine en av representantene fra domkapitlet i Bergen.
Norges kansler, Ove Bjelke til Austrått, oppfordret de Fine til å skrive en norsk historie på latin, som antagelig skulle være noe tilsvarende til den danske historien som på samme tid ble forfattet av Vitus Bering. Da stattholder Ulrik Fredrik Gyldenløve også ga planen sitt bifall, søkte de Fine regjeringen i København om understøttelse, eller om løfte på den første ledige bispestolen i Norge. Han fikk kongelig tilsagn om det siste i 1667, men på den betingelse at han skulle fortsette å skrive på sin norske krønike, og på egen bekostning gjøre reiser i Norge og holde assistenter. Det kongelige tilsagn fastslo dette med disse ord: "«Dog skal han dermed pligtig være at fortfare med den norske Krønnike, som han sig allerede haver foretaget paa Latin at skrive, indtil den fuldbragt vorder, og paa egen Bekostning selv Rejser i Landet gjøre, Steder at bese, saa vel som og Amanuenses underholde, som til bemeldte Krønnikes Forfærdigelse behøves kunde»."Fra da av kalte de Fine seg «historiographus regius».
de Fine skal ha levert Peder Griffenfeld en prøve av det stort anlagte arbeidet, og denne skaffet ham 11. juli 1671 posten som visesuperintendent i Trondhjem, med løfte om å overta bispestolen etter biskop Erik Bredal. Betingelsen var at han fullførte sin norske krønike innen to år.
Biskop
I februar 1672 ble de Fine innviet av biskop Johannes Vandal i København. Da biskop Erik Bredal døde i mai samme år, overtok de Fube straks bispesetet, men døde plutselig 6. november 1672 i domkirkens sakristi, da han nettopp hadde gjennomført en presteordinasjon.
Etter hans død ville man sende hans ufullendte historiske arbeider til København, men de er nå forsvunnet.
De Fines hustru, Marie Hofmann, overlevde ham. Etter mannens død flyttet hun tilbake til Bergen, som var hennes opprinnelige hjemby.
Richard E. Grant
Richard E. Grant (født 5. mai 1957 som Richard Grant Esterhuysen i Mbabane) er en Swaziland-født britisk skuespiller, manusforfatter og regissør.
Hans mest kjente rolle var i filmen Withnail and I. Han begynte å bruke etternavnet Grant da han flyttet til Storbritannia som voksen og da registrerte seg hos det britiske Actors Equity Association. Hans far het Henrik Esterhuysen, og var av afrikandisk/boer avstamming, som var leder av opplæring for den britiske regjeringens administrasjon i det britiske protektoratet i Swaziland. Hans sørafrikanske mor med lys hud var en lokal ballettlærer, opprinnelig av tysk avstamming. Som et lite barn, gikk Grant på grunnskolen i hjemstedet St. Mark's, en lokal skole drevet av regjeringen i Mbabane som kun nylig hadde blitt rasistisk integrert.
I en alder av ni år, var Grant vitne til et utenomekteskapelig forhold mellom moren og en annen mann som senere førte til oppløsningen av foreldrenes ekteskap. Denne hendelsen inspirerte ham til å skrive en dagbok, som han har fortsatt å gjøre store deler av livet. Grant bærer en klokke på hver håndledd, en gitt til ham av hans døende far, er satt til å vise tiden i Swaziland. Grant gikk på videregående skole i Waterford Kamhlaba United World College of Southern Africa (UWCSA), en uavhengig skole like utenfor Mbabane. Han studerte engelsk og drama ved University of Cape Town. Grant var medlem av Space Theatre Company i Cape Town før han flyttet til London i 1982.
Grant debuterte som skuespiller med hovedrollen i filmen Withnail and I, som snart etablerte seg med en stor kultstatus. I løpet av denne filmen skal hans karakter drikke fra en flaske med tennvæske, som tidligere med vilje var blitt fylt med eddik før filmingen av scenen, uten at Grant viste om det. Hans reaksjon når han drikker, av det som i filmen er tennvæske, er derfor ekte. Etter filmen Withnail and I, begynte Grant å få flere både biroller og hovedroller i en rekke Hollywood-filmer, og han etablerte seg raskt som en kraftfull skuespiller i en rekke filmer, både fra storfilmer til små selvstendige prosjekter.
Den 22. november 2007 holdt Grant en tale ved North London Collegiate School i det nordlige London som en del av deres Performing Arts Centre Festival, og i 2008 presenterte Grant tildelingen av Laurence Olivier Awards. Grant giftet seg med Joan Washington i 1986 og har en datter med henne som fikk navnet Olivia og han har i tillegg stesønnen Tom fra dette ekteskapet. Grant er en avholdsmann fordi han er allergisk mot alkohol.Har har ingen enzymer i blodet til å metabolisere alkohol i kroppen. Grant er en ivrig tilhenger av fotballklubben West Ham United. I oktober 2008 fortalte han til avisen The Times at han er ateist.
10. januar
Navnedag
Sigmund og Sigrun
Dødsfall
Se flere som døde 10. januar i Kategori:Dødsfall 10. januar.
Brian Austin Green
Brian Austin Green (født 15. juli 1973 i Los Angeles i California) er en amerikansk skuespiller. Green var gift med skuespiller og modell Megan Fox frem til 2020.
