cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kaiser-Wilhelm-Gesellschaft
Kjemi
I Berlin april 1939 ble det dannet en Uranverein (uranforening) av fysikere som skulle koordinere videre forskning. Otto Hahn var ikke til stede. Snart ble den tyske uranforskningen konsentrert ved det nye KWG-instituttet for fysikk og lagt direkte under den tyske hærens kommando, Heerenswaffenamt (HWA) på samme måte som Habers institutt hadde blitt lagt under den militære ledelse i første verdenskrig. En mye større og mer systematisk forskning med tanke på atomreaktorer og bomber ble på samme tid startet opp i USA. Den 1. september 1939 begynte den andre verdenskrig. De neste årene fortsatte Hahn og Strassmann å studere fisjonsprosessen ved instituttet. På begynnelsen av 1944 ble bygningen så mye ødelagt ved et bombeangrep at Hahn flyttet hele gruppen sin til Württemberg i Syd-Tyskland. Ved krigens slutt vel et år senere ble han tatt til fange av Alsos Mission og ført til England. Høsten 1945 kunne han ta imot nobelprisen i kjemi som var tildelt han året før.
Fysikk
I forbindelse med ansettelsen av Albert Einstein i 1914 ved det Det prøyssiske vitenskapsakademiet, ble det også planlagt å bygge opp et institutt for fysikk under hans ledelse. De første årene var han den eneste ansatte. Han hadde sin arbeidsplass på KWG-instituttet til Haber som hadde reservert et eget rom da Einstein kom til Berlin i 1914. Bygning av et eget fysikkinstitutt var sikret finansiering fra bankmannen Leopold Koppel, men ble utsatt da første verdenskrig brøt ut om høsten samme år.
Einstein henla da i stor grad sitt arbeid til sin bolig i Berlin-Schöneberg. En viktig grunn til at han hadde blitt invitert til den prestisjefulle stillingen i Berlin, var å videreføre sine bidrag til kvantefysikken som ble spesielt viktig etter lanseringen av Bohrs atommodell. Men Einstein arbeidet hovedsakelig med en utvidelse av den spesielle relativitetsteorien for å inkludere tyngdekraften. Høsten 1915 kunne han presentere den generelle relativtetsteorien i et foredrag i Vitenskapsakademiet og den ble publisert året etter. Han mottok nobelprisen i fysikk i 1921 for oppdagelsen av den fotoelektriske effekten.
Denne nye gravitasjonsteorien var med begeistring blitt mottatt av astronomen Erwin Finlay-Freundlich i Berlin som allerede i 1914 hadde reist på en ekspedisjon til Russland for å påvise avbøyning av lyset under en solformørkelse som teorien hadde forutsagt. På grunn av utbruddet av første verdenskrig, måtte den avlyses. Freundlich beholdt den nære kontakten med Einstein. Han gikk i gang med å få bygget et nytt observatorium i Potsdam for observasjon av rødforskyvningen av lyset fra Solen. Delvis finansiert med midler som Einstein disponerte gjennom sitt institutt, sto det moderne bygget ferdig i 1922 og heter i dag Einsteinturm.
Frem til 1933 forble Einstein den eneste ansatte ved instituttet. Da sa han opp sin stilling der samt ved Vitenskapsakademiet i Berlin og emigrerte til USA. Nye, finansielle midler ble likevel sikret fra Rockefeller Foundation og stillingen som direktør ble tilbudt nederlenderen Peter Debye. Han skulle også få overta professoratet etter Walther Nernst ved Universitetet i Berlin. Sommeren 1936 tok han opp sin nye stilling og mottok nobelprisen i kjemi samme høst. Det nye fysikkbygget ble formelt innviet sommeren 1938. Da hadde Debye også påbegynt konstruksjon av et 2,8 MV høyspenningsanlegg for en partikkelakselerator. Det kan være grunnen til Carl Friedrich von Weizsäcker hadde flyttet dit fra Hahns institutt året før. Aktiviteten rundt akseleratoren utgjorde en egen forskningsavdeling som ble ledet av Debye parallelt med at han hadde gruppe som forsket på gasser og væsker ved lave temperaturer. I tillegg drev en avdeling røntgendiffraksjon under ledelse av Max von Laue, mens en tredje avdeling studerte atomkjerner med spektroskopiske metoder.
Allerede i 1940 hadde deltagerne i det tyske uranprosjektet blitt enig om å utvikle en reaktor. Etter at Norge var okkupert, kunne de bruke tungtvann fra Norsk Hydro som moderator. Reaktoren skulle bygges ved instituttet i Dahlem. Det teoretiske arbeidet ble ledet av Werner Heisenberg som forble boende i Leipzig hvor han ledet sitt eget institutt. I løpet av 1941 argumenterte Fritz Houtermans og Weizsäcker for at en slik reaktor også kunne produsere transuraner. I tillegg fikk Heisenberg bygget en forskningsreaktor ved sitt eget institutt, mens en gruppe rundt Diebner konstruerte en lignende anretning utenfor Berlin. Dette arbeidet ble aktivt støttet av Albert Speer.
Men det viste seg vanskelig å realisere et kjernefysisk prosjekt i krigens tjeneste. Resultatene var ikke overbevisende på de militære myndighetene, og i 1942 ble denne forskningen igjen satt under sivil ledelse med Heisenberg som direktør for instituttet i Dahlem. Arbeidet med de forskjellige reaktorene fortsatte, men eventuelle militære anvendelser var kommet i bakgrunnen.
Antropologi, menneskelig arvelære og eugenikk
Rasehygiene og eugenikk var et sentralt begrep på begynnelsen av det 20. århundret og ble mye debattert av biologer, sosiologer og medisinere. Sammenlignet med hva som foregikk i andre land, mente mange at Tyskland lå etter i denne utviklingen. Blant annet sto et nytt institutt med dette for øye allerede ferdig i Uppsala.
I 1926 besluttet KWG derfor å opprette Institut für Anthropologie, menschliche Erblehre und Eugenik for å overta føringen på dette viktige området. Rasehygenikeren Eugen Fischer ble kalt til direktør for instituttet. Han var da professor i antropologi ved universitetet i Freiburg og ble gitt et nytt professorat i Berlin. Sammen med Erwin Baur og Fritz Lenz hadde han i 1921 publisert boken Grundriss der menschlichen Erblichkeitslehre und Rassenhygiene som var blitt et standardverk på dette feltet.
