cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sirius
Synlighet
For observatører på den nordlige halvkule danner Sirius, sammen med Procyon og Betelgeuse, et av de tre hjørnene i Vintertriangelet. På grunn av deklinasjon på drøyt -17° er Sirius en sirkumpolar stjerne fra breddegrader på 73° S. På den sørlige halvkulen kan Sirius i juni også ses både om kvelden etter solnedgang og på morgenen før soloppgang. På grunn av presesjon (og litt egenbevegelse) vil Sirius forflytte seg lengre sørover. Fra år 9000 vil ikke Sirius lengre være synlig fra det nordlige og sentrale Europa, og fra år 14000 (når Vega ligger nær Nordpolen) vil deklinasjonen være -67º og dermed være sirkumpolar gjennom Sør-Afrika og store deler av Australia.
Sirius kan til og med observeres på dagtid med det blotte øye under rette forhold. Ideelt må himmelen være svært klar og observatøren må befinne seg høyt oppe. Samtidig må stjernen passere rett over og solen være lavt i horisonten. Disse forholdene oppnås best på den sørlige halvkulen på grunn av den sørlige deklinasjonen til Sirius.
Banebevegelsen til binærsystemet gjør at de to stjernene får en minste vinkelseparasjon på 3 buesekunder og en maksimal på 11 buesekunder. Når de er på det nærmeste, er det en utfordring for observatører å skille den hvite dvergen fra den mer lyssterke ledsageren. For å klare det kreves det et teleskop med minimum 300 mm (12 tommer) aperture og perfekte observasjonsforhold. Et periastron oppstod i 1994 og paret har siden da forflyttet seg fra hverandre og det har blitt noe lettere å skille de med et teleskop.
Med en avstand på 2,6 parsec (8,6 lysår) har Sirius-systemet to av de åtte stjernene som ligger nærmest solsystemet og de utgjør det femte nærmeste stjernesystemet til vårt. Denne nærheten er hovedgrunnen til at de lyser så sterkt på himmelen, på samme måte som andre nære stjerner som Alfa Centauri og i motsetning til fjerne, men svært luminøse superkjemper som Canopus, Rigel eller Betelgeuse. Likevel er luminositeten til Sirius 25 ganger så høy som solens. Den nærmeste stjernen til Sirius er Procyon, 1,6 parsec (5,24 lysår) unna. Voyager 2, som ble skutt opp i 1977 for å studere de fire gasskjempene i solsystemet, er forventet å passere innenfor 4,3 lysår fra Sirius om ca. 296,000 år.
Stjernesystem
Sirius er et dobbeltstjernesystem. To hvite stjerner går i bane rundt hverandre i en avstand på ca. 20 AE – omtrent avstanden mellom solen og Uranus – og med en periode på 50,1 år. Den lyseste stjernen, kalt Sirius A, er en hovedseriestjerne av spektraltype A1V, og med en estimert overflatetemperatur på 9,940 K. Ledsageren, Sirius B, har allerede passert hovedserien og blitt en hvit dverg. Sirius B var en gang den mest massive, men er i dag under halvparten så massiv og en ti tusendel så luminøs som Sirius A.
Alderen til systemet estimeres til ca. 230 millioner år. Tidlig i livsløpet antas det å ha vært to blåhvite stjerner som gikk rundt hverandre i en elliptisk bane på 9,1 år. Målinger foretatt av IRAS viser at systemet stråler ut høyere nivåer av infrarød stråling enn forventet. Dette kan indikere støv i systemet, som anses for uvanlig for en dobbeltstjerne. Bilde tatt av Chandra X-ray Observatory viser at Sirius B overskinner den lyse ledsageren siden den er en sterkere røntgenkilde.
Sirius A
Sirius A har en dobbelt så stor masse som solen. Radiusen har blitt målt med et astronomisk interferometer og gir en vinkeldiameter på 5,936 ± 0,016 mas. Den projiserte rotasjonshastigheten er 16 km/s, og gir ingen betydelig utflating av skiven. Dette er stikk motsatt av for Vega, som er omtrent på samme størrelse og roterer hele 274 km/s og har en prominent bul rundt ekvator. Et svakt magnetfelt har blitt oppdaget på overflaten av Sirius A.
Modeller antyder at stjernen ble dannet ved kollaps av en molekylsky, og etter 10 millioner år ble den indre energigenereringen fullt og helt drevet av kjernefysiske reaksjoner. Kjernen ble konvektiv og utnyttet CNO-syklusen til energigenerering. Det antas at Sirius A vil ha brukt opp alt av hydrogen innen én milliard år etter dannelsen, og at den på det tidspunktet vi gå gjennom en fase som rød kjempe før den blir en hvit dverg.
Sirius A klassifiseres som en Am-stjerne fordi spekteret viser dype metalliske absorpsjonslinjer som indikerer en økning i grunnstoffer tyngre enn helium, slik som jern. Sammenlignet med solen er andelen jern i atmosfæren på Sirius A gitt ved, som tilsvarer 100,5 og betyr at den har 316 % av andelen jern i solens atmosfære. Det er imidlertid lite sannsynlig at den høye forekomsten av jern på overflaten er gjeldende over hele stjernen, men at jerntoppene og tunge metaller blir relativt levitert mot overflaten.
Sirius B
En hvit dverg dannes etter at stjerner har utviklet seg fra hovedserien og deretter passert gjennom en fase som rød kjempe. Dette oppstod da Sirius B var mindre enn halvparten så gammel som den er i dag, rundt 120 millioner år siden. Den opprinnelige stjernen er estimert til å ha vært 5 solmasser og en B-type-stjerne (omtrent B4–5) mens den forsatt var i hovedserien. Da den passerte gjennom fasen som rød kjempe, kan Sirius B ha økt metallisiteten til Sirius A.
Stjernen består primært av en blanding karbon og oksygen som ble generert av heliumfusjonen i stjernens forfedre. Dette er dekket av en tynn kappe av lettere grunnstoffer hvor massen er segregert etter masse på grunn av den høye overflategravitasjonen. Derfor er den ytre atmosfæren til Sirius B nå nesten ren hydrogen – grunnstoffet med lavest masse – og ingen andre grunnstoffer er synlige i stjernens spektrum.
Stjernehopen Sirius
I 1909 foreslo Ejnar Hertzsprung at Sirius var en del av Ursa Major-gruppen, basert på observasjoner av systemets bevegelser over himmelen. Ursa Major-gruppen er et sett med 220 stjerner som deler en felles bevegelse gjennom rommet, og som en gang ble dannet som medlemmer av en åpen stjernehop som siden har blitt gravitasjonelt frigjort fra hverandre.
Etymologi og kulturell betydning
Det mest vanlige brukte egennavnet for denne stjernen kommer fra det latinske, fra det gammelgreske (Seirios, «glødende» eller «tenneren»), selv om det greske ordet i seg selv kanskje har blitt importert fra andre steder i den arkaiske tidsperioden.. En kilde antyder en link til den egyptiske guden Osiris. Navnets tidligste nedtegninger bruker datoer fra det 7. århundre f.Kr. i hesiods poetiske verk Arbeid og dager.
Sirius har over femti andre betegnelser og navn knyttet til seg. I Geoffrey Chaucers essay A Treatise on the Astrolabe bærer den navnet Alhabor, og er avbildet med en jakthunds hode. Dette navnet er mye brukt i middelalderens astrolabium fra Vest-Europa. I sanskrit er stjernen kjent som Mrgavyadha («hjortejegeren») eller Lubdhaka («jeger»). Som Mrgavyadha representerer stjernen Rudra (Shiva). I malayalam refereres stjernen til som Makarajyoti og har en religiøs betydning for pilegrimsenteret Sabarimala. På skandinavisk har stjernen blitt kjent som Lokabrenna («brenning utført av Loke» eller «Lokes fakkel»).
I middelalderens astrologi var Sirius en behenisk fiksstjerne, forbundet med beryll og einerslekten. Det astrologiske symbolet ble oppført av Heinrich Cornelius Agrippa. Mange kulturer har historisk anlagt spesielle betydninger til Sirius, spesielt i forhold til hunder. Faktisk er den på folkemunne ofte kalt «Hundestjernen», som den klareste stjernen i stjernebildet Store hund.
Stjernen ble klassisk avbildet som Orions hund. Antikkens grekere trodde at Sirius' utstrålinger kunne påvirke hunder negativt, slik at de oppførte deg unormalt under «hundedagene», de varmeste dagene om sommeren. Romerne kjente disse dagene som dies caniculares, og stjernen Sirius ble kalt Canicula, «den lille hund». De antok at den overdrevne pesingen til hundene på varme dager gjorde at de var utsatte for uttørking og sykdom. I ekstreme tilfeller kunne en skummende hund ha rabies, som kunne infisere og drepe mennesker som var blitt bitt. I Iliaden beskriver Homer Akilles' ankomst mot Troja med disse ordene:
I den kinesiske astronomien er stjernen kjent som stjernen av «himmelulven» (kinesisk og japansk: ; kinesisk romanisering: Tiānláng; japansk romanisering: Tenrō; i herskapet Jing Lengre unna, ble Sirius også blant urfolkene i Nord-Amerika forbundet med hjørnetenner; seriene og Tohono O'odham i sørvest nedtegnet stjernen som en hund som fulgte fjellsauene, mens blackfootene kalte den «hundefjes». Cherokeene koblet Sirius med Antares som en hundestjernevokter i hver av endene av «sjelestien». Pawneene i Nebraska hadde flere forbindelser; Ulvestammen (Skidi) kjente den som «Ulvestjernen», mens andre grener kjente den som «Coyotestjernen». Lengre nord kalte de alaskiske inuittene ved Beringstredet den for «Månehunden».
Flere kulturer forbandt også stjernen med pil og buer. De antikke kineserne så for seg en stor pil og bue over den sørlige himmelen, dannet av stjernebildene Akterstavnen og Store hund. I dette peker pilspissen mot ulven Sirius. En lignende sammenheng er avbildet på Hathor-tempelet i Dendera, hvor gudinnen Satis har tegnet sin pil mot Hathor (Sirius). I senere persisk kultur ble stjernen, kjent som «Tir», også portrettert som selve pilen.
Sirius er nevnt i Surah, An-Najm («Stjernen»), i Koranen, hvor den er gitt navnet (translitterasjon: aš-ši‘rā eller ash-shira; lederen). Verset er: «», «At han er Herren av Sirius (den mektige stjerne)» (An-Najm:49). Ibn Kathir sa i sin kommentar «Ibn 'Abbas, Mujahid, Qatada og Ibn Zayd sa om Ash-Shi`ra at det er den lyse stjernen, kalt Mirzam Al-Jawza' (Sirius), som en gruppe arabere brukte å tilbe.» Det alternative navnet Aschere, brukt av Johann Bayer, er avledet fra dette.
Innen teosofien antas det at de syv stjernene av Pleiadene utstråler den spirituelle energien til de syv strålene fra de galaktiske logoene til de syv stjernene i Store bjørn, så til Sirius. Derifra sendes via solen til jordens gud (Sanat Kumara) før de til slutt sendes gjennom de syv herrene av de syv stråler og til menneskerasen.
Dogon
Dogon-folket er en etnisk gruppe i Mali i Vest-Afrika, som angivelig har tradisjonell astronomisk kunnskap om Sirius som normalt ville vært ansett umulig uten bruk av teleskoper. Ifølge Marcel Griaules bøker Conversations with Ogotemmêli og The Pale Fox, kjente de til den ca. femti år lange omløpsperioden til Sirius A og Sirius B før de vestlige astronomene. De refererer også til en tredje stjerne som hører til systemet. Robert Temples bok The Sirius Mystery krediterer dem med kunnskapen om de fire Galileiske måner rundt Jupiter og ringene rundt Saturn. Dette har imidlertid vært gjenstand for kontroverser og spekulasjoner. Ifølge en artikkel i 1978 i det amerikanske magasinet Skeptical Inquirer, er det mulig at det skyldes kulturell kontaminasjon. Det har også blitt antydet at kontaminatorer kan ha vært etnografene selv. Andre ser imidlertid denne forklaringen som svært forenklet.
Sererreligion
I religionen til sererfolket i Senegal, Gambia og Mauritania blir Sirius kalt Yoonir fra sererspråket (og noen av de canginspråklige, som alle er etnisk serere). Stjernen Sirius er en av de viktigste og helligste stjernene i deres religiøse kosmologi og symbolisme. De sereriske høyprestene og prestinnene (Saltiqer, arvelige «regnprester») fører diagrammer over Yoonir for å forutse regnvær og gjøre det mulig for sereriske bønder å starte settingen av frø. I sererisk religiøs kosmologi er den symbolet på universet.
Gymnopleurus
Gymnopleurus er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Sirius
Moderne tradisjoner
Sirius er jevnlig et subjekt brukt i science fiction og tilhørende populærkultur, og også et subjekt i poesien. Sirius er også en del av våpenet til Macquarie University, og navnet på universitetet alumnijournal. I november 1999 ble navnet på den nordamerikanske satellittradioselskapet Satellite CD Radio, Inc. endret til Sirius Satellite Radio, oppkalt etter den «klareste stjernen på nattehimmelen». Komponisten Karlheinz Stockhausen har blitt hevdet å ha sagt ved flere anledninger at han kom fra en planet i Sirius-systemet. Astronomen Noah Brosch har spekulert i om navnet på skikkelsen Sirius Black fra Harry Potter-fortellingene, som har en unik evne til å forvandle seg til en sort hund, kan ha blitt inspirert av «Sirius B».