Han spilte rollen som David Silver i TV-serien Beverly Hills 90210. Denne rollen spilte han fra 1990 til 2000. Green hadde også en rolle i Terminator: The Sarah Connor Chronicles. Siden 2009 har Green hatt en fast rolle i TV-serien Smallville som Metallo. Før han begynte på TV-serien Beverly Hills 90210, hadde Green en fast rolle i tre sesonger (1986–1989) på den populære CBS-såpeoperaen Landing, der han spiller rollen som Brian Cunningham, sønn av karakteren Abby Cunningham Ewing som ble spilt av Donna Mills. Han gjentok denne rollen i 1997 i TV-miniserien Knots Landing: Back to Cul-de-Sac.
Produsent Aaron Spelling har uttalt at Green fikk rollen som David Silver fordi produsentene følte at Greens egen personlighet lignet veldig på den personligheten som var ønskelig for denne karakteren. Karakteren ble ofte regissert til å reflektere Green sine egne interesser. Etter som serien utviklet seg begynte Greens karakter å eksperimentere med hiphop-musikk og arbeide som DJ, som Green selv gjør på fritiden. I 1996 forsøkte Green å starte på en karriere som rapper, og han ga ut ett album, med tittelen One Stop Carnival, produsert av The Pharcyde-medlemmet Slimkid3.
Greendukket opp for en kortere periode i den mange ganger prisbelønte Showtime-dramaserien Resurrection Blvd, der han spilte karakteren Luke Bonner i 2001 og 2002. Green dukket også opp på ABC sitcom-serien Freddie i 2005 der blant andre Freddie Prinze jr. også hadde en rolle før programmet ble kansellert i mai 2006. Green var gjeste-skuespiller på den populære serien George Lopez der han spilte karakteren Chris i 2006. Green har også dukket opp i tilbakevendende rolle som Derek Reese, onkelen til John Connor, i den første sesongen av Terminator: The Sarah Connor Chronicles. Hans karakter i denne serien ble drept i den nest siste episoden som ble sendt på amerikansk TV den 3. april 2009.
Green har hatt gjesteroller på sesong 7 av den populære TV-serien CSI: Miami. Den 27. september 2009, hadde Green en gjesteopptreden i TV-programmet Saturday Night Live i en sketsj han spilte inn sammen med kjæresten Megan Fox. Green hadde flere stevnemøter med Tiffani Thiessen på 1990-tallet. Det ble etter hvert brudd mellom dem. Senere møtte Green på skuespilleren Vanessa Marcil, som han for første gang traff under innspillingen av serien Beverly Hills, 90210. Deres sønn, Kassius Lijah, ble født 30. mars 2002. I 2004 hadde Green et forhold med skuespilleren Megan Fox. Paret giftet seg i en liten, intim seremoni på Four Seasons Resort på Big Island som ligger på Hawaii den 24. juni 2010.
Brian har også vært med i serien Frustrerte Fruer som Brees kjæreste. Etter at de slo opp har han ikke vært med mer i serien.
Lucene
Apache Lucene er et fri/åpen kildekode programvarebibliotek for informasjonsgjenfinning, opprinnelig utviklet i programmeringsspråket Java av Doug Cutting. Lucene støttes av Apache Software Foundation og utgis under Apache programvarelisens.
Lucene har blitt portert til andre programmeringsspråk inkludert Delphi, Perl, C#, C++, Python, Ruby og PHP.
Historie
Lucene ble opprinnelig skrevet av Doug Cutting i 1999. Den var opprinnelig tilgjengelig for nedlasting fra sin hjemmeisde på SourceForge. Siden ble den en del av Apache Software Foundations Jakarta produktfamilie av åpen/fri kildekode skrevet i Java. Dette skjedde i september 2001. Lucene ble et eget toppnivås Apache prosjekt i februar 2005. I 2010 ble Solr og Lucene slått sammen til en kodebase. Gjennom årene har Lucene inkludert en rekke underprosjekter som for eksempel Lucene Java, Droids, Lucene.Net, Lucy, Mahout, Solr, Nutch, Open Relevance Project, PyLucene og Tika. De fleste av disse, inkludert Solr er siden flyttet ut som separate Apache-prosjekter.
Egenskaper og bruk
Lucene egner seg for enhver applikasjon som trenger full-tekst indeksering og søk, og Lucene har generelt blitt anerkjent for sin anvendelse i implementeringen av Internett søkemotorer og lokalt søk på separate nettsteder. Lucene er motoren i flere mer komplette søkemotorer for ulike formål, blant annet Solr, Nutch og Attivio AIE.
Prosjekter basert på Lucene
Lucene er i seg selv kun et indekserings- og søke-bibliotek, og inneholder ikke søkerobot eller funksjonalitet for tolkning av HTML. Men det finnes flere prosjekter som utvider Lucenes funksjonalitet:
Tilgang på kompetanse
Det er et levende utvikler- og bruker-miljø rundt Lucene, som raskt og effektivt kan svare på spørsmål eller rette feil. Det er også flere ulike kommersielle konsulentfirmaer som kan tilby kursing, konsulenthjelp, skreddersøm/videreutvikling og support-kontrakter.
Knud Fredrik Christian Simonsen
Knud Fredrik Christian Simonsen (født 1837 i Danmark, død 19. april 1864 på Etterstad utenfor Christiania) var den siste, sammen med prøysseren Friedrich Wilhelm Priess som ble henrettet av skarpretteren Samson Isberg i Norge.
Henrettelsen ble foretatt på Etterstad utenfor Christiania, og var flyttet dit på grunn av plassmangel på Galgeberg, noen hundre meter lengre sørvest. Over 5 000 mennesker skal ha vært til stede.
