cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Faith and the Muse
ankoku butoh
Stilmessig var albumet et skritt nærmere den etnisk/klassiske stilen Faith and the Muse hadde før The Burning Season. Særlig er «Battle Hymn» til tider svært lik «Cantus», og taiko-trommene ble brukt mye på samme måte som paukene. Albumet har også en direkte tilknytning til deres første album i og med at de fire ordene «Love is not dead» (skrevet med store bokstaver og punktum etter hvert ord) står skrevet på en utbrettsside som ellers bare har et bilde av de to medlemmene. «Love is not dead» er avslutningsordene på deres første store hit, «Sparks» fra Elyria. I tillegg ga de ut en bok som var tilknyttet albumet, noe de ikke hadde gjort siden Annwyn, Beneath the Waves.
I tillegg ble deres konserter under turneen langt mer forseggjorte, med japansk dans, strykerinstrumenter og mange taiko-trommer.
Sideprosjekter
Monica Richards har sunget på album for The Eden House i tillegg til å ha gitt ut studiealbumet «Infra Warrior».
Nederland under Vinter-OL 1960
Nederland under Vinter-OL 1960. Sju sportsutøvere, fem menn og to kvinner, fra Nederland deltok i to grener, kunstløp og skøyter, under Vinter-OL 1960 i Squaw Valley i California. Nederland kom på delt ellevteplass på den uoffisielle medaljestatistikken med en sølv- og en bronsemedalje. Skøyteløperen Kees Broekman var Nederlands flaggbærer under åpningsseremonien.
Fjelldal Idrettslag
Fjelldal Idrettslag (stiftet 1938) holder til på Fjelldal i Tjeldsund kommune i Nordland. Klubben har aktivitet blant annet innen fotball, styrketrening, sykling/jogging og fjellturer (7 på topp).
Oslo Sporveiers Arbeiderforening
Oslo Sporveiers Arbeiderforening (OSA) er en fagforening for ansatte i Sporveien AS. OSA har vel 2300 medlemmer hvorav 1600 yrkesaktive medlemmer og de fleste arbeider som førere i Sporveien T-banen, Sporveien Trikken og Unibuss. I tillegg kommer salgs- og servicemedarbeidere, verksteds- og anleggsarbeidere, ansatte i administrasjon, kundekonsulenter og sentralbordbetjening. OSA er den største fagforeninga innenfor kollektivtrafikken i Oslo.
OSA er et resultat av en fusjon 1. oktober 1997 mellom Oslo Sporveiarbeideres Forening (OSAF) som ble etablert 16. juni 1900, og Oslo Sporveisbetjenings Forening (OSBF) som kan spore sine røtter tilbake til 1894, da forgjengeren Kristiania elektriske Sporveis Forening ble stiftet. Foreninga var opprinnelig tilknyttet Norsk Kommuneforbund, men er siden 2003 en del av Fagforbundet, som avdeling nr. 029.
I 2013 sluttet Oslo Sporveiers Tekniske Arbeidslederforening seg til OSA, og året etter fulgte Helgedagsbetjeningens Forening og Sporveiens Personalforening etter.
OSA er organisert i klubbene; bane, sporvogn, buss, verksted, infrastruktur, helgedagsbetjening og personal/ledelse. OSA gir ut medlemsbladet OSA-Sporet.
Blücher-ordenen
Blücher-ordenen (tysk: Blücher-Orden) var en militær dekorasjon i DDR. Den var oppkalt etter den prøyssiske generalfeltmarskalk Gebhard Leberecht von Blücher (1742–1819), som var betraktet som en helt i DDR fordi han hadde beseiret Napoleons styrker i Preussen.
Dekorasjonen ble til 13. oktober 1965 etter ordre av Walter Ulbricht og var tenkt å bli tildelt soldater i NVA i krigstid.
Dekorasjonen ble aldri tildelt i og med at DDR aldri var i krig; et par hundre av disse dekorasjonene ble laget og var klar til å bli delt ut hvis DDR skulle komme i krig. Disse ble lagret i all hemmelighet av VEB Präwema i Markneukirchen, hvor også prototypene befant seg. Ordenens eksistens ble ikke kjent før etter murens fall. Eksemplarer av ordenen er i dag stilt ut i det militærhistoriske museet i Dresden.
Klasser
Dekorasjonen kom i seks klasser: medaljegraden, som var delt i tre klasser (bronse, sølv og gull), og korsgraden, som var delt opp på samme måte.
Drottningen och jag
Drottningen och jag er en svensk dokumentarfilm fra 2008. Den er laget av svensk-iranske Nahid Persson og er et portrett av Irans eksil-keiserinne Farah Pahlavi. Filmen er den mest sette svenske dokumentar siden 1979.
Kilsund
Kilsund er et tettsted i Arendal kommune i Agder, tidligere kommunesenter i Flosta kommune, fordelt på Tverrdalsøya og Flosterøya, på begge sider av Kilsundfjorden. Tettstedet har innbyggere per 1. januar.
Drottningen och jag
Bakgrunn og handling
Nahid Persson deltok i revolusjonen i Iran som styrtet monarkiet, sjahen og hans familie, men fascineres selv etter 30 år av noe som har fengslet henne siden hun var barn – historien om den vakre Farah Diba, sjahens kone. Begge ble tvunget i eksil, men møtes i filmen, hvor overraskelser og avsløringer avløser hverandre. I løpet av den to år lange filmingen blir det mange sammenstøt, men prosjektet utvikles til en uventet fortelling om to kvinner med mye mer til felles enn noen av dem kunne tro.
Kilsund
Kilsund har mye gammel boligbebyggelse som skriver seg fra seilskutetida.
Kilsund Dampsag ble anlagt i 1860 og var i drift i 100 år.
I Kilsundskogen, som er Kilsunds eget byggefelt, finner man blant annet nye Flosta skole som ble bygget i 2007/08. Også FMF huset ligger på nordsiden av dette byggfeltet, ned mot vannet.
Hvert år arrangeres den historiske Flostaregattaen, som går av stabelen første helgen i juli. Flostareggataen ble nå arrangert for 65. gang i år, 2013.
Disneys klassikere
Disneys klassikere (også kalt Disneys nummererte klassikere) omfatter Walt Disney Animation Studios helaftens tegnefilmer (og utvalgte samlinger) som er produsert i og av Walt Disney Animation Studios. Navnet «Disneys klassikere» ble introdusert av Disney-konsernet i 1980-årene. Per 2021 har Walt Disney utgitt 60 offisielle Disney-klassikere. Produksjoner fra DisneyToons Studios' inkluderes ikke, siden dette er filmer som vanligvis lanseres rett på video. Heller ikke Pixar-filmer er inkludert.
