cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Usikkerhetsstolpe
Usikkerhetsstolper er en grafisk fremstilling av variasjonen i data og brukes på grafer for å indikere usikkerhet i målinger. Stolpene gir en generell ide om hvor nøyaktig en måling som er, eller motsatt, hvor langt unna den oppgitte verdien kan være den eksakte verdien (uten feil). Usikkerhetsstolper representerer ofte ett standardavvik for usikkerhet, en standardfeil, eller et bestemt konfidensintervall (for eksempel 95 %-intervallet). Disse verdiene er ikke det samme, dermed bør verdien som er valgt fremstill ved hjelp av usikkerhetsstolper være nevnt eksplisitt i diagrammet, eller i teksten som forklarer diagrammet.
Usikkerhetsstolper kan brukes for en visuell sammenligning av to mengder hvis ulike andre forhold er tilstede. Dette kan avgjøre om forskjellene er statistisk signifikante. Usikkerhetsstolper kan også indikere godhet av passform for en gitt funksjon, det vil si hvor godt funksjonen beskriver dataene. Vitenskapelige artikler innenfor eksperimentell vitenskap er forventet å inneholde usikkerhetsstolper på alle grafer, selv om praksis varierer noe mellom fagene, og hvert tidsskrift vil ha sin egen stil. Det har også blitt vist at usikkerhetsstolper kan bli brukt som en direktemanipulasjon for styring av statistiske algoritmer for omtrentlige beregninger. Usikkerhetsstolper kan også være uttrykt i en ±|pluss-og minustegn (±), der øvre grense for feilen er pluss og minus er nedre grense for feilen.
Honda SFX
Honda SFX er en scooter med luftkjølt, 2-taktsmotor på 50 cm³. Den ble produsert av Honda mellom 1996–2004. SFX var en av de mest solgte i klassen i Norge i 2001.
Motor
Honda SFX er en av de kraftigste, originale 50 cm³-scooterne. Motoren har litt større effekt enn andre mopeder, standardutgaven har 5,2 HK mens Sport har 5,6. Den veier dessuten lite og har en lav dreving slik at den får en god akselerasjon. Sportsversjonen yter 5,4 hk ved 7 000 o/min og 5,8 Nm ved 6 500 o/min. Originalt gjør den 55-65 km/t på flatmark såvel som oppover.
Utseende
Fram til 1999 kom den i mange forskjellige farger som f.eks gul, rød, blå mm. Fra 2000 ble den tilbudt i tre farger: sølv, svart og blå. Den kom også i en "Repsol"-utgave.
Basketball under Sommer-OL 2012 – Menn
Herrenes basketballturnering under Sommer-OL 2012 fant sted fra 29. juli til 12. august 2012 på Basketball Arena og North Greenwich Arena i London.
Gujarat
Gujarat er en delstat i India. Delstaten er den nest mest industrialiserte delstaten i India.
Mahatma Gandhi ble født i Porbandar i Gujarat.
Før 920
Det er arkeologiske funn fra bosettinger fra Induskulturen i Gujarat.
Kystbyene i Gujarat, først og fremst Bharuch, ble brukt som havner og handelssteder for Maurya og Guptarikene. Etter at Guptariket kollapset i det 6. århundre hadde Gujarat en storhetstid som et uavhengig kongedømme. Maitrakadynastiet, som stammer fra en Gupta general, hersket største delen av tiden fra det 6. til det 8. århundre med Vallabhi som hovedstad. Det var et kort avbrudd hvor den indiske keiseren Harsha regjerte i det 7. århundre.
I 770 ble Vallabhi erobret av arabere fra Sind. Dette var slutten på Maitrakadynastiet. En gren av Pratiharaklanen regjerte fra det åttende århundre.
960 til 1292
Solanki klanen av Rajputene regjerte i Gujarat fra omkring 960 til 1243. På denne tiden var Gujarat et senter for handelen rundt Det indiske hav. Hovedstaden var Anhilwara (dagens Patan) hadde på rundt 1000 antagelig ca. 100 000 innbyggere, noe som gjorde den til en av Indias største byer.