Instituttet ble åpnet i 1928 og besto av tre avdelinger. Antropologisk forskning ble ledet av Fischer selv, mens en avdeling om menneskelig arvelære ble ledet av Otmar von Verschuer som tidligere hadde studert under Fischer. Han var opptatt av hvordan åndssvekkelse, kriminalitet og sykdommer gikk i arv gjennom studier av tvillinger. Den tredje avdelingen omhandlet eugenikk og ble ledet av jesuittpater og biolog Hermann Muckermann. Spesielt han bidro han til å gjøre instituttets syn på rasehygiene kjent gjennom et stort antall offentlige opptredener. Instituttet var finansiert med statlige og private midler samt bidrag i flere år fra Rockefeller Foundation. I de første årene utviklet instituttet seg til et humangenetisk sentrum og oppnådde en viss berømmelse spesielt gjennom tvillingsundersøkelsene til Verschuer. Det tilbød en rekke kurs og forelesninger for offentlige ansatte og private personer om eugenikk og menneskelig arvelære. Ved nasjonalsosialismens maktovertakelse i 1933 var instituttet på mange måter klar til å bidra med sin ekspertise til at denne skulle lykkes. Likevel ble Muckermann avsatt og erstattet med Fritz Lenz som hadde meldt seg inn i nazipartiet NSDAP.
Fischer var i begynnelsen heller ikke helt på linje med de nye makthaverne. For eksempel gjaldt dette spørsmål om jødene. Derfor hadde også nazistene satt seg i mot at han ble valgt til rektor ved universitetet. Men Fischer med sin prestisje var viktig for dem, og han forble i stillingen som direktør. Ved å arbeide sammen med det nye regimet forsto han at han kunne utvide forskningen og sikre nye midler for denne. Ved flere anledninger understreket han etterhvert at instituttet var en del av den rasehygieniske bevegelse. Han ville stille dets ressurser til rådighet for den nye staten og ville arbeide for en steriliseringslov til beskyttelse mot arvebelastet avkom. I 1935 forlot Verschuer sin stilling i Berlin og fikk ledelsen av et nytt institutt for arvelære og rasehygiene i Frankfurt am Main.
Få år etter maktovertagelsen var instituttet blitt en sentral premissleverandør for nazistenes rasepolitikk ved å gi den en vitenskapelig legitimasjon i byråkratiet og befolkningen. På internasjonale møter forsvarte instituttets ansatte denne politikken og tvangssteriliseringen som etterhvert ble satt i gang. De var med på å begrunne utformingen av Nürnberglovene og la til rette for de senere massedrapene i Aktion T4. Dette skjedde gjennom skriftlige utredninger samt utdannelse av et stort antall ansatte i sykehus, institusjoner og rettsinstanser som skulle praktisere de nye raselovene. Fischer selv var nå blitt helt på linje med myndighetene og ble medlem av NSDAP i 1940. Frem til sin naturlige avgang i 1942 nøt han stor respekt og beundring både av kollegaer og politiske myndigheter.
Ny direktør for instituttet etter Fischers avgang ble Verschuer. Det betydde en tydelig forandring av arbeidsoppgavene i mer klinisk retning som også omfattet medisinske eksperimenter på mennesker som befant seg i forskjellige konsentrasjonsleirer, fangeleirer og pleiehjem. Han forlangte å få sin tidligere student Josef Mengele som i mellomtiden hadde gått inn i SS, med som en assistent i Berlin. Hans oppgave var å drive disse eksperimentene som en del av den antropologiske forskningen. Dette ble spesielt grusomt etter at den 32 år gamle Mengele i mai 1943 ble beordret til lege i Auschwitz, som nettopp var ombygd fra å være en tvangsarbeidsleir for Industrikonsernet IG-Farben, til en dødsleir for alle mulige kategorier «undermennesker», etnisk, sosialt, medisinsk og kriminologisk. Her kunne han blant annet eksperimentere på tvillinger som fremdeles var av interesse for Versucher. Blod og annet biologisk materiale ble sendt til instituttet i Dahlem for å bli analysert. Dette var instituttets mørkeste time. Men likevel ble utviklingen i denne retningen bejublet av Fischer fra hans pensjonisttilværelse.
Under den siste del av krigen ble instituttet i stor grad flyttet ut av Berlin. Det var det eneste av KWG-instituttene som ble definert å være viktig for krigføringen helt til den tok slutt. Da ble det permanent nedlagt, mens de fleste andre instituttene fortsatte som en del av Max-Planck-Gesellschaft.
Nydannelse og oppgjør med fortiden
Etter nasjonalsosialismens sammenbrudd i mai 1945 og KWGs siste president Albert Vöglers selvmord, overtok den respekterte, 88 år gamle Max Planck i juli samme år ansvaret som midlertidig president for selskapet. I april 1946 ble Otto Hahn løslatt fra britisk fangenskap og kunne overta presidentvervet. Samme år ble keiserens navn skiftet ut med Plancks navn og fra 1948 het institusjonen Max-Planck-Gesellschaft (MPG).
Mens fysikere og kjemikere langt på veg gikk fri for mistanker om ideologisk tilslutning til nazistaten rasepolitikk, stilte det seg helt annerledes med instituttet for antropologi, menneskelig arvelære og eugenikk. Også ansatte ved noen andre institutt ble anklaget for å ha vært involverte i disse ugjerningene. Dette gjaldt spesielt Adolf Butenandt som hadde fått nobelprisen i kjemi i 1939. Han hadde vært medlem av NSDAP fra 1936 da han ble leder for KWI for biokjemi slik at han kunne følge med og delvis bidra til de rasebiologiske eksperimentene som foregikk i nabobygningene.
I 1947 ble Verschuer satt under anklage som medløper for nazistene. Han ble idømt en bot på 600 RM og tildelt yrkesforbud. Dette ble opphevd i 1949 etter at en vitenskapelig kommisjon ledet av Butenandt leverte et forsvarsskrift hvor det ble blant annet lagt vekt på hans viktige bidrag innen rasebiologien. I tillegg hadde han støtte fra den evangeliske kirke i Frankfurt. I 1950 kunne derfor Verschuer starte opp en ny karriere som professor ved det medisinske fakultet i Münster. Etter Otto Hahn ble Adolf Butenandt president for MPG i årene 1960 - 1972.
