cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vikhammer
Bebyggelsen rundt Vikhammer består i hovedsak av eneboliger, og henger sammen med boligområdene på Saksvik og Hundhammeren videre vestover, inntil bebyggelsen langs fylkesveien opphører brått ved kommunegrensa mot Trondheim. Store deler av befolkningen på Vikhammer pendler til Trondheim i forbindelse med skole og jobb.
Peter Rumjantsev
Bakgrunn
Peter var den eneste sønnen av grev Aleksander Rumjantsev og Maria, datter og arving til grev Andrej Matvejev. Faren var Peter den stores assistent, og moren var også mye sammen med Peter den store og det ble påstått at den unge Peter var sønn av Peter den store, som han både ble oppkalt etter og var gudsønn til. Hans søster, Praskovja Bruce ble senere en av Katarina den stores nærmeste medarbeidere.
Rumjantsev deltok i Den russisk-svenske krig (1741–1743), og fraktet personlig Åbotraktaten til keiserinne Elisabeth av Russland. Han ble ved denne anledningen forfremmet til oberst. Han utmerket seg også gjennom flere slag under syvårskrigen og sørget gjennom disse seirene for de russiske styrkenes adgang til Berlin.
Vikhammer
Vikhammer sentrum ligger langs Malvikvegen, som inntil det ble bygget motortrafikkvei mellom Ranheim og Hell, var en del E6. Fra lyskrysset i Vikhammer, går det en forbindelsesvei opp den såkalte Elvdalen til Leistad og nye E6. Ved midlertidige stengninger av Væretunnelen på E6, ledes trafikken fra E6 via Elvdalen og ned til Vikhammer og videre mot Trondheim via Saksvik og Hundhammeren.
Kollektivtilbudet på Vikhammer er AtBs linje 79 mellom Trondheim og Vikhammeråsen og linje 70 mellom Strindheim og Hommelvik/Stjørdal. Vys lokaltog Steinkjer-Trondheim-Røros har stopp på Vikhammer stasjon hver vei, og også togene til/fra Östersund stopper på Vikhammer stasjon.
Peter Rumjantsev
Guvernør
Så lenge Katarina den store regjerte, var Rumjantsev øverste guvernør i Ukraina. Dette embetet hadde hans far også hatt tidligere, og Rumjantsev stod for en sentralistisk politikk og fjernet det selvstyret som hetmanene tidligere hadde hatt, og integrerte de nyerobrede områdene inn i Det russiske keiserdømmet. Han er blitt anklaget for å fremme livegenskapet, men dette var en politikk utenfor hans kontroll
Den russisk-tyrkiske krig (1768-1774)
Da den russisk-tyrkiske krig brøt ut i 1768, tok Rumjantsev kommandoen over en hær som skulle erobre Azov. Han slo osmanene i slagene ved Larga-elven og Kagula, krysset Donau og rykket inn i Romania. For disse oppsiktsvekkende seirene ble han utnevnt til feltmarskalk og gitt ærestittelen Zadunaiskij («den andre siden av Donau»). Da hans tropper begynte å nærme seg Sjumen i Bulgaria i 1774, fikk den nye osmanske sultanen Abd-ul-Hamid I panikk og ba om fredsforhandlinger, og Rumjantsev undertegnet på vegne av Det russiske keiserdømmet Küçük Kaynarca-traktaten som la grunnlaget for Russlands sterke stilling i det sørøstlige Europa.
Den russisk-tyrkiske krig (1787–1792)
Da den neste russisk-tyrkiske krig brøt ut i 1787 var Rumjantsev den mest anerkjente militære kommandant i Russland, noe som hadde pådratt seg andres misunnelse. Blant andre av Katarina den stores generaler, som Grigorij Potemkin, arbeidet for å forhindre at han skulle få en ny kommando.
Under krigen mot tyskerne mistenkte Rumjantsev at Potemkin motarbeidet ham ved å hindre at han fikk nødvendige forsyninger, og han søkte av den grunn avskjed. Men under Kościuszko-oppstanden i 1794 ble han utnevnt til øverstkommanderende, men det var hans rival Aleksandr Suvorov som faktisk førte styrkene i kamp.
Riboflavin
Riboflavin, også kalt vitamin B2, lactoflavin eller vitamin G, er et vannløselig vitamin med en nøkkelrolle i å opprettholde helse hos mennesker og dyr. Navnet kommer fra det latinske ordet flavus som betyr gul og ribose som er et monosakkarid. Riboflavin inngår i hovedsak som en sentral komponent i kofaktorene FAD (flavin adenin dinukleotid) og FMN (flavin mononukleotid) og er derfor nødvendig for alle flavoproteiner. Disse faktorer katalyserer ulike red-oks reaksjoner, og riboflavin er derfor nødvendig for en rekke cellulære prosesser. Som de andre B-vitaminene spiller den en sentral rolle i energi-metabolisme, og for metabolismen av fett, ketonlegemer, karbohydrater og proteiner.
Riboflavin er best kjent visuelt som det vitaminet som gir den oransje fargen til B-vitaminpreparater, den gule fargen på vitamintilskuddløsninger, og den uvanlige fluoriserende gule fargen på urinen til personer som bruker høydose B-komplekspreparater (ingen andre vitaminer gir farget urin).
Riboflavin ble isolert på 1930-tallet av melk og viste seg å være et vannløselig krystallinsk stoff med gulgrønn farge. Riboflavin er et nukleosid som består av en nitrogenholdig base og sukkerderivatet ribotol.
Funksjon
Riboflavin er sentralt for cellenes energiproduksjon og er viktig for karbohydrat-, fett- og proteinforbrenningen. Vitaminet deltar også ved produksjon av flerumettede fettsyrer og flere viktige  hormoner. Det aktiverer og støtter flere andre næringsstoffer i deres formål og effekter, blant annet niacin, folsyre og vitamin B6 samt vitamin K. En annen viktig funksjon er å bryte ned ulike giftstoffer og legemidler i leveren. Riboflavin er også en av kroppens viktigste antioksidanter. Når en fosforgruppe kobles på riboflavinmolekylene ved det femte karbonatomet dannes FMN som så blir byggesten til FAD. Omdanningen av riboflavin til sine enzymformer hemmes ved nedsatt funksjon i skjoldkjertelen eller binyrene.