Etter at Oscar for beste animasjonsfilm ble etablert i 2001, har tre av filmene vunnet denne prisen: Big Hero 6, Frost og Zootropolis. Skjønnheten og udyret (1991) er den eneste av de 60 filmene som har vært nominert til Oscar for beste film.
De fem første Disney-klassikerne, Snehvit og de syv dvergene (1937), Pinocchio (1940), Fantasia (1940), Dumbo – den flyvende elefanten (1941) og Bambi (1942), går ofte under betegnelsen «Disneys gullalder». Det ble videre utgitt seks spillefilmer mellom 1941 og 1949 som ble Disney-klassikere. Noen av dem kan mer eller mindre defineres som kortfilmer satt sammen til en spillefilm (som for eksempel Spill for meg! og Melody Time), mens noen av dem inneholdt realfilmscener, gjerne i form av rammefortellinger. Med Askepott (1950) lanserte Disney «den andre gullalderen», som vedvarte til og med Jungelboken (1967).
Walt Disneys dødsfall i 1966 markerte et vendepunkt, og i filmene som fulgte ble handlingen i større grad formidlet på lydsiden og i dialogen. «Den tredje gullalderen», også kalt «Disney-renessansen», innledes med Den lille havfruen (1989). I løpet av denne perioden ble det utgitt filmer som Skjønnheten og udyret (1991), Aladdin (1992), Løvenes konge (1994) og Herkules (1997). Tarzan (1999) markerte slutten på denne gullalderen.
Listen ble forskjøvet da animasjonsfilmen Dinosaur (2000) ble en offisiell klassiker i USA i 2008. Dette ble gjort for at To på rømmen (2010) skulle bli den 50. Disney-klassikeren i stedet for den mindre profilerte filmen Ole Brumm - Nye eventyr i Hundremeterskogen (2011). I USA er den derfor nr. 39 på lista per dags dato. Forskyvingen forårsaket at Keiserens nye stil – Et kongerike for en lama (2000) ble flyttet til nr. 40, Atlantis: En forsvunnet verden (2001) til 41 og så videre. I forbindelse med DVD-utgivelser i Europa ble imidlertid filmen Villdyr (2006) den 46. Disney-klassikeren, mens Dinosaur ikke er inkludert overhodet.
Fotnoter
<references group='lower-alpha'/>
Bakenbardy
Bakenbardy (originaltittel: Бакенбарды) er en sovjetisk film fra 1990, regissert av Jurij Mamin.
Handling
En liten by i Russland, etter Perestrojka, blir flere ganger hjemsøkt av en rekke ideologisk tenkende unge mennesker som kaller seg Capella. De forkynner at alle sammen burde bryte tabuer ved å leve i åpne forhold, være med på sex-orgier, bedrive homofili, hærverk og høre på punk-musikk. Gruppen terroriserer byen hver eneste dag. De eneste som aktivt forsøker å slåss mot dem er en gruppe voldelige mobbere som kaller seg «The Tusks».
Studenten Alexander har kommet til den lille byen sammen med en kamerat fra et universitet for å besøke sin tante og onkel. De unge mennene ankommer kledd som herrer fra tidlig 1800-tallet med toppluer og lange kapper, komplett med både kinnskjegg og spaserstokker. De er tilhengere av forfatteren Aleksandr Pusjkin, og har som formål å redde Russland. Alexander oppdager snart at hans unge kusine har flyktet hjemmefra for å bli medlem av Capella. Han ønsker derfor å finne gruppens egentlige tilholdssted i et forsøk på å bringe sin kusine til fornuft, og returnere henne til hennes familie.
De to unge mennene kommer også i kontakt med The Tusks. Denne gjengen blir snart overveldet av deres intellekt og utmerkede manerer, og gjengen anerkjenner snart Alexander og hans kamerat som sine nye ledere. Hele gjengen må deretter gro kinnskjegg, og lære seg å kjempe med en stokk, før de kan være med på å bringe moral, høyere utdannelse og orden tilbake til den lille byen. Men spillet kommer snart mer og mer ut av kontroll.
Stor-Nouméa
Stor-Nouméa, fransk Grand Nouméa, er storbyregionen som utgjøres av Ny-Caledonias hovedstad Nouméa og omegnskommunene Le Mont-Dore, Dumbéa og Païta. Stor-Nouméa ligger i provinsen Sud, på sørvestkysten av øya Grande-Terre. Stor-Nouméa har en befolkning på 179,509 (2014), tilsvarende to tredeler av Ny-Caledonias befolkning.
Geografi
Stor-Numéa består av de fire kommunene Nouméa, Le Mont-Dore, Dumbéa og Païta, som alle ligger sørvest på Ny-Caledonias hovedøy Grande-Terre. Administrativt hører de fire kommunen til provinsen Sud. Stor-Numéas areal er 1,643 km².
Demografi
I 2014 hadde Stor-Nouméa en befolkning på 179,509. To tredeler av landets befolkning bor i Stor-Nouméa.
Hovedstadsregionen opplever tilflytting fra andre deler av Ny-Caledonia. De fleste av europeisk avstamming bor i hovedstadsregionen, som også tiltrekker seg innvandrere fra andre deler av stillehavsregionen og Asia. Internt i Stor-Nouméa har det siden slutten av 1980-tallet vært befolkningsvekst i forstadskommunene Dumbéa, Païta og Mont-Dore på bekostning av Nouméa. Særlig stor har veksten vært i Dumbéa, etter hvert også i Païta.
Interkommunalt samarbeid
De fire kommunene Nouméa, Mont-Dore, Dumbéa og Païta har et interkommunalt samarbeid, kalt Syndicat intercommunal du Grand Nouméa (SIGN), etablert i 2006. Samarbeidet vokste fram på bakgrunn av felles skolebusstjeneste, etablering samordnet drikkevannsforsyning og felles infrastruktur for avfallsbehandling før SIGN ble opprettet. Samarbeidet omfatter også avløpsbehandling og offentlig transport.
Fredrik Pacius
Fredrik Pacius eller Friedrich Pacius (født 19. mars 1809 i Hamburg, Tyskland, død 8. januar 1891) var en tysk komponist og dirigent.
Pacius levde størstedelen av sitt liv i Finland, og han ble kalt «den finske musikkens far». Fra 1834 var han lærer i musikk på Helsingfors universitet. I 1848 satte Pacius musikk til Johan Ludvig Runebergs dikt «Vårt land» som innleder Fänrik Ståls sägner. På Florafesten den 13. mai 1848 ble dette uroppført på Gumtäkts äng i Helsingfors. Sangen ble fremført av Akademiska Sångföreningen til akompangement av Gardets Musikkår under Pacius' ledelse. Diktet og tonesettingen er idag Finlands nasjonalsang. Musikken brukes også i den estiske nasjonalsangen, «Mu isamaa, mu õnn ja rõõm», men med annen tekst.
Fredrik Pacius har også skrevet en opera i samarbeid med forfatteren og historikeren Zacharias Topelius.
Mesterligafinalen i fotball for kvinner 2019/20
Mesterligafinalen i fotball for kvinner 2019/20 ble spilt søndag 30. august 2020 mellom og  på Estadio de Anoeta i San Sebastián.
Noter
<references group='note'/>
Studentmagasinet Campus
Studentmagasinet Campus er et gratis blad som gis ut fire ganger i året. Magasinet distribueres i 30 000 eksemplarer til universiteter, høyskoler og folkehøgskoler og studenthus over hele landet.
Campus ble opprettet i 2007 av personer bak portalen StudentTorget.
Campus har lokaler på Youngstorget i Oslo.
Gunnar Christensen
Gunnar Christensen er navnet til flere personer:
Ivangorod
Ivangorod (russisk: Ивангород, estisk: Jaanilinn) er en by i Leningrad oblast i Russland. Innbyggertall: 11 900 (estimat 2003), 11 206 (folketelling 2002). Den ligger på østre bredd av elva Narva, ved grensen mellom Russland og Estland 159 km vest for St. Petersburg.
Byen er kjent for Ivangorod festning. Ivangorod er også et viktig grensekrysningspunkt og en jernbanestasjon på den baltiske jernbanes hovedstrekning, Tallinn–St. Petersburg-banen. Den ligger like overfor den estiske byen Narva.
Historie
Festningen ble opprettet i 1492 under styret til Ivan III av Moskva og ble oppkalt etter han. Mellom 1581–1590 og 1612–1704 var festningen kontrollert av Sverige. Tross andre endringer i territorium og suverenitet, så ble Ivangorod administrativt sett på som en del av byen Narva fra 1612 til 1945.
I etterkant av kollapsen til Det russiske keiserdømmet skaffet den nylig uavhengige republikken Estland seg i januar 1919 kontroll over hele byen Narva, inkludert Ivangorod, og dette ble senere anerkjent av bolsjevik-Russland gjennom freden i Tartu i 1920. Sovjetunionen reokkuperte Estland i 1944 under andre verdenskrig, og i januar 1945 ble Ivangorod administrativt adskilt fra resten av Narva, og overført til Leningrad oblast i den Russiske SFSR. Ivangorod fikk bystatus i 1954.
Etter at Estland gjenvant sin uavhengighet i 1991, betraktet Russland grensen fra freden i Tartu i 1920 som juridisk erstattet av grensen mellom de to tidligere sovjetrepublikkene, som senere ble trukket opp av sovjetiske myndigheter. Ivangorod forble dermed en del av Russland. På grunn av politiske spenninger har en ny grenseavtale mellom Estland og Russland ennå ikke trådt i kraft.
Sestritsjki Liberti
Sestritsjki Liberti (originaltittel: Сестрички Либерти) er en sovjetisk film fra 1990, regissert av Vladimir Grammatikov.
Handling
Filmen forteller om et tvilling-par ved navn Vera og Lyuba.
Bryting under Sommer-OL 2008 – Gresk-romersk stil 84 kg
Herrenes 84 kg gresk-romersk stil i bryting under Sommer-OL 2008 i Beijing fant sted den 14. august 2008 på China Agricultural University Gymnasium.
Pasport
Pasport (originaltittel: Паспорт) er en film fra 1990, regissert av Georgij Danelija.
Handlingsreferat
Merab løper deretter febrilsk rundt på flyplassen, og ender på grunn av en rekke misforståelser opp med å bli eskortert for å gå om bord på et fly (egentlig ment for Yasha) som umiddelbart tar av fra flyplassen. Mens han er om bord, blir Merab snart venn med den sjarmerende eventyreren Borya, som er kledd som en stereotypisk russisk bonde og bærer med seg en balalaika. Flyet lander snart i Wien (fordi det ikke fantes noen direkte-fly mellom Moskva og Tel Aviv) men så snart de forlater flyplassen, ødelegger Borya sin balalaika for å avsløre en en hel haug amerikanske dollar gjemt inni den (selv om amerikanske dollar på den tiden var ulovlig å eie eller tjene i Sovjetunionen)
Borya kjøper seg straks et stilig antrekk ved nærmeste supermarked, og tilbyr Merab en jobb. Når sistnevnte nekter, betaler Borya en drosje-tur for ham - til den sovjetiske ambassaden, før Borya reiser videre på egen hånd. Merab prøver uten hell å få hjelp fra ambassaden, men får beskjed om at ambassadøren har fri frem til mandag, og selv da kan ikke situasjonen hans løses raskt. Når Merab forsøker å presse på for å få ytterligere hjelp, blir han umiddelbart pågrepet av det østerrikske politiet, tatt et fotografi av, og deretter overlevert til Jewish Agency for Israel. Der møter han igjen Borya, som allerede hadde klart å miste alle pengene sine, ved et kasino. Begge to bestemmer seg for å la Jewish Agency for Israel fly dem videre til Israel.
Vel fremme i Israel later Merab igjen for å være Yasha, for å lettere komme seg gjennom immigrasjonen. Hans nye plan er å låne litt penger fra de lokale slektningene, for deretter å returnere til Sovjetunionen (på turist-visum) og bytte plass med den virkelige Yasha. Han blir tatt imot av onkel Izya, og hans kone. Etter å ha hørt på den usannsynlige historien hans, tror Izya at Megrab egentlig er en KGB-spion og kaster ham ut av hjemmet deres. Etter å ha tilbrakt en natt i en forlatt båt på stranden, besøker Merab det lokale markedet og møter en tilfeldig bekjent opprinnelig fra Tbilisi (en tidligere politimann) som tar ham med til en overdådig fest med en annen bekjent av begge: den velstående og innflytelsesrike Tengiz.
Til å begynne med virker Tengiz sympatisk ovenfor hans situasjon. Men Izya, som tilfeldigvis også befant seg blant gjestene, fordømmer Merab som en KGB-agent. Merab blir slått ned, og kastet ut fra festen. Etter å ha tilbrakt en natt til på stranden, forsøker Merab å kontakte en sovjetisk ambassade. Men de nekter å tro på historiene hans. De mistenkter ham for å være en hemmelig agent eller provokatør av noe slag. Merab blir oppsøkt av en amerikansk journalist ved navn Jane, og han betror henne historien sin. Hun introduserer ham for Semyon, en militærveteran fra andre verdenskrig, som nå ser ut til å være involvert i en lyssky virksomhet. Han foreslår en plan for å snike Merab i all hemmelighet over grensene tilbake til Sovjetunionen.
Underveis både drikker de, og synger russiske sanger. Men Semyon blir mer og mer paranoid, og invalidiserer flere uskyldige tilskuere som virker mistenkelige på ham. Lastebilen deres blir stoppet av politiet, når Merab kjører bilen. Semyon later som om han sover, og påstår at han ikke kjenner Merab i det hele tatt. Merab forsøker å løpe sin vei, men blir skutt i beinet og arrestert. Like etterpå blir Merab reddet ut av fengsel av Tengiz. Han møter igjen Semyon som nå oppfører seg dyster og sørgmodig. Han gir Merab gifteringen sin, og ber ham om å legge igjen ringen på hans kones grav i hjemlandet deres. Men kort tid senere blir Merab oppdaget av en grense-patrulje fra Jordan. Han blir pågrepet, og fengslet som en potensiell israelsk spion.
Asiamesterskapet i fotball for kvinner 2010
Mesterskapet var også kvalifisering til VM 2011. Asia hadde tre plasser i VM-sluttspillet, det minste siden 1999. Vertsnasjonen Kina tapte både semifinalen og bronsefinalen, og ble dermed nummer fire, slått ut av VM. Det er første gang Kina ikke klarer å kvalifisere seg til VM for kvinner.
Kvalifisering
11 lag deltok i kvalifiseringen, og spilte om tre ledige plasser.
Utslåtte lag: I tillegg trakk Bangladesh seg før turneringen begynte.
Jordan deltok i kvalifiseringen for første gang, og etter å ha gått gjennom første runde med tre seier og en uavgjort, vant de 1–0 over seedete Taiwan. Jordan tapte imidlertid klart for Burma, og var dermed utslått før siste kamp, som ble en utslagskamp mellom Burma og Taiwan. Burma vant 5–2 og gikk gjennom kvalifiseringen uten tap.
I de to andre gruppene forsvarte Thailand og Vietnam sin status som seedete lag.
Kirgisistan og Palestina deltok også for første gang. Imidlertid stilte verken India, Filippinene, Guam, Indonesia, Singapore eller Malaysia lag. Inkludert lagene som har direkte plass i sluttspillet deltok 16 lag, ett mer enn i 2008 men ett mindre enn rekordåret 2006.
Lag
Åtte lag deltok i sluttspillet, det samme som i 2008. Fem lag fikk direkte plass i sluttspill, ett mer enn i 2008.
Taiwan var ikke med i sluttspillet for første gang siden 1986, da laget var medlem av Oseanias fotballkonføderasjon og ikke kunne delta i Asiamesterskapet.
Arenaer
Alle kampene unntatt tre ble spilt i Chengdu Sports Center, Chengdu, med kapasitet til 42 000 tilskuere. De tre øvrige kampene ble spilt i Shuangliu Sports Center, en drøy mil sørvest for bykjernen.
Gruppespill
De åtte lagene ble delt inn i to grupper á fire lag etter en trekning, og ble rangert etter poeng. En seier ga tre poeng, uavgjort ett poeng til begge lag. To lag på samme antall poeng ble rangert etter innbyrdes oppgjør, deretter etter målforskjell i alle kamper og til slutt etter scorede mål i alle kamper.
Gruppe B hadde færre dårlige lag enn gruppe A; vertsnasjonen Kina møter Australia, som nådde finalen i 2006 og ble nummer 4 i 2008, Sør-Korea, som ble nummer tre i 2003, og Vietnam, som slo Thailand i 2008 og aldri har blitt sist i sin gruppe. I gruppe A var regjerende mester Nord-Korea, Japan, nummer tre i 2008, Thailand, som vant i 1983 men har stagnert, og Burma, som ikke var kvalifisert i 2008 etter tap for Taiwan og Vietnam.
Semifinaler
Fra og med semifinalen ble det spilt det to ekstraomganger á 15 minutter hvis resultatet er uavgjort etter 90 minutter. Om det fortsatt er uavgjort kåres vinneren etter straffesparkkonkurranse
Australia kvalifiserte seg for VM. Japan tapte i semifinalen for fjerde gang på rad; laget hadde vunnet gruppespillet i alle fire forsøk.
Nord-Korea kvalifiserte seg for VM. Dette var Nord-Koreas femte seier på de seks siste møtene med Kina i sluttspill. Kina ble slått ut i semifinalen for første gang siden 2001, og bare for andre gang i 12 semifinaler.
Finale
Australia vant dermed sitt første Asiamesterskap; Nord-Korea tapte en finale for første gang siden 1997, med tre seire innimellom. Yun Song Mi bommet på straffespark for Nord-Korea.
Rukiye Yıldırım
Hun representerte Tyrkia under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble nummer 5.
John Sompol
John Sompol (født 14. juni 1988) er en kenyansk motbakkeløper som har tatt mange seire i norske motbakkeløp i løpet av 2009 og 2010.
Blant de store er Saudehornet rett opp som arrangeres i Ørsta og Skåla Opp som går i Loen. Han satte også løyperekord i Storehesten Opp i 2009.
Studiehjem for unge piker
Studiehjem for unge piker er en stiftelse i Oslo med adresse Geitmyrsveien 11-13. Studiehjemmet ble etablert som pensjonat 20. august 1916 av landets første kvinnelige professor, Kristine Bonnevie, og finansiert av Constance Nygaard (1865–1931) og hennes søsken. Opprinnelig holdt pensjonatet til i de to øverste etasjene i huset, som forøvrig er bygget rundt 1887. Norges første kvinnelige arkitekt, Lilla Hansen, innredet bygningen som var en av de aller første bygningene på St. Hanshaugen. Bygningen er oppført som bevaringsverdig på Byantikvarens gule liste på grunn av stor kulturhistorisk verdi.
Under ledelse av Ellen Bonnevie Seip ble også etasje en og to innlemmet i det som i dag er et losji med 67 hybler for kvinnelige universitets- og høgskolestudenter over 18 år, ikke tilknyttet noe spesielt lærested.