Etter 1243 mistet Solkani klanen kontroll over Gujarat. Det var vasaller som tok makten. Vaghelafamilien fra Dholka som kom til å dominere.
1297 til ca. 1850
I årene 1297 til 1298 ble Gujarat erobret av Ala ud din Khilji som var sultan av Delhi, Gujarat var etter dette under muslimsk styre.
Europeisk innflytelse og dominans
Portugiserne var de første europeerne som skaffet seg territorier i Gujarat. De skaffet seg flere enklaver langs kysten. Blant disse enklavene var det som idag er forbundsterritoriene Daman og Diu og Dadra og Nagar Haveli, og som grenser til Gujarat. Det britiske ostindiske kompani etablerte seg i Surat i 1614. Dette var deres første base i India, men da britene overtok Bombay fra portugiserne i 1668 ble denne basen overskygget. Gjennom krig i 1803–1805 erobret britene Gujarat fra Marathariket. Flere av de lokale marathaherskerne skaffet seg lokal selvstendighet ved å inngå separatfred.
Etter Indias selvstendighet
Gujarat forble en del av staten Bombay også etter selvstendigheten i 1947. I 1960 ble denne delt i Gujarat og Madhya Pradesh. I 2001 ble Gujarat rammet av et jordskjelv som tok livet av 20 000 mennesker og såret ytterligere 200 000.
Geografi
Gujarat er den vestligste delstaten i India. Den grenser til Arabiahavet i vest og sydvest, og Sind provinsen i Pakistan i nord. Den grenser mot de indiske delstatene Rajasthan i nordøst, Madhya Pradesh i øst og Maharashtra og unionsterritoriet Dadra og Nagar Haveli i syd og sydøst.
Viktige byer
De viktigste byene i det sentrale Gujarat er Nadiad, Anand og Ankleshwar; i syd Bharuch, Navsari, Vapi og Valsad, og i Saurastra i vest Bhuj og Dwarka.
Nasjonalparker
Det ligger fire nasjonalparker i Gujarat. Blant disse er Gir Forest National Park hvor de siste gjenværende asiatiske løver lever.
Økonomi
Gujarat er en av Indias mest velstående delstater med et BNP på ca. 2,5 ganger gjennomsnittet i India. Indias største oljeraffinerier ligger her. Ifølge Centre for Monitoring Indian Economy er delstatens BNP fordelt med 46 % på tjenester, 39 % på industri og 15 % på jordbruk.
Michael Schulte (sanger)
Michael Schulte (født 30. april 1990 i Eckernförde i daværende Vest-Tyskland) er en tysk sanger og låtskriver. Han startet sin musikalske karriere i 2008 med å legge ut coverfremføringer YouTube-kanalen sin. I 2012 endte han på tredjeplass i sesong 1 av The Voice of Germany, og han slapp debutalbumet Wide Awake senere samme år. Han representerte Tyskland i Eurovision Song Contest 2018 i Lisboa i Portugal, med sangen «You Let Me Walk Alone». Han endte på fjerdeplass med 340 poeng, Tysklands beste plassering siden seieren i 2010.
Bakgrunn
Schulte ble født 30. april 1990 i Eckernförde, men vokste opp i Boren ved Slien og senere Dollerup, like ved Flensburg nær den dansk-tyske grense. Han var elev ved den danskspråklige Duborg-Skolen, der han ble uteksaminert i 2009. Senere gjennomførte han siviltjeneste. Faren døde da Michael var 14 år gammel.
Karriere
I 2007 begynte Schulte å publisere videoer på YouTube, der han fremførte sine versjoner av populære låter. Til slutt ble han kontaktet av et management-selskap og signerte til slutt med Weinstein Media. I 2011–2012 var Schulte deltaker i den første sesongen av The Voice of Germany. Han prøvesang med «Set Fire to the Rain» av Adele og deltok på laget til artisten Rea Garvey. Til slutt endte Schulte på en tredjeplass i konkurransen, bare slått av vinneren Ivy Quainoo og andreplassen Kim Sanders. Etter konkurransen signerte platekontrakt med det uavhengige tyske platemerke Edel AG. Han utga debutalbumet Wide Awake i 2012.