Riboflavinkilder
Melk og melkeprodukter, egg, kjøtt, bladrike grønnsaker, lever, nyrer, belgfrukter, tomater, gjær, sopp, og mandler er gode kilder til riboflavin, men lyseksponering ødelegger vitaminet. Vitaminet absorberes i tynntarmen, og lagring av riboflavin i kroppen hos velnærte personer vil forhindre riboflavinmangel i opptil 5 måneder. Riboflavinoverskudd vil bli utskilt i urinen, og har ingen kjent toksisitet.
Når riboflavin brukes som fargestoff i mat, har det E-nummer E101.
Anbefalt daglig inntak for barn er 0,4-1,1 mg, for kvinner 1,2-1,3 mg (gravide/ammende 1,6/1,7 mg) og for menn 1,3-1,6 mg.
Shiro Saigo
Shiro Saigo (født 4. februar 1866, død 22. desember 1922) fra Aizu Wakamatsu, Japan, var en av «de fire store» judoutøverne, en Shitenno, i Kodokan. Han var sønn av Shida Sadajiro, en samurai av Aizu Domain.
Biografi
Han flyttet til Tokyo i 1882 og ble en av de første studentene til Jigoro Kano. Han var en mester i Daito-Ryu Jujutsu, og var stort delaktig i utviklingen av og populariteten til judo i årene som fulgte.
Jigoro Kano startet det moderne systemet med beltegrader da han i 1883 tildelte Shiro og Tsunejiro Tomita sorte belter, shodan. Disse to var også de første som fikk 2. dan et år senere. Saigo hoppet så opp til 4. dan i 1885 og ble tildelt 5. dan i 1889.
Sepp Weiler
Josef «Sepp» Weiler (født 22. januar 1921 i Oberstdorf, død 24. mai 1997 i Kempten) var en tysk skihopper.
Han debuterte internasjonalt som 16-åring, i Holmenkollen i 1937. I VM i Lahtis i 1938 ble han nummer 29. Under VM i Cortina d'Ampezzo i 1941 hoppet han lengst, men ble bortdømt og fikk bare 4. plass. FIS annullerte i 1946 dette verdensmesterskapet, og etter krigen endret man fra tre til fem dommere i skihopping.
Sepp Weiler ble skadet og mistet synet på det venstre øyet da han var tysk soldat i Russland under krigen. Likevel fortsatte han hoppkarrieren etter at krigen var slutt. Årene etter krigen var hans beste i karrieren, vinteren 1948-49 vant han 35 av 36 renn.
I årene etter 2. verdenskrig ble tyske idrettsfolk i stor grad utestengt fra konkurranser i utlandet, blant annet vinter-OL i St. Moritz i 1948 og skiflyging i rekordbakken i Planica. Sammen med to andre hoppere fra Oberstdorf, Heini Klopfer og Toni Brutscher, tok Sepp Weiler initiativet til å få bygd skiflygingsbakken i Oberstdorf. Bakken ble åpnet i 1950. Sepp Weiler var en av tre hoppere som satte verdensrekord under den første skiflygingsuka i Oberstdorf. Han hoppet 127 meter 2. mars 1950.
Han ble nummer 8 i OL i Oslo i 1952 og nummer 26 i VM i Falun i 1954. Han var på det tyske laget i OL i Cortina d'Ampezzo i 1956, men måtte reise hjem før hopprennet fordi moren døde.
Sepp Weiler deltok i Hoppuka i 1953, 1953-54 og 1955-56. Hans beste enkeltresultat var 5. plass i Bischofshofen 11. januar 1953. Sammenlagt ble han nummer 5 i hoppuka 1953, den aller første hoppuka. Han la opp som skihopper i 1956.
Sepp Weiler var morfar til skihopper Frank Löffler.
Viulfoss kraftverk
Viulfoss kraftverk er et vannkraftverk anlagt i Viulfossen ved Viul i Ringerike kommune, Viken.
Verket stod ferdig i 1958 og eiere er Viul Kraft AS og Ringeriks-Kraft AS.
Det er installert en kaplanturbin på 12,5 MW. Midlere årsproduksjon er på 65 GWh.
1432 Ethiopia
1432 Ethiopia er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 1. august 1937 av Cyril V. Jackson ved Union Observatory i Johannesburg.
Kpongdemningen
Kpongdemningen er en demning ved elva Volta i Ghana, og gir vann til et vannkraftverk. Kpong kraftverk har en installert kapasitet på 140 MW. I samme vassdraget, 40 km lengre oppe, ligger Akosombodemningen med installert 1020 MW effekt.
Edgar Ablowich
Edgar Allen Ablowich (født 29. april 1913 i Texas, død 6. april 1998 Virginia) var en amerikansk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1932 i Los Angeles.
Ablowich ble olympisk mester i friidrett under Sommer-OL 1932 i Los Angeles. Han var med på det amerikanske laget som vant 4 x 400 meter stafett foran Storbritannia og Canada. Ablowich løp andre etappe, de andre på laget var Ivan Fuqua, Karl Warner og Bill Carr. De vant løpet med tiden 3.08,2 som var ny verdensrekord.
Tzipi Livni
Tzipora Malka «Tzipi» Livni (hebraisk: ) (født 8. juli 1958 i Tel Aviv i Israel) er en israelsk politiker og jurist. Hun var utenriksminister og visestatsminister i Israel fra 2006 til 2007. I perioden fra 2006 til 2009 og fra 2013 til desember 2014 var hun Israels justisminister.
Livni ble valgt inn i Knesset i 1999 som medlem av Likud. Mellom 2001 og 2006 var hun minister for regionalt samarbeid, landbruksminister og justisminister for Likud. Da Ariel Sharon dannet det nye partiet Kadima, fulgte hun med ham og ble kort tid etter utnevnt til sine nåværende stillinger. Hun var også kortvarig justisminister igjen fra november 2006 til februar 2007.
Tzipi Livni ble særlig kjent for et bredere internasjonalt publikum i forbindelse med Libanon-krigen mellom Israel og Hizbollah sommeren 2006. Da var hun Israels forhandler i FN. Hun er den eneste kvinne som har hatt stillingen som utenriksminister etter Golda Meir, som senere ble statsminister.
Livni ble valgt til ny leder for Kadima 18. september 2008 med en margin på 1,1 prosent til transportminster Shaul Mofaz. 27. mars 2012 var det nytt lederskapsvalg mellom de to, som Livni tapte. Litt over en måned senere trakk hun seg fra Knesset.