Om studiehjemmet
Stiftelsen Studiehjem for Unge Piker ("Studiehjemmet") ble opprettet i 1916 for å "skaffe kvinner under utdanning gode og rimelige boforhold med muligheter for arbeid og samvær i et tverrfaglig miljø". Studiehjemmets virksomhet har vart uavbrutt siden 1916, med unntak for perioden 1943-45, da universitetet var stengt.
Studiehjemmet består pr. 2016 av 67 hybler, som er fra 9 kvm til 35 kvm store. Videre har Studiehjemmet (pr. 2016) 11 kjøkken, 21 bad, stue, TV-stue, bibliotek, vaktmesterleilighet og en egen liten hage. Hjemmet holder til i en fire-etasjes murgård fra 1850 ved siden av parken på St. Hanshaugen.
Studiehjem for Unge Piker er en ideell stiftelse og ledes av et styre der det blant annet sitter jurister og arkitekter i tillegg til beboerrepresentanter. Flere i styret er tidligere beboere fra Studiehjemmet. I det daglige styres Studiehjemmet av daglig leder. Fra hvert kjøkken velges det en tillitskvinne for å ivareta kontakten mellom daglig leder og beboerne. Studiehjemmet mottar ingen form for offentlig støtte og driftes alene av beboernes husleier. Vedlikehold og oppgradering av Studiehjemmet er en av styrets viktigste oppgaver. Siden 2000 er alle husets fasader pusset opp. Det samme er korridorer og oppganger. Studiehjemmet har fått datastyrte ovner i alle rom og nytt brannvarslingsystem. Alt det elektriske er oppdatert, og Studiehjemmet har fått internett i stadig bedre utgave. Det er krevende å møte de store vedlikeholdsutgiftene som et praktbygg fra 1800-tallet krever for å være både funksjonelt og fortsatt fremstå som "Slottet på Haugen".
Om Kristine Bonnevie
Kristine Bonnevie ble født i Trondheim 8. oktober 1872. Familien flyttet til Kristiania i 1886, og i 1888 tok Kristine Bonnevie middelskoleeksamen på Nickelsens pigeskole. I 1892 avla hun eksamen artium ved Fru Ragna Nielsens skole. Samme år begynte Kristine Bonnevie å studere medisin, men fant snart ut at disiplinen zoologi stemte mer overens med hennes interesser. Hun tok doktorgraden i 1906, og var da den andre kvinnen med doktorgrad tatt i Norge. I 1911 ble Kristine Bonnevie det første kvinnelige medlemmet av Det Norske Videnskaps-Akademi, og året etter ble hun utnevnt som professor i zoologi. Kristine Bonnevie ble dermed Norges første kvinnelige professor, og hun hadde dette professoratet til hun gikk av for aldersgrensen i 1938. Kristine Bonnevie arbeidet på ulike felt innen zoologien, men konsentrerte seg særlig om celleforskning, embryologi og genetikk. Kristine Bonnevie var både forsker og en glimrende foreleser på høyt internasjonalt nivå. Dessuten var hun alle studenters gode mor. I 1937 skrev Aftenposten:"“Det finnes ikke en eneste av universitetets professorer som har gjort så meget for studentene som professor Bonnevie. Aulakjelleren er hennes verk, studiehjemmet i Gjetmyrsveien er blitt til på hennes initiativ, og studenterhuset i Schultz gate var aldri blitt hva det er i dag, hvis ikke professor Bonnevie hadde gått inn for det.”"Kristine Bonnevie hadde et human-etisk livssyn. Hun var ellers samfunnsengasjert og politisk aktiv. I perioden 1908-1919 representerte hun Frisinnede Venstre i bystyret i Kristiania, og i 1916-1918 var hun vararepresentant til Stortinget. Kristine Bonnevie ble i 1920 tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull, og i 1946 ble hun ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden. Kristine Bonnevie døde i 30. august 1948 og er gravlagt på Vår Frelsers gravlund i Oslo.
Studiehjemmet blir til
Det ble også valgt en arbeidskomité som skulle påta seg den mer detaljerte planleggingen. I denne komiteen satt:
I tillegg til at det måtte reises kapital, måtte arbeidskomiteen finne et hus som egnet seg til formålet. Komitemedlemmene besiktiget flere eiendommer som var til salgs, og festet seg særlig ved Gjetemyrsveien 11-13. Det representerte riktignok et stort økonomisk løft å overta denne eiendommen, men Kristine Bonnevie og Constance Nygaard lyktes med å skaffe tilstrekkelig kapital til å stifte et aksjeselskap. Våren 1916 kjøpte dette selskapet tredje etasje og loftet i Gjetemyrsveien 11–13. Selskapet forbeholdt seg dessuten forkjøpsrett til de seks leilighetene i første og annen etasje. Arkitekt Lilla Hansen, Norges første kvinnelige arkitekt, ble engasjert til å stå for ominnredning og ombygging av aksjeselskapets arealer. AS Gjetemyrsveien 11-13  påtok seg det økonomiske ansvaret for disse arbeidene, mot at Studiehjemmet de første fem årene bandt seg til en husleie på kr 9000,- pr. år.
I juni 1916 rykket Kvindelige Studenters Klub, Kvindelige Studenters Kristelige Forening og Kvindelige Studenters Sangforening inn et nytt opprop i aviser rundt om i landet, for å samle inn mer penger. I oppropet stod det avslutningsvis at bidrag kunne sendes til dr. Kristine Munch, St. Olafs gate 21 i Kristiania.
Den 27. juni 1916 kunne hovedkomiteen avholde sitt siste møte for å godkjenne arbeidskomiteens disposisjoner og vedta de endelige statuttene for den nyopprettede stiftelsen "Studiehjem for unge piker". § 1 baserte seg på Kristine Bonnevies visjoner. Arbeidskomiteen ble ellers valgt til Studiehjemmets første styre, mens de øvrige medlemmene av hovedkomiteen dannet et råd som skulle tilkalles ved behandling av viktige spørsmål. Planen hadde vært å åpne studiehjemmet 15. august 1916, men det viste seg at ominnredningen av huset tok lengre tid enn forutsatt. Det hadde imidlertid meldt seg mange beboere, og etter en rundspørring blant disse, bestemte styret seg for å sette i gang en provisorisk husholdning. De første beboerne – eller "pensjonærene", som de ble kalt den gangen – flyttet inn fra 20. august 1916, og ble stuet sammen på de værelsene som kunne brukes. Først i februar 1917 ble alle værelsene ferdige, og samtidig kunne salongen, forstuen og spisesalen tas i bruk. Den offisielle åpningsmottakelsen for innbudte, initiativtakere, representanter for Det akademiske kollegium, pressen, o.l. ble holdt den 2. juni 1917. Da kunne styret, med Kristine Bonnevie i spissen, stolt vise fram resultatet av sitt arbeid."«I Studiehjem for unge piker optages kvindelig ungdom som i Kristiania søker sin utdanning.  Fortrinsvis optages saadanne hvis studietid strækker seg over et længere tidsrum. Der lægges særlig vegt paa at hjemmets beboere skaffes ikke bare kost og logi, men ogsaa arbeidsro og hjemlig hygge, og at omgangstonen er sund og god, saa at hjemmet – uten at øve paatryk paa de unges personlige anskuelser – kan danne et betryggende miljø for deres naturlige utvikling.»"
