cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kari Skår Sørheim
Kari Skår Sørheim (født 12. oktober 1948) er en norsk politiker for Kristelig Folkeparti. Fra 2007 har hun vært varaordfører i Masfjorden kommune i Hordaland.
Sørheim var også landsstyreleder i NMS fra 2008-2014.
Type 90-II
Type 90-II er en kinesisk stridsvogn med 125 mm kanon. Den ble observert første gang i 1991. Også kalt for Al-Khalid stridstank i en lisensprodusert pakistansk utgave.
Historie og utvikling
I forhold til tidligere kinesiske stridsvogner er Type 90 forbedret både med hensyn på mobilitet, ildkraft og bepansring. Under en kontrakt underskrevet i mai 1990 skal Type 90 produseres i Pakistan, med noen endringer.
Ibrahim Böhme
Ibrahim Böhme (født 18. november 1944 i Leipzig, død 22. november 1999 i Neustrelitz) var en tysk politiker (først SED, senere SDP og SPD). Han var leder for SPD i DDR i 1990, men måtte gå av etter å ha blitt avslørt som Stasi-informant.
Type 90-II
Historie og utvikling
Type 90 ligner på mange måter på forgjengeren Type 85-IIM, men har kraftigere motor og bepansring.
Ibrahim Böhme
Bakgrunn, utdannelse og yrke
Han ble trolig født som Manfred Otto, men ble i 1947 adoptert av Kurt og Hilde Böhme. Fornavnet Ibrahim tok han senere, for å underbygge sin påstand om sitt jødiske opphav, ifølge noen kilder.
Type 90-II
Teknisk
Pansringen er av sveiset stål med et lag komposittmaterialer på fronten. I tillegg kan reaktivt panser monteres på tårnets sider, front og framre del av taket.
Kanonen er en glattløpet 125 mm med automatlader. Den har 22 granater klar i en karusell for automatladeren. Totalt 39 granater kan bringes med. Kanonen er stabilisert i to akser.
Motoren er en britisk Perkins CV-12-1200 12-sylindret vannkjølt diesel, montert bak i skroget. Den driver en fransk ESM-500 hydromekanisk girkasse som gir vogna trinnløs styring.
Ibrahim Böhme
Bakgrunn, utdannelse og yrke
Han arbeidet først som murer, og tok Abitur (artium) som aftenskole. Ifølge noen kilder hadde han ikke noen form for høyere utdanning, mens ifølge andre kilder utdannet han seg til lærer ved fjernundervisning. Etter å ha holdt et foredrag om Robert Havemann, gav det totalitære SED-partiet ham en toårig partistraff i 1965, og senere ble han også straffet etter anklager om å ha «hetset elever opp mot systemet».
Böhme protesterte mot Warszawa-landenes invasjon av Tsjekkoslovakia i 1968, og fikk i 1974 yrkesforbud.
Etter noen måneders varetektsfengsling, der han ble diagnostisert med sterke psykiske forstyrrelser, arbeidet han i Neustrelitz som dramaturg, men etter å ha engasjert seg for den polske opposisjonelle bevegelsen Solidarność fikk han på nytt yrkesforbud. Deretter arbeidet han som kelner, privatlærer i russisk litteratur og tysklærer for vietnamesiske fremmedarbeidere.
Politisk karrière
Han var medlem av SED fra 1967 til han meldte seg ut som følge av eksklusjonen av sangskriveren Wolf Biermann.
Den 7. oktober 1989 hørte Böhme i Schwante til grunnleggerne av Sozialdemokratische Partei der DDR, som han ble valgt til generalsekretær for. 23. februar 1990 ble han formann for partiet, som i mellomtiden var blitt omdøpt til SPD (i DDR). Etter beskyldninger om at han skulle ha vært informant for Stasi, trakk han seg fra alle verv 2. april 1990, etter at han ble suspendert 26. mars. I 1992 ble han ekskludert fra SPD. Etter det levde han på sosialstønad.
Stasi-virksomhet
Böhme var siden 1969 registrert som inoffisiell medarbeider for Stasi. Böhme ble senest fra midten av 1970-årene aktiv i opposisjonen mot regimet, men muligvis etter instruksjon fra sin føringsoffiser hos Stasi. I mars 1990 dukket Stasi-dokumentene som dokumenterte hans Stasi-virksomhet opp. Forfatteren Reiner Kunze, hvis leilighet i årevis hadde blitt overvåket av Stasi, betegnet Böhme som den som hadde utforsket og forrådt ham og hans familie. Han var gift med Evelyn og de hadde en datter sammen.
Ibrahim Böhme benektet Stasi-virksomheten til sin død.
AC
AC, Ac, aC og ac kan sikte til:
Dionysos
Dionysos - hos romerne kalt Bacchus - var gud for vin, vinhøst og ekstase i gresk mytologi. Han regnes blant de tolv olympiske guder. Selv om han var sønn av Zevs og Semele, datter av kong Kadmos og gudinnen Harmonia, som selv var datter av Ares og Afrodite, ble han ikke ansett som noen hero (helt). I stedet ble han opphav til dityramben, som opprinnelig var en hyllest til Dionysos, komedien og tragedien. Hans prestinner het mænader.
San Julian
San Julian er en kommune i provinsen Eastern Samar på Filippinene. Under folketellingen i 2000 kom man til et befolkningstall på 12 383 i 2 571 husstander.
Dionysos
Navnet hans på tavler med inskripsjoner i Linear B viser at han ble dyrket fra 1500-1000 f.Kr. i mykensk kultur. Andre spor fra en form for dionysisk kult har blitt funnet oldtidens minoiske Kreta. Hans opprinnelse er usikker, og kulten hans tok mange former; en del beskrivelser i antikke kilder nevner en trakisk bakgrunn, andre gresk. I en del kulter kommer han fra Asia; i andre fra Etiopia. Han er en åpenbaringsgud, «guden som kommer», og hans utenlandske opphav kan ha vært en vesentlig del av hans kult. Han ble en betydelig og populær figur i gresk mytologi og gresk religion i antikken, og er i noen gudelister inkludert blant de tolv olympere. Hans festivaler ble den drivende kraften bak utviklingen av gresk drama og teater. Han er et eksempel på en døende gud. De tidligste kultbilder av Dionysos viste en voksen mann med skjegg, kappe og en stav dekorert med furukongler på toppen, kjent som thyrsos. Senere bilder viser ham uten skjegg, sensuell, naken eller halvnaken, som en androgyn ungdom, og litteraturen beskriver ham som kvinnelig eller «mann-kvinnelig». I sin fullt utviklede form viste de sentrale kultbildene hans triumferende, opprørske eller kaotiske ankomst eller tilbakekomst som om fra et sted bortenfor grensene til den kjente og siviliserte verden. Hans prosesjon (thiasos) besto av ville kvinnelige tilhengere, mænadene, og av falliske, skjeggete satyrer. En del var utstyrt med thyrsos, noen danset eller spilte musikk, og guden selv ble trukket i en stridsvogn, vanligvis av eksotiske villdyr som løver eller tigre, og iblant fulgt av skjegget, fordrukken Silenos. Denne prosesjonen antas å være kultmodellen for mennesker som dyrket de dionysiske mysterier, og deltok i hans fester to ganger i året, såkalte dionysia, skildret i Evripides' tragedie Bakkantinnene, som er den mest utførlig kilden til kunnskap om Dionysos og kulten rundt ham. I sine trakiske mysterier bar han en bassaris eller rødrevskinn, symbolet på et nytt liv. I byreligionen beskyttet han dem som stod utenfor samfunnet, og symboliserte således alt kaotisk, farlig og uforutsigbart, alt som unnslapp fornuften og bare kan tilskrives de gudenes uransakelighet. Han representerte således en mulig farlig og opprørsk kraft i det antikke greske samfunnet.