Dykkerens grav
Dykkerens grav er et viktig arkeologisk monument som ble funnet av den italienske arkeolog Mario Napoli den 3. juni 1968 ved hans utgravninger av en liten nekropolis (gravplass) omtrent 1,5 km sør for den greske byen Paestum i Magna Graecia i dagens sørlige Italia. Greven er i dag utstilt i museet i Paestum.
Graven er konstruert av fem lokale kalksteinplater som danner fire vegger og taket. Gulvet er blitt hogd ut av fjellet under. De fem steinplatene har blitt nøyaktig sammenfelt med mørtel og dannet et kammer på en størrelse av omtrent 215 x 100 80 cm. Alle de fem steinplatene har blitt malt på innsiden med en sann freskoteknikk. Maleriene på de fire veggene avbilder en scene fra et symposion (drikkegilde) mens taksteinen er dekket av en nå berømt scene som har gitt graven dens navn: en ung mann som elegant stuper ned i bølgende strøm av vann. To malere er blitt skilt ut og hvor den sørlige veggen er blitt karakterisert som malt av en kunstner som noe mindre dyktig enn de andre.
Da graven ble oppdaget avslørt disse overraskende freskomaleriene deres store betydning da de synes å være de eneste eksemplene på gresk maleri med figurscener som er datert til den orientaliserende tid, arkaisk tid eller klassisk tid som har blitt bevart for ettertiden i sin helhet. Blant de tusener av greske graver som er kjent fra denne tiden, grovt sett mellom år 700 til 400 f.Kr., er dette den eneste som har blitt dekorert med freskoer med menneskelige subjekter.
Kun noe få objekter ble funnet i gravens indre: i nærheten av liket, antagelig en ung mann, ble det funnet et skilpaddeskall, to aryballos, og en attisk lekythos. Det siste objektet, i svartfigurstil fra omtrent år 480 f.Kr., bidro til å datere graven til rundt 470 f.Kr.
Henry Oddlo Erichsen
Under andre verdenskrig meldte han seg inn i Nasjonal Samling. Senere vedsto han seg medlemskapet, men hevdet at han ikke hadde forstått hva slags regime han hadde vært med på å støtte, og at han tok «fullstendig avstand fra det Hitler sto for». I 1994 vakte han imidlertid oppsikt og harme da han flagget med et hakekors-flagg på Adolf Hitlers fødselsdag.
Strange News From Mars
Strange News From Mars er et norsk musikkprosjekt mot et bakteppe av science-fiction, av komponisten og billedkunstneren Jon Larsen som ble påbegynt i 2006. Dens tekstur er en form for surrealistisk ekspedisjon til planeten Mars i det imaginære romskipet «BigEar III». Kunstprosjektet er en pseudodokumentar om ekspedisjonen i artikler, plateutgivelser, billedutstillinger, konserter, og lignende.
Henry Oddlo Erichsen
Erichsen hadde ideen til motivet for nytt kommunevåpen for Andøy kommune; den erfarne heraldiker en Hallvard Trætteberg tegnet ut våpenet, som ble godkjent i 1983.
Strange News From Mars
En rekke av Frank Zappas tidligere medmusikanter har deltatt: Tommy Mars (keyboard), Jimmy Carl Black (vokal/perkusjon), Bruce Fowler (trombone), Don Preston (keyboard/vokal), Bunk Gardner (sax, vokal), Arthur Barrow (bass/lydtekniker), og andre. Også en rekke norske musikere har deltatt: Knut Reiersrud, Rob Waring, Ola Kvernberg, Ole Morten Vågan, Håkon Mjåset Johansen, Roar Engelberg og andre.
Henry Oddlo Erichsen
Bibliografi
Henry Oddlo Erichsen var også representert i flere antologier.
Jack russell-terrier
Jack Russell-terrier (FCI #345) tilhører gruppen av små terriere og stammer fra England der den ble brukt som jakthund (hihund). Jack Russell-terrieren skulle følge jegeren til fots, og derfor avlet man fram hunder med korte ben. I dag kan rasen variere en del i utseende og størrelse.
Opprinnelse og alder
Jack Russell-terrier oppsto på 1800-tallet og er et resultat av pastor John Russells arbeider. Han avlet fram en stamme av foxterriere for sine egne behov, nemlig en hund som orket å bli med hans foxhounder på revejakt, og var liten og tøff nok til å krype inn i revehiet og jage ut reven. Det utviklet seg to parallelle varianter, en litt større og en litt mindre. Den største er nå kjent som Parson russell-terrier.
En Jack Russell-terrier kan bli 12-18 år gammel, og rasen har få rasetypiske sykdommer.
Lynne og anvendelser
En Jack Russell-terrier er uredd og utholdende.
En Jack Russell terrier kan brukes innenfor en rekke aktiviteter, blant annet viltspor, kantarellsøk, agility, lydighet, jakt, turgåing og rundering.
Wasen
Wasen («japansk stil») er den japanske betegnelse på tradisjonelle fartøyer, både båter og skip, som er bygd med tradisjonelle byggeteknikker på de japanske øyene. Den japanske fartøybyggingen i eldre tid har sin opprinnelse i urfarkosten stokkebåten, som ble utvidet med planker og etter hvert ble til en egen unik båtbyggingstradisjon med forskjellige sammenføyingsmetoder og forskjellige byggemetoder. Mange fartøyer var bygd uten spant eller indre avstivning, med plankene kant mot kant sammen med tverrgående bjelker eller fast bunnseksjon med en byggemetode kalt «yamato-gata».
Alf Johansens vei
Alf Johansens vei (1a–5b) er en vei ved bydelen Heimdal sør for Trondheim som strekker seg fra nordvestlig til sørøstlig retning fra Mentz Skjetnes vei til Arnt Forseths vei. Veien er en sammen med Arnt Forseths vei en gjennomfartsvei og fungerer som adkomstveg for boligbebyggelsen i området, som i hovedsak består av frittstående eneboliger. Nærmeste kollektivtilbud for Alf Johansens vei er med AtB og deres bussforbindelser med rute 44A, 80, 81 og 146 fra Johan Tillers vei.
Ny-Hellesund-vraket
Ny-Hellesund-vraket er et vrak etter en holk som ble funnet i august 1986 sydøst for Tøodden fyrlykt på Kapelløya i Ny-Hellesund i Vest-Agder.
Alf Johansens vei
Veien er oppkalt etter motstandsmannen Alf Johansen (1917–1944), som under andre verdenskrig blant annet deltok i kampene i Gauldalen i 1940 og som siden rømte til England før han sluttet seg til de norske flystyrkene i Canada. Johansen omkom under et flytokt over Hebridene i 1944.
Ny-Hellesund-vraket
Vraket ble utgravd og undersøkt av arkeologer fra Norsk Sjøfartsmuseum i 1986 til 1988, som daterte trevirke fra vraket med dendrokronologiske metoder. Det viste seg at virket var felt i 1450 (+/- 20 år) i senmiddelalderen.
Vraket ble funnet i saltvann, og dermed ikke så godt bevart som vrak i ferskvann og oksygensfattige farvann som Østersjøen. Det viser seg å være et flatbunnet fartøy uten kjøl, som har blitt tolket som en holk på 70 fot lengde og 23 fot bredde.
Lasten ombord på skipet viser at det var et handelsskip som hadde vært i Estland, gulvheller av kalkstein som stammet fra Tallinn-området ble funnet sammen med sirkelrunde plater av kobber, datidens kobberbarrer.
Campo Redondo
Campo Redondo er en kommune i delstaten Rio Grande do Norte i nordøstregionen av Brasil.
Nærkontakt av tredje grad
Nærkontakt av tredje grad (originaltittel: Close Encounters of the Third Kind) er en amerikansk sciencefiction-film fra 1977 om utenomjordiske romfartøy og kontakt med en fremmed sivilisasjon, regissert av Steven Spielberg.
Handling
Filmen bygger på tre historier, som best beskrives slik:
Magne Amdahl
Magne Amdahl (født 6. september 1942) er en norsk pianist og komponist, oppvokst og fremdeles bosatt på Snarøya.
Han studerte hos Reimar Riefling i Oslo fra 1950 med Babben Lavik, og deretter med Ivar Johnsen. Deretter fortsatte han ved Conservatoire Royal i Brussel under lærermestere som J. Solheid og Vladimir Ashkenazy. Samtidig studerte han trombone med Hroar Aasgård, komposisjon med Conrad Baden og direksjon med Herbert Bergene.
Amdahl var repetitør i Den Norske Opera, siden pianist i Oslo Filharmoniske Orkester, og deretter kapellmester og musikksjef for Oslo Nye Teater (1970–2000) – bare avbrutt av et par sesonger som kapellmester på Nationaltheatret. Som komponist har han skrevet nærmere 70 kammer- og orkesterverk, samt skrevet musikk til noe over 60 teaterstykker, blant andre Hamlet (Nationaltheatret) og Ronja Røverdatter (Oslo Nye Teater). I tillegg har han skrevet diverse viser til kabareter og revyer, samt musikk til tre helaftens spillefilmer. Han mottok Oslo bys kulturstipend som komponist 2004, og han har innehatt diverse tillitsverv i NOPA, NKF og TONO.
Magne Amdahl er gift med billedhuggeren Nina Sundbye og er sønn av komponisten Bjarne Amdahl.
Grep (program)
grep er et lite program for søking i tekst. Programmet er en viktig kommando på nær sagt alle operativsystemer basert på Unix/Linux.
Kalksvamper
Kalksvamper er en gruppe svamper som er delt inn i to delgrupper og består av omtrent 400 arter. Artene kjennetegnes ved at de har et indre skjelett som består av kalsiumkarbonat. Alle artene er marine og de fleste finnes på grunt vann ned til 40 m.
Tempur
Tempur er et viskoelastisk og temperatursensitivt materiale med åpne celler. Materialet føyer seg nøyaktig etter konturene i kroppen.
Fylkesvei 2 (Hedmark)
Fylkesvei 2 i Hedmark gikk mellom Storåsen og Brøttum i Ringsaker kommune. Traséer: Brøttum – Brattli (11,2 km), Marienberg – Storåsen (9,3 km).
2019 ble strekningen erstattet av fylkesvei 229 og fylkesvei 1656.
Beraeidae
Beraeidae er en gruppe (familie) av insekter som hører til ordenen vårfluer (Trichoptera). Larvene lever i ferskvann. De voksne lever ikke langt fra vannet de vokser opp i.
Utseende
Små vårfluer (forvingen 4–6 mm lang) med kraftige antenner som er omtrent så lange som forvingen. De artene som forekommer i Norge er svarte på farge. Hodet mangler punktøyne (ocelli), antennenes første ledd er forlenget, maksillarpalpene fem-leddete hos begge kjønn. Vingene er forholdsvis smale. Forvingene mangler diskoidalcelle (lukket celle i vingens ytre del), ellers er årenettet nokså variabelt. Vingene er tett hårkledt. Bakvingen er høyst så bred som forvingen. Scutellum har et par vorter. For- og mellombeina har to sporer, bakbeina fire.
Levevis
Larvene kan finnes mellom planterøtter i stillestående eller sakteflytende ferskvann. De er ikke lette å finne, men kan være meget tallrike der de forekommer.
Utbredelse
Familien er for det meste utbredt i Palearktis og det østlige Nord-Amerika, men slekten Notoernodes lever i tropisk Afrika.
Joop Rohner
Rohner vant en olympisk bronsemedalje i vannpolo under OL 1948 i London. Han var målvakt på det nederlandske laget som kom på tredjeplass i vannpoloturneringen bak Italia og Ungarn. Nederlands resultat i finalerunden, som besto av fire lag; uavgjort mot både Belgia 3-3 og Ungarn 4-4 og tap mot gullvinnerne Italia med 2-4. Rohner spilte fem kamper som målvakt i OL-turneringen, som ble avviklet i perioden 29. juli til 7. august 1948.
São Luís
São Luís er hovedstad og en kommune i delstaten Maranhão i nordøstregionen av Brasil. Byen ble grunnlagt i 1612 av Franske kolonister og hadde i 2003 om lag 890 000 innbyggere. Den ligger på en øy i deltaet hvor elvene Pindaré og Itapecuru renner ut i Atlanterhavet.
Det gamle bysentrumet i São Luís står på UNESCOs liste over verdensarv.
Frits Smol
Frits Smol (født 6. juli 1924 i Haag, død 1. november 2006 i Haag) var en nederlandsk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1948 i London og 1952 i Helsingfors.
Smol vant en olympisk bronsemedalje i vannpolo under OL 1948 i London. Han var med på det nederlandske laget som kom på tredjeplass i vannpoloturneringen bak Italia og Ungarn. Nederlands resultat i finalerunden, som besto av fire lag; uavgjort mot både Belgia 3-3 og Ungarn 4-4 og tap mot gullvinnerne Italia med 2-4. Smol spilte alle sju kampene i OL-turneringen, som ble avviklet i perioden 29. juli til 7. august 1948 og scoret ti mål.