Administrasjon
Studiehjemmets første styre besto av den opprinnelig arbeidskomiteen, og hadde følgende medlemmer: Disse Studiehjemmets initiativtakere deltok i de første vanskelige årene så å si daglig i hjemmets liv. De ga råd og praktisk hjelp, og flere av dem var med på å dra lasset i mange år framover. Men ildsjelen Kristine Bonnevie, Studiehjemmets egentlige stifter, forble en frontfigur i arbeidet til Studiehjemmets beste. Til tross for sine mange gjøremål satt hun som leder av styret helt til 1947, og var alltid like brennende interessert i Studiehjemmets ve og vel. Constance Nygaard satt som styrets nestleder fram til sin død i 1931, og hadde mye av æren for at husspørsmålet ble løst så tilfredsstillende i 1916. Også senere stod hun alltid til disposisjon, og flere medlemmer av familien Nygaard ble gjennom henne Studiehjemmets gode venner og rådgivere. Anna Fritzner, Maja Pettersen og skolebestyrer Vally Dannevig forble også i mange år Studiehjemmets aktive medhjelpere."«Bestyrerinden represænterer inden Studiehjemmet den øverste myndighet og har ansvar for dets drift. Hun har paa alle maater at paase, at Hjemmet kommer til at fylde sin opgave at danne et godt og hjemlig opholdssted for de unge piker som her søker sit tilhold.»"
Historien bak huset
I 1896 ble huset kraftig bygget om og utvidet av ingeniør Johan Brandt (Fredrik Peter Brandts arving) til en langt større murbygning. Det gamle murhuset forsvant inn i det nye, med unntaket av tårnmotivet, som ble videreført i plan men forvandlet til det ugjenkjennelige i fasade og uttrykk. Huset fikk nå 3 etasjer med full kjeller og loft. Stall og vognremisse mot nord måtte vike plass for en ny fløy i mur, som mer enn fordoblet bygningens fotavtrykk. Tomten hadde på denne tiden blitt innlemmet i Kristiania by, og bygningen – som var blitt en stor bygård – hadde fått inngang fra Geitmyrsveien. Bygningens detaljering i ny-renessansestil var svært vanlig for 1890-tallet.
I 1916 kjøpte Gjetemyrsveien 11– 3 AS tredje etasje og loft. I de to nederste etasjene var det 6 store leiligheter. Selskapet fikk en avtale om forkjøpsrett ved salg av leiligheter i 1. og 2. etasje. Slik ble gradvis de lavere etasjene innlemmet i Studiehjemmet. Arkitekt Lilla Hansen (1872-1962), som var en av Norges første kvinnelige arkitekter, ble engasjert til å bygge om de øverste etasjene til hybler for kvinnelige studenter. Loftet ble bygget om fra råloft til værelser, og det ble etablert vann og sanitær for disse hyblene. De ytre endringene begrenset seg til noen takløft og noen ekstra vinduer, vinduer i hjørnetårnets gesims og nye overlysvinduer.
Da huset ble bygget om til studiehjem ble husets største trapp ført helt opp til loftet (4.etasje), og man etablerte et nytt bibliotek i tårnet. Det åttekantete biblioteket er en av perlene i huset, og interiøret der er tilnærmet uforandret den dag i dag (2017). Arkitekt Lilla Hansen designet alle møblene til hjemmet. Ombyggingen og innredningen i 1916 viser en særlig finesse for detaljer, utforming og funksjonalitet. Arkitekten var hele tiden en ressurs for arbeidskomiteen i oppstartsfasen. Hun var kvinne i et mannsdominert miljø, og om dét skrev hun: «Jeg ble spurt om hvorledes jeg klarte de høirøstede byggmestrene. Svaret blir: Jeg hvisker.» Men om hun ikke var den mest høyrøstede arkitekten, satte hun et uutslettelig preg på Studiehjemmets innredning.
Rundt 1977 hadde Stiftelsen ved hjelp av flere fond og veldedige midler fått kjøpt opp hele gården, og det ble foretatt en omfattende rehabilitering av alle fire etasjer. Pensjonatformen som Studiehjemmet hadde hatt til nå, ble forlatt. Ved hjelp av Studentsamskipnadens kompetanse ble huset bygget om til enkelthybler, gruppert rundt 11 felleskjøkken og bad. Både spisesal, storkjøkken og de tidligere fellesdoene nede i baktrappen ble fjernet. Stiftelsens ønske har hele tiden vært å beholde husets arkitektur, særpreg og kvaliteter både fra 1896 og 1916. Alle senere endringer blir gjort med dette for øye, og har bidratt til det helhetlige vakre preget bygningen har i dag. Den oktagonale kuppelen er en sjeldenhet i Oslo. Den majestetiske bygningen med det karakteristiske tårnet lå høyt og fritt og hadde samme farge som Slottet, og fikk tilnavnet "Slottet på St. Hanshaugen".
Beboerne og deres liv
Fra starten kunne Studiehjemmet motta 41 beboere. På grunn av det store antallet søkere ble det etter hver skaffet plass til flere. En del enkeltværelser ble gjort om til dobbeltrom, og allerede i 1927 sikret Studiehjemmet seg en leilighet i første etasje. I 1966 var det plass til 55 beboere, og pr. 2017 har Studiehjemmet 67 enkeltrom (hybler for én person). Antallet søkere har gjennom alle år vært stort, med til dels lange ventelister. De fleste av beboerne har nok hatt sine hjem i østlandsdistriktene, men for øvrig er de kommet fra Kirkenes i nord til Kristiansand i sør, fra Volda i vest til Rena i øst. Til alle tider har det derfor vært et virvar av dialekter i Studiehjemmets ganger. Beboerne har også hatt ulik sosial, kulturell, religiøs og politisk bakgrunn. De har representert mange forskjellige utdanninger. Bortimot halvparten har vært universitetsstudenter: filologer, jurister, medisinere, realister, tannlegestudenter, farmasøyter, psykologer, musikere m.v. Ellers har det vært elever ved handelsskoler, lærerskoler, Bibliotekhøyskolen, Arkitekthøyskolen, Teaterhøyskolen, Håndverks- og kunstindustriskolen og mange andre utdanningsinstitusjoner. Studiehjemmets grunnleggere hadde villet sikre seg at hjemmet dannet «et betryggende miliø» for «de unge piker som her søker sitt tilhold». Foreldre skulle trygt kunne sende sine unge døtre til den farlige hovedstaden. Husordensreglene av 1916 ble derfor overholdt strengt. Besøk måtte mottas i salongen, og beboerne hadde ikke egen nøkkel til utgangsdøren. Den døren ble stengt kl. 22.30, men ble åpnet av nattevakten fram til kl. 24.00. Hvis noen skulle være ute etter denne tid, kunne de på forhånd få utlevert nøkler av bestyrerinnen.