Forbrytelsen
Med Grøtes penger flyktet de to med sine familier til København. En uke senere fløt imidlertid Grøtes lik opp og ble funnet, båtsmann Andersen kunne gjenkjenne ankertauet og at det var Priess og Simonsen som hadde leid båten. De to ble da arrestert og ført tilbake til Christiania. Høyesterett dømte dem til døden, uten mulighet for benådning.
I fengselet
I fengselet ble Priess dypt religiøs, og skal ha uttalt i april 1864 at han fortjente straffen og ville ikke ha akseptert en benådning. Simonsen brøt sammen, men Priess skal ha fått ham på bena igjen. Også Simonsen ble dypt religiøs.
Da deres religiøse omvendelse ble kjent, førte dette til en folkelig sympati for de to dødsdømte.
Henrettelsen
På dagen for henrettelsen, 19. april hadde landets skarpretter Samson Isberg kommet fra sitt hjemsted i Bergen. Imidlertid var den militære vaktkorpset som skulle stå rundt skafottet forsinket, så Priess ble kjørt rundt i området en halv time og vente på sin egen henrettelse før alt var på plass. Etter henrettelsen av Priess, ble skafottet rengjort, før Simonsen ble ført fram. Han skal ha trådt fram likblek, mens tårene rant nedover kinnene. Sammen med presten Tandberg knelte han på skafottet og sa noen formanende ord til de frammøtte, erkjente sin skyld og sa han var beredt på straffen. Da Simonsens hode lå på blokken, ba Tandberg «Fader vår», hvor øksen skulle falle før bønnen var fullført. På strofen «fri oss fra det onde» ble hodet skilt fra kroppen ved et hugg. Liket ble, sammen med liket av Priess, først brakt til rettsmedisinsk institutt, og deretter gravlagt på Tøien kolerakirkegård, som lå der hvor Lakkegata skole senere ble anlagt i Lakkegata 79.
Virkning
Henrettelsen av Priess og Simonsen fikk stor offentlig oppmerksomhet og gjorde et sterkt inntrykk på de tilstedeværende. Slik ble dette et vesentlig bidrag til debatten om dødsstraffens berettigelse.
Friedrich Wilhelm Priess
Friedrich Wilhelm Priess (født 1834 i Preussen, død 19. april 1864 på Etterstad utenfor Christiania) var en av de siste, sammen med dansken Knud Fredrik Christian Simonsen som ble henrettet av skarpretteren Samson Isberg i Norge.
Henrettelsen ble flyttet til ekserserplassen på Etterstadsletta på grunn av plassmangel på Galgeberg, noen hundre meter lengre sørvest. Det var de siste sivile henrettelser som er foretatt i Oslo. Over 5 000 mennesker skal ha vært til stede.
Bakgrunn
Priess kom fra en velstående bakgrunn, men var på flukt fra en ett års dom for legemsbeskadigelse. Han kom til Norge høsten 1862, sammen med sin 18 år gamle gravide samboer Caroline Schmidt. På båten til Kristiania traff han Simonsen, og de to familiene flyttet senere sammen i Simonsens leilighet i Gunnerus' gate.
Forbrytelsen
De to familiene fikk etter hvert stadig større økonomiske problemer, og i den fortvilte situasjonen bestemte Priess og Simonsen seg for å begå et rovmord. Offeret ble bonden Nils Nilsen Grøte fra Lærdal, som var i Christiania for å selge et større parti røkt laks. Det meste var solgt, slik at han hadde et større pengebeløp med seg. Priess ga seg ut for å være styrmann på et tysk skip utenfor havnen, og ville ha Grøte ombord for å forhandle om kjøp av et større parti laks. Priess og Simonsen leide en robåt av en båtsmann Andersen, og 10. august 1863 rodde de Grøte ut mot Hovedøya, hvor Priess' skute angivelig skulle ligge. Her ble Grøte skutt, plyndret og dumpet i fjorden ved hjelp av en stor stein de fant på Hovedøya og båtens ankertau.
Med Grøtes penger flyktet de to med sine familier til København. En uke senere fløt imidlertid Grøtes lik opp og ble funnet. Båtsmann Andersen kjente igjen ankertauet, og det var Priess og Simonsen som hadde leid båten. De to ble da arrestert og ført tilbake til Christiania. Høyesterett dømte dem til døden, uten mulighet for benådning.
Henrettelsen
På dagen for henrettelsen, 19. april hadde landets skarpretter Samson Isberg kommet fra sitt hjemsted i Bergen. Imidlertid var den militære vaktkorpset som skulle stå rundt skafottet forsinket, så Priess ble kjørt rundt i området en halv time og vente på sin egen henrettelse før alt var på plass. En tysk prest, Möhne, holdt en kort preken, og mens Priess' hode lå på blokken, ba Möhne «Fader vår», hvor øksen skulle falle før bønnen var fullført. På strofen «forlat oss vår skyld» ble hodet skilt fra kroppen ved et hugg. Liket ble, sammen med liket av Simonsen, først brakt til rettsmedisinsk institutt, og deretter gravlagt på Tøien Kirkegaard, dvs. Tøyen kolerakirkegård, anlagt i 1833 og beliggende der hvor Lakkegata skole senere ble anlagt i Lakkegata 79.
Virkning
Henrettelsen av Priess og Simonsen fikk stor offentlig oppmerksomhet og gjorde et sterkt inntrykk på de tilstedeværende. Slik ble dette et vesentlig bidrag til debatten om dødsstraffens berettigelse.
