cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Yanggakdo Hotel
Yanggakdo Hotel (eller Yanggakdo International Hotel) er et av de største operative hoteller i Nord-Korea. Hotellet ligger på Yanggakøya, to km sørøst for sentrum i Pyongyang. Hotellet er 170 meter høyt. I 47 etasje ligger en roterende restaurant. Ubekreftede opplysninger sier at hotellet inneholder 1000 rom og at det totale golvarealet er på 87 870 m². Bygningen ble bygd på 1980-tallet av et fransk selskap, og åpnet i 1995. Det skulle erstatte Ryugyeong Hotel som ikke ble ferdigbygd.
Hotellets resepsjon tilbyr landets valuta til offisielle priser, samt postkort og frimerker som kan sendes fra stedet. Ved resepsjonen finnes en liten butikk som selger basisvarer til vestlige priser og for vestlig valuta. Første etasje har også en bar og en bokhandel med et bredt utvalg av nordkoreansk litteratur, den engelskspråklige avisa The Pyongyang Times, samt musikk og kart.
Kvamskogen
Kvamskogen er navnet på et fjellplatå som går fra ca. 400 til ca. 1300 moh. i Kvam herad (kommune). Stedet er et hytteområde og skisted. Hyttekonsentrasjonen hører til de største og tetteste i Norge.
Dette var tradisjonelt Bergens store utfartsted spesielt vinterstid. Flere skitrekk og muligheter for lange skiturer til bl.a. Tveitakvitingen 1299 meter over havet. Det gamle stølsområdet i Mødal, populært kalt «Negerlandsbyen» fordi vinterbleke bergensere ble så solbrune her, er likevel det stedet som skiturfolket invaderer.
Etter 1907 var veien over Kvamskogen (nå Fylkesvei 49) en del av hovedveien mellom Bergen og Østlandet. Spesielt i vinterutfartshelger fra etterkrigstiden av, kunne en kjøretur over bli vanskeliggjort av et stort antall parkerte biler i veikantene, som knapt lot det være en rimelig bred kjørebane igjen til gjennomgangstrafikk. Selv med utvidelser og anlegg av større parkeringsanlegg, kan en også i dag risikere å måtte rygge bilen et godt stykke for å gi plass til møtende busser og lastebiler, men i mindre grad. Fjerntrafikken går nå over E16 via Voss.
Yanggakdo Hotel
I tillegg til restauranten på toppen, er det i andre etasje fire andre restauranter, som tilbyr kinesisk, japansk og koreansk mat. I kjelleren finnes en bowlinghall, et svømmebasseng, barberer, et kasino og et massasjestudio drevet av et kinesisk firma med utelukkende kvinnelig betjening.
Kvamskogen
Det er tre alpinanlegg på Kvamskogen (sett bort fra det i Eikedalen Skisenter). De heter Furedalen Alpin, Aktiven og Mødalstrekket.
Yanggakdo Hotel
Utenfor hotellet finnes en 9000 m² nihulls golfbane, samt et kinokompleks.
Kvamskogen
Historie
Kvamskogen (tidligere kalt Steinsskogen) er avgrenset ved kommunegrensen mot Samnanger i vest, og Tòkagjelet i øst, dvs. at Eikedalen historisk ikke hører til Kvamskogen. Området var felles utmark og fjellbeite for bøndene i Steinsdalen, de slo gress og tørket høy som ble lagret i små utløer, og siden hentet hjem med hest og slede om vinteren. Mye av veden bøndene trengte ble også hentet der. Etterhvert ble det utskilt tre egne gårdsbruk på "Skogen". Teigen ligger vest for Teigaberget, og grenser til Samnanger kommune. Kleiven ligger like øst for Teigaberget, før man kommer til Måvotno. Den tredje gården heter Røyrli, og den ligger like før NAF Kro & Camping, nåværende navn Kvamskogen Landhandleri.
Yanggakdo Hotel
Hotellet er et av to (det andre er Koryo Hotel) som benyttes for å huse turister i byen.
Andy Diggle
Andy Diggle er en britisk tegneserieforfatter og tidligere redaktør av 2000 AD, som er et science fiction-orientert tegneseriemagasin som utgis av IPC Media i Storbritannia.
Diggle har skrevet The Losers sammen med illustratøren Jock (Mark Simpson); fortellingen ble utgitt på norsk av Egmont Serieforlaget i 2007. The Losers gikk som føljetong over 32 nummer fra august 2003 til mars 2006, utgitt av Vertigo.
Andy Diggle har vært nominert til Eisnerprisen for The Losers. En filmatisering av fortellingen hadde premiere i USA den 23. april 2010.
Disco Tango
«Disco Tango» var Danmarks bidrag i Eurovision Song Contest 1979, som ble fremført av Tommy Seebach. Melodien var skrevet av Tommy Seebach og teksten var skrevet av Keld Heick.
Sangen ble fremført på dansk av Seebach som tredje bidrag om kvelden 31. mars 1979 (etter Italias Matia Bazar med «Raggia di luna» og før Irlands Cathal Dunne med «Happy Man»).
Da avslutningen var ferdig, hadde den fått 76 poeng og fikk en sjetteplass blant 19 deltakere. Den fikk tolv poeng av Hellas og Israel.
Sangen er en beskrivelse av ei jente som danser til discomusikk om kvelden, men som om dagen lytter til Beethoven og gjør dressur. En referanse blir også gjort til John Travolta.
Backingsangere var Debbie Cameron, Michael Elo og Ianne Elo. Alle tre vendte tilbake med Seebach i hans neste Eurovision Song Contest-bidrag «Krøller eller ej».
Norsk versjon
Jan Paulsen skrev en norsk tekst. Den norske tittelen er også «Disco Tango». Ivar Finsen har spilt inn sangen. Den ble utgitt på LP-platen Grand Prix på norsk! (Polydor 2922 050) i 1979.
Koryo Hotel
Koryo Hotel er et hotell i den nordkoreanske hovedstaden Pyongyang. Det ligger i distriktet Chung-guyok. Hotellet ble reist i 1986 under ledelse av Kim Il-sung, og var ment å være et utstillingsvindu for landets styrke. Ekstravangansen vises blant annet ved inngangspartiet der en finner en ni meter bred dragemunn i jade som leder inn til en stor lobby dominert av mosaikkbilder med motiv fra nordkoreansk kultur. Mosaikkflisene består blant annet av flere verdifulle metaller.