VM i skiflyging 1972
Verdensmesterskapet i skiflyging 1972 ble arrangert i Planica, Jugoslavia fra 24. til 26. mars 1972. Det var det første offisielle VM i skiflyging.
Mesterskapet ble innledet med offisiell trening fredag 24. mars, før selve konkurransen skulle avvikles med to omganger hver av dagene 25. og 26. mars. Mesterskapet ble imidlertid preget av vind, og hoppingen på søndag måtte avlyses, slik at bare lørdagens to omganger ble tellende.
Bakken
Velikanka ble åpnet i 1969 som erstatning for den gamle skiflygingsbakken i Planica. Bakken hadde den gjeldende verdensrekorden med 165 meter, satt av Manfred Wolf (Øst-Tyskland) 23. mars 1969. Bakken ble også ombygd før VM og hadde under mesterskapet K-punkt 165 meter. Juhani Ruotsalainen (Finland) hadde det lengste hoppet i løpet av VM og treningsomgangene med 162 meter.
Bernhard Wuermeling
Bernhard Wuermeling (født 1854, død 1937) var en tysk katolsk politiker (Deutsche Zentrumspartei). Wuermeling var overpresident i provinsen Westfalen fra 1919 til 1922.
Utviklingsteori
Begrepet utviklingsteori kan også brukes om:
Paso Carrasco (kommune)
Paso Carrasco er en kommune (spansk: municipio) i Canelones-departementet i det sørlige Uruguay. Hovedstaden heter Paso de Carrasco.
Geografi
Paso Carrasco har en park: Parque Franklin Delano Roosevelt.
Utviklingsteori
Utviklingsteori er en sammensetting av ulike teorier om hvordan man oppnår samfunnsforbedring, eller utvikling. Det finnes flere forskjellige former for utvikling, blant annet økonomisk og industriell utvikling. De fleste teorier om utvikling er økonomiske teorier. Utviklingsteorien i sin moderne form oppstod etter andre verdenskrig, samtidig med at mange de tidligere kolonistatene i Afrika og Asia ble selvstendige. De fleste nye statene ble snart definert som utviklingsland. Utviklingsteorier ble lansert for å forklare hvordan de kunne innhente land som var industrialiserte.
De første tiårene var teoriene utpreget økonomiske. Etterhvert ble det lagt mer vekt på politiske, sosiale og kulturelle aspekter. Det er ingen bestemt oppfatning om hva begrepet utvikling nødvendigvis må innebære. Økonomisk utvikling kan for eksempel hindre bærekraftig utvikling, og det som forbedrer et lands makroøkonomi kan forverre situasjonen for enkeltgrupper eller regioner.
Paso Carrasco (kommune)
Historie
Paso Carrasco ble grunnlagt 15. mars 2010.
Utviklingsteori
Utviklingsteorier studeres innenfor fagfeltet utviklingsstudier, engelsk development studies. I Norge undervises faget blant annet på høyskolen i Oslo og Universitetet i Kristiansand.
Her presenteres hovedgruppene av utviklingsteorier, i kronologisk rekkefølge etter når de ble lansert og dominerte utviklingsdebatten:
Paso Carrasco (kommune)
Regjeringen
Ordføreren (alcalde) i kommunen er Luis Martínez (2010-2015).
Utviklingsteori
Moderniseringsskolen, 1950-60-tallet.
Moderniseringsskolen tar utgangspunkt i en teori om at alle samfunn, som på samme måte som mennesker, går gjennom flere og samme faser. Innenfor denne teorien finner man blant annet økonomiske forklaringer og økonomisk vekst mellom handel. Hovedtenkeren er den amerikanske økonomen Walt Rostow. Han lanserte en teori om at samfunn går gjennom fem faser, og måtte over en kritisk ”take off”-fase for å utvikles. Rostows optimistiske teori var også antikommunistisk, og både ønsket om å demme opp for kommunisme i utviklingland, og ønsket om å få til et "take off", ble begrunnelser for at rike land gjennom FN eller på egen hånd gav bistand til utviklingsland. Blant Rostows kritikere var Geshekrons, som mente at forhold for vekst varierer fra tid og sted og at det ikke finnes noen egen "mal" alle samfunn kan følge. Økonomen Keynes tese om at det offentlige kan få økonomien i gang ved å investere i  infrastruktur-prosjekter regnes også ofte til moderniseringsskolen innen utviklingsteori.
Paso Carrasco (kommune)
Infrastruktur
Paso Carrasco har en internasjonale lufthavn: Carrasco internasjonale lufthavn (Aeropuerto Internacional de Carrasco).
Utviklingsteori
Moderniseringsskolen, 1950-60-tallet.
Moderniseringsskolens utviklingsteorier ser på de interne faktorene i landet, og ser staten som en sentral aktør for å modernisere. Generelt er moderniseringsteoretikere opptatt av økonomisk vekst i samfunnet, for eksempel ved måling av BNP.
Avhengighetsskolen/Strukturalisme, 1960- og 70-tallet
Allerede i 1950- og 60-åra ble bruken av de vestlige vekstteoriene om modernisering kritisert av enkelt økonomer. Viktige kritikere var blant annet Raúl Prebisch og Hans Singer, som tvilte på den vestlige sosialøkonomiens muligheter til å bidra til løsninger på u-landenes problemer. Prebisch var spesielt kritisk til frihandel som utviklingsstrategi fordi han mente at denne så bort fra de spesielle strukturelle trekk som finnes i utviklingslandenes økonomi. Slike trekk var deres avhengighet av råvarer, mens industrialiserte land hadde mest ferdigvarer. Et eksempel han viste til var da den store depresjonen slo inn i USA i 1929 falt prisene overalt, men de falt mer på råvarer, som Argentina var avhengig av, enn ferdigvarer, som USA produserte. Ulike strukturelle faktorer i u-landene selv (interne) og i relasjonene mellom u-land og i-land (eksterne) gjør at markedsmekanismen får utilsiktede virkninger i den tredje verden. Prebisch snakket om etasymmetriske bytteforhold på verdensmarkedet. Avhengighetsteorien foreslå derfor at det som ville føre til utvikling i et utviklingsland var å koble seg av verdensmarkedet, i stedet for på det. Andre Gunder Frank var en annen teoretiker innen samme skole.
"Den tredje vei": miljø, landsbygda. 1980-tallet.
Fra 1970-tallet ble det helt annet fokus på økologi i debatten om utvikling, blant annet boka "The Limits of Growth" som satte søkelys på sammenhengen mellom økonomisk vekst og tilgangen på ressurser i verden. Ved hjelp av en kompleks systemmodell med fem ulike parametere kom forskerne fram til en konklusjon om at det ville komme et sammenbrudd i systemet dersom ikke utviklingen i verden ble lagt om dramatisk. De fem parameterne var befolkningsvekst, ikke-fornybare ressurser, forurensning, tilgang på matvarer og industrialisering. Dette var det første alvorlige signalet om at den vestlige utviklingsveien med modernisering, industrialisering og urbanisering skapte store miljøproblemer. I 1987 leverte Verdenskommisjonen for miljø og utvikling, med Gro Harlem Brundtland i spissen en rapport som tar opp problemene, og som lanserte begrepet "bærekraftig utvikling": Utover 1970-og 80-tallet økte dessuten fokuset på kvinner. Den første utviklingsforskeren som forsøkte å synliggjøre kvinnene i utviklingsarbeidet, var den danske økonomen Ester Boserup. I begynnelsen av 1970-åra begynte hun å ta opp kvinners stilling og kjønnsroller i utviklingprosessen. Hun hevdet at kvinners status i samfunnet er en funksjon av den produktive virksomheten som kvinner driver. Etter som samfunn beveger seg fra det tradisjonelle jordbruksbaserte samfunnet til det urbane og industrialiserte samfunnet, blir kvinner i økende grad presset ut og marginalisert både arbeidsmessig og når det gjelder å få utbytte av produksjon og næringsvirksomhet. Utviklingsteorier som fokuserte på kvinner, miljø eller på lokalsamfunn, småbrukere og på landsbygd ble gjerne kalt med fellesbenevnelser om "en tredje vei", – som ikke bare så på statens rolle, som moderniseringsskolen, eller på verdenssystemets rolle, som avhenighetsskolen.
Nyliberalismen, 1980-tallet, 1990-tallet.
De nyliberalistiske teoriene bygger videre på liberalismens tanker fra sent 1700-tallet, og blant dem Adam Smith og David Ricardo. Margaret Thatcher og Ronald Reagan ble viktig eksponenter for den på 1980-tallet. Etter nyliberalismens prinsipper skal statens rolle begrenses til å sikre så rettferdig konkurranse mellom aktørene i det kapitalistiske marked som mulig. Fokuset ble altså markedet og liberalismen stresset at utviklingsland ville nå utvikling gjennom å satse på verdendsmarkedet, kutte subsidier, eksporterer varer og generelt liberalisere egen økonomi og øke handelen om verdenen. Etter massiv kritikk av de sosiale effektene av markedssatsningnen har liberalismen utviklet seg til en mer form for sosial liberalisme, som legger mer vekt på det offentliges behov for å sikre befolkninger tjenester som helse og utdanning.
Eksterne lenker
Development theory
Harald Hegland
Harald Arthur Hegland (født 21. juni 1897 på Hisøy, død 25. mai 1928 i Bærum) var en norsk lektor og politiker (H). Av utdannelse var han cand.real. fra Det Kongelige Frederiks Universitet fra 1921. Han var lektor ved Drammens offentlige høiere almenskole 1921–1925 og lektor ved Stabekk kommunale høiere almenskole i Bærum 1925–1928. Hegland var dessuten formann i Unge Høyre 1925–1928.
Francisco Umbral
Francisco Umbral (Francisco Pérez Martínez) (født 11. mai 1932 i Madrid, død 28. august 2007) var en spansk journalist, romanforfatter, biograf og essayist.
Hans fødeby har inspirert de fleste av hans arbeider. Moren hans reiste til Madrid før hans fødsel, fordi han var et uekte barn. Hans mors likegyldighet og avstand fra ham merket ham helt fra barndommen med en varig sorg, det samme gjorde spedbarnsdøden av hans eneste sønn. Umbral mottok Cervantes-prisen og Fyrsten av Asturias' pris for litteratur for hans mange litterære verker og artikler. I 1961 dro han til Madrid som journalist og korrespondent, og han ble raskt en prestisjefylt reporter og spaltist i flere blader som for eksempel La Estafeta Literaria, Mundo Hispánico og Interviú, og i flere innflytelsesrike aviser som Ya og ABC, selv om han er best kjent for hans mange skrifter for dagsaviser El País (grunnlagt i 1976 like etter dødsfallet av den spanske diktatoren Francisco Franco).
Marty Balin
Marty Balin (, født Martyn Jerel Buchwald; 30. januar 1942 i Cincinnati i Ohio i USA, død 28. september 2018 i Tampa i Florida ) var en amerikansk rockeartist og en av vokalistene i det amerikanske rockebandet Jefferson Airplane, som han var grunnlegger av. Han stod for mange av tekstene til bandet.
Balin var sønn av jødiske innvandrer i USA fra Østeuropa. Da han var fire år, flyttet familien til California.
Annegret Richter
Annegret Richter (født 13. oktober 1950 i Dortmund) er en tysk tidligere friidrettsutøver som på 1970-tallet konkurrerte for Vest-Tyskland på sprintdistansene.
Foran OL i 1976 i Montréal var storfavorittene på 100 meter den regjerende olympiske mesteren Renate Stecher og Vest-Tysklands Inge Helten, som hadde slått Stechers verdensrekord. Det ble imidlertid Stechers øyeblikk. Hun satte verdensrekord på 100 meter i semifinalen med 11,01. I finalen vant hun med knapp margin og løp på 11,08. Stecher tok sølv, Helten bronse. Tre dager senere fulgte hun opp gullet med sølv på 200 meter og i stafetten.
Christ Church (Oxford)
Christ Church (latin Ædes Christi, Kristus' tempel eller hus, og derav også noen kjent som «The House»), er et av de største konstituerende collegene ved University of Oxford i England. Foruten å være et college inneholder Christ Church også katedralkirken til Oxford bispedømme, Christ Church Cathedral, Oxford. Katedralen har et berømt manns- og guttekor, og er et av de viktigste sangkorene ved Oxford. Det ble grunnlagt av Priory of St Frideswide i Oxford; et augustinsk priorinnekloster, men ble undertrykt som klosterkirke under kong Henrik VIIIs opphevelse av klostrene fra og med år 1538.
Christ Church har tradisjonelt blitt sett på som det mest aristokratiske college i Oxford. Det har frambrakt tretten britiske statsministre, det to nylige var Anthony Eden fra 1955 til 1957 og sir Alec Douglas-Home i 1963–1964, noe som er mer enn noe annet college i både Oxford som Cambridge. Imidlertid er dagens forhold mellom nye studenter fra kommunale som private skoler noenlunde likt, noe som også typisk for de fleste colleger i Oxford.
Colleget er beskrevet i deler av Evelyn Waughs roman Gjensyn med Brideshead, foruten også Lewis Carrolls Alice i Eventyrland. Mer nylig har stedet blitt benyttet for å gjøre opptak for filmene av J. K. Rowlings Harry Potter-bøker, og dessuten også filmtilpassingen av Philip Pullmans roman Northern Lights (filmen kalt Det gylne kompasset). Bestemte egenskaper i collegets arkitektur har blitt benyttet som modeller for en rekke andre akademiske institusjoner, blant annet Irlands nasjonale universitet, Galway, som har etterlignet bygningen Tom Quad. University of Chicago og Cornell University i USA har begge reprodusert Christ Churchs spisesal (i form av Hutchinson Hall og Risleys spisesal). Christ Church Cathedral, New Zealand, som har gitt navn til byen Christchurch, har fått navn etter Christ Church, Oxford.
Christ Church er også delvis ansvarlig for opprettelsen av University College Reading som senere fikk sitt eget kongelige charter og ble University of Reading.
I 2006 hadde colleget et beregnet økonomisk legat bestående av £229m
Organisasjon
Christ Church, formelt titulert på engelsk The Dean, Chapter and Students of the Cathedral Church of Christ in Oxford of the Foundation of King Henry the Eighth, hvilket kan oversettes til Domprost, ordenskapittel og studenter av katedralkirken for Kristus i Oxford av stiftelsen til kong Henrik den åttende, er det eneste fakultetet i verden som også er en katedral, bispesete (cathedra) for biskopen av Oxford. Visitor, besøkende eller øverste oppsynsmann, av Christ Church er den regjerende britiske monark, og biskopen av Oxford er unik blant engelske biskoper ved å ikke selv være besøkende ved sin egen katedral.
Overhode av fakultetet er domprosten av Christ Church som er en geistlig utpekt av kronen som domprost av katedralkirken. Det er en senior og en junior censor, formulet titulert Censor Moralis Philosphiæ og Censor Naturalis Philosophiæ, som er ansvarlig for disiplin av laveregradsstudenter. En Censor Theologiæ er også utpekt for å fungere som domprosten stedfortreder.
Formen «Christ Church College» er betraktet som ukorrekt ved at den ignorerer katedralen, skjønt historisk sett har formen vært akseptabelt.
Styreorgan
Styreorganet for Christ Church består av domprosten og ordenskapittelet av katedralen sammen med studentene ved Christ Church, som ikke er studenter, men er tilsvarende til «fellow» (medlem) ved andre fakulteter. Fram til 1800-tallet var det en forskjell mellom «student» og «fellow» ved det faktum at førstnevnte ikke hadde styringsmakt ved deres eget fakultet.
Historie
I 1525, på høyden av sin makt, lot kardinal Thomas Wolsey, Lord Chancellor, øverste kansler av England, og erkebiskop av York, St Frideswide-klosteret i Oxford undertrykke og grunnla Cardinal College på dets eiendom, brukte midler fra priorinneklosteret Wallingford Priory. Han planla en etablering i en storslått skala, men falt selv fra makten i 1529 og før fakultetet var blitt fullført.
I 1531 ble fakultetet i seg selv undertrykket og grunnlagt på nytt i 1532 som King Henry VIII's College av kong Henrik VIII og benyttet konfiskert eiendom fra avdøde Wolsey for dets dannelse. I 1546 hadde kongen brutt med den katolske kirke i Roma, og skaffet seg stor rikdom gjennom oppløsningen av det britiske klostersystemet, grunnlagt fakultetet på nytt som Christ Church som en del av reorganiseringen av den engelske kirke, og gjorde det også til katedralen av den nylig opprettede bispedømmet Oxford.
Dolby Laboratories
Det første støydempingsystemet var «Dolby type A». Det skulle dempe båndsuset ved bruk av båndopptakere. I stille partier i opptaket kunne de svakeste lydene overdøves av båndsuset. Ved innspillingen ble disse svake partiene forsterket. Ved avspillingen ble lyden dempet like mye som ved innspillingen. Da ble båndsuset betydelig redusert og opptaket kom til sin rett også i de svake partiene. Dolby solgte dette systemet til plateselskapene.
Christ Church (Oxford)
Historie
Christ Churchs søsterfakultetet er Trinity College i Cambridge, som ble grunnlagt det samme året av kong Henrik VIII. Siden dronning Elisabeth Is tid har fakultetet også vært assosiert med Westminster School, som fortsatte å tilføre en stor andel av lærde, lærere og foreleser til fakultetet.
Dolby Laboratories
Henry Kloss i selskapet KLH overtalte Ray Dolby til å lage en forbrukerversjon av støydempingssystemet. Dolby B ble lansert i 1968.
Canguaretama
Canguaretama er en kommune i delstaten Rio Grande do Norte i nordøstregionen av Brasil.
Dolby Laboratories
Dolby produserte ikke forbrukerelektronikk, men solgte lisenser til produsentene av slikt utstyr som da kunne bygge inn systemene i sine produkter.
Christ Church (Oxford)
Historie
Betydelige tillegg har blitt lagt til bygningene gjennom århundrene og Wolseys Great Quadrangle, også kalt Tom Quad, ble kronet med dens berømte tårnport formgitt av Christopher Wren. Den dag i dag ringer klokken i tårnet, Great Tom, 101 ganger ved klokken 9 (9:05 pm GMT/BST) hver kveld for de 100 opprinnelige lærde ved fakultetet (pluss 1 som kom i tillegg i 1664). I tidligere tider signaliserte dette at alle fakultetsporter i Oxford ble stengt. Selv om klokken i seg selv viser GMT/BST følger Christ Church fortsatt Oxford-tid ved alle tidspunkter for katedralens tjenester.
Dolby Laboratories
Tekniske løsninger
På 70-tallet utviklet Dolby flere standarder for støyreduksjon og for bruk av flere høyttalere i forskjellige surround-lyd teknikker, både med høyre, senter og venstre høyttalere foran og for anlegg med høyttalere bak. Det er forskjellige teknikker som er betegnet «Dolby Stereo», «Dolby Surround» og «Dolby Pro Logic». Senere kom «Dolby Stereo Digital» som etterhvert er blitt kalt «Dolby Digital».
Disse standardene inneholder et større antall metoder både for støyreduksjon og for stereo og surroundteknikker i tillegg til digital kompresjon av lydfiler. Det er flere standarder for kinosaler og for hjemmekinoanlegg. Disse brukes på DVD-er, i satellittkringkasting, kabel-TV sendinger og for blant annet HDTV fjernsynsstandarden (High Definition TeleVision).
Christ Church (Oxford)
Historie
Studentlivet Foruten rom og boliger for studentene inkluderer bygningene ved Christ Church katedralen, en av de minste i England, som også fungerer som fakultetets kapell, en stor hall, to biblioteker, to barer, og fellesrom for studentene. Det er også hageanlegg og et utendørs sportsanlegg og et båthus. Rom blir vanligvis skaffet for alle nye studenter og for en del av akademikerne, skjønt utenfor fakultetets område. Medlemmer er vanligvis forventet å spise i matsalen hvor det er to serveringer hver kveld, en uformell og formell (hvor jakke, slips og kappe er påkrevd og bordbønn blir lest på latin). Det er også en bar ved fakultetet som blir kalt for Undercroft.
Det er et lånebibliotek som supplerer universitetsbibliotekene (hvor mange ikke låner ut). Jusstudenter har et eget bibliotek for litteratur innenfor juss og lov som mottar stor støtte fra Christ Churchs juridiske akademikere. De fleste forelesninger for nye studenter blir holdt på fakultetets område, men for en del spesielle emner kan studentene bli sendt til lærere ved andre fakulteter.
Krokket blir spilt ved Masters' Garden om somrene. Idrettsanleggene blir hovedsakelig benyttet for cricket, tennis, rugby og fotball. Roing og pramstaking blir utøvd ved båthuset langs Christ Church Meadow. Fakultetet eier deres egne prammer som studentene kan benytte.
Bygninger
Christ Church har en rekke arkitektonisk betydningsfulle bygninger:
Katedralkoret
Koret, som er unikt i verden, er både et katedral- som fakultetets kor, består av tyve menn og seksten gutter sammen med to organister. Seks av mennene er profesjonelle, og seks er førstegangsstudenter. Guttene, som er mellom åtte til tretten år gamle, er valgt for deres musikalske evner, og går på Christ Churchs katedralskole.
Gjennom korets historie har koret tiltrukket mange fremragende komponister og organister, fra dets første direktør John Taverner utpekt av kardinal Wolsey i 1526, til William Walton. Den nåværende musikkdirketøren, kjent som organisten, er Stephen Darlington. I nyere år har koret bestilt innspilte verker fra samtidskomponister som John Tavener, William Mathias og Howard Goodall.
Koret som ofte blir overført på radio har mange prisbelønte innspillinger til dets anerkjennelse og ble nylig emne for egen fjernsynsspesial på britiske Channel 4, Howard Goodall's Great Dates. Filmen ble nominert for den prestisjefylte Festival Rose d'Or (også kjent som Underholdningsfestivalen i Montreux) i kategorien for kunstprogrammer. Korets samarbeid med Goodall har også ført til at det har sunget på hans øvrige programmer.
Våpenskjold
Fakultetets våpenskjold er adoptert, som med de fleste fakulteter på Oxford, tilsynelatende uten autoritet fra de av kardinal Wolsey, og er heraldiske: et hvitt et kors med krumme armer i sølvfarge på sort bakgrunn, og i korset er det mellom fire leopardansikter i himmelblå farge som omgir en rød løve i profil; over er to sorte korniske kråker som kranser en rød rose på hver side. Våpenskjoldet er avbildet under en rød kardinalhatt med femten duskbånd på hver side.
Det er også et våpenskjold som benyttes av katedralen, noe som er bekreftet i bruk ved et besøk i 1574. Hovedmotivet er et hvitt kors som deler våpenskjoldet i fire deler og hvor de første og fjerde deler er det franske våpen, og andre og tredje deler er det engelske. Midt på korset er det en åpen bibel med inskripsjonen «In principio erat Verbum, et Verbum erat apud Deum».
Bordbønn
Før den formelle middagen hver kveld blir en bordbønn lest på latin av en lærd eller en stipendiat ved fakultetet:
Litterære referanser
Som nevnt innledningsvis er det flere litterære referanser til fakultetet. En del er som følgende:
«Midnight has come and the great Christ Church bell
And many a lesser bell sound through the room;
And it is All Souls' Night...» — W. B. Yeats, All Souls' Night, Oxford (1920)
«The wind had dropped. There was even a glimpse of the moon riding behind the clouds. And now, a solemn and plangent token of Oxford's perpetuity, the first stroke of Great Tom sounded.» — Max Beerbohm, kapittel 21, Zuleika Dobson (1922)
«I must say my thoughts wandered, but I kept turning the pages and watching the light fade, which in Peckwater, my dear, is quite an experience -- as darkness falls the stone seems positively to decay under one's eyes. I was reminded of some of those leprous facades in the vieux port at Marseille, until suddenly I was disturbed by such a bawling and caterwauling as you never heard, and there, down in the little piazza, I saw a mob of about twenty terrible young men, and do you know what they were chanting We want Blanche. We want Blanche! in a kind of litany.» — Evelyn Waugh, Brideshead Revisited (Gjensyn med Brideshead) (1945)
«Those twins / Of learning that he [Wolsey] raised in you,
Ipswich and Oxford! one of which fell with him,
Unwilling to outlive the good that did it;
The other, though unfinish'd, yet so famous,
So excellent in art, and still so rising,
That Christendom shall ever speak his virtue.» — William Shakespeare, Henry VIII
Eksterne lenker
Katedralens historie
Katedralens nettsted
Relaterte nettsteder
Virtuelle turer
Stockholms ström
Stockholms ström (ofte bare omtalt som Strömmen) omfatter den delen av Saltsjön som ligger vest for Gamla stan og øst for Skeppsholmen og Kastellholmen.
Norrmalm
Stockholm sentrum, som omfatter den sørlige delen av Norrmalm, kalles også «Stockholms city». Bydelen forbindes med Kungsholmen via Barnhusbron.