cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Den kinesiske mur
Muren i Jin-dynastiet
Jin-dynastiet (1115–1234) bygde «murer», men hovedsakelig grøfter og voller, som beskyttelse mot mongolene. Disse forsvarslinjene, noen ganger misvisende kalt murer, ble tidligere kalt "grensegrøfter". Disse grensegrøftene ble i stor grad bygget i indre Mongolia, som var mye lenger nord sammenlignet med andre generasjoner av den kinesiske muren. Forsvarslinjene gikk i flere parallelle barrierer og startet i nordøst fra Store Hingganfjellene og gikk sørvestover gjennom Gobiørkenen mot den nordlige svingen av Huang He. De sørligste barrierene passerte omtrent 250 km nord for Beijing.
Normalt var grøftene ca. 6–8 m brede, men kunne også være opptil 20 m brede for å hindre ryttere og infanteri i å passere. Massen fra grøftene ble brukt til å bygge voller. Noen steder langs forsvarslinjene ble det bygget skyteplattformer. Forsvarslinjer ble også bygget under keiser Jin Xizong (1135–1148) og utvidelser og forsterkninger fortsatte gjennom resten av 1100-tallet. I 1198 var så mange som 750 000 menn med i arbeidet. Totalt ble det gravd mer enn 3300 km med grensegrøfter. Det var grensegrøften til Jin-dynastiet som Djengis Khan forserte på vei til Beijing før slaget om Zhongdu i 1215. Det var også restene av disse forsvarslinjene som eksisterte da Marco Polo kom til Kina i 1275.
I tillegg til de lange grensegrøftene, bygde Jin-dynastiet også to murer i østlige Mandsjuria. En relativt kortere mur, ca. 100 km lang, ble bygget i Yanbian i Jilin og en annen mur, også rundt 100 km lang, ble reist ved Mudan Jiang elven i Heilongjiang.
Ming-dynastiets mur
Umiddelbart etter at mongolene ble drevet ut av Kina i 1368 og Ming-dynastiet (1368–1644) ble etablert, begynte renoveringen av deler av murene til de tidligere dynastiene. Ni garnisoner ble opprettet for å forsvare hele den nordlige grensen, og det ble bygget festningsverk som Jiayupasset i Gansu og Juyongpasset like nord for Beijing. I første omgang ble de eksisterende murene fra Northern Qi og Northern Wei renovert og supplert med porter og ildvarder. Murer som forbandt eldre mur-segmenter ble også bygget slik at det ble sammenhengende festningsverkene.
Under keiser Yongles (1402–1424) regjeringstid begynte byggingen av en mur i den østligste enden av dynastiets territorium ved Liaodong for å beskytte området øst for Liao He elven. Muren ble bygget i flere etapper og sto ferdig i 1479. Muren i området nordvest for Beijing mellom Xuanhua og den viktige militærbyen Datong begynte man å bygge i 1399 og ble deretter forsterket i 1413 og igjen i 1484. Da ikke minst på grunn av de kinesiske tapene ved Tumu-krisen i 1449. Parallelle murer ble også bygget, murene i disse områdene var stort sett pakket jord supplert med grøfter. På grunn av den økende trusselen fra den mongolske lederen Altan Khan, som hadde etablert et hovedkvarter i Hohhot like nord for den nordlige svingen av Huang He elven, fortsatte Ming-dynastiet å bygge murer på 1540-tallet nord for Datong og Xuanhua. Denne muren var en dobbel barriere og strakte seg fra den nordøstlige svingen av Huang He og i en bue over Datong for å møtes nær Juyong-passet nord for Beijing. Selv disse murene var på denne tiden hovedsakelig jordvoller. I 1550 klarte Altan Khan å ri rundt den østlige enden av muren og plyndret og brente forstedene til Beijing. For å lukke dette gapet i hovedstadens forsvar ble det fra 1551 bygget en sammenhengende mur fra Juyong-passet til Shanhai-passet. Strekningen rundt Beijing ble delvis bygget på rester etter den tidligere kinesiske muren fra Nordlige Qi. Denne muren ble renovert, utvidet og supplert med mange vakttårn i 1567–1572 under ledelse av general Qi Jiguang. Det var i løpet av denne tiden muren i nærheten av Beijing fikk det karakteristiske mursteinsutseendet med tårn og skyteskår som den kinesiske mur er kjent for i dag.
Etter at Ming-dynastiets hær lyktes i å drive mongolene vekk fra Ordosplatået på begynnelsen av 1470-tallet, ble Yulin-muren bygget, den strakte seg over 900 km på tvers av landet omsluttet av Huang He elven sør for Ordos. Denne muren som begynte ved Shenmu i Shaanxi og gikk gjennom Yanchi i Ningxia og ble fullført i 1474 var en jordbarriere som langs noen strekninger var kombinert med dype grøfter.
Den vestligste delen av Ming-dynastiets mur i Gansu ender nord for Jiayupasset. Den vestligste delen ble fullført på 1530-tallet. Muren til Gansu ble utvidet i 1573 mot sørøst og forbundet med muren til Ningxia. Ming-dynastiet fortsatte hele tiden frem til dynastiets fall i 1644 å kontinuerlig utvide muren ved å fortsette å tette åpninger, bygge ytterligere vakttårn, bygge porter, festningsverk, supplere jordvegger med murstein og også bygge flere sekundære parallelle vegger. De vestlige delene av muren i Gansu ble først bygget av pakket jord, og enkelte segmenter ble senere forsterket med murstein eller stein. Muren vest for Beijing rundt Datong ble forsterket på 1570-tallet med murstein og stein.
Det var gjennom Shanhai-passet at Ming-generalen Wu Sangui våren 1644 åpnet portene i muren og slapp inn den manchuriske hæren som deretter styrtet Ming-dynastiet i slaget ved Shanhaiguan og etablerte Qing-dynastiet. Ming-dynastiet ble det siste dynastiet som bygget på den kinesiske mur.
Murens lengde
Det er ikke noe klart svar på lengden på den kinesiske mur fordi definisjonen ikke er klar. Ming-dynastiets mur, som i store trekk tilsvarer de best bevarte delene av muren i dag, er (avhengig av kilden) mellom 5800 og 6300 km lang. Legger man til forsvarsgrøfter og naturlige barrierer som knytter seg til muren, danner det et forsvarsverk på 8 850 km.
Den kinesiske mur regnes som jordens største byggverk.
Lesley Scott
Lesley Scott er den første kvinnen som ble kreditert som manusforfatter på den britiske science fiction-serien Doctor Who. Hun ble kreditert som medforfatter på historien The Ark (1966) selv om hun ikke bidro med noe i manuset. Hun ble kreditert etter at Paul Erickson, som skrev historien, ba om det via sin agent. Han ville, for årsaker som ikke er klare, ha sin daværende kone som medforfatter på historien. Hun fikk dog ikke en del av opphavsrettighetene til historien.