Varg Veum – De døde har det godt
Varg Veum – De døde har det godt er den 11. filmen i filmserien om detektiven Varg Veum. Filmen er basert på boken av samme navn av den bergenske forfatteren Gunnar Staalesen. Den hadde premiere 20. januar 2012, og hadde et samlet besøkstall på norske kinoer på 60,135.
Handling
Varg Veum forsøker å hjelpe en redd jente som har gått seg vill i skogen om natten, men han klarer ikke å forhindre hennes død. Det viser seg at hun var en asylsøker som ble tvunget dit av skumle bakmenn, hvor de blir kynisk utnyttet.
John Rhys-Davies
John Rhys-Davies (født 5. mai 1944 i Salisbury i Wiltshire i Storbritannia) er en walisisk skuespiller, best kjent for rollen som Gimli i filmatiseringen av Ringenes Herre. I den samme filmen spilte han også stemmen til enten Treskjegg.
Arbeidergata (Oslo)
Arbeidergata (2-4) er en gate som går mellom Professor Aschehougs plass og Stortings plass i Oslo sentrum.
Clypeolontha
Clypeolontha er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
Middelsstore (16-21 millimeter), brune oldenborrer. Kroppen er litt over dobbelt så langs som bred. Oversiden er tett kledt med små, lyse skjell. Hver dekkvinge har to fine lengderibber.
Levevis
Artene lever i fjellområder, men ikke i svært stor høyde.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia (Thailand, Laos, Sikkim og Bhutan).
Peter Holm (1733–1817)
Peter Holm (født 1733 i Nyborg i Danmark, død 26. mai 1817 i Kristiansand) var en dansk-norsk amtmann og topografisk forfatter.
Han var sønn av Thomas Nicolai Holm, stads- og garnisonskirurg i Nyborg, og Cathrine Lucie Lengerchen. I 1751 ble han juridisk kandidat, 1757 assessor i hovretten i København, 1761 auskultant i General-Landøkonomi- og Kommercekollegiet, i 1767 justisråd. Samme år ble han amtmann i Nordlandene, 1771 amtmann i Bratsberg amt og 1773 i Lister og Mandals amt. I 1780 ble han etatsråd. Han fikk avskjed som amtmann 1. januar 1806 med full gasje.
Holm har skrevet en verdifull Beskrivelse over Lister og Mandals Amt, som ble trykket i Topografisk Journal. Han etterlot dessuten betydelige samlinger til et dansk-norsk adelsleksikon. Han var medlem av Det Kongelige Danske Genealogiske og Heraldiske Selskab fra stiftelsen i 1777.
Barbados under Sommer-OL 1972
Barbados under Sommer-OL 1972. Tretten sportsutøvere, åtte menn og fem kvinner fra Barbados deltok fire sporter under Sommer-OL 1972 i München. Det var andre gangen Barbados deltok som egen nasjon i et OL, de vant ikke noen medaljer.
Sveits under Sommer-OL 1932
Sveits under Sommer-OL 1932. Sju sportsutøvere fra Sveits deltok under Sommer-OL 1932 i Los Angeles. Sveits kom på delt 22.-plass med en sølvmedalje.
Fylkesvei 4734
Fylkesvei 4734 går mellom Vestre og Dalavik i Vindafjord kommune. Veien er 4,0 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 732.
Charles Grey, 2. jarl Grey
Charles Grey, 2. jarl Grey, (født 13. mars 1764 i Fallodon nær Alnwick i Northumberland i England, død 17. juli 1845 i Howick) var en britisk adelsmann og politiker (whigpartiet). Han var sitt lands statsminister fra 1830 til 1834.
Grey er kjent for å ha fått vedtatt en banebrytende valgreform i 1832. Han fikk også vedtatt lover mot barnearbeid og mot slaveri i hele det britiske imperiet. Grey har gitt navnet til temerket Earl Grey,
Bakgrunn
Grey studerte ved Eton College og ved Trinity College ved University of Cambridge.
Politisk karriere
Grey satt i regjeringen Grenville i 1806, men hadde relativt liten politisk erfaring da han ble statsminister i 1830. Hans mest bemerkelsesverdige innsats dreide seg om valgreformen i 1832. Den startet en gradvis endring av valgordningen som kulminerte med i alminnelig stemmerett for kvinner og menn over 18 år, hemmelig valg og regulerte valgdistrikter.
Valgreformen var vanskelig å få igjennom. Overhuset sa først nei, og Grey gikk av. Da hertugen av Wellington ikke klarte å etablere regjering, fortsatte Grey og Wellington medvirket til at loven ble vedtatt.
Grey er også kjent for å bidratt til å forby barnearbeid og forby slaveriet i det britiske imperiet. Teen Earl Grey er oppkalt etter ham.
Familie
Grey giftet seg i 1794 med irske Mary Pansonby som han fikk 15 barn med. Han hadde fra tidligere også en datter med Georgina (også skrevet som Georgiana) grevinne av Devonshire, som var gift med en annen. Barnet ble oppfostret av Greys foreldre.
Beltespenning
Beltespenning er en tvekamp mellom to som har en uoverensstemmelse. De to er væpnet med kniv og bindes sammen med et belte. Kampen går til en av dem svekkes så mye av blodtap at han må gi seg (eller med dødelig utgang for den ene).