San Julian
Barangayer
San Julian er inndelt i 16 barangayer per 30. september 2019.
Dionysos
Etymologi
Elementet dio- har blitt knyttet siden antikken med Zevs (genitiv Dios). Den tidligste dokumenterte formen av navnet er mykensk språk di-wo-nu-so, skrevet i Linear B, en syllabisk (stavelsesdannende) skrift, formodentlig for /Diwo(h)nūsos/, og er funnet på to tavler ved mykenske Pylos og datert til 1200- eller 1100-tallet f.Kr.
Senere varianter omfatter Dionūsos og Diōnūsos i Boiotia; Dien(n)ūsos i Thessalia; Deonūsos og Deunūsos i Jonia; og Dinnūsos i Aeolis, foruten andre varianter. En forstavelse Dio- er funnet i andre navn, som de til dioskurene, og kan være avledet fra Dios, genitivformen av navnet til Zevs.
Forskerne Janda (2010), som følger Peters (1989) ser verbale forstavn i diemai «å jakte, hastig, drive fram». Det andre elementet -nūsos er assosiert med fjellet Nysa, det påståtte fødestedet for guden i gresk mytologi og hvor han ble fostret av nymfer (nysiadene), men i henhold til Ferekydes av Syros var nũsa et arkaisk ord for «tre».
Kulten til Dionysos var tett assosiert med trær, særlig fikentreet, og en del av hans tilnavn viser dette, slik som Endendros, «han er i treet», eller Dendritēs, «han er treet». Peters foreslår den opprinnelige meningen som «han som løper blant trærne», eller det til en «løper i skogen». Janda (2010) aksepterer denne etymologien, men foreslår en mer kosmologisk fortolkning av «han som henger over(verdens-)treet». Denne fortolkningen forklarer hvordan «Nysa» kunne bli omfortolket fra en mening av «tre» til navnet til et fjell: Axis mundi (den kosmiske akse) i den urindoeuropeisk religion er representert både som et verdenstre og som et verdensfjell.
Fødsel
Selv om Zevs bønnfalt henne om ikke å be om dette, insisterte hun og han gikk med på det. Derfor kom han til henne i stråler av lyn, men dødelige kunne ikke se på en utilslørt gud uten å dø, og hun gikk til grunne i det påfølgende flammehavet. Zevs reddet Dionysos i fosteret og sydde ham inn i sitt lår. Noen få måneder senere ble Dionysos født på fjellet Pramnos på øya Ikaria ved at Zevs slapp fri det nå fullt utvokste barnet fra sitt lår. I denne versjonen har Dionysos to mødre (Semele og Zevs) for sin fødsel, derav tilnavnet dimētōr («av to mødre») assosiert med at han er født to ganger.
I en versjon fra Kreta av den samme fortellingen i henhold til Diodorus Siculus, var Dionysos sønn av Zevs og Persefone, dronningen av den gresk underverden. Diodorus' kilder identifiserte moren tvetydig som Demeter (mor til Persofone). En sjalu Hera forsøkte også her å drepe barnet, denne gangen ved å sende titanere for å slite barnet i småstykker etter å ha lokket det til seg med leker. Det er sagt at han ble hånet av titanerne som ga en thyrsos, en stang av fenikkel, istedenfor hans rettmessige septer. Zevs slo titanerne til støv med sin lynstråler, men kun etter at titanerne hadde spist alt av Dionysos unntatt hjertet som ble reddet av henholdsvis (alt etter som) Athene, Rhea eller Demeter. Zevs tok hjertet og la det i sitt lår for å gjenskape Dionysos, således ble han igjen «født to ganger». Andre versjoner hevder at Zevs gjenskapte ham i livmoren til Semele, eller ga Semele hjertet som hun spiste og således ble gravid med Dionysos.
Gjenfødelsen i begge versjoner er hovedgrunnen til at Dionysos ble dyrket i mysteriereligioner da hans død og gjenfødsel var hendelser av mystiske ærefrykt. Denne fortellingen ble åpenbart benyttet i flere gresk og romerske kulter, og varianter av den er funnet hos Kallimakhos og Nonnos som viser til denne Dionysos med tittelen Zagreos.
Myten om lemlestingen av Dionysos av titanene er også hentydet til av Platon i hans Phaedo (69d) hvor Sokrates hevder at innvielsene i de dionysiske mysterier er lik de som går langs den filosofiske vegen. Sene nyplatonister som Damaskios undersøkte implikasjonene av denne påstanden.
Barndom på fjellet Nysa
I henhold til myten ga Zevs ansvaret for den nyfødte Dionysos til Hermes. En versjon av denne fortellingen er at Hermes tok gutten til kong Athamas og hans hustru Ino, Dionysos' tante. Hermes ba ekteparet om oppfostre gutten som en pike for å skjule ham for Heras raseri. En annen versjon er at Dionysos blir tatt med til regnnymfene på det mytiske fjellet Nysa, som stelte og fostret ham i hans barndom, og for deres omsorg belønnet Zevs dem ved å plassere dem som hyadene blant stjernene (se stjernegruppen Hyadene). I andre versjoner av den samme fortellingen lar Zevs Hermes gi gutten til Rhea eller Persefone for å la ham vokse opp i underverden, langt unna Hera. Alternativt ble han oppfostret av Maron.
Dionysos i gresk mytologi er en gud av utenlandsk opprinnelse, og mens fjellet Nysa er et mytologisk sted, er det alltid veldig langt unna i øst eller sør. Den homeriske hymne til Dionysos plasserer ham i «langt fra Fønikia, nær den egyptiske elven». Andre plasserer stedet i Antolia eller i Libya, «unna i vest ved et stor hav», i Etiopia av Herodot, eller i Arabia av Diodorus Siculus.
En timme för sent
«En timme för sent» er en svensk popsang med melodi og tekst av Lasse Holm.
Dionysos
Barndom på fjellet Nysa
I henhold til Herodot:
En timme för sent
I 1986 ble den fremført av Kikki Danielsson på hennes LP-plate Papaya Coconut (Mariann Grammofon).
Dionysos
Barndom
Da Dionysos vokste opp, oppdaget han vinkulturen og de ulike metodene for få ut den kostelige væsken; men Hera gjorde ham gal og drev ham av sted som vandringsmann på de ulike stedene av jorden. I Frygia ble han kurert av gudinnen Kybele, bedre kjent av grekerne som Rhea. Hun lærte ham opp i hennes religiøse ritualer, og han reiste videre gjennom Asia for å lære folk å produsere vin. Den mest berømte delen av den vandringen er hans tur til India, som det er sagt tok flere år. Da han i triumf kom tilbake tok ham på seg å introdusere dyrkelsen av seg selv i Hellas, men en del fyrster (som Pentheus eller Lykurgos), som fryktet ham på grunn av den uorden og den galskap som hans kult ville føre med seg, motsatte seg dette. Dionysos var en enestående attraktiv ung mann. En av de homeriske hymner forteller om ham mens han var forkledd som et vanlig menneske som satt ved sjøkanten. Noen sjøfolk fikk øye på ham og trodde han var en fyrste. De tok ham til fange for å seile ham langt unna og selge ham for løsepenger eller til slaveri. De forsøkte å binde ham med reip, men ingen former for tau kunne holde ham. Dionysos forvandlet seg til en rasende løve og slapp løs en bjørn om bord som drepte alle han kom i kontakt med. De som hoppet over bord ble barmhjertig forvandlet til delfiner. Den eneste overlevende var rorsmannen Acoetes, som gjenkjente guden og forsøkte å stoppe sjøfolkene fra først av.
En timme för sent
Sangen ble testet på Svensktoppen, hvor den sammenlagt lå i ni uker i perioden 30. november 1986 -1. februar 1987 og som best plasserte seg på en tredjeplass.
Dionysos
Barndom
I en lignende fortelling besluttet Dionysos å seile over Egeerhavet fra Ikaria, en mindre øy i de nordlige egeiske øyer og til Naxos i Kykladene. Han hyret et tyrrisk piratskip, men straks guden var kommet om bord seilte de ikke til Naxos, men til Asia for å selge ham som en slave. Dionysos forvandlet da masten og årene om til slanger og fylte skipet med eføy og lyden av fløyter slik at sjøfolkene ble sinnssyke. De hoppet over bord og ble forvandlet til delfiner.
En timme för sent
Lasse Stefanz spilte inn sangen i 2006. Den ble utgitt på CD-platen Pickup-56.
Dionysos
Midas
En gang oppdaget Dionysos at hans gamle lærer og fosterfar, Silenos, manglet. Den gamle mannen hadde drukket vin og deretter vandret full av sted. Han ble funnet av noen bønder som fraktet ham til sin konge (alternativt, Silenos sov rusen ut i Midas' rosehage). Midas gjenkjente ham og behandlet ham gjestmildt, underholdt ham i ti dager og netter med vennlighet samtidig som Silenos underholdt Midas og hans venner med fortellinger og sanger. På den ellevte dagen brakte han Silenos tilbake til Dionysos. I takknemlighet tilbød guden Midas at han selv kunne velge hvilken belønning han ville ha.
En timme för sent
Norsk versjon
Anne Nørdsti har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «En time for sent». Nørsti spilte inn sangen. i 2007. Den ble utgitt på CD-platen Livli' på låven (Tylden & Co GTACD8383).
Dionysos
Midas
Midas ba da om at hva som helst han berørte ville bli forvandlet til gull. Dionysos aksepterte det, men beklaget at Midas ikke hadde gjort et bedre valg. Midas gledet seg over sin nye makt, som han skyndte seg å prøve ut. Han berørte en eikekvist og den ble til gull. Han berørte en stein og det samme skjedde. Så snart han kom hjem beordret han lykkelig sine tjenere til dekke til et gilde. Til sin forskrekkelse oppdaget han at hans brød, kjøtt, vin og datter ble forvandlet til gull straks han kom borti det.
Vitória FC
Vitória Futebol Clube er et portugisisk fotballag som kommer fra byen Setúbal, og spiller sine hjemmekamper på Estadio do Bonfim.
Dionysos
Midas
Oppskaket strebet Midas for å få fjernet sin nye makt. Han bønnfalt Dionysos om å redde ham fra sult. Guden hørte ham og ba ham vaske seg i elven Paktolos ved byen Sardis. Midas dro av sted for å gjøre så, og da han stakk hendene i vannet gikk makten over til det og elvesanden ble forvandlet til gull. Dette er en etiologisk myte som forklarer hvorfor sanden i Paktolos er så rik på gull.
Pentheus
Evripides skrev en tragedie om Dionysos' destruktive vesen i Bakkantinnene. Ettersom Euripides skrev dette dramaet mens han var ved hoffet til kong Arkelaus av Makedonia, har en del forskere tenkt at Dionysos-kulten var mislikt i Makedonia, men populær i Athen.
I stykket drar Dionysos tilbake til sitt fødested i Theben styrt av hans fetter Pentheus. Dionysos ønsker hevn over Pentheus og kvinnene i Theben (hans tanter Agave, Ino og Autonoë) for at de ikke trodde på hans mor Semeles påstand om at hun var gravid med selveste Zevs, og for at de fornektet hans guddommelighet (og derfor heller ikke dyrket ham). Gradvis driver Dionysos Pentheus til galskap, lurer ham ut i skogene ved fjellet Kithairon, og overtaler ham til å spionere på mænadene som geråder i raseri da de tar Pentheus i å spionere på seg, og river ham i småbiter. Den ene mænaden er Agave, hans mor, som rev hans lemmer av ham mens han sårt ba for sitt liv. Som straff for dette forvises kvinnene fra Theben.
Lykurgos
Da kong Lykurgos av Trakia hørte at Dionysos var kommet til hans kongedømme, fikk han alle tilhengerne av guden fengslet. Dionysos flyktet og søkte tilflukt sammen med nymfen Thetis, og sendte deretter en tørke som fikk folket til å gå til opprør. Dionysos gjorde deretter kong Lykurgos sinnssyk, fikk ham til å hogge sin egen sønn i småbiter med en øks i den tro at sønnen var en klynge med eføy, noe som var Dionysos' hellige plante. Et orakel hevdet deretter at landet ville forbli tørt og goldt så lenge som kongen var i live. Folket fikk Lykurgos deretter drept og Dionysos fjernet deretter forbannelsen over landet.
Denne fortellingen er fortalt i Homers Iliaden 6.136-7. I en alternativ versjon, tidvis vist i kunsten, forsøker Lykurgos å drepe Ambrosia, en tilhenger av Dionysos, som ble forvandlet til en vinranke som tvinnet seg om den rasende kongen og til sist kvalte ham til døde.
Prosymnos
En velkjent fortelling er om hans nedstigning til Hades for å redde sin mor Semele, som han deretter plasserte blant stjernene. Han gjorde nedstigningen fra etter sigende bunnløs dam ved kysten av Argolida i nærheten av det forhistoriske stedet Lerna. Han ble ledet av Prosymnos som krevde som belønning å bli Dionysos' elsker. Prosymnos døde før det skjedde, men for å tilfredsstille dennes skygge, formet Dionysos en fallos fra en oliventre og satte den på Prosymnos' grav. Denne fortellingen er bevart i sin helhet i kristne kilder hvis mål var å bringe diskreditere og føre vanry på hedensk mytologi. Det synes å ha tjent som en forklaring på de hemmelige objekter som ble avslørt i de dionysiske mysterier.
Ampelos
En annen myte i henhold til Nonnos involverer Ampelos, en satyr. Som forutsett av Dionysos, ble ungdommen drept i en ulykke da han forsøkte å ri på en okse som var blitt rasende av stikket gudinnen Ates klegg. Skjebenene bevilget Ampelos et andre liv som vinranker og fra disse presset Dionysos den første vinen.
Chiron
Den unge Dionysos skal også ha vært en av de mange berømte elevene til kentauren Kheiron. I henhold til Ptolemaios Chennos ble «Dionysos elsket av Kheiron, fra hvem han lærte sanger og danser, de bakkiske ritualene og innvielser.»
Mindre myter
Da Hefaistos bant fast Hera til en magisk stol, fikk Dionysos drukket ham full og fikk ført Hera tilbake til Olympos.
En tredje nedstigning til Hades ble funnet på av Aristofanes i hans komedie Froskene. Dionysos, som beskytter av dramafestivalen i Athen, Dionysia, ønsket å føre tilbake til livet en av de store gresk dramatikerne. Etter skuespillkonkurransen er Aiskhylos den som er valg framfor Evripides.
Da Theseus forlot Ariadne sovende på Naxos, fant Dionysos henne og lå med henne. Hun fødte ham en sønn ved navn Oinopion, men han begikk selvmord eller ble drept av Theseus. I en del varianter får han hennes krone plassert på himmelen som stjernebildet Corona (Den nordlige krone); i hans andre nedstigning til Hades fører han henne tilbake til gudene på Olympos. En annen, ulik redegjørelse hevder at Dionysos beordret Theseus til å forlate Ariadne på øya Naxos etter at han hadde sett Theseus fraktet henne på et skip og Dionysos besluttet at han selv ville ha henne.
Psalacantha, en nymfe fra Ikaria, klarte ikke å vinne kjærligheten til Dionysos da han isteden elsket Ariadne, og ble deretter forvandlet til en plante.
Kallirhoe var en kvinne fra Kalydon i Aitolia som hånte Coresos, en prest av Dionysos. Han truet derfor å gjøre alle kvinner i Kalydon sinnssyke. Presten ble beordret til å ofre Kallirhoe, men han drepte seg selv isteden. Kallirhoe kastet seg i en brønn som senere ble oppkalt etter henne.
Acis, en ungdom fra Sicilia, har blitt hevdet å ha vært en sønn av Dionysos, men Ovid i hans Metamorfoser slo fast at han var sønn av Faunus, noe som er mytologisk beslektet.
Paralleller med kristendommen
De tidligste diskusjoner om mytologiske paralleller mellom Dionysos og Kristus-skikkelsen i kristen teologi kanspores til Friedrich Hölderlin, som identifiserte Dionysos med Kristus tydeligst i Brod und Wein (1800–01) og Der Einzige (1801–03).
Moderne forskere som Martin Hengel, Barry Powell og Peter Wick hevder den dionysiske religion og kristendommen har merkbare paralleller. De peker på symbolismen i vin og likheten i de mytologiske omgivelsene til både Dionysos og Jesus Kristus; skjønt Wick argumenterer for at bruken av vinsymbolisme i Johannesevangeliet, inkludert fortellingen om bryllupet i Kana hvor Jesus gjør vann til vin, hadde til hensikt å vise at Jesus var Dionysos overlegen.
Forskere av komparativ mytologi har identifisert både Dionysos og Jesus med en døende-og-gjenoppstående gud som mytologisk arketype. Andre elementer som feiringen av et rituelt måltid bestående av brød og vin, har også likheter. Powell, i særdeleshet, argumenterer for at forløperne til den kristne forestillingen om transsubstansiasjon («vesensforvandling») kan bli funnet i den dionysiske religion.
Et annet sammenfall kan bli sett i skuespillet Bakkantinnene hvor Dionysos kommer for kong Pentheus under anklage om at han hevder å være guddommelig, noe som er sammenlignbart med scenen i Det nye testamente hvor Jesusforhøres av Pontius Pilatus.
I et symposium kalt for «Hedensk monoteisme i Romerriket» i Exeter i 2006, hevder E. Kessler at den dionysiske kult hadde utviklet seg til en streng monoteisme ved 300-tallet e.Kr., på lik linje med den romerske Mithras-kulten og andre sekter som utgjorde en forekomst av «hedensk monoteisme» i dirkete konkurranse med tidlig kristendom i løpet av senantikken.
Symbolisme
Den mytologiske okse, slange, eføy og vinen er tegn på den karakteristiske dionysiske atmosfære, og Dionysos er sterk assosiert med satyrer, kentaurer og figuren Silenos (den eldste satyr, drukkenskapens gud og Dionysos' læremester). Dionysos framstilles ofte i kunsten som ridende på en leopard, være kledt i leopardskinn, eller i en stridsvogn trukket av leoparder. Foruten vinen og vindruene er den giftige eføyplanten og fikentreet hellige symboler for ham. Konglen som toppet hans thyrsos knyttet ham til Kybele, gudinne for naturen og fruktbarhet. Festivalene Dionysia og Lenaia i Athen var dedisert til Dionysos. Innvidde dyrket ham de dionysiske mysterier, som var sammenlignbare med de ofriske mysterier, og kan ha påvirket gnostisismen. Orfeus skal etter sigende ha funnet opp mysteriene til Dionysos.
Dionysos var enda en gjenoppstandelsesgud som var sterkt knyttet til oksen. I en kulthymne fra Olympia, en festival for Hera, skal Dionysos ha blitt invitert til å komme som en okse. Walter Burkert har sagt i denne forbindelse, «Ganske ofte er [Dionysos] portrettert med oksehorn, og i Kyzikos har han et tauromorfisk bilde,» og refererer også til en arkaisk myte hvor Dionysos er slaktet som en oksekalv og ugudelig fortært av titanerne. I den klassiske tiden i Hellas, ble oksen og andre dyr identifisert med guddommene som var adskilte fra deres agalma, en form for heraldisk visningsstykke som betegnet deres overnaturlige tilstedeværelse.
Bakkanal
Bacchanalia, Bakkanal, ble introdusert i Roma en gang rundt 200 f.Kr. fra greske kulturen i sørlige Italia eller via greskinfluerte Etruria. Bakkanalen ble holdt i hemmelighet og i begynnelsen var kun kvinner en del av den. Festen ble hold i lunden i nærheten av Simila ved Aventinerhøyden på den 16. og 17. mars. Til siste ble ritualene utvidet til at også menn fikk delta og de ble også utvidet til fem ganger i løpet av mars måned.
Kulten kan ha blitt oppfattet som en trussel til det politiske status quo i Roma. Det ble hevdet at ved mysteriekultens festival i mars ble mange former for kriminalitet og politiske konspirasjoner planlagt, og uansett ble det ved lovvedtak i det romerske senatet i 186 f.Kr — den såkalte Senatus consultum de Bacchanalibus, innskrevet på en bronsetavle som ble gjenoppdaget i Calabria (1640), i dag i Wien — hvor Bakkanalen ble forbudt over hele Italia unntatt i særlige tilfeller som krevde en egen tillatelse fra senatet. Til tross for at harde straffer var gitt til de som forbrøt seg mot forbudet, ble ikke Bakkanalen utryddet i sørlige Italia for etter en meget lang tid.
Klassisk kunst
Guden opptrer på mange kratér og andre former for beger og beholdere for vin i klassiske Hellas. Hans ikonografi ble mer kompleks i den hellenistiske perioden, mellom streng arkaisering og nyattiske typer som Dionysos Sardanapalos og typer som viste ham som en makelig eller androgyn ung mann, ofte framstilt naken (se «Dionysus og Eros»). Lycurgos-koppen i British Museum er en spektakulær rammekrus som endrer farge når lyset kommer gjennom glasset. Motivet er den bundne kong Lycurgos fra Trakia som blir spottet av guden og angrepet av en satyr.
Elizabeth Kessler har teoretisert at en gulvmosaikk i et triclinium (spiserom) i Huset Aion i Páfos på Kypros viser en monoteistisk dyrkelse av Dionysos. I mosaikken opptrer også andre guder, men synes å være mindre representert enn den sentralt dominerende Dionysos.
Moderne syn
Dionysos har forblitt en inspirasjon til kunstnere, filosofer og skribenter inn i moderne tid. Die Geburt der Tragödie, 1872 (Tragediens fødsel, 1969) har den tyske filosofen Friedrich Nietzsche satt Dionysos opp som kontrast til guden Apollon som et symbol på en fundamental, uinnskrenket estetisk prinsipp for kraft, musikk, og beruselse versus prinsippet av innsikt, form og skjønnhet representert av den sistnevnte. Nietzsche hevdet også at de eldste formene for gresk tragedie var i sin helhet basert på Dionysos' lidelser. Nietzsche fortsatte å overveie og studere figuren Dionysos som han reviderte i de siste sidene av sin verk fra 1886 Jenseits von Gut und Böse, 1886 (Hinsides godt og ondt, 1989). Denne nye oppfatningen av den nietzchianske Dionysos ble påberopt som en legemliggjøring av den sentrale vilje til makt i Nietzsches senere verk som Der Antichrist, 1888 (Antikrist, 2003) og Ecce Homo, 1888 (Ecce Homo, 1970)
Károly Kerényi, en ungarsk forsker av klassisk filologi og en av grunnleggerne av gresk mytologi karakteriserte Dionysos som en representant for det psykologiske livskraften (Zoê). Andre forskere, som også har fulgt den psykologiske fortolkningen, har plassert Dionysos' følelsesbetoning i forgrunnen ved å fokusere på glede, redsel eller hysteri assosiert til guden.
Den russiske poeten og filosofen Vjatjeslav Ivanov utviklet teorien om dionysianisme som sporet røttene til litterær kunst generelt og til tragedien i særdeleshet til de dionysiske mysterier. Hans syn ble uttrykt i avhandlingene The Hellenic Religion of the Suffering God (1904), og Dionysus and Early Dionysianism (1921).
Inspirert av James Frazer har en del forskere gått Dionysos i sømmene som en liv-død-gjenfødsel-guddom. Den nevnte mytografen Károly Kerényi benyttet mye energi på Dionysos i sin lange karriere; han oppsummerte sine tanker i verket Dionysos: Archetypal Image of Indestructible Life (1976).
Dionysos er hovedfigur i Aristofanes' drama Froskene, senere oppdatert til en moderne versjon av Burt Shevelove (libretto) og Stephen Sondheim (musikk og tekster) («Tiden er i dag. Stedet er oldtidens Hellas...»). I stykket dra Dionysos og hans slave Xanthios til Hades for å føre en berømt forfatter tilbake fra de døde og med det håp om at forfatterens tilstedeværelse i verden vil ordne alle jordiske problemer. Aristofanes' drama konkurrer Evripides mot Aiskhylos for å ble reddet fra dødsriket, men i det moderne stykket er det George Bernard Shaw som møter William Shakespeare.
Kvinner og barn
Dionysos har i ulike myter blitt knyttet til ulike kvinnelige figurer som har produsert ulike barn, men disse mytene er ofte av lokale opprinnelser og er således ofte innbyrdes selvmotsigende, slik det ofte er i mytologiske fortellinger, ved at de går igjen i andre sammenstillinger i andre myter.
Bhutans riksvåpen
Bhutans riksvåpen fikk sin nåværende utforming 1980. Våpenet er sirkelformet og viser i midten to korslagte lynkiler (dorje), plassert over en lotusblomst, under en juvel, og omgitt av to drager.
Den doble lynkilen er Vajrayanas symbol, og representerer den harmoniske samforståelsen mellom den religiøse og den verdslige makt. Lotusblomsten symboliserer renhet, juvelen står for selvstendighet og styrke; mens de to dragene – en hann- og en hun-drage – symboliserer landets navn, som de roper ut med torden-røst. Bhutanernes eget navn på sitt land er Druk Yul, Tordendragens land.
Alan Kennedy
Alan Phillip Kennedy (født 31. august 1954 i Sunderland) er en tidligere engelsk fotballspiller. Mest kjent er han fra sin tid i Liverpool FC.
Karriere
Kennedy begynte sin karriere i Newcastle, og da han var 19 år var han med på laget som møtte Liverpool i finalen i FA-Cupen i 1974 på Wembley. Det ble ingen god opplevelse for Kennedy og Newcastle i det Liverpool vant kampen 3-0. To år senere kom Newcastle til finalen i Liga-Cupen, men Manchester City vant 2-1, og dermed var det nok en tapt finale for den unge Alan Kennedy.
Kennedy debuterte for Newcastle som 18 åring 10. mars 1973, hjemme på St James' Park mot Stoke. Han fortsatte å spille regelmessig for klubben helt til han i august 1978 ble hentet til Liverpool av manager Bob Paisley for £300.000. Debuten for sin nye klubb kom 19. august hjemme på Anfield mot Queens Park Rangers, i en kamp Liverpool vant 2-1. Hans første mål for de røde kom i 3-0 seieren borte mot Birmingham på St Andrews 9. september.
Han var med på laget som vant 1. divisjon i 1979 og 1980. Med Kennedy som venstreback og Ray Kennedy som venstreving, skapte de to sammen mye bryderi for motstanderne.
Kennedy var skadet mye i sesongen 1980/1981, men ble friskmeldt i tide til å være med å slå West Ham i finalen i Liga-Cupen etter omkamp. Dette skulle ikke bli det eneste trofeet han vant denne sesongen, for det mange husker best av Kennedy i sin tid som Liverpoolspiller var i finalen i Serievinnercupen i Paris mot Real Madrid. Med 10 minutter igjen å spille løp han ned venstresiden før han skjøt i mål og sørget for Liverpools tredje seier i denne turneringen.
Kennedy fortsatte å spille fast for Liverpool og vant en rekke mesterskap de neste årene. I finalen i Serievinnercupen i 1984 mot Roma scoret han det avgjørende målet i straffespark-konkurransen etter at selve kampen hadde endt 1-1. Han ble dermed den første Liverpool spiller til å score det avgjørende målet i en Serievinnercup-finale to ganger.
Fylkesvei 5028
Fylkesveg 5028 går mellom Husnes og Opsanger i Kvinnherad kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 44 (Hordaland).
Alan Kennedy
Karriere
I 1985 hadde han mistet plassen sin på laget og byttet derfor klubb til Sunderland, etter å ha spilt 359 kamper og scoret 20 mål for Liverpool.
I årene etter byttet han klubb en rekke ganger. Han var innom blant annet: Hartlepool, Wigan og Wrexham.
San Policarpo
San Policarpo er en kommune i provinsen Eastern Samar på Filippinene. Under folketellingen i 2000 kom man til et befolkningstall på 12 403 i 2 538 husstander.
Barangayer
San Policarpo er inndelt i 17 barangayer per 30. september 2019.
Leonard Horowitz
Han har også grunnlagt organisasjonen Tetrahedron LLC.
Horowitz påstår, i strid med etablert forskning som anerkjennes av det bredere forskningsmiljø, at både hiv-viruset og ebola-viruset ble utviklet ved amerikanske biovåpenlaboratorier.
Amber
Amber kan vise til:
Amber er også engelsk for rav.
Minibank
På den ene side må kunden gi seg selv service i stedet for at bankansatte utfører tjenestene. På den annen side er minibanken alltid tilgjengelig.
I Norge ble de første kontantautomater tatt i bruk i 1970 av 4 banker i Oslo.
I moderne minibanker identifiserer kundene seg med et plastkort med en magnetisk stripe som inneholder kundens kontonummer og andre data, og ved å taste inn et numerisk passord kalt PIN (personlig identifikasjonsnummer). Vanligvis, hvis denne koden blir slått inn feil for mange ganger, vil minibanken beholde kortet som en sikkerhetsprosedyre for å forhindre at kortet blir brukt av feil bruker.
Minibank er et begrep som bare finnes i norsk språk. På svensk kalles slike maskiner uttagsautomat eller bankomat, på dansk pengeautomat og på engelsk ATM (Automated teller machine).
Joe Hill
Joe Hill (født Joel Emmanuel Hägglund; 7. oktober 1879, død 19. november 1915), alias Joseph Hillstrom, var en svensk-amerikansk fagforeningsaktivist, arbeiderdikter og protestsanger.
Hill regnes som en av det 20. århundredes mest innflytelsesrike amerikanske protestsangere, og han nevnes som inspirasjonskilde for kunstnere som Woody Guthrie, Bob Dylan, John Lennon og Joan Baez. Han skrev en rekke aktuelle arbeider- og protestsanger, som ofte brukte humor og ironi i sine budskap. Flere av Hills sanger ble trykt i Little Red Songbook, som ble utgitt av den syndikalistiske amerikanske arbeiderorganisasjonen Industrial Workers of the World, som Hill var medlem av og agiterte for.
Hill ble en levende legende blant syndikalister og fagforeningsaktivister i USA, og sangene gjorde ham kjent i den amerikanske arbeiderklassen og blant immigranter og arbeidsløse. Etter en meget omdiskutert rettssak som vakte internasjonal oppmerksomhet, og den etterfølgende henrettelsen, steg populariteten, og Hill har siden blitt gjenstand for film, sanger, bøker, tallrike artikler samt opera og teater.
Hill er blitt kalt «mannen som aldri døde» (The Man Who Never Died).
På farten i Amerika
De neste åtte årene i Joe Hills liv er kun sparsomt dokumentert. Han var en einstøing, som hverken røykte eller drakk alkohol, og han snakket helst ikke om seg selv. Hill arbeidet seg gjennom Amerika, blant annet som landbruksarbeider, byggearbeider, havnearbeider og skogsarbeider. Fra 1905 finnes et julekort han sendte til familien i Sverige. Dette julekortet er poststemplet i Cleveland i Ohio. Hill var i San Francisco i California da byen den 18. april 1906 ble rammet av det store jordskjelvet. Hill beskrev den totale ødeleggelsen jordskjelvet forårsaket i en lengre artikkel han sendte til lokalavisen i Gävle. Artikkelen ble trykt den 16. mai.