Biografi
Livni er født i Tel Aviv som datter av Eitan Livni, som var født i Polen og tidligere hadde vært medlem av Irgun. Også han var medlem av Knesset og representerte Likud. Hun gjorde tjeneste som løytnant i det israelske forsvaret og arbeidet fire år for Mossad tidlig på 1980-tallet. Hun er utdannet som jurist med eksamen fra Bar-Ilan-universitet i Tel Aviv og har praktisert som advokat hvor hun spesialiserte seg innen offentlig rett og også praktiserte som forretningsadvokat.
Hun ble valgt inn i Knesset i 1999. Da Ariel Sharon ble statsminister i 2001, ble Livni utnevnt til minister for regionalt samarbeid. Deretter hadde hun ulike stillinger i regjeringen. Hun var minister for landbruk og distriktsutvikling, minister for immigrasjon og minister for bolig og bygging. Hun fikk utmerkelsen Abirat Ha-Shilton (kvalitet i ledelse) for 2004. 1. oktober 2005 ble hun utnevnt til justisminister etter i flere måneder å ha hatt stillingen uten å være utnevnt.
Fra Likud til Kadima
I Sharons Regjering var Livni en ivrig støttespiller for statsministerens plan for ensidig tilbaketrekking, og hun ble generelt sett på som en viktig fredsdue i Likud. Hun meglet ofte mellom hauker og duer innenfor partiet og fikk oppmerksomhet for sine vellykkede anstrengelser for å trekke seg ut av Gaza-stripen, som også ble godkjent av Knesset. 12. november 2005 ble hun den første medlem av høyresiden i Israel til å tale ved den offisielle årlige minnemarkeringen for mordet på Yitzhak Rabin.
20. november 2005 fulgte Livni Sharon og Olmert inn i det nye Kadima-partiet. Før valget 28. mars ble hun utpekt til å være den nye utenriksminister, mens hun fortsatte sin tjeneste som justisminister, på grunn av at Likuds medlemmer av regjeringen trakk seg. I valget av kandidater til valget i mars 2006 fikk hun tredjeplassen på Kadimas liste over kandidater til Knesset, noe som effektivt garanterte henne gjenvalg.
4. mai 2006 ble hun visestatsminister samtidig som hun behold sin posisjon som utenriksminister, men hun sluttet da som justisminister. Likevel holdt hun justisministerposisjonen fra 29. november 2006 til 7. februar 2007. Hun er også det første israelske regjeringsmedlem som har skjelnet mellom palestinske angrep på sivile og militære da hun til det amerikanske tv-programmet Nightline 28. mars 2006 sa at angrep på soldater ikke kan defineres som terrorisme:
Privatliv
Livni bor i Tel Aviv. Hun er gift og har to barn. Hun er vegetarianer og har hjulpet med å fremme en lov som forbyr dyremishandling.
Amylase
Amylase er en gruppe enzymer som spalter stivelse (polysakkarider) til sukker (disakkarider).
Amylase finnes i spytt, tarmsaft og i sekresjoner fra bukspyttkjertelen. Den starter virkningen på stivelse alt i munnhulen. Stivelse består egentlig av de to polysakkaridene amylose og amylopektin (begge er såkalte K3a karbohydrater ). Amylase spalter amylosen, som er lange sukkerkjeder, til to og to glukoseenheter (disakkarider) av gangen, slik at det kan dannes maltose. På samme måte spalter amylasen amylopektin, men prosessen stopper opp når den når fram til forgreningene (1-6 bindingene) og danner nye svært forgrenede molekyler som er den del av polysakkaridet dekstrin. Dette spaltes av et annet enzym (isomaltase) til maltose (et disakkarid).
Et forhøyet nivå av amylase i blod og urin kan være et signal på betennelse i bukspyttkjertelen, såkalt pancreatitt.
Fylkesvei 2340
Fylkesvei 2340 går mellom Fagertun og Stange i Østre Toten kommune.
Péligre vannkraftverk
Péligre vannkraftverk er et vannkraftverk i Haiti. Det har en installert kapasitet på 47 MW. Dette er landets største vannkraftverk målt etter effekt.
Fylkesvei 2340
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 74 (Oppland).
Amylase
Amylase finnes i ulike former, og eksempler på disse er alfa-, beta-, og gamma varianter. De ulike variantene angriper eller klipper opp forskjellige steder på stivelsen. Eksempel på en slik variant er alfa varianten ptyalin.
Amalyse produseres også av sopp og bakterier.
Guayamouc vannkraftverk
Guayamouc vannkraftverk er et vannkraftverk i Haiti. Det har en installert kapasitet på 22 MW. Dette er landets nest største vannkraftverk målt etter effekt.
Diehtosiida
Diehtosiida eller Samisk vitenskapsbygg er et internasjonalt kunnskaps- og informasjonssenter for samer og urfolk. Bygget ligger i Kautokeino (Guovdageaidnu) i Finnmark og stod ferdig juni 2009. Offisiell åpning var 2. november 2009. Senteret huser følgende institusjoner:
Det samiske navnet er satt sammen av diehtu som betyr «kunnskap» og siida, «samisk bosettingsområde».
Bygget er tegnet av Reiulf Ramstad Arkitekter.
Varreux kraftverk
Varreux kraftverk er et varmekraftverk i Haiti. Det har en installert kapasitet på 42 MW. Dette er landets største termiske kraftverk målt etter effekt. Brenseltypen er raffinert råolje.
Hudson Taylor
Han ble begravet i Zhenjiang.
Saint Clement (Jersey)
Saint Clement (jèrriais: St Cliément) er et av tolv parishes (distrikter) på Jersey. Folketellingen i 2011 viste en folkemengde på 9,221.
Saint Clement ligger i retningen sørøst på øya og fungerer som en forstad til hovedstaden Saint Helier. Det er det minste sognet på Jersey i areal (4,22 km²), men den nest størst i antall befolkning. Saint Clement strekker seg vest-øst fra Le Dicq til innenfor en kvart mil fra havnen i La Rocque ved enden av veien Rue de la Lourderie. Sognet er inndelt i tre vingtainer, og er administrert på lokalt nivå av Connétable. Den franske forfatteren Victor Hugo bodde en periode i Saint Clement.
Historie
Ettersom prestegjeldet ligger lavt over havet har det tidligere blitt herjet av flom gjentatte ganger før et dike Le Dicq ble bygget for å holde havet noe tilbake. Det er levninger av en nedsunket skog under sanden ved Grève d'Azette som viser hvordan sognet har blitt redusert i størrelse siden havet har steget etter istiden. Større oversvømmelser i årene 1688, 1796 og 1812 førte til at kystveien Le Hocq ble feid bort av havet og det nødvendiggjorde at kystveien ble bygget på nytt lengre inn i landet. Det går fortsatt en opphøyd strandpalestrade langs sjøkanten. Grunnet stor forskjell i flo og fjære var det stranden ved fjære sjø velegnet i århundrenes løp å samle inn tang og tare som naturlig gjødsel for landbruket. Strandområdet nærmest Saint Helier ble også på særlig 1800-tallet benyttet til skipsbygging, hvilket er markert ved et minnesmerke.