Dabbs Greer
Dabbs Greer (født 2. april 1917 i Fairview, Missouri, død 28. april 2007) var en amerikansk skuespiller som hadde mange forskjellige biroller både i filmer og han var tilbakevennende roller i flere amerikanske TV-serier.
Hans særegne stemme med en tydelig aksent fra de amerikanske sørstatene passet godt til filmer med tema fra det ville vesten. Han blir imidlertid trolig best husket da han spilte pastor Alden i TV-serien Huset på prærien. Greer var åtte år gammel da han begynte å opptre på barneteater. Han studerte ved Drury University, der han var medlem av Theta Kappa Nu. Han flyttet til Pasadena i 1943. Greer døde mens han var innlagt på Huntington Hospital i Pasadena, California etter å ha kjempet mot nyresvikt og hjertesykdom. Greer giftet seg aldri og hadde ingen barn.
Roald Dahl
Roald Dahl (født 13. september 1916 i Llandaff ved Cardiff i Wales, død 23. november 1990 i Oxford) var en britisk forfatter av norsk opphav.
Hans foreldre var norske. Fra 1960 bodde Dahl i Gipsy House i i Buckinghamshire. Det var der han skrev flesteparten av bøkene sine. Han døde i 1990, og er gravlagt i hjembyen. Han var gift to ganger.
Oppvekst
Roald Dahl ble født i Llandaff i Cardiff i Wales. Faren var skipsmegleren Harald Dahl fra Sarpsborg; moren var Sofie Magdalene Hesselberg fra Kristiania (dagens Oslo). Roald var det tredje av ekteparets fem barn, og den eneste sønnen. Harald Dahl hadde også to barn fra et tidligere ekteskap. Storesøsteren Astri og faren Harald døde med få måneders mellomrom i 1920, da Roald var fire år gammel. Moren satt igjen med tre egne barn, to stebarn og var gravid med parets femte barn.
Gjennom hele barndommen og tenårene, fra han var fire til han var 17 år, tilbrakte han sommerferiene hos morens foreldre i Kristiania og på Tjøme. Han har skrevet om barndomsårene i sin selvbiografiske bok kalt Gutt, og mormoren er også modell for bestemoren i Heksene. Da han selv hadde stiftet familie, besøkte han Fevik i Grimstad flere somre på ferie i 1960- og 1970-årene; de bodde stort sett på Strand Hotel.
Han gikk på Llandaff Cathedral School fra han var sju til ni år. Da han var åtte år gammel, ble han sammen med fire av sine venner straffet med spanskrør av rektor for å ha sluppet en død mus i en krukke med sukkertøy i en butikk. Fra han var ni til han var 17 år gammel, gikk han på engelske kostskoler; først St. Peter's School i Weston-super-Mare, som bare var en ferjetur fra Cardiff. Her led han av hjemlengsel og mistrivsel. Etter fire år på St. Peter's gikk han fra 1929 eller 1930 til 1934 på Repton School i Derbyshire.
Årene på Repton bød på blandede erfaringer. Eldre elever brukte de yngre som personlige tjenere, og rektor likte å slå elevene som disiplinæravstraffelse. Ifølge Dahls fremstilling i selvbiografien Gutt var det den senere erkebiskop av Canterbury Geoffrey Fisher som var den straffende rektoren; ifølge en biografi om Dahl skjedde dette imidlertid i 1933, etter at Fisher hadde forlatt skolen. Opplevelsen av det hyklerske misforholdet mellom rå straff på rektors kontor og fromme andakter i skolens kapell, bidro til at Dahl senere var skeptisk til kristendommen. Dahl var aktiv i flere av skolens idrettslag: fives (et squash-lignende spill uten racket), squash, boksing og fotball. En sjokoladefabrikk som lå nær skolen, brukte elevene til prøvesmaking, noe som skal ha vært en del av inspirasjonen til Charlie og sjokoladefabrikken. Sommeren 1934 deltok han på en reise til Newfoundland med Public Schools Exploring Society.
Med RAF i Afrika og Hellas
Ved krigsutbruddet i 1939 dro Dahl fra det tyskdominerte Tanganyika til nabolandet, den britiske kolonien Kenya (da Britisk Øst-Afrika). Her meldte han seg til tjeneste i Royal Air Force. Han fløy solo etter å ha fått bare 7 timer og 40 minutter opplæring i en de Havilland Tiger Moth; senere fulgte han videre flygertrening hos RAF Habbaniya, rundt 80 km vest for Bagdad, Irak. Han var ferdig med utdannelsen i august 1940. Han ble plassert i No. 80 Squadron RAF, og opererte i Egypt, Libya og Hellas.
Under en transportetappe 19. september 1940 måtte Dahl nødlande i ørkenen. Han skulle forenes med sin skvadron 50 km sør for Mersa Matruh. På den siste etappen kunne han ikke finne flystripen. Drivstoffmangel, og det at natten nærmet seg, gjorde at han valgte å lande i ørkenen. Dahl valgte ut et sted han mente så trygt ut for landing, men understellet traff en rullestein og flyet krasjet. Krasjet gav ham en bruddskade i skallen, knuste nesen og blindet ham. Han ble funnet av britiske soldater, og overført til et militært sykehus i Alexandria i Egypt. Hendelsen ble senere, i svært dramatisert form, grunnlag for hans første novelle, «Shot down over Libya», som ble trykt i The Saturday Evening Post i august 1942. I den første versjonen av novellen beskrev han hendelsen som luftkrig; senere endret han det til en ulykke.