Årene som omstreifende løsarbeider i Amerika ga Joe Hill et mer jordnært, og neppe så glamorøst, syn på landet. Han opplevde fattigdommen som var utbredt blant størsteparten av immigrantene og andre sosialt dårlig stilte, som han mente ble utnyttet av noen få men meget velstående kapitalister. Joe Hill sluttet seg til Industrial Workers of the World (IWW) omkring 1910, mens han arbeidet på havnen i San Pedro, California. På et tidspunkt endret Hill sitt navn fra Joel Emmanuel Hägglund til det mer munnrette Joseph Hillstrom. Hvorfor han gjorde dette er uklart. Der har vært spekulert i at han hadde skaffet seg fiender på grunn av sitt tiltagende engasjement i arbeiderbevegelsen, og derfor måtte skifte identitet. Andre spekulerer i om han hadde supplert inntekten fra de skiftende arbeidsplassene sine med småkriminalitet, og at navneskiftet skyldtes at han ville være et par skritt foran politiet.
Sporene av Joe Hills ferd i årene mellom 1909 og 1912 er hovedsakelig dokumentert via brevene og postkortene han sendte til familie og venner. Hill organiserte streiker, og agiterte for IWW med sine sanger. Det begynte nå å oppstå legender og historier om ham. Ofte overlappet disse historiene hverandre tidsmessig, så Hill tilsynelatende skulle ha vært ved flere forskjellige aksjoner på forskjellige lokaliteter på samme tid.
I januar 1911 befant Hill seg i grenseområdet mellom California og Mexico, hvor han sluttet seg til en gruppe Wobblies som støttet kampene for å velte den mexicanske regjeringen og president Porfirio Díaz. I grensebyen Tijuana agiterte Hill for å få frivillige amerikanere til å melde seg til kampene i Mexico. I 1912 skal han ha blitt voldsomt banket opp etter å ha holdt en tale i San Diego til fordel for streikende havnearbeidere. Hill ble med tiden en ganske kjent person som sanger og agitator. Også arbeidsgiverne begynte å kjenne ham, og mange steder ble han nektet ansettelse. I juni 1913 ble Hill arrestert under en havnearbeiderstreik i San Pedro, California. Han ble siktet for løsgjengeri, og tilbrakte 30 dager i fengsel. Året etter arbeidet han ved minevognene i Silver King Mine i Park City, Utah, nær Salt Lake City. Han var kommet til Utah i sommeren 1913 på vei til Chicago, hvor han angivelig skulle møte lederen og medstifteren av IWW, William D. Haywood. Hill besøkte flere av de små svenske samfunnene i minebyene i området, og sang og spilte for dem. I den lille byen Murray leid han seg et værelse hos familien Eselius. Hill kjente familien fra Sverige, og hadde noen år tidligere møtt familiens tre brødre Ed, John og Frank Eselius på den amerikanske vestkysten.
Med sangen som våpen
Med sitt talent som dikter, sanger og taler tok Joe Hill del i arbeidet med å organisere og skaffe medlemmer til IWW. Sangene hans ble kjent i en stadig større krets, og da Hill ofte skrev humoristiske tekster, med en til tider meget skarp ironisk undertone, falt sangene hurtig i manges smak. Han ble spesielt kjent for uttrykket «You'll get pie in the sky when you die», som stammer fra hans kanskje mest berømte sang, «The Preacher and the Slave». Teksten ble skrevet som en parodi over den kjente amerikanske vekkelsessangen «In the Sweet Bye and Bye», og gjorde det mulig å synge Hills tekst når Frelsesarmeen spilte melodien ved matkøene og til vekkelsesmøter.
«En pamflett, uansett hvor god den er, blir aldri lest mer enn en gang», skrev Joe Hill, «men en sang blir lært utenat og gjentatt gang på gang». Og det er nettopp det som skjedde med sangene hans. Joe Hills tekster ble trykt i den første utgaven av IWWs arbeidersangbok, Little Red Songbook (Den lille røde sangbok) i 1909, og skjønt han aldri selv spilte inn musikken sin, lærte folk raskt Hills sanger utenat, og de ble sunget under demonstrasjoner, streiker og aksjoner rundt om i USA. Blant hans mest populære sanger er «The Tramp», «There Is Power in a Union», «Rebel Girl», «Workers of the World, Awaken!», «Where the Fraser River Flows» og «Casey Jones-Union Scab».
Drapene i Salt Lake City
Kvelden 10. januar 1914 var den tidligere politibetjenten John G. Morrison på jobb i en slakterbutikk han hadde i Salt Lake City. Med i butikken, som lå på hjørnet av Eighth South Street og West Temple Street, var også sønnene Arling og Merlin. Morrison forlot politiet for å åpne sin egen butikk. Han hadde flere ganger sagt at arbeidet som betjent ga ham mange fiender, og at han fryktet å bli utsatt for hevn. I forretningen oppbevarte han sin gamle tjenestepistol. Butikken hans hadde blitt ranet før, og minst én gang hadde han trukket våpen og skutt seg fri.
Rett før klokken 22, mens John G. Morrison og sønnene gjorde seg klar til å lukke forretningen, trengte to bevæpnede menn, begge maskert med rødfargede tørklær, inn i butikken. Den ene av mennene begynte å skyte mot John G. Morrison. Arling grep farens pistol, og skjøt mot mennene. Pistolmannen vendte seg nå mot Arling, og skjøt også ham. Deretter forlot de to mennene forretningen. Den yngste sønnen, den 13-årige Merlin, hadde vært bakerst i butikken da skuddene falt, og var uskadd. John G. Morrison og hans sønn Arling Morrison døde av sine skuddsår.
Da politiet ankom, kunne Merlin bare gi et sparsomt signalement av gjerningsmennene. Men han kunne fortelle at personen som skjøt John Morrison, hadde ropt «We've got you now!», «Nå har vi deg!», før skuddene falt.
Politiet avhørte fire menn den kvelden, mistenkt for drapene. To av mennene, C.E. Christensen og Joe Woods, ble arrestert idet de forsøkte å hoppe på et godstog på vei ut fra jernbanestasjonen som ligger tett ved gjerningsstedet. Politiet måtte skyte skarpt for å stanse dem. Det viste seg at mennene var etterlyst for ran i Prescott i Arizona. En annen mann, W.J. Williams, ble funnet gående med et blodig lommetørkle i lommen, tett ved butikken. Det eneste han ville si var at han var uskyldig, og at han bodde ved det lokale Frelsesarmeen, som tilbød losji for hjemløse. Senere viste det seg at frelsesarmeen ikke kjente til ham. Den tredje mannen, den 19-årige Oran Anderson, ble avhørt da han møtte opp på politistasjonen med en kaliber .38 kule i armen. Han påstod at han hadde blitt forsøkt ranet av to menn rett ved gjerningstedet.
