cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nasjonalsosialistisk julefeiring
Tysk Jul - «Die Deutsche Weihnacht» - fra 1933 til 1945
Dor å etablere festlighetsskikkene for blant annet den nasjonalsosialistiske julefest opprettet man etter «maktovertakelsen» et eget embede, «Amt des Beauftragten des Führers für die Überwachung der gesamten geistigen und weltanschaulichen Erziehung der NSDAP» (Amt Rosenberg). Det såkalte «Mittelstelle für Fest- und Feiergestaltung» koordinerte de forskjellige organisasjoners og tjenestesteders propaganda. En av de mest presserende oppgaver for «de nasjonalsosialistiske festgestaltere» (nationalsozialistische Feiergestalter) lå i den almene tilbaketrengning av julefestens kristne preg. I dets sted skulle man sette «Fest der Volksgemeinschaft unter’m Lichterbaum» – die Deutsche Weihnacht – som den nasjonale gjenfødelses seiersfest. Mellom Rosenberg og rikspropagandaleder Joseph Goebbels bestod det frem til 1942 kompetansestrid vedrørende julefestens målsetning hva gjaldt verdensanskuelse. Rosenberg ville skape et eget nytt mytesystem som erstatning for julens kristne trosinnhold, nemlig det han kalte «der germanisch-deutschen Religionserneuerung» (den germansk-tyske religionsfornyelse).
Tegneserieåret 1918
Tegneserieåret 1918 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde personer med tilknytning til tegneserier i 1918.
Nasjonalsosialistisk julefeiring
Winterhilfswerks (WHW) julesamlinger
Som en respons på den økonomiske depresjonen i begynnelsen av 1930-årene så den daværende regjering under rikskansler Heinrich Brüning vinteren 1931 seg for første gang nødsaget til å gjennomføre en landsomgattende innsamlingsaksjon for å lindre nød i befolkningen.
Antvorskov kaserne
I forbindelse med forsvarsforliket i 1984 ble den stående panserinfanteribataljonen nedlagt og videreført som vernepliktsbataljon akkurat som panserbataljonens stående panserinfanterikompani ble vernepliktig. I 1995 ble panserbataljonens kampvogner (Centurion mrk. III) skiftet ut med Leopard 1 og var dermed det første regiment på Sjælland med Leopardstridsvogner.
Nasjonalsosialistisk julefeiring
Winterhilfswerks (WHW) julesamlinger
Den nasjonalsosialistiske ledelse skjønte raskt innsamlingsaksjonenes propagandapotensiale. Allerede i 1933 ble Winterhilfswerk understilt riksministeriet for folkeopplysning og propaganda, ledet av Joseph Goebbels. Senere organiserte ministeriet også Nationalsozialistische Volkswohlfahrt. Kampanjene med hus- og gateinnsamlinger appellerte til solidaritet med de nødlidende folkefrender. De ansvarlige oppfordret den kristne befolkning til å gi i nestekjærlighetens ånd. Dørplaketter og merker fikk stadig vekslende motiver, båret på klærne eller anbragt på husdørene, utgjorde et psycklogisk trykk på dem som ville unndra seg innsamlingsaksjonen. De viste om den enkelte hadde vært beredt til å hjelpe. Samtidig appellerte merkeseriene også til samlermanien. Dette fikk særlig barn til å engasjere seg for WHWs innsamlinger. det ble også emittert frimerker fra Reichspost som knyttet an til Winterhilfswerk, for å appellere til filatelister. Det ble også innsamlet ved hjelp av egne sportsarrangementer, «Opferschießen», teaterforestillinger, konserter og innsamlingsdåser i forretninger. Hitlerjugend og Bund Deutscher Mädel medvirket. Slik frltok ungdom seg i innsamlinger rett før julen.
Antvorskov kaserne
Sjællandske Livregiment ble i 2001 en del av Gardehusarregimentet som fortsatt holder til på kasernen.
Nasjonalsosialistisk julefeiring
Winterhilfswerks (WHW) julesamlinger
Særlig nødstedte deler av landet produserte julemerker for Winterhilfswerk. I Erzgebirge laget man for eksempel trefigurer for juletreet. Glassblåsere i Gablonz an der Neiße og Lauscha i Thüringen laget glassutsmykming, glassmerker og glassfigurer til julen. Dette var for det meste motiver fra natur, hjemsted og folkelige skikker, senere tilkom motiver med runer, standarter og våpentyper.
Winterhilfswerks-innsamlingene fant sted fra oktober til mars. Mediene gav dem bred dekning. Prominente kunstnere med offentlig profil støttet opp. Winterhilfswerk hadde betydning også under krigen, da en «ullstoffinnsamling» gav soldatene varme klær.
«Die Deutsche Weihnacht» fra 1933 til Andre Verdenskrigs utbrudd
Umiddelbart etter maktovertakelsen begynte det årlig over 30.000 offentlige feiringer av NS-Volksweihnacht med gaver til og bespisning av trengende borgere. Fra 1934 skjedde dette i store haller. De offentlige julefester for «trengende folkefrender» ble organisert av Reichsarbeitsdienst, Wehrmacht, NS-Frauenschaft og Winterhilfswerk. Dette skulle befeste Die Deutsche Volksweihnacht og fremme positive holdninger til de nasjonalsosialistiske masseorganisasjoner. Nationalsozialistische Volkswohlfahrt gav ønskesedler til trengende. Nesten utelukkende private givere støttet slik flere millioner trengende og barnerike familier til jul. Deutsches Frauenwerk og andre nasjonalsosialistiske kvinne- og ungdomsorganisasjoner arrangerte i førjulstiden slike treff frem til 1938. Deltagerne tillaget og sendte julegaver til folkefrender i de østlige Gaue og i Saarland.
Det nasjonalsosialistiske styre forsøkte de første årene å innskrenke bruken av kristne symboler i offentligheten. Ved rn rekke forordninger og retningslinjer – som for eksempel i 1936 innenfor rammene av regulering av utstillingsvindusreklamering – ville man oppnå en slik fortrengning. På grunn av den folkelige irritasjon over dette relativiserte eller reviderte makthaverne dette allerede etter noen få uker.
Etter at forbudene mot kristen symbolikk var slått feil, begynte man heller å forsterket å hevde at de kristne tradisjoner og symboler stammet fra gamle germanske skikker. Propagandaen beskyldte åpent kirkene for å ha manipulert julen for sine egne formål. I trykksaker som «Deutsche Weihnacht», «Deutsche Kriegsweihnacht» eller i kalenderen «Vorweihnachten» gikk man inn på hvordan den angivelig opprinnelige germanske lysfesten var blitt forvrengt, en påstått «Entartung durch das Christentum». Som det fremgår i det følgende sitat fra NSDAP-publikasjonen Deutsche Kriegsweihnacht:
Etter at det i løpet av nasjonalsosialismen var oppstått en nazistisk julekultus veed hjelp av elementer fra den patriotiske og «bündische» Jugendbewegung og «völkisch» julemystikk, markerte utbruddet av Andre verdenskrig et vendepunkt i propagandisk utnyttelse av julefesten.
Krigsjulene
Under krigsjulene 1939 til 1944 bestrebet de nasjonalsosialistiske feiringsgestaltere seg med å få frem av soldatene på de forskjellige frontavsnitt var sammenknyttet med hjemtraktene. Man fryktet at folket i krigstid ville søke fortrøstning i religiøs tro, og derfor forsøkte den nazistiske ledelse å øve innflytelse på familienes julefeiringer. På grunn av den lange adskillelse fra familiemedlemmer og sorgen over falne ektemenn og sønner var det ofte en trykket stemning. Man skapte nye ritualer, for eksempel «Totengedenken» (ihukommelsen av avdøde) innen familienes juleferiringer. Noen av de tidligere innførte juleritene ble tilpasset krigssituasjonen. Andre, som vintersolvervsfeiringen, ble helt utelatt. Propagandaen stiliserte under de siste krigsårene julefesten til en kultisk fest til de dødes minne. Dette kan anskueliggjøres i en tekst fra 1943 fra boken «Deutsche Kriegsweihnacht» som var trykket i mange millioner eksemplarer. Samtidig benyttet propagandaen julefesten til å demonstrere den tyske kulturs overlegenhet. Fra Vorweihnachen, 1943 :
''
Julen ved fronten
thumb|Fektpostbrev fra julen 1932 i [[Kalmückien i Russland.]] thumb|Brevhodet til et julebrev i 1943 Insceneringen av juledagene ved fronten ble biet særlig oppmerksomhet av propagandakompaniene ved de forskjellige troppeavdelingene. Dorseggjorte belled- og filmreportasjer i Deutsche Wochenschau, Frontschau og i NSDAPs månedlige billedrapporter skulle formidle et mest mulig perfekt og harmonisk inntrykk av julefeiringene ved fronten. Juletreet var en virkningsfull gjenganger hva enten det gjaldt Afrika-fronten eller i undervannsbåter.
Samtidig ble det formidlet romantiserende og forklarede fremstillinger av livet ved fronten tilbake til hjemmene. Det ble gitt et (feilaktig) inntrykk av stadige husflidskvelder i bunkrene der soldatene laget julegaver.
For enkelte avdelinger, også for SS-avdelinger, utgav propagandakompaniene spesielle juleblader (f. eks. «Weihnachtsfeiern der Kameradschaft»). Dyktig og teknisk vel utført gav man de første krigsårene sårede soldater mulighet til å sende «snakkende feltpostbrev». Som under første verdenskrig forekom det fraternisering mellom krigsmotstanderne ved frontene. Slik forekom det vinteren 1940/41 at motstandere fant sammen til en provisorisk juleaftensandakt.
Stor plass fikk erindringsreportasjer om «Weihnachten im Felde 1914–17». Mange tekster, feltpostbrev og dikt som hadde oppstått den gang ble på nytt offentliggjort i julenattspublikasjoner fra Hauptkulturamt der Reichspropagandaleitung der NSDAP. Diktet Soldatenweihnacht im Weltkrieg. av forfatteren Walter Flex, som hadde falt i 1917 og som ble æret av nasjonalsosialistene, er et av de mest prominente eksempler på bruken av myten om soldatenes julefeiringer i Første verdenskrig. I nesten alle julehefter gjengav, men en tale holdt av en kavallerikommandør ved navn Binding fra 1915 under tittelen Deutsche Art ist es, Weihnacht zu feiern.
Med den endrede militære situasjon som ble særlig tydelig på Østfronten tiltok tvilen om hva utfallet ville bli. For å opprettholde styrkenes kampmoral kom fra og med 1942 andre ting i forgrunnen i propagandaen. Nå handlet det ikke så meget om å erobre «Lebensraum» i øst, og mer om forsvar av hjem og familie. Dette ble fremhevet med stor patos i Wehrmachts juleskrifter. Til og med Julen ble erklært for et beskyttelsesverdig gode, noe det gjaldt å forsvare. Luftwaffes ledelse gikk julen 1942 til uvanlige skritt for å styrke kampmoralen for styrkene som var omringet i Stalingrad: Det ble sluppet ned kunstige juletrær ferdig pyntet med stjerner og klokker.
Bindeledd: Feltpost mellom hjem og front
For å demonstrere folkefellesskapets enhet, den tette forbindelse mellom fronten og hjemmene («Front og Heimat»), ble det fra statlig hold lagt stor vekt på at landets feltposttjeneste. Skolebarna ble oppfordret til å skrive til dine fedre i felten. Særlig til jul ble det av en rekke masseorganisasjoner organisert «hjemmekvelder», som til en viss grad ble overvåket, for forberedelse av julepakker. Feltpostpakkene hadde som regel faste mål- og vektgrenser, kunne tidvis reduseres ned til toppen 100 gram, noe som representerte en særlig utfording for folk der hjemme.
Men mange bevarte feltpostbrev og øyenvitneskildringer tegner et annet bilde av forløpet av julefeiringene ved fronten. Særlig etter 1942, da den militære situasjon hadde forverret seg, ble det tydelig at soldatene ved fronten ofte var avskåret fra slik kontakt med familiene der hjemme. Brev og feltpostpakker ankom sent eller andri, forsyningssituasjonen var mange steder katastrofal, noe som førte til at juledagene aksentuerte styrkenes demoralisering.
Julebudskap fra Joseph Goebbels
Rikspropagandaminister Joseph Goebbels innførte radiobudskapet som årlig julerituale. Talene på Deutsche Volksweihnacht gjenspeilte den aktuelle situasjon. Under krigen endret juletalens karakter seg; først var den familieorientert, senere en «Fest des nationalen Heldengedenkens» (nasjonal helteihukommelsesfest). Budskapet julen 1939 tematiserte de evakuerte fra Saarområdet og de innvandrede baltertyskerne som bærere av den mest storartede og moderne folkeinnvandring i den nyere historie, som det het.
I 1940 oppfordret Goebbels det tyske folk til offerberedskap og forsakelser og sa:
I 1941 var budskapet preget av den stadig strekere førerkult. Goebbels oppfordret folket til å følge Hitler, seierens garant. Dagen før Helgaften 1942 slo det tyske forsøk på å bryte ut av omringelsen i Stalingrad. Nå var den 6. armés undergang ikke lenger å unngå. De omringede styrkenes moral og forsyningssituasjon var katastrofal julen 1942. Av de anslagsvis 195.000 omringede tyske soldater skulle over 165.000 ikke overleve sluttkampene der eller det påfølgende krigsfangenskap. Under inntrykk av den dramatiske stadige forverring av den militære situasjon holdt Goebbels en patosfylt tale julaften. Etterpå lot Propagandaministeriet ordlyden trykke opp gang på gang. Goebbels erklærte at de tyske dygder ville vise seg som avgjørende for den endelige seier («Endsieg»). Han stiliserte julen til en fest for ihukommelse av nasjonens helter og til dagen for et rasens skjebnesvangre avgjørelsesslag
Sicherheitsdienst der SS reflekterte i sine hemmelige situasjonsrapporter «Meldungen aus dem Reich» over den stemning i befolkningen som Goebbels' juletaler utløste. Den 29. desember 1942 beskrev meldingen at talen hadde særlig appell hos kvinnene ved sin «sachliche Würde und Feierlichkeit» (saklige verdighet og høystemthet). Samtidig het det at luftalarmene i vest på julaften ikke gjorde at man følte seg trygge i hjemmene.
Den siste juletalen den 27. desember 1944 nådde ikke ut over hele riksområdet etters som de første tyske storbyer siden oktober det året ikke lenger var innenfor nazistenes herrskapsområde. Talen kretset rundt at man skulle holde ut, og ha fast tro på den endelige seier; Goebbels mante folket til en «Kampf der harten Herzen» (de faste hjerters kamp).
«Weihnachtsringsendungen»
Allerede i 1939 kom det et spesialprogram til Julaften. Da ble det satt over mellom studier, blant annet til Weimar og München. Rudolf Hess og Joseph Goebbels holdt juletaler. Under sendingen formidlet man julehilsener til frontavsnittene. Mellom de faste innslagene sendte man folkemusikk og julemusikk.
Bare noen få opptak av disse «Weihnachtsringsendungen» er blitt bevart (komplett sending fra 1940, deler fra 1942 og 1943). Fra mange samtidige beretninger – som krever en kildekritisk tilnærming – synes det som om sendingene nåtte sitt tilsiktede mål. Stemningsbildene utarbeidet av Sicherheitsdienst der SS, -«Meldungen aus dem Reich» – som også krever forsiktighet ved tolkningen – tyder på en gjennomgående mottagelse i befolkningen. Julesendingenes strategi var propagandistisk, men uten å høre inn i den klassiske retorisk-manipulative kategori. Senere medievitenskapelig litteratur betrakter de i alt fire sendingene som en blanding av krigspropaganda, nazistisk ideologi og generell tysk julekultur.
Vintersolvervsfeiring
Det folkende utdag av en retningslinje beskriver forløpet ( - godt synlig er de sakrale paralleller til kirkelige prosesjoner og gudstjenester):
''«Taus mars til ildstedet. Oppstilling i firkant, åpen mot røyksiden. Fakkelbærere tenner faklene ...''
Avmarsj skjer som fakkeltog. En ildvakt blir igjen ved ildstedet.»
Fakkel- og båltenningen skal emosonalisere. Høydepunktet er når man antenner det solhjulene som er ombundet med strå og halm. Også temaer for talen er angitt. Valgmuligetene var «Wintersonnenwende in Glaube, Sitte und Brauch» eller «Wintersonnenwende und Julfest». Ofte var den patosfylte sang Siehe, es leuchtet die Schwelle av Baldur von Schirach en av bestanddelene.
De omfattende iscelesettelsene skulle skape en identitetsfølelse, og denne virkningen ble i regelen oppnådd blant de unge deltakerne.
Julen som moderskapets fest
Jesus Kristus passet ikke inn i nazistisk ideologi, for den fremhevet bare Adolf Hitler; han var frelseren og redningsmannen på brfrielsen dag «Tag der Befreiung». For nazistene var Evangeliet en del av julelitteraturen som ble fortrengt på linje med eventyr som for eksempel «Das Kindlein in der goldenen Wiege» (det lille barn i gullvuggen). Frau Holle kom i stedet, som «Hüterin des ungeborenen Lebens» (det ufødte livs beskytterinne) og «Lebensmutter». Fritz Hugo Hoffmann:
Etter noen års nazistisk styre ble det utilslørt og åpent polemisert mot det kristne julehistorien, og den ble erstattet med en fremstilling som kompletterte de rotfestede bibelske elementer som for eksempel krybben med elementer fra tyske folkeeventyr. Fra 1938 ble Frau Holle i stigende grad stikisert i julehistoriene til en «Lebensmutter» (livets moder) og tilbakeført til den germanske guddinne for kjærlighet og ekteskap, Freya.
Allerede tidlig under nasjonalsosialismen ble julefesten elevert til «Fest der allgemeinen Mutterschaft» (det allmene moderskaps fest) og til «Mutternacht» (modernatten); den tyske moder ble stilisert til en gudsmoder erstatning. For dette formål innstiftet NSDAP julen 1938 utmerkelsen Ehrenkreuz der deutschen Mutter (Mutterkreuz), som ble gitt til barnerike mødre - utelukkende til de med dokumentert arierbekreftelse.
Moderskapet som «kime» til den rene ariske rase, bestående av mødre og soldater, ble glorifisert og hyllet i utallige dikt og skrifter, som for eksempel i Werdende Bauernmutter eller det viden utbredte dikt Mütterweihnacht: <poem style="margin-left:10em;"> „So seh’n wir in der Weihenacht auf Erden Die Mütter hell im Glanz der Sterne und der Kerzen stehn, sie mussten still durch Nacht und Not und Schmerzen gehn, auf dass dem Volk von Morgen Mütter und Soldaten werden.“
Under krigen ble kvinnene viktigste målgruppe i den nasjonalsosialistiske propaganda til juletider, ettersom de var bebyrdet med krigens psykologiske last. .
«Vorweihnachten», den nasjonalsosialistiske julekalender
Med tilbaketrengningen av de kristne juleskikker fra offisiell språkbruk og på grunn av den krigsbetingede alminnelige papirknapphet ble også den tradisjonelle adventskalender for det meste offer for sensuren. Kristne motiver ble erstattet av eventyr- og dyrefigurer. På grunn av adventskalenderens store popularitet blant barna ble den erstattet av en Vorweihnachten-kalender (førjulskalender), utgitt av Hauptkulturamt i Reichspropagandaleitung der NSDAP.
Ved siden av et utvalg av eventyr og nasjonalsosialistiske julesanger, anvisninger for egenproduksjon av juletrepynt i form av runer og solhjul, såkalte Weihnachtsgärtlein og Klausenbäumen av potet, bakeoppskrifter for billedbakverk («Sinngebäck») hadde kalendrene også en klar innretning mot militære innhold, som for eksempel i bladene «Wir bauen Schneebunker und Schneemänner» (vi lager snøbunkere og snømenn) eller «Kinder malen» (Motivforslag i 1942: Brennende russiske stridsvogner og ødelagte engelske skip). Stor plass ble gitt til den såkalte «Ahnen- og Sippenforschung» og forklaring av runers og «sinnbilders» betydning.
Kalenderen Vorweihnachten ble utgit i årene 1942 og 1943 med nesten identisk innhold. Utformingen av kalenderbladene ble imidlertid tilpasset den gjeldende situasjon ved de militære fronter. Mens 1942-kalenderbladets «Noch 1 Tag bis Weihnachten» (bare én dag til jul) var utstyrt med en trekkgirlander med angivelser av alle frontavsnitt fra Atlanterhavet til Afrika, fra øst til Norge, ble dette elementet retusjert i 1943-kalenderen på grunn av de endrede frontlinjer. Også den ledsagende teksten ble tilpasset den militære og politiske situasjon: Strykningen av begrepet «Großdeutsches Reich» (Det stortyske rike) i 1943 dokumenterter den endrede militære virkelighet:
Dekorasjoner
I mange familie- og kvinneblader ble det tradisjonelt gitt anvisninger for produksjon av julepynt og borddekorasjoner. NSDAPs propagandaledelses mange brosjyrer, Vorweihnachten-kalenderne og almanakken Kriegsweihnachten som ble utgitt etter krigsutbruddet, gikk kraftig inn for rent naturalistiske juledekorasjoner som angivelig knyttet an til et gammelt germansk opphav.
I SS var enkelte ledende personligheter fascinert av okkultistiske ideer og germanerkult, til tross fra at okkultistiske foreninger ved en offentlig forordning i 1933 var blitt klassifisert som statsfiendlige sekter. Fra 1938 mottok medlemmer av SS som julegave en såkalt Julleuchter og en Julteller (dekorert juletallerken) fra Heinrich Himmler. Disse var av keramikk og var dekorert med runer og gammelgermanske «sinnbilder» ble for det meste produsert av SS' eget Porzellanmanufaktur Allach som opererte i konsentrasjonsleirene Dachau og Neuengamme. Ved siden av keramiske «Julleuchter» ble det også spredt mange tremodeller som oftest hadde en sentral solskive eller andre motiver fra germansk mytologi.
«Sonnwendkranz» (solvervskrans) og eventyrhave
Den tradisjonelle adventskrans, som har røtter i en protestantisk tradisjon fra 1800-tallet, ville de nazistiske festplanleggere erstatte med en «Sonnwendkranz» (solvervskrans) med solhjul- eller vikingemotiver – eller med den såkalte «Lichterkranz». Lysene på kransen symboliserte ikke lengre de fire adventssøndager, men var «Wünschelichter» (ønskelys) for de fire årstider. Som passende ved tenningen av disse «Wünschelichter» ble det i egne julehefter angitt egne små vers. Nå skuille det heller ikke være i pakt med den nye tid å andaktsfullt bruke familienes nedarvede julekrybber; de skulle vike for skogslandskap med dyremotiver av tre eller papp, under navn som «Weihnachtsgärtlein» (julehager) eller «Märchengarten» (eventyrhager). Samtidig kom det tallrike publikasjoner som gikk løs på Julehistorien: De tilbedende hyrder ble en folkloristisk gruppe som «zur Wintersonnenwende blasend durch die Fluren zog» (som kom blåsende gjennom markene). I stedet for den tradisjonelle julefortellingen ble det nå for det meste presentert eventyr. Her inntok gjerne en historie om Frau Holle en sentral stilling, nye romantiserende eventyr som «Weihnachten im Walde» (eventyr i skogen) av Hildegard Rennert ble propagert med stor medial innsats, alt for å skape en aksept for og lette overgangen til «Märchengarten» til erstatning for julekrybben.
Lystenningsvers («Lichtersprüche»)
<poem style="margin-left:2em; float:left;"> Første barn: Ich bringe mein Licht der Mutter dar, sie sorgt für uns Kinder das ganze Jahr.
Andre barn Mein Licht soll für alle Leute brennen, die heute nicht Weihnachten feiern können.
<poem style="margin-left:2em; float:left;"> Tredje barn: Ich bringe mein Licht für alle Soldaten, die tapfer die Pflicht für Deutschland taten.
Fjerde barn: Mein Wünschelicht sei dem Führer geschenkt, der immer an uns und Deutschland denkt.
Det het videre at barna kan gjerne fremføre flere vers, forberedt av moren og lært utenat av barna. De kan knytte an til kjære slektninger,til hjemmet, eller til den kanskje fraværende faren.
«Jultanne» (julegran)
Det pyntede «Christbaum» (et tradisjonelt og kristent tysk navn på luletreet; et annet er «Weihnachtsbaum» -Helgenattstre) var i lange tider et hovedsymbol på den tyske julen. Den mest nedarvede juletrepynten med engler, glinsende kuler, juleglitter, englehår og «Christbaumspitzen» ble nå betegnet som gammelmodig kitsch. Juletreet ble under nasjonalsosialuismens tid, og uten vitenskapelig belegg, betraktet som en avlegger av den germanske verdensasken - Yggdrasil og stilisert til «den tyske juls symbol». Samtidig ble det propagert forslag om hvordan det rette tyske «Lichterbaum», julegranen («Jultanne»), skulle gestaltes: Epler, nøtter og selvbake «Sinngebäck» ble komplettert med løvsag motiver av dyr og germanske symboler, runer eller innkjøpt «Julschmuck». Denne Jul- eller «Weihenachtsschmuck» lignet på de tradisjonelle juletrekuler – men med runer, hakekors og en mengde germanske symbolel. Fra 1934 var hakekorset offisielt blitt tillatt som juleutsmykning. I førjulstiden gjennomførte man innsamlingsaksjonen «Schmuck für den Weihnachtsbaum», og da ble det solgt samlefigurer fra Winterhilfswerk for familienes «Lichterbaum». De klassiske kristne juletrespissene («Christbaumspitze») av glass skulle erstattes av selvlagede «solhjul («Sonnenräder»), den klassiske juletrefoten erstattet med trekonstruksjoner i form av hjulkors.
I noen hushold ble det oppsatt germansk forsirede «Julbogen» (julebuer) med boksbom, epler og nøtter; inspirasjonen kom fra den tradisjonelle «Jöölboom» (også kalt «Friesenbaum» - frisisk tre) som inngikk og fortsatt inngår som julekulturelement i Nordfriesland nordvest i Schleswig-Holstein. Den «Julbogen» som nazistene propagerte ble gjerne dekorert ned selvbakte eller av tre tilsagde germanske symboler, norner, og fire lys. Buens form skulle represere solens løp, og forene fruktbarhetssymbolene, lyset og det nye liv. Forslag til hvordan det hele skulle lages og julebuene ble propagert i mange kvinneblader, som for eksempel NS-Frauenwarte.
«Der Sunnwendmann»
En av den kristne julefeirings sentrale symbolfigurer er St. Nikolaus i hans funksjon som gavebringer, og blir særlig skattet av barn. Denne helgen ble av nazistene redusert til å være en kristen versjon av den germanske gud Wodan (Odin), som rir på sin hvite hest over jorden og innvarsler vintersolverv. Slik ble den hl. Nikolaus gjort til en noe dystrere skikkelse, under navnene «der Schimmelreiter» og «der rauhe Percht», den tyske «Knecht Ruppricht» eller «Weihnachtsmann», eller «Sunnwendmann». I noen strøk var disse heller fryktinngydende gestalter ledsagerne til den hl. Nikolaus og fikk under nazistenes tid en vesentlig mer sentral stilling.
De nasjonalsosialistiske «volkskundler» (folkeminnegranskere) støttet seg særlig på Knecht Ruprecht i Jacob Grimms verk Deutsche Mythologie. De knyttet «völkische» nazisymbolikk til germansk-hedensk mytologi, folkelige seder og en pseudoreligiøs forestilling, for slik å styrke akseptansen til denne nyskapte gavebringerskikkelse. Nikolausdagen, 6. desember, ble i 1940 i offentlig språk endret til «Ruprechtstag». I mange julebøker ble St. Nikolaus regelrett forhånet, og i han sted ble «der Weihnachtsmann» iscenesatt som en «ekte velgjører».
Julesanger
De tradisjonelle kristelige julesanger var dypt forankret i befolkningen og det allmentyske tankegods og ble sunget ved alle julens festligheter.
De nasjonalsosialistiske ideologer forsøkte ved systematiske strategiske tekstendringer å avkristne og å germanisere julesangene. Noen av dem, som Tochter Zion, freue dich, Du lieber heiliger frommer Christ eller Zu Bethlehem geboren, ble direkte forbudt av sensuren fra bruk i offentlige feiringer. Andre aksepterte makthaverne som «ubetenkelige», blant annet O Tannenbaum og Morgen, Kinder, wird’s was geben. Atter andre, som Stille Nacht, heilige Nacht eller de stykker som anføres i et avsnitt nedenfor, ble «omdiktet» tildels slik at det sentrale budskap ble fullstendig forvrengt. Til tross for en voldsom bruk av de nye versjoner i radio og i andre kontrollerte sammenhenger klarte disse nyskapningene ikke i særlig grad å hevde seg i familiens krets mot de tradisjonelle sanger og tekster.
Nye julesanger
Gjennom radioen, skolene og ved julefestene arrangert av de nazistiske masseorganisasjoner ble det i stort monn utbredt nye «weihenachtslieder» som var rotfestet i den nasjonalsosialistiske ideologi. Blant disse hyppig fremførte nye julesanger kan fremheves In dieser klaren Sternennacht, Tal und Hügel sind verschneit, Der Schnee ist leis gesunken og Weihnacht der Soldaten. De fleste av dem var preget av en svulstig lyrikk med voldsom patos.
Mest kjent av alle, Hohe Nacht der klaren Sterne (1936), stammer fra Hans Baumann, som hadde skaffet seg et navn blant nasjonalsosialistene allerede i 1932 med Deutsche Arbeitsfronts sang, Es zittern die morschen Knochen. Etter 1945 var julesangen bare sjelden å høre, med den var medtatt i et musikkalbum fra 2003 av Heino.
Noen andre av disse julesangene overlevde nazismen og var i mer alminnelig bruk etter andre verdenskrig. Blant dem er en fra 1936, fra HJ-Liederblatt 65: Julesangen Bald nun ist Weihnachtszeit.
Bøyestikk
Bøyestikk slåes ved å
Erwin Planck
Erwin Planck (født 12. mars 1893 i Charlottenburg ved Berlin, død 23. januar 1945 i Plötzenseefengselet i Berlin) var en tysk politiker og tidligere offiser som var motstander av det tredje rike. Han ble henrettet av nazi-regimet for sin deltakelse i det mislykkede 20. juli-attentatet.
Tegneserieåret 2013
Tegneserieåret 2013 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde personer med tilknytning til tegneserier i 2013.
Nasjonalsosialistisk julefeiring
Manipulerte julesanger
For enkelte tradisjonelle julesanger, som for eksempel Es ist ein Ros entsprungen, foreligger det flere nydiktninger som ble benyttet i offisielle feiringer i nazismens ånd, men som ikke fikk vesentlig gjennomslagskraft i familiens krets. Selv den aller mest kjente tyskspråklige julesangen, Stille Nacht, heilige Nacht, ble omdiktet (1942): Der ble «trauten hochheiligen Paar» (det trolovede høyhellige par) endret til «strahlende Lichterbaum» (strålende lystre), og «Christ, in deiner Geburt» (Kristus ved din fødsel» ble til «Werdet Lichtsucher all!» ([bli] dere alle lyssøkende». En av de oppdiktede julesangene, som opprinnelig var blitt kjent som «Aargauer Sterndrehermarsch», har også inn i etterkrigstiden blitt bevart i en lett omdiktet form foretatt av Paul Hermann (1939).
La Hilera
La Hilera er et tettsted i Tacuarembó-departementet i det nordlige Uruguay.
Nasjonalsosialistisk julefeiring
Manipulerte julesanger
De følgende oppstillinger anskueliggjør enkelte av disse omdiktningene.
La Hilera
Befolkning
Tettstedet hadde 107 innbyggere i 2011.
Erwin Planck
Bakgrunn
Erwin Planck ble født i Charlottenburg (nå del av Berlin) som fjerde barn av den teoretiske fysikeren Max Planck og hans første kone.
Nasjonalsosialistisk julefeiring
Fotnoter
<references group="Anm." />
Erwin Planck
Offiser
Etter Abitur i 1911 gikk Planck inn i det militære og forfulgte en karriere som offiser. I første verdenskrig ble Erwin ganske raskt fange hos franskmennene i 1914.
La Hilera
Befolkning
Kilde: Instituto Nacional de Estadística de Uruguay
Erwin Planck
Offiser
Etter krigen vendte Erwin tilbake til Tyskland, hvor han arbeidet i Generalstaben. Her møtte han major Kurt von Scleicher for første gang, noe som ble et livslangt vennskap.
Schleicher ledet den politiske gren i Generalstsben, kalt Planck. Forsvarsdepartementet sendte ham i 1920 som et bindeledd til Rikskanselliet, hvor han også ble regjeringens rådgiver etter at han forlot Reichswehr i 1926.
Under nasjonalsosialismen
Etter at Hitler tok makten i 1933 forlot Planck regjeringsarbeidet og reiste til Asia for et år. Kort tid etter at han kom tilbake til Tyskland ble Schleicher skutt av Gestapo. Planck prøvde forgjeves å få en forklaring for drapet på sin venn.
I 1936 endret Planck karrierevei og gikk inn i forretningslivet, ble ansatt som leder i Otto-Wolff-Konzern, et stort konglomerat i Köln. I 1939 overtok han ledelsen av Berlin-kontoret.
I august 1939 anmodet en gruppe bestående av den franske finansministeren, Johannes Popitz, Planck, og Reichsbanks president Hjalmar Schacht og general Georg Thomas, leder av Økonomi- og Utrustningskontor og bad dem om å gjøre noe for å hindre utbruddet av den kommende krigen. Han gikk med på å skrive et notat til sine overordnede, Wilhelm Keitel, leder av Oberkommando der Wehrmacht hvor han skrev at en krig mot Polen ville starte en verdenskrig, og at Tyskland ikke kunne vinne på grunn av massive logistikkproblemer. Imidlertid prøvde Keitel å roe Thomas' frykt ved å fortelle ham at der Führer ikke hadde planer om en slik krig. Krigen begynte måneden etter.
I 1940 utarbeidet Planck, Popitz, Ulrich von Hassell og Ludwig Beck en «Midlertidig Grunnlov» på antagelsen om at Vestmaktene kommende angrep ville styrte Hitler. Selv etterpå forsøkte Planck forgjeves å hindre, eller forsinke motstanden mot regimet og ble involvert i 20. juli-attentatet. Dette førte til at han ble arrestert den 23. juli 1944 og tatt til Gestapos Reichssicherheitshauptamt (RSHA).
Planck ble dømt til døden av Volksgerichtshof (Folkedomstolen) og henrettet den 23. januar 1945 i Plötzenseefengselet i Berlin.
Minnetavle
En minnetavle over Erwin Planck og to andre står på deres gamle skole, Joachimsthalsches Gymnasium i Berlin-bydelen Wilmersdorf i Bundesallée
Skjøttegrunnene
Skjøttegrunnene er en rekke grunner og undervannsskjær i østfoldske farvann, omkring 15 km sydvest for Hvaler og 18 km vest av Strömstad i Sverige.
Amed Oglago
Amed Oglago (født 23. februar 1998) er en tyrkisk langrennsløper.
Han deltok for landet sitt under Ski-VM 2017 i Lahtis, der han ble nummer 103 på sprinten.
Tomtestredet
Tomtestredet var en liten gate på Vaterland i Oslo. Alle bygningene ble revet og gata bortregulert i forbindelse med byggingen av Oslotunnelen og Oslo sentralstasjon på 1970-tallet. Gata gikk fra Karl den XIIs gate til Jernbanegata, og endte opp der det var inngang til Østbanestasjonens lokaltog mot Lillestrøm.
Curtina
Curtina, tidligere kalt San Máximo, er en by i Tacuarembó-departementet i det nordlige Uruguay.
Befolkning
Byen hadde 1 037 innbyggere i 2011.
Kilde: Instituto Nacional de Estadística de Uruguay
Transport
Ruta 5 Brigadier General Fructuoso Rivera forbinder Curtina med Florida, Durazno, Canelones og Rivera.
Marko Skender
Marko Skender (født 9. juli 2001) er en kroatisk langrennsløper.
Han deltok for landet sitt i Ski-VM 2017 i Lahtis, der han ble nummer 102 på sprinten.
I vinter-OL 2022 i Beijing, ble han nummer 69 på sprinten. Han var også en av Kroatias flaggbærere under åpningsseremonien.
Dawnfenomenet
Dawnfenomenet, også kalt dawn-effekten, er betegnelsen på høyt eller stigende blodsukker om morgenen. Fenomenet er vanlig blant personer med diabetes, både type 1 og type 2.
Dawn-fenomenet kan skyldes lavt blodsukker (hypoglykemi) i løpet av natten, som stimulerer økt produksjon av hormonene glukagon, adrenalin og kortisol. Dette får leveren til å produsere store mengder glukose.
Nivået av stresshormonet kortisol, i tillegg til veksthormon, øker naturlig på morgenen, og fører til blodsukkerstigning. For lav dose med basalinsulin kan også føre til dawnfenomenet.
Damprengjøring
Damprengjøring eller dampvasking vil si at man bruker vanndamp for rengjøring. Til hjemmebruk kan damp brukes for rengjøring av gulv og fjerning av smuss, mens i industrien brukes det til fjerning av smørfett fra motorer.
Bruk
Damprengjøring er ikke egnet for alle materialer, som for eksempel materialer som er fuktsensitive eller sensitive for høy temperatur. Noen eksempler er silke, noen typer plast, lær, papir, tapet, vannbasert maling.
Miljøvennlighet
Damprengjøring kan gjøres uten såpe, vaskemidler eller andre rengjøringsprodukter, og kan derfor regnes som en miljøvennlig metode for rengjøring.
Bakterier
Damprengjøring kan drepe 99,9% av bakterier, og regnes som en moderne metode for å rengjøre klimaanlegg.
Bruk i selvrensende stekeovner
I stekeovner er damprengjøring et alternativ til katalyse og pyrolyse for å få en selvrensende stekeovn, og bruker lavere temperaturer (cirka 100 celsius) sammenlignet med katalyse (200 celsius) og pyrolyse (500 celsius).
Pollerstikk
Pollerstikk er en nyttig måte å fortøye båten til en poller. Den er relativt sikker for fortøying, og enklere en Bøyestikk. Bøyestikk er å foretrekke for fortøyning over tid.
Pollerstikk slåes ved å la tampen ta en eller to turn rundt polleren, deretter en halvturn rundt langparten, og et turn rundt polleren i motsatt retning til de(n) første, for deretter å låse tampen med en halvstikk rundt polleren.
La Pedrera (Tacuarembó)
La Pedrera er et tettsted i Tacuarembó-departementet i det nordlige Uruguay.
Befolkning
Tettstedet hadde 240 innbyggere i 2011.
Kilde: Instituto Nacional de Estadística de Uruguay
Transport
Ruta 26 General Leandro Gómez forbinder La Pedrera med Ansina.
Madagaskarpingvinene
Madagaskarpingvinene er en animasjonsfilm fra 2014, regissert av Eric Darnell og Simon J. Smith, med Tom McGrath, Chris Miller, Conrad Vernon, Christopher Knights, Benedict Cumberbatch og John Malkovich som originale hovedstemmer.
Blant de norske stemmene finnes Anders Hatlo, Duc Mai The, Hauk Heyerdahl, Mads Ousdal, Jon Øigarden, Stig Henrik Hoff, Robert Stoltenberg, Johannes Joner, Charlotte Frogner og Simon Andersen.
Filmen hadde kinopremiere i Norge 25. desember 2014.
Handling
Pingvinene vi kjenner fra Madagaskar-filmene, Skipper, Kowalski, Rico og Private (Menig på norsk), forener seg med agentgruppen Nordavinden, som har som mål å stoppe den onde Octavius Brine fra å ødelegge verden slik vi kjenner den.
Andrij Orlyk
Andrij Vjatsjeslavovytsj Orlyk (russisk Андрій В'ячеславович Орлик, født 6. mars 1998) er en ukrainsk langrennsløper.
Paul Kovacs
Paul Kovacs (født 22. oktober 1990) er en australsk langrennsløper.
Fredrikstad tingrett
Fredrikstad tingrett var en førsteinstansdomstol under Borgarting lagdømme. Tingretten hadde sete i Fredrikstad i Viken og dekket kommunene Fredrikstad og Hvaler.
Den 12. april 2021 ble domstolen sammenslått med Halden tingrett, Moss tingrett og Sarpsborg tingrett til Søndre Østfold tingrett.
Halvor Malm
Halvor Malm (1936–2022) var en norsk alpinist. Han representerte Narvik Slalåmklubb.
Malm ble norsk mester i slalåm i 1958. Han deltok i VM i alpint i 1958 i Bad Gastein der han ble nummer 34 i utfor. I norgesmesterskapet i alpint 1963 tok Malm bronse både i utfor og i storslalåm, og i norgesmesterskapet i alpint 1964 tok han sølv både i utfor og storslalåm. Også i norgesmesterskapet i alpint 1968 ble det sølv i utfor.
Malm var trener for de norske landslagsløperne i alpint, bl.a. for Erik Håker da han tok første norske seier i verdenscupen i alpint i 1971.
Ei striba med lys (album)
Ei striba med lys er det sjette studioalbumet til Ryfylke Visegruppe, utgitt i 2012. Det er det andre albumet visegruppen har gitt ut på to år etter at bandet fant sammen igjen etter å ha vært oppløst siden 1990. Albumet inneholder blant annet en nyinnspilling av "Vie dagen te solå" som ble kåret til tidenes sommerlåt i Rogaland.
Innspilling
Albumet er innspilt og mikset i gitarist Bjørn Aslaksens studio i løpet av 2012. Alle sangene er arrangert og produsert av komponistene med innspill fra resten av gruppen. Gruppemedlemmene står også for majoriteten av tekstene, men noen av tekstene er lånt av Gunnar Roalkvam og Arnt Birkedal.
Singler
Åpningssporet, Vie dagen te solå, ble utgitt som singel.
Andrij Orlyk
Han deltok for landet sitt under Ski-VM 2017 i Lahtis, der han ble nummer 85 på sprinten.
Houda Miled
Houda Miled (født september 1987) er en tunisisk judoka, som konkurrerer i vektklassen -70 kilo. Hun ble tatt ut til å representere Tunisia i Sommer-OL i 2012 i London, der hun ble slått ut i andre runde.
Raša Sraka
Raša Sraka (født 10. oktober 1979) er en slovensk judoka, som konkurrerer i vektklassen -70 kilo. Hun ble tatt ut til å representere Slovenia i Sommer-OL i 2012 i London, der hun ble slått ut i omkamp.
Paisley (navn)
Etymologi
Paisley har opprinnelse i et skotsk etternavn som igjen er dannet av navnet på byen Paisley. Bynavnet kan ha opprinnelse i latinske basilica, «kirke».
Utbredelse
Paisley kom i vanlig bruk som kvinnenavn i USA fra rundt 2005, og har hatt en økende popularitet etter det.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Sindre Heldal
Sindre Heldal (født 10. februar 1999 i Bergen) er en norsk håndballspiller som spiller for det norske U-landslaget og Nærbø Idrettslag. Han har tidligere spilt for Mathopen IL og Fyllingen. Faren Jon Harald Heldal trener herrelaget Bergen Vest som spiller i den nasjonale 2. divisjonen.
Farvann
Farvann eller farvatn betegner et område med sjø, hav eller fjord hvor fartøyer kan navigere. Et kystnært farvann er like kupert under vannet som på land, og derfor oppmerket med ulike sjømerker som angir skjær og båer, og hvor hovedfarleder er angitt (belyst) av fyrlykter og omtalt i farvannsbeskrivelser f.eks. Den norske los eller tilsvarende utenlandske publikasjoner. Et par kilometer eller nautiske mil utenfor kysten betegnes som internasjonalt farvann og territorialfarvann.
Orthocentrinae
Orthocentrinae er en gruppe som hører til i den store familien darwinvepser blant parasittvepsene i ordenen vepser. Den er en artsrik gruppe.
Utseende
Små, vanligvis mer eller mindre brunlige darwinvepser.
Levevis
De er parasitoider, som utvikler seg på larver eller pupper av ulike insekter og til slutt dreper disse før de forpupper seg. Denne gruppen spesialiserer seg på sopplevende mygg i familien soppmygg (Mycetophilidae) og sørgemygg (Sciaridae).
Utbredelse
Gruppen er utbredt i alle verdensdeler.
Hermann Thornes
Hermann Johannes Thornes (født 3. august 1891, død 27. april 1977) var en norsk blikkenslager, sagbruksarbeider, sjømann, redaktør og politiker, i to perioder ordfører i Namsos.
Thornes ble fagorganisert og medlem av Arbeiderpartiet i 1913. Han ble redaktør i Namdals Arbeiderblad fra 1921 til han i 1924 tok over jobben som redaktør i Nordlands Fremtid i Bodø. I 1927 tok han veien tilbake til hjemfylket, og begynte en ny periode som redaktør for Namdals Arbeiderblad.
Han var medlem av Namsos bystyre og formannskap, og satt som ordfører fra 1923 til 1925, og igjen fra 1935.
Da krigen kom til Norge var han blant de ordførerne som meldte seg inn i Nasjonal Samling. Han gikk imidlertid av som ordfører i 1941, etter konflikter med tyskerne. Dette kom blant annet av hans bestrebelser for å få bygd opp igjen den utbombede hjembyen. Tross disse konfliktene ble han likevel stående i NS.
Haruka Tachimoto
Haruka Tachimoto (født 3. august 1990) er en japansk judoka, som konkurrerer i vektklassen -70 kilo. Hun ble tatt ut til å representere Japan under Sommer-OL 2012 i London, der hun røk ut i omspillet.
I 2017 ble hun student på masterkurset ved «Graduate School of Human Sciences» ved Tsukuba-universitetet.
Las Toscas (Tacuarembó)
Las Toscas, kalt også Las Toscas de Caraguatá, er en by i Tacuarembó-departementet i det nordlige Uruguay.
Befolkning
Kilde: Instituto Nacional de Estadística de Uruguay
Transport
Ruta 26 General Leandro Gómez forbinder Las Toscas med Ansina og La Pedrera.
Halden tingrett
Halden tingrett var en førsteinstansdomstol under Borgarting lagdømme. Tingretten hadde sete i Halden i Viken og dekket kommunene Halden og Aremark.
Den 12. april 2021 ble domstolen sammenslått med Fredrikstad tingrett, Moss tingrett og Sarpsborg tingrett til Søndre Østfold tingrett.
Tautvydas Strolia
Tautvydas Strolia (født 31. mars 1995) er en litauisk langrennsløper.
Han deltok for landet sitt under Ski-VM 2017 i Lahtis, der han ble nummer 87 på sprinten.
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble han nummer 68 på sprinten.
Rudolf Michalovsky
Rudolf Michalovsky (født 18. februar 1992) er en slovakisk langrennsløper.
Han deltok for landet sitt under Ski-VM 2017 i Lahtis, der han ble nummer 88 på sprinten.
Tryphoninae
Utseende
Middelsstore til store darwinvepser, gruppen er ganske variabel i fargen. Den artsrike slekten Netelia er vanligvis rødlige. Bakkroppen er flattrykt fra sidene.
Levevis
De er parasitoider, som utvikler seg på larver eller pupper av ulike insekter og til slutt dreper disse før de forpupper seg. De fleste snylter på plantevepser, men slekten Netelia og noen andre går på sommerfugler.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i alle verdensdeler, men de fleste artene er i Holarktis.
Marihøner (underfamilie)
Marihøner (Coccinellinae) er en underfamilie innen ordenen biller (Coleoptera) og tilhører som sådan gruppen med glans- og flatbiller (Cucujoidea). I Norge er det 31 forskjellige arter.
Beskrivelse
Marihøner er små til middelsstore (1–9 mm i Norge), bredt ovale, høyt hvelvede biller med påfallende korte antenner. De fleste er glatte og mer eller mindre blanke. Mange arter er kontrastrikt farget i rødt, gult og svart.
Marihønene viser stor variasjon i farger og mønster (tegninger). Noen arter, slik som sjuprikket marihøne (Coccinella septempunctata) er ganske konstante i utseende, mens andre, slik som toprikket marihøne (Adalia bipunctata), kan variere mye. Mange kjennetegnes av prikker på dekkvingene. Mange vitenskapelige artsnavn består av et tallord og enten -punctata (mørke prikker på lys bakgrunn) eller -guttata (lyse prikker på mørk bakgrunn), og angir dermed antallet prikker på dekkvingene. Forskjellige arter har ulike farver og antall prikker. Det er imidlertid en myte at antallet prikker forteller hvor gammel marihøna er. De lever vanligvis kun ett år.
Hodet er kort og bredt med fasettøyne som gjerne er innskåret i fremkanten. Antennene er kølleformede og ganske korte, vanligvis kortere enn hodet er bredt. Brystskjoldet (pronotum) er mye bredere enn langt, ofte lyst med en mørk tegning i midten eller svart med noen lyse flekker. Dekkvingene er avrundede og hvelvede, uten tydelige punktrekker. Beina er korte og kraftige, med fire-leddete føtter der det andre leddet er ganske lite slik at de ved liten forstørrelse ser tre-leddete ut.
Larvene er ofte ganske fargerike, med en spoleformet eller noe avflatet kropp. Hvert kroppsledd bærer flere vorter med børster i spissen, og de tre beinparene er ganske lange.
Hwang Ye-sul
Hwang Ye-sul (født 2. november 1987) er en sørkoreansk judoka, som konkurrerer i vektklassen -70 kilo. Hun ble tatt ut til å representere Sør-Korea under Sommer-OL 2012 i London, der hun røk ut i omspillet.
Marihøner (underfamilie)
Levevis
Noen få lever av plantekost eller sopp, men de fleste er, både som larver og voksne (imago), rovdyr som fortærer bladlus, skjoldlus og andre plantesugere. De er nyttige dyr og marihøner er derfor benyttet til biologisk kontroll av skadedyr på planter.
Marihøner gjennomgår en fullstendig forvandling. Det vil si at de gjennomgår en utvikling som inneholder både larvestadier og et puppestadium før voksenstadiet. Vanligvis er livssyklusen ett år.