Gymnopleurus
Utseende
Middelsstore, kraftige skarabider, svarte, ofte med metallglans. Hodet er bredt og skovlformet, kroppen kort og bred. Pronotum er minst så bredt som dekkvingene, som mangler punktstriper. Beina er kraftige, leggene med store tenner på utsiden. Frambeina har føtter (tarser), men disse er meget korte og spinkle. Kroppsoverflaten virker gjerne noe ruglete eller bulkete, og mange arter har mønstere av hårlignende skjell.
Levevis
Som hos andre gjødselgravere (Scarabaeinae) lever larvene av gjødsel som foreldrene har gravd ned.
Sirius
Moderne tradisjoner
Sirius er en av de 27 stjernene i Brasils flagg, hvor den representerer delstaten Mato Grosso.
Syv skip fra Storbritannias marine har blitt kalt HMS «Sirius»: Et flaggskip i første flåte til Australia i 1788, en fregatt fra 1797 som tjenestegjorde under Napoleonskrigene, en fregatt fra 1813, en propelldrevet kanonsjalupp fra 1868, en armert krysser fra 1892 som tjenestejorde under første verdenskrig, en lettcruiser fra 1938 som tjenestegjorde under andre verdenskrig og en fregatt fra 1964 som var i tjeneste frem til 1994. Den australske Royal Australian Navy har senere oppkalt et fartøyet etter dette flaggskipet. I tillegg til den svenske marinens to torpoedobåter og, har USA fartøyet USNS «Sirius» (T-AFS-8) i tillegg til én-motors flyet Lockheed Model 8 Sirius, det første som ble fløyet av Charles Lindbergh. Navnet ble også tatt i bruk av Mitsubishi Motors Corporation for Mitsubishi Sirius engine i 1980.
Liste over land etter areal
Liste over land etter areal viser alle statene i verden sortert etter areal.
Brunhodegås
Brunhodegås (Chloephaga rubidiceps) er et søramerikansk medlem av andefamilien Anatidae. Den hekker på åpne gressletter på Ildlandet og på Falklandsøyene.
Fuglene blir om lag 55 cm lange. Arten kan lett forveksles med sebragåshunner.
Time of No Reply
Sporliste
Nick Drake synger og spiller akustisk gitar på alle sangene, som også er skrevet av ham der annet ikke er angitt.
Driver (videospillserie)
Driver er en oppdragsbasert kjøre/skytespillserie utviklet av Reflections Interactive.
Teribe (språk)
Teribe er et chibchansk språk som snakkes i provinsene Bocas del Toro og Chiriquí i det nordvestlige Panama. Det er egentlig en variant av språket naso, som er samlebegrepet på de to dialektene teribe og térraba (som ble snakka i det sørlige Costa Rica), men ettersom térraba er utdødd, brukes teribe ofte som navn på hele språket. Teribe har rundt 3000 brukere.
Driver (videospillserie)
Driver
The første spillet i Driver serien kom ut 30. juni 1999 i USA, og 9. mars 2000 i resten av verden på PlayStation. Hovedpersonen er en undercover politimann kalt John Tanner. Handlingen foregår i fire byer; Miami, San Francisco, Los Angeles og New York.
Driver 2
Spill nummer to ble bare lansert for PlayStation, i motsetning til det første, som også kom ut på PC. Utgiver var Infogrames. Det kom ut 13. november 2000 i USA, og fire dager senere i Europa. Det omhandlet også Tanner, i fire nye byer: Chicago, Havana, Las Vegas og Rio de Janeiro. Det var også det første spillet i serien som lot deg å ut av bilen, og stjele en annen.
DRIV3R
Tredje del av Tanners historie ble lansert for PlayStation 2 og Xbox den 21. (USA) og 25. juni (Europa) i 2004. Spillet finner sted i Miami, Nice og Istanbul. Spillet solgte bra, tross den noe negative omtalen. DRIV3R var det første spillet hvor man kunne svømme, gå inn i bygninger og skyte med våpen.
Driver: Parallel Lines
Det fjerde spillet i serien kom ut 14. mars 2006. Reflections mente at Parallel Lines skulle vende tilbake til seriens røtter, ved å fokusere mer på kjøring. Spillet skiller seg likevel ut fra de andre, siden historien ikke lenger følger Maverick Tanner, og siden spillets handling kun foregår i èn by: New York. Spillet foregår derimot i to tidsperioder; 1978 og 2006.
Driver 76
Driver 76 er et spill til PlayStation Portable.
Driver: San Francisco
Driver: San Francisco kom ut i august-september 2011 til Xbox 360, PlayStation 3 og Windows.
Driver: Renegade 3D
Driver: Renegade 3D kom ut til Nintendo 3DS i 2011.
Driver: Speedboat Paradise
Driver: Speedboat Paradise kom ut til iOS og Android.
Dickson Etuhu
Dickson Paul Etuhu (født 8. juni 1982 i Kano i Nigeria) er en nigeriansk fotballspillersom spiller defensiv midtbanespiller i den svenske klubben AIK. Han har spilt for klubben siden 2008. Han har spilt hele sin karriere i engelsk fotball, og har tidligere spilt for Manchester City, Preston, Norwich og Sunderland
Etuhu har (per mai 2010) spilt elleve kamper for det nigerianske landslaget, som han debuterte for i 2007. Han har representert sitt land i Afrikamesterskapet både i 2008 og 2010, og ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.
Fylkesvei 703 (Vestfold)
Fylkesvei 703 i Vestfold gikk mellom Lillås skole og Storgata i Horten kommune. Veiens lengde var 2,5 km.
2019 ble veien del av fylkesvei 3190.
Tor Braun
Tor Braun (født 7. mars 1926 i Holmestrand) er en norsk jazzgitarist og jazzorganist.
Han var medlem av Arne Klettes orkester på Tjøme sommeren 1945, eget orkester på Hvalstrand sommeren 1950 og Strand sommeren 1952 samt fast medlem av Arnstein Johansens kvartett det størstedelen av 1950-årene (en rekke plateinnspillinger 1950–1957, turne i Sovjetunionen 1956). Braun var med Peter Wollnick i Studentkroa 1952–1953, lange perioder med Terje Kjærs orkester fra 1954, med Inger Jacobsens sommerparade 1955, flere strøjobber med Rowland Greenberg, Pete Brown og andre, organist på Regnbuen, plateinnspillinger med Per Elvis Granberg 1958, samme år i Rocke-Pelles band på Jordal Amfi og Kjell Karlsens orkester på Grand 1958. Braun var aktiv som dyktig swiggitarist frem til 1990-årene.
Line Baugstø
Line Baugstø (født 13. januar 1961 i Kristiansand) er en norsk forfatter og frilansjournalist. Hun debuterte i 1986 med romanen Reise i gult lys, og har senere skrevet en rekke romaner, novellesamlinger og barnebøker. Reise i gult lys ble prisbelønnet i Gyldendals konkurranse «Norges skrivende kvinner». Line Baugstø har jobbet som journalist i Fædrelandsvennen, Aftenposten og ukebladet KK. Hun har vært medlem av Bjørnsonfestivalens kunstneriske råd og styreleder i Norsk Forfattersentrum.
I 2013 ble hennes bok Camilla Collett – født Wergeland nominert til Sørlandets litteraturpris i klassen for sakprosa.
Line Baugstø er første mottaker av Sparebanken Sørs barne- og ungdomslitteraturpris. Hun fikk prisen i 2020 for Vi skulle vært løver. Sparebanken Sørs barne- og ungdomslitteraturpris er en del av Sørlandets litteraturpris og deles ut hvert tredje år.
Beslutning
Beslutning er en betegnelse på en rettslig avgjørelse som verken er en kjennelse eller dom. Beslutninger omfatter kun prosessuelle spørsmål, og avgjør ikke den materielle siden ved en tvist eller en straffesak. En rekke beslutninger er nokså hverdagslige og kan ikke ankes, mens viktigere beslutninger kan angripes på denne måte.
I sivilprosessen treffer retten avgjørelser om «saksbehandlingen som ikke etter loven krever kjennelse», eller «å samtykke til eller nekte anke», ved beslutning.
South Yorkshire Police
South Yorkshire Police er en britisk politistyrke som har ansvaret for South Yorkshire i England.
Politistyrkens hovedkvarter ligger i Sheffield, med styrken delt inn i fire distrikter: Barnsley, Doncaster, Rotherham og Sheffield.
Politistyrken ble etablert i 1974 ved sammenslåingen av Sheffield and Rotherham Constabulary og deler av West Yorkshire Constabulary (som Barnsley Borough Police og Doncaster Borough Police hadde blitt lagt inn under 1. oktober 1968).
Politistyrkens helikopter, Sierra Yankee 99, har vært med i to fjernsynsserier, Traffic Cops og Sky Cops, sammen ved veienheter. Politistyrken hadde ansvar for politiinnsatsen under Hillsborough-tragedien.
Line Blikstad
Line Blikstad (født 1973 i Sverige) er en norsk-svensk forfatter og journalist, bosatt i Norge.
Blikstad er utdannet ved Nordens Författarskola Biskops Arnö utenfor Stockholm. Hun har også en cand.mag i litteraturvitenskap og nordisk. Hun har arbeidet som journalist i Dagbladet og ELLE, og er i dag ansatt i Dagens Næringsliv.
Nordisk Tidsskrift for Biologisk Medisin
Nordisk Tidsskrift for Biologisk Medisin (Nordic Journal of Biological Medicine) (ISSN 1502-1475) var et nordisk fagtidsskrift for medisin som utkom i årene 2001–2002.
Ma Jie
Ma Jie (kinesisk: 马捷, født 21. oktober 1978 i Lanzhou i Folkerepublikken Kina) er en kinesisk musiker og komponist, særlig innen kinesisk musikk og klassisk musikk. Ma Jie benytter to tradisjonelle kinesiske instrumenter, pipa og ruan.
Nordisk Tidsskrift for Biologisk Medisin
Tidsskriftet tok særlig opp to forhold: For det første hvordan mennesket blir påvirket av faktorer i det fysiske, kjemiske og biologiske miljøet, hvilket i stor grad faller inn under det som kalles miljømedisin. For det andre tok tidsskriftet opp forskning og forhold omkring hvordan ulike lidelser som oppstår i samspill mellom mennesket og dets miljø, kan forebygges, lindres og/eller helbredes. Dette omfatter blant annet å sette fokus på livsstil, ernæring, kosttilskudd, naturmedisin og behandlingsmetoder som særlig fremmer evnen til selvhelbredelse.
Ma Jie
Han ble utdannet ved Tianjin musikkonservatorium.
Nordisk Tidsskrift for Biologisk Medisin
Initiativtaker og redaktør av Nordisk Tidsskrift for Biologisk Medisin var Geir Bjørklund. Artikler pulisert i tidsskriftet ble indekssert i AMED – Allied and Complementary Medicine Database, SweMed+ og Norart.
Masfjordtunnelen
Masfjordtunnelen er en tunnel på europavei 39 i Masfjorden kommune i Vestland. Tunnelen går mellom Storevatnet og Matre. Ved øvre åpning går E39 på Storavatn bru over utløpet av Storevatnet på 325 moh. Den er 4 110 meter lang, og ble åpnet 7. desember 1995. Masfjordtunnelen avløste et smalt og svingete veiparti i Haugsdalen og langs Matrefjorden.
Tunnelen stiger fra nær havnivå (nedre åpning 11 moh) til 321 moh. (330 moh ifølge Kartverket), og har en stigning på 8,18 %. Den har et langt parti med tre kjørefelt, to kjørefelt i sørgående retning (oppover i tunnelen). Det er ikke tillatt for fotgjengere og syklister å ferdes i Masfjordtunnelen.
Tunnelen ble oppgradert i perioden 2017-2020 med blant annet ny LED-belysning, nye havarinisjer, nye tekniske bygg og nye nødstasjoner (SOS-telefon og brannslukkere). Det er også kameraovervåkning ved havarinisjene som gjør at Vegtrafikksentralen i Bergen får varsel og kan stenge tunnelen enkelt og raskt slik at en unngår mer trafikk i tunnelen.
Kodiak
Kodiak (alutiiq: Sun'aq, russisk: Кадьяк, tidligere Saint Paul Harbor eller Saint Paul's) er en by i den amerikanske delstaten Alaska. Byen ligger på nordøstkysten av øya Kodiak, og det er fylkessete og største by i Kodiak Island Borough.
Byens totale areal er 12,6 kvadratkilometer, hvorav 3,6 kvadratkilometer er vann. Det er 6 423 innbyggere, hvorav 10,5 prosent urinnbyggere, 46,4 prosent hvite og 31,7 prosent asiater (i 2000).
Under andre verdenskrig ble det bygd baser for hæren og marinen på øya, og innbyggertallet økte til over 25 000 i en periode. Etter krigen ble marinebasen omgjort til en base for kystvakten. En tsunami som oppsto som følger av Langfredagsjordskjelvet i 1964, ødela forretningsdistriktet og områdene langs kyststripen. I 1968 var byen gjenoppbygd. Kodiak fikk eget bystyre den 11. september 1940.
Næringslivet i Kodiak består i hovedsak av fiskeri, prosessering av sjømat og offentlig administrasjon. Byen har en lokal flyplass, som ligger i selve byen, og en regional flyplass om lag syv kilometer sør for byen. Et veinett langs nordøstkysten knytter byen sammen med andre landsbyer i området, og det er fergeforbindelser til Homer på fastlandet, Port Lions og Ouzinkie på Spruce Island.
Lennox Lewis vs. Evander Holyfield
Lennox Lewis vs. Evander Holyfield var en boksekamp arrangert i Las Vegas i USA 13. november 1999.
Generelt
Denne kampen er en av tidenes viktigste tungvektskamper. Ikke fordi den forente de tre store forbundstitlene, ingen av dem har noen historisk verdi, men fordi den gjenskapte en slags tapt respekt rundt den lineære tittelen. Verden har hele tiden hatt én «riktig» VM-mester å forholde seg til. Selv om flere boksere har gått rundt med belter omkring livet, så er det bare et påskudd for å kunne markedsføre en kamp som VM-kamp for å komme på TV. Man høster som man sår, og TV-selskapene har i stor grad skylden for alle de forskjellige forbundene som eksisterer i dag. De mener at de får høyere seertall på «VM-kamper» enn vanlige kamper. Høye seertall betyr mer reklameinntekter, som igjen betyr mer penger – det all idrett koker ned til i dag. Boksehistorikere bryr seg lite om disse beltene som deles ut over en lav sko. De følger den linære tittelen, tittelen som ikke kan «strippes» hvis en bokser velger å møte en som ikke er nr. 1 på utfordrerlisten, eller tapes eller vinnes i en rettssak, eller går konkurs. Den lineære tittelen følger «the man who beat the man who beat the man». Enkelt og greit. Problemet som gjorde at den lineære tittelen var ute å kjøre når det gjaldt sin verdi på 1990-tallet, var at den 45 år gamle George Foreman vant tittelen fra Michael Moorer i 1994. Foreman hadde tidligere vært VM-mester i årene 1973–74, og satt da tittelen på spill mot de beste. Denne gangen ville Foreman «melke» tittelen og valgte bevisst ut uverdige motstandere. En av dem var tyskeren Axel Schulz, som var på den tapende enden av en nokså omdiskutert avgjørelse. Da Foreman nektet å møte Schulz i en returkamp og heller reiste til Japan for å forsvare den mot den totalt uverdige tredjedivisjonsbokseren Crawford Grimsley, begynte respekten for Foreman som VM-mester å slite for alvor. Spesielt da det var en rekke solide boksere som Evander Holyfield, Lennox Lewis, Michael Moorer og Riddick Bowe som ikke fikk sjansen. Det gikk an å kjøre det løpet på begynnelsen av 1900-tallet, men tidene forandrer seg og nok var nok.
Før kampen
Da Foreman i 1997 tapte tittelen i en kamp han fortjente seieren i, mot Shannon Briggs tok problemet slutt. Briggs var ingen bokser av særlig klasse han heller, men han var i hvertfall villig til å sette tittelen på spill mot en verdig motstander i Lennox Lewis. Lewis tok tittelen fra Briggs i 1998, men i mellomtiden hadde Evander Holyfield igjen etablert seg som den beste tungvekteren i verden ved å slå Mike Tyson (2 ganger) og Michael Moorer. En kamp mellom Lewis og Holyfield, de to suverent beste tungvekterne i verden, var et must for å etablere «linjen» igjen. Etter mange og lange forhandlinger møttes de to i Madison Square Garden, New York, i mars 1999. I en kamp som Lewis så ut til å dominere, scoret alle tre ringsidedommere en vei hver – to seire til hver mann og den tredje uavgjort. Dommeravgjørelsen var en skandale. Likevel ble returkampen satt opp til Las Vegas åtte måneder senere.
Om kampen
I en nokså tam kamp uten fyrverkeri fra noen av bokserne tok Lewis en poengseier og ble erklært VM-mester, en tittel han fremdeles hadde da han la opp i 2003.
Ramon Novarro
Ramón Novarro (født 6. februar 1899 i Durango, Mexico, død 30. oktober 1968 i Los Angeles, California) var en meksikansk skuespiller som oppnådde berømmelse som skuespiller i diverse stumfilmer. Han flyttet med familien sin til Los Angeles for å unnslippe den meksikanske revolusjonen i 1913.
Han var på sitt beste som skuespiller på slutten av 1920-tallet og på begynnelsen av 1930-tallet, og da tjente han mer enn 100 000 dollar per film. Han investerte noe av sine inntekter i fast eiendom, så etter at skuespillerkarrieren hans tok slutt var han fortsatt i stand til å opprettholde en komfortabel livsstil.
Novarro var homofil og hadde hele sitt liv vært plaget med at den katolske kirken som han var medlem av ikke aksepterte homoseksualitet.
Sani Kaita
Sani Kaita (født 2. mai 1986) er en nigeriansk profesjonell fotballspiller som spiller for den franske fotballklubben AS Monaco FC. Han spiller midtbane, og er også en del av. Kaita har spilt for flere andre klubber i sin karriere, Alania Vladikavkaz, Kuban Krasnodar og Lokomotiv Moskva fra Russland og Kano Pillars fra Nigeria, samt Sparta Rotterdam fra Nederland.
Kaita deltok i den nigerianske fotballtroppen under Sommer-OL 2008 i Beijing, hvor han var med å ta sølvmedalje etter finaletap mot Argentina.
Han er tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.
São Sebastião do Maranhão
São Sebastião do Maranhão er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Line Cranner
Line Charlotte Cranner (født 23. mars 1971 i Oslo) er en norsk forfatter som har tatt forfatterstudiet i Bø.
Orkla
Orkla kan vise til:
Yves Makabu-Makalambay
Yves Makabu-Makalambay (født 31. januar, 1986) er en belgisk målvakt som for tiden eies av Hibernian F.C., og som tidligere har spilt for Chelsea FC. Han spiller også på Belgias under-21 landslag. Han har en enorm fysikk, og måler 1,97 m høy på sokkelesten. Hans foreldre er fra den Den demokratiske republikken Kongo.
I februar 2006 var han på lån i Watford for å dekke for den suspenderte keeperen Ben Foster. Watfordsjef Adrian Boothroyd har sagt at han var interessert i å knytte ham til seg til 2006-07 sesongen, men han ble værende i Chelsea.