I 2014 gjennomførte han en turné for fulle hus, og han ga ut oppfølgeralbumet The Arising. I 2015 tok han et sabbatår og deltok på flere låtskriver-leirer rundt om i verden for å finslipe sin musikalske identitet. Han skrev flere låter for DJ-en Alle Farben og deltok på Alle Farbens turné sommeren 2016. I desember samme år begynte han på sitt tredje album, Hold the Rhythm, med hjelp fra den svenske produsenten Kim Wennerström. Albumet ble utgitt i april 2017 og inneholdt Schultes første singel, «End of My Days». Samme år kom oppfølgersingelen «Falling Apart».
I desember 2017 ble Schulte annonsert som en av de seks deltakerne i sangkonkurransen Unser Lied für Lissabon – Tysklands nasjonale finale foran Eurovision Song Contest 2018. Schulte deltok med låten «You Let Me Walk Alone», som ble utgitt 20. februar 2018. Den tyske finalen ble arrangert 22. februar, og Schulte vant og ble dermed Tysklands representant til den internasjonale finalen i Lisboa. Der endte han til slutt opp på en fjerdeplass med 340 poeng. Utenom seieren i 2010, var dette Tysklands beste plassering i Eurovision Song Contest etter år 2000. Sangen fikk også en viss kommersiell suksess på kontinentet etter konkurransen.
Etter deltakelsen har Schulte blitt en kjent person innen Eurovision Song Contest, og han skulle kommentere Eurovision Song Contest 2020 for tyske Das Erste sammen med Tysklands mangeårige kommentator Peter Urban. Da finalen ble avlyst, deltok han i stedet i erstatningsprogrammet, Eurovision: Europe Shine a Light, der han sang «Ein bißchen Frieden» sammen med nederlandske Ilse DeLange.
Hovdehytta (Asker)
Hovdehytta er en turisthytte på Furuåsen i Vestmarka, nær Solli i Asker kommune. Hytta ligger på om lag 450 moh., og har fantastisk utsikt over Asker og området rundt Oslofjorden. Den drives i dag av DNT. Hovdehytta nås enklest fra utfartsparkeringen på Solli i Asker.
Hovdehytta ble bygget av slakter Thoralv Hovde fra Asker i 1921. I 1957 overtok Luftforsvaret hytta, til militært bruk som «luftvakthytte». I 2005 la Forsvaret hytta ut for salg. Asker kommune ble tilbudt hytta til takst som var 110 000 kr, men takket nei. Hytta ble dermed tilbudt private kjøpere, og det kom inn 149 bud. Askers innbyggere protesterte mot at ikke kommunen sørget for å gjøre denne hytta offentlig tilgjengelig, og det endte med at kommunen likevel kjøpte den, men da for kr 218 615.
I 2006 solgte kommunen hytta videre til DNT Oslo og Omegn for samme beløp. En forutsetning for kjøpet var at DNT skulle ruste opp hytta og gjøre den tilgjengelig for almenheten. Asker turlag, som er DNTs lokallag i Asker, sto så for en omfattende oppgradering av hytta. Hovdehytta ble høytidelig åpnet som DNT-hytte 29. september 2007.
Scott William Atlas
Scott William Atlas (født 5. juli 1955) er en amerikansk nevroradiolog, professor og helsepolitisk rådgiver. Han arbeider som forsker (fellow) ved Hoover Institution. I august 2020 ble han utnevnt av USAs president til medlem av White House Coronavirus Task Force, der han har anbefalt en strategi basert på flokkimmunitet.
Giving You Up
«Giving You Up» er en dansepop-sang fremført av den australske sangeren Kylie Minogue for hennes samlealbum Ultimate Kylie (2004). Den ble utgitt som albumets andre singel i mars 2005 til blandede kritikker. Det var også Minogues siste singel før hennes kamp mot brystkreft. Hennes neste utgivelse kom sent i 2007.