Etter seks måneders sykeleie kom han i april 1941 tilbake til skvadronen, som nå deltok i slaget om Hellas. Dahl havnet i sin første flykamp over byen Khalkis den 15. april, der han skjøt ned en tysk Junkers Ju 88. Etter fire ukers deltagelse i kampene ble han tatt ut av operativ tjeneste på grunn av skadene etter styrten, og sendt hjem til Storbritannia.
Forfatter og ambassadeansatt
Etter et halv år som RAF-instruktør i England ble Dahl i 1942 overført til den britiske ambassaden i Washington i USA som assisterende flyattaché. Her arbeidet han også om etterretningsoffiser for British Security Coordination, en avdeling av MI6. Hovedmålet var å øke USAs krigsinnsats og støtte til Storbritannia.
Under oppholdet i USA skrev han sine første noveller, med utgangspunkt i erfaringene fra RAF. Ideen til debutnovellen «Shot down over Libya» oppsto under et intervju med forfatteren C.S. Forester, som sendte Dahls notater til The Saturday Evening Post.
Hans første barnebok, The Gremlins, utkom i 1943. Den handlet om små, ondskapsfulle vesener som ifølge folkloren i flyvåpenet var årsaken til alle uønskede hendelser. Walt Disney kjøpte rettighetene til boken for en film som aldri ble realisert. I 1940-årene vekslet han mellom å bo i USA og i Buckinghamshire, hvor han sammen med moren og søsteren etablerte seg i Gipsy House.
Familie
Dahl giftet seg i 1953 i New York med den amerikanske skuespilleren Patricia Neal. De fikk fem barn fra 1955 til 1965: Olivia, som døde av meslinger da hun var syv år gammel, Tessa, Theo, Ophelia og Lucy.
Theo ble stygt skadd i en alder av fire måneder da barnevogna ble påkjørt av en drosje. En tid led han av oppsamling av væske i hodet. Som resultat av dette ble Roald Dahl involvert i utviklingen av hva som skulle bli kjent som «Wade-Dahl-Till»-ventilen, et redskap for å avhjelpe tilstanden. I 1965 fikk Patricia Neal tre hjerneslag mens hun var gravid med deres femte barn. Roald Dahl tok kontroll over rehabiliteringen hennes og over år klarte hun etter hvert å lære seg å snakke og gå igjen. Historien er skildret i dokumentarfilmen The Patricia Neal Story (1981).
Han ble skilt fra Patricia Neal i 1983 etter et turbulent ekteskap. Han giftet seg i desember samme år med Felicity («Liccy») Crosland.
Da han var 74 år gammel døde Roald Dahl av leukemi den 23. november 1990 på John Radcliffe Hospital, Oxford. Han ble gravlagt i Great Missenden.
Personlighet
De fleste biografiene er enige om at Dahl hadde en krevende personlighet. Han kunne være sta, uforskammet og uhøflig, og han ble kastet ut av en klubb han var medlem av i London. Den samme staheten og iherdigheten som han brukte for å hjelpe sin første kone med å trene opp førligheten og taleevnen etter at hun hadde hatt slag, ble av andre oppfattet som brutalitet og hensynsløshet. Hans offentlige uttalelser ble også oppfattet som uhøflige og ukontrollerte (intemperate). Forlaget skal ha skrevet til ham og truet med å avslutte samarbeidet dersom han ikke forbedret oppførselen.
Bøker for voksne
Den første delen av Dahls forfatterskap var noveller med utspring i flymiljøet, samlet i boken Over to you (1946). Romanen Some Time Never: A Fable for Supermen (1948) er en dystopi som tar utgangspunkt i den samme folkloren rundt «gremlins» som i Dahls barnebok fra 1943 men gir det en mørkere behandling. Gremlins er en konkurrerende rase som menneskene har drevet ned under jorden, og hovedpersonen Peternip besøker deres underjordiske by. Historien begynner med Battle of Britain, og fortsetter til tredje og fjerde verdenskrig, inkludert atomkrig. Menneskeheten utrydder seg selv.
Etter hvert utviklet han sin sjanger: Svart humor og ironi som beskriver menneskenes skrøpelighet. Litteraturviteren Kristian Smidt mente at «Dahl elsker det barokke, det makabre og det overnaturlige.» Dahl publisert i alt omkring 60 noveller. De fleste ble opprinnelige skrevet for amerikanske magasiner som Ladies' Home Journal, Harper's, Playboy og The New Yorker, før de utkom i bokform. Honorarene i disse tidsskriftene skal ha være tilstrekkelig gode til at Dahl nøyde seg med å skrive to noveller i året.
Novellene henter ofte tema, fortellerstil og struktur fra anekdoter og vandrehistorier. Novellene er kunnskapsrike, og med et overraskende sluttpoeng. Formen i de seneste, mest karakteristiske av Dahls noveller er rendyrket for å føre spillet og handlingen fram til sluttpoenget.
Hans fortellinger ga ham tre Edgar-priser: I 1954 for samlingen Someone Like You; i 1959 for novellen «The Landlady»; og i 1980 for episoden fra Tales of the Unexpected basert på «Skin».
En av hans mest berømte fortellinger for voksne, «The Smoker» (også kjent som «Man from the South»), ble filmatisert som en episode for Alfred Hitchcock presenterer, og dessuten brukt som Quentin Tarantinos del av filmen Four Rooms (1995). Hans novellesamling Tales of the Unexpected ble overført til en TV-serie med samme navn.