På grunn av skader på Petr Cech og Carlo Cudicini var han på benken i Chelseas seier over Barcelona, som backup for Henrique Hilário i Mesterligaen. Dette hans første sjanse på a-laget for klubben.
Med Magnus Hedmans ankomst til Chelsea ble Yves relegert til femte valg som keeper i Chelsea FC.
Södra Birkaland
thumb|200px|Södra Birkaland Södra Birkaland (finsk: Etelä-Pirkanmaa) er en økonomisk region i landskapet Birkaland i Finland. Regionens areal er 1,192 km². I 2011 var folketallet 43,359.
Kommuner
Södra Birkaland består av følgende kommuner:
Likebyrdighet
Likebyrdighet eller standsmessighet er betegnelser på likhet i stand etter fødsel. I mange land var likebyrdighet innen adelsrett regnet som en forutsetning for videreføring av adelskapet. I mange land gikk ikke skillet nødvendigvis mellom adelige og ikke-adelige; ekteskap mellom høyere og lavere adel kunne bli regnet som ikke standsmessig (en mésalliance) og juridisk bli inngått som et morganatisk ekteskap. For personer av fyrstelig byrd ble gjerne ethvert ekteskap med en ikke-fyrstelig person betraktet som ulikebyrdig.
Juba (andre betydninger)
Juba har flere forskjellige betydninger:
Likebyrdighet
Også i situasjoner hvor likebyrdighet ikke har noen juridisk side, er sosialt press om å ikke gifte seg under sin klasse svært utbredt i store deler av verden.
Lukman Haruna
Lukman Haruna (født 4. desember 1990 i Jos) er en nigeriansk profesjonell fotballspiller som spiller for den franske fotballklubben AS Monaco. Han spiller midtbane, og er også en del av. Haruna har spilt for to andre akademiklubber i sin karriere, Global Crystal Academy og Moderate Stars Academy fra Nigeria.
Tonje Sørlie
Tonje Sørlie (født 4. september 1981) er en norsk profesjonell kampsportutøver fra Bergen.
Lukman Haruna
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.
Tonje Sørlie
Hun har vært medlem av Bergen, Champions og Molde kickboxingklubber, og innehar sort belte av 3. grad. Sørlie er på det norske landslaget per 2013. Hun er fem ganger verdensmester, og er den eneste i verden med VM-gull i alle tre grener innen kickboking; lettkontakt, fullkontakt og pointfighting. I 2010 ble hun første nordmann til å vinne gull i Combat Games i Beijing, i -56 kg. Hun ble i april 2012 verdensmester i profesjonell kickboksing etter å ha vunnet over Federica Bozzurra på poeng i Roma. I Combat Games 2013 i St Petersburg, forsvarte hun gullet fra 2010 og ble dermed er første og eneste kvinnelige kickboxer som har oppnådd dette uansett gren.
I 2012 deltok Sørlie i Norges beste fighter i Thailand, hvor hun tapte sin første og eneste kamp i MMA, mot Fatima Pinto.
Sørlie har vært nominert på NRKs Idrettsgalla fire ganger, og delt ut pris én gang
Sørlie er utdannet sosionom ved Høgskolen i Bergen. Mellom 2000 og 2001, gikk hun idrett på Ringerike folkehøgskole.
Medaljer i norske mesterskap
Hun var vunnet 10 NM-gull i kickboksing, og to NM-gull i boksing. Hun vant kongepokalen i kickboksing i 2003, 2004, 2006 og 2008.
Kickboksing
Pointfighting:
Lettkontakt:
Fullkontakt:
Språkkode
Språkkode en entydig kode som angir et spesifikt språk.
Språkkoder kan være hensiktsmessige i mange sammenhenger og benyttes ofte innenfor informasjonsteknologi og på nettet. Merk at på nettet brukes en egen to bokstavs standardbase som har små skiller fra ISO-standarden.
ISO-språkkoder
ISO-standarden ISO 639 er inndelt i to språkkoder på henholdsvis to- ISO 639-1 og tre bokstaver ISO 639-2.
ISO 639-1 inneholder 185 språk mens ISO 639-2 inneholder 495 språk og meta-språk (status 5. mars 2004).
Mange språk har mindre forskjeller, alt etter hvilket land de snakkes i. For eksempel er det forskjell mellom amerikansk engelsk og britisk engelsk. Dette kan man ta høyde for ved å kombinere en generell språkkode med en landskode. Resultatet blir en mer spesifikk språkkode. Landskoden er på to store bokstaver og hentes fra ISO-standarden ISO 3166.
Don Winslow
Don Winslow (født 1953 i New York) er en amerikansk forfatter og manusforfatter, mest kjent for sine krimromaner. Han arbeidet tidligere som skuespiller, journalist, safariguide og privat etterforsker. Flere av bøkene hans er oversatt til norsk.
Irans forsvar
Irans forsvar består av Den muslimske repulikken Irans regulære styrker (Artesh) og revolusjonsgarden (سپاه پاسداران انقلاب اسلامی eller Sepah-e Pasdaran-e Enqelab-e Eslami). Iran har 540 000 mann under våpen med 350 000 i reservene. Dette inkluderer 120 000 i revolusjonsgarden.
De regulære styrkene er delt inn i bakkestyrker, marine og luftforsvar (inkludert luftvern). I 2009 har forsvarsledelsen i Iran organisert luftvern som egen gren. På den måten er de regulære styrkene delt inn i bakkestyrker, marine, luftforsvar og luftvern. Revolusjonsgarden er delt inn i bakkestyrker, marine, luftforsvar, Qods-styrkene (spesialstyrker) og Basij-styrkene (mobiliseringsforsvar).
Spesielt etter invasjonen av Irak i 2003 er Irans forsvar en dominerende styrke i regionen. De hadde lang krigserfaring under Iran-Irak-krigen på 1980-tallet, men de fleste veteranene fra den tiden er ute av tjenesten. Forsvaret nå er bygget opp rundt vernepliktige, med en vernepliktsalder på 18 år. Den amerikanske etterretningsorganisasjonen CIA estimerer at det iranske forsvarsbudsjettet i 2003 var på $4,3 milliarder, 3,3% av bruttonasjonalproduktet.
Historie
Da Pahlavi-dynastiet tok over landet i 1925 etter flere år med krig mot Russland, var den stående persiske hæren tilnærmet ikke-eksisterende. Den nye kongen, Reza Shah Pahlavi, var rask til å sette i gang oppbygging av et nytt militærvesen. Dette innebar at hundrevis av offiserer ble sendt til europeiske og amerikanske militærakademier. Utenlandske fagfolk ble leid inn for å trene opp hæren, og marinen og flyvåpenet så dagens lys.
Under andre verdenskrig oppstod det frykt for at Iran kunne komme til å la tyske tropper bruke landet som en base for videre angrep mot Midtøsten. Derfor forsøkte Storbritannia å presse landet til å føre en politikk som skulle komme de allierte til gode. Den iranske kongen så helst at landet hans holdt seg nøytralt, men dette syntes ikke britene var godt nok. Den 25. august 1941 gikk Storbritannia og Sovjetunionen til et samlet angrep på Iran, hvor britene invaderte landet fra sørøst og sørvest mens Den røde armé gikk inn fra nord. Den 17. september hadde koalisjonen beseiret de iranske styrkene, og en ny konge ble innsatt. Sovjetunionen og Storbritannia fortsatte å okkupere landet så lenge andre verdenskrig varte.
Under ledelse av Shahen ble det iranske militære gjenoppbygget etter krigen, og under Dhofar-opprøret ble 1,500 iranske tropper sent til Oman for å bistå landet mot separatistene. Krigen varte mellom 1962 og 1975, og endte med at separatistene ble slått og at Oman ble modernisert. Krigen bidrog til oppbyggingen av de iranske styrkene, og gav en god porsjon militær erfaring for soldatene. I 1971 okkuperte Iran flere omstridte øyer i Persiabukta, som ble krevd av De forente arabiske emirater og Irak. Iranske tropper deltok også i flere fredsbevarende operasjoner, blant annet ONUC-styrken under Kongokrisa på 60-tallet. Iranske tropper ble også stasjonert på grensen mellom Israel og Syria i etterkant av Jom kippur-krigen som en fredsbevarende kontingent, hvor flere land deltok.
I 1979 ble Shahen ble styrtet, og Ruhollah Khomeini overtok. Samtidig ble relasjonene med Irak, hvor Saddam Hussein hadde kommet til makten, dårligere. Irak gjorde krav på den oljerike iranske provinsen Khuzestan, som de hevdet var blitt ulovlig overlevert til Persia mens Osmanriket styrte området. Irak krevde nå at Arabistan, som var det arabiske navnet på provinsen, skulle returneres. Etter flere mislykkede appeller til Den arabiske liga og FN, valgte Irak å gå til krig mot Iran. Den påfølgende Iran-Irak-krigen, som skulle vare fra 1980 til 1988, begynte med at de irakiske styrkene okkuperte provinsen, samt enkelte mindre områder lengre nord. Irakerne hadde regnet med støtte fra eksiliranere som støttet det forrige regimet, men i stedet ble de møtt av en folkemasse som gjorde mye tøffere motstand en ventet. I 1982 hadde iranerne gjenerobret provinsen, og frontlinjen ble presset inn på irakisk territorium. I ettertid er det blitt spekulert om hvorvidt dette kan ha vært en del av Saddams strategi, ettersom irakerne hadde flere befestede stillinger på sitt territorium som var lettere å forsvare. Som et resultat av dette var de iranske tapene langt større enn de irakiske. I 1982 tilbød Irak våpenhvile, og foreslo at man skulle avslutte krigen og i stedet vende samlet oppmerksomhet mot Israels invasjon av Libanon. Iran avslo tilbudet, og krigen fortsatte. Iran hadde fastslått at målet var å styrte det irakiske regimet, men stillstanden umuliggjorde dette. Etter en lang utmattelseskrig gikk Irak til en ny offensiv inn på iransk territorium i 1988, og byer som Teheran ble bombet massivt. Trusselen om amerikansk intervensjon førte til at iranerne gikk med på våpenhvile. Den ødeleggende krigen, som ikke hadde noen klar seierherre, hadde kostet mellom 500 000 og 750 000 iranske soldater livet.
Samtidig som krigen mot Irak pågikk, deltok Irans revolusjonsgarde aktivt med å hjelpe PLO mot de israelske styrkene i Libanon. Når de israelske styrkene erobret Beirut, anså PLO seg som tvunget til å undertegne våpenhvile, og den påfølgende avtalen inkluderte at PLO måtte forlate Libanon. De israelske styrkene fortsatte å okkupere Libanon i et forsøk på å bygge opp igjen landet i samarbeid med de kristne falangistene. Okkupasjonen ble etter hvert mer og mer upopulær blant libaneserne, og førte til opprettelsen av Hizbollah, som Iran var med på å bygge opp gjennom finansiell og materiell støtte.
Under Gulfkrigen i 1991 flyktet flere irakiske piloter med flyene sine til Iran, og ble integrert i det iranske flyvåpenet. Fra og med 2003 har det flere ganger blitt påstått av USA og Storbritannia at iranske styrker var hemmelig involvert i Irak-krigen. I 2007 ble et britisk militærskip bordet av revolusjonsgarden. Revolusjonsgarden hadde også rådgivere som hjalp Hizbollah under Libanon-krigen (2006), som endte med at begge parter gjorde krav på seieren.
Irans forsvar er fremdeles i en omstillingsfase, hvor landet prøver å håndtere tapene etter Iran–Irak-krigen på 1980-tallet. Antallet personell og bakkesystemer er bygget opp til et stabilt nivå, og utviklingen favoriserer kvalitativ framfor kvantitativ forbedring. Luftforsvaret og til en viss grad sjøforsvaret er fremdeles preget av tapene under krigen med Irak. På disse feltene ligger Iran etter land av tilsvarende størrelse. I tillegg til krigstapene har handelsrestriksjoner fra andre land gjort det vanskeligere å kjøpe inn nytt materiell. En stor del av materiellet er amerikansk materiell levert mellom 1945 og 1979, og det meste som er kjøpt inn senere kommer fra Russland og Kina.
Organisasjon
Øverste militære myndighet i landet ligger hos Revolusjonslederen, for tiden ayatollah Ali Khamenei. Han har myndighet til å erklære krig eller fred samt tilsette og avskjedige sjefene for generalstaben og de forskjellige våpengrenene. Under Revolusjonslederen ligger Det høye nasjonale sikkerhetsrådet, som utarbeider føringer for forsvaret og intern sikkerhet. Medlemmer av sikkerhetsrådet er statsministeren, forsvarsministeren, sjefen for generalstaben, sjefen for Pasdaran og to rådgivere utnevnt av Revolusjonslederen. Rådet konsulterer med ministre og sjefene for forsvarsgrenene etter behov.
Forsvarsministeren er administrativt ansvarlig for de regulære væpnede styrkene, og etter en reform i 1989 også for Pasdaran. Strategiske beslutninger tas i sikkerhetsrådet, og det operative ansvaret ligger hos de respektive våpengrenenes sjefer.
Materiell
Hæren er satt opp med rundt 1600 stridsvogner, en blanding av amerikanske M47, M48, M60 Patton, britiske Chieftain, sovjetiske stridsvogner av typene T54/55, T-72 og kinesiske stridsvogner av Type 59 og Type 69. I tillegg kommer selvproduserte Zulfiqar. Av disse er det Zulfiqar og T-72-vognene som er mest slagkraftige, med relativt moderne ildledning. Disse utgjør dog en 480 stykker av den totale styrken. Tilstanden til de eldre vestlige vognene er ukjent, da boikotter har gjort at Iran har måttet produsere reservedeler selv siden revolusjonen.
Iran har utviklet artilleriraketten Fajr-5 med en rekkevidde på 75 km.
Marinen har en rekke mindre overflateskip og tre Kilo-klasse dieselelektriske ubåter. I de senere år har Iran selvprodusert flere avanserte typer som patruljebåter, ubåter og hangarskip. Med en kombinasjon av spredte baser, kryssermissiler og minefelt kan de dominere den økonomisk viktige oljetransporten i Gulfen.
I luften besitter luftforsvarsgrenene fortsatt en mengde eldre, vestlige fly som antageligvis ikke har blitt vesentlig vedlikehold på mange år på grunn av mangelen på mer avanserte reservedeler. Det mest moderne de kan stille opp rundt med er 35 kinesiske F-7 jagerfly. I tillegg kommer flere selvproduserte som Shafagh og Saegheh i de seneste årene og 6 russiske MiG-29 jagerfly og 30 Su-24 bombefly som antakelig er godt vedlikeholdt. De driver jevnlig øvelser med enheter bestående av Shafagh og Saegheh, F-14, MiG-29, F-4, F-5, Mirage F1 og F-7 jagerfly.
Iran besitter også blant annet en rekke selvproduserte mellomdistanse-missiler. Det man med sikkerhet vet er at de har Shahab-1, Shahab-2 og Shahab-3. De arbeider nå på Shahab-4, Shahab-5 og Shahab-6 som er ventet å ha en lengre distanse enn de andre.
Den 25. februar 2007 kunngjorde den iranske statskanalen at den første romfartsraketten hadde blitt skutt ut i rommet med suksess.
Eksterne lenker
Irans flygvapen
Erling Utnem
Erling Gudmann Hansen Utne, best kjent som Erling Utnem (1920–2006) var en norsk luthersk prest i Den norske kirke som var biskop i Agder bispedømme fra 1973 til 1983.
Utnem ble født i Hedrum i Vestfold. Han ble cand.theol. fra Det teologiske menighetsfakultet i 1947.
Etter fullført teologistudier var han reisesekretær i Skolelaget. Deretter ble han lærer; først ved Indremisjonsselskapets bibelskole, deretter ved Misjonshøgskolen i Stavanger. Han var residerende kapellan i Sarpsborg og deretter rektor ved det praktisk-teologiske seminar ved Menighetsfakultetet i Oslo. I 1973 ble han biskop i Agder bispedømme. Etter ti år i embedet valgte han å trekke seg på grunn av sykdom. Han ble etterfulgt av Halvor Bergan.
Utnem var en av grunnleggerne av den internasjonale Lausannebevegelsen for misjon og evangelisering. Han var bibeloversetter og skrev flere bøker, deriblant flere bind av Studiebibelen. Han ble også kjent for sin kombinasjon av en evangelisk linje med et tydelig sosialetisk engasjement. Han hadde et konservativt teologisk ståsted.
Han er født Erling Gudmann Hansen Utne, men er også kjent under navnet Eling Utne og Erling Hansen Utne.
Henri Lauvaux
Gustave Henri Lauvaux (født 9. oktober 1900, død 19. juli 1970) var en fransk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris.
Lauvaux vant en olympisk bronsemedalje under OL 1924 i Paris. Han var med på det franske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen over 10,65 km terrengløp bak Finland og USA. De andre på laget var Gaston Heuet og Maurice Norland. Lauvaux ble nummer fem i den individuelle konkurransen over 10,65 km terrengløp.
Valget i Libanon 2009
Valget i Libanon 2009 er et parlamentsvalg som ble avholdt 7. juni 2009. Valget sto mellom den pro-vestlige blokken 14. mars-alliansen og den pro-syriske 8. mars-alliansen, som blant annet består av Hizbollah. Det ble valgt 128 medlemmer. Loven gir også libanesere som bor i utlandet, lov til å stemme. Etter at stemmegivningen var ferdig erklærte 14. mars-alliansen seg som vinnere. Det ble anslått at de fikk 70 seter.
14. mars-alliansen ledes av Saad Hariri, som også er partileder for Framtidsbevegelsen. Alliansen består av sunnimuslimer, drusere og noen maronitter. 8. mars-alliansen ledes av Hizbollah-leder Hassan Nasrallah, og består av sjiamuslimene og tidligere general Michel Aouns maronittiske parti. Alliansen har også støtte i mindre kristne miljøer. Før valget har 14. mars-alliansen 68 seter i parlamentet, mens 8. mars-alliansen har 56 seter.
Libanons valglov sier at man ikke får lov til å stemme i utlandet, så libanesere som bor i utlandet, får gratis tur til hjemlandet i anledning av stemmegivning. 4. juni ble det meldt at 19 000 libanesere hadde kommet til landet de to siste dagene. En rapport viste at nærmere 80 000 libanesere ville bli flydd inn fra utlandet for å stemme, til en pris på 97 millioner dollar.
Før valget hadde en ny valglov blitt innført, som blant annet senket aldersgrensen for stemmegiving fra 21 år til 18 år, men på grunn av grunnlovsreglene vil den ikke bli innført før etter valget.
Fordeling av seter
Taif-avtalen fra 1989 sa at kristne og muslimer skulle ha like mange seter i parlamentet, altså 64 seter hver. Fordelingen til de forskjellige folkeslagene og trossamfunne ser slik ut:
Det er også spesifisert hvor mange de forskjellige har innen hvert valgdistrikt.
São Sebastião do Oeste
São Sebastião do Oeste er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Oddmund Haugen
Oddmund Inge Haugen (født 25. mai 1951) er en norsk lyriker. Han er opprinnelig fra Vråliosen i Kviteseid kommune, men har bodd mesteparten av sitt liv i Grenlandsområdet.
Haugen debuterte som lyriker i 1975 med diktsamlinga Doggdropen. Seinere har det kommet fem diktsamlinger til: Elvesteinen (1976), Gras og ugras (1979), Lengtande landskap (1996), Gule vengeslag i februar (2005) og Å vere attende (2011). I tillegg kan nevnes CD-en Møtestader (2002).