cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Katharina Gjesdahl
Forfatterskap
Hun fikk svært gode anmeldelser for sine tidlige utgivelser, og Aschehoug forlag nevnte henne i samme åndedrag som Barbra Ring, Regine Normann og Sigrid Undset. Da hun ga ut sin tredje roman var Aftenpostens anmelder, forfatteren Theodor Caspari, svært rosende i sin omtale, selv om han riktignok hadde et og annet å utsette på romanens persontegninger:"«Frk. Gjesdahls nye bog staar saa langt over hendes debutarbeide - den anden bog har jeg ikke læst -, hendes ubestridelige talent har udviklet sig saa raskt, at det giver de bedste løfter om fremtiden. 'Skyggen' er en bog, som - helst i vor udadvendte, rastløse og hjemløse tid - fortjener at læses rundt om i hjemmene.»."Ved utgivelsen av romanen Porcelænsdukken skrev Kristian Elster:"«Katharina Gjesdahl har iaar skrevet en god og underholdende fortælling. (---) Hvad der er Katharina Gjesdahls styrke, er hendes aarvaakne og fine iagttagelsesevne. Hun har ingen sterk fantasi, de personer hun skildrer er ikke betydelige, og hendes beretning bæres ikke op av store følelser eller heftig indignation. Men hun ser godt og medfølende, og det hun har set gjenforteller hun med liv og anskuelighet. Det vrimler i hendes nye roman av morsomme og tydelige familieportrætter. Og hovedpersonen, den lille Justine, er fremstillet med finhet, der er virkelig noget porcelænsskjørt indtagende og allikevel varmt over hende. Alle de smaa bevægelser i hendes sind er meget nydelig gjengit, det er ikke liden dybde i denne karakteristik. Og det er liv og bevægelse i den hele bok, den er morsom at læse. Og det er ingen daarlig egenskap.»."
Den store avgjørelse (1916)
Romanen åpner med at hovedpersonen Mette Margrete Bilsted sitter og leser til filologisk embetseksamen. Leseren får raskt vite at Mette Margretes venninne er «medicineren, frøken Geira Allendal». I en sidepassasje blir hun beskrevet slik: «Geira hadde sine kampe, hun ogsaa – hun kjæmpet forat kvinder ikke bare skulde ha ret til at sende represæntanter av sit eget kjøn paa tinget, men at de ogsaa virkelig skulde gjøre det ; hun kjæmpet forat kvinder som hun sikkert ikke vilde høre paa, skulde faa staa paa en prækestol og præke – og hun kjæmpet som en løve for den evige verdensfred.» Hovedpersonen bor hos sin søster Henny Graff og dennes ektemann Hans, som er «fabrikeier». Hans Graff har satt i gang velferdsreformer ved sin fabrikk; «Hans har ikke hjerte og tanke for andet end arbeiderne sine nuomstunder – alderdomshjem, søte smaa hus med geranier i vinduerne – pensionskasser – spædbarnpleie – jeg vet ikke hvad» uttaler Henny ironisk i et middagsselskap.
Mette forlover seg med ingeniør Erik Lange, samtidig som hun fortsetter å lese til eksamen. Venninnen Geira konstaterer «(d)en ingeniør Lange, du, det er en mand, en sund natur, med sund erotik – ja, bare se paa hans øine –». Erik Lange foreslår for Mette Margrete at hun skal gi opp lesingen. Hun protesterer, og han insisterer: «Jo du skal.» og videre «Du skal gjøre som jeg sier. Jeg vil ha dig slik at du ikke kan noget av det der.»
Lange har nylig blitt opptatt som kompanjong i firmaet han har vært ansatt i. Om firmaet «Werner, Werner og Lange» får leseren vite at de for tiden bare har én kontordame: «(d)er var ikke andre damer end hun nu – den ældre Werner likte ikke at ha kvindelige væsener i sin tjeneste; de fik bleksot, og vilde ha for mange vinduer aapne, sa han».
Etterhvert som handlingen utvikler seg, slår Erik Lange opp med Mette Margrete og gifter seg med firmaets kontordame. Mette bestemmer seg da for å gi opp universitetsstudiene. Hun blir skuespiller, og gjør suksess på scenen. Så gifter hun seg med advokat Paul Steffens, som ble introdusert i begynnelsen av romanen som en kynisk, kvinneforaktende fyr som hovedpersonen ikke kunne fordra. Da Erik Lange gjorde det slutt, søkte hun seg til Steffens og oppdaget at han var god på bunnen. Mette og Paul Steffens drar på bryllupsreise i København; i romanen Stedmor lar forfatteren også de nygifte dra på bryllupsreise til den danske hovedstaden.
Midtveis i romanen forteller søsteren Henny at hun med hjelp fra Geira vil starte en «kvindeklub», som hun vil ha Mette Margrete med i. Formålet med klubben skal være «at drøfte alle spørsmaal som angaar kvinden naturligvis». Mette unnslår seg for å bli med, og forklarer senere sin mann at «Slike klubber er for forulykkede hustruer og skuffede jomfruer». Hun lar seg til slutt overtale til å bli med på et møte, og der møter hun Erik Langes kone. Hun benytter anledningen til å manipulere Fredrikke Lange til å betro seg om sitt ekteskap, og innleder en forbindelse som Fredrikke med tiden anser som et venninneforhold. Romanen ender med at Erik vil tilbake til Mette, hun gir først etter, men overtaler ham så til å gå tilbake til Fredrikke, og selv blir hun hos Paul.
Stedmor (1925)
Romanens hovedperson er Beate Munkholm. I starten av boken er hun lærerinne, hun er foreldreløs og bor i et pensjonat. Hun gifter seg etter et kort bekjentskap med sin lege Claus Reimert, som er enkemann med to barn. Beate kommer fra første stund godt ut av det med sine to stebarn. Barnas mormor, fru Vannerus, viser imidlertid i oppførsel og sidebemerkninger at hun ikke setter pris på sin avdøde datters etterfølger. Fru Vannerus' holdning til svigersønnens nye kone er toneangivende for den avdøde Alices store familie; de er alle raske til å finne feil ved Beates fremtoning, utsagn og handlinger:"«Hun snakket saa altfor flydende, fandt ordene saa altfor let, det var ikke beskedent. Efter familiens opskrift paa tækkelig opførsel, skulde hun set genert ut indfor saa mange mennesker, blit lit klædelig rød og smilt forlegen. Her gik hun rundt og var venlig, hun! mot de andre, istedetfor at vente pent til man kom og var venlig mot hende.»"I løpet av få måneder klarer Alices familie å så splid mellom Beate og hennes ektemann og stebarn. Han sender henne på høyfjellshotell over sommeren, og besøker henne ikke i de syv ukene hun tilbringer der. Tilbake i Oslo foreslår Claus at ekteparet skal sove på hvert sitt værelse, fordi hun ser så godt ut etter høyfjellsoppholdet og han vil ikke at hun skal få nattesøvnen forstyrret av ham. Beate tar seg svært nær av det, og når hun på ny møter Alices familie er hun taus og stille. Hun gjør sitt beste for ikke å pådra seg deres oppmerksomhet. Etterhvert snur imidlertid stemningen, stadig flere av Alices slektninger tyr til Beate for å få råd og selskap, og i romanens siste kapittel får Beate til og med fru Vannerus' anerkjennelse for sin gode smak. Men Beate er ikke helt som før:"«Skjønte de at hun var blit usaarlig nu. Og naar et menneske er blit usaarlig og ikke tar sig nær av det onde man vil gjøre det, ja, saa strækker de andre vaaben og prøver ikke længer paa at gjøre det ondt.»"
Gibraltarsk pund
Gibraltarsk pund (valutategn: £; valutakode: GIP) er valutaen i Gibraltar. Den er direkte konvertibel med britiske pund. Gibraltars regjering er også Gibraltars sentralbank. Som sådan kontrollerer regjeringen GIP, med ansvar å prege mynter og trykke sedler.
Gibraltarske pund er ikke tvungent betalingsmiddel (legal tender), noe sted i Storbritannia (kun på Gibraltar, som er et Britisk oversjøisk territorium). Selv om Gibraltarske pund ikke er legal tender, er de lovlig å benytte, og blir iblant funnet i sirkulasjon i Storbritannia for øvrig. I Gibraltar kan britiske pund benyttes (eventuell veksel gis tilbake i Gibraltarske pund eller britisk pund, som også sirkulerer på Gibraltar).
Historie
I 1898 ble britiske pund innført som eneste, gyldige valuta i Gibraltar. Siden 1927 har gibraltarske myndigheter trykket egne sedler. Siden 1988 har de også framstilt egne mynter.
Det britiske parlamentets The Currency Notes Act i 1934 ga gibraltarske myndigheter offisielt retten til å trykke egne sedler, og garanterer også for disse sedlene ved at en fast vekslingskurs på én til én mot britiske pund ble slått fast.
Coco Solo
Coco Solo var en ubåtbase for den amerikanske marine på den atlantiske (nordvestre) siden av Panamakanalsonen, nær Colón i Panama. I 1960-årene var det ikke lenger noen ubåter der, bare noe støttepersonell. Under annen verdenskrig var Coco Solo dessuten en liten flybase for en skvadron av marinens P-38 Lightning-fly.
Fra tidlig i 1980-årene til midten av 1990-årene var Coco Solo residens og administrasjon for avdelinger av marinen, marineinfanteriet og hæren som opererte fra den nærliggende basen Galeta Island.
Etter at Panamakanalen ble overført til Panamas kontroll i 1999 ble det slutt på amerikansk militær virksomhet både i Coco Solo og på Galeta Island. Coco Solo har nå to store containerterminaler, blant annet Manzanillo International Terminal, Latinamerikas største containerterminal.
Senator John McCain ble født på Coco Solo-basen.
Chamorro tidssone
Chamorro tidssone, tidligere Guam tidssone ligger på UTC+10, altså 10 timer foran UTC, og er basert på middelsoltiden ved meridianen 150°Ø.
Sonen omfatter de amerikanske territoriene Guam og Nord-Marianene. Sommertid brukes ikke noen steder i denne tidssonen. Tidssonen har navn etter Chamorro, de opprinnelige innbyggerne i regionen.
François-Auguste-Ferdinand Donnet
François-Auguste-Ferdinand Donnet  (født 16. november 1795 i Bourg-Argental ved Lyon i Frankrike, døde 23. desember 1882 i Bordeaux) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Bordeaux 1837–1882.
Han ble kreert til kardinal i 1852 av pave Pius IX, med Santa Maria in Via som tittelkirke.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Juha Pentikäinen
Juha Yrjänä Pentikäinen (født 26. februar 1940 i Rantsila) er en finsk folklorist og religionshistoriker.
Han ble fil.dr. i 1968, og har siden 1970 vært professor i religionshistorie ved Helsingfors universitet. Pentikäinen ble ordinært i 1977. Han har også vært gjesteprofessor ved flere utenlandske universitet, bl.a. i USA og i Norge.
Pentikäinen har utgitt flere religionshistoriske og folkloristiske arbeider hvor han bl.a. har behandlet synet på døden og ulike tema knyttet til sjamanismen. Han er nok mest kjent for sin bok Kalevala Mythology, som gir en grundig gjennomgang av Elias Lönnrots epos, Kalevala. Her analyserer han både Lönnrots bakgrunn og eposet, og forskjellene mellom de to versjonene Lönnrot skrev. Han ser på eposet som et svar på den nasjonalromantiske stemningen som rådet i det finske samfunnet, og nettopp dette gjør eposet så betydningsfullt innenfor finsk kultur.
Trivia
Juha Pentikäinens onkel, Vilho Pentikäinen, var en berømt kommunistisk hemmelig agent som spionerte mot finske interesser for Sovjetunionen.
Kushiro
Kushiro (釧路市 - Kushiro-shi) er en by i Japan. Kushiro ligger nord i landet på øya Hokkaidō. Kushiro er den største byen som ligger på den østre delen av Hokkaidō.
Sport
Byen er hjemby for ishockeylaget Nippon Paper Cranes som spiller i Asia League Ice Hockey. En liga som laget har vunnet 3 ganger fra og med 2003/2004-sesongen. Kushiro var vertskap for Junior-VM på skøyter i 2003, samt for de japanske mesterskapene i senior hurtigløp på skøyter i allround 2011, 2007 og 2000 og sprint i 2008 og 2001. Disse konkurransene ble avviklet på skøytebanen, Yanagimachi.
794 Irenaea
794 Irenaea er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 27. august 1914 av Johann Palisa fra Universitäts-Sternwarte Wien i Wien. Den er oppkalt etter Irene, datter av den østerrikske astronomen Edmund Weiss. – Det var allerede en astroide kalt 14 Irene.
De amerikanske Jomfruøyer under Vinter-OL 2022
De amerikanske Jomfruøyer deltok under Vinter-OL 2022 i Beijing i Kina i perioden 4. til 20. februar 2022.
Deltakere
Deltakere pr sportsgren:
30px|Skeleton Skeleton
De amerikanske Jomfruøyer kvailifiserte én kjelke. Dette var første gang landet deltok i skeleton i et Vinter-OL.