Preston (Hertfordshire)
Preston er en landsby og et verdslig sogn omkring 5 km sør for byen Hitchin i grevskapet Hertfordshire, England. Den vokste opp omkring tempelriddernes eiendom ved det som tidligere var kjent som Temple Dinsley. Princess Helena College, en uavhengig skole for unge kvinner (11 til 18 år), er nå lokalisert på stedet. Det var den første akademiske skole for kvinner, opprettet av døtre av militæroffiserer som hadde tjenestegjort i napoleonskrigene.
Den første kirken i Preston nevnes fra 1252. Etter oppløsningen av tempelridderordenen ble eiendommen gitt videre til johanitterordenen. De eide den fram til oppløsningen av klostrene, og i 1542 ble det gitt til sir Ralph Sadlier.
På 1600-tallet holdt John Bunyan gudstjenester i et naturlig amfiteater som nå kalles Bunyan's Dell. Den lokale anglikanske kirken, St. Martins kirke, ble innviet i 1900. Minsden Chapel, nå i ruiner, ligger i nærheten av landsbyen, men er faktisk i det verdslige sognet Langley.
Saint Helenas flagg
Saint Helenas flagg ble tatt i bruk 4. oktober 1984. Det er et blått flagg med Storbritannias flagg i øverste venstre hjørne og Saint Helenas våpenskjold midt på den høyre siden. Skjoldet viser en klippekyst og en tremasters seilbåt.
Standoff
Standoff kan vise til
Saint Helenas flagg
Tidligere benyttet også Tristan da Cunha dette flagget, men de fikk sitt eget flagg i 2002.
Fra flagget ble innført og fram til 1999 satt våpenmerket i en hvit skive. Dette var også tilfelle for de fleste andre særmerkede britiske flagg for kolonier. Tradisjonen med å sette våpenet på en hvit skive skal skyldes at den britiske marinens offisielle flaggbok, Flags of all nations, hadde for vane å vise merkene som satt i flaggene på en rund, hvit bakgrunn. Selv om dette bare var en illustrasjonsteknisk måte å vise merkene, ble det i praksis tolket som at hele skiven skulle være med i flagget. Framstillingen av flaggene ble endret med 1999-utgaven av Flags of all nations, da merkede britiske flagg nå ble framstilt med våpenet direkte mot flaggduken. For å bedre muligheten for identifikasjon ble også merkets størrelse økt.
Guvernørens flagg
Guvernøren, koloniens øverste myndighet og kronens representant, fører eget flagg etter samme modell som øvrige guvernører i britiske besittelser. Det vil si det britiske unionsflagget med koloniens våpenskjold omgitt av en krans i midten.
Bibbiena
Bibbiena er en by og kommune i Provinsen Arezzo i den italienske regionen Toscana. Det er den største byen i Casentinodalen med 12 512 innbyggere (20139.
Bibbiena ligger ca. 50 km. fra Firenze, 30 km. fra Arezzo og 60 km. fra Siena. I den historiske bykjernen ligger en rekke kirker og adelspaléer. Byen nevnes allerede i verkene til Dante og Ludovico Ariosto.
Frazioni
Kommunen omfatter følgende frazioni:
Vennskapsbyer
Boulazac, Frankrike, fra 1969
Benins flagg
Benins flagg ble opprinnelig tatt i bruk i 1959. Det ble forandret da det marxistiske regimet overtok i 1975, men da dette regimet gikk av ble det gamle designet gjeninnført 1. august 1990.
Fargene er de tradisjonelle pan-afrikanske: Grønt symboliserer håp, gult symboliserer velstand og rødt symboliserer mot.
Halfdan Nielsen
Halfdan Nicolaus Nielsen (født 26. mars 1874, død 21. juni 1952) var en norsk skøyteløper.
Vailankanni
Vailankanni er en liten by med 5 000 innbyggere ved Bengalbukta i den indiske delstaten Tamil Nadu. Stedet er kjent som et av de viktigste katolske valfartsstedene i landet, hvert år kommer mer enn 1,5 mill. pilegrimer til Mariabasilikaen der for å be om helbredelse for sine sykdommer. Blant de besøkende er det også mange ikke-kristne.
Halfdan Nielsen
Under et stevne på Saltsjöbanan i Stockholm 13. februar 1893 ble Nielsen den første som noterte seg for en tid på under 20 minutter på 10 000 m – 19.47,4. Under VM på samme bane året etter ble han nr. 2 på de to lengste distansene. Han gikk da 10 000 m på 19.43,8, men ble slått av Jaap Eden med over et halvt minutt.
Vailankanni
Valfartsstedet ble bygd av portugiserne på 1500-tallet. Det ligger rett nede ved havet.
Halfdan Nielsen
Nielsen var medlem i komiteen av 27. februar 1893 som ble Norsk Skøiteforbunds stiftere.
Han gikk først for Kristiania Sportsforening, men meldte seg seinere inn i IK Tjalve.
Mo i Rana stasjon
Mo i Rana stasjon (umesamisk: Måhvie, sørsamisk: Måefie) er en jernbanestasjon på Nordlandsbanen ved Mo i Rana i Nordland. Stasjonen ble åpnet den 20. mars 1942 da Nordlandsbanen ble tatt i bruk fram til Mo i Rana. Mo i Rana stasjon ligger 29,3 kilometer fra Bjerka og ligger 3,5 meter over havet.
Det nåværende stasjonsbygget ble åpnet den 22. september 1990.
Incirlik Air Base
Incirlik Air Base (tyrkisk: İncirlik Hava Üssü) er en NATO-flystasjon i İncirlik, 12 km øst for Adana, Tyrkias femte største by, og 56 km fra Middelhavet.
Den ble bygget 1951–1954 av U.S. Army Corps of Engineers og satt i operasjonell drift i 1955. Høsten 2019 var omtrent 2000 amerikanere stasjonert her. Basen brukes også av det tyrkiske luftforsvaret, og tidligere har Royal Air Force og styrker fra Spania og Saudi-Arabia vært stasjonert her.
Under den kalde krigen ble det fløyet tokter med spionflyet U2 fra basen. Det finnes mye utstyr for signaletterretning som oppfanger og analyserer russisk samband. Basen har vært viktig i USAs krigføring i Midtøsten helt tilbake til Libanonkrisen i 1958. Flytida er kort til mange strategiske mål.
Forholdet mellom USA og Tyrkia har i perioder vært spent på grunn av Incirlik Air Base. Tyrkia var i utgangspunktet mot at USA skulle bruke basen til angrep mot IS, men godtok det til slutt på betingelse av toktene ikke omfattet luftstøtte til kurdiske styrker. Under kuppforsøket i Tyrkia i 2016 ble strømforsyningen til basen stengt, og det ble innført flyforbud for alle amerikanske militærfly. Den tyrkiske regjeringen hevdet at opprørske generaler brukte basen og i hemmelighet ble støttet av USA.