Canadian Women’s Open
Canadian Women's Open er en golfturnering på LPGA-touren, og har siden 1973 vært Canadas nasjonale åpne mesterskap for damer. Fra 1979 til 2000 hadde turneringen major-status på LPGA-touren, men ble erstattet av Women's British Open, som allerede var major på Ladies European Tour.
Turneringen har tidligere vært kjent som La Canadienne, Peter Jackson Classic, du Maurier Classic og du Maurier Ltd Classic (inntil et forbud mot tobakksreklame trådte i kraft i Canada). I 2001 overtok Bank of Montréal som hovedsponsor og gav den sitt nåværende navn.
Gunnar Christensen (fotballspiller)
Gunnar Hem Christensen (født 27. august 1905 i Skien, død 18. januar 1988) var en norsk fotballspiller. Han var målvakt og representerte Odd på 1920-tallet.
Christensen kom inn i Odd-laget etter at Ingolf Pedersen la opp etter 1924-sesongen. Han var sentral da Odd vant norgesmesterskapet i 1926, og ble tatt ut på landslaget året etter. Han sto i mål i alle de norske landskampene i 1927 og 1928 og fikk totalt ni kamper med flagget på brystet. I 1929 trappet han ned på grunn av sykdom.
Christensen var blant de første norske målvaktene som beveget seg langt ut fra streken. Han var for øvrig en allsidig idrettsutøver med blant annet ni kretsmesterskap i friidrett (200 meter, 400 meter og tikamp) og tre kretsmesterskap i bandy.
Politistasjon
En politistasjon er en bygning som fungerer som sentral for politivirksomheten på et sted, i en bydel, by, eller annet område.
Politistasjoner innholder blant annet kontorer, garderober og treningsrom for ansatte, resepsjon for publikum, glattceller og forhørsrom.
Norge
Innen hvert politidistrikt finnes politistasjoner og namsfogdkontorer.
Politistasjoner kan enten ha rene politioppgaver eller både politigjøremål og sivile rettspleie­gjøremål. Namsfogdkontorer ledes av en namsfogd og dekker et namsfogddistrikt.
Hver politistasjon ledes av en politistasjonssjef som har både operativt og administrativt ansvar for alle ansatte på sin stasjon og inngår som en del av politidistriktets ledergruppe.
Politistasjonssjefer er som regel Politiinspektør og er polititjenestemenn med enten politifaglig utdanning eller juristutdannelse. Lensmannskontorer og lensmannstittelen forsvant som benevnelse i 2021.
Marcel Laniado vannkraftverk
Marcel Laniado vannkraftverk (MLW) er et vannkraftstasjon utbygd ved Daule Peripa-demningen i Daule-elva, ei sideelv til Río Guayas på grensen mellom provinsene Manabí og Los Ríos i Ecuador. Anlegget ligger 50 km øst for Poza Honda-demningen.
Anlegget har turbiner med installert produksjonskapasitet (ytelse) på 130 MW fordelt på to francisturbiner à 65 MW hver. Anlegget er utbygget for 213 MW. Det ble påbegynt i 1995 og stod ferdig i 1999. Utbyggingen ble finansiert med lån fra Italia, og kom i stand for æ utnytte vannfallet i Daule Peripa-demningen – som en del av Bradyplanen for Sør-Amerika. Utbyggingen har vært omstridt i ettertid.
Université Panthéon-Assas
Université Panthéon-Assas (opprinnelig Paris II) er et universitet i Paris. Det ble etablert etter en universitetsreform den 1. januar 1971. Universitetet har rundt 19 000 studenter, i underkant av 15 000 av disse studerer juridiske fag, og en faglig og administrativ stab på 2,412.
Navnet Panthéon-Assas skyldes at Panthéon ligger like i nærheten av universitetet og at hovedbygget ligger i rue d'Assas. Universitetet ligger vest for Jardin du Luxembourg. Det klassiske studentkvarteret i byen, Quartier latin, er ikke langt unna.
Universitetet regnes som en etterfølgerinstitusjon etter det gamle Universitetet i Paris, mer spesifikt dets juridiske fakultet.
I tillegg til jus og økonomiske studier, undervises det også i administrasjonsfag, politikk og samfunnsvitenskap.
Clara Petacci
I april 1945 ble Mussolini pågrepet av italienske partisaner. Petacci ble tilbudt fritt leide, men hun valgte å bli hos Mussolini. Da partisanene den 28. april skulle henrette den tidligere diktatoren, blir det sagt at hun beskyttet ham med sin kropp. Mussolinis og Petaccis døde kropper ble fraktet til Milano, hvor de ble hengt opp ned fra en jernbjelke på en bensinstasjon på Piazzale Loreto. Den opphissede folkemengden ga da utløp for sin avsky mot ham. Foruten Mussolini og Petacci ble også Francesco Barracu, Alessandro Pavolini, Fernando Mezzasoma, Paolo Zerbino og Achille Starace hengt opp på tilsvarende måte.
Ratko
Ratko (serbisk Ратко) er et serbisk og kroatisk mannsnavn. Det er en kjæleform av navn med navneleddet rat, «krig, slag», som Ratislav, Ratibor, Ratimir osv.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Anda fyr
Anda fyr er et fyr i Øksnes kommune i Nordland. Fyret ligger på den lille øya Anden, ca. 5 km nord for nordspissen av Langøya og vest for Andøya. Fyret ble bygd i årene 1931–1933, og tent første gang høsten 1932. Det ble automatisert og avfolket i 1987. Fyret var den siste bemannede fyrstasjonen som ble opprettet i Norge.
Anda naturreservat ble opprettet i 2002, og ble Ramsarområde i 2013.
DDRs nasjonalpris
DDRs nasjonalpris (tysk: Deutscher Nationalpreis, NP) var en orden utdelt i DDR. Ordenen fantes i tre ulike klasser for vitenskapelig, kunstnerisk og annen fortjenestefull innsats. Når det gjaldt vitenskapelige bidrag, ble ofte prisen gitt til forskergrupper og ikke enkeltindivider.
Historie
DDRs nasjonalpris ble utdelt 7. oktober, Republikkens Dag, hvert år fra 1949. Den ble gitt for «fremragende kreativt arbeid i feltene vitenskap og teknologi, viktige matematiske og vitenskapelige oppdagelser og teknologiske oppfinnelser, introduksjon av nye arbeids- og produksjonsmetoder» og «fremragende arbeider og fortjenester i områdene kunst og litteratur». Denne høythengende ordenen kunne gis til østtyske borgere, grupper og utlendinger hvis de hadde gitt viktige bidrag til sosialistisk kultur og vitenskap.
Nasjonalprisen fantes i tre klasser, med korresponderende pengeutdelinger for hver klasse. Første klasse hadde en pengetildeling på 100 000 DDR-Mark, andre klasse; 50 000 DDR-Mark og tredje klasse; 25 000 DDR-Mark.
Selve medaljen er rund, gulldekket og 26 millimeter i diameter. Den har et portrett av Goethe omgitt av ordene Deutsche Demokratische Republikk på fremsiden. På baksiden finner man ordenen National-preis omsirklet av laurbærblader. Båndet til medaljen består av vertikale striper i de nasjonale farver; rødt, sort og gull med DDRs riksvåpen i gull festet til senter av båndet. Medaljen ble båret på øvre høyre side av brystet.
Margarin
Margarin er et spisefett som har sin opprinnelse som substitutt for smør. Margarin kan brukes på smørbrød og til matlaging, steking og baking. Margarin ble opprinnelig laget av smult og talg, men i dag fremstilles det først og fremst av planteoljer fra blant annet soya, raps, mais, palmeolje, og annet uspesifisert, vegetabilsk fett. Planteoljene herdes ved hydrogenering som modifiserer fettsyrekjedene. Under trykk presses hydrogengass inn i oljen for å stabilisere den.
Fettinnholdet i margarin varierer mellom 40 og 80 prosent avhengig av bruksområde. Fettet og vannet i margarinen danner en emulsjon der vannet er finfordelt i oljen. De vegetabilske oljene bidrar til en høy andel umettet fett.
Margarin ble utviklet som en erstatning for smør i Frankrike på 1800-tallet. I Norge er det blitt produsert og solgt margarin siden 1876 med mange ulike varemerker. Margarin har således, i forhold til smør, en kort tradisjon som en del av norsk kosthold og matlaging.
Helsedirektoratet anbefaler i sine kostholdsråd (2011) å velge matoljer, flytende margarin og myk margarin fremfor fast margarin og smør.
Historikk
Margarin ble oppfunnet i 1869 av den franske kjemikeren Hippolyte Mège-Mouriès. Dette skjedde etter at den franske keiseren Napoleon III tre år tidligere utlyste en konkurranse med en større pengepremie til den som kunne finne opp et alternativ til smør til den voksende og underernærte befolkningen i byene. Fra begynnelsen ble margarin laget av talg, oleomargarin, fra storfe som ble blandet med melk og deretter tilsatt smak for å ligne smør. Navnet “margarin” er avledet fra det greske ordet for perle: “Margaron”.
Den første margarinfabrikken i Norge ble grunnlagt i 1876 av brødrene Eilert, Lauritz og Oluf Sundt og franskmannen Auguste Pellerin. Fra midten av 1880-tallet da patentet for margarinproduksjon ble frigitt, ble det raskt etablert mange flere margarinfabrikker rundt om i landet.
Dorcus peyronis
Dorcus peyronis er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Margarin
Historikk
Margarin var billigere å fremstille enn smør, og myndighetene måtte sette opp strenge regler for at kundene ikke skulle bli lurt. Det var derfor ikke lov å tilsette gul farge - margarinen skulle være hvit - og pakkene skulle være kubeformet som terninger for ikke å forveksles med de avlange smørpakkene. I Tyskland fremsatte smørprodusentene krav om at margarinen skulle farges blå eller grønn, så kundene så forskjell.
Dorcus peyronis
Utseende
En middelsstor (20-34 millimeter), blank, brunsvart hjortebille. Arten ligner på den mer utbredte Dorcus parallelepipedus, men er blankere og hannen har noe større kjever. Antennene består av et langt, krumt, kølleformet skaft og en vifte av korte, spredte, bladformede ledd. Hannens brede hode har en butt tann på hver side bak fasettøynene. Pronotum har en oransje brem av fine hår foran og bak. Hannens kjever er større enn hunnens, men ikke så store som hos mange andre hjortebiller. Den er brun til svart på farge og kroppen er tett punktert og med kraftig mikroskulptur, dermed ganske matt. Dekkvingene har punktrader, tydeligst hos hunnen.
Margarin
Innhold og egenskaper
Til forskjell fra smør som alltid har tilnærmet samme fettprosent og fettsammensetning, kan margarin tilpasses forskjellige bruksområder.
Dorcus peyronis
Levevis
Larvene utvikler seg i morken ved av løvtrær. De voksne billene er aktive på sommerdager.
Margarin
Innhold og egenskaper
Til matlaging, steking og baking finnes det både fast margarin og flytende margarin. De flytende margarinene inneholder hovedsakelig rapsolje og solsikkeolje, men soyaolje er også vanlig. De faste margarinene inneholder i tillegg til flytende oljer også en andel med fast fett, slik som kokosolje eller herdede planteoljer.
Palmeolje er også et fast fett som brukes mye i margarin rundt om i verden.Norskproduserte margariner lages uten palmeolje, men det kan være palmeolje i importerte margariner.
Såkalte smørbrødmargariner er margariner som holder seg myke også i kjøleskap og som derfor er lette å smøre på brødskiver. Disse margarinene inneholder vegetabilske oljer med mye umettet fett.
Det finnes lettmargariner med redusert fettinnhold (40 % fett mot 70-80 % i vanlig margarin) for de som ønsker et produkt med færre kalorier. Lettmargariner passer på brødskiver, men kan ikke benyttes til steking siden vanninnholdet er for høyt. Forskrift om margarinprodukter fra 1976 definerte Minarin som et margarinprodukt med fettinnhold mellom 39 og 41 %, men forskriften ble opphevet i 1989 og betegnelsen Minarin er gått ut av bruk.