Ca. klokken 23.30, samme kveld som drapene fant sted, henvendte Joe Hill seg til legen Frank McHugh for behandling av et skuddsår. Joe Hill fortalte at han hadde blitt skutt i en krangel om en kvinne – hvis navn han ikke ville avsløre. Kulen hadde gått inn i brystet og ut gjennom ryggen like under skulderbladet, men hadde ikke rammet vitale organer. Frank McHugh rapporterte etterfølgende at Hill hadde vært bevæpnet med en pistol. Hills skuddsår ble behandlet, og legen arrangerte en hjemtransport for ham. På vei hjem ba Hill bilens sjåfør om å stanse på et mørkt sted. Her gikk Hill ut av bilen, og gjemte tilsynelatende vekk en pistol. Denne pistolen ble aldri gjenfunnet.
Politiet betraktet til å begynne med drapene på John G. Morrison og hans sønn som en hevnakt, da der ikke ble stjålet noe fra forretningen. Dagens omsetning lå fortsatt i kassen, så motivet har ikke vært å begå et ran. Byens aviser kan dagen etter drapene fortelle at et av skuddene Arling hadde avfyrt rammet den ene av mennene. Ingen tekniske beviser kan likevel bekrefte denne påstanden, men vitner har bemerket at den ene gjerningsmannen hadde tatt seg til brystet da han forlot butikken, og det er funnet blodspor i snøen ikke langt fra gjerningsstedet. Om motivet til nedskytingen av John G. Morrison og hans sønn skrev avisen Salt Lake Tribune dagen etter:
Politiet etterlyste de to gjerningsmennene, og i avisen ba de alle som kunne bidra til oppklaringen om å gi seg til kjenne. Da Frank McHugh neste morgen leste oppfordringen i avisen kontaktet han politiet og fortalte dem om Joe Hills skuddsår. Tre dager senere var Frank McHugh på hjemmebesøk hos Joe Hill for å se til sårene hans og gi ham smertestillende medikamenter. Samtidig stormet politiet fra Murray Joe Hills rom hos familien Eselius, og fant Hill liggende i sengen. Med trukne våpen beordret politiet ham om ikke å røre seg. Da Hill tilsynelatende allikevel strakk seg etter noe, avfyrte en av betjentene et skudd som traff Joe Hill i hånden.
På rommet hans fant de et rødfarget tørkle, men den pistolen legen hadde fortalt om fant de ikke. Det var ikke en pistol, men et par bukser Hill hadde strukket seg etter. Han benektet ethvert kjennskap til drapene på John G. Morrison og hans sønn. Han fastholdt sin forklaring fra kvelden før om et klammeri om en kvinne, og sa at han hadde blitt skutt mens han hadde hatt hendene over hodet. Da han ble arrestert som Joseph Hillstrom, gikk det en stund før det ble klart for en større offentlighet at det var Hill, den kjente protestsangeren og dikteren, det var snakk om. Først dagen før rettssaken mot ham skal begynne kunne en lokal avis fortelle den rette sammenhengen. Hills værelseskamerat, Otto Applequist, som var under mistanke for å være den andre gjerningsmannen, forlot Murray på mordnatten, og er ikke blitt sett siden.
Rettssaken mot Joe Hill
Det ble avholdt en preliminary hearing, et forberedende rettsmøte, som skulle avgjøre om det var grunnlag for å reise tiltale mot Joe Hill for drapene. Joe Hill avslo å benytte en forsvarer ved rettsmøtet, og krevde å få forsvare seg selv, Pro Se defense, idet han påberopte seg fattigdom. Anklagerens påstand ved rettsmøtet var at Joe Hill hadde planlagt et væpnet ran mot John G. Morrisons forretning, men at ranet slo feil, hvoretter Joe Hill hadde drept de to i butikken. Joe Hill kunne ikke si stort til sitt forsvar, og rettsmøtet besluttet at Joe Hill skulle siktes for drapene. Den offentlige anklageren proklamerte at han ville gå etter lovens strengeste straff, dødsstraff. Joe Hill ble varetektsfengslet inntil rettssaken uten mulighet for kausjon.
Rettssaken mot Joe Hill varte fra den 17. juni til 28. juni 1914. To advokater i Salt Lake City, E. D. McDougall og F. B. Scott, tilbød seg å forsvare Joe Hill vederlagsfritt. Midtveis i rettssaken begjærte Joe Hill dem begge avsatt, idet han påsto at de i virkeligheten arbeidet for statsadvokaturet, District Attorney, og kun ønsket å felle ham for drapene. Dommeren, Morris L. Ritchie, ville ikke tillate at Joe Hill forsvarte seg selv, og avslo begjæringen. Selv om IWW etter dette stilte to av sine beste advokater, Orrin N. Hilton og Soren Christensen, til rådighet for forsvaret, nektet Joe Hill å samarbeide med sine forsvarere.
Anklageren, E. O. Leatherwood, bygget utelukkende sin bevisførsel på vitneutsagn. Det var ingen tekniske spor som knyttet Joe Hill til åstedet. Hverken hans blod eller kulen som hadde gått gjennom ham ble funnet. Merlin Morrison kunne kanskje se visse likheter mellom Joe Hill og den ene av gjerningsmennene. Et annet vitne mente å gjenkjenne de karakteristiske arrene Joe Hill hadde i ansiktet etter tuberkulosen som barn. Dr. Frank McHugh vitnet om kvelden Joe Hill hadde oppsøkt ham, og beskrev skuddsårene Joe Hill hadde hatt. Han gjentok også at han hadde sett en pistol i Joe Hills besittelse.
Det ble spekulert i om Joe Hill ville bryte tausheten og vitne til fordel for sitt eget forsvar – og dermed også avsløre omstendighetene ved det sjalusidramaet som angivelig hadde resultert i skuddsåret hans. Men Joe Hill nektet å vitne. Anklageren anførte at Joe Hills motvilje mot å vitne måtte skyldes at hans vitneutsagn ikke vil kunne holde særlig lenge. Juryen trakk seg kun tilbake noen få timer den 28. juni 1914 før den fant Joe Hill skyldig i drapene, og han ble dømt til døden. Som dødsdømt i Utah kunne den dødsdømte selv velge om han ville skytes eller henges. Joe Hill fikk også dette valget. «Jeg velger skyting», svarte han, «Jeg har blitt skutt noen ganger før og jeg tror jeg kan klare det».
Joe Hill ble ført til Utah State Penitentiary, hvor han avventet henrettelsen. Den ble berammet til den 1. oktober, 1915. De neste 16 månedene satt Joe Hill fengslet, mens dommen ble prøvet ved de amerikanske appelinstansene. Når han ikke var opptatt av appellene skrev Joe Hill sanger, brev, dikt og artikler. Man han var stadig hemmelighetsfull om seg selv. I 1915 skrev han: