cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aston Martin
Starten i mellomkrigstiden
Lionel Martin forlot Aston Martin i 1925, og i det påfølgende år gikk flere rike investorer inn med kapital i selskapet, inkludert Lord Charnwood, William S. Renwick og Augustus Bertelli. Disse tok kontrollen over selskapet og endret firmanavnet til dagens navn, Aston Martin, og flyttet produksjonen til Feltham. 1.5-liters konkurransesportsvogner var nå merkets spesialitet. Etter hvert ble disse bilene også utstyrt med kompressor.
I 1933 overtok skipsreder R. Gordon Sutherland kontrollen og beholdt den til andre verdenskrig var over.
Storhetstiden etter andre verdenskrig
Ut over i 1950-årene var Aston Martin det største engelske navnet i sportsbilracing, nest etter Jaguar. Ved inngangen til 1960-tallet lanserte Aston Martin en Formel 1-bil. Feilen var at den hadde frontmotor, mens alle andre var i ferd med å gå over til midtstilt motor. Aston Martin trakk seg fort ut av Formel 1 på da satsningen ble for kostbar. Merket oppnådde en helt særpreget status på 1960-tallet fordi det var dette merket folk forbandt med agent 007, James Bond. Også enkelte medlemmer av The Beatles bidro også til å styrke merkets status.
Økonomiske vanskeligheter
1970-tallet ble en anstrengt periode for Aston Martin. De skiftet eiere i 1972, 1975 og 1981, og først i 1987 ble tilstanden mer stabil da Ford gikk inn for å redde det tradisjonsrike og godt profilerte merket. Aston Martin gjorde et comeback i sportsbilracing på 1980-tallet, men man fikk ikke den ønskede oppmerksomheten, og da Jaguar gjorde det samme med mer PR-suksess på slutten av samme tiår, la Aston Martin racing på hylla.
Ford kjøper Aston Martin
På tross av Aston Martins berømmelse har selskapet til stadighet hatt økonomiske problemer, og selskapet ble reddet av Ford Motor Company, som kjøpte 75 % av selskapet i 1986. I 1993 kjøpte Ford de resterende 25 % av aksjene av Victor Gauntlett. Ford eide alle aksjene i selskapet frem til mars 2007 og Aston Martin var en del av Ford Premier Automotive Group, hvor også Jaguar, Land Rover og Volvo inngikk.
Aston Martin satser på racing for tredje gang
I desember 2003 annonserte Aston Martin at de fra og med 2005 nok en gang ville satse på racing. En ny divisjon ble etablert, kalt Aston Martin Racing. Denne divisjonen vil sammen med samarbeidspartneren Prodrive være ansvarlig for design, utvikling og ledelse for DBR9-programmet. DBR9 skal konkurrere i GT-klassen for sportsbiler, inkludert det verdensberømte 24-timersløpet i Le Mans.
Aston Martin tok sin første seier i FIA GT Championship i Bahrain 25. november 2005 med Aston Martin DBR9. Sjåførene var Christophe Bouchut og Antonio Garcia. De vant med 26 sekunder etter et tretimersløp. Dette var den første internasjonale seieren til teamet, men de har tidligere i september 2005 vunnet Le Mans Endurance Race ved Nurburgringen, Tyskland.
Ford selger Aston Martin
I mars 2007 ble det offentliggjort at Ford selger Aston Martin til en investorgruppe bestående av David Richards(racing), John Sinders og de to kuwaitiske investeringsselskapene Investment Dar og Adeem Investment Co. Ford vil fortsatt sitte igjen med en 15 % andel av Aston Martin-aksjene etter salget.
Aston Martin og James Bond
Produsentene av James Bond mente at Aston Martin hadde den essensielle britiske glamouren og Aston Martin har dermed vært James Bonds bil i en rekke filmer. En sølvgrå DB5 var hans firmabil i Goldfinger (1964) og Thunderball (1965). I GoldenEye (1995) og Tomorrow Never Dies (1997) hadde han samme bil som privatbil. I filmen Quantum of Solace (2008) er Aston Martin DBS med. Deretter var det en periode med Lotus, og James Bond dukket igjen opp med en Aston Martin i Living Daylights (1987) i en grå Volante. I Die Another Day hadde James Bond en Vanquish under sitt opphold på Island. James Bond kjørte to forskjellige Aston Martin modeller i Casino Royale fra 2006 (DB5 og DBS). I biljaktscenen i Quantum Of Solace bruker James Bond nok en gang en Aston Martin DBS som han også brukte i Casino Royale. I Skyfall brukte han en DB5, i Spectre har han en DB10 og får tilbake DB5en i slutten av filmen.
Aston Martin i Norge
Aston Martin importeres til Norge av Insignia, et datterselskap av Jaguar Norge.
Francesco Borromini
Francesco Borromini, opprinnelig Castelli (født 25. september 1599 i Bissone nær Lugano i de transmontane fogderier i Det gamle sveisiske edsforbund, død 3. august 1667 i Roma i Kirkestaten), var en barokkarkitekt som tegnet flere rikt utsmykkede kirker i Roma. Sammen med Giovanni Lorenzo Bernini og Pietro da Cortona var Borromini hovedaktør i den romerske høybarokk.
Bakgrunn
Francesco Castelli var sønn av steinhubbermesteren Giovanni Domenico Castelli, og arbeidet en periode i Milano som steinhuggermester selv.
Verker i Roma
I 1619 ankom han Roma og skiftet navn fra Castelli til Borromini. Først var han dekoratør i innredningen av St. Peters interiør, men snart fikk han mer avanserte oppgaver i byggingen av Palazzo Barberini, under ledelse av først Carlo Maderno og deretter Bernini. I dette palasset, som ligger på Quirinale, laget Borromini en serie vinduskarmer og en vindeltrapp.
I 1642 fikk Borromini i oppdrag å tegne et nytt kapell for Universitetet i Roma. Kapellet Sant'Ivo alla Sapienza (ferdigstilt i 1660) har en spiralkrone og en geometrisk kompleks planløsning.
Før det hellige år 1650 fikk han i oppgave å ominnrede interiøret i Romas bispekirke, San Giovanni in Laterano. Kirken Santa Maria dei Sette Dolori (1643–1646) i bydelen Trastevere har en solid konkav men ufullstendig fasade som viser kontrasterende konvekse og konkave former. Eksempler på profanarkitektur er Palazzo Falconieri ved Via Giulia med sin høye loggia, og Palazzo di Propaganda Fide (1662) med den konkave sentrale delen av fasaden og innovative pedimenter over vinduene
Borromini er gravlagt i kirken San Giovanni dei Fiorentini.
Borrominis innflytelse, samtidens reaksjoner
Borromini skulle med sin nyskapende arkitektur til å innovere arkitekturkunsten. Mens Bernini hovedsakelig arbeidet med monumentalarkitektur og de storslåtte vyer, som Petersplassen (ferdig i 1667), viet Borromini seg til å bygge strukturer med kompliserte planløsninger på strengt avgrensede og i flere tilfeller uregelmessige rom. Disse forholdene førte til en eksperimentering med det arkitektoniske formspråket.
Både utvendig og innvendig la Borromini vekt på krumningen. Han fant inspirasjon til denne spenningen mellom konvekse og konkave overflater i romersk arkitektur, som for eksempel i Hadrians villa, reist 118–138 e.Kr. nær Tivoli og i Venus-tempelet i Baalbek. Borromini blandet klassiske komponente på fritt vis og smeltet tilsynelatende forskjellige elementer inn i en helhet.
Arkitektkollegaer og kritikere hevdet at Borromini med sin modifikasjon av den romerske arkitekten Vitruvius i 20-årene f.Kr. etablerte regler for design og proporsjoner av arkitektur hadde avveket fra den gamle tradisjon og forvrengt den. De skarpeste kommentarene kom fra arkitektene som gikk inn for en mer klassisiserende og behersket barokkarkitektur. Kunstkritikeren Giovanni Pietro Bellori, en talsmann for klassikerne, anså Borromini for å være en forderver av arkitektureb. San Carlo alle Quattro kirke Fontane med sin buede fasade ble beskrevet som en vansiret bygning, og det kronede spiraltårnet på lanterninen til Sant'Ivo alla Sapienza ble ansett som en hybrid. Selv store deler av den offentlige kunstopinion i Roma reagerte med motvilje mot Borrominis innovative arkitektur.
I løpet av sitt liv fikk Borromini dermed liten takknemlighet å merke. Først på slutten av 1800-tallet begynte kunsthistorikere å analysere det borrominiske designspråket mer detaljert.
Forskningen fra de siste hundre årene har vist at Borromini i noen henseender avvek fra den gamle tradisjonen og Vitruvius' normative arkitektteorier, men at han alltid hadde et velbalansert formål med dette. Arkitekturhistorikere som Eberhard Hempel og Paolo Portoghesi har analysert Borrominis arkitektur basert på egne forhold og uten noen forutinntatt forestilling om den.
Borrominis siste år og død
Borromini fikk sitt siste hvilested i kirken San Giovanni dei Fiorentini ved Via Giulia. Inskripsjonen på minnetavlen lyder:
FRANCISCVS BORROMINI TICINENSIS EQVES CHRISTI QVI IMPERITVRAE MEMORIAE ARCHITECTVS DIVINAM ARTIS SVAE VIM AD ROMAM MAGNIFICIS AEDIFICIIS EXORNANDAM VERTIT IN QVIBUS ORATORIVM PHILIPPINVM S. IVO S. AGNES IN AGONE INSTAVRATA LATERANENSIS ARCHIBASILICA S. ANDREAS DELLE FRATTE NVNCVPATVM S. CAROLVS IN QVIRINALI AEDES DE PROPADANDA FIDE HOC AVTEM IPSVM TEMPLVM ARA MAXIMA DECORAVIT NON LONGE AB HOC LAPIDE PROPE MORTALES CAROLI MADERNI EXVVIAS PROPINQVI MVNICIPIS ET AEMVLI SVI IN PACE DOMINI QVIESCIT
Harrisburg
Harrisburg er hovedstaden i den amerikanske delstaten Pennsylvania.
Harrisburg er en av de eldste og mer historisk betydningsfulle delstatshovedsteder i USA. Den har spilt en viktig rolle i migrasjonen vestover, den amerikanske borgerkrigen og den industrielle revolusjonen. Gjennom deler av 1800-tallet gjorde bygningen av Pennsylvania-kanalen og senere jernbanen Harrisburg til en av de mest industrialiserte byene i de nordøstre byene USA.
Harrisburg er kjent for Three Mile Island-ulykken, som var nær ved å skape en stor atomkraftulykke i nærliggende Middletown.
Hail to the Thief
Hail To The Thief er det sjette studioalbumet av det engelske bandet Radiohead. Albumet ble utgitt 9. juni 2003. Albumet inneholder mer piano og gitar, enn bandets forrige mer eksperimentelle album Kid A. Kritikere uttalte også at de følte tekstene var mer politiske, men dette er noe vokalist og hoved-låtskriver Thom Yorke har benektet.
Lakinsk
Lakinsk (russisk: Лакинск) er en by i Vladimir oblast i Russland. Den ligger på venstre bredd av elva Kljazma, 30 km sørvest for Vladimir.
Landsbyen Undol (russisk: Ундол), på samme sted som dagens by Lakinsk, har vært kjent siden slutten på 1400-tallet. I 1889 ble det startet en spinne- og vevefabrikk ved landsbyen. Ettersom fabrikket vokste, vokste også landsbyen. I 1927 fikk landsbyen status som bymessig bosetning og fikk nytt navn, Lakinskij (russisk: Лакинский) etter den lokale partilederen. Den fikk innvilget bystatus og navnet ble endret til Lakinsk i 1969.
Demografi
Befolkningsutvikling: ! År || Folketall || Kilde
Toftebreen
Toftebreen er en isbre på vestsiden av det norske bilandet Peter I Øy i Antarktis. Den er om lag tre kilometer lang og munner ut på sørsiden av Sandefjordbukta på Lazarevkysten.
Breen ble oppdaget i 1927 av Odd I-ekspedisjonen under ledelse av Eyvind Tofte som seilte rundt øya. Den er oppkalt etter ekspedisjonslederen.
Chosun Ilbo
Chosun Ilbo (som betyr koreanske nyheter) er Sør-Koreas største dagsavis, med et daglig opplag på vel 2,2 millioner eksemplarer.
I tillegg til dagsavisa utgir avisas utgiverselskap flere andre aviser, så som ukeavisa Jugan Chosun månedsavisa Wolgan San og andre aviser og blader. Blant datterselskapene er Digital Chosun, Wolgan Chosun og Edu-Chosun. Chosun Ilbo og datterselskapene driver i fellesskap nettstedet Chosun.com, som foruten koreansk, publiserer egne versjoner på engelsk, kinesisk og japansk.
Nettstedet Chosun.com er det mest benyttede nyhetstettstedet i Sør-Korea. bedriftens navn er hentet fra koreansk historie, nærmere bestemt fra Kongedømmet Joseons' dager.
Historie
Chosun Ilbo Establishment Union ble etablert i september 1919, mens selskapet Chosun Ilbo ble stiftet 5. mars 1920. Avisa var kritisk til og ofte i opposisjon til det pro-japanske styret under den japanske koloniseringen. Av denne grunn ble avisa stengt flere ganger av myndighetene.
Etter å ha utgitt sin 6923. utgave sommeren 1940 ble avisa stengt for godt, og kom ikke ut igjen før høsten 1945.
Kritikk
Chosun Ilbo blir ofte kritisert for dets konservative holdninger, og støtte til landets største konservative parti GNP, og tilsvarende kritiske holdning mot de liberale presidentene Kim Dae-jung (1998–2003) og Roh Moo-hyun (2003–2008). Denne kritikken har Chosun Ilbo vært nødt til å dele med de to andre storavisene, JoongAng Ilbo og Dong-a Ilbo. Men Chosun Ilbo har alene blitt kritisert for sin ukritiske holdning til landets chaeboler.
Et resultat av kritikken er at det er etablert flere anti-Chosun Ilbo bevegelser.
UTC+06.30
UTC+06.30 er et belte av tidssoner som ligger seks timer og tretti minutter før standardtiden UTC. I 2008 omfattet UTC+06.30 følgende områder:
Eksterne lenker
Huso horario
Tippeligaen 1997
Tippeligaen 1997 startet 12. april og sluttet 19. oktober. Det ble spilt 26 runder.
Haugesund, Sogndal og rykket opp fra 1. divisjon før denne sesongen. Etter sesongen rykket Lyn og Skeid ned, Tromsø beholdt plassen i Tippeligaen etter å ha slått Eik-Tønsberg 6–1 sammenlagt i kvalifiseringen.
Pilatus PC-9
Pilatus PC-9 er et sveitsisk treningsfly. PC-9 er utviklet med utgangspunkt i den tidligere modellen PC-7 for å møte konkurransen fra Embraer EMB-312 Tucano om markedet for avanserte treningsfly. Prototypen fløy første gang 7. mai 1984, og flytypen ble først tatt i bruk av Saudi-Arabia og Australia. I tillegg til hovedvarianten finnes en nedgradert variant som har blitt produsert med betegnelsen PC-7 Mk II ( denne er basert på PC-9, til tross for at betegnelsen antyder at den er en variant av den tidligere PC-7 ), og en videreutviklet variant i form av PC-9M. PC-9 ble også valgt av det amerikanske flyvåpenet og den amerikanske marine til å erstatte henholdsvis Cessna T-37 Tweet og Beechcraft T-34C Turbo Mentor, og blir produsert i USA av Raytheon som T-6 Texan II.
Norsk Ideutvikling
Norsk Ideutvikling AS var et nettbasert mediehus og frem til 2006 hovedeieren av det største norske nettsamfunnet for ungdommer: Biip.no. Aksjeselskapet var basert i Oslo.
Evklid fra Megara
Evklid fra Megara (engelsk translitterasjon: Euclid; født ca. 450 f.Kr. i Megara i Hellas, død i 374 f.Kr.) var en gresk filosof og elev av Sokrates.
Norsk Ideutvikling
Erling Løken Andersen, Bo Myrås og Ozan Øzerk stiftet i 2008 Norsk Idé AS, som viderefører medieutviklingsvirksomheten.
Evklid fra Megara
Evklid fra Megara grunnla den filosofiske skoleretning som kalles Megara-skolen (eller den eristike eller dialektiske skole). På en tid da borgere av Megara ved dekret var forbudt å besøke Athen, skal Evklid ha kledd seg i kvinneklær for å komme seg ubemerket inn i byen for å være nær Sokrates. Han skal ha vært en av dem som hørte Sokrates' siste tale. Etter at Sokrates var død, trakk Evklid og noen av hans filosofvenner seg tilbake til Megara. Selv om det ikke finnes noen direkte beviser for det, kan dette ha sammenfalt med den tiden da filosofen Platon bodde i Megara.
Norsk Ideutvikling
Norsk Ideutvikling omsatte i 2005 for rundt 0,7 millioner kroner. Omsetningen økte i 2006 til rundt 2,5 millioner.
Evklid fra Megara
Hans lære var en kombinasjon av Parmenides' og Sokrates' prinsipper.
Janni Howker
Hun er utdannet i skrivekunst fra University of Lancaster 1984, og debuterte samme år med boka Badger On The Barge. Hun bor nå i Cumbria i Nord-England, et miljø som danner rammen for de fleste av bøkene hennes. For eksempel handler den historiske romanen Martin Farrell og en gutt som havner opp i grensekrigene mellom Skottland og England fra 1200 til 1500-tallet.
Sandefjordbukta
Sandefjordbukta er en bukt på vestsiden av det norske bilandet Peter I Øy i Antarktis. Den ligger mellom Toftebreen i sør og Kapp Ingrid i nord på Lazarevkysten.
Bukta er oppkalt etter byen Sandefjord, som var senter for den norske hvalfangstindustrien og hjemby til Lars Christensen, som finansierte de første norske ekspedisjonene til Peter I Øy på slutten av 1920-tallet.
Yrke
Et yrke eller erverv er et arbeid eller spesialisering som en person lærer seg og jobber med en lengre tid, tross bytte av arbeids- eller oppdragsgiver. Før regulerte man tilgangen til mange yrker, men nå er de fleste yrker frie. Fagforeninger, profesjonelle sammenslutninger og faglige interesseorganisasjoner er ofte forbundet med visse yrker. Man deler inn yrker i noen få kategorier, som håndverksyrker, tjenestemenn osv.
Et lovregulert yrke er en eller flere former for yrkesvirksomhet som er underlagt lov- eller forskriftsfestede krav om bestemte yrkeskvalifikasjoner, eller hvor bruken av en yrkestittel ved lov eller forskrift er begrenset til innehavere av en gitt yrkeskvalifikasjon.
Arbeidsoppgaver som har bestemte likhetstrekk danner et yrke. Statistikkmyndigheter grupperer yrker sammen etter den internasjonale standarden for yrkerskategorisering, ISCO, og norske statistikkmyndigheter i standard for yrkesklassifisering. Yrke dannes vanligvis uten hensyn til yrkesutøverens utdanning, yrkesstatus eller næring.
José Beltrão
José Gil de Gouveia Beltrão (født 27. november 1905, død 1948) var en portugisisk rytter som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Beltrão vant en olympisk bronsemedalje i hestesport under OL 1936 i Berlin. Med hesten «Biscuit» var han med på det portugisiske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i sprangridning bak Tyskland og Nederland. De andre på laget var Domingos De Sousa Coutinho på «Merle Blanc» og Luís Mena e Silva på «Fossette». I den individuelle konkurransen i sprangridning kom han på sjetteplass.
Tue Lassen
Tue Lassen (født 28. november 1985) er en dansk orienteringsløper som løper for den danske klubben Pan Aarhus.
Anne Margrethe Lund (politiker)
Anne Margrethe Lund (født 1987 på Skotterud i Eidskog) er en norsk politiker.
Tue Lassen
Lassen har deltatt i VM i orientering, EM i orientering og dansk mesterskap. Han har vært på det danske landslaget, og har siden VM i 2011 deltat på en rekke verdensmesterskap. Høydepunktet i karrieren kom i 2015 da han sammen med Emma Klingenberg, Søren Bobach og Maja Alm ble verdensmester på sprintstafett i Inverness, Skottland. Individuelt ble det bronsemedalje på sprint i Venezia i 2014. Han løp tredje etappe på Danmarks lag som tok sølvmedalje på sprintstafett under VM i Estland i 2017 og andre etappe på laget som tok bronsemedalje på sprintstafett under VM i Latvia i 2018.
Anne Margrethe Lund (politiker)
Fra 2010 til 2012 var hun leder i Europeisk Ungdom, som arbeider for et norsk medlemskap i EU. Hun satt før dette ett år i sentralstyret og som fylkesleder i Oslo Europeisk Ungdom. Hun var leder i Barne- og Ungdomsrådet i Oslo (BURO) fra 2009 til 2010. Hun har også vært fylkesleder i Hedmark Unge Høyre.
Tue Lassen
Lassen har tidligere representert den norske klubben Bækkelagets SK og den danske klubben Faaborg OK.
Anne Margrethe Lund (politiker)
Hun har vært ansatt som seniorrådgiver i NHO og senere som sjef for NHOs Brussel-kontor. Hun har også arbeidet for sekretariatet i EFTA.
Lund har studert Sentral-Europa-studier, statsvitenskap og samfunnsgeografi ved Universitetet i Oslo. Hun tok mastergraden i internasjonal politikk ved Newcastle University.
Dong-a Ilbo
Dong-a Ilbo (som betyr Øst-asiatiske nyheter) er en konservativ dagsavis som blir utgitt i Seoul i Sør-Korea. Den ble etablert i 1920 av Kim Sung-soo som også etablerte Korea-universitetet under den japanske koloniseringen av Korea.
Kim ble senere visepresident i 1951. Dong-a Ilbo ble etablert som en nasjonalistavis, men har i dag som en del av firmaets motto å være kritisk og ærlig i nyhetsrapporteringen. Avisa er sammen med Chosun Ilbo og JoongAng Ilbo blant de tre største sørkoreanske dagsavisene. Avisa har etablert et samarbeid med seks utenlandske aviser, som The New York Times, japanske Asahi Shimbun og britiske The Times. Avisa finnes i over 90 ulike utgaver som publiseres verden rundt, blant annet i New York, London, Paris og Frankfurt am Main.
Avsa ble flere ganger stengt av de japanske myndighetene under den japanske kolonisering av Korea mellom 1910 og 1945. Avisa kom ut første gang etter andre verdenskrigs slutt 1. desember 1945. Avisa har flere ganger protestert mot undertrykkelsen av frie media under det sørkoreanske militærstyret fram til 1987, blant annet ved å ikke trykke de offisielle valgresultatene.
Dong-a Ilbo har etablert et partnerskap med mange internasjonale aviser og bedrifter som The New York Times, The Times og Reuters. Avisa produserer 90 ulike lokalutgaver for ulike deler av verden, og har 22 korrespondenter verden rundt.
Dong-a Ilbo produserer dessuten mange bøker og fire måneds- og to ukemagasiner.
Eivind Bøksle
Eivind Bøksle (født 2. august 1950) er en norsk opera- og visesanger fra Kristiansand, kjent blant annet som programleder i radio.
Bøksle studerte sang, bass, baryton og pedagogikk ved Norges musikkhøgskole i 1975, Statens Operahøgskole i 1979, og Mozarteum i Salzburg og har vært hyrt inn som frilans ved alle norske operascener samt Rikskonsertene. Bøksle har vært Mephisto i Faust, Dulcamara i Elskovsdrikken av Donizetti, Colline i La Bohème, Sarastro i Tryllefløyten og kjendis i Kokkekamp i 1999.
For NRK P2 har han siden 1990-tallet vært operamedarbeider og ledet diverse operaprogram, flere direktesendinger fra Metropolitan Opera i New York City, sammen med blant andre Nina Krohn. Bøksle har også ledet Visebølgen ved flere anledninger. Med broren Ivar Bøksle (far til Helene Bøksle) har han flere plateutgivelser fra 1972 og utover. Faren Birger Bøksle er også kunstner.
Chester Castle
Chester Castle er et slott i Chester i England.
Slottet ble reist i 1069 av Hugh av Avranches. Det ble beleiret under den engelske borgerkrig. Fra 1790-årene begynte arkitekten Thomas Harrison å bygge det om til et fengsel, noe som tok 37 år.
Chester Castle er det av svært få slott i England som fortsatt brukes av British Army.
Området rundt slottet er et verdslig sogn med navnet Chester Castle; det er det eneste verdslige sognet i Chester.
Pidgey
Pidgey er en oppdikta figur i serien Pokémon. Den er en pokémon, av typene normal og flygende. Den blei introdusert i 1. generasjon av Pokémon. Pidgey utvikler seg til Pidgeotto, som igjen utvikler seg til Pidgeot.
Av utseende kan den likne en del på en fugl. Den har en ganske rufsete fjærdrakt. Fjærene på ryggen, stjerten og mesteparten av vingene, samt deler av hodefjærene, er brune, mens brystet, buken, vingetippene og deler av hodefjerne har en lys besj farge. Den har et rosa, krummende nebb, og rosa bein, med tre klør på hver fot. To av klørne peker framover, og éi peker bakover. Fra øya og nedover et lite stykke har den et svart mønster.
Pidgey er en vanlig pokémon, som lever i skogen. Den er ikke glad i å slåss. Hvis den møter fiender sparker den ofte opp sand som blinder dem, i stedet for å slåss. Den kan flakse med vingene sine for å blåse opp en dustsky, for å få insektspokémoner til å dukke opp, som den eter. Den kan også blåse bort fiender ved å lage vinder ved å flakse med vingene. Pidgey har en ekstremt god retningssans. Hvis man plasserer den langt unna sine vante omgivelser kan den framleis finne fram til heimen sin.
Ke Jiusi
Ke Jiusi (kinesisk: 柯九思, pinyin: Kē Jiǔsī, Wade-Giles: K'o Chiu-ssu) (født 1290 i Xianju i Zhejiang provinsen, død 1343) var en kinesisk landskapsmaler, kalligraf, og poet under Yuan-dynastiet (1271–1368).
Stilnavnet hans var Jingzhong (敬仲) og kunspseudonymer var Dan qiusheng (丹丘生) og Wuyun geli (五云阁吏). Kes malerier følger i stilen til Wen Tong, med bruk av dristige og delikate penslestrøk i en rolig atmosfære. Kes poesi innbefatter Samlingen til Dan Qiushen (丹丘生集).
Irving Meretsky
Meretsky vant en olympisk sølvmedalje i basketball under OL 1936 i Berlin. Han var med på det canadisk laget som kom på andreplass i basketturneringen. Det var første gang som basketball var olympisk sport. Tjuetre lag deltok i turneringen som ble avviklet i perioden 7. og 14. august. Canada vant over Polen med 42-15 i semifinalen, men tapte finalen mot USA med 8-19. Meretsky spilte to kamper i OL-turneringen.
Daniel A. Buli
Daniel Aanundson Buli (født 26. mars 1820 på en liten øy i innsjøen Begervannet i Herefoss i Aust-Agder, død 31. august 1900 på Engesland i Birkenes) var en norsk salmedikter.
Biografi
Han var oppvokst på distriktets minste husmannsplass, og sønn av rydningsmann og tømmerfløter Aanund Danielsen Øya og hustru Malli Osmundsdatter Rodalen fra Landvik.
Han startet som gjeter for bøndene i området bare 12 år gammel. På skolen viste han tidlig stort talent, og bare 17 år gammel ble han omgangsskolelærer, etterhvert også vaksinatør og herredregnskapsholder. Sommeren 1843 giftet han seg med «pige» Jensine Kleppekjær fra Fjære. Sammen fikk de sju barn. I 1846 flyttet familien til Vestøl i Vegusdal, og i 1856 til avsidesliggende Buli på østsiden av den vakre innsjøen Ogge i nåværende Birkenes kommune. Han jobbet som sagbruksbestyrer på Landekil og tømmermerker langs hele Tovdalvassdraget.
Aandeligt Sangkor
Bare i underkant av 70 av Bulis salmetekster er kjent i dag, de fleste gjennom boken Aandeligt Sangkor som han i 1895 fikk trykket i et begrenset opplag på Christiansand Aktiebogtrykkeri. Sin første kjente salme Ledsag oss Herre skrev han 25 år gammel. Den har et sterkt sosialt engasjement, trolig påvirket av at hans morfar Osmund Rodalen satt i fangenskap på Akershus festning, etter å ha vært en av frihetskjemperen og bondehøvdingen Kristian Lofthus' nærmeste støttespillere i kampen mot embetsmennenenes utbytting av fattigfolk. Bulis salmetekster er blitt omtalt som "rett fra sultens alter".
Daniel A. Buli døde 31. august 1900, og ligger gravlagt på det gamle gravstedet Haugvadbakken på Engesland i Birkenes.
Plate
I 2001 ble 10 av Bulis tekster for første gang utgitt på den kritikerroste platen Himmelske Balsam og sødeste Drue, (Via Music) med vokalisten Åsne Valland Nordli, med musikerne Nils Økland, Sigbjørn Apeland og Torbjørn Økland, lydmann Audun Strype og produsent Sigbjørn Tveite. Utgivelsen inngår i Norsk kulturråds "Klassiker-serie".
Megara Hyblaea
Megara Hyblaea var en gresk koloni på Sicilias østkyst, noe nord for Siracusa. Den ble grunnlagt i 728 f.Kr. av kolonister fra Megara i Hellas. Hundre år senere grunnla kolonister fra Megara Hyblaea byen Selinus vest på Sicilia. Sicilia var den gang del av det greske kulturområdet Magna Graecia.
Megara Hyblaea var aldri noen by av stor betydning. Den ble ødelagt av Gelon omkring 481 f.Kr. Under arkeologiske utgravinger er det avdekket deler av bymuren, en gravlund og offergaver til et tempel.
Penair’s Spirit of Alaska Award
Penair's Spirit of Alaska Award er en pris i hundesledeløpet Iditarod som tildeles «den første hundekjøreren som kommer til sjekkpunktet McGrath».
Innledning
Utmerkelsen ble første gang utdelt i 2000, og flyselskapet PenAir har hele tiden vært sponsor. Hundekjøreren som når McGrath først får en original «spirit mask» av kunstneren Orville Lind. I tillegg gir flyselskapet kreditt til en verdi på $500 som vinneren enten kan bruke på flybilletter eller flyfrakt. Utdelingen skjer ved banketten i Nome.
Paul Gebhardt var den første som vant, mens Robert Sørlie er med sine to seire den mestvinnende. Sørlie var også den første fra Europa og Norge som vant prisen.
Eksterne lenker
Infoside om Iditarodpriser fra Cabela
Have You Any Room for Jesus?
Den svenske teksten ble skrevet av Petrus Andersson Palmer i 1879. Den ble bearbeidet av Gunnar Melkstam i 1986. Svensk tittel er «Har du inte rum för Jesus».
Heinrich Müller (teolog)
Heinrich Müller (født 18. oktober 1631, død 23. september 1675 i Rostock), var en tysk, luthersk teolog ved Universität Rostock.
Have You Any Room for Jesus?
Den ble brukt som filmmusikk i Körkarlen (1958).
Heinrich Müller (teolog)
Bakgrunn
Som barn var han legemlig svak, men kvikk i hodet. Som fjortenåring begynte han ved høyskolen i Rostock, og som 16-åring ble han innskrevet ved Universitetet i Greifswald. I 1650 begynte han ved Universitetet i Rostock og fikk i 1651 den akademiske graden magister.
Karpato-Rutenia
Karpato-Rutenia er et historisk navn på det området som omtrentlig tilsvarer fylket Zakarpatska oblast i Ukraina. Landskapet ligger på sørvestsiden av Karpatene og grenser mot Polen, Slovakia, Ungarn og Romania i tillegg til resten av Ukraina. Karpato-Rutenia hadde et areal på 12,901 kvadratkilometer.
Heinrich Müller (teolog)
Karriere
Han reiste så til Johann Botsack i Danzig, deretter til Coelestin Myslenta i Königsberg. Han besøkte også Leipzig, Wittenberg, Lübeck, Lüneburg, Braunschweig, Wolfenbüttel, Helmstedt og Halle (Saale) hvor han møtte tidens viktigste teologer.
Karpato-Rutenia
Karpato-Ukraina var navnet på en selverklært selvstendig stat i det samme området i 1939, som kun varte i tre dager før den ble annektert av Ungarn.
Heinrich Müller (teolog)
Karriere
i 1652 ble han utnevnt til erke-diakon ved Mariakirken i Rostock. Han ble professor i gresk ved Universitetet i Rostock i 1659, og teologiprofessor og prest ved Mariakirken i 1662, samt superintendent i 1671. Müller hørte til de kirkemenn som, selv om de stod på den lutherske ortodoksis grunn, reagerte kraftig på det kirkelige livets forfall og virket for et varmere fromhetsliv. Gjennom det var han med på å legge grunn for pietismen. Han fikk flere kall til andre universiteter og prestestillinger i større byer, men hans kjærlighet til Rostock gjorde at han ble værende.
Hans oppbyggelsesskrifter, hvorav flere er oversatt til dansk og svensk, hører med til de mest leste i den lutherske kirke. Spesielt kan nevnes Himmlischer liebeskuss (1659), de to prekensamlingene Apostolische og Evangelische schlusskette und kraftkern (1663 og 1672), Geistliche erquickstunden(1664) og Evangelischer herzensspiegel som ble utgitt etter hans død (1679). Også som salmedikter gjorde Müller seg bemerket.
Karpato-Rutenia
Historie
Rutenia er egentlig et latinsk navn på hele det østslaviske området, det henger sammen med navnet på middelalderstaten Kiev Rus. Den inneholdt det meste av dagens Ukraina, hele dagens Hviterussland og deler av dagens Russland, nærmere bestemt områder vest og sørvest for Moskva. Rus ble okkupert østfra på 1100-tallet. Navnet rutenere ble sent i middelalderen tatt i bruk om østslavere som bodde vest for Karpatene.
Karpato-Rutenia var en del av keiserriket Østerrike-Ungarn fram til 1. verdenskrig. I mellomkrigstiden tilhørte det Tsjekkoslovakia, men fikk i 1938 indre selvstyre. Under 2. verdenskrig lå området under Ungarn. Karpato-Rutenia ble invadert og okkupert i 1938–1939. Området var under militært styre til juni 1939 da Miklos Horthy utpekte baron Zsigmond Perényi til å lede statsforvaltningen i regionen. Perényi hadde et gods i Vynohradiv (ungarsk: Nagyszőlős) i Karpato-Rutenia og vendte i 1939 tilbake etter å tilbragt mellomkrigstiden i Budapest. Han var en ivrig og konservativ nasjonalist. Miklós Kozma, en annen politiker fra ytre høyre, ble i 1940 guvernør. Han var tilhenger av et etnisk ensrettet «Stor-Ungarn». Også før første verdenskrig drev ungarske myndigheter strenge tiltak for «madjarisering» av minoritetene (assimilering i majoritetskulturen), særlig i grenseområder som Karpato-Rutenia. I mellomkrigstiden ønsket mange politikere en etnisk homogenisering, og mot andre verdenskrig ble tanker om befolkningsutveksling vanlig. Politikeren Balint Homan mente at deportering av rutenere, etniske rumenere og etniske serbere var helt nødvendig. Henrik Werth, Ungarns forsvarssjef, gikk inn for å kaste ut slaviske minoriteter, etniske rumenere og sigøynere sammen med jødiske ungarere.
Etter andre verdenskrig ble det innlemmet i Sovjetunionen og ble en del av Ukrainske SSR under navnet Sakarpatskaya oblast. Ved oppløsningen av Sovjetunionen ble området en del av Ukraina.
Holocaust
De ungarske styrkene som inntok Karpato-Rutenia i 1938–1939 massakrerte et mindre antall rutenere og trakasserte jødene i området. Den ungarske okkupasjonen ble starten på en økonomisk vanskelig tid for området. Etter den tyske invasjonen av Sovjetunionen i juni 1941 hadde ungarske styrker en kort periode kontroll over det østlige Galicja. Miklos Kozma tok 10. juli initiativ til å fordrive jøder, rutnere og sigøynere fra Karpato-Rutenia til Galicja. De omfattende deportasjonene ble offisielt stanset 15. august 1941, hovedsakelig fordi de ikke ble godtatt av tyske offiserer i Galicja. De ungarske tiltakene rettet seg mot personer påstått å være uten ungarsk statsborgerskap. Et dekret den 23. mai 1941 bestemte at jøder i Karpato-Ukraina ikke kunne bli ungarske statsborgere, selv om de hadde vært statsborgere før fradelingen i 1918. Innen 9. august 1941 var omkring 15,000 jøder fordrevet og et par tusen var internert ved grensen.
I alt ble omkring 20,000 jøder deportert til Galicja sommeren 1941, de fleste av disse ble massakrert ved Kamenets-Podolsk av tyske styrker og deres ukrainske medhjelpere. Et ukjent antall sigøynere ble deportert og drept. Ungarske myndigheter betraktet sigøynere og jøder som to sider av samme sak. Etter at tyske styrker stanset deportasjonene 15. august ble det ikke gjennomført noen større deportasjoner av etniske rutenere. Ifølge historikeren Raz Segal var ungarske ledere i Karpato-Rutenia frustrert over at den tyske okkupanten hindret videre deportasjoner. De tyske okkupantene i Galicja hadde på denne tiden begynt å utrydde jødene i området og ønsket ikke at det skulle komme flere. Massakren i Kamenets-Podolsk var på tiden et massedrap uten sidestykke. Dette var første gang under Holocaust at mer enn 10.000 ble drept i en aksjon. Dette var første gang under Holocaust at jøder ble drept i et annet land etter deportasjon, men deportasjonen var ikke koordinert med eller godkjent av den tyske okkupasjonsmakten i Galicja. Ungarn brøt internasjonale regler ved å deportere flyktninger som var innvilget opphold og ungarske myndigheter deporterte egne borgere. Hendelsen var godt kjent internasjonalt blant annet ved at ungarske offiserer holdt USAs ambassade i landet løpende informert. Den amerikanske ambassadøren rapporterte 27. juli til Washington at blant de deporterte var det både ungarske borgere og flyktninger fra Vest-Europa.
Etter den tyske okkupasjonen av Budapest i mars 1944 var Karpato-Rutenia det første ungarsk-kontrollerte området hvor jødene ble deportert til Auschwitz. I Karpato-Ruthenia, det nordøstlige Ungarn og det nordlige Transilvania begynte deportasjonene 15. mai og omfattet fire tog daglig. Hvert tog tok omkring 3000 personer presset sammen i godsvogner eller kuvogner (vogner beregnet på frakt av storfe). Košice var en av de første gettoene som ble tømt. Košice var et jernbaneknutepunkt der nesten alle tog til Auschwitz passerte, og der ungarske vakter ble erstattet med tyske. Frem til Košice ble internering og transport utført av ungarske myndigheter. Deportasjonene ville ikke vært mulig å gjennomføre uten de ungarske gendarmenes innsats: I hele Košice politidistrikt var det bare en håndfull SS-offiserer og førti tyske soldater. Innen utgangen av mai var 217,236 personer deportert. Transporten 7. juni var den siste fra sone I og II (Karpato-Ruthenia, nordøstlige Ungarn og det nordlige Transilvania). Innen 7. juni var 289,357 deportert og Karpato-Ruthenia og Transilvania var tømt.
Verksbatteriet
Verksbatteriet, opprinnelig navn Verkshöiden batteri (lokalt: Verket batteriplass)  ble etablert på Verkshøiden i Moss til understøttelse av Bjørnåsbatteriet. Anlegget hadde en utstrekning på ca. 3 da fjellterreng og var anlagt på privat grunn. Anlegget var en forberedt feltstilling med egen batterivei og standplasser for 6 kanoner anlagt mellom fjellrabbene på en linje vest-sørvest - øst-nordøst. Grunnerverv ble aldri gjennomført, men kartverk datert 1908 er merket med "statens veier anlagt uten kompensasjon til grunneier". Verksbatteriet er i sin planlegging imidlertid interessant idet dette anlegget skiller seg fra samtlige av de øvrige batteriene anlagt rundt 1902 ved at alle de 6 kanonene var fordelt i terrenget. Ingen enkelttreffer ville kunne sette mer enn en kanon ut av spill. Mange av de øvrige batteriene var en mer eller mindre rett linje med samtlige kanoner oppstilt på linje, jfr Høgaasbatteriet mens andre var mer oppdelt med korte traverser, jfr. Braarudaasbatteriet Oppgitte koordinater er av orienterende art. Trolig angir posisjonen søndre vestre standplass. De øvrige lå på linje mot NØ
Karpato-Rutenia
Holocaust
Sovjetiske styrker drev i løpet av oktober ut ungarske og tyske styrker fra Karpato-Ruthenia og krysset i oktober 1944 grensen til Ungarn.
Verksbatteriet
Området i dag
Området der Verksbatteriet lå er i dag friområde nord for Moss sentrum.
Deler av den gamle batteriveien fra nord er i bruk som spasersti. Selve batteriomådet ble oppfylt og avrettet av Peterson a/s på 1960-70 tallet, og anvendt som tømmerlagringsplass. Kun østre fløystandplass med stillingsgang og en sprengt grop for ildleder og signalist er urørt, og ligger fremdeles i terrenget, men er sterkt overgrodd,
Sørlige egeiske øyer
Sørlige egeiske øyer (eller Sør-Egeerhavet, gresk: Νότιο Αιγαίο, Nótio Egéo) er en av tretten periferier i Hellas og utgjør den sørlige delen av Egeerhavet. Den består av øygruppene Dodekanesene og Kykladene. Hovedstaden er Ermoupoli på Syros, mens enkelte administrative oppgaver blir utført fra Rhodos by på Rhodos, som er det økonomiske og sosiale senteret, samt turistsenter, i periferien.
Amnesiac
Amnesiac er det femte studioalbumet til Radiohead, og ble utgitt i 2001. Albumet bygger videre fra Radioheads eksperimentelle periode, og er blitt sett på som svært musikalsk lik deres forrige album Kid A som ble spilt inn samtidig.
Sørlige egeiske øyer
Sørvest for periferien ligger Kreta, mens Tyrkia ligger i øst. Det greske fastlandet ligger i nordvest og i nord ligger Nord-Egeerhavet.
Andreas Carlgren
Andreas Carlgren (født 8. juli 1958) er en svensk embetsmann og politiker fra Centerpartiet. Carlgren var miljøvernminister i Fredrik Reinfeldts regjering fra 2006 til 2011.
Sørlige egeiske øyer
Administrasjon
Den sørlige egeiske regionen ble etablert i den administrative reformen i 1987. Med Kallikratis-planen i 2010 ble regionen politisk makt og autoritet omdefinert og utvidet. Sammen med nordlige egeiske øyer, ble tilsynet til den desentraliserte administrasjon for Egeerhavet basert i Pireus mens hovedstaden for regionen er plassert i Ermoupoli på øya Syros.
Jorge Vergara
Jorge Carlos Vergara Madrigal (født i Guadalajara, Mexico, død 14. november 2019 i New York City, New York) var en meksikansk forretningsmann og filmprodusent.
Vergara var grunnleggeren av det meksikanske selskapet Grupo Omnilife som han har vært direktør for siden 1991. Omnilife eier fotballklubber som Club Deportivo Guadalajara i Mexico, CD Chivas i den amerikanske Major League Soccer, og Chivas Hefei.
Sørlige egeiske øyer
Administrasjon
Siden 1. januar 2011 har regionens guvernør vært Ioannis Machairidis. Han ble valgt i det gresk lokalvalget i november 2010 for partiet Den panhellenske sosialistiske bevegelse.
Jorge Vergara
Vergara produserte også internasjonalt anerkjente filmer, så som The Assassination of Richard Nixon. Vergara er med-produsent av den Oscar-nominerte filmen Og mora di også fra 2001.
Vergara døde den 14. november 2019 i New York City av hjerteinfarkt.
Kumkapı
Kumkapı (tyrkisk: kum kapı – «sandporten») er en bydel i Istanbul, på sørsida av bysentrum mot Marmarahavet.
Under Det bysantinske riket kaltes området Kontascalion («liten kai») og var en fiskerlandsby, men også en travel havn med mange verft. I tidas løp ble havna grunnere av mudder, og strendene ved Kontascalion ble stedet der byen henta sand. Byporten like ved ble derfor kalt Kum kapı.
Etter muslimenes erobring av Istanbul i 1453 var området hovedsakelig bebodd av karamanlis, dvs. tyrkisktalende gresk-ortodokse kristne.
Bydelen har gjennom århundrer vært kjent for sine vertshus, og har stadig et stort antall restauranter, særlig fiskerestauranter. Området har flere ganger vært herja av bybranner, og lite av det historiske Kumkapı fra før 1800 er bevart.
Månvatnet
Månvatnet er en innsjø i Måndalen i Rauma kommune i Møre og Romsdal. Det har utløp mot nord til elva Måna.
UTC+07.20
UTC+07.20 er en tidssone som ble brukt som sommertid i Singapore mellom 1933 og 1940.
Bruk
UTC+07:20 ble brukt som sommertid i Singapore mellom 1933 og 1941. Ved midnatt den 1. januar 1933, byttet befolkningen i Singapore fra UTC+07:00 til UTC+07:20 når klokkene ble skrudd frem 20 minutter. Denne tidssonen ble benyttet frem til midnatt den 1. september 1941 når UTC+07:30 ble tatt i bruk.
Det jødiske kvarter
Det jødiske kvarter (hebraisk:, HaRova HaYehudi eller Rova, , HaRova HaYehudi; حارة اليهود, Harat al-Yehud) er et av de fire tradisjonelle kvarterene i Gamlebyen i Jerusalem. Området er 116 000 m² stort, og ligger sørøst i den innmurte byen. Det strekker seg fra Sionporten i sør, langs Det armenske kvarter i vest, opp til Cardo i nord og helt til Vestmuren og Tempelberget i øst. I bydelen ligger blant annet den gjenoppbyggede Hurva-synagogen.