Bygningen er 143 meter høy og består av to like høye tårn og har 400 rom. I bygningen finnes en gavebutikk, treningsstudio og en kinosal som i hovedsak viser kommunistpropaganda.
Provianteringsdepartementet
Provianteringsdepartementet var et norsk departement i perioden fra 1916 til 1922. Det hadde som oppgave å sikre landets forsyninger av næringsmidler og en del andre livsviktige varer.
Bakgrunnen var den anstrengte leveringssituasjonen under første verdenskrig. Innledningsvis blei det etablert komiteer for ulike vareslag, og i noen departementer oppretta en forsyningskontorer. Etter hvert blei imidlertid behovet for ytterligere koordinering og styring tydelig. 1. oktober 1914 blei provianteringskontoret oppretta under Landbruksdepartementet med oppgave å sikre matforsyninga. Arbeidsmengden økte, og 22. august 1916 fikk tjenesten sitt eget departement.
Etter krigen fant en at behovet for statlig styring blei mindre igjen, og fra 1. november 1922 gikk arbeidsoppgavene igjen over til Landbruksdepartementet. Her hadde en først ei provianteringsavdeling, seinere et provianteringskontor fram til 1929. Noen arbeidsoppgaver blei da overført til et nyoppretta kornkontor (seinere Statens kornforretning).
Oppgavene for departementet var altså å sikre forsyninga av matvarer o.l. Det behandla søknader om dispensasjon fra eksportforbudsreglene for slike varer og for bl.a levende dyr, fôr, kunstgjødsel og jute. Videre lå en del skipsfartssaker under departementet.
Organisering
Provianteringsdepartementet var i si korte levetid under stadig reorganisering. Kontorer blei oppretta, sammenslått og flytta til andre departementer. I utgangspunktet hadde departementet bare ett kontor, provianteringskontoret, og dette hadde da heile tida de sakene som gjenstod ettersom andre kontorer blei oppretta.
Petroleums- og bensinavdelinga blei oppretta 1. juli 1917. Den blei overført til Statens fettdirektorat, da dette blei etablert i februar 1918. Direktoratet lå i begynnelsen under Provianteringsdepartementet.
Statens ved- og torvkontor blei etablert i departementet 23. februar 1917. I juni samme år blei det overført til Industriforsyningsdepartementet under navnet Statens brenselsstyre, men da dette departementet blei nedlagt i 1920, kom kontoret tilbake til sitt opprinnelige departement.
27. november 1916 blei fiskekontoret oppretta, og 1. mars 1918 blei dette delt i to. Utførselskontoret hadde med eksportsaker å gjøre, mens spesialkontoret behandla andre saker vedrørende fiskeforsyning, maksimalpriser o.l. Kontoret hadde også en del hvalfangstsaker. Fiskesakene blei overført til Handels- og industridepartementet i 1919.
I 1917 bevilga Stortinget 40 millioner kroner som dyrtidsbidrag til kommunene. Til fordeling av denne bevilgninga blei det 8. september oppretta et eget dyrtidskontor. Det fikk også ansvar for en del rasjoneringssaker.
Da Industriforsyningsdepartementet blei nedlagt i 1920, blei mye av dets saksfelt overført til Provianteringsdepartementet. Det gjaldt kontoret for eksportforbud og to kontorer for importforbud, samt altså brenselsstyret.
Statens prisdirektorat lå fra starten i 1917 under Provianteringsdepartementet. Det blei seinere overflytta til Sosialdepartementet i 1922.
Fylkesvei 2564
Fylkesvei 2564 går mellom Galtrud og Dulven i Øyer kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 365 (Oppland).
Kondratjevo
Kondratjevo (russ.: Кондратьево, finsk: Säkkijärvi) er et tettsted i Vyborg rajon i Leningrad oblast, Russland. Tettstedet ligger på Det karelske nes. Navnet Kondratjevo ble tildelt i 1948.
Før 1944 var Säkkijärvi en finsk kommune i Viborgs län. Kommunen hadde innbyggere i 1939. Nesten hele kommunen ble avstått til Russland i 1944. De gjenværende områdene ble delt mellom kommunene Miehikkälä og Ylämaa i 1946.
Säkkijärvi kirke som stod ferdig i 1833, var tegnet av den tysk-finske arkitekten Carl Ludvig Engel.
Isaac Bashevis Singer
Isaac Bashevis Singer (jiddisch: יצחק באַשעװיס זינגער‎, født 21. november 1902 i Leoncin i Tsar-Russland, nå Polen, død 24. juli 1991 i Surfside i Miami-Dade County i Florida i USA) var en amerikansk forfatter og vinner av Nobelprisen i litteratur.
Singer skrev sine bøker på jiddisch. Han bodde det meste av sitt liv i USA.
Journalist og forfatter
I 1935 utvandret han fra Polen til USA, der han kom til å skrive for den jiddischspråklige sosialistiske New York-avisen Forverts (jiddisch פֿאָרװערטס, engelsk Forward), og publiserte mange romaner og noveller.
Hans noveller og romaner kretser ofte rundt problemet som oppstår i møtet mellom den gamle jødiske verden og livsoppfattelse og den nye tid med materialisme og manglende tro. Novellen De små skomakere er et eksempel. Møtet mellom gammelt og nytt finner man også i romantrilogien Familien Moskat som var medvirkende til at Singer fikk Nobelprisen i litteratur i 1978.
Fortellingene hans er ofte fantasifulle, med sterk dragning til livets mysterier og mystifikasjoner. De er skrevet for et publikum som kjenner til europeiske jødiske tradisjoner såvel som den jiddiske kultur som hadde sin mest fruktbare periode i begynnelsen av 1900-tallet.
Blant de mest kjente verkene kan nevnes Satan i Goraj, en historisk roman om hendelser omkring Sabbatai Zvi, Trollmannen frs Lublin (roman) og de selvbiografiske romanene En dag full av glede og På villspor i Amerika. Novellen Jentl, om en ung kvinne som kler seg ut som mann for å få studere, har også blitt filmatisert. Novellen er også utgangspunktet for teaterstykket Yentl.
Singer skrev så godt som bare på jiddisch.
Verker
Singer var en produktiv forfatter og utga både skjønnlitteratur for voksne, barnebøker og erindringslitteratur. Utgivelsene i engelsk oversettelse kom i en rekke tilfeller mange år etter at originalverket ble utgitt på jiddisch. I verkslisten nedenfor er utgivelsesåret for den engelske oversettelsen angitt.
Liste over rekorder på Billboard Hot 100
Dette er en liste over rekorder på den amerikanske musikklisten Billboard Hot 100.
Flest uker på nr. 1
Lil Nas X — "Old Town Road" (2019)
Luis Fonsi, Daddy og Justin Bieber - "Despacito" (2017)
Overtatt 1. plasseringen fra seg selv
† The Black Eyed Peas (med både "Boom Boom Pow" og "I Gotta Feeling") hadde topplasseringen i 26 uavbrutte uker. Usher (med både "Yeah!" og "Burn") hadde 19 uker sammenhengende på topplasseringen. Både Elvis Presley og Boyz II Men hadde 16 uker øverst på Hot 100.
Bart Simpson
Bartholomew Jojo Simpson (stemme gitt av Nancy Cartwright) er en fiktiv figur i den animerte TV-serien Simpsons. Han er sønn av Homer Simpson og Marge Simpson, og storebror til Lisa Simpson og Maggie Simpson.
Ifølge boken The Simpsons Uncensored Family Album (ISBN 0-06-096582-7) er Barts fødselsdag 1. april, men i sesong 26, episode 6 ("Simpsorama"), angis det at Barts fødselsdag er 23. februar. Ifølge TV-seriens kronologi ble Bart født i 1982 siden han er to år og 38 dager eldre enn Lisa, som ble født under sommer-OL 1984. I episoden «I Married Marge» ble det derimot avslørt at Bart ble unnfanget sent i mai 1980 (Homer og Marge hadde akkurat sett Star Wars Episode V: Imperiet slår tilbake), noe som burde tilsi at han ble født 1. april 1981. Året er uansett ikke overensstemmende med serien, siden Bart bestandig blir beskrevet som en tiåring.
Interesser
Barts interesser er skateboard, tegneserier (spesielt Radioactive Man), å terrorisere søstrene sine, hjelpe Lisa å løse forskjellige problemer (for eksempel å gjenforene Krusty the Clown med sin far, som han ikke har sett på mange år), vise fram baken (mooning) til fremmede og å tulleringe til Moe Szyslak på puben. Han har et trehus i hagen hvor han gjerne trekker seg tilbake. Som mange andre figurer i Simpsons, er Bart venstrehendt. Hans store forbilde er Krusty the Clown. Han ser på seg selv som veldig kul, og ihvertfall mye kulere enn bestevennen Milhouse.
Bart er selvutnevnt undermåler, som begynner samtlige episoder med at han må sitte igjen på skolen og skrive flere ganger på tavla hva han ikke skal gjøre. Bart er en aktiv gutt som lett kjeder seg. Han blir distrahert av omtrent hva som helst, selv, merkelig nok, algebra. Selv om Bart er undermotivert og fryder seg stort over å forstyrre rutinenene ved Springfield barneskole, blir han ofte fremstilt som en person som er veldig smart for en på sin alder, og han kan ikke bli kalt «dum» i seg selv. Forskjellige forklaringer for hans oppførsel er presentert, blant annet kan det være genetisk (alle menn i familien Simpson har det de kaller et «dumhetsgen» («Simpson Stupidity gene»), miljø (at han følger Homers dårlige eksempel), manglende interesse for skolen og et generelt dunkelt syn på autoritet. Selv om Bart ofte utnytter Homer, har de veldig lik væremåte og oppførsel. Han har et ambivalent forhold til rektor Skinner, som han lurer så ofte han kan, men som han også spiller på lag med fra tid til annen.
Fakta
Gjentatte ganger, når Homer finner ut at Bart har sagt eller gjort noe dumt eller slemt, roper han; «Why you little...!», og tar kveletak på Bart i sinne.
Bart snakker fransk flytende. Han kunne også delvis snakke spansk på en reise til Brasil; men han tvang seg selv til å glemme det da han oppdaget at de der snakker portugisisk. I tillegg har han holdt en samtale med Homer på japansk, og i episoden «Bart on the Road» holder han en samtale på kinesisk. Dette kan være en evne han har arvet fra Homer, som også har demonstrert avanserte språkkunnskaper, blant annet på pingvinspråk.
Bart er allergisk mot fløtekarameller, fløtekaramelletterligninger, reker og blomkål.
Det tok Marge 53 timer å føde Bart.
Under en kort scene fra fremtiden, blir Bart vist som høyesterettsjustitiarius. I en annen episode, som har hele handlingen fra fremtiden, blir han vist som en blåsnipparbeider lik sin far.
I et intervju har Matt Groening sagt at han valgte navnet Bart som et anagram av brat (rakkerunge).
I 1998 valgte Time Bart som en av de 100 mest innflytelsesrike personene i det 20. århundre. Bart er den eneste fiktive figuren som har kommet med på denne listen.
Barts klessans er ganske normal. Det vanligste kostymet man ser ham i, er en rød-orange t-skjorte, blå kortbukser, hvite sokker og blå joggesko. Kirkeklærne hans er en blå, todelt dress (med korte bukser), en hvit skjorte, et blått slips og blåe sko. Den eneste andre bekledningen hans som er vist i serien med jevne mellomrom, er den grønne pysjamasen hans.
Episoder der Bart er den viktigste personen er blant andre:
Slektsskap
Bart er:
Kambodsja under Sommer-OL 1964
Kambodsja under Sommer-OL 1964. Elleve sportsutøvere fra Kambodsja deltok under Sommer-OL 1964 i Tokyo. Det var andre gangen Kambodsja deltok i et OL, de vant ikke noen medaljer.
Anders Søyseths veg
Anders Søyseths veg (2–26) er en blindvei ved bydelen Ranheim øst for Trondheim som strekker seg sørvestover fra Ranheimsvegen mot Meråkerbanen og parallelt med denne. Veien fungerer som adkomstveg for flere frittstående lavblokker, men regnes ikke som en gjennomfartsvei da den går gjennom et boligområde og ender blindt i en snuplass. Vest for veien i retning Trondheim ligger Grilstad fabriker, mens øst for veien ligger Dahlsminde og Amalienborg.
Veien ble i 1964 oppkalt etter Anders O. Søyseth (1886–1961), som var bestyrer av Ranheim Samvirkelag og som var med på å organisere samvirkebevegelsen i Trøndelag.
Pinhal Grande
Pinhal Grande er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
Mourad Daami
Mourad Daami (født 15. august 1962) er en tidligere tunisisk fotballdommer.
Han har dømt i flere store mesterskap, blant annet fotball-VM 2002, Confederations Cup i 2005 og Afrikamesterskapet i 2006 hvor han dømte finalen mellom og.
Kamper i VM
VM 2002
Herbjørn
Herbjørn er et mannsnavn med opprinnelse i det norrøne navnet Herbjǫrn, som er dannet av det urnordiske ordet harjaR, «kriger», og det norrøne ordet bjǫrn, «bjørn».
Utbredelse
Herbjørn er et sjeldent navn. Det er svært lite brukt utenfor Norge.
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til fornavnet Herbjørn i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Indisk pariahhund
Indisk pariahhund regnes av indierne selv som en bastard, selv om den i en viss utstrekning godt kan kalles en slags hunderase. Disse hundene lever i en slags halvvill tilstand i nær tilknytning til mennesker og finnes over hele India. Den mest renrasede varianten kalles gjerne santalhund.
Opprinnelse og alder
Indiske pariahhunder har eksistert så lenge det har fantes hunder i India. Den er altså svært gammel i sin opprinnelse, men i alltid konsekvent i sitt utseende. Dette skyldes at det til stadighet blandes inn nye hundeslag, ofte etter raser som har blitt brangt til India fra andre steder i verden. Disse hundene parer seg fritt. I vill tilstand lever disse hundene maksimalt 5-7 år. Tamme individer kan leve opp mot 12 år.
Utseende, anatomi og fysikk
Den tradisjonelle pariahhunden i India er gjerne ca. 38-51 cm i skulderhøyde og veier ca. 8-13 kg (10 kg i snitt), men dette varierer ganske mye rundt om i landet. Også fargene varierer, fra nærmest hvit til sort, med eller uten flekker eller andre mønstre og fargekombinasjoner. Pelsen er imidlertid kort og glatt. Hodet er gjerne trekantet og langstrekt. Ørene kan være stående spisse eller hengende. Halen er middels lang og bæres gjerne i en halvkrøll over ryggen. De mest renrasende individene har gjerne enten hvit eller sort haletipp og «sokker» på beina.
Bruksområde
Generelt sett har ikke disse hundene noen oppgaver, annet enn at de fungerer som renovatører og åtselspisere. Visse individer kan bli gode jakthunder og vakthunder, spesielt om de kan bli tatt hånd om fra de er omkring 6 uker gamle. Blir de eldre er de svært vanskelige å trene opp.
Lynne og væremåte
Disse hundene egner seg dårlig som kjæledyr, både fordi de er svært selvstendige og uavhengige av natur og fordi de ofte er befestet med sykdommer og utøy. Der er dessuten gjerne svært territoriale og dominante, og de krever store menger mosjon. Om de skal bli en god familiehund må de tas fra moren ved 6 ukers alder, ellers blir de for selvstendige.
Chien paria
Lotta
Lotta kan vise til:
Medier og kommunikasjon
Medier og kommunikasjon er et utdanningsprogram i norske videregående skoler. Inntil begynnelsen av skoleåret 2016–2017 var det et yrkesfaglig utdanningsprogram. Kunnskapsdepartementet besluttet i 2015 at det skulle gjøres om fra yrkesfaglig til et studieforberedende utdanningsprogram. Nå gir programmet generell studiekompetanse og kvalifiserer til høyere utdanning. For medier og kommunikasjon i høyere utdanning, se "Medier og kommunikasjon i høyere utdanning".
Medier og kommunikasjon skal gi innsikt i arbeidet innen reklame- og kommunikasjonsbyråer, magasinredaksjoner, forlag, trykkerier, markedsavdelinger, fotobedrifter, internettbedrifter, filmselskaper, radio og fjernsyn.
Medier og kommunikasjon åpnet tidligere for ulike veivalg frem mot svennebrev og fagbrev, men er nå en del av løpet frem mot generell studiekompetanse. Svennebrev kan fortsatt tas innen fotograf- eller mediagrafikerfaget etter to års videregående skole og påfølgende to års læretid i bedrift.
Programfagene
Den tidligere yrkesfaglige studieretningen medier og kommunikasjon ble opprettet i 2000. Den var yrkesfaglig i navnet, men i realiteten oppnådde 97 prosent studiekompetanse på normert tid. Mediekommunikasjon tar for seg kommunikasjonsmetoder og fortellerteknikker som kan brukes til formidling av budskap i ulike medier mot forskjellige målgrupper. Faget omfatter medienes rolle, makt og historie, samt regelverk, etikk og kildekritikk.
Mediedesign og medieuttrykk handler om idé, form, uttrykk og funksjon knyttet til kommunikasjon gjennom tekst, lyd og bilde. Programfaget dreier seg om oppøving av kreative ferdigheter og utforming av medieprodukter. Programfaget omfatter uttrykkshistorie på grunnleggende nivå. Bruk av ulike, designmessige virkemidler i medieproduksjoner inngår i programfaget. Medieproduksjon dreier seg om å planlegge og gjennomføre en medieproduksjon, både individuelt og i samarbeid med andre. Programfaget omfatter produksjon, bearbeiding, oppbevaring og distribusjon i aktuelle formater. Programfaget omfatter bruk av arbeidsmetoder og produksjonsverktøy. Prosjekt til fordypning er et fag som skal gi elevene mulighet til å prøve ut enkelte eller flere sider av aktuelle lærefag og få erfaring med innhold, oppgaver og arbeidsmåter som karakteriserer de ulike yrkene. Elevene kan på Vg2 fordype seg i kompetansemål fra læreplanene på Vg3-nivå, eller velge fag fra studiespesialiserende utdanningsprogram Vg3.
VG1
Fellesfag: Norsk (113 timer), Engelsk (140 timer), Fremmedspråk nivå I/nivå II (113 timer), Matematikk 1P/Matematikk 1T (140 timer), Naturfag (140 timer), Kroppsøving (56 timer)
Felles programfag: Mediesamfunnet (140 timer), Medieuttrykk (140 timer)
VG2
Felles programfag: Mediesamfunnet (140 timer), Medieuttrykk (140 timer)
Valgfritt programfag: Bilde/Grafisk design/Lyddesign/Tekst/Mediespesialisering/Medieutvikling (140 timer)
VG3
Fellesfag: Norsk (168 timer), Historie (113 timer), Religion og etikk (84 timer), Kroppsøving (56 timer)
Valgfritt programfag: Bilde/Grafisk design/Lyddesign/Tekst/Mediespesialisering/Medieutvikling (280 timer)
Medier og kommunikasjon i høyere utdanning
Medier og kommunikasjon kan også studeres på bachelor- og masternivå.