Barnebøker
Dahls tre første barnebøker Verdens største fersken (1961), Charlie og sjokoladefabrikken (1964) og Den magiske fingeren (1966) utkom først i USA, og noen år senere i England. Fra og med Den fantastiske Mikkel Rev (1970) utkom bøkene samtidig i England og USA.
Dahls popularitet som barnebokforfatter er omfattende og udiskutabel, og hans utbredelse overskygger den forrige store britiske barnebokforfatteren, Enid Blyton. Bøkene utmerker seg ved sin oppfinnsomhet, sin humor og sin innfallsrikdom.
Barnebøkene er vanligvis preget av makabre overdrivelser og av karikerte personer som er overtydelig onde eller gode. Historiene i Heksene og Matilda er karakteristiske for Dahls stil: et barn med vanskelig utgangspunkt må kjempe mot groteske, ondskapsfulle voksne fiender i en setting som har et realistisk utgangspunkt, men som utvikler seg til å inneholde fantastiske elementer. Historien i Georgs magiske medisin har mange av de samme trekkene. Skildringene av det underlegne barnets kamp mot sin overmektige, voksne fiende kan noen ganger arte seg som et spørsmål om overklasse og underklasse, slik som i Den fantastiske Mikkel Rev og Danny og den store fasanjakten. Det er likevel vanligvis bare varianter av den groteske voksne fienden.
Dahls utgangspunkt som barnebokforfatter er barnets synsvinkel, og en forståelse av at barn er usivilserte og vegrer seg mot å bli oppdratt og disiplinerte. Derfor mener han at barn har glede av at voksne dummer seg ut i bøker. Barneleserne kan være ondskapsfulle, og fryder seg over enkel komikk, som prumpehumor. Denne innfallsvinkelen kommer godt til uttrykk når Dahl lager makabre parodiversjoner av kjente eventyr i Ramperim og ville vers og de to andre diktbøkene.
En særlig side ved Dahls humor er hans bruk av nye ord som han selv hadde funnet opp: Umpa-Lumpaer, whizzpopping, humplecrimp, lixivate, sogmire og zoonk.
Kritikken mot Dahls barnebøker beveger seg på flere plan. Noen innvendinger er at bøkene er vulgære og brutale – dette gjelder særlig Dustene – og rasistiske; i den første versjonen av Charlie og sjokoladefabrikken var oompa-loompaene negre og tilsynelatende negerslaver. Tidlig kritikk mot ham omfattet også dette at han undergrov voksnes autoritet. Andre innvendinger dreier seg om Dahls tilsynelatende menneskeforakt: «bak Dahls grove karikaturer, tydelige moral og rike oppkomme av komiske påfunn, fant kritikerne en undertone av hevngjerrig sadisme og mørk misantropi.»
Quentin Blake er den best kjente av illustratørene til Dahls barnebøker.
Dahl i ettertid
Dahls datter Tessa Dahl utga i 1988 romanen Working For Love, som er en lett kamuflert selvbiografi om oppveksten, preget av forholdet til og mellom foreldrene og fraværet av søsteren som døde sju år gammel.
Barnebøkenes popularitet har vedvart og økt etter Dahls død i 1990. Flere av bøkene er filmet, dramatisert og gjort til musikaler. Dahl var selv skeptisk til filmatiseringer av sine barnebøker, og uttalte seg negativt om både Charlie og sjokoladefabrikken (1971) og Heksene (1990). Særlig negativ var han til Heksene, hvor slutten var forandret: i boka blir hovedpersonen forhekset til ei mus, men lærer seg å leve med det; i filmen blir gutten på magisk vis tryllet tilbake til sin vanlige form. Etter Dahls død i 1990 var enka Felicity først usikker på hvordan hun skulle forvalte potensialet og rettighetene. Hun samarbeidet med forlaget Penguin og agenten Michael Siegel om en arbeidsform som ivaretok familiens kontroll, og som blokkerte for oppfølgere.
Tim Burtons film Charlie og sjokoladefabrikken (2005), Gavin Millars Danny og den store fasanjakten (1989) og Danny DeVitos Matilda (1996) er blant de mest kjente filmatiseringene. Eddap Liks (2015) er en familiekomedie fra BBC, like mye rettet mot voksne, med Judi Dench og Dustin Hoffman i hovedrollene.
Wes Andersons Den fantastiske Mikkel Rev (2009), Henry Selicks Verdens største fersken (1996) og Steven Spielbergs SVK – Store Vennlige Kjempe (2016) er laget som animasjonsfilmer.
En musikalversjon av Matilda hadde premiere i 2010. En musikalversjon av Charlie og sjokoladefabrikken hadde premiere i 2013. Forestillingen Roald Dahl’s Revolting Rhymes & Dirty Beasts, basert på to av Dahls diktbøker for barn, hadde premiere i Australia i 2014.
I juni 2005 åpnet Roald Dahl Museum and Story Centre i Great Missenden. Museet er rettet mot barn i alderen 6–12 år.
Dommedagsklokka
Dommedagsklokka er en symbolsk urskive som viser en analogi på at menneskerasen lever i en tid som er «minutter på midnatt», hvor midnatt representerer «katastrofal ødeleggelse».
Klokka er fra 1947, da den ble stilt på syv minutter på midnatt, og har siden da blitt opprettholdt av lederne av Bulletin of the Atomic Scientists ved University of Chicago. Opprinnelig representerte analogien trusselen om global kjernefysisk krig (atomkrig), men senere har også teknologi som har innvirkning på klimaet (klimaendringene) og «ny utvikling innen biovitenskap og nanoteknologi som kan føre til ugjenkallelige skader» blitt regnet med. Jo nærmere viserne kommer midnatt, jo større estimerer man risikoen for utvikling av en verdensomfattende katastrofe.