Lokale legender hevder at på 1500- og 1600-tallet var det en heksebevegelse i sognet. Knausen kalt Rocque Berg (også omtalt som «Witches' Rock»), lokalisert i nærheten av Green Island, var selve stedet hvor heksene samlet seg, særlig sent på fredagskveldene. Heksene var skumle, i henhold til legendene, men de kunne bli forvist ved å holde opp det kristne korset: «La Crouaix est man passport». Bak disse naive fortellingene synes det som om det var en bitter realitet av religiøs hysteri: Mellom rettssaken til Anne fra Saint Brélade i 1562 og den til Marie Godfray i 1736, skal minst 66 mennesker ha blitt anklaget for hekseri. En av de påståtte heksene i de mer kjente Hekseprosessene i Salem i USA, Philippe d’Anglois (English) skal tilsynelatende ha blitt født på Jersey av hugenottisk opphav og utvandret til Salem på 1670-tallet.
Ediktet i Fontainebleau i oktober 1685 av kong Ludvig XIV av Frankrike opphevet den religiøse toleransen i Frankrike: kirkene til hugenottene skulle ødelegges, protestantiske skoler stenges, og en offisiell forfølgelse av hugenottene ble igangsatt av katolikkene. Jersey var et av stedene utenfor Frankrike som hugenottene flyktet til, og kirkebøkene viser mange av dem bosatte seg i Saint Clement.
På midten av 1800-tallet begynte byen Saint Helier spre seg inn sognet. I dag er det knapt noe skille mellom Saint Helier og sognet Saint Clement, med unntak av noen grønne områder i form av golf- og fotballbaner.
Da Louis Napoléon III gjorde statskupp i Frankrike i desember 1851, gikk den kjente franske forfatteren Victor Hugo i frivillig landflyktighet. Etter et opphold i Brussel dro han videre til Jersey. Hans ankomst i Saint Helier den 5. august 1852 førte til stor oppstandelsen hos de allerede mange franske politiske flyktningene på øya. De møtte opp for å hilse ham, og Hugo forsikret dem at han hadde kommet for å dele den samme himmelen, den samme landflyktigheten og at de alle skulle elske hverandre. Han fant seg et hus ved havet i 3 Marina Terrace, Grève d’Azette, i Saint Clement. Her bodde han med sin hustru, sine barn og svigersønn i tre år. Hans trofaste elskerinne, Juliette Drouet, ble installert i en leilighet langs kysten av Havre des Pas. Det var i Saint Clement han skrev sin samling med dikt kalt Les Châtiments (1853). Han skrev også politiske pamfletter mot Napoléon III som ble forbudt, men da han ga støtte til en fransk avis på Jersey som hadde kritisert dronning Victoria fikk myndighetene på Jersey nok, og mente at han fornærmet den britiske kongefamilien med sine brev. Connétable av Saint Clement eskorterte forfatteren og hans familie om bord på en dampbåt til Guernsey i 1855.
Vingtainer
Sognet er inndelt vingtainer for administrative årsaker. En vingtaine (fransk: «gruppe av tjue») er et politisk inndelingssystem av prestegjeldene på Jersey.
Sognet utgjør en valgkrets og velger to representanter.
Demografi
Befolkningen Saint Clement, i henhold til folketellingen i 2011, er på 9 221 mennesker.
Politikk
Bortsett fra to representanter som sitter i States of Jersey og representerer sognet, har Saint Clement også sin egen lokaladministrasjon. Denne, som de andre prestegjeldene, består av en konstabel, Connétable (tidvis referert til som sognets «far»), og som velges for en periode på tre år og har et sete i kammeret til States of Jersey, og i Comité des Connétables, komiteen med de andre 11 konstablene. Det velges også to Procureurs du Bien Public («fullmektig for de offentlige goder») som har ansvar sognets finanser; en recteur, sogneprest, som er ansvarlig sognekirken; medlemmer av sognets Honorary Police («ærespoliti»), som består av Centeniers, Vingteniers og Constable's Officers; og andre offiserer som kirkeverge, veiinspektører, takstmenn, og en registrator.
Setet for den lokale administrasjonen er Salle Paroissiale («menighetshus»), som vist i bildet over. Det er lokalisert ved Le Hocq. Det er det nyeste og mest moderne på Jersey. Den tidligere bygningen var lokalisert i Caldwell Hall, ved La Grande Route de St Clément (Saint Clements innlandsvei).
Utdannelse
Saint Clement har barneskoler og en videregående skole. Le Rocquier er en videregående skole ved La Grande Route de St Clement. Den opprinnelige skolebygningen ble erstattet av en ny bygning i 2006.
Sogneskole er lokalisert ved Rue de la Chapelle, ikke langt fra Le Rocquier. Den opprinnelige bygningen ble reist i 1901 og ble erstattet i 2006 av en ny bygning på motsatt side av veien.
Samarès School (tidligere Le Squez School) er den andre barneskolen og ligger lengre øst på School Road.
Kirker
Sognekirken i Saint Clement er gammel sted for den anglikanske menighet og lokalisert ved La Grande Route de St Clément. St. Nicholas er en mindre søsterkirke som er lokalisert ved La Grande Route de la Côte (kystveien). Den ble åpnet i 1927 etter å ha blitt planlagt, finansiert og hovedsakelig bygd av prost L. B. Lee.
Den katolske kirke heter St. Patrick og er lokalisert ved La Grande Route de St Clément ved Samarès.
Samarès metodistkirke er lokalisert ved La Grande Route de la Côte, og er den kirke på De britiske øyer som ligger lengst sør av alle. Imidlertid er det per februar 2012 ikke lenger noen religiøse tjenester ved kirken, men den forblir åpen for bruk som samfunnshus.
Severdigheter
Dyssen ved Mont Ubé (utenfor La Blinerie) er et megalittisk monument fra steinalderen, reist en gang rundt 3 000 f.Kr. Det er også funnet levninger fra et gravsted fra senere bosetning på La Motte (Green Island). Det er i tillegg avdekket en neolittisk steinhaug og mødding (etterlatenskaper) på La Motte fra steinalderfolket.
Samarès Manor (jèrriais: Mangni d'Sanmathès) er et herskapshus med opprinnelse fra middelalderen som står i Vingtaine de Samarès. Det er det tradisjonelle hjemmet til adelsfamilien Seigneur de Samarès. Samarès er et gammelfransk ord som betyr «salt-sump», og mye av det lavtliggende områdene er eller var kystsumper. Seigneur er det franske ordet for «herre». Herskapshuset hage er åpen for offentligheten mellom april og oktober.
Tårnet Seymour som står rundt 3 km utenfor kysten på en av de største tidvannsrev i verden. Den ble også bygd som en del av Jerseys kystforsvar. Det kvadratiske tårnet stammer fra slutten av 1700-tallet.
Mysis segerstralei
Mysis segerstralei er et rekelignende krepsdyr.
Denne arten ble tidligere regnet til Mysis relicta, som i 2005 ble splittet i fire arter. M. segerstralei har en sirkumpolar utbredelse langs kystene av Nordishavet og forekommer også i innsjøer i dette området
I Norge er arten bare kjent fra et elveutløp i Porsangen, men det antas at den også finnes i andre elvemunninger i Finnmark. I Finland er arten funnet i innsjøen Pulmankijärvi i Utsjok på grensen mot Norge.
Liste over katolikoi av Armenia
Denne listen over katolikoi av Armenia viser alle overhoder for den armenske apostoliske kirke, som fra 301 førte tittelen katolikos (flertall katolikoi).
Biskoper av Armenia (43–301)
Uvisst Uvisst (sedisvakans?)
Katolikoi av Armenia i Edzjmiatsin (1441–dd)
Sedisvakans Sedisvakans Sedisvakans
1433 Geramtina
1433 Geramtina er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 30. oktober 1937 av Eugène Joseph Delporte ved Observatoire Royal de Belgique i Uccle.
Fylkesvei 2384
Fylkesvei 2384 går mellom Østrønningen og Vestrum i Søndre Land kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 129 (Oppland).
BAS
BAS, Bas eller bas kan vise til:
Vjatsjeslav Ivanov
Vjatsjeslav Nikolajevitsj Ivanov (russisk Вячеслав Николаевич Иванов) (født 30. juli 1938 i Moskva) er en tidligere russisk roer som representerte Sovjetunionen. Han vant gullmedalje i singlesculler i tre OL på rad (Melbourne 1956, Roma 1960 og Tokyo 1964).
Ivanov var den første som vant herrenes singlesculler tre OL på rad. Senere har bragden blitt kopiert av finske Pertti Karppinen.
Vienna
Vienna kan vise til:
Alger Hiss
Alger Hiss (født 11. november 1904 i Baltimore i Maryland i USA, død 15. november 1996 i New York) var en amerikansk jurist, embetsmann og FN-diplomat som i 1950 ble dømt for mened og dømt til fem års fengsel.
Liv og virke
Alger Hiss tok juridisk eksamen ved Harvard Law School i 1929 og arbeidet så i ett år som sekretær hos en dommer ved USAs høyesterett, Oliver Wendell Holmes, jr. Deretter arbeidet han ved et advokatbyrå i Boston.
Volleyball under Sommer-OL 1976
Volleyball under Sommer-OL 1976. Volleyball var med på det olympiske programmet for fjerde gang under OL-1976 i Montréal. Det var to volleyballturneringer en for kvinner og en for menn. Ti herrelag og åtte damelag deltok. Polen vant over Sovjetunionen i herrefinalen og Japan beseiret Sovjetunionen i damefinalen.
Alger Hiss
Liv og virke
I 1933 begynte Hiss å arbeide med New Deal-spørsmål for Franklin D. Roosevelts regjering. Fra 1936 tjenestegjorde han ved utenriksdepartementet. Hiss skal allerede mot slutten av 1930-årene ha overlevert hemmelige UD-dokumenter til den amerikanske kommunisten Whittaker Chambers, slik at materialet skulle finne veien til en sovjetisk agent. Ved Jaltakonferansen i 1945 var han rådgiver for president Roosevelt og samme år tilforordnet generalsekretær for FNs konferanse i San Francisco.
I 1946 sluttet han i arbeidet for regjeringen og ble ordførende for Carnegie Endowment for International Peace.
Den 3. august 1948 anklaget den før nevnte Whittaker Chambers, ikke lenger var kurer for kommunistene og var blitt en redaktør for tidsskriftet TIME, Alger Hiss for å være medlem i kommunistpartiet. Hiss avviste anklagene og innledet en rettsprosess for æreskrenkelse Chambers. Det var i denne forbindelse at Chambers for første gang fortalte om hemmelige dokumenter som Hiss skulle ha overlevert til ham.
Richard Nixon var en av de personer som engasjerte seg i saken for at Hiss måtte domfelles. Dette ble et springbrett for Nixons karriere og bidro til at han gikk fra Representantes hus og til Senatet i 1950, og senere til å bli visepresident i 1952.
Hiss kunne ikke tiltales for spionasje ettersom den mistenkte forbrytelse var blitt foreldet. Men han ble i stedet anklaget for to punkter av mened: Å ha løyet når han hevdet at han ikke hadde truffet Chambers etter den 1. januar 1937, og når han nektet for at han hadde overlevert dokumenter til Chambers. Den første rettergangen fant sted i 1949, men juryen kunne ikke enes om noen kjennelse. En andre rettergang ble avholdt i 1950, og den 21. januar ble Hiss felt på begge tiltalepunkter. Fire dager senere ble han dømt til fem års fengsel.
Hiss sonet det meste av sin straff i Lewisburg Federal Penitentiary i Pennsylvania. Etter tre år i fengsel ble han løslatt før tiden i november 1954, takket være god oppførsel- Han gikk da tilbake til privatlivet. I 1957 skrev han boken In the Court of Public Opinion der han nektet for alle anklager. Alger Hiss hevdet til sin død at han var uskyldig.
Etter den kalde krigen er det blitt klart at Sovjetunionen betraktet ham som en av sine viktigste agenter. For etter at meddelelser fra Venonaprosjektet var blitt offentliggjort i 1995, kunne Hiss utpekes som den sovjetiske spion som gikk under kodenavnet ALES, og de fleste granskere trodde etter dette at han var skyldig. Anklagene om at Hiss var spion fantes allerede i et memorandum til Det hvite hus fra J. Edgar Hoover den 29. mai 1946, og Venonaprodjektet identifiserte ALES som Hiss allerede i 1950.Men man valgte å ikke benytte dette materialet i domstolen for ikke å avsløre prosjektet. Sammenkoblingen av ALES med Hiss har imidlertid blitt betvilt av noen, som for eksempel John Lowenthal, og spørsmålet er ikke falt til ro.
Requiem Canticles (Stravinskij)
Requiem Canticles av Igor Stravinskij ble skrevet i 1965/66, og ble uroppført av New York Concert Symphony Orchestra, Itacha College Choir, under ledelse av Robert Craft, ved Princeton University, oktober 1966. Verket er for kontraalt og bass-solister, kor og orkester.
Innledning
Som mange av Stravinskijs sene verker er dette kort. Han benytter mange av de tradisjonelle requiem-leddene, men i de fleste satsene er det bare en setning fra hvert av leddene i requiem-messen som er med. Ifølge han selv var det tenkt som hans eget requiem.
Stravinskij sa selv om verket:
Form
Selve formen er symmetrisk: det er seks vokale satser som er delt på midtpunktet med et instrumentalt mellomspill (interlude), og omsluttet av instrumentale satser i hver ende (preludium og postludium) Satsene er i seg selv korte, som alle har svært klare og distinkte uttrykk. Som helhet bærer verket preg av å ha et rikt uttrykksregister.
Tonalitet
Verket bygger på to separate tolvtonerekker, og antakelig var rekke nr. 2 unnfanget først. Den benyttes i første sats, og antakelig har rekke 1 blitt utviklet underveis i komposisjonsarbeidet. Dette framgår av Stravinskijs arbeidspapirer. Selv om verket er fra Stravinskijs serielle periode, er det meget spesielt i så måte, han viser hele tiden evne til å forene serielle prinsipper med tonale elementer. Man får hele tiden en følelse av at det trekker mot tonale sentra. Dette er særegent for Stravinskijsom i utgangspunktet ikke hadde noe særlig forhold til tolvtonemusikk. Hans måte å behandle tolvtonerekkene på minner mer om Weberns enn Schönbergs teknikk.
Instrumentasjon
Instrumentasjonen bærer preg av komponisten. Orkesteret ikke "standard", men lite (som i en del andre av hans sene verk), med få treblåsere, (men 4 fløyter!), noe slagverk, harpe, piano og celesta samt strykere. Det hele er veldig økonomisk orkestrert og dette verket har mer enn noe annet av komponisten en klanglig orientert orkestrering. Dette ser man bl.a. også i valget av kontraalt som solist, som ikke er spesielt vanlig.
Satsene
Nedenfor presenteres de ulike satsenes tekst, samt en kortere kommentar for hver av satsene.
Prelude
Karakteristisk er repeterte sekstendelstoner spilt marcato. Dette blir et slags akkompagnerende ostinat med som gir en veldig følelse av framdrift, sammen med strykersoli: Først en solofiolin, så to, deretter to solofioliner og solobratsj, og til slutt er alle strykergruppene representert
Exaudi
Selve temaet presenteres i harpestemmen. Så presenteres satstittelen exaudi i sopran, alt og tenor a capella. Temaet behandles videre i orkesteret etterfulgt av fire takters utsettelse av den etterfølgende teksten, og deretter seks takter for SATB med resten av setningen Stravinskij benyttet i denne satsen.
Dies Irae
Dies irae, dies illa, Solvet saeclum in favilla Teste David cum sibylla.
En utbrytende oppadgående gest åpner og er en effektiv forløper til det etterfølgende korutropet Dies irae (vredens dag). Det er verdt å legge merke til de tonale implikasjonene som ligger i kvinten aiss-eiss. Hele satsen kan sammenlignes med den dramatiske utsettingen som finnes i Giuseppe Verdis Requiem (Verdi) i tilsvarende sats.
Tuba Mirum
Tuba mirum spargens sonum per sepulchra regionum coget omnes antethronum
I Tuba Mirum (hør trompeten) hører vi en nesten programmatisk dramaturgi i Stravinskijs tolkning av teksten, noe som er ham svært ulikt.
Rex tremendae
Rex tremendae majestatis, Qui salandos salvas gratis, Salva me, fons pietatis.
Satsen starter med et massivt firestemt korparti der korinnsatsene er springer ut fra de aksentuerte tonene i trombone og trompet. Etter hvert blir korpartiene løsere og mer varierte, og noen utvikler seg litt forunderlig. Særlig tenorpartiet i taktene 210-213 har veldig store sprang og følger et helt annet rytmisk mønster enn de øvrige stemmene.
Lacrimosa
Lacrimosa dies illa, Qua resurget ex favilla, Judicandus homo reus, Huic ergo parce Deus:
Pie Jesu Domine, ''Dona eis requiem. Amen.''
Denne satsen er for kontraalt-solist. Dette er kanskje den mest bevegende satsen i verket, og både teksten og musikken gir inntrykk av nærmest å være en klagesang.
Libera me
Libera me, Domine, de morte aeterna, in die illa tremenda: Quando coeli movendi sunt terra: Dum veneris judicare saeculum per ignem. Tremens factus sum ergo, et timeo, dum discussio venerit, atque ventura ira Quando coeli movendi sunt et terra. Dies illa, dieas irae, calamitatis et miseriae, dies magna et amara valde Libera me
Satsen er for vokalkvartett, kor og orkester. I satsen benyttes talekor simultant med sunget firstemmig sats (i vokalkvartetten), et veldig spesielt virkemiddel.
Postlude
Avslutningen er noe helt for seg selv, den representerer ikke noe som er gjennomgående fra resten av verket. Den har på alle måter noe annet ved seg, og symboliserer kanskje den nye Stravinskij, dit han ville fortsatt hvis han skulle fortsette.
Bazhou (Bazhong)
Bazhou (kinesisk: 巴州区; pinyin: Bāzhōu Qū ) er et bydistrikt i byprefekturet Bazhong i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina. Det har et areal på 2 566 kvadratkilometer og teller 1 290 000 innbyggere (2004).
Richard Hilton
Richard Hilton (født 17. august 1955 i Los Angeles, California, USA) er en amerikansk eiendomsmegler og barnebarn av Conrad Hilton, grunnleggeren av hotellkjeden Hilton. Han er far til Paris Hilton.
Han er nummer seks av åtte barn av Barron Hilton. Richard Hilton er siden 1978 gift med Kathy Hilton (1959-), sammen har de barna Paris Hilton (1981-), Nicky Hilton (1983-), Barron Hilton (1989-) og Conrad Hilton (1994-).
Hilton driver sammen med Jeff Hyland et meglerfirma, Hilton & Hyland, som har spesialisert seg på dyre villaer i Los Angeles-området, og han arbeider dels som megler og dels som styreformann i firmaene.
Til tross for hva som iblant skrives i media er Richard Hilton ikke eier av Hilton-hotellene. Hiltonfamiliens andel av aksjene i hotellkjeden ligger ifølge The Times på 5%, eid av Richard Hiltons far Barron Hilton.
Peter Svaar
Peter Svaar (født 14. juli 1979) er en norsk journalist ansatt i NRK. Han har studert ved School of Oriental and African Studies i London.
Svaar har blant annet jobbet som programleder i Ukeslutt, reporter i Dagsrevyen, programleder i Forbrukerinspektørene (2003–2004) og reporter i utenriksredaksjonen (2007–2009). Han var presseansvarlig for Eurovision Song Contest 2010 i Oslo. I 2011 og 2012 dekket han 22. juli-terrorangrepene og den påfølgende rettssaken mot Anders Behring Breivik, som tilfeldigvis var hans tidligere klassekamerat ved Ris ungdomsskole.
Han har vært NRKs Asia-korrespondent fra 2014 til 2017. .
Gaoping (Nanchong)
Gaoping (kinesisk: 高坪区, pinyin: Gāopíng Qū ) er et bydistrikt i byprefekturet Nanchong i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina. Det har et areal på 812 kvadratkilometer og teller 570.000 innbyggere (2004).
Lomonosovryggen
Lomonosovryggen er en undersjøisk fjellkjede som går over Nordpolen, fra Novosibirskije Ostrova (Nysibirøyene), til Grønland, bøyer derfra av mot Ellesmereøya og deler Nordishavet i to dype bassenger. Dersom den blir sett fra helt motsatt kant, begynner den ved Grønland og er følgelig dansk.
Optisk kommunikasjon
Optisk kommunikasjon er en form for telekommunikasjon som bruker visuelle signaler eller lys som transmisjonsmediun.
De enkleste formene for optisk eller visuell kommunikasjon er metoder for å sende meldinger over avstand ved hjelp av signaler som er synlige for øyet, for eksempel vardebrenning og semaforflagging. Et moderne optisk kommunikasjonssystem består av en transmitter som koder en melding til et optisk signal, en radiokanal som bærer signalet til sin destinasjon, og en mottaker som gjengir meldingen fra det mottatte optiske signalet. Ved hjelp av fiberoptikk kan en sende signalene som lys istedenfor strøm i tradisjonell elektronikk.
Historikk
Gammeldags optisk telegrafi kan omfatte:
Nyere optisk kommunikasjon kan omfatte:
Stokka (Stavanger)
Stokka er et delområde i Eiganes og Våland bydel i Stavanger kommune i Rogaland fylke.
Karl Warner
Karl DeWitt Warner (født 23. juni 1908, død 5. september 1995 i Rochester) var en amerikansk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1932 i Los Angeles.
Stokka (Stavanger)
Delområdets areal er 3,06 km² og innbyggertallet i 2005 var 3599 personer. Stokka er inndelt i fire grunnkretser.
Grunnkretser
11032100 Stokka består av
Garegin
Garegin (østarmensk) eller Karekin (vestarmensk) er navnet på flere armensk-ortodokse biskoper:
Karl Warner
Warner ble olympisk mester i friidrett under Sommer-OL 1932 i Los Angeles. Han var med på det amerikanske laget som vant 4 x 400 meter stafett foran Storbritannia og Canada. Warner løp tredje etappe og de andre på laget var Ivan Fuqua, Edgar Ablowich og Bill Carr. De vant løpet med tiden 3.08,2 som var ny verdensrekord
Skandia
Skandia er et svensk forsikringsselskap som ble etablert i 1855. Selskapet har i dag virksomhet i Sverige, Danmark og Norge, har ca. 2 300 ansatte og er en betydelig kapitalforvalter i Norden.
I de siste årene har finanskonsernet gjennomgått store forandringer. Fra å ha vært et forsikringsselskap med hovedvekt på skadeforsikring til en virksomhet som er globalt fokusert på sparing, til igjen å bli et nordisk bank- og forsikringskonsern med fokus på trygghet og langsiktig sparing. I februar 2006 overtok det sørafrikanske selskapet Old Mutual aksjemajoriteten i selskapet. I mars 2012 kjøpte Skandia Liv den nordiske virksomhet til Skandia tilbake fra Old Mutual og besluttet å omdanne Skandia til et kundeeid, gjensidig selskap.
Pneuma
Pneuma (gresk πνεύμα) er et antikt gresk begrep for «pust» som er gitt ulik teknisk betydning av antikkens filosofer og middelalderens forfattere, blant annet:
Pneuma kan også referere til:
Pneuma Пневма
The Only Ones
The Only Ones er et engelsk punkrockband. Det ble etablert i London i 1976, anført av vokalist Peter Perret. Øvrige medlemmer var: John Perry (gitar), Mike Kellie (trommer) samt Alan Mair (bass).
The Only Ones utgav tre kritikerroste album i årene 1978–1980. Sangen «Another Girl, Another Planet» er mest kjent.
Dårlig platesalg og problemer med narkotika resulterte i at bandet ble oppløst i 1982, hvoretter vokalist Peter Perret ble doplanger, noe han var til langt ut i 1990-årene.
The Only Ones hadde comeback i England i 2007. I august 2008 opptrådte bandet for første gang på en norsk scene: på Down on the Farm-festivalen ved Halden.
Norges miljø- og biovitenskapelige universitet
Norges miljø- og biovitenskapelige universitet (NMBU), tidligere Universitetet for miljø- og biovitenskap (UMB), Norges landbrukshøgskole (NLH) og Den høiere Landbrugsskole paa Aas, er et norsk statlig universitet. Det ligger i Ås i Viken og er Norges sentrale og ledende forsknings- og lærested for bioproduksjon, miljø og landskap. Universitetet har flere forskningsinstitutter og -miljøer innen landskap, jord-, skog- og hagebruk, husdyr, naturforvaltning, utviklingstudier, økonomi og teknologiske disipliner. NMBU har 5 000 studenter og 1 500 ansatte.
Den høiere Landbrugsskole ble grunnlagt som landets fjerde høyere utdanningsinstitusjon i 1859. Den første var Bergseminaret på Kongsberg (1757); den andre var Den frie matematiske skole i Christiania (Krigsskolen), mens den tredje var Det Kongelige Frederiks Universitet i Christiania (dagens Oslo). I 1897 fikk Den høiere Landbrugsskole status som vitenskapelig høyskole, da det ble bestemt at forskning skulle være en hovedoppgave ved siden av undervisning. Tidlig fikk høyskolen i Ås også et professorat i økonomi; det andre i landet. Dette skulle understreke betydningen av primærnæringene også innen økonomisk forskning. Arealforvaltning er en viktig del av NMBUs fagområder. Allerede i 1897 ble det opprettet et studium i utskiftning – i dag jordskifte. NMBU har Europas eldste utdannelse i landskapsarkitektur, opprettet i 1919. Da Norge fikk en landsdekkende planlov i 1965, ble det opprettet en stilling i arealplanlegging. Ved Fakultet for realfag og teknologi utdannes kandidater (sivilingeniør) innen ulike disipliner.
Skolen på Ås fikk høyskolestatus i 1897 og universitetsstatus 1. januar 2005. Fram til 1. januar 2005 het den Norges landbrukshøgskole (NLH).
Fra 2014 fikk institusjonen navnet Norges miljø- og biovitenskapelige universitet etter sammenslåing med Norges veterinærhøgskole.
Historie
I 1859 ble «Den høiere Landbrugsskole paa Aas» opprettet. Arkitekt for bygget var P.H. Holtermann. I starten var det en skole der bondeungdommen kunne få lære hvorledes embetsstanden drev sitt landbruk. Carl Theodor Fredrik Koller (1827–1897) var direktør fra 1880 til 1895. I likhet med sin forgjenger, direktør Dahl, foreleste han jordbrukslære og ledet praktisk undervisning i lavere avdeling.
Fra 1914 var det to landbrukshøgskoler, Statens småbrukslærerskole i Sem i Asker ble åpnet på det som i dag heter Sem hovedgård (Asker).
Den andre store saken ved NLH var hvorvidt skolens overlærere etter første verdenskrig skulle hete professorer. Aldri var det slikt engasjement på gamle NLH som da. Deretter levde bonde og embetsmann noenlunde forlikte frem til 1945, da nærings- og produksjonslinja seiret.
NLH ble ved årsskiftet i 2005 til Universitetet for miljø- og biovitenskap (UMB).
Gården Ås har gitt navn til kommunen, og har en lang og spennende forhistorie. Det ligger flere gravminner og gravfelt fra jernalder på gården. I tillegg er det påvist flere bosetnings- og aktivitetsspor av ulik karakter under dyrket mark på gårdens grunn. I 2010-2011 ble det foretatt omfattende arkeologiske registreringer på universitetsområdet. Resultatet ble 29 nye lokaliteter fra steinalder til nyere tid.
Sammenslåing med Norges veterinærhøgskole
1. januar 2014 skiftet UMB navn til Norges miljø- og biovitenskapelige universitet (NMBU) i forbindelse med sammenslåing med Norges veterinærhøgskole. Det engelske navnet er Norwegian University of Life Sciences. Prosessen med sammenslåing ble startet ved et stortingsvedtak i 2009.
Fakulteter
NMBU består av 7 fakulteter: NMBU har nærmere 900 sivilingeniørstudenter.
Ola Aabakken
Ola Aabakken (født 24. juli 1940) er en norsk offiser. Aabakken kommer fra Vågå kommune og gikk inn i militæret i 1957. Han er den første norske offiser som oppnådde generalløytnants grad fra intendantur-våpengrenen. Hans tre brødre, Jon, Leif og Erling ble også offiserer.
Norges miljø- og biovitenskapelige universitet
Fakulteter
Mari Sundli Tveit var rektor fra høsten 2013 til juli 2019, mens Solve Sæbø og Øystein Johnsen er prorektorer.
Campus, bygninger og park
NMBU har, ved siden av Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet, den eneste virkelige klassiske campus i Norge, med monumentale steinbygninger omgitt av parker og landlige grøntarealer – etter klassisk engelsk modell.
Arkitekt for planleggingen ved starten i 1856 var P.H. Holtermann, men bygningene ble totalt ombygd etter tegninger av arkitekt Ole Sverre i perioden 1897 – 1902. Det er særlig Ur-bygningen (ferdigstilt i 1900) som er kjent for sitt vakre ytre. Inne i Urbygningen er Festsalen verdt et besøk. Rommet er dekorert i nasjonalromantisk stil med utskårne dragemotiver og malerier av Dagfin Werenskiold. Cirkus, Tivoli, Økonomibygingen og Meierimuseet er også bygd i samme stil.
Ola Aabakken
Han var regnet som en mulig kandidat til stillingen som forsvarssjef, hadde han ikke tatt stillingen i High Wycombe som stabssjef i AFNORTHWEST i 1994. Utnevnelsen gikk til Arne Solli.
Norges miljø- og biovitenskapelige universitet
Campus, bygninger og park
Tårnbygningen ble ferdigstilt i 1924, også den tegnet av arkitekt Sverre, i en mørk og stram stil. Av andre bygninger er bindingsverkshuset Smia og Fjøset også severdige. Fjøset er Norges største driftsbygning. Samfunnsbygningen som ble ferdigstilt i 1935 er også vernet grunnet funkis-stilen den er oppført i.
Rundt disse bygningene er det et større parkanlegg med statuer og skulpturer. Ansvarlig for utforming av parkanlegget slik det fremstår i dag var professor L. Moen. Parken ble kåret til Årets grønne park i 2016.
Universitetsområdet har parkanlegg med flere minnesmerker:
1434 Margot
1434 Margot er en hovedbelteasteroide og går i bane innenfor asteroidefamilien Eos. Den ble oppdaget 19. mars 1936 av Grigoriy N. Neujmin ved Krim-observatoriet i Simeiz på Krimhalvøya.
Norges miljø- og biovitenskapelige universitet
Studentliv
NMBU har et svært aktivt studentmiljø. Studentenes aktiviteter utenom studietiden kretser ofte om den vernede Samfunnsbygningen der Samfunnet i Ås holder til. Det er også en rekke studentforeninger som er tilknyttet NMBU og Samfunnet. Studentene har få etablerte fora for møte med universitetets ansatte på fritiden. Likeledes har miljøet rundt NMBU, (tidligere NLH), blitt kritisert for liten omgang med den øvrige befolkningen i Ås. Denne tendensen er muligens i endring. Ås sentrum byr i dag på flere nyetableringer av sosiale arenaer.