Høgskolen i Oslo og Akershus har på instituttet for journalistikk og mediefag et bachelorprogram i medier og kommunikasjon.
Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU) har et eget bachelorprogram på det historisk-filosofiske fakultet kalt Kunst, medier og kommunikasjon. Programmet fører fram til en bachelorgrad med fordypning i ett eller to av følgende fag: Dansevitenskap, drama/teater, filmvitenskap, kunsthistorie, medieproduksjon, medievitenskap, musikkvitenskap og språklig kommunikasjon. I tillegg tilbyr NTNU mastergradsprogrammet Medier, kommunikasjon og informasjonsteknologi. Dette er et to-årig høyere grads studium innenfor medievitenskap som består av obligatoriske emner i medieteori, informasjonsteknologi og metode, valgfrie emner i blant annet psykologi, sosiologi, statsvitenskap, pedagogikk og medievitenskap, pedagogikk, informatikk, samt en masteroppgave der det skal gjennomføres et selvstendig forsknings- eller utredningsarbeid. Mastergraden ligger under Institutt for sosiologi og statsvitenskap.
Høgskolen i Telemark, avdeling Notodden har eget nettbasert årsstudium i digital mediedesign.
Høgskolen i Hedmark, campus Rena har et eget bachelorprogram samt et årsstudium innen digital medieproduksjon.
Werner Christie (1949–)
Werner Hosewinckel Christie (født 26. april 1949) er en norsk lege og helsepolitiker. Han var Norges helseminister 1992-1995.
Christie var assisterende fylkeslege i Hedmark 1981–84 og fylkeshelsesjef samme sted fra 1988. Han ledet 1992–95 Sosial- og Helsedepartementet i Gro Harlem Brundtlands 3. regjering (Ap), og var den første som brukte tittelen helseminister. Han var formann i Bioteknologinemnda 2000–2004.
Werner Christie er sønn av generalmajor Johan Koren Christie og brorsønn av generalmajor Werner Christie (1917–2004).
Langhus (bygning)
Langhus er bygninger som i hovedsak ble brukt i Nord-Europa fra steinalderen til middelalderen. Langhus avdekkes som regel ved arkeologiske undersøkelser i dyrket mark ved hjelp av maskinell flateavdekking, og er funnet i Norge over hele landet.
Langhus i Norge
I Norge begynte man å bygge langhus omkring 2000 år f.Kr, og fortsatte med det frem til rundt 1500 e. Kr. De eldste husene, som ble bygget i bronsealderen og i førromersk jernalder, hadde antakelig en levetid på 30-50 år. I Norge er husene som regel mellom 20 m og 30 m lange, men det finnes eksempler på hus med inntil 80 meters lengde. De er vanligvis inntil 8-9 m brede. Langhus er som regel stolpebygde, det vil si at bærekonstruksjonen består av vanligvis parstilte jordgravne trestolper og har likhetstrekk med grindverk fra nyere tid. De nederste endene av stolpene har i enkelte tilfeller blitt brent slik at de ikke så lett skal råtne etter at de har blitt satt i jorda. Dette er noe som kan spores som kullrester i stolpehullene etter huset, og som kan brukes som dateringsgrunnlag. Veggene består som regel av et flettverk av kvister med leirklining, en blanding av leire, halm og kumøkk. Dette kan man under arkeologiske undersøkelser finne rester av hvis leirkliningen har blitt utsatt for varme, som for eksempel ved husbrann. På sørvest- og vestlandet ble husene bygget med lave steinmurer, noe som man som regel ikke finner på østlandet. I enkelte tilfeller kan man finne kulturlag innenfor bygningen. Disse lagene består av rester etter menneskelig aktivitet og kan fortelle oss mye om hvordan menneskene i huset levde.
Husene kan i være inndelt i 2 til 5 langsgående skip adskilt av stolperekker. De kan også være inndelt i lengden slik at én del av huset var for mennesker og én for husdyr. Dette kan påvises ved fosfatanalyse, idet mengden med fosfat i jorda øker betraktelig i områder hvor husdyrene ble holdt. Det var gjerne ett eller flere ildsteder i huset. Ved disse ble det sannsynligvis laget mat, samtidig som de fungerte som varmekilder. Trolig ble røyken fra ildstedene ledet ut gjennom ljorer i taket, slik man ser i senere bygninger fra middelalderen.
Hus med mennesker i én del og husdyr i en annen var vanlige i store deler av Europa. I Nederland var hus med slike fellesfunksjoner vanlige til 1700-tallet, og i Nord-Tyskland var de i bruk gjennom det meste av 1800-tallet.
Langhusene var gjerne lave strukturer som var tilpasset landskapet med tanke på soltimer og vindretninger.
Hereford Hockey Club
Klubben spilte sine hjemmekamper på Wyeside. I 1906 hadde de to lag og spilte på Barrack Ground og litt senere på Edgar Street. Tyve år senere spilte de på Racecourse ground. Kampene ble spilt der frem til utbruddet av 2. verdenskrig.
Det var ikke før i 1946 at landhockeyen ble organisert på nytt, og som tidligere ble kampene spilt på Racecourse ground. Hereford Hockey Club var nå blitt en del av Hereford City Sports Club. Kvinnene begynte å spille hockey på slutten av 1980-tallet.
Herrelaget spiller i Davis Wood Hockey League Premier Division 3
Damelaget spiller i West Clubs Women's Hockey League Premier Division 2
3D-utskrift
3D-utskrift eller 3D-printing, også kalt additiv produksjon eller additiv tilvirkning (fra engelsk additive manufacturing), er en produksjonsteknikk der tredimensjonale objekter bygges opp lag for lag ved hjelp av et skriverhode. Utskriften av hvert lag kan minne en del om todimensjonal blekkutskrift. 3D-utskrift er ikke blant de hurtigste tilvirkningsteknikkene, men er veldig fleksibelt. Derfor brukes det spesielt mye til å lage prototyper, modeller og gjenstander som produseres i små kvanta.
Prosessen styres av et dataprogram, og foregår i spesielle prototypemaskiner som også kalles 3D-skrivere. Forutsetningen for å kunne produsere en prototype på en 3D-skriver er en 3D-datafil av den delen som skal lages. Fordelen med 3D-printing er at man ut fra 3D-datafilen kan lage en fysisk del raskt og kostnadsgunstig, og uten bruk av støpeverktøy. 3D-utskrift skiller seg fra andre typer produksjon ved at den ikke benytter noen form for kutting eller drilling.
3D-utskrift anvendes eksempelvis innen produktutvikling og industridesign, innen arkitektur og annen modellbygging, og innen ortopedi og tekniske hjelpemidler.
Slicing
En slicer et program som brukes for å konvertere en 3D-objektfil (for eksempel i STL-format) til instruksjoner for skriveren (for eksempel g-kode-format). I sliceren er det ofte mulighet for å sette mange innstillinger som påvirker kvaliteten og tiden til utskriften, som for eksempel fyllingsgrad og lagtykkelse. Noen skrivere har innebygd slicer i skriveren slik at man kan laste inn en STL-fil direkte i skriveren, men dette gir ofte mindre kontroll over utskriften. Noen eksempler på kjente slicerprogrammer er Cura og PrusaSlicer.
Åpen kildekode
Det finnes både kommersielle og frie (åpen kildekode, open source code) 3D-skrivere. Eksempler på 3D-skrivere med åpen standard er RepRap og de tidlige utgavene av Ultimaker.
Skrivehastighet
Vanlig skrivehastighet på hjemmeskrivere er mellom 50 til 150 mm/s, og varierer med mange faktorer som for eksempel fyllingsgrad (engelsk infill).
Styring
For å styre koordinatbordet eller skriverhodet på 3D-skrivere brukes ofte enten bevegelsesskruer med trapesgjenger, vanlige gjengestenger, eller eventuelt beltedrift med tenner.
Høydeaksen
I høyderetningen (z-aksen) er det vanlig å bruke bevegelsesskruer. Bevegelsesskruer med trapesgjenger har mindre friksjon, men koster mer, og skrivere til hjemmebruk bruker som regel trapesgjenger med fire gjengestarter. Vanlige gjengestenger er et rimeligere alternativ som kan sees på en del billige forbrukereskrivere eller hjemmelagde 3D-skrivere, og da brukes som regel rustrfrie M8x1.25 mm- eller M5x0.8 mm-gjenger. Dyre skrivere benytter av og til kuleskruer som har mindre dødgang og innebygd kulelager for mindre friksjon. Metoder for å få mindre dødgang med vanlige gjengestenger inkluderer messing-støtdempere med stålfjærer.
Bordplanet
De fleste 3D-skrivere har et koordinatbord i bordplanet (x- og y-aksen, altså lengde- og bredderetningen). Her er det mest vanlig med beltedrift på hjemmeskrivere, og da som regel såkalte «GT2»-belter med 2 mm stigning.
1940
Det generelle konseptet av en prosedyre som blir brukt av 3D-skriving ble først forklart av Murray Leinster i hans korthistorie Things Pass By i 1945.
1970
I 1971 hadde Johannes F Gottwald en patent på en kontinuerlig «blekk»stråle av metall for å lage en flyttbar metallkonstruksjon på en gjenbrukbar overflate for umiddelbar bruk eller omsmelting. Dette ser ut til å være den første patent som beskriver 3D-utskrift til rask prototypekontruksjon.
I 1974 la David E. H. Jones frem et konsept til 3D-utskrift i sin spalte i magasinet New Scientist.
1980
Additivt produksjonsutstyr og materialer ble utviklet tidlig på 1980-tallet.
I april 1980 oppfant Hideo Kodama fra Nagoya kommunale industriforskningsinstitutt to additivmetoder for fremstilling av tredimensjonale plastmodeller med fotoherdende plast, der UV-eksponeringsområdet blir kontrollert av et maskemønster eller en skanningsfibersender. Han søkte på patent på denne XYZ-plotteren, som ble publisert 10. november i 1981. (JP S56-144478). Hans forskningsresultater ble framhevet i tidsskriftsartikler som ble publisert i april og november i 1981. Det var imidlertid ingen respons på serien av publikasjonene hans. Enheten hans ble ikke høyt evaluert i laboratoriet eller av sjefen hans. Forskningsbudsjettet hans best bare av 60,000 yen eller 545 dollar i året. ÅHan ga opp å skaffe seg patentrettighetene til XYZ-plotteren, og prosjektet ble avsluttet.
8. august 1984 ble patent US4575330 tildelt UVP, Inc. Senere leverte Charles «Chuck» Hull fra 3D Systems Corporation inn sin egen patent for et stereolitografisk fabrikasjonssystem, der individuelle laminater eller lag legges til ved herding ved hjelp av fotopolymerer med innfallende stråling, partikkelbombardement, kjemisk reaksjon eller bare ultrafiolett lyslaser. Hull definerte prosessen som et «system for å generere tredimensjonale objekter ved å skape et tverrsnittsmønster av objektet som skal dannes». Hulls bidrag var filformatet STL (Stereolithography) og de digitale skjærings- og utfyllingsstrategiene som er felles for mange prosesser i dag. I 1986 fikk Charles Hull patent på dette systemet, og selskapet hans, 3D Systems Corporation ble dannet. Det ga ut den første kommersielle 3D-skriveren, SLA-1, senere i 1987 eller 1988.
Å eie en 3D-skriver i 1980 ville kostet 300,000 dollar (tilsvarende 650,000 dollar i 2016).
2020
I 2020 har 3D-skrivere oppnådd et kvalitets- og prisnivå som gjør dem tilgjengelige for folk flest. I 2020 kan man finne skrivere av brukbar kvalitet for mindre enn 2,500 kroner for maskiner på startnivå. . Disse rimeligere modellene er vanligvis fused deposition modeling (FDM)-skrivere. I november 2021 mottok den britisk pasienten Steve Verze verdens første fullt 3D-printede proteseøye fra Moorfields Eye Hospital i London.
Byggindustri
Svenske ConcretePrint har klart å 3D-printe en sylinder bestående av doble vegger i betong. Målet var å 3D-printe rekkehus sensommeren og høsten 2021, sier administrerende direktør Tobias Haslingen i Concreteprint. De jobber også med å utvikle neste generasjons printer. Den skal ha målene 20 x 15 x 10 meter og være ganske mye raskere. Det stiller høyere krav til elektronikk og motorer.