Georg Leber
Georg Leber (født 7. oktober 1920 i Obertiefenbach, Oberlahnkreis, idag Landkreis Limburg-Weilburg i den tyske delstaten Hessen, død 21. august 2012 ) var en tysk fagforeningsleder og politiker fra SPD. Han var fra 1966 til 1972 samferdselsminister og fra 1969 til 1972 i tillegg postminister. Fra 1972 til 1978 var Leber forsvarsminister i Tyskland.
Georg Leber gikk handelsskole og i murerlære. Han tjenestegjorde i Luftwaffe under den andre verdenskrigen og gikk inn i SPD i 1947. I 1957 ble han valgt til Forbundsdagen hvor han var medlem inntil 1983. Leber var visepresident i Forbundsdagen fra 1980 til 1983.
Phengaris
Phengaris er en slekt av dagsommerfugler som tilhører undergrupper blåvinger i den store familie glansvinger (Lycaenidae).
Utseende
Middelsstore til forholdsvis store blåvinger (vingespenn 35-50 millimeter). Begge kjønn er gjerne blå på oversiden, men hunnene litt mattere. De har ofte svarte flekker på oversiden, bakvingen er uten stjerter. Undersiden er lysgrå med svarte flekker.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Asia og Europa. Flere av artene er regnet som truede.
Robert Murray
Robert Cook Murray (født 18. februar 1870 i Edinburgh, død 28. april 1948) var en britisk skytter som deltok i de olympiske leker 1912 i Stockholm.
Murray ble olympisk mester i skyting under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det britiske laget som vant lagskytingen i 50 meter rifle med 762 poeng foran Sverige med 748. De andre på laget var William Pimm, Edward Lessimore og Joseph Pepé. Det var seks lag med fire mann på hvert som deltok i konkurransen. Murray skjøt 185 poeng som var det svakeste resultatet på det britiske laget.
Kjørholmane naturreservat
Kjørholmane naturreservat ligger på en rekke med holmer sørvest for øyen Rott i Sola kommune.
Kjørholmane naturreservat ble opprettet ved kongelig resolusjon 7. mai 1982, og er et sjøfuglreservat. Siden 2003 er reservatet en del av Rott-Håstein-Kjør fuglefredningsområde, og fra 2011 er hele fuglefredningsområdet også ramsarområde.
Dette er et viktig hekkeområde for sjøfugl og tilholdssted for sel, især havert. På Kjørholmane finnes den største toppskarvkolonien i Norge sør for Runde. Her er også hekkende bestander av toppskarv, krykkje, alker, lunde, teist, alke, lomvi og havhest. Også kolonier av gråmåke, sildemåke og svartbak. Dette er det sørligste området i landet for arter som blant annet lundefugl og krykkje.
Olaf Christiansen
Olaf Christiansen (født 26. april 1912 i Oslo, død 19. oktober 1992 i Kragerø) var en norsk kunstmaler. Christiansen ble kalt kolorist, en kunstmaler med utpreget evne til artistisk fargebruk. Han debuterte på Statens Høstutstilling i 1939 med maleriet Garntørk med motiv fra Svolvær.
Karriere
Christiansens tidlige arbeider fikk svært god mottakelse. I 1947 blir tre av hans bilder valgt ut til å representere Norge under Den Officielle Norske Kunstudstilling i København, like mange verk som hans tidligere lærer ved Akademiet Axel Revold fikk stille med. Kritikerne var begeistret for Christiansens tidlige bilder. Håkon Stenstadvold skrev i Afteposten at «Olaf Christiansens utstilling viser han er en maler vi bør være oppmerksomme på.» Morgenbladets Johan Fredrik Michelet skrev: «Men for en maler Christiansen er. I ren fargeskjønnhet er han naturen en slem konkurrent (…) Han maler spontant, men samtidig med full kontroll over hånden, her er ingen vakling.» Arbeiderbladets Arve Moen skrev: «Olaf Christiansen likner ingen andre av sine kunstnervenner, hans motivvalg og komposisjon er noe helt for seg selv.»
Olaf Christiansen flyttet fra Oslo til Tåtøy i Kragerø i 1950. Han tok jobb som mønstertegner på Den norske tapetfabrikk på øya. Mange av maleriene hans ble oppbevart på fabrikken, og gikk tapt da produksjonslokalene brant ned i 1951. Olaf Christiansen fortsatte som industriarbeider frem til 1966, da han ble pensjonist og gjenopptok malingen.
Madsebakken skole
Madsebakken skole er en barneskole i Kongsberg. 2017-2018 semesteret hadde skolen 317 elever fordelt på 1. – 7. klassetrinn. 1. trinn: 38 elever 2. trinn: 52 elever 3. trinn: 60 elever 4. trinn: 51 elever 5. Trinn: 42 elever 6. trinn: 34 elever 7. trinn: 40 elever Rektor: Elisabeth B. Didriksen
Coriariaceae
Coriariaceae er en plantefamilie i ordenen Cucurbitales, med 30 arter i slekta Coriaria.
Eksterne lenker
Họ Mã tang
795 Fini
795 Fini er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 26. september 1914 av Johann Palisa fra Universitäts-Sternwarte Wien i Wien. Bakgrunnen for navnet er ikke kjent, men Fini er tysk kallenavn for Josephine.
Raumyr skole
Raumyr skole (etablert i 1969) er en barneskole i Kongsberg. I 2009-2010 semesteret hadde skolen 302 elever fordelt på 1. – 7. klassetrinn.
Ola Stave
Ola Stave (født 30. mars 1951) er en norsk bygningsingeniør og tidligere generalsekretær i Universitets- og høgskolerådet.
Stave er utdannet sivilingeniør ved Norges tekniske høgskole (nå NTNU) fra 1970 til 1974. Fra 1989 til 1996 var han forskningsjef Byggforsk, og ble deretter administrerende direktør av Arkitekthøgskolen i Oslo fram til 2003. Han var generalsekretær i Universitets- og høgskolerådet fra 1. oktober 2003 til august 2015.
Pequotkrigen
Pequotkrigen var en væpnet konflikt i 1637 mellom en allianse av Massachusetts Bay og Plymouth-koloniene og allierte indianere (narragansett og mohegan-indianere) mot pequot-indianere. Krigen utryddet pequotene som en samlet enhet i det som i dag er det sørlige New England.
Hundrevis ble drept og hundrevis ble tatt til fange og solgt som slaver til Karibia. De som overlevde og klarte å unngå fangenskap ble spredt. Det ville ta pequotene mer enn tre og et halvt århundre før de fikk tilbake sin tidligere politiske og økonomiske makt i sitt tradisjonelle hjemland langs Pequot (dagens Thames) og Mystic-elvene i det som nå er det sørøstlige Connecticut.
Bakgrunn
Debatten eksisterer fremdeles blant historikere som nevner den kun som en teori. Teorien kan spores tilbake til pastor William Hubbard som i 1677 hevdet at pequotene hadde invadert regionen en gang før etableringen av kolonien Plymouth. I etterspillet av kong Philips krig, hadde Hubbard forsøkt i sin Narrative of the Troubles with the Indians in New-England å forklare intense fiendtligheten som New Englands indianere hadde møtt engelskmennene med. Religiøse puritanere fra koloniene som Hubbard kan ha overført sin egen oppførsel til pequotene ved å definere dem som «utlendinger» i regionen, ikke invaderere fra en annen kyst, men «fra det indre av kontinentet» som «med makt tok stedet nær havet og ble terror for alle deres naboer.»
I 1630-årene var Connecticut-dalen i omveltning. Pequotene arbeidet aggressivt med å utvide sin kontroll over et stadig større område i alle retninger på bekostning av wampanoagene i nord, narrangansettene i øst, algonquianene og moheganene i vest og algonquianene i dagens Long Island i sør som igjen konkurrerte om dominansen og kontrollen over den europeiske handelen. Nederlenderne og engelskmennene konkurrerte også om å utvide sitt handelsområde i de indre områdene for å skaffe seg overtaket i den fruktbare regionen. Engelskmennene og nederlenderne dro nytte av at indianerne satt kraftig tilbake av en rekke epidemier av kopper i de foregående tre tiårene som reduserte deres befolkning. Dette førte til et maktvakuum i regionen.
Nederlenderne hadde befestet sin handelspost innen 1636 og engelskmennene hadde bygget et handelsfort ved Saybrook. Puritanere fra Massachusetts Bay og Plymouth hadde bosatt de nylig etablerte elvelandsbyene Windsor, Hartford og Wethersfield.
Opptakt
Før krigen brøt ut ble det gjort forsøk på å kontrolle adgangen til pelshandelen som resulterte i en rekke eskalerende hendelser og angrep som økte spenningen å¨begge sider. Den politiske avstanden mellom pequotene og moheganene økte da de allierte seg med forskjellige handelspartnere, moheganene med de puritanske engelskmennene og pequotene med nederlenderne. Pequotene angrep en gruppe mattabesic-indianere som hadde forsøkt å handle med Hartford. Spenningen økte også da Massachusetts Bay begynte å produsere wampum, et produkt pequotene hadde kontrollert frem til 1633.
John Stone, en smugler, kaperfarter og slavehandler, og syv av hans mannskap ble i 1634 drept av de vestlige niantikene som var skattepliktige til pequotene, som hevn for grusomhetene utført av nederlenderne og, nyligere, av Stone. En høyerestående pequot, Tatobem, bordet et nederlandsk fartøy for å handle. I stedet for å handle, tok nederlenderne pequoten og krevde en betydelig løsepenge for ham. Pequotene sendte raskt en last med wampumer og fikk liket av Tatobem i retur.
Stone, sjørøveren, var fra De vestindiske øyer og hadde blitt forvist fra Boston. Han satte seil fra Boston og møtte sin skjebne nær munningen av elva Connecticut mens han kidnappet kvinner og barn fra de vestlige niantikene for å selge dem som slaver i kolonien Virginia. Embetsmenn i Massachusetts Bay protesterte på drapene. Peguotlederen Sassacus avslo koloniens krav om at de vestlige niantikene som var ansvarlig for Stones død skulle overleveres.
20. juli 1636 ble en respektert handelsmann som het John Oldham angrepet på en handelsreise til Block Island. Han og flere av hans mannskap ble drept og hans fartøy ble plyndret. Til denne dag er det uklart hvem som var ansvarlig for Oldhams død. I etterspillet av pequotkrigen fikk pequotene ansvaret handelsmannens død. Puritanske embetsmenn fra Massachusetts Bay, Rhode Island og Connecticut, og til og med venn narrangansettenes venn, Roger Williams, mente at narangansettene var de mest sannsynlige gjerningsmennene i ukene som fulgte hendelsen. Puritanske embetsmenn visste at indianerne på Block Island var allierte med de østlige niantikene, som igjen var allierte med narrangansettene. Engelskmennenes svar på Oldhams død, den siste hendelsen i en rekke eskalerende hendelser, har tradisjonelt blitt regnet som begynnelsen av pequotkrigen.
Kampene
Nyhetene om Oldhams død ble et tema i prekenene i Massachusetts Bay. Guvernør Vane endte i august John Endicott for å påføre indianerne på Block Island hevn. Endicotts styrke bestod av rundt 90 menn som seilte til øya og angrep en niantik–landsby der. De fleste av niantikene flyktet, men 14 ble drept mens to av Endicotts menn ble skadet. Den puritanske militsen brente ned landsbyen. Avlingene som niantikene hadde lagret for vinteren som engelskmennene ikke klarte å ta med seg, ble også brent. Endicott reiste så til Fort Saybrook.
Puritanerne ved Saybrokk likte ikke raidet, men gikk med på at noen av dem skulle slutte seg til Endicott som guider. Endicott seilte langs kysten til en pequot–landsby hvor han gjentok kravet fra året før om betaling for Stones død og mer for Oldham. Etter noen diskusjoner konkluderte Endicott med at pequotene trakk ut tiden og angrep. Pequotenes uthaling virket riktignok og de klarte å flykte inn i skogene. Den tidligere puritanske guvernøren i Massachusetts Bay måtte igjen nøye seg med å brenne en indiansk landsby og dens avlinger før han seilte hjem.
Endicotts styrker hadde dratt hjem, men puritanerne i Connecticut måtte ta seg av sinnet til pequotene. Pequotene forsøkte å samle sine allierte, rundt 36 landsbyer som skattet til dem, men lyktes bare delvis. De vestlige niantikene sluttet seg til dem, men de østlige forble nøytrale. De tradisjonelle fiendene til pequotene, moheganene og narrangansettene sluttet seg åpent til engelskmennene. Narrangansettene hadde kriget med og mistet territorium til pequotene i 1622. Nå oppmuntret deres venn Roger Williams dem til å slutte seg til engelskmennene.
Gjennom høsten og vinteren var Fort Saybrook i praksis beleiret. Alle som gikk utenfor ble drept. Da våren ankom i 1637, intensiverte pequotene sine raid på landsbyer i Connecticut. Under et raid på Weathersfield 12. april drepte indianerne ni menn og kvinner, et antall kveg og hester og tok to jenter som gisler. Totalt mistet landsbyen rundt 30 bosettere.
Elvebyene ved Connecticut-elva møttes i mai i Hartford, satte sammen en milits og satte den under John Masons kommando. Mason dro ut med 90 militsmenn og 70 mohegankrigere under Uncas for å hevne seg på pequotene. Ved Fort Saybrook sluttet John Underhill og 20 menn seg til Mason. De fortsatte til pequotenes viktigste sete, nær dagens Groton, men pequotene valgte å forsvare sin befestede landsby. Mason var for dårlig utstyrt til å ta den, seilte østover og stoppet ved landsbyen Misistuck (Mystic).
Pequotenes leder Sassacus trodde at engelskmennene hadde returnert til Boston og tok flere hundre av sine krigere for å utføre et nytt raid på Hartford. Men Mason hadde bare reist for å besøke narragansettene som sluttet seg til ham med flere hundre krigere. Flere allierte niantikkrigere sluttet seg også til Masons grupper. 26. mai 1637 angrep Mason Misistuck overraskende med rundt 400 menn. Han anslo at «seks eller syv hundre» pequoter var der da hans styrker overfalt palisaden. Rundt 150 krigere hadde slått følge med Sassacus, derfor var innbyggerne hovedsakelig kvinner og barn. Mason omringet palisaden og beordret at den skulle settes i brann. Mason sørget også for at dersom pequoter skulle forsøke å flykte fra flammene, skulle også de drepes. Av de 600–700 pequotene i Mystic den dagen, ble bare syv tatt til fange, mens syv andre klarte å flykte i skogene.
Narragansett og mohegan-krigerne som kjempet sammen med Mason og Underhills milits var forferdet over handlingene og «måten engelskmennene kjempet på...fordi den er for rasende, og dreper for mange menn». Rystet av den «totale krigs»–taktikken til puritanerne og grusomhetene de bevitnet, dro narragansettene hjem.
John Mason satte også kursen hjemover da han anså oppdraget som utført. Militsen gikk seg midlertidig vill, men siden han gjorde dette, unngikk han såvidt pequotindianerne som satte etter de puritanske styrkene da de så hva som hadde skjedd.
Neslaktningen ved Mystic knuste pequotene og frarøvet dem deres allierte. Tvunget til å oppgi sine landsbyer, flyktet pequotene, for de meste i små grupper, for å søke tilflukt hos andre sørlige algonguianske folk. Mange ble innhentet av krigere fra moheganene og narragansettene. Den største gruppen, ledet av Sassacus, ble nektet hjelp av Metoac (Montauk eller Montaukett) fra dagens Long Island. Sassacus ledet rundt 400 krigere vestover langs kysten mot nederlenderne ved New Amsterdam og deres innfødte allierte. Da de krysset Connecticut-elva, drepte pequotene tre menn som de møtte nær Fort Saybrook.
Sassacus og hans tilhengere hadde håpet å søke tilflukt blant mohawkene i dagens New York. Men mohawkene hadde sett engelskmennenes maktdemonstrasjon og valgte i stedet å drepe Sassacus og hans krigere. De sendte Sassacus sin skalp til Hartford som et symbolsk offer for mohawkenes vennskap med Connecticut. De puritanske embetsmennene fortsatte å tale for nådeløs jakt på det som var igjen av pequotene i flere måneder etter at krigen tok slutt.
Etterspill
De seirende moheganene og narragansettene møttes i september ved domstolen i Cobbecticut og ble enige om fordelingen av pequotene og deres land. Avtalen, kjente som den første Hartford-traktaten, ble signert 21. september 1638. Pequotene som hadde overlevd krigen og folkemordet ved Mystic ble distribuert som slaver til moheganene, narragansettene og metoakene. Videre beslagla kolonistene pequotenes land ved å hevde en «rettferdig krig» og forsøkte å fjerne pequotene ved å erklære dem utryddet og gjorde det til en kriminell handling å nevne navnet pequot. De få pequotene som klarte å unngå døden, slaveri på De vestindiske øyer eller slaveri i puritanske hjem i Massachusetts Bay, Plymouth eller Connecticut, ble senere hentet fra fangenskap fra moheganene og gitt reservater i Connecticut.
Dette var det første tilfellet hvor algonguianfolkene i det som nå er det sørlige New England møtte europeisk krigføring. Idéen og realiteten av total krig var helt ny for dem. Etter pequotkrigen representerte de nervøse allierte koloniene Plymouth, Connecticut og Massachusetts Bay slik en makt at ingen innfødte samfunn kunne stå imot dem i den neste generasjonen. En relativt lang fredelig periode tok slutt i 1675 med kong Filips krig.
Liste over formennene for Republikken Basjkortostans statsforsamling
Formannen for Republikken Basjkortostans statsforsamling er leder for parlamentet. Dens forløpere var Sovjetkongressen etterfulgt av Det øverste sovjet (1938–1995). Navnene er transkribert fra russisk.
Corynocarpaceae
Corynocarpaceae er en plantefamilie i ordenen Cucurbitales.
Reidar Kvammen
Reidar Osvald Kvammen (født 23. juli 1914, død 27. oktober 1998) var en norsk i fotball. Han spilte 51 ganger med det norske flagget på brystet, og scoret 17 landslagsmål. Han var med på laget som tok bronse i OL i Berlin i 1936. På klubbnivå spilte han for Viking. I sin tid som Viking-spiller scoret Kvammen 202 mål – dette er fortsatt klubbrekord.
Yngre år
Kvammen imponerte med sine driblekunster allerede som ung gutt. Han var sønn av en skomaker, og hans to eldre brødre – Arthur og Sverre – spilte begge på Vikings A-lag. Kvammen debuterte for A-laget allerede som 16-åring i 1931. To år senere var han sentral da Viking spilte seg til sin første cupfinale ved å slå Lyn 3-2 i semifinalen. Kvammen scoret også Vikings mål i finalen, men Viking tapte likevel 1-3 for Mjøndalen.
5. november 1933 debuterte Kvammen på landslaget, fortsatt bare 19 år gammel. Lagkameratene Arthur Kvammen og Bernhard «Benna» Lund debuterte samtidig og ble med dette Vikings første landslagsspillere. De kommende årene ble Kvammen en sentral spiller på det norske landslaget. Han var ofte lagets bestemann, og han ble en av de viktigste spillerne i Bronselagets epoke.
Bronselaget og VM
I OL i Berlin i 1936 ble Kvammen og Arne Brustad regnet som Norges to viktigste spillere, og bidro sterkt til at Norge vant bronsemedalje. Kvammen storspilte både i semifinalen mot og i bronsefinalen mot.