Olga Rukavisjnikova
Olga Aleksandrovna Rukavisjnikova (russisk: О́льга Александровна Рукави́шникова, født 13. mars 1955 i Severodvinsk, Arkhangelsk) er en russisk tidligere friidrettsutøver som konkurrerte i mangekamp for Sovjetunionen. Hennes fremste meritt er sølvmedaljen fra OL 1980 i Moskva, hvor hun splittet lagvenninnene Nadezjda Tkasjenko (vinner) og Olga Kuragina. Fra OL 1984 i Los Angeles ble femkamp erstattet med syvkamp.
Giving You Up
Informasjon
«Giving You Up» ble skrevet og innspilt i løpet av sommeren 2004 i London av Minogue og Xenomania for hennes samlealbum Ultimate Kylie. Sangen ble utgitt den 28. mars 2005 i forskjellige formater over hele verden. I Australia ble singelen utgitt den 11. april 2005 og begrenset til 25 000 eksemplarer.
Annalie Longo
Annalie Antonia Longo (født 1. juli 1991) er en newzealandsk fotballspiller. Under Sommer-OL 2012 i London deltok hun for landet sitt der laget hennes ble utslått i kvartfinalen.
Jari-Matti Latvala
Jari-Matti Latvala (født 3. april 1985 i Töysä) er en finsk rallyfører som konkurrerer i VM i rally.
Latvala debuterte som 17-åring under Rally Storbritannia i 2002 der han kom på 17.-plass med en Mitsubish Lancer Evolution VI.
Latvala vant sin første VM runde i Sverige i 2008 og ble dermed som 22-åring den yngste vinner av Rally-VM. Landsmannen Henri Toivonen var den forrige yngste vinner som 24-åring i 1980. I 2010 vant han Rally Finland for første gang og slo franske Sébastien Ogier med 10,1 sekunder.
I sesongene 2008–2012 kjørte han for Ford, 2013–2016 for Volkswagen og 2017–2019 for Toyota. I 2020-sesongen har han kjørt løp i privat regi.
Umeå stads kyrka
Umeå stads kyrka er en kirke i sentrum av Umeå, midt imot Vänortsparken ved Umeälvens nordlige strand. Den er församlingskyrka i Umeå stadsförsamling i Luleå stift.
Kirken er en treskips hallkirke i nygotisk stil med tårnet plassert ved siden av langskipet ved den nordre fasaden. Den er tegnet av daværende byarkitekt Fredrik Olaus Lindström og bygd i teglsten med stenfundament. Kirken ble oppført mellom 1892 og 1894 og er den tredje i rekken av kirker på samme tomt. Tre restaureringer med om- og påbygninger har delvis endret kirkens opprinnelige utseende.
1600-tallskirken
Den første kirken på stedet ble bygd i 1646. Kirken ble plassert i utkanten av byen, noe som kan skyldes at man ville ha en kirkegård sammen med kirken. Kongen bevilget 100 daler i bidrag til bygget og resten stod byens innbyggere for. Etter tre år var kirken så pass ferdig at den kunne tas i bruk. Kirken var konstruert som en enskips kirke, der langveggenes stokker var hogd sammen med fire parvis stående påler. Den vestre gavlen hadde tårn og inngang og hele tomten var omgitt av en mur.
Den nydannede Umeå stadsförsamling, som da var en kapellförsamling til Umeå landsförsamling, delte kyrkoherde med landsförsamlingen og kyrkoherden holdt prekener i stadskyrkan hver tredje søndag, samt i de store høytidene.
Kristi blodsdråpe (album)
Kristi blodsdråpe er et musikkalbum med religiøse folketoner av Åsne Sunniva Søreide (sang) og Roar Engelberg (panfløyter). Albumet ble gitt ut av Grappa i 1997 (GRCD 4131). Albumet er dekorert med bilder fra en altertavle fra 1510 som stod i Uggdal kyrkje, Tysnes i Sunnhordland, men som nå er på Bergen Museum.
Umeå stads kyrka
1600-tallskirken
Kirken fikk to klokker i 1656 og i 1659, som ble plassert i en støpul i det nordvestre hjørnet av tomten.
I 1694 deltok kong Karl XI i en gudstjeneste i kirken og byens borgere passet på å fremføre at de trengte en større kirke, i og med at antall innbyggere hadde økt. Kongen ga selv en større sum, og byen fikk rett til å ta opp kollekt i alle kirker i stiftet for å bygge om kirken. Kirken ble så bygd ut i form av en korskirke for disse pengene. De siste årene av den store nordiske krig herjet russiske styrker langs den den svenske Østersjøkysten, i det som senere har blitt kalt russerherjingene. Høsten 1714 brant russerne ned store deler av Umeå, men kirken klarte seg. I mai 1720 kom russerne tilbake, og kirken ble plyndret og brent ned, og byen ble rammet hardere enn etter det forrige besøket. Også kirkegårdens likkister ble gravd opp og plyndret for det som fantes av verdier. I juni 1721 kom russerne igjen, og de få hus som var bygd opp igjen ble brent ned. Befolkningen på den omkringliggende landsbygda ble hardt rammet av russernes framfart. Kirkens klokkestøpul klarte seg allikevel ved samtlige tre tilfeller.
1700-tallskirken
Kongen bestemte i 1720 at det skulle tas opp kollekt både i Härnösand og Uppsala stift for å finansiere en ny kirke i Umeå, men disse pengene rakk ikke langt. Det gikk ut en anmodning til innbyggerne i länet, og til tross for at de var hardt rammet etter russernes herjinger, bidrog de generøst. En rikskollekt ble tatt opp i 1723 men det krevdes et stort økonomisk bidrag fra innbyggerne i Umeå innen man kunne begynne å bygge en ny kirke på samme plass som den gamle. Også den nye kirken var en tømret korskirke, men den var noe romsligere enn den forrige.
Kirken var noe lengre i øst-vestlig retning, men for øvrig hadde korsarmene samme mål som tidligere. Takene på korsarmene hadde likedanne spisse, rett avsluttede, tjærede og spontekte saltak og på midten av korset var det en takrytter med et spir av jern. Ytterveggene var kledd med rødmalte bord. Innertaket var inndelt i fem trehvelv, hvis buer hvilte på fire frittstående søyler. Innsiden var hvit med noen roser i taket som dekorasjon, og innredningen var grunnet i brunt. Sakristiet lå før ombyggingen i 1781 i den østre korsarmen, bak alteret.
I en reiseskildring fra 1800 beskriver kirken som «den aldra fulaste stadskyrka man kan göra sig begrepp om.» Om den ble sammenlignet med Skellefteå landsförsamlings kirke «skulle denna ej en gång kunna anses för benhög».
Mellom februar 1808 og september 1809 pågikk finskekrigen. Et russisk armekorps gikk over isen i Kvarken mot Umeå og okkuperte byen i to omganger. Under slaget ved Hörnefors (5. juli 1809) ble både oberstløytnant Joakim Zakarias Duncker og den russiske kosakkobersten Aerekof drept. Begge ble begravd av den russiske hæren under militære æresbevisninger ved sørsiden av koret. En minnestein ble i 1897 reist ved gravene nær kirken.
Det ble i 1843 besluttet at hele kirken skulle restaureres fra grunnen. En langvarig tvist om hvordan kostnadene skulle fordeles oppstod mellom Umeå socken, med den nye borgermesteren Johan Gustaf Rothoff på den ene siden og landshövding Gustaf Adolf Montgomery på den andre siden. I 1846 gav kongen i statsråd til slutt Umeå socken medhold i tvisten.
I 1848 ble det reist et forslag om å rive kirken og bygge en ny i stein i stedet for å restaurere den gamle, men det ble ansett for å være for dyrt. Kostnaden for en grundig restaurering ble også ansett som for kostbart av ledelsen i menigheten, så i stedet skulle bare de aller nødvendigste reparasjoner gjøres mens man ventet på mulighet til å bygge en helt ny kirke i stein. I august 1851 ble spørsmålet om ombygging tatt opp igjen, og nok en gang ble det besluttet at hele kirken skulle restaureres fra grunnen. De gamle forslagene ble tatt fram og arbeidet startet opp etter en omarbeiding i Överintendentsämbetet av arkitekt Carl-Gustaf Blom-Carlsson.
Juleaften 1887 brant kirken ned; det var «Ett hemskt men grant skådespel», ifølge kyrkoherden. Brannen var et svært hardt tilbakeslag for byens innbyggere. I tillegg til at kirken kun var brannforsikret for 50 000 kr, gikk også kirkeklokkene fra 1650-tallet tapt, disse hadde klart seg da den forrige kirken brant.
1800-tallskirken
Den 8. januar 1888 utpekte menighetsrådet en byggekomité, og den 22. januar samme år vedtok menighetsrådet følgende byggeprogram: «Kyrkan, som skall hafva form af korskyrka och inrymma sittplatser för 1 500 personer, skall byggas af tegel på en sockel af huggen granit och vara försedd med hvalv af tegel samt i sin vestra ända, der tornet väl lämpligast bör ligga, en orgelläktare med plats för en orgel om cirka 25 stämmor och framför orgeln plats för en sångkör.»
Onsdag den 18. januar 1888 ble det ved Umeås stadsfullmäktiges møte innlevert to gavebrev, et fra Umeås borgermester Johan Gustaf Rothoff på 50 000 kroner og et fra grosserer Carl Oscar Scharin på 25 000 kroner, for å opprette fond for allmennyttige formål. I første omgang skulle pengene brukes til gjenoppbygging av kirken. Like etter fikk menigheten ytterligere 50 000 kroner av Carl Oscar Scharin.
Våren 1888 ble det utlyst en arkitektkonkurranse for kirken, men den ble boikottet av Sveriges 65 ledende arkitekter, da konkurransereglene ble ansett å være alt for svevende. Byggekomitéen fikk allikevel inn 13 tegninger. Överintendentsämbetet formidlet da arkitekt Carl Möller fra Stockholm som sakkyndig for å vurdere de innkomne forslagene. Alle forslagene ble forkastet av Möller, og i stedet fikk Möller oppdraget med å selv gi et kostnadsoverslag. Möller, som kort tid tidligere hadde ferdigstilt Sankt Johannes kyrka i Stockholm, hadde først tenkt å gjenbruke tegningene av den kirken «och ge de begge templen en viss likhet med varandra», men det gikk ikke på grunn av de dårlige grunnforholdene. Hans kostnadsoverslag på 250 000 kr var for kostbart for menighetsrådet. Planene ble forenklet og arkitekt Fredrik Olaus Lindström fikk i juni 1889 oppdraget med å tegne nye skisser, som ble ferdige i juli 1890. Kostnaden var da beregnet til 227 000 kr. Byggekomitéen hadde ønske om en kopi av Bertel Thorvaldsens nyklassiske Den uppståndne Kristus på alteret, men det ble avvist av Lindström da det ifølge ham brøt med stilen.
Den 25. juni 1888 ble Umeå nesten helt ødelagt av en bybrann. Det ble en tung byrde for menigheten å gjenoppbygge både kirken og resten av byen.
Grunnstein ble lagt ned i det sørøstlige hjørnet av koret under en stor høytidelighet 3. august 1892. Et grunnleggingsdokument, samt gjenstander og aviser fra den tiden ble lagt i et kobberskrin, som ble loddet igjen og murt ned i en uthugd fordypning i grunnsteinen. Under denne seremonien spilte regimentsmusikken salmen Du som fromma hjärtan vårdar, kyrkoherden leste Fader vår, kontraktsprosten leste velsignelsen og salmen Höga majestät ble sunget. Til slutt ble det ropt hurra Hans Majestät Konungen og det hele ble avsluttet med nasjonalsangen.
Lindström endret i 1893 tegningene for tårnet der utformingen av hjørnene ble endret.
Den nye kirken ble innviet først søndag i advent 1894, men orgelet var ikke klart før året etterpå. Kostnaden for kirken, inventaret og iberegnet terrassering utenfor kirken, hadde da steget til 270 000 kroner.
Den andre restaureringen
Den 20. desember 1979 besluttet menighetsrådet at kirken igjen skulle restaureres. Blant annet utgjorde det gamle elektriske anlegget en fare og dessuten trengte kirken et tilbygg for å huse menighetens virksomhet. Dette tilbygget skapte debatt i og med at Umeå kommune hadde bestemt at kirkens eksteriør ikke skulle endres, og dermed ble restaureringen forsinket. Tvisten ble løst ved at Riksantikvaren godkjente tilbygget med forbehold om at Västerbottens museum skulle være ansvarlig for de arkeologiske utgravingene, da det aktuelle arealet hadde vært gravplass.
Det viste seg at det ikke ble nødvendig å grave så dypt at gravfreden ble forstyrret, men i forbindelse med gravingen oppdaget kirketjeneren de forsvunne plastsekkene med levningene etter Stromberg og hans familie. Disse ble begravd på en veldokumentert plass i skråningen mot Umeälven, og den 31. august 1996 ble det reist et minnesmerke der de nå ligger begravd.
Opprinnelig var hovedinngangen mot nord, men etter ombyggingene brukes i stedet den vestre inngangen, som også er tilpasset bevegelseshemmede. Høyalteret ble flyttet fram, og dermed oppstod en lillkyrka bak alteret. Arkitekt Rolf Bergh var ansvarlig for påbygget og restaureringen. Kunstneren Pär Andersson stod for fargesettingen. Første søndag i advent 1984 ble kirken gjeninnviet med medvirkning av blant annet daværende biskop i Luleå stift, Olaus Brännström.
Den tredje restaureringen
Mellom september 2004 og januar 2006 ble de kobbermalte galvaniserte takplatene byttet til kobber. Det var kun tårnet som hadde kobbertak tidligere. I forbindelse med ommaling av pussen rundt vinduene ble dekormalingen i gotisk stil fra 1896 restaurert. Også råteskader i tårnet ble reparert og fasadetegl som hadde fått frostskader ble byttet ut. Arbeidet skjedde i etapper slik at riksantikvaren kunne følge arbeidet.
Kirkebygget
Kirken er en treskips hallkirke i nygotisk stil med enskips korsarmer. Tårnet er plassert på siden av langskipet, ved den nordre fasaden, dels på grunn av tomtens bæreevne, dels fordi nordfasaden mot Storgatan er hovedfasade. Kirkens utvendige dimensjoner er 41 meter lengde, 25 meter bredde, 21 meter høyde til mønet og 50 meter til spissen av tårnet. Da kirken ble bygd var stilen helt i samsvar med överintendent Helgo Zettervalls «Anvisningar rörande kyrkobyggnader» fra 1887.
I forbindelse med planleggingen av den nye kirken, ble det stilt spørsmål ved bæreevnen på tomta. Byggeplassen var på Umeälvens nordre brink og grunnen bestod av et dypt lag med svært fin sand. Et forslag var å grave bort 20 fot (nesten seks meter) av sanden, legge på et lag med grus og deretter betong i en tykkelse tilpasset kirkens tyngde. Et annet forslag var det som til slutt ble antatt; der man først fjernet matjorden og siden la to lag med 45 cm tykke steinheller av granitt i forband. I tillegg til steinfundamentet er kirken bygd i tegl og murt i kryssforband. En del fasadedetaljer var tenkt utført i sandstein, men av kostnadsgrunner ble det i stedet saltglassert tegl med brun glasur fra Skromberga. Listverk og vindus- og portomramminger er av maskinpresset formtegl fra Minnesberg. Både den maskinpressede formteglen og den saltglasserte teglen hadde spesielle støpeformer etter Lindströms tegninger. Allerede etter et år fikk man problemer med vanninntrenging og frostsprenging i den saltglasserte teglen, og den måtte byttes ut. Også den utsatte teglen på sydfasaden har motstått været dårlig.
Kirkens hvelv og vegger er malt i en myk hvit tone, og korhvelvets arkitektoniske form er forsterket med malerier inspirert av renessansekunstneren Giotto di Bondone. For øvrig er fargene, ