cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Slalåm under Paralympiske vinterleker 1994
Klasse LW4
Ove Jørgensen deltok, men var ikke blant de 6 som fullførte.
Klasse LW5/7
Cato Zahl Pedersen deltok, men var ikke blant de 4 som fullførte.
Klasse LW12
Knut Haereid Markegard startet også, men fullførte ikke.
Merce Cunningham
Mercier Philip «Merce» Cunningham (født 16. april 1919 i Centralia, Washington, USA, død 26. juli 2009) var en amerikansk danser og koreograf.
Slalåm under Paralympiske vinterleker 1994
Klasse B1-2
Disse var de eneste 3 som fullførte, av 7 startende.
Klasse LW3/4
Renate Hjortland startet også, men fullførte ikke.
Merce Cunningham
Cunningham var ansett som en av de mest innflytelsesrike figurer innenfor moderne dans. Hans teknikk la vekt på styrke og hurtighet, og krever en nær ekstrem fysikk og atletiske egenskaper av utøverne.
Earthrise
Earthrise (engelsk, «jordoppgang») er navnet som ble gitt NASAs bilde AS8-14-2383 som ble tatt av astronauten William Anders på den historiske Apollo 8-romferden, den første bemannede reisen til månen. Apollo 8 landet ikke på månen; bildet ble tatt mens Apollo 8 gikk i bane rundt den. Den kjente naturfotografen Galen Rowell kalte bildet det mest innflytelsesrike naturbildet noensinne.
Fra månens overflate kan en observatør ikke se jorden stå opp på samme måte som man fra jorden kan se solen eller månen stå opp. Dette er fordi månen alltid vender samme side mot jorden. Fra ethvert sted på månen ser jorden derfor ut til å alltid stå på omtrent samme plass. På grunn av librasjon kan det visse steder på månen være mulig å se noe som kan kalles jordoppgang.
Fra månen kan man se noe som ligner månefaser på jorden. Disse har samme rytme som de månefasene man kan se fra jorden. Dette er grunnen til den halvveis opplyste kloden på bildet.
I 1969 lanserte US Postal Service et frimerke (Scott # 1371) til minne om Apollo 8's reise rundt månen.
Cáceres (Spania)
Cáceres er provinshovedstaden i Cáceres i Extremadura i Spania. Byen har rundt 90 000 innbyggere og kommunen har et areal på 1750,33 km², den største kommunen i hele Spania.
Det har vært bebyggelse nær Cáceres siden førhistorisk tid. En har funnet spor etter denne i grottene i Maltravieso og El Conejar. Byen ble grunnlagt av romerne i 25 f.Kr..
I gamlebyen (Ciudad Monumental) står fremdeles bymurene fra antikken, og denne delen av byen er kjent for de mange storkereir. Innenfor bymurene ligger en middelalderby uten ytre tegn på modernisering, og av den grunn er mange filmer spilt inn her. Universidad de Extremadura og to astronomiske observatorier ligger i Cáceres. Byen er også et bispesete.
Cáceres ble innskrevet på verdensarvlisten til UNESCO i 1986 på grunn av blandingen av romansk, islamsk, nordgotisk og italiensk renessanse-arkitektur. 30 tårn fra den muslimske perioden står fremdeles i Cáceres, og av disse er Torre del Bujaco det mest kjente.
Cáceres er en av byene som kjemper om å bli europeisk kulturhovedstad i 2016.
Historie
Opprinnelsen til Cáceres går tilbake til førhistorisk tid med funn fra grottemaleri i Cuevas de Maltravieso (Maltravieso-grottene) som går tilbake til sen steinalder. Turister kan se rester fra middelalderen, romertida, maurertida og gullalderen for jødisk kultur i Spania. Cáceres har fire hovedområder som kan utforskes: den historiske bydelen, den jødiske bydelen, det moderne senteret og utkantstrøkene.
Byen ble grunnlagt som Castra Caecilia av Quintus Caecilius Metellus Pius og ble viktig som en strategisk by i romertida. Rester av de første bymurene bygd av romerne på 200-tallet og 300-tallet eksisterer fremdeles, inkludert en port, Arco del Cristo.
Merce Cunningham
Cunningham er også kjent for sitt langvarige samarbeid med komponisten John Cage.
Cáceres (Spania)
Historie
Etter at Vestromerriket tok vestgoterne over byen og han gikk inn i en nedgangsperiode frem til araberne erobret Cáceres på 700-tallet. De neste hundreårene var den under arabisk styre, men maktforholdet skiftet stadig mellom maurere og kristne. I denne perioden bygde araberne om byen, med murer, palass og mange tårn, som Torre de Bujaco. Cáceres ble gjenerobra av de kristne på 1200-tallet. I denne perioden hadde byen en viktig jødisk bydel. På 1400-tallet var folketallet nesten 2000, og nesten 140 jødiske familier bodde i Cáceres. Den jødiske befolkningen ble drive ut da dronning Isabella og Ferdinand av Aragon kom til makten i 1492, men mange spor fra ruinene er fremdeles synlige i dag i Barrio San Antonio.
Cáceres blomstret under reconquistaen og under oppdagelsen av Amerika, og viktige spanske familier og adlige bygde hjemmene sine og små palass her. Mange familier fra Extremadura deltok i reiser til Amerika hvor de gjorde seg rike. På 1800-tallet art Cáceres hovedstad i provinsen, og byen startet å vokse. Under den spanske borgerkrigen flatet folketallet ut.
Isøyane
Isøyane er en liten øygruppe på 0,3 km² helt vest i Wedel Jarlsberg Land, beliggende i Isfjellbukta på sørvestkysten av Spitsbergen, like nord for Hornsund, på Svalbard. Isøyane fuglereservat er et naturreservat og har siden 1985 status som ramsarområde. Naturreservatet ligger innenfor Sør-Spitsbergen nasjonalpark,
Nils Økland
Nils Økland (født 7. januar 1961) er en norsk musiker/komponist (hardingfele, fiolin, Viola d'amore) og bror til musikerne Gjertrud Økland og Torbjørn Økland.
Isøyane
Isøyane består av to øyer – Nordre Isøya (0,2 km²) og den mindre Isøykalven, samt en rekke mindre holmer og skjær kalt Isøyskjæra. Høydene er inntil 16 meter på Nordre Isøya og 4-6 meter på de mindre øyene. På Nordre Isøya er det rik gressvegetasjon og flere små ferskvannsdammer. Isøyane er et viktig hekkeområde for hvitkinngås og ærfugl.
Man skal holde lang avstand fra fuglereservatene i hekketiden for å unngå at fugleforeldre blir skremt bort og rovfugl eller fjellrev tar eggene. Fuglene kan forstyrres selv på flere hundre meters hold.
Nils Økland
Karriere
Han spilte i Løver og Tigre (plate, 1983), Balkansemblet (1984–), Oslo Tangoforening og i duo med jazzbassist Bjørnar Andresen (plate Hot Club Records 1986). han spilte også i gruppa Skinn og Bein som ga ut Knaus – en samtidscollage (Hot Club Records, 1989). Med Supersilent opptrådte han på BBCs oppsetning «The Wire Sessions» (2000).
Selv ga han ut Blå harding (Morild, 1996), hvorpå utkom Straum (Rune Grammofon, 2000) med Sigbjørn Apeland (harmonium), broren Torbjørn Økland (gitar), Ole Henrik Moe (fiolin) Pål Thorstensen (bass) og Åsne Valland Nordli og Berit Opheim (vokal). Fire år etter kom Bris (Rune Grammofon, 2004) med egne verk, i samarbeid med Sigbjørn Apeland, Mats Eilertsen (bass), Per Oddvar Johansen (trommer) og Håkon Mørch Stene (perkusjon). Deler av utgivelsen var Øklands musikk til Jon Fosses skuespill Melancholia. I 2009 kom albumet Monograph, utgitt av det anerkjente plateselskapet ECM. I 2011 kom duoplata Lysøen - Hommage à Ole Bull. Ved siden av å lede egne grupper spiller han i trioen 1982 med Øyvind Skarbø og Sigbjørn Apeland og i rocketrioen Kaudervelsk med Per Steinar Lie og Ørjan Haaland.
Han var leder for Ole Bull-akademiet i seks år, har turnert i mange europeiske land, Midtøsten, USA, Kina og Japan. Han har medvirket på flere innspillinger med jazzmusikeren Christian Wallumrøds ensemble. I trioen BNB har der også utkommet plate, med Berit Opheim vokal og Bjørn Kjellemyr bass. Økland har også spilt på plater utgitt av Benedicte Maurseth/Knut Hamre, Kari Bremnes, Alf Cranner, Karoline Krüger, Jan Toft og Hans Fredrik Jacobsen.
Han fikk Rogaland fylkeskommunes kulturpris for 2010, Osaprisen 2010 og Haugesund kommunes kulturpris 2011. I 2015 vant han Folkelarmprisen i åpen klasse med Nils Økland band for albumet Kjølvatn. Albumet var dessuten nominert til Spellemannprisen 2015 i klassen folkemusikk/tradisjonsmusikk. Han vant sin første Spellemann under Spellemannprisen 2017 i åpen klasse for albumet Lysing fra 2017.
Apartheid
Apartheid (afrikaans: adskillelse) er en politisk ideologi og et system for rasebasert segregering eller adskillelse, herav navnet, praktisert i Sør-Afrika mellom 1948 og 1994. Ideologien var initiert av Nasjonalistpartiet, grunnlagt av etterkommere av europeiske immigranter, afrikanderne. Apartheidsystemet ble opprettholdt gjennom en lang rekke lover kalt apartheidlovene, som definerte fire rasebaserte hovedgrupper i Sør-Afrika; hvit, svart, farget og indisk. Det var den hvite, europeiskættede som hadde alle rettigheter i systemet. Lovene definerte hvor de forskjellige gruppene hadde rett til å bosette seg, hva slags jobb, utdanning og helsetilsyn de forskjellige hadde, og hva slags strafferettslig ansvar og rettigheter de forskjellige hadde i forhold til domstoler og øvrigheter. Lovene regulerte all kontakt på tvers av gruppene. Eksempelvis var det forbud mot både giftemål og seksuell kontakt mellom hvite og de andre gruppene.
Apartheid førte til massiv motstand innad i landet fra alle grupper. Særlig kjent også internasjonalt, er motstanden fra partiet African National Congress (ANC) hvor Nelson Mandela var en av de sentrale lederne. En sentral hendelse fra kampen mot apartheid er Soweto-opprøret i 1976, hvor skoleungdom gjorde opprør mot bruken av afrikaans som undervisningsspråk og hvor hundrevis ble drept av politiet. Internasjonalt utviklet det seg etter hvert en sterk antiapartheid-bevegelse. I Norge inkluderte denne motstanden både kirkesamfunn, fagbevegelse, bistands og solidaritetsorganisasjoner, samt den norske regjeringen gjennom utenriksdepartementet.
Etter hvert ble Sør-Afrika også utestengt og isolert fra det internasjonale samfunnet grunnet apartheidsystemet, med eksempelvis kulturell, økonomisk og politisk boikott.
Apartheidstaten gikk i oppløsning i etterkant av at president Frederik W. de Klerk i 1990 friga alle politiske fanger, legaliserte opposisjonspartier og oppløste flesteparten av apartheidlovene. Slutten regnes ved de frie valget for hele befolkningen i 1994. Mandela ble landets første demokratisk valgte president.
FN gjorde apartheid til et universelt begrep for første gang i 1976 gjennom Den internasjonale konvensjonen mot apartheidforbrytelser. Det har siden blitt brukt om segregerte samfunn, gjerne basert på rase, etnisitet eller religion, og gjerne i sammenhenger hvor denne segregeringen er en del av en offentlig politikk. Begrepet forbindes ofte med kolonialisme og med rasistiske ideologier.
Bakgrunnen for apartheidsystemet
Apartheidsystemets ideologi har en historie som kan trekkes tilbake til nederlandske kolonister i 1652 grunnla kappkolonien på sørspissen av Afrika. I 1806 overtok det britiske imperiet, og ut på 1800-tallet trengte både etterkommerne etter de nederlandske kolonistene og engelske immigranter seg inn i hele det området som i dag utgjør Sør-Afrika. Kolonihistorien var blodig. Konfliktlinjene gikk både mellom de to erobrende gruppene, samtidig som de gikk mellom de europeiske kolonistene og de folkegrupper som bodde i områdene fra tidligere, de innfødte. Innen denne konteksten oppsto også rasistiske holdninger, praksiser og etter hvert lovverk som støttet opp under og opprettholdt den europeiskættede befolkningens kontroll over området.
Utdypende artikkel: Sør-Afrikas historie. Kappkolonien.
Segregeringslover i Unionen Sør-Afrika
Segregeringslover var dermed allerede etablert da Unionen Sør-Afrika ble etablert i 1909 i etterkant men nå ble de standardisert og allmenngjort. Grunnloven definerte at det kun var menn av europeisk avstamning som hadde stemmerett. Dette med unntak av enkelte fargede i Kapp-provinsen som kunne stemme. I 1913 kom Natives Land Act, som forbød såkalte "innfødte", det vil si den bantutalende majoriteten, å eie og å drive jord på egen hånd utenfor små reservater som ble konstruert. Reservatene utgjorde ikke mer enn 7,5 % av landets samlede areal, de innfødte utgjorde 80 % av landets samlede befolkning. Loven førte til omfattende tvangsfordrivninger og ekspropriasjon av eiendom. En av mange oppfølgere av denne loven var The Native (Urban Areas) Act no. 21 fra 1923. Denne loven etablerte separate boligområder eller townships på utsiden av byene, som skulle drives og vedlikeholdes av lokale bymyndigheter, og dermed sørge for ufaglært arbeidskraft til industri og landbruk. En annen var The Minimum Wages Act fra 1925, som ga minimumslønninger til hvite arbeidere, og reserverte faglærte stillinger for hvite. Helt frem mot apartheidstatens etablering i 1948 kom det en rekke slike lover og forordninger som regulerte forekjellige sider av forskjellige folkegruppers liv. Dette gjaldt ikke bare innfødte, men også fargede, indiske og kinesiske minoriteter.
Fremveksten av afrikandernasjonalismen
Unionen Sør-Afrika gjennomgikk på begynnelsen av det 20. århundre en voldsom industrialisering som krevde enorm arbeidskraft, særlig i og rundt gullgruvene ved Witvatersrand, Johannesburg. På forskjellige måter ble både hvite og svarte arbeidere tvunget og eller lokket dit, og ble ofte tilbudt svært vanskelig levekår. Dette skapte mange konflikter og utilfredshet, særlig blant boerne, eller afrikanerne, som de etter hvert begynte å kalle seg. Disse følte seg både undertrykket av de engelske industrieierne og myndighetene, samtidig som de ikke ønsket å assosieres med de svarte. Dette igjen henger sammen med at de akkurat hadde mistet sitt land i boerkrigen, og at de opplevde at den livsformen de hadde hatt, nå var ødelagt.
Valget i 1948
Under valgkampen til valget i 1948 la Afrikaaner-nasjonalpartiet (Herenigde Nasionale Party) under ledelse av den protestantiske presten Daniel Francois Malan fram en kampanje som baserte seg på apartheid. Partiet vant valget, og dannet en koalisjonsregjering med Afrikaanerpartiet. Disse to slo seg senere sammen til det nye Nasjonalpartiet. (NP) Med dette ble Malan den første apartheid-statsministeren i landet, og begynte straks å innføre vedtak for å legalisere apartheidprosessene. Apartheidloven av 1953 delte befolkningen inn i tre (senere fire) grupper basert på deres rase, henholdsvis sort, hvit, asiat og "farget", (blandet) samtidig som Gruppeområdeloven av 1950 sikret at de forskjellige rasegruppene i landet ble holdt isolert fra hverandre. Dette førte til at restriksjoner ble satt på hvorvidt en enkelt gruppe kunne benytte de samme statlige tilbudene som en annen. Resultatet ble at strender, parkområder, offentlige toalett og lignende ble reservert for kun én av gruppene, og ble forbudt område for de andre.
Under valgkampen i det sørafrikanske valget i 1948 ble apartheid-politikken fremmet i offentlighetens lys for første gang. Det var partiet Herenigde Nasionale Party, i regi av partiets leder, Daniel Francois Malan som gjorde denne politikken allment kjent blant folk i landet. Selv om politikken partiet førte var omstridt, vant Malans parti valget med et knapt flertall, og dannet en koalisjonsregjering med Afrikaanerpartiet. Disse to partiene gikk senere sammen, og dannet Nasjonalistpartiet. (NP)
Rasegruppene
De fire rasegruppene utgjorde Det demografiske forholdet mellom de fire gruppene endret seg ettersom befolkningsveksten var svært forskjellig i gruppene. Særlig den hvite gruppen stagnerte mens den svarte gruppen vokste.
Rasetilhørigheten var definert i alle pass og identitetspapirer og avgjorde hvem som hadde rettigheter til hva. Kun personer med pass stemplet «hvit» hadde demokratiske rettigheter og eiendomsrett i Sør-Afrika. I tillegg mistet den svarte flertallsgruppen etter hvert statsborgerskapet sitt i Sør-Afrika, og de ble knyttet til perifere og små bantustaner, marionettstater inne i selve Sør-Afrika, kun anerkjent av den sørafrikanske staten. Det var også satt opp alle mulige lover som skulle hindre kontakt mellom de fire offisielle rasekategoriene; et eksempel er «the immorality-act» av 1950, som forbød seksuell kontakt mellom rasene.
Historikk
Apartheidregimet i Sør-Afrika ble innført da det afrikanderdominerte Nasjonalistpartiet kom til makten etter valget i 1948. Selv om det tidligere hadde vært rasesegregering i Sør-Afrika, og de svarte ikke hadde noen særlig rettigheter fra før, ble segregeringen fra 1948 og utover kraftig systematisert, og alle forsøk på å gå i mot segregeringen ble stoppet eller gjort illegale. Blant annet ble det vedtatt en forordning som gjorde at de fargede (en av de fire rasekategoriene), som inntil da hadde hatt mulighet til å stemme inn hvite representanter i parlamentet, mistet denne muligheten. Selve begrepet apartheid ble også tatt i bruk på denne tiden. Apartheidstaten baserte seg på lover og forordninger som ble innført gradvis fra 1948 og utover.
Se ellers liste over apartheidlover i Sør-Afrika.
De hvite hadde all makt og var de eneste som fikk stemme i valg, sitte i parlament, eie land og hus og ha grunnleggende rett til å oppholde seg i Sør-Afrika. Alle andre var inntil 1984, da inderne og de fargede fikk noen rettigheter, de facto statsløse. De svarte ble utdelt sine egne «hjemland» eller bantustaner, små områder basert på koloniale reservater, styrt av regimetro høvdinger. De ulike bantustanene utgjorde 13 % av Sør-Afrikas areal. Lovene grep inn i alle personlige og private sfærer i form av det som i Sør-Afrika ble kalt petty-apartheid, for eksempel i form av forbud mot seksuell kontakt mellom mennesker av forskjellige rasegrupper og inndeling av toaletter og parkbenker etter rasegrupper. Også offentlige institusjoner ble segregert, slik som skolevesen, helsevesen, fengsler, kirker og offentlig transport. Rasegrupper ble henvist til spesielle soner av byene, og disse sonene ble strukturert og hadde en standard etter hvilke rase som bodde der. De hvite bydelene var de største, og minnet om hvilken som helst europeisk by; de svarte townshipene var overbefolket og strengt regulert.
Forsøkene på å lage den perfekte raseinndelingen skapte et utall personlige tragedier i forhold til defineringen av hvilke rase de egentlig tilhørte. Tvilstilfeller ble undersøkt av spesielle rasekommisjoner og personen det gjaldt ble deretter eventuelt overført til en annen rasegruppe. Dette førte til at familier ble splittet og at mennesker sto igjen uten hus, arbeid, eller sosiale nettverk.
Apartheidregimet ble utover andre halvdel av 1970-tallet i stadig større grad utfordret av det svarte flertallet. På 1980-tallet forsvant derfor mange av de mest synlig diskriminerende lovene, men det store svarte flertallet fikk fortsatt ingen demokratiske rettigheter. Etter stadig flere demonstrasjoner, streiker, og borgerkrigsaktige tilstander, falt apartheidstaten i 1994.
Kampen mot apartheid
Apartheidstaten i Sør-Afrika var den siste i verden som bygget på åpenbare rasistiske premisser. Dette førte til enorm motstand, både lokalt og internasjonalt i perioden fra 1948 til 1994. Det lange fengselsoppholdet til Nelson Mandela ble et symbol på en ikke-voldelig frihetskamp over hele verden. Gjennom store deler av 80-tallet var landet utsatt for massiv økonomisk boikott gjennom FN, og landet var utestengt fra de olympiske leker og all annen internasjonal sport fra 60-tallet.
I Sør-Afrika ble mye av motstanden organisert gjennom partiet ANC. Fire sørafrikanere fikk Nobels fredspris for sitt arbeid: Albert Lutuli, Desmond Tutu, Frederik Willem de Klerk og Nelson Mandela.
I august 1989 trakk Nasjonalistpartiets leder seg, Botha, og de Klerk som hadde blitt leder av partiet i februar, tok over som president i landet. Etter økende press både innenlands og utenlands legaliserte F. W. de Klerk og den hvite regjeringen 2. februar 1990 de svarte opposisjonspartiene og friga fengslede politiske fanger. Dermed ble ANC, SACP, PAC og 31 andre organisasjoner lovlig. de Klerk argumenterte for at slike tiltak var nødvendige for at man kunne begynne med forhandlinger, som han anså som nøkkelen til fred. Nelson Mandela ble løslatt i en alder av 71 og holdt en tale til mange tusen tilhengere der han proklamerte at kampen mot apartheid måtte intensiveres og ikke ville bli enkel.
I løpet av de fire dagene valglokalene var åpne, gikk 19 millioner sørafrikanere til stemmeurnene. Dette tilsvarer rundt 91 % av alle stemmeberettigede på det tidspunktet. ANC vant valget med 62,6 % av stemmene, Nasjonalistpartiet ble nest størst med 20,4 %. ANC vant i 7 av 9 provinser, mens NP vant i Western Cape og Inkatha Freedom Party vant i KwaZulu-Natal. For å kunne endre lover og regler uten støtte ville de trengt 66 % av stemmene. de Klerk ble en av to visepresidenter, og Nelson Mandela ble landets første svarte president 10. mai 1994, og apartheidregimet var offisielt over. Landet fikk også ny grunnlov, nytt flagg, og ny provinsiell inndeling.
Norge og norsk UD spilte også en viktig rolle i antiapartheidkampen. UD kanaliserte sin støtte gjennom organisasjoner som Fellesrådet for Afrika, Norsk Folkehjelp, Kirkens Nødhjelp og SAIH (Studentenes og Akademikernes Internasjonale Hjelpefond). Det var omfattende arbeid mot apartheid i Norge, men ikke alle i Norge tok avstand.
Arven fra Apartheid
Apartheid-regimet tok slutt i 1994, og alle landets innbyggere kunne for første gang delta i et valg. Nelson Mandela ble den 10. mai 1994 innsatt som nasjonens første svarte president.
De store forskjellene apartheidpolitikken forårsaket mellom etniske grupper preger fortsatt Sør-Afrika. De mest synlige var de økonomiske forskjellene, hvor hvite sørafrikanere fortsatt kontrollerte brorparten av landets ressurser, mens en stor del av den svarte befolkningen levde under fattigdomsgrensen. Et annet felt hvor apartheidpolitikken satte sine spor var innen kriminalitet. For eksempel er nærmere 2,000 hvite farmere blitt drept av svarte fattige etter Mandelas maktovertakelse i 1994.
Påstått pengestøtte til Anders Langes Parti
Eschel Rhoodie, en tidligere agent for apartheidregimet, hevder i sin bok «The Real Information Scandal» at det ga pengestøtte til Anders Langes parti (ALP) som i 1973 skiftet navn til FrP.
196 (tall)
196 (ett hundre og nittiseks) er det naturlige tallet som kommer etter 195 og kommer før 197. 196 er et partall.
Mullaittivu (distrikt)
Mullaittivu er et administrativt distrikt i Sri Lankas nordprovins. Hovedstaden er den lille byen Mullaittivu. Hele området er befolket av tamiler, den nest største befolkningsgruppen i landet.
Distriktet dekker et område på 2.617 km². På grunn av borgerkrigen på Sri Lanka var ikke distriktet med under folketellingen i 2001. Men en beregning/fremskriving av folkemengden pr. 2004 lander på 107.948, noe som gjør det til landets minste distrikt etter folketallet. Det har ingen større byer, men mange fiskerlandsbyer.
Mullaittivu-distriktet vender mot Bengalbukta i øst. I nordvest grenser det mot Kilinochchi-distriktet, mot vest mot Vavuniya-distriktet, og mot sør mot Trincomalee-distriktet.
Throwing Muses
Throwing Muses er en amerikansk rockgruppe, etablert i 1981 i Newport, Rhode Island, USA. Bandet var til dels svært aktivt frem til 1997, da medlemmene begynte å fokusere på andre prosjekter. Primær låtskriver, vokalist og gitarist er Kristin Hersh, som frem til 1991 delte oppgaven med stesøsteren Tanya Donelly.
Musikken kjennetegnes ved dens skiftende tempo, uortodokse akkordprogresjoner og sangstrukturer, og til dels surrealistiske tekster. Bandet skilte seg fra andre samtidige på 80- og 90-tallet ved hjelp av Hershs direkte stil og stemme, Donellys popmusikalske tilnærming, og trommeslager David Narcizos uvanlige trommeteknikk som i stor grad unngikk bruk av cymbaler.
Bandets siste utgivelse Purgatory / Paradise ble publisert av det britiske forlaget The Friday Project i 2013, i form av en bok med medfølgende CD-plate.
Mårbacka
Mårbacka er en herregård i Östra Ämtervik, Sunne kommune, Värmland i Sverige, hvor forfatteren Selma Lagerlöf ble født og vokste opp. 18 år etter at gården ble solgt kjøpte hun den tilbake, og tilbrakte sine leveår som berømt forfatter der.
Gårdens historie
Fra omkring 1720 var gården eid av kapellan Olof Morell. Den gikk senere i arv til to av hans etterfølgere i embetet. Den nåværende hovedbygningen ble oppført i 1793. I 1801 arvet familien Lagerlöf gården, men etter at hennes far, løytnant Erik Gustaf Lagerlöf, døde i 1885, måtte de i 1890 selge Mårbacka. Selma opplevde salget av barndomshjemmet svært tungt. På sine inntekter som forfatter lyktes det henne endelig, 18 år senere, i 1908, å kjøpe hovedbygningen tilbake. I 1909 fikk hun oppført en ny veranda og en ny frontespis på våningshuset som ga det et mer villaaktig utseende.
Takket være pengene hun fikk ved tildelingen av Nobelprisen i litteratur i 1909, kunne Selma Lagerlöf også kjøpe den tilhørende landeiendommen tilbake. Det skjedde allerede året etter, i 1910, men med ombygningene hun selv beordret i perioden 1921-1923 (etter tegninger av arkitekt Isak Gustaf Clason), var det likevel ikke mye igjen av barndomshjemmets opprinnelige utseende.
195 (tall)
195 (ett hundre og nittifem) er det naturlige tallet som kommer etter 194 og kommer før 196. 195 er et oddetall.
Humberto Sousa Medeiros
Humberto Sousa Medeiros (født 6. oktober 1915 i Arrifes São Miguel på Asorene i Portugal, død 17. september 1983 i Boston i USA), portugisisk-amerikaner, som innvandret til USA tidlig i livet, var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Boston 1970–1983. Før det hadde han vært biskop av Brownsville i Texas.
Han ble kreert til kardinal i 1973, med Santa Susanna som tittelkirke.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Jordan under Sommer-OL 2004
Jordan under Sommer-OL 2004. Åtte sportsutøvere fra Jordan deltok i fem sporter under Sommer-OL 2004 i Athen. Det var sjuende gangen Jordan deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medalje.
Mirek Topolánek
Mirek Topolánek (født 15. mai 1956 i Vsetín, Tsjekkoslovakia, nåværende Tsjekkia, er Tsjekkias statsminister for det høyre-liberale Det demokratiske borgerpartiet. Han har vært leder for partiet siden november 2002, da han etterfulgte Václav Klaus. Den 24. mars 2009 stemte det tsjekkiske underhuset for femte gang i perioden om mistillit om regjeringen. En majoritet, med 101 stemmer av parlamentets 200, bifalte opposisjonens mistillit. Regjeringen vil som følge av dette gå av.
Topolánek var fra 1. januar 2009 vært president i Det europeiske råd, som følge av at han var regjeringssjef i Tsjekkia.
Springer (EP)
Springer er den aller første EP-en til det danske elektronika/post-rockbandet Efterklang. De gav selv ut 500 kopier (med et cover med falsk pels) på eget plateselskap Rumraket i 2003, før «The Leaf Label» gjenutga EP-en i 2005.
197 (tall)
197 (ett hundre og nittisju) er det naturlige tallet som kommer etter 196 og kommer før 198. 197 er et oddetall og et primtall.
Storadmiral
Storadmiral (tysk: Großadmiral) var tidligere den høyeste tjenestegrad i den tyske marine. Den tilsvarte generalfeltmarskalk i hæren og flyvåpenet (Heer og Luftwaffe). Disse gradene brukes bare i krigssituasjon.
Den høyeste graden i den tyske marinen idag er admiral.
Realfagbygget (Universitetet i Bergen)
Realfagbygget ved Universitetet i Bergen ligger i Allegaten 41 på Nygårdshøyden, like ved Nygårdsparken. Bygningen er en del av Det matematisk-naturvitenskapelige fakultet ved Universitetet i Bergen.
Universitetets arealstrategi var å samle flere funksjoner og fagmiljøer under ett tak. Bygningen ble tegnet av arkitekt Harald Ramm Østgaard og oppført mellom 1963-1977. Realfagbygget er et av landets største enkeltstående bygninger med sine 47000 kvadratmeter bruksflate fordelt på 7 etasjer. For at bygningen ikke skulle virke for dominerende ble hovedfasaden trukket bort fra gaten og sokkelen kledd med naturstein. Bygningen regnes som et av de beste eksempel på brutalistisk arkitektur i Bergen. Østgaard skal etter eget utsagn ha vært inspirert av den japanske arkitekten Kunio Maekawa som han fikk nærmere kjennskap til under en studiereise til Japan. Utearealene ble utført av landskapsarkitekt Endre Vik.
Internationales Institut für Journalismus
Internationales Institut für Journalismus (IIJ) er en organisasjon i som gir journalister fra utviklingsland mulighet for profesjonell utdannelse og praksis. IIJ ble grunnlagt i 1964, og har som formål å styrke meningsfrihet og pressefrihet i den tredje verden, og dermed fremme demokratisering og sosial og økonomisk utvikling. IIJ er fra 2011 en del av Deutsche Gesellschaft für Internationale Zusammenarbeit en tysk, statlig utviklings- og samarbeidsorganisasjon som har hovedkontor i Frankfurt am Main.
Island under Sommer-OL 1984
Island under Sommer-OL 1984. Trettito sportsutøvere fra Island deltok i fem sporter under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. De vant ikke noen medaljer. Friidrettsutøveren Einar Vilhjálmsson var Islands flaggbærer under åpningsseremonien.
OpenMoko
OpenMoko ble annonsert i 2006 av grunnleggeren First International Computer (FIC). Den første maskinvaren med støtte for OpenMoko er FICs mobilenhet kalt Neo1973, forløperen for Neo Freerunner.
Neo1973
Utviklerversjonen av Neo1973 ble tilgjengelig den 9. juli 2007, og kostet US$300 pluss frakt. Sluttbrukerversjonen skal etter planen lanseres våren 2008.
Neo1973 er oppkalt etter det første året i mobil telekommunikasjon:
Binyrebark
Binyrebarken (cortex glandulae suprarenalis) er en den ytterste delen av binyrene og produserer mange hormoner med fellesnavnet kortikosteroider (også kalt kortikoider). Den består av tre lag som produserer hver sin hovedtype kortikoider:
198 (tall)
198 (ett hundre og nittiåtte) er det naturlige tallet som kommer etter 197 og kommer før 199. 198 er et partall.
Ulf Wengård
Ulf Wengård (født 15. januar 1927 i Oppegård, død 7. juli 2003 ) var en norsk skuespiller. Han er kjent for sine komedieroller og var med i flere av filmene om Olsenbanden.
Rødseidet
Rødseidet ei bygd i Nærøysund kommune i Trøndelag. Den ligger på, og har navn etter, det lave og rundt 0,5 km lange eidet mellom Rødsfjorden i nord og Rødsbotnet, den nordligste utløperen av fjorden Nordsalten, i sør.
Fv525 passerer gjennom bygda, og Fv526 går fra Rødseidet til Bjørkneset ved Sørsalten.
Ulf Wengård
Hans far var kinomaskinist i Oppegård. Han debuterte ved Studioteatret i 1940-årene, var med i Ny Norsk Ballett, studerte jazzdans ved June Taylors Academy of Dance i USA og Fred Astaires Ballroomskole. Han var engasjert ved Chat Noir og Folketeatret. Fra 1954 virket han i mange år og drøyt hundre roller ved Oslo Nye Teater i blant annet Sommer i Tyrol, og som Snoopy i Knøttene. Hans hadde rollen som Jamie i My Fair Lady på 1960-tallet, da han spilte mot Helge Reiss og Henki Kolstad. På premierefesten danset han med Ingrid Bergman. Andre roller var Tim i På tokt med Mathilde og «fugleskremslet» i Trollmannen fra Oz.
Wengård var særegen som skuespiller fordi han ofte insisterte på å ha den minste rollen i en oppsetning. Ved Oslo Nye Teater fulgte han denne målsettingen til punkt og prikke. Grunnen var at han mente statistene lett ble oversett i en oppsetning og ønsket å gi en rolle med få replikker like mye kunstnerisk fylde som en bærende hovedrolle. Ifølge Henki Kolstad ville han ikke ha roller med mer enn ti replikker. Som en følge av dette ble han selvoppnevnt leder av Norsk Smårolleforbund, og i denne egenskap søkte han på stillingen som kringkastingssjef i NRK etter Einar Førde.
Rødseidet
Rødseidet Lyslag (Velforening) og Rødseidet Vannlag er bedrifter som er registrert i bygda.
Ulf Wengård
Wengård skapte sin postmann-rolle for Barne-TV i 1960-årene, i programserien Kosekroken, der han spilte mot «tante Ragne» (Ragne Tangen), og «Vaktmesteren» (Svein Byhring). I 1968 fikk Wengård en slager med «Tannpussevise», som ble sunget av postmannen, og refrenget lød slik : «Det blir ikke hull i ei tann som er ren, og tennene de pusser vi jo en etter en. Og godteri spiser vi bare til fest, sånn en gang i uka er best. Det er flaut, det er flaut, det er flaut, flaut, flaut å bare kunne tygge graut.»
Rødseidet
Ungdomslaget Fjell og Fjord holder til på Rødseidet.
Fra Rødseidet går det tursti til Skavdalsfjellet.
Ulf Wengård
Wengård gjentok rollen som postmannen i Jul i Skomakergata i 1979 og sporadisk i årene som fulgte.
Rødseidet
Rødseidet har rundt 29 fastboende innbyggere.
«Altmark»
«Altmark» var et militært tysk tankskip (oljetanker) og forsyningsskip, ett av fem i klassen Dithmarschen, bygget mellom 1937 og 1939 hos Howaldtswerke i Kiel. De andre fire var: «Dithmarschen», «Westerwald» (omdøpt til «Nordmark»), «Franken» og «Ermland». I alt ni var bestilt, men kun fem ble ferdigstilt.
Rødseidet
Fra Rødseidet er det bussforbindelse til Kolvereid og Måneset.
«Altmark»
Første oppdrag
Høsten og vinteren 1939 fungerte «Altmark» som militært støtteskip til krysseren «Admiral Graf Spee», et tysk lommeslagskip som jaktet på allierte handelsskip i Sør-Atlanteren. «Altmark» plukket opp overlevende fra de skipene som «Graf Spee» senket. Da «Graf Spee» ble selv senket utenfor Montevideo, seilte «Altmark» tilbake mot Tyskland under varierende identiteter med 300 britiske fanger ombord, blant annet seilte det en stund under norsk flagg.
«Altmark»-saken
Den 16. februar 1940, på vei tilbake fra Atlanterhavet med 300 fanger ombord, ble Altmark bordet i Jøssingfjorden av britiske styrker fra jageren HMS «Cossack». Alle de britiske fangene ble satt fri. «Altmark» grunnstøtte i et forsøk på å renne HMS «Cossack» i senk. Syv tyske sjømenn mistet livet etter å ha blitt beskutt av britene:
Rødseidet
Rødseidet er et gammelt poststed. Rødseidet brevhus, i Gravik herred, Nordre Trondhjem amt, ble opprettet den 1.10.1911. Brevhuset ble omgjort til Rødseidet poståpneri 1.7.1913, og omgjort til underpostkontor fra 01.11.1973. Fra 01.01.1977 ble Rødseidet postkontor. Postkontoret 7985 RØDSEIDET ble nedlagt 31.12.1991.
«Altmark»
«Altmark»-saken
I tillegg døde Hans Berndsen etter å ha falt i vannet.
Nytt navn – ny kaptein
Skipet ble omdøpt til «Uckermark» 6. august 1940. Det ble så brukt til det den var bygget for og fungerte som forsyningsskip og speiderskip for en skvadron under ledelse av admiral Günther Lütjens, med blant annet søsterskipene  slagkrysserne  «Scharnhorst» og «Gneisenau» mellom januar og mars 1941.
9. september 1942 seilte hun fra Frankrike med kursen mot Japan, lastet med vegetabilsk olje og bensin. Hun fungerte som forsyningsskip for handelsskipet «Michel» (HSK-9). Hun ankom Yokohama 24. november samme år. Hun skulle så følge det tyske skipet «Thor» som angrep handelsskip i Det indiske hav og den vestlige delen av Atlanterhavet. Hun ble derfor ankret opp ved siden av «Thor» 30. november i Yokohama, og det australske passasjerskipet Nankin, som «Thor» hadde kapret underveis på ruten mellom Fremantle i Australia og Colombo på Ceylon.
Mens mannskapet var til lunsj, eksploderte «Uckermark», og tok med seg «Thor» og «Nankin» til bunns. Man antar at arbeid ved oljetankene antente gass etter bensinen som ble fraktet. 53 av mannskapet omkom, og skipet ble totalvrak. Noen av de overlevende ble sendt tilbake til Frankrike med skipet «Doggerbank». Disse omkom da skipet ble feilaktig senket av den tyske undervannsbåten U-43 3. mars 1943.
Sonam Gyatso
Sonam Gyatso (, født 1543, død 1588) var den første offisielt anerkjente Dalai Lama, dog har tittelen i ettertid også blitt gitt til hans to forgjengere.
Han var også tredje abbed i Drepung.
Skalamodell
Skalamodell er en forstørret eller forminsket gjengivelse av noe som eksisterer, har eksistert eller er under planlegging/bygging. Størrelsesforskjellen oppgis som brøkdel av målene til originalen. Har man for seg en modell i 1:10, er alle mål en tidel av originalens, mens en molekylmodell kan fremstilles i skala 10 000:1 og bli synlig.
Skalamodeller brukes på mange områder. Innen shipping har modellbyggeren oppdrag med mange av byggenumrene som blir sjøsatt. Modellen er da ment for rederikontoret.
Nesten alle nye båtkonstruksjoner, flytende plattformer, større havner og moloer prøves ut i liten skala i modelltank. Nye flydetaljer og plattformdekk prøves ut i vindtunneller. Arkitekter lager ofte modeller av landskaper og plasserer sine bygningsforslag i dem, slik at en kan forestille seg hvordan nyskapningen vil ta seg ut. Mange av disse funksjonene er nå skrevet om til dataprogrammer.
Modellbygging er en utbredt hobby, der modellbåter, modellfly og modelljernbane har sine tilhengere. Mange av delene kan kjøpes ferdiglaget, og mange starter med et byggesett.
Modellover
Bruk av modeller bygger på prinsippene for likedannethet, og hvordan data fra modeller kan overføres til prototyper. De likedannetheter en bruker er:
I modeller kan en ikke samtidig reprodusere de riktige forholdene mellom alle lastene som virker, og en må ta stilling til hva som er viktigst. Noen av de mest brukte modellovene er Froudes modellov for massedominerte bølgelaster, Reynolds modellov for viskøse-, friksjons- eller draglaster, Eulers modellov hvor trykklaster dominerer, Webers modellov for svært små bølger der overflatespenningene er den dominerende lasten og Machs modellov når væskens elastisitet er av avgjørende betydning. For konstruksjon og skip er det modellovene til Froude og Reynold som er mest brukt. Froude brukes på de store delene, og Reynold for mindre elementer som stigerør, forankring, bøyer og slanke stag.
Froudes modellov
Dersom det problemet en skal finne svar på ved modellforsøket er dominert av masselaster kan en bruke Froudes modellov.
Når man bygger en nedskalert eller oppskalert modell av et fysisk system, vil ikke alle fysiske parametre skalere proporsjonalt med målestokken. Det vil si at noen parametre endrer seg i større grad, og noen i mindre grad enn målestokken. Et eksempel er areal. Hvis en modell bygges i skala 1 : 2, slik at lengden av modellen er halvparten av originalen, vil modellens areal kun være 1/4 av originalen.
Etter den engelske ingeniøren William Froude har vi Froudes (uttales Fruuds) modellov, som angir hvordan ulike fysiske størrelser endrer seg som en funksjon av skalaen som er valgt.
Tabellen nedenfor lister opp hvordan noen av de viktigste fysiske størrelsene endrer seg i henhold til Froudes modellov. s er målestokken.
Se også
Modellbau Modellismo 模型
Genanse og verdighet
Genanse og verdighet er en roman av Dag Solstad, utgitt i 1994. Den er oversatt til en rekke språk, deriblant engelsk, spansk, svensk, tysk og, som den eneste av Solstads bøker, arabisk.
Hovedpersonen Elias Rukla er lektor ved Fagerborg videregående skole. Han føler seg ensom og forlatt i samfunnet og kommer heller dårlig ut av det med sine elever. Det hele topper seg under et raserianfall i skolegården, et utbrudd som blir utløst av at Rukla ikke får slått opp paraplyen sin.
Romanen ble i en Dagbladet-serie sommeren 2006 kåret til en av de 25 beste romanene fra de siste 25 år.
199 (tall)
199 (ett hundre og nittini) er det naturlige tallet som kommer etter 198 og kommer før 200. 199 er et oddetall og et primtall.
Bondhusbrea
Bondhusbrea er en utløper fra Folgefonna, en såkalt dalbre, i Kvinnherad i Vestland. Breen strekker seg vestover og nedover Bondhusdalen som munner ut ved Sundal ved Maurangerfjorden. Den er omtrent 4 km lang og har et fall på omtrent 1100 m.
Geoff Tate (album)
Geoff Tate er det første soloalbumet til Queensrÿche-vokalist Geoff Tate.
Det selvtitulerte studioalbumet ble utgitt 25. juni 2002, og ble utgitt på DVD-Audio i 2003 og dobbeltalbum i 2004. Sistnevnte inneholder albumet i 5.1 kanals Surround-lyd, et intervju, samt annet bonusmateriell.
Irland under Sommer-OL 1984
Irland under Sommer-OL 1984. Førtito sportsutøvere, tjueåtte menn og fjorten kvinner fra Irland deltok i ti sporter under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. De kom på en delt 33.-plass med en sølvmedalje.
Alfred Hugenberg
Alfred Hugenberg (født 19. juni 1865 i Hannover i Tyskland, død 12. mars 1951 i Kükenbruch ved Rinteln) var en pressemann og innflytelsesrikt medlem av DNVP i Tyskland under Weimarrepublikken. Han behersket medielandskapet i Weimarrepublikkens tid med sine mange aviser og forlag, og gjennom landets største filmselskap, UFA. Han støttet Hitlers maktovertakelse under den tro at han kunne kontrollere ham. Dette slo imidlertid tilbake på ham selv og han ble raskt skøvet til side av det nye regimet.
Bakgrunn
Alfred Hugenberg var en av Königlich Hannoverschen Schatzrat og medlem av Preußischer Landtag Carl Hugenberg (1836–1882) og hans hustru Erneste, født Adickes (1841–1917). I 1900 gidtet han seg med Gertrud Adickes (1878–1960, en slektning), datter av daværende borgermester av Frankfurt Franz Adickes. Alfred og Gertrud Hugenberg fikk en sønn og to døtre.
Karriere
Hugenberg var en av grunnleggerne av Det alltyske forbund. Fra 1894 var han en av de ledende i en kommisjonen som skulle fremme tysk utvandring til Posen-området øst i landet. Området hadde en stor polsk befolkning, og målet var å gjøre det mer tyskdominert med tilflytning fra andre deler av Det tyske rike.
Mellom 1909 og 1918 var han leder for finansavdelingen i det mektige Kruppkonsernet.
Fra 1918 var han et sentralt medlem av DNVP (det konservative partiet), hvis mål blant annet var å avskaffe Weimarrepublikken og gjeninnføre monarkiet. Han sørget for at hans massemediekonsern støttet disse målene. Fra 1928 var Hugenberg partiformann. Partiet la seg mer og mer på en samarbeidslinje med Det nasjonalsosialistiske tyske arbeiderparti (NSDAP).
Hans massemedier forholdt seg til den økonomiske verdenskrisen som begynte i 1929 på en måte som kom til å være fordelaktig for Adolf Hitlers maktambisjoner. I juni 1929 ble han ved Paul Bangs introduksjon personlig kjent med Adolf Hitler.
Den 30. januar 1933 utnevnte den nybakte rikskansler, Adolf Hitler, ham til minister for industri, landbruk og ernæring i sitt første kabinett. Men han trådte tilbake fra dette embedet etter kort tid, likeså fra sine partiembeder. Men som NSDAPs «gjest» forble han medlem av den tyske riksdagen til 1945.
Som så mange andre av dem som hadde holdt stigbøylene for Hitler, spilte han ingen vesentlig rolle etter at Hitler var kommet til makten. Hans medieimperium ble snart overtatt direkte av NSDAP.
Etter andre verdenskrig ble han internert av britene. Hans «avnazifisering» ble avsluttet i 1947, og på grunn av sin høye alder ble han ikke stilt for noen domstol for sitt samarbeid med naziregimet.
Småkraftforeninga
Småkraftforeninga er en norsk forening. Foreningens formål er å samle alle som eier eller leier mikro-, mini- eller småkraftverk eller har dette under planlegging eller bygging, til næringspolitisk samarbeid og virksomhet, å fremme rammevilkår, samt sikre rettigheter for foreningens medlemmer i forbindelse med småskala vannkraftverk. Småskala vannkraftverk omfatter mikrokraftverk, minikraftverk og småkraftverk. De respektive definisjoner av anleggsstørrelse er: <100 kW, 100–1000 kW og 1–10 MW.
Foreningas kontor ligger i Oslo og er samlokalisert med Norskog. I 2013 består Småkraftforeninga av rundt 250 småkraftverk som er i drift og rundt det samme under planlegging. I mars 2013 overtok Knut Olav Tveit som daglig leder etter Henrik Glette som da hadde vært leder siden 2010. Tidligere daglige ledere har vært Bjørn Lauritzen, Erik Lagethon, Svein Peder Sund og Olav Skeie.
Også småskala vindkraftprodusenter kan bli medlemmer av Småkraftforeninga.
Brimse
Brimse er ei øy i Stavanger kommune i Rogaland. Den ligger mellom Hidlefjorden og Brimsefjorden, like øst for Østhusvik på Rennesøy. Brimse var en del av tidligere Rennesøy kommune inntil kommunesammenslåingen 1. januar 2020.
Strålelegeme
Strålelegemet (latin: corpus ciliare) er en ringformet del av øyet som ligger bak den ytre kanten av regnbuehinnen. Til strålelegemet hører ciliærmuskelen, som sørger for akkommodasjonen, og kjertlene som produserer kammervannet.
Malayahalvøya
Malayahalvøya, tidligere Malakkahalvøya, er en halvøy i Sørøstasia. Halvøya er det sørligste punktet på det asiatiske kontinentet og det er den sørligste delen av regionen Indokina. Malayahalvøya ligger i hovedsak mellom Sørkinahavet og Thailandbukta i øst og Bengalbukta og Andamanhavet i vest. I sørvest skiller Malakkastredet, et av verdens mest trafikkerte havområder, Malayahalvøya fra Sumatra. I sør avgrenses halvøya av Singaporestredet og Johorestredet, som skiller øystaten Singapore fra Malaysia. Malayahalvøya har et samlet areal på cirka 230 000 kvadratkilometer. Politisk er halvøya delt mellom tre land:
Norway (Illinois)
Norway er et kommunefritt område i den sørlige delen av Mission Township i LaSalle County i Illinois, USA. Stedet ble grunnlagt av norske innvandrere som hovedsakelig kom flyttende fra Kendall i New York i 1834, og dette ble den første permanente bosetningen i midtvesten. Immigranter som hadde seilt med skipet Restauration i 1825 hadde grunnlagt Kendall syv år tidligere. Norway ble grunnlagt av pionæren Cleng Peerson, og ble den andre bosetningen i Fox River Valley i Illinois.
Minnesmerke
Like sør for Norway finnes et minnesmerke tilegnet de norske immigrantene som slo seg ned i området. Det består av en liten park, en gravlund og en plakett fra kong Olav V. Minnesmerket er til minne om den første bosetningen av norsk-amerikanske immigranter i midtvesten, Fox River Settlement.
Norsk Museum befinner seg i en gammel norsk-luthersk kirke som ligger 9 miles nordøst for Ottawa ved highway 71. Museet er tilegnet de skadinaviske bosetterne som bosatte seg rundt Norway på 1800-tallet.
Norway og nabosamfunnet Newark er representativt for den gjennomgående skandinaviske arven som finnes i det nordøstligste hjørnet av LaSalle County, en del av Kendall County, og den sørøstligste delen av DeKalb County. Norway var også et av de første stedene der mormonene misjonerte, og de brukte erfaringene herfra som grunnlag for senere misjonsarbeid i Skandinavia.
Odd Johan Fritzøe
Odd Johan Fritzøe (født 10. januar 1962 i Drøbak) er en norsk danser og koreograf, utdannet ved Statens balletthøgskole i 1987. Han har også studert afrikansk dans hos Rose-Marie Guiraud i Elfenbenskysten i 1988. Fritzøe var tilknyttet Collage Dansekompani 1989–95, og har danset med Scirocco Dansekompani og Imago Dance Company. Han debuterte som koreograf med Hundedagsnatt i 1992, og har senere koreografert for Riksteatret, Den Finske Nasjonalballetten, Stellaris Dansekompani og Henie-Onstad Kunstsenter. Sammen med koreograf Lise Nordal var han initiativtaker til CODA International Dance Festival i Oslo i 2001. Han danset 600 forestillinger for Den kulturelle skolesekken i perioden 1998 til 2007. Siden 2002 har han vært lektor ved Høgskolen i Bodø. Fritzøe ble tildelt Scenekunstprisen i 1999 for Stjerne* og Kritikerprisen 2008/2009 for Sne.
UltraSPARC II
UltraSPARC II (kodenavn «Blackbird», produktkoder: Sun STP1031, Sun STP1032, Sun STP1032A) var en 64-bit mikroprosessor som ble utviklet av Sun Microsystems og fabrikkert av Texas Instruments. UltraSPARC II ble lansert i 1997 og var basert på spesifikasjonen SPARC Versjon 9. En av de sentrale arkitektene bak UltraSPARC II var Marc Tremblay.
UltraSPARC II var en videreutvikling av UltraSPARC. Ved 250 MHz hadde den 50% høyere ytelse enn sin forgjenger og likevel benyttet 15% mindre strøm. Likeledes var prosessorens størrelse redusert til omkring 69% av dens forgjenger. Størrelsen på den eksterne nivå-2 Cache ble økt til 1, 2, 4 eller 8 Mb, mot 512 Kb, 1 Mb og 2 Mb hos forgjengeren.
Ellers var størrelsen på den interne nivå-1 cache den samme, og prosessoren benyttet den samme 4-veis, superskalære pipelining som sin forgjenger.