Matlaging
Noen 3D-skrivere kan produsere mat. I desember kunngjorde firmaet MeaTech at selskapet hadde skrevet ut en biff med en vekt på 3,67 gram.
Medisinsk
3D-skrivere kan også brukes til å fremstille implantater til ulike deler av kroppen, eksempelvis til hodeskallen, kneskålen eller andre deler som består av bein som kan byttes ut. En av fordelene med disse implantatene er at de kan produseres rask og på sykehuset i tillegg til at de kan produseres sterilt til operasjoner. Ved Rikshospitalet i Oslo skrev hjertespesialister tidligere ut 3D-modeller av pasienthjerter for å forberede seg til kompliserte operasjoner; per 2020 var man imidlertid begynt å bruke hologrammer i stedet for 3D-utskrifter.
Reparasjoner
Oppstartfirmaet Kongsberg Ferrotech er spesialisert på undervannsrobotikk og å reparere rørledninger på havbunnen. Kongsberg Ferrotechs metall-3D-printprosjekt er utviklet i samarbeid med Equinor, SINTEF, Gassco og Norges forskningsråd for å utvikle teknologien for applikasjoner for vedlikehold, reparasjon og overhaling (MRO) under vann.
Lotta (elv)
Lotta starter fra den lille Luttosjøen i Saariselkä. Den renner derfra hovedsakelig østover gjennom kommunene Enare og Sodankylä i Finland. Ved Raja-Jooseppi renner den inn i de sørlige delene av Petsjenga i Russland, og fortsetter i nordøstlig retning til den munner ut i Øvre Tuloma-reservoaret, hvor elva Tuloma starter fra.
Lottas største sideelv på finsk side er Suomu.
Før Petsjengaområdet ble avstått til Sovjetunionen etter andre verdenskrig lå hele Lotta-elva på finsk område.
Grunnkretser i Surnadal kommune
Grunnkretser i Surnadal kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Surnadal kommune, Møre og Romsdal, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Pinhal da Serra
Pinhal da Serra er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
Lindt & Sprüngli
Lindt & Sprüngli, bedre kjent som Lindt, er en sveitsisk produsent av sjokolade og konfekt. Selskapet ble stiftet i 1845 av David Sprüngli-Schwarz og sønnen Rudolf Sprüngli-Ammann.
Lindt har fabrikker i Tyskland, Sveits og USA. I Norge distribueres Lindt av Valora Trade Norway.
St. Margaret’s Hope
St. Margaret's Hope, lokalt omtalt som The Hope (engelsk: Håpet), er en landsby på Orknøyene. St. Margaret's Hope er Orknøyenes tredje største bebyggelse, etter Kirkwall og Stromness. Befolkningen er på ca. 550. Byen ligger på nordsiden av South Ronaldsey og er øyas største tettsted.
St. Margaret's Hope er oppkalt etter den norskfødte Margaret av Skottland, som døde på Orknøyene på vei fra Skottland til Norge.
Borge skole
Borge skole kan vise til flere skoler i Norge:
Pinheirinho do Vale
Pinheirinho do Vale er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
Terje Mørland
Terje Mørland (født 13. november 1971) er avdelingsdirektør for utdanningstjenester i Unit – Direktoratet for IKT og fellestjenester i høyere utdanning og forskning fra juni 2020.
Mørland er utdannet sivilingeniør fra NTNU (da NTH) fra 1990 til 1995. Tidligere har han jobbet i Norges forskningsråd, hvor han i perioden 1997–2004 var rådgiver og spesialrådgiver i området for miljø og utvikling. Han har også jobbet ved SINTEF. Fra 2005 har han vært forskningsdirektør med ansvar for stabsfunksjoner innen forsknings- og universitetspolitikk og forskningsadministrative tjenester ved Universitetet i Oslo. Han var direktør i NOKUT fra desember 2008 til juni 2020.
Limbo (programmeringsspråk)
Limbo er et programmeringsspråk for utvikling av distribuerte systemer og er språket som er blitt benyttet til å skrive operativsystemet Inferno. Språket ble utviklet av Sean Dorward, Phil Winterbottom og Rob Pike ved Bell Laboratories.
Limbo-kompilatoren genererer plattformuavhengig objektkode som deretter blir fortolket av Dis virtuelle maskin eller kompilert før koden er kjørbar for å øke ytelsen. Alle Limbo-applikasjoner er derfor portable mellom plattformene til Inferno.
Limbo's tilnærmelse til parallell programmering ble inspirert av det formelle språket Communicating sequential processes av Tony Hoare.
Hestelort
Hestelort eller hestepærer er folkelige navn på hestens avføring.
I likhet med andre planteetere, spiser hesten store mengder med celluloseholdige fibre sammen med de stoffer den nyttiggjør seg ved å fordøye dem. Restproduktene kommer ut av endetarmen som gass (hovedsakelig metan) og hestepærer.
I og med at hesten støter slike ting ut mens den er i bevegelse, blir det ofte liggende igjen. Dette var et kjent problem før bilens tidsalder. En kjent statistisk beregning fra 1880-årene viste at der var et økende transportbehov i London. Dette førte allerede til at hestebestanden økte fortere enn befolkningen. Siden hver hest produserte samme mengde lort, var det lett å vise at Londons gatenett i 1920 ville være begravd under metervis av stoffet.
Hestelort kan inneholde bakterier som er skadelige for mennesker, (for eksempel tetanus) og bør omgås med forsiktighet. Den ble ellers regnet som særlig god som rosegjødsel, og ble derfor tatt vare på også i byene.
Hestemøkk har vært mye brukt som gjødsel. Til Røros var det stor ferdsel med hest, særlig med slede i vinterhalvåret. Inntektene fra ferdafolket var gjerne den møkka som lå igjen etter hestene og noen øre for salg av melk og kaffe. Slik beskriver Eilert Sundt det i 1858, men senere på 1800-tallet ble det vanlig også å forlange 10 øre for seng og stallplass. Men hestemøkka var et viktig og verdifullt betalingsmiddel. Mye av jorda rundt Bergstaden var sur av svovelrøyken fra smeltehytta. Her var det behov for mye gjødsel. Gjødsel var mangelvare, og slik var hestemøkka fra ferdahesten et viktig tilskudd.
Carpathian Forest
Carpathian Forest er et norsk black metal-band stiftet 1990 av Roger Nattefrost og Nordavind.
Eärendil
Eärendil Sjøfareren er en figur i J.R.R. Tolkiens fiktive verden. Hans betydning i Silmarillion, der han reiser til Valinor for å be om valaenes hjelp på vegne av mennesker og alver, gjør ham til en sentral person i siste del av historien. Eärendil bærer senere Morgenstjernen (som egentlig er en Silmarill) på sin panne mens han flyr over himmelen i sitt skip Vingilot, og det er flere referanser til ham i Ringenes Herre. Navnet hans betyr «Den som elsker havet».
Biografi
Eärendil er sønn av mennesket Tuor (som med Valaen Ulmos hjelp hadde funnet fram til den skjulte byen Gondolin) og alven Idril Turgonsdatter og han vokste opp i Gondolin. Da han var syv ble Gondolin angrepet av Morgoth og store deler av Gondolins innbyggere flyktet da under ledelse av Tuor og Idril til Sirions munninger. Eärendil ble senere leder for folkene som bodde der, og han giftet seg med Elwing, datter til Dior; som var sønn til Beren og Lúthien, og de fikk to barn Elrond og Elros.
Med hjelp av Cirdan Skipsbyggeren bygget Eärendil et skip, Vingilot, som han seilte rundt med i sjøene vest for Midgard. Elwing var ikke med på disse reisene. Hun var hjemme med sine sønner og Silmarillen som Beren hadde tatt fra Morgoth. Det kom Fëanors sønner for øre at disse menneskene hadde en silmarill, som deres far, Fëanor hadde laget, og som de hadde svoret en fryktelig ed om å vinne tilbake.
Etter dette angrep Fëanors sønner brått og uventet folket som bodde ved Sirions munninger og de drepte mange. De tok Elrond og Elros til fange, men Elwing kastet seg på sjøen med silmarillen på sitt bryst. Elwing hadde da druknet hvis ikke Ulmo hadde forvandlet henne til en måke. Elwing fløy langt og lete etter Eärendil og falt til slutt ned, utmattet på dekket på Vingilot. Etter dette dro Eärendil og Elwing med Vingilot for å finne Valinor, Valaenes hjem.
De kom til slutt til Valinors hvite strender og Eärendil satte, som det første mennesket sin fot i det hellige landet. Eärendil dro alene til Valimar (Elwing ble igjen hos Teleri-alvene som bodde ved kysten) og bønnfalte der Valaene om nåde til Noldoene og hjelp til alver og mennesker til å overvinne sin felles fiende, Morgoth. Og han ble bønnhørt. Valaene overvant Morgoth og hans styrker i det som kalles Vredens Krig. Eärendil deltok selv i Vredens Krig, der han styrtet vingedragen Ancalagon den sorte ned fra himmelen, så Thangorodrims tårn fulgte med ham i fallet.
Fordi de hadde trosset valaenes forbud og seilt til Valinor, fikk Eärendil og Elwing aldri skulle vende tilbake til Midgard, men de og deres sønner skulle få velge selv hvilke slekter de ville tilhøre og dele skjebne med. De valgte begge alvene, og siden seilte alltid Eärendil over himmelen med Silmarillen på sinn panne og voktet «himmelens voller». For Morgoth hadde blitt stengt ute fra verden av valaene og var blitt skjøvet ut i det tidløse tomrom der han for alltid måtte bli. Hva Elrond og Elros angår så valgte Elrond å tilhøre alvene og bodde i Midgard hos Gil-galad, høykonge over alvene, mens Elros valgte å tilhøre menneskene og ble den første konge over Númenor.
Grunnkretser i Vega kommune
Grunnkretser i Vega kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Vega kommune, Nordland, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Moody River
«Moody River» er en amerikansk sang, skrevet av country/rockabilly-sangeren Chase Webster. Pat Boone spilte den inn. «Moody River» ble utgitt på singlen Dot 45-16209 i april 1961. Den ble arrangert og dirigert av Billy Vaughn. B-siden var «A Thousand Years».
«Moody River» var tittelsporet på én av Boones bedreselgende albumer (Dot DLP-25384 (stereo) og Dot DLP-3384 (mono)). Den ble utgitt i juni 1961.
Websters virkelige navn var Gary Daniel Bruce og må ikke forveksles med Gary Bruce fra The Knock. Webster var en artistkollega av Boone på Dot Records.
Noen år senere spilte Frank Sinatra og Johnny Rivers den inn på plate i coverversjoner.
Handling
Sangen forteller historien om en mann som går for å møte sin kjærlighet ved elven, ved det gamle eiketreet, og finner ut at hun har begått selvmord. En notis ved elvebredden forklarer at hun har bedratt ham og at ''«Jeg kan ikke leve lenger med denne skaden og denne synden. Jeg kunne bare ikke fortelle deg at fyren kun var en venn»''.
Mannen ser deretter ned i elven, hvor han så sitt eget speilbilde se hjemsøkende tilbake på ham. Han er det «ensomme, ensomme ansiktet som kun ser tilbake på meg». Så med «tårer i sine øyne og en bønn på sine lepper og hansken til hans tapte kjærlighet på sine fingertupper».
Ryugyong Hotel
Ryugyong Hotel (eller Ryugyeong Hotel, eller Ryugyŏng Hot'el eller Ryu-Gyong Hotel eller Yu-Kyung Hotel) (koreansk 류경호텔) er en uferdig skyskraper av betong. Målet med byggverket var å bruke det som et hotell i Sojang-dong, i distriktet Potong-gang i den nordkoreanske hovedstaden Pyongyang. Våren 2008 ble det igangsatt vedlikeholdsarbeid på bygningen i regi av det egyptiske selskapet Orascom.
Historie
Hotellets navn kommer fra et av de historiske navnene for Pyongyang; Ryugyŏng, som betyr «Pilhovedstaden». Bygningens 105 etasjer gjør bygningen 330 meter høy og den har 360.000 m² med golvplass. Selv om byggverket er uferdig, eller kanskje nettopp derfor, utgjør det et landemerke som kan sees fra hele byen og er en del av Pyongyangs skyline. Bygningen er dessuten landets største. Konstruksjonsarbeidet startet i 1987 og varte fram til 1992 da det ble stanset av økonomiske årsaker. Om det hadde blitt ferdigstilt hadde bygningen blitt verdens høyeste hotel. Esquire Magazine kalte det for «den verste bygningen i menneskehetens historie», og konstaterte at landets myndigheter hadde fjernet bygningen fra offisielle bilder.