Kurt von Schleicher
Kurt Ferdinand Friedrich Hermann von Schleicher (1882–1934) var en tysk general og politiker. Han var den siste rikskansler før Adolf Hitlers maktovertagelse.
Schleicher var president Paul von Hindenburgs fortrolige, og kjente ham blant annet gjennom sønnen, Oskar von Hindenburg. Schleichers viktigste politiske mål var avvikling av Weimarrepublikken og gjenopprettelse av monarkiet. Han ble statssekretær i forsvarsdepartementet, og bidro til at landets siste parlamentariske regjering, Müller II, falt våren 1930. Schleicher sto da igjen som den sterkeste politikeren i statsledelsen. Han bidro deretter til dannelsen av flere regjeringer som støttet seg på presidentmakten, ikke parlamentet (presidialregjeringer). I Papens regjering var han forsvarsminister, inntil han desember 1932 selv ble kansler. Schleichers plan om å pasifisere Hitler med en alternativ, fascistisk regjering (tredje posisjon) slo feil. Da han foreslo å oppløse Riksdagen uten nyvalg, som ville vært et statskupp, ble det avslått av Hindenburg. Schleicher gikk av, og dermed kunne Hitler tiltre som rikskansler, 30. januar 1933.
Schleicher trakk seg ut av politikken, men kritiserte det nye regimet, som han tidligere hadde prøvd å utmanøvrere. Under de lange knivers natt den 30. juni 1934, ble Schleicher og kona Elisabeth skutt og drept i sitt eget hjem.
Bakgrunn
Kurt von Schleicher ble født 4. juli 1882 i Brandenburg. Foreldrene var prøyssiske, faren var offiseren Hermann Friedrich Ferdinand von Schleicher (1853–1906), og moren var Magdalene Heyn (1857–1939), datter av en velstående rederfamilie fra Østpreussen.
Militær karriere
Fra 1896 til 1900 studerte Schleicher ved Preußische Hauptkadettenanstalt i Lichterfelde ved Berlin. Der ble han kjent med blant andre Oskar von Hindenburg, den senere rikspresidentens sønn. Han ble forfremmet til sekondløytnant (tysk: Leutnant) 22. mars 1900, og etter utnevnelse til premierløytnant (tysk: Oberleutnant) 18. oktober 1909 utstasjonert ved det prøyssiske krigsakademiet. 24. september 1913 ble han kommandert til Tysklands generalstab, og fikk etter eget ønske tjenestegjøre ved jernbaneavdelingen under oberstløytnant (tysk: Oberstleutnant) Wilhelm Groener. Groener, som forble Schleichers mentor i nesten tjue år, fikk en avgjørende betydning for den videre karrieren til sin «adoptivsønn» (Wahlsohn), som han kalte Schleicher i et testamente fra april 1934. Siden tjente han også under Erich Ludendorff i generalstaben.
Ved utbruddet av første verdenskrig var Schleicher steget i gradene til kaptein (tysk: Hauptmann). Under krigen arbeidet han hovedsakelig ved generalkvartermesterens stab. Schleicher gjorde seg bemerket første gang da han under slaget ved Verdun i 1916, beskrev visse industrikretser som krigsprofitører. Blant ledende politiske kretser i Berlin ble skriftet regnet som en sensasjon, og han fikk med ett ry som en person med et liberalt og sosialt sinnelag.
Etter at krigen var over i 1918 støttet Schleicher en allianse mellom hærledelsen og sosialdemokratene. Groener var en av arkitektene bak Ebert-Groener-pakten, en overenskomst som sikret en viss stabilitet for den nye tyske republikken som ble etablert etter krig, kjent som Weimarrepublikken. En ulempe med den nye forfatningen var at stat og militærvesen ble atskilt, noe som førte til at Reichswehr snart utviklet seg til en stat i staten, en utvikling Schleicher var en av pådriverne for.
Schleicher var involvert i håndteringen av flere statskriser som rammet Tyskland i 1923: kommunistiske opprør i Thüringen og Sachsen, Hitlers ølkjellerkupp i Bayern, med flere. Krisene ble avverget ved at det ble grepet til weimarforfatningens Notverordnungsartikel 48 som gav regjeringen vidtrekkende fullmakter dersom rikets sikkerhet var i fare. Den fikk da støtte av presidenten, ikke parlamentet. De tre siste kanslerne under Weimarrepublikken, nemlig Brüning, Papen og Schleicher styrte permanent med tillit hos presidenten, og deres regjeringer ble kalt presidialregjering eller presidialkabinett.
Statssekretær i forsvarsdepartementet
1. januar 1924 ble Schleicher forfremmet til oberstløytnant, i 1926 til oberst, og etter en omorganisering av Reichswehrministerium til generalmajor 29. januar 1929. Takket være Groener, som ble Reichswehrminister i 1928, fikk Schleicher 1. februar 1929 stillingen som Chef des Ministeramts i forsvarsdepartementet. Det innebar at han hadde rang som en fast, ikke politisk statssekretærstilling. Ifølge medarbeideren Eugen Ott var Schleichers fremste politiske mål helt fra slutten av 1920-årene, en gjenoppretting av statens autoritet, opprydding i økonomien og styrking av Tysklands utenrikspolitiske stilling gjennom en revisjon av Versaillestraktaten.
Kurt von Schleicher er den eneste offiser i prøyssisk-tysk historie som fikk en toppstilling i forsvarsdepartementet, uten verken front- eller troppskommando å vise til. Schleicher forsto posten som et rent politisk verv og utviklet en plan for å gjennomføre en politisk høyredreining. Sosialdemokratene (SPD) så han som et sentralt politisk problem han ønsket å kvitte seg med, men mandatfordelingen gjorde at riksregjeringen var avhengig av deres støtte. I Preußen hadde SPD til og med ministerpresidenten. Derfor utarbeidet han en plan om en presidialregjering også kalt Hindenburg-Kabinett uten SPD, som skulle regjere ved hjelp av nødsforordningene. Hermann Müllers andre regjering gikk av, og den skulle bli den siste fullt ut parlamentariske regjering under Weimarrepublikken.
Schleicher var på dette tidspunkt den mektigste mann i statsledelsen. Hans plan hadde likevel ikke lykkes fullt ut. Heinrich Brünings mindretallsregjering styrte fra 20. mars 1930 ved hjelp av Notverordnungsartikel 48. Ved riksdagsvalget 14. september 1930 fikk sentrum-høyre likevel ikke den etterlengtede oppslutningen, og Brüning måtte gjøre politiske innrømmelser overfor sosialdemokratene.