Antall minutter før midnatt, som baseres på målinger av grad av trusselen for atomkrig, miljø og teknologiske trusler mot menneskeheten, blir jevnlig oppdatert. Per 24. januar 2023 sto Dommedagsklokka på 90 sekunder på midnatt.
Dommedagsklokka er blitt nevnt eller vist til i en rekke bøker, filmer, tv-serier samt i forskjellige musikkutgivelser.
Tidsendringer
I 1947, under den kalde krigen, ble klokka stilt for første gang og viste syv minutter på midnatt. Senere har den blitt stilt 22 ganger, ut fra utviklingen i den globale sikkerhetssituasjonen. Den nestsiste (per januar 2023) offisielle stillingen av klokka – til to minutter og 30 sekunder på midnatt – skjedde 26. januar 2017. Den 24. januar 2023 ble klokka stilt på nytt, til ti sekunder nærmere midnatt.
Klokka har ikke alltid blitt stilt like raskt som hendelser forekommer. Under historiens største atomkrigtrussel, Cubakrisen i 1962, nådde for eksempel konflikten sitt klimaks og ble løst før forskerne rakk å stille klokka for å reflektere den mulige «dommedagen».
Biot (Alpes-Maritimes)
Biot er en fransk kommune i departementet Alpes-Maritimes og regionen Provence-Alpes-Côte d'Azur. Innbyggerne kalles Biotois.
Geografi
Biot ligger innenfor kystbyen Antibes mellom Cannes og Nice.
Eddiksyre
Eddiksyre (CH3COOH), etansyre, er en svak syre som man finner i mat og drikke, men også i andre ting. Den er en klar lettflytende væske med en stikkende lukt. Eddiken man kjøper i butikken, mateddik, består av 5 – 7 % eddiksyre, resten er vann. En del dagligvareforretninger selger også produktet eddikessens, som inneholder 35 % eddiksyre. Finere eddik finnes i industrien og lages blant annet av vin (vineddik). Når vin utsettes for luft blir den sur, vinen invaderes av bakterier som puster luft og bakteriene ’oksiderer’ alkoholen til eddiksyre. Denne eddiken heter vineddik. Eddik på fransk heter «vinaigre» og betyr ’sur vin’. Ren konsentrert eddiksyre kalles også iseddik fordi smeltepunktet for dette molekylet ligger på 16,6 °C, slik at det kan dannes krystaller i ren eddiksyre i et kjølig rom.
Konows gate (Oslo)
Konows gate (1–107, 2–96) er et gammelt veifar i bydel Gamle Oslo. Veien starter ved Oslo gate i Gamlebyen og løper østover langsmed Ekebergskrentens dramatiske og nordvendte forkastning, og videre over Kværner. Den vestre delen av veien het fram til 1901 Gravergata, et navn som trolig henspiller på arbeidene med å bryte løs alunskifer av Ekebergskrenten fra 1737 til 1815. Fra krysset med Ryenbergveien og videre østover het veien Bakerengveien med referanse til gården Bakerenga.
Like nord for utløpet fra Oslogate ligger Oslo hospital. Langs Ekebergsida står fremdeles en rekke gamle våningshus, nr. 3, 25, 27, 29, 31, 33, 35, 37, 41, 43, 45, 49, 51, 53, 55 og 63). Flere av bolighusene har tilhørende uthus. Eiendommene regnes i dag til den forstadsbebyggelsen som skjøt opp utenfor 1859-grensa – delvis definert av veiløpet for Konows gate. Noen av våningshusene var allerede kommet opp før 1859-utvidelsen. Bortsett fra nr. 3 og 63 er eiendommene regulert av Oslo kommune til spesialområde bevaring etter plan- og bygningsloven. I Konows gate 23 (som er revet) bodde den berømte «signekjerringa» Anne Brandfjeld (1815–1905) de siste tiårene av sitt liv. Hun hadde stor søkning fra hele østlandsområdet, og Konows gate ble på folkemunne kalt «De kloke koners gate».
Konows gate er også kjent fra spillefilmer og tv-serier som Olsenbanden jr. Huset i Konows gate 35 ble i alle filmene brukt som kulisse, selv om handlingen etter sigende finner sted på Kampen.
Etter å ha krysset den nordlige utkjørselen av Ekebergtunnelen løper Konows gate over Kværner gårds gamle marker, med Kværnerdumpa i Lodalen på nordsida og øvre deler av Kværnerområdet på sørsida. I Kværnerdumpa anlegges per i dag Kværnerbyen. Veien går over i Svartdalsveien etter Konows gate 107.
Tour de France 2008
Tour de France 2008 var den 95. utgaven av Tour de France, og ble arrangert fra 5. juli til 27. juli 2008. Én etappe hadde målgang i Italia, og én startet i Italia.
For første gang på over 40 år startet Tour de France med en fellesstart, ikke en tempoetappe (prolog). Dermed var det flere enn bare tempospesialister som kunne være med i kampen om å få kjøre i gul trøye etter første etappe. I motsetning til de foregående utgavene ble det ikke delt ut bonussekunder til de tre første i mål. Rittet besto av ti flate etapper, fem fjelletapper, fire kuperte etapper og to individuelle tempoetapper.