USA oppbevarer 50 atombomber på basen. Det påstås at president Erdoğan i fortrolige samtaler har truet med å utvikle egne kjernefysiske våpen dersom USA flytter bombene bort fra basen.
Snezjnogorsk
Snezjnogorsk (russisk: Снежного́рск) er en lukket by i Murmansk oblast i Russland. Den ligger rundt 25 km nordnordøst for Murmansk, og 8 km vest for Poljarnyj. Innbyggertall: 12 737 (folketelling 2002).
Tristan da Cunhas flagg
Tristan da Cunhas flagg ble tatt i bruk 20. oktober 2002 i en proklamasjon av guvernøren av Saint Helena. Før dette brukte Tristan da Cunhas Saint Helenas flagg i offisielle sammenhenger.
Flagget er blått med Storbritannias flagg i øverste venstre hjørne og Tristan da Cunhas riksvåpen i flaggdukens frie ende. Skjoldet viser i midten en stilisert framstilling av den vulkanske øya som speiler seg i havet, omgitt på alle fire sider av albatrosser. Hjelmtegnet er en åpen båt med seil av en type som benyttes på Tristan da Cunha, mens skjoldholderne er to hummere. Hummerfiske er en viktig næringsveg på Tristan da Cunha. Under skjoldet står territoriets motto, Our faith is our strength (Vår tro er vår styrke).
Flagget er tegnet av den britiske vexillologen Graham Bartram.
Frohavet
Frohavet er havområdet mellom Fosenhalvøya og Froan i Trøndelag. I sørvest grenser det til Frøya, i sørøst til Ørland og i øst, nord for øya Melsteinen, til Åfjord kommune.
I den senere tid har Frohavet blitt aktuelt som deponi for karbondioksid.
Økri
Økri var opprinnelig en gård i Bærum, der Paul Smelter bodde og styrte Bærums Jernværk fra 1610.
Krohnengen Brass Band
Krohnengen Brass Band er et av landets fremste elitekorps, og kommer fra Sandviken i Bergen. Korpset har som målsetting å holde konserter av høy kvalitet rettet mot et bredt publikum. Korpset har i en årrekke vært et av Norges beste brassband.
Økri
Bærums Jernværk drev på forekomster av jern på Gommerud og i Eineåsen. Både Gommerud og Økri lå på den tiden under storgården Vøyen. Med smeltehytte, hammerhytte og vertshus kan dette ha vært Norges første jernverkssamfunn. I 1638 ble dammer og driftsbygninger rasert av flom, og jernverket ble da lagt ned. Sannsynligvis ble bygninger og utstyr flyttet til Bærums Verk fra 1640.
Krohnengen Brass Band
Medlemmer
Krohnengen Brass Band har medlemmer i alderen 15 til 45 år, og en gjennomsnittsalder på ca. 24 år. De rekrutterer medlemmer fra hele landet, og er et yndet korps for ungdom som studerer i Bergen.
Blant medlemmene våre finnes jurister, sykepleiere, leger, tannlege, økonomer, førskolelærere, lærere, programmerere, næringslivsledere, selvstendig næringsdrivende, studenter, etc. Felles for dem alle er at de har musikk som en hobby på meget høyt nivå.
Økri
Fra 23. januar 1866 til 1901 ble Økri brukt til skole, og etter det var den lærerbolig til 1957.
Krohnengen Brass Band
Organisasjon
Krohnengen Brass Band er drevet på ideelt grunnlag og administreres 100% av korpsets medlemmer. Årsmøtet er korpsets høyeste organ, og velger et styre på åtte medlemmer og ett varamedlem som til daglig ivaretar korpsets drift.
Styret har ansvaret for økonomi, budsjettoppfølging, planoppfølging, musikalsk utvikling og utforming av korpsets langsiktige planer. I tillegg har vi ulike undergrupper som har ansvar for korpsets faste aktiviteter og inntektsbringende arbeid.
KOS Krohnengen Old Stars ble startet opp høsten 2010 som et tilbud til tidligere medlemmer og andre med et hjerte for Krohnengen Brass Band.
Aceh
Aceh er et område med særskilt status i Indonesia på nordvestspissen av øya Sumatra. Det offisielle navnet er Nanggroe Aceh Darussalam. Aceh blir ikke styrt som en provins, men som et «område med særskilt status» (daerah istimewa), som er ment å gi mer selvråderett i forhold til sentralregjeringen i Jakarta.
Aceh grenser i sør til provinsen Nord-Sumatra. Provinshovedstad og største by er havnebyen Banda Aceh. Utenfor vestkysten ligger øya Simeulue, som også tilhører Aceh. Rett utenfor Banda Aceh ligger noen små øyer, blant annet Pulau We, Pulau Nasi og Pulau Breueh (pulau betyr «øy»).
Folketallet i hele provinsen ble i 2004 anslått til 4 142 000.
Byer
De større byene/stedene i provinsen, med folketall beregnet per 2004, er:
Religion
Aceh var inngangsporten for islam til de Ostindiske øyer, og det var her muslimenes religion først slo rot i Øst-Asia. Allerede i 804 var det muslimske kongedømmet Perlak etablert i det som i dag er Aceh. Men Aceh er ikke fullstendig muslimsk: I 2000 fantes det i provinsen 91 protestantiske kirker, 19 katolske kirker (del av erkebispedømmet Medan), fem buddhistiske templer og fire hinduistiske templer. Samme år var det registrert 3 796 027 muslimer, 31 631 protestanter, 5 662 katolikker, 708 hinduer og 9 971 buddhister.
Den katolske kirke har også to martyrer som døde i Aceh i 1638. De ble kanonisert av pave Leo XIII i Roma i 1900: De salige Dionysius av Jesu fødsel og Redemptus av Korset.
Jordskjelvet i 2004
Om morgenen den 26. desember 2004 ble provinsen først rammet av det verste jordskjelvet i verden på 40 år, og deretter av en stor tsunami utløst av dette og påfølgende jordskjelv. Det første og kraftigste undersjøiske jordskjelvet hadde sitt senter i havet rett ved Aceh-provinsen, mellom Sumatra og Simeulueøya, de påfølgende jordskjelvene fulgte på en linje som gikk nordover og tett ved for Sumatra. Jamfør kartet: Den sørligste markeringen er over hovedskjelvet, øya rett sønnenfor er Simeulue.
Cambridgeshire Constabulary
Cambridgeshire Constabulary er en politistyrke som betjener grevskapet Cambridgeshire i England. Den har over 1300 ansatte, og hovedkvarteret ligger i Huntingdon.
Bakchon undergrunnsstasjon
Bakchon undergrunnsstasjon er en stasjon på linje 1 på Incheons undergrunnsbane.
Cambridgeshire Constabulary
Styrken ble opprettet i 1836 som en lokal styrke for Cambridge. Den hadde da 30 konstabler. Utenfor byen var det ikke noen organisert politistyrke før i 1851, da Cambridgeshire Country Force ble opprettet. Det var også flere andre lokale politistyrker i området, i Chatteris, Wisbech, Ely, Whittlesey og Huntingdon.
I 1965 ble de fem gjenværende styrkene i grevskapet slått sammen til Mid-Anglia Constabulary, med hovedkvarter i Brampton. Denne styrken ble i 1973 omorganisert og gitt dagens navn i forbindelse med endringer av grevskapsgrensene.
Helge Halvdansson
Selv om det ikke er så mye å utlede om Halga/Helge i de angelsaksiske kildene er det langt mer i de nordiske som alle har en versjon om fortellingen om hans incestiøse forhold til sin egen datter Yrsa. Dette forbudte og tragiske forholdet resulterte i hans sønn Rolf Krake, den siste av Skjoldungene.
Beowulf
I den angelsaksiske diktet Beowulf er Helge Halvdansson som Halga knapt nevnt. Han opptrer tidlig i diktet hvor han er nevnt som den tapre Halga, en av fire barn av Healfdene (Halvdan), de andre var Heorogar, Hroðgar (Roar) og en datter som ikke er navngitt, men er kalt Signe i de norrøne kildene og som ble gift med en konge i Sverige.
Hroðulf (Rolf Krake) er kun nevnt som Hroðgars nevø, men han er spesifisert som Halgas sønn i de norrøne kildene.
Chronicon Lethrense og Annales Lundenses
Lejrekrøniken eller Chronicon Lethrense (og den inkluderte Annales Lundenses, også kalt Annalene i Lund) forteller at Haldan (Halvdan) hadde to sønner, Helghe og Ro (Helge og Roar). Da Haldan døde av gammel alder delte Helghe og Ro kongedømmet slik at Ro styrte landejorda og Helghe sjøen. En dag da Helghe kom til Halland/Lolland, og sov der med Thore (Ålov), datteren av en av Ros bønder. Dette resulterte i en datter kalt Yrse (Yrsa). Langt senere møtte han Yrse, og uten å vite at det var hans datter gjorde han henne gravid med Rolf Krake. Helghe herjet deretter i Vendland og drepte vendernes konge. Han vant også hele Danmark med å drepe en Hodbrod. Til sist fant han ut at Yrse, som han hadde tatt til sengs, var hans egen datter. Han dro da østover og drepte seg selv.
Gesta Danorum
Om Lejrekrøniken rapporterte at svenskene ydmyket danskene etter at Helghe var død nevner Saxo Grammaticus ingenting av det, men isteden lar han Helgo ydmyke svenskene i Gesta Danorum, bok 2. Han har også plassert eller blandet sammen Helgo med Helge Hundingsbane, som i andre kilder er enten av vulsungsætten i henhold til Volsungesaga eller av vulvingætten i Gøtaland, og antagelig av langt senere datering. Det er mulig at informasjon om at begge hadde drept en Hodbrodd og hadde navnene Helge som forvirret Saxo.
Saxo er enig med Beowulf og Lejrekrøniken ved å beskrive Helgo og Ro som sønner av Haldanus (Halvdan). Som Lejrekrøniken forteller han at Ro og Helgo delte kongedømmet etter Haldanus’ død av alderdom; Ro tok landet og Helgo sjøen. Saxo legger forøvrig til at Helgo var en ganske liten mann.
Helgo angrep og drepte kong Skalk av Sklavia (= kongen av Vendland), underkastet Sklavia til å bli en dansk provins. Da han fortsatte å herje til sjøs kom han til øya Thurø hvor han kom over en ung kvinne ved navn Thora (Ålov) som han gikk til sengs med og resultatet ble Urse (Yrsa).
Han fikk da navnet Hundingsbane ved å drepe Hunding, konge av sakserne og erobret Jylland fra sakserne, og overdro det til hans høvdinger Heske, Eyr og Ler. Han ydmyket den saksiske adelen ved å vedta at å drepe en av dem ikke ville koste mer i straff enn en å drepe en vanlig fri mann.
Da Helgo etter mange år kom tilbake til Thurø hevnet Thora sin tapte jomfrudom ved å sende Urse til Helgo, som uten å vite det, gikk til sengs med sin egen datter. Dette resulterte i Roluo Kraki (Rolf Krake).
Mens Lejrekrøniken og Annalene i Lund ikke forklarer hvorfor Helga trengte å drepe Hodbrodd for å vinne hele Danmark presenterer Gesta Danorum denne som en konge av Sverige som invaderte Danmark og drepte Ro. Etter å ha drept Hodbrodd, hevnet drapet på sin bror, ydmyket han svenskene ved å påby at en hvert forbrytelse mot en svenske ikke skulle straffes etter loven. Deretter, grunnet at han hatet sitt eget land, dro han øst og døde, etter sigende ved å kaste seg på sitt eget sverd. Han ble etterfulgt av sin sønn Roluo.
Rolf Krakes saga
I Rolf Krakes saga hadde Halvdan tre barn, sønnene Helge (Helgi) og Roar (Hróarr) og datteren Signe (Signý). Søsteren var den eldste og ble gift med Sævil jarl som hun fikk sønnen Rok (Hrókr) med. Halvdan ble myrdet av sin bror Frode (Fróði) og de to brødrene Helge og Rolf måtte søke tilflukt hos en mann kalt Vivil, som bodde på¨en øy, inntil de var i stand til å hevne faren og drepe Frode.
Helge ble den nye kongen i Danmark. Han var ugift, og for å skaffe seg en ektefelle dro Helge til sakserne for å beile til saksernes dronning Ålov (Oluf) – en bold skjoldmø. Hun var imidlertid lite interessert, og ydmyket Helge ved å rake av ham håret og dekke ham med tjære mens han sov, og sendte ham deretter tilbake til skipet. En tid etter kom Helge tilbake, og ved list og knep fikk han tatt Ålov til fange og gjorde henne da gravid. Etter å ha kommet tilbake til sitt rike fødte dronning Ålov et barn; en pike som hun kalte Yrsa etter sin hund. Yrsa ble satt ut for å leve som en gjeter inntil hun var tolv år gammel. Da møtte hun sin far, og han ble forelsket i henne uten å vite at det var hans egen datter. Ålov sa intet om datterens farskap som hevn over hva Helge hadde gjort med henne. Helge og Yrsa fikk sønnen Rolf Krake (Hrólfr Kraki).
For sin del av kongedømmet hadde Roar fått en kostbar ring, et arvestykke, men det var ytterligere én slektning som ønsket en del av riket: søstersønnen Rok. Ettersom Rok hverken hadde fått andel i kongedømmet eller ringen dro han til Northumbria, drepte Roar og kastet ringen i vannet (men den ble senere gjenfunnet av Roars sønn Agnar). Helge hevnet broren ved å kappe armene og beina av Rok.
Da Ålov fikk høre at Helge og Yrsa levde lykkelig sammen, reiste hun til Danmark og fortalte datteren sannheten. Yrsa ble sjokkert og selv om Helge ville fortsette samværet, insisterte Yrsa på å forlate ham for å leve alene. Senere tok den svenske kongen Adils (Aðils) Yrsa til sin dronning, noe som ikke gjorde Helge mildere stemt.
Senere fikk Helge besøk i jula av et motbydelig vesen mens han var i sin jakthytte. Ingen i kongedømmet hadde lov til gå inn i hytten unntatt Helge selv. Senere ba vesenet ham om å få sove i sengen med ham. Motstrebende sa han ja til dette, og vesenet klatret selv opp i sengen og ble straks forvandlet til en alvekvinne; hun var kledd i silke og den vakreste kvinne han noensinne hadde sett. Han lå med henne og gjorde henne da gravid med en datter som fikk navnet Skuld. Mange år senere fikk han besøk av den samme kvinnen, som da bar med seg Skuld. Datteren ble senere gift med Hjarvard (Hjörvarðr), mannen som drepte Rolf Krake.
I savnet etter Yrsa dro Helge til slutt til Uppsala for å vinne henne tilbake, men ble drept av Adils i et slag. Han ble etterfulgt som konge av sin sønn Rolf Krake.
Skjoldungesaga og Bjarkarímur
Skjoldungesaga og en rímur fra 1400-tallet, Bjarkarímur forteller at Halvdan og hans dronning Sigrith (Sigrid) hadde tre barn: sønnene Roas (Roar) og Helgo (Helge) og datteren Signy (Signe).
De to brødrene ble begge konger av Danmark, og Roas giftet seg med datteren til kongen av England. Helgo voldtok saksernes dronning, Olava (Ålov), og hun bar fram datteren Yrsa. Piken giftet seg senere med kong Adillus (Adils), kongen av Sverige. Noen år senere angrep Helgo Sverige og tok Yrsa til fange og voldtok henne. Yrsa bar fram sønnen Rolfo (Rolf Krake). Noen få år senere kom Yrsas mor Olava på besøk og fortalte at Helgo var hennes egen far. Yrsa dro tilbake til Adillus og lot Rolfo værende igjen. Helgo døde da Rolfo var åtte år gammel og sønnen etterfulgte ham. I lenge etter ble Roas drept av sine halvbrødre Rærecus og Frodo. Rolfo ble da enekonge av Danmark.
Ynglingesaga
I Snorre Sturlasons Ynglingesaga, den første sagaen i Heimskringla, nevner han tradisjonen med Helge, Adils og Yrsa, og han forteller at han baserer sin fortelling på Skjoldungesaga. Snorre hadde tilgang på det nå tapte manuskriptet og forteller at denne sagaen var langt mer omfattende.
Snorre skrev at kong Halvdans sønn Helge styrte i Lejre og invaderte Sverige med en slik stor hær at kong Adils ikke kunne gjøre annet enn å flykte fra Uppsala. Helge tok stort bytte og Yrsa som Adils selv hadde røvet i saksernes land. Helge tok Yrsa til sengs og til Danmark og hun fødte ham sønnen Rolf Krake. Da gutten var tre år gammel kom Yrsas mor på besøk, dronning Ålov den mektige fra saksernes land. Hun fortalte at hennes ektemann Helge var hennes egen far. Yrsa dro da tilbake til Sverige og kong Adils. Rolf Krake var kun åtte år da Helge døde på hærtokt og Rolf ble utropt til ny konge av Danmark.
Sigur Rós
Starten
Sigur Rós ble stiftet av Jón Þór Birgisson (vokal og gitar), Georg Hólm (bass) og Ágúst Ævar Gunnarsson (trommer) i august 1994. Bandet er oppkalt etter Birgissons lillesøster Sigurrós («seiersrose»), som ble født på samme tid som de begynte å spille sammen. Medlemmene møtte hverandre på skolen, og spilte inn sin første demotape i et lite studio i Reykjavík. De rakk bare å spille inn sangen Fljúgðu på den korte tiden de fikk i studioet.
Bandet sendte opptaket til plateselskapet Smekkleysa, som er drevet av medlemmene i det nå oppløste islandske rockebandet Sykurmolarnir (The Sugarcubes). Sangen ble utgitt på samlealbumet Smekkleysa í hálfa öld sammen med seksten spor av andre islandske artister, deriblant Björk.
Internasjonalt gjennombrudd
Sommeren 1998 startet bandet innspillingen av Ágætis byrjun med produsent Ken Thomas. Albumet ble gitt ut på Island i 1998. Singelen Svefn-g-englar ble gitt ut i Storbritannia i 1999 av plateselskapet FatCat Records, noe som markerte starten på bandets internasjonale gjennombrudd. Utgivelsen av hele albumet fulgte året etter i Storbritannia, og i det nordamerikanske markedet i 2001.
Tre av sangene fra albumet ble brukt i filmen Vanilla Sky, i tillegg til et konsert-opptak av sangen Njósnavélin som senere ble utgitt som Untitled #4 på albumet . Sanger fra Ágætis byrjun ble senere også brukt i flere amerikanske TV-serier, og i filmen Livet under vann med Steve Zissou.
Sigur Rós har solgt mer enn én million plater på verdensbasis.
Internasjonale stjerner som Brad Pitt, Madonna samt Tom Cruise har uttalt at de er fans av Sigur Rós.
Heima og Hvarf-Heim
Heima er en dokumentar om bandets turné på Island sommeren 2006. Filmen hadde premiere i Reykjavik 27. september 2007, og ble utgitt på DVD den 5. november 2007. I løpet av turneen holdt Sigur Rós to store konserter ved Milklatún og Ásbyrgi, og flere små konserter ved Ólafsvik (24. juli), Ísafjörður (26. juli), Djúpavík (27. juli), Háls, Öxnadalur (28. juli), Seyðisfjörður (3. august) og Snæfellsskála (3. august). Dokumentaren er regissert av Dean DeBlois, blant annet kjent for sitt arbeid med animasjonsfilmen Lilo og Stitch.
I forbindelse med utgivelsen av dokumentaren, ga bandet ut dobbeltalbumet Hvarf-Heim. Hvarf består av fem sanger som (med unntak av Von) tidligere ikke har vært utgitt. Heim er motstykket, og inneholder akustiske versjoner av seks sanger de tidligere har gitt ut.
Tidligere medlemmer
Orri Páll Dýrason overtok Águst Ævar Gunnarssons plass ved trommene like etter innspillingen av Ágætis byrjun.
Tiden Norsk Forlag
Tiden Norsk Forlag er et norsk forlag som ble dannet av Arbeiderpartiet i 1933. Tiden er heleid av Gyldendal Norsk Forlag AS og utgir i dag skjønnlitteratur og generell litteratur
Historie
Forlaget ble grunnlagt i 1933 av Arbeiderpartiet. I årene før krigen var de største forfatterne på forlaget Aksel Sandemose og Lars Berg. De solgte godt og bidro sterkt til forlagets økonomi og overlevelse. Etter krigen var det Alf Prøysen og Anne Cath. Vestly som overtok denne rollen.
Forlaget ble omorganisert i 1947 med Arbeiderpartiet, Landsorganisasjonen (LO) og Norges Kooperative Landsforening (NKL) som de største aksjonærene.
I 1991 ble Tiden et datterforetak av Gyldendal Norsk Forlag, der Gyldendal eide 91 % av aksjene, mens Norsk Kjemisk Industriarbeiderforbund og LO hadde de resterende 9%. 1. januar 2004 overtok Gyldendal alle aksjene, og forlaget ble organisert som en avdeling i Gyldendal-konsernet.
Tidens og Gyldendals barne- og ungdomsbokavdelinger ble slått sammen til Gyldendal Tiden ANS i 1996. Avdelinga heter fra 2004 Gyldendal Barn & Ungdom.
Samlerhuset Norge
Samlerhuset Norge AS er en postordre- og netthandel som selger mynter, medaljer, sedler, myntbrev og frimerker. Selskapet er et datterselskap i Samlerhuset Group, som har hovedkontor i Almere, Nederland. Firmaets hovedkontor ligger nær Kolbotn i Nordre Follo kommune. Samlerhuset markedsfører mynter, medaljer, frimerker, sedler og myntbrev. Firmaet ble stiftet i 1994, og fra 1997 ekspanderte virksomheten til flere land i Europa og etter hvert til Kina. Samlerhuset har kontorer i til sammen 16 land, Norge inkludert. De samarbeider også med flere sentralbanker om minnemynter og myntsamlinger. Selskapets solgte lenge mynter som investeringsobjekter der bl.a. mynter i gull ble omtalt som investeringer i gull og markedsføringen inneholdt flotte grafer med stigningen i gullprisen. Gullmynter ble gjerne solgt til 4 ganger gullprisen og andre objekter var aldri i nærheten av å kunne realiseres med gevinst. Dette førte til massiv kritikk av Samlerhuset og selskapet sier idag at myntsamling først og fremst må anses som en hobby, og at kjøp av mynter kan ikke anses som en god investering.
Kaldbaksfjørður
Kaldbaksfjørður er en fjord på Færøyene. Den ligger på sydøstkysten av Streymoy, Færøyenes største øy, mellom Kollafjørður og Tórshavn. Fjorden ligger i Tórshavnar kommuna.
Samlerhuset Norge
Om selskapet
Samlerhuset Norge har i underkant av 90 ansatte per 2016.
Samlerhuset Group omtaler sin næringsvirksomhet som:
Kaldbaksfjørður
Samferdsel
Langs sydsiden av fjorden går hovedveien til Tórshavn, Kaldbaksvegur.
Samlerhuset Norge
Om selskapet
Samlerhuset Norge selger både norske og utenlandske sedler og mynter. De gir også ut bladet «Mynt og Historie», et tidsskrift som fokuserer på historie, mynthistorie og nærliggende emner. Bladet er gitt ut av Samlerhuset, men bruker i stor grad eksterne skribenter. Styreleder Ole Bjørn Fausa sier at myntsamling først og fremst må anses som en hobby, kjøp av mynter kan ifølge selskapets ledelse ikke anses som en investering. Samlerhuset Norge er del av Samlerhuset Group, et selskap med ansatte i Norge, Sverige (Mynthuset Sverige AB), Danmark (Mønthuset Danmark A/S), Finland (Soumen Moneta/Oy Nordic Moneta AB), Estland (Eesti Mündiari OÜ), Latvia (Latvijas Monetu Nams, SIA), Litauen (UAB Monetu namai), Polen (Skarbnica Narodowa), Tsjekkia (Nárdoni Pokladnice s.r.o.), Storbritannia (The London Mint Office Limited), Slovakia (Nárdona Pokladnica s.r.o), Ungarn (Magyar Éremkibocsátó Intézet), Irland (Dublin Mint Office), Belgia (Het Belgische Munthuis - La Maison de la Monnaie Belge) og Kina. Samlerhuset Groups hovedkvarter ligger i Almere i Nederland. Samlerhuset eier også Det Norske Myntverket på Kongsberg og World Money Fair i Berlin.
Historie
Samlerhuset ble etablert i 1994 av Reidar Nilsen, Sigmund Jakobsen, Ole Bjørn Fausa og Helge Hellebust. Nilsen og Fausa er barndomsvenner fra Sunnmøre, der de utga et frimerkeblad til 5,000 betalende abonnenter. Sammen med Jakobsen og Hellebust, startet Fausa og Nilsen firmaet Norsk Verdi, som spesialiserte seg på frimerker og myntbrev. I 1994 ble altså Norsk Verdi til Samlerhuset, og fokus gikk gradvis over på mynter. Av de fire grunnleggerne, er Fausa og Nilsen fortsatt eiere av Samlerhuset Norge og Samlerhuset Group.
I 1997 utvidet de viksomheten til Sverige, der de opprettet Mynthuset Sverige AB. I 2000 samarbeidet de med Finlands myntverk, og i 2001 slo Samlerhuset seg sammen med MDM Group til Samlerhuset Group. MDM Group dekket allerede Nederland, Østerrike og et mindre prosjekt i Storbritannia. Som resultat av det ble Samlerhuset et datterselskap av Samlerhuset Group. I 2008 trakk Samlerhuset seg ut av samarbeidet med MDM Group. Da Norges Bank la ut Den Kongelige Mynt AS for salg, kjøpte Samlerhuset og det statlige finske myntverket selskapet. Etter at Finansdepartementet ikke hadde noen innvendinger, ble kjøpet godkjent av Norges Bank den 19. juni 2003. Etter kjøpet ble firmaet omdøpt til Det Norske Myntverket AS. I 2015 kjøpte Samlerhuset Norge ut det finske myntverket.
Beisfjord fangeleir
Beisfjord fangeleir var en fangeleir i det okkuperte Norge under annen verdenskrig. Leiren lå i Beisfjord, 13 km sør for Narvik sentrum i Nordland. I 1942 var leiren åsted for Beisfjordsmassakren, der 288 fanger ble drept etter ordre av okkupasjonsmakten. Beisfjordmassakren er noe av bakgrunnen for opprettelse av Nord-Norsk Fredssenter og Krigsminnemuseet i Narvik.
Samlerhuset Norge
Kritikk mot foretaket
Forbrukertilsynet har reagert overfor Samlerhuset i forbindelse med jubileumsmedaljer fra Det Norske Myntverket i 2005 Etter en 6-siders reportasje i 2005 om overprising av produktene og tvilsom markedsføring ble bladet Dine Penger klaget inn for Pressens Faglige Utvalg av Samlerhuset. Dine Penger oppfordret deretter kjøpere av minnemedaljer å sende medaljene tilbake og få igjen pengene. Konklusjonen fra PFU var likevel at Dine Penger ikke hadde brutt god presseskikk. I 2011 rettet TV2 hjelper deg oppmerksomhet mot Samlerhuset. En arving fikk verdsatt en samling som faren hadde kjøpt av samlerhuset for ca. 390 000 kroner til rundt 80 000 kroner. Saken løste seg da Samlerhuset kjøpte samlingen til kostpris. I 2014 dukket en lignende historie opp i magasinet Dine Penger. En eldre mann hadde kjøpt samlerobjekter av samlerhuset for til sammen 428 000 kroner, de fikk verdisatt samlingen til 80 000, også i denne saken kjøpte samlerhuset samlingen tilbake til kostpris.
Beisfjord fangeleir
Fangeleiren
Fangeleiren ved Beisfjord var en den største av fangeleirene ved Narvik. I fangeleiren var norske hirdmenn vakter, foruten menn fra SS og det tyske Schutzpolizei.
Arbeidsføre fanger ble brukt til å bygge veier og brakker for Organisation Todt, og de arbeidet under svært harde forhold. E6 over Saltfjellet i Nordland er et eksempel på en vei som ble bygget av krigsfanger. Svakere fanger ble drept eller døde av matmangel, sykdom og utmattelse.
«Serber-leiren»
Fangeleiren for jugoslavene (Serber-leiren) var i drift fra 24. juni 1942 til oktober 1942. Sommeren 1942 kom det tyske lasteskipet «Kerkplein» med de første krigsfangene til Narvik, rundt 900 jugoslaver fra de fleste jugoslaviske republikker, de fleste serbiske gutter og menn mellom 14 og 22 år. 895 av disse ble internert i Beisfjord fangeleir. På folkemunne ble leiren kalt «Serber-leiren». Leiren besto i ca. 4 måneder. Da den ble ryddet var det 152 fanger tilbake. 748 fanger var da døde siden ankomsten. Ved krigens slutt levde 96 av de 895. Fra tyske arkiv er fangene som kom til leiren kjent med navn, alder og hjemsted.
Underleir
Fangeleiren hadde en underleir ved Øvre Jernvann/Bjørnefjell hvor deler av Beisfjord-tragedien fant sted. «Serberfangene» var her i fem uker, fra juli til august 1942. 588 fanger ble sendt opp på fjellet, og 242 kom ikke tilbake til Beisfjordleiren med livet i behold.
«Russerfangene»
«Russerfangene» var i antall langt flere enn jugoslavene. Det var til enhver tid ca. 1.200 fanger, og man anslår at minst 300 mistet livet i Beisfjordleiren. Til forskjell fra «serberleiren» kjenner vi få detaljer og fakta om de mer enn 100.000 sovjetiske krigsfanger som ble holdt fanget i Norge under 2. verdenskrig.
Beisfjordsmassakren
Om kvelden 17. juli 1942 ble fangene som ble regnet som friske ført ut av leiren, mens 288 ble beordret oppstilt 20 og 20 foran oppgravde hull der de ble skutt. En gruppe fanger nektet å komme ut av sykebrakken, men bygningen ble da satt i brann. De som hoppet ut av vinduene ble skutt. Totalt ble 288 fanger drept i Beisfjord fangeleir natt til 18. juli.
Massakren fant sted på direkte ordre fra Reichskommissar Josef Terboven som besøkte Narvik noen dager tidligere, under påskudd av en potensiell tyfusepidemi. Hvorvidt den norske hirden bisto de tyske SS-vaktene i massakren er uklart.
Episoden er beskrevet av et førstehåndsvitne i boken «Beisfjordtragedien».
Etter krigen
Massegravene ble åpnet etter krigen, og de fleste døde ble begravd blant annet på krigskirkegårder i Narvik og på Tjøtta. På området der leiren tidligere lå, er det nå en fotballbane.
Nagapattinam
Nāgapattinam (tamilsk: நாகப்பட்டினம், Nākappaṭṭiṉam; tidligere kjent som Negapatam) er en i indisk målestokk liten by med omkring 95 000 innbyggere i delstaten Tamil Nadu i India. Den er også administrasjonssenteret for kystdistriktet Nagapattinam, som ligger sør og nord for Karaikal, et lite område som tilhører Pondicherry. Karaikal deler distriktet i to.
Beisfjord fangeleir
Etter krigen
På 1950-tallet ble det satt opp et russisk og et jugoslavisk minnesmerke, samt et ortodoks kors. Det arbeides for å få etablert et bedre merket minnested der ugjerningene skjedde.
Nagapattinam
Nāgapattinam er et område av stor religiøs betydning: I selve byen er de kjente hindutemplene Soundararajan Perumal Koil og Neelayatakshmi Amman Koil. Ikke langt sør langs Koromandelkysten for byen ligger den katolske valfartsbasilikaen i Vailankanni. I den lille byen Nagore, rett nord for Nāgapattinam, er det en kjent moské og «dharga».
Beisfjord fangeleir
Etter krigen
Nord-Norsk Fredssenter samarbeider med Krigsminnemuseet i Narvik for å få frem historien om Beisfjord fangeleir og avklare hvilken rolle nordmenn hadde i den tyske utryddelsesleiren.
Vakthold
I starten ble vaktholdet utført av Hirdvaktbataljonen. Vaktholdet ble etterhvert utført av SS Bataljonens medlemmer, som i det vesentlige besto av tidligere medlemmer av Hirdvaktbataljonen. Fra 1943 ble vaktholdet utført av Wehrmacht (den tyske hæren).
Båndfluer
Båndfluer er en stor familie av fluer som vanligvis har mønstrede vinger. Larvene lever inne i planter, enten i frukter (f.eks. kirsebærflue, appelsinflue), i galler eller inne i stengler eller blad. Noen arter er alvorlige skadedyr, særlig i fruktdyrking. På den andre siden har noen arter blitt brukt i biologisk bekjemping av ugress. I Norge er det hittil funnet 54 arter.
Utseende
Brystet (thorax) er kort og kraftig, vanligvis med kraftige børster. Scutellum (den bakerste ryggplaten) er ofte annerledes farget enn resten og blankt. Bakkroppen er hos hunnene trukket ut til et langt eggleggingsrør i spissen. Vingene er store, vanligvis med påfallende mønster av mørke bånd eller flekker. Et karakteristisk trekk er at den fremste åren inne i vingen (subcosta) bøyer brått fremover og munner vinkelrett i vingefremkanten (costa). Vingefremkanten er brutt på tre steder. Beina er korte og kraftige uten noen påfallende særtrekk.
Hodet er ganske stort med store, runde fasettøyne. Pannen er bred med tre punktøyne (ocelli). Ved innerkanten av hvert fasettøye sitter to eller flere kraftige, innoverrettede børster. Hannene hos noen arter har påfallende, tykke eller klubbeformede børster på hodet. Antennene er av vanlig fluetype, tre-leddete, det ytterste leddet er noe forlenget, sylindrisk eller kjegleformet. En tre-leddet antennebørste (arista) sitter på oversiden av det ytterste antenneleddet nær roten. Kinnbørster (vibrissae) mangler. Munndelene er ikke spesielr forlenget.
Larvene er av vanlig, maggot-lignende fluetype.
Liste over ordførere i Byneset
Liste over ordførere i Byneset viser navn, parti og funksjonsperiode for ordførere i Byneset kommune i Sør-Trøndelag fra innføringen av formannskapslovene i 1837 til sammenslåingen med Trondheim i 1964.
Båndfluer
Levevis
Alle artene utvikler seg inne i levende planter. Noen arter, som kan gjøre mye skade, utvikler seg i bløte frukter (se skadedyr). Andre danner galler i stengler eller blomnsterhoder. Særlig mange arter lever på kurvplantefamilien. Det er også en del arter som minerer, dvs. spiser på det levende vevet inne i stengler eller blad uten å danne galler, for eksempel selleriflue. Hunnene bruker sitt lange eggleggingsrør til å bore eggene inn i vertsplanten. Hannene til båndfluene forsvarer territorier på eller ved vertsplanten, og vifter med de fargemønstrede vingene for å signaliserer til andre hanner og til hunnene.
Skadedyr
Kirsebærflue (Rhagoletis cerasi) utvikler seg enten i kirsebær eller kaprifol-bær, og gjør kirsebærene uselgelige (markspiste). Det finnes to såkalte vertsraser, en som går på kirsebær og en på kaprifol. De fleste funn i Norge så langt har vist seg å være av kaprifolrasen, som ser er ut til å være uskadelig.
Melonflue (Bactrocera cucurbitae) er et alvorlig skadedyr på meloner og agurker, men kan også angripe blant annet tomater, bønner, epler, papaya og sitrusfrukter. Denne arten finnes ikke i Norge.
Olivenflue (Bactrocera oleae) er et skadedyr i olivendyrking.
Selleriflue (Euleia heraclei) minerer i bladene på skjermplanter og kan gjøre skade på selleri, løpstikke og pastinakk.
Nyttedyr
Selv om noen arter av båndfluer er skadedyr, har andre vært forsøkt i biologisk bekjemping av brysomme ugress i kurvplantefamilien.
Systematisk inndeling
Båndfluer ble tidligere omtalt som Trypetidae. Denne oversikten fokuserer særlig på de norske artene.
Libanon under Sommer-OL 2008
Libanon under Sommer-OL 2008. Seks sportsutøvere fra Libanon deltok i fire sporter under Sommer-OL 2008 i Beijing. Det var femtende gangen Libanon deltok i et sommer-OL, de vant ingen medaljer. Skyteren Ziad Richa var landets flaggbærer under åpningsseremonien.
Riksfluktsskatt
Riksfluktsskatten (Reichsfluchtsteuer) var en skatt som ble utskrevet fra 1931, under Weimar-republikken, i den hensikt å forhindre forbudte kapitaloverføringer på over 200.000 Reichsmark (RM).
Sund (Færøyene)
Sund er en gård og et industriområde på Færøyene. Sund ligger ved Kaldbaksfjørður på nordøstkysten av Streymoy, 10 km nord for hovedstaden Tórshavn. Den 1. januar 2016 bodde det 2 personer på gården Sund. Her finnes det også et oljekraftverk drevet av SEV, et asfaltverk og en havn operert av Tórshavns havnevesen. Havnen var ment å avlaste havnen i Tórshavn, men har aldri fått noen stor betydning for skipsfarten, og brukes stort sett av servicefartøyer for lakseoppdrettsanleggene i farvannene utenfor.
Ved innføringen av det kommunale selvstyret på Færøyene i 1872 var Sund en del av Suðurstreymoyar prestagjalds kommuna. I 1930 ble Kaldbaks sókn med Sund utskilt som en egen kommune. Kaldbaks kommuna ble innlemmet i Tórshavnar kommuna i 1976.
Den eldste skriftlige kilden som nevner Sund, er jordeboken i 1584. Gården var temmelig stor og huset på det meste 20 personer. Gården knyttes til Bærentsen-familien; noen kjente familiemedlemmer er brødrene Bærent og Enok Bærentsen, som var folketingsmenn for Færøyene. Enoks sønn, Christian Bærentsen, var amtmann på Færøyene. Lagtingsmann Jákup Andrias Vang var inngift, mens lagtingsmennene Hanus við Høgadalsá og Hans Nolsøe var i slekt med Bærentsen-familien på Sund på morssiden.
Riksfluktsskatt
I det nasjonalsosialistiske Tyskland ble riksfluktsskatten justert for å rette seg mot utdandrende jøders formue. Skattesatsen var på 25 prosent av den samlede formue. På grunn av valutabestemmelsene og vekslingskursene som de tyske banker skulle benytte, ble utvandrerne sittende igjen med bare en liten del av det som ble igjen etter at de hadde betalt denne skatten.
Libanon under Sommer-OL 2008
30px|Friidrett Friidrett
Menn
30px|Judo Judo
Menn
Fri Vestland
Fri Vestland (tidligere LLH Bergen og Hordaland) er Fri – foreningen for kjønns- og seksualitetsmangfolds fylkeslag i Vestland. Lagets hovedkontor ligger i Bergen. Fri Vestland arrangerer aktiviteter for LHBT-personer på Vestlandet og jobber opp mot lokale myndigheter for å sikre gode levekår for LHBT-personer bosatt i Vestland. Foreningens har også ungdomslaget Skeiv ungdom Vestland og Skeiv verden Vest, lokallaget til Skeiv verden. Fri Vestland har et styre på åtte personer, med Birger Berge som leder per 2020.
Fri Vestland har undergrupper som Sapfonia (kor), Informasjonsgruppe, Filmgruppe og Dansegruppe. I tillegg utgir fylkeslaget bladet Skråskrift. I 2007 fikk foreningen vedtatt egne handlingsplaner mot diskriminering av homofile, lesbiske og bifile i Bergen kommune og daværende Hordaland fylkeskommune.
Fri Vestland arrangerer også de årlige Regnbuedagene Bergen Pride, som er Norges nest største Pride-festival.
MS «Monte Rosa»
MS «Monte Rosa» var et passasjerskip som ble overlevert det tyske rederiet Hamburg-Südamerikanische Dampfschifffahrts-Gesellschaft, Hamburg i 1931. Skipet var byggnummer 492 ved verftet Blohm & Voss i Hamburg, og ble etter overleveringen satt inn i rute mellom Hamburg og Sør-Amerika. Etter 1933 ble MS «Monte Rosa» leid inn som KdF-skip (Kraft durch Freude), og seilte i denne rollen frem til utbruddet av andre verdenskrig, da hun ble rekvirert av den tyske Kriegsmarine.