Høsten 1937 kvalifiserte Norge seg til fotball-VM etter å ha slått i kvalifiseringen. Kvammen imponerte igjen, og han fikk tilbud om å spille for engelske Arsenal. Kvammen var ung og manglet selvtillit, så han takket nei – en beslutning han senere skulle angre på. Kvammen imponerte også i VM-kampen mot Italia i 1938 og fikk enda et tilbud fra Arsenal. Nok en gang takket han nei.
Krigen og etterpå
Kvammen jobbet som politimann i Stavanger. Under andre verdenskrig nektet han å bli med på nazifiseringen av politiet. Han ble derfor arrestert og havnet først på Grini og senere i den tyske fangeleiren Stutthof. Fangenskapet var en fysisk påkjenning for Kvammen, og han måtte til Sverige for rehabilitering etter krigen.
Kvammen kjempet seg tilbake på fotballbanen, men sesongene etter krigen var sterkt preget av skader. Han hadde fortsatt tilgode å vinne noe med Viking, og var sentral da Viking spilte seg til cupfinale i 1947. Kvammen måtte imidlertid stå over finalen mot Skeid, og Viking tapte 0-2.
Avslutning av karrieren
28. juni 1946 gjorde Kvammen comeback på landslaget. Han scoret to av målene da Norge satte landslagsrekord ved å slå 12-0. Han hadde som mål å spille 50 landskamper. Lenge så det ut til at skadene skulle forhindre dette, men i løpet av 1948 spilte han seg inn på laget igjen. Da han omsider fikk sin landskamp nr 50, var han igjen banens beste da Norge slo 2-1 i København. Med dette ble Kvammen den første spilleren i Skandinavia som hadde spilt 50 landskamper. Hendelsen ble markert med telegram fra Kong Haakon, heltemottagelse i Stavanger og æresmedlemskap i Viking. 19. juni 1949 spilte han sin 51. og siste landskamp. Han ble Vikings andre æresmedlem i 1948.
Annen heder
Stavanger har hedret ham med Reidar Kvammens plass på Eiganes.
Rebell i lenker
Rebell i lenker (originaltittel Cool Hand Luke) er en amerikansk dramafilm fra, regissert av Stuart Rosenberg. Paul Newman spiller hovedrollen som Luke, en einstøing i Florida som nekter å tilpasse seg fengselets tyranniske regler. George Kennedy og Jo Van Fleet har andre roller.
Filmen er basert på Donn Pearces roman Cool Hand Luke fra 1965. Pearce solgte filmrettighetene til Warner Bros., som tilbød ham muligheten til å skrive manuset. Han hadde imidlertid lite erfaring med film, og filmselskapet ba Frank Pierson om å bearbeide utkastet. Biograf Marie Edelman Borden har sagt at manuset var inspirert av andre filmer, blant annet Hombre (1967). Analytikere har sagt at innflytelsen Luke har på de andre innsatte og den torturen han opplever minner om fortellingen om Jesus, og kristent symbolbruk er flittig brukt i filmen. Innspillingen foregikk ved San Joaquin River Delta, og filmsettet ble bygd i Stockton i California.
Regnskog
Tropisk regnskog
Tropisk regnskog finnes der varm og fuktig luft stiger hurtig til værs på grunn av kraftig termisk lavtrykk. Når den fuktige luften er kommet et stykke opp, avkjøles den og fuktigheten faller ned som regn. Denne syklusen gjentas hvert døgn, og er mange steder så regelmessig at regnet faller på samme tid av døgnet i månedsvis. Det er alltid varmt og fuktig, mellom 27 og 35 grader.
Rebell i lenker
Rebell i lenker fikk god kritikk og ble en kinosuksess. Kennedy vant Oscar for beste mannlige birolle for sin rolleskildring. Filmen ble også nominert til Oscar-priser for beste mannlige hovedrolle (Newman), beste filmatisering (Pearce og Pierson) og beste originalmisikk (Lalo Schifrin). Filmen ble innlemmet i National Film Registry i 2005, et utvalg av filmer til bevaring i det amerikanske nasjonalbiblioteket Library of Congress. Replikken «What we've got here is failure to communicate» («Her har vi et tilfelle av dårlig kommunikasjon.») ble i 2005 kåret til en av de tjue beste replikkene i amerikansk filmhistorie, i kåringen AFI's 100 Years…100 Movie Quotes. Rollefiguren Luke ble også kåret til filmhistoriens 30. beste helteskikkelse.
Regnskog
Tropisk regnskog
Den tropiske regnskogen på jorden ligger som et sporadisk, bredt belte omkring ekvator. Den finnes først og fremst i Sentral-Amerika og Vest-India, nordre halvdel av Sør-Amerika, Sentral-Afrika samt Sørøst-Asia. Frem til år 2000 har over 150 000 km² regnskog – tilsvarende halve Norges areal – forsvunnet årlig på grunn av menneskelige handlinger. Fordi regnskogen minsker, utryddes omkring 150 arter, hver dag.
Rebell i lenker
Handling
Einstøingen Luke (Paul Newman) er trist en kveld og begynner å ødelegge parkeringsautomater. Som straff blir han sendt til en fengselsleir i Floridas fuktige hete. Men Luke nekter å tilpasse seg fengselets tyranniske regler. Det gir grobunn til en rekke konflikter.
Regnskog
Tropisk regnskog
Omkring 6 % av jordoverflaten er dekket av regnskog. Dette er trolig under halvparten av hva arealet har vært før. Kjennetegnene for tropisk regnskog er at den er ekstremt artsrik. Over halvparten av verdens dyr og planter lever der, og mange av artene lever bare der.
Der det har skjedd avskoging av regnskog er det begrensninger for hvilke avlinger som kan dyrkes, og i hvor lang tid. Men ny skog kan plantes, og slikt arbeid foregår mange steder i verden.
Regnskogfondet er den ledende organisasjonen i Europa som arbeider for å bevare regnskogen for framtidige generasjoner.
Tropiske regnskoger har eksistert i ca. 60 millioner år, og i løpet av denne tiden har et enormt mangfold av arter fått utvikle seg. De tropiske regnskogene har det høyeste biologiske mangfoldet på landjorda, men bare et fåtall av artene er registrert eller undersøkt av forskere.
Montan regnskog og tåkeskog
Montan regnskog dannes i høyereliggende tropiske og subtropiske områder (typisk i fjellsider og lignende), der fuktigheten er høy nok. Montane regnskoger er ofte sammenhengende med tropiske regnskoger og danner som oftest en naturlig avslutning på disse, typisk i fjellsider som ligger mellom 900 og 3 800 moh. Ofte er montan regnskog også synonym med tåkeskog, men tåkeskog kan også dannes i temperert regnskog, som Los Tilos på La Palma (Kanariøyene). Montan regnskog er gjerne rik på lianer, epifytter, bregner, moser og lignende.
Eksempler på montan regnskog finner man blant annet i Ny-Guineahøylandet på Ny-Guinea.
Temperert regnskog
Temperert regnskog er skog med konstant høy fuktighet og består typisk av løvskog eller barskog. I vestvendte kystnære områder med oseanisk temperert klima, der vanndamp fra havet presses opp over kystnære fjell, vil det ofte dannes regnskog. I tempererte områder med konstant høy luftfuktighet kalles slik skog, som gjerne er urørt og har fått utvikle seg naturlig under bestemte forhold over svært lang tid, for temperert regnskog. Den årlige nedbørsmengden ligger gjerne omkring 1 200–3 000 mm og er jevnt fordelt gjennom året. Selv om nedbørsmengden er mindre enn i tropisk regnskog, opprettholdes fuktigheten fordi fordampningene er mindre på grunn av lavere temperaturer. Tåke er derfor vanlig. Biomassen i temperert regnskog kan dessuten være større enn i tropisk regnskog.
I temperert regnskog er temperaturen og oksygeninnholdet i jorden for lav til at nedbryterne klarer å bryte ned alt ikke-levende organisk materiale (detritus) som skapes årlig. Derfor vil det oppstå myr og opphopning av humus i jorden. Dette fører i annen omgang til at pH-verdien faller og jorden forsures. På den måten setter klimaet både direkte (via nedbøren) og indirekte (via jordbunnsforholdene) vilkårene for plantevekst. Dette gjør de temperert regnskogene til unike biotoper med ekstra stort biologisk mangfold.
Boreal regnskog
Boreal regnskog er en type temperert regnskog som domineres av fuktig kystgranskog, med et betydelig mangfold av lavarter. Slik regnskog finnes langs kysten av Trøndelag (fra Agdenes) og nordover til de sørlige delene av Nordland (til Rana). Det finnes imidlertid også temperert regnskog langs kysten fra Stavanger-området og nordover, men denne domineres i større grad av temperert lauvskog. Per 2006 var kun 41 km² av et totalareal på cirka 770 km² temperert kystregnskog vedtatt vernet.
Inger Bruun
Bruun var værmelder på NRKs fjernsynssendinger på 1960-tallet i det månedlige programmet Været i måneden som gikk. Her fortalte hun hvordan været hadde vært rundt om i Norge den foregående måneden. I dette programmet ble det blant annet beskrevet hvordan været hadde vært «mot normalt», som var opphavet til Leif Justers revymonolog.
Velleiopsis
Velleiopsis er en slekt av biller som hører til underfamilien storkortvinger (Staphylininae) i familien kortvinger (Staphylinidae).
Utseende
Velleiopsis marginiventris er en ganske stor og kraftig, svart kortvinge med brunrøde dekkvinger og bredt brunrøde sider på bakkroppen, denne fargen er ganske uvanlig hos kortvinger og dermed et godt kjennetegn for arten. Hodet er rundet med ganske små fasettøyne. Beina er korte og kraftige med brede føtter.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Europa (Bulgaria) og Lilleasia og østover til Aserbajdsjan.
Bryting under Sommer-OL 1920
Bryting var med på det olympiske programmet for femte gang 1920 i Antwerpen. Det ble konkurrert om ti olympiaske titler, fem i gresk-romersk stil og fem i fristil, kun for menn. Finland ble beste nasjon foran Sverige.
Hallgeir Solberg
Hallgeir Solberg (født 1955) er en norsk lærer, rektor og tidligere lokalpolitiker (KrF) i Melhus kommune. Han var innvalgt i Melhus kommunestyre fra 2003 til 2011 og satt som varaordfører fra 2007 til 2011 (under Erling Bøhles tid som ordfører). Han var leder i Melhus KrF i perioden 2011–2014 og leder i Sør-Trøndelag KrF i perioden 2012–2014.
Solberg har en mastergrad i naturforvaltning som han tok ved Landbrukshøyskolen (1974–1979). Han har også utdanning i pedagogikk, og administrasjon og ledelse ved HiNT.
Han startet yrkeskarrieren som lærer ved KVT (1980). Deretter var han saksbehandler, først ved Direktoratet for vilt og ferskvannsfisk (1981) og deretter ved Statistisk sentralbyrå (1981–1984). Etter det var han bestyrer ved Fjellstua ungdomssenter (1984–1986), økonomileder ved Bakketun folkehøgskole (1986–1992) og avdelingsleder ved Verdal videregående skole (1992–1993). I 1993 gikk ferden til Melhus hvor han fikk stillingen som rektor ved Øya videregående skole. Denne stillingen hadde han til han gikk av med pensjon i 2017.
I 2018 ble han valgt til styreleder i Normisjon.
796 Sarita
796 Sarita er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 15. oktober 1914 av Karl Wilhelm Reinmuth fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Bakgrunnen for navnet er ikke kjent.
Anisophylleaceae
Anisophylleaceae er en plantefamilie i ordenen Cucurbitales. Den har ikke fått noe norsk navn, og vokser ikke naturlig i den nordiske floraen. Familien er taksonomisk omstridt og usikkert plassert, den er kanskje en mer primitiv gruppe i Rosidae.
Slekter
Slektene omfatter blant annet:
FC Vizela
Futebol Clube de Vizela er en portugisisk fotballklubb fra Vizela.
Spillerstall
Oppdatert 15. april 2023.
Elise Margrete Alsand-Larsen
Elise Margrete Alsand-Larsen (født 26. september 1972) er en norsk tidligere håndballspiller. Hun har 13 kamper for Norges kvinnelandslag i håndball i perioden juli 1998 til august 1999 og gjorde 23 mål. Hun deltok i Håndball-EM 1998 for kvinner, der Norge vant gull. Alsand spilte for Nordstrand og Våg.
Tunanlegg
Tunanlegg er en type kulturminner fra førhistorisk tid som hittil bare er kjent fra Norge. Anleggene er også kjent som ringformet tunanlegg, kretstun, og ringtun.
Wennersborg skole
Wennersborg skole er en barneskole i Kongsberg. I 2009-2010 semesteret hadde skolen 260 elever fordelt på 1.-7. klassetrinn. i sommeren 2018 hadde de 50 års jubileum. De feiret det med danser, kafer, tivoli og masse aktiviteter. De samlet inn 18 tusen kroner og de skal bruke det for barna som går på skolen.
Tunanlegg
Anleggene er karakteristiske ved at de består av flere hustufter som er ordnet radiært rundt en sentral rund eller oval plass. Inngangen til husene har vært i enden som vender inn mot plassen. Opprinnelig ble vollene i tuftene oppfattet som gravhauger, og det var først på 1930-tallet at man forsto hva det egentlig dreide seg om. Noen tunanlegg kan regnes som fullstendige idet de inneslutter plassen fullstendig. Andre har færre tufter slik at plassen er åpen til en eller flere sider.
Liste over kulturminner i Giske
Liste over kulturminner i Giske er en oversikt over fredede og/eller bevaringsverdige bygninger og elementer i Giske. Data er hentet fra Riksantikvarens liste over kulturminner.
ID-nummer består av et lenket tall som går direkte til det aktuelle kulturminnet i Kulturminnesøk.
Luvsjön
Luvsjön er en innsjø i utkanten av Katrineholm i Södermanland, Sverige. Inntil innsjøen ligger et tettsted med samme navn, som blant annet består av villaer bygd etter 2000.
Fremantle (Vest-Australia)
Fremantle er en havneby i Vest-Australia, om lag 19 kilometer sørvest av delstatshovedstaden Perth, ved munningen av elven Swan. Den første bosetningen på stedet ble opprettet i 1829. Ett hundre år etter, i 1929 fikk Fremantle bystatus og i dag har byen om lag 26 000 innbyggere.
Zuzanna Szadkowski
Hun har rollen som Dorota Gossip Girl.
Hvittingfoss barne- og ungdomsskole
Hvittingfoss barne- og ungdomsskole (etablert i 1914) er en barne- og ungdomsskole i Hvittingfoss i Kongsberg kommune. I 2009-2010 semesteret hadde skolen 223 elever fordelt på 1.-10. klassetrinn.
Ølbergstranden
Ølbergstranden i Sola kommune er en av jærstrendene. Stranden er en 400 meter lang sandstrand. Ølberg og Ølbergstranden ligger sørvest for Sola flyplass. Det ligger også en campingplass ved Ølbergstranden.
Kjell Maartmann-Moe
Kjell Maartmann-Moe (født 16. juni 1951 i Oslo) er norsk lege. Han er leder av kommunestyregruppa til Arbeiderpartiet i Bærum kommunestyre 2015 - og ordførerkandidat for Bærum Arbeiderparti ved kommunevalget i 2019. Han var leder av Bærum Arbeiderparti i perioden 2011 -2014. Han var leder av Allmennlegeforeningen fra 2002 til 2005.
Ølbergstranden
Ølbergstranden tilhører Sandnes kommune, til tross for at den ligger i Sola kommune. Stavanger Aftenblad har i arkivet hos Jæren friluftsråd funnet kjøpekontrakten fra 1952 som beviser eierskapet. Ansvaret for drift og vedlikehold av over 80.000 kvadratmeter strandsone og campingplass ble i 1972 overført til Jæren friluftsråd, men fortsatt med Sandnes som eier.
Kjell Maartmann-Moe
Maartmann-Moe tok examen artium ved Oslo katedralskole i 1970 og første avdeling ved Økonomisk College ved Oslo Handelsgymnasium i 1971. Han studerte deretter medisin og ble i 1980 cand.med. ved Universitetet i Oslo. I 1982 avla han den medisinske doktorgrad innen for feltet arvelige hjerte- og karsykdommer. Maartmann-Moe ble i 1983 allmennlege og i 1992 spesialist i allmennmedisin. I 1982-83 var han løytnant i Forsvarets sanitet. Maartmann-Moe arbeidet som næringsdrivende allmennlege og fastlege på Grünerløkka i Oslo indre øst 1983-2001-2012. I perioden 1996-2012 arbeidet han som førsteamanuensis ved Institutt for allmenn- og samfunnsmedisin ved Universitetet i Oslo. I perioden 2012-2019 var han ansatt som seniorrådgiver i avdeling for kommunale helse- og omsorgstjenester i Helsedirektoratet.
Ølbergstranden
Ved stranden ligger det flere rester etter Andre verdenskrig, blant annet en bunker og en russerhytte. Den åttekantede hytta og to andre slike var tidligere plassert høyere oppe på Ølberg. I hver av hyttene overnattet 16 russiske krigsfanger som ble brukt til bygging av tyske bunkere og kanonstillinger på Ølberg.
Kjell Maartmann-Moe
Fra 1992 til 2007 var Maartmann-Moe medlem av landsstyret i Den norske legeforening. 1999-2001 var Maartmann-Moe styremedlem i Allmennlegeforeningen. Han var deretter foreningens leder i årene 2002 til 2005. I kraft av disse vervene var han med å innføre fastlegeordningen.
Maartmann-Moe ble i 2004 medlem i Arbeiderpartiet og har hatt en rekke verv i partiet og lokalpolitikken. Han var leder av Haslum partiavdeling i Bærum Arbeiderparti 2006-11. Han var medlem av kommunestyregruppa i Bærum 2007-11 og 2015- og fylkestingsgruppa i Akershus fra 2007-15. Han var leder av Helse- og velferdsnettverket og av Forsknings- og kunnskapsnettverket i Oslo og Akershus Arbeiderparti i mange år. I 2009-17 var han medlem og varamedlem i Akershus Arbeiderpartis styre.
Maartmann-Moe er gift med Torunn Janbu.
Joint Force Command Norfolk
Oppdraget er å opprettholde beredskap, beskytte strategiske kommunikasjonslinjer, avskrekke og bidra til NATOs evne til respons, sikre forsyning og i siste instans bruke makt for
Alfred Neumann
Alfred «Ali» Neumann (født 15. desember 1909 i Schöneberg, død 4. januar 2001 i Berlin) var medlem i politbyrået i sentralkomiteen i det østtyske kommunistpartiet Sozialistische Einheitspartei Deutschlands (SED) og en kort tid minister for materialhandel i Den tyske demokratiske republikk (DDR).
Joint Force Command Norfolk
JFCNF er den eneste operative NATO-kommandoen i USA. Sjefen for JFCNF er også sjef for USAs Andre flåte.
Norske forhold
Nasjonalt logistikkoperasjonssenter har logistikkledelsen i JFCNF, og er da benevnt som Norwegian Joint Logistics Support Group.
797 Montana
797 Montana er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 17. november 1914 av Holger Thiele fra Hamburger Sternwarte i Hamburg-Bergedorf. Navnet er ment som en latinisering av navnet på bydelen Bergedorf i Hamburg, siden den var den første astroiden oppdaget derfra. Den er altså ikke oppkalt etter den amerikanske delstaten.
ORP «Sęp»
ORP «Sęp» (Gribben) var en polsk ubåt. Etter at Polen var blitt invadert av Nazityskland den 1. september 1939 og dermed mistet sine flåtebaser, oppsøkte ubåten det nøytrale Sverige, der den ble forvart i Mariefred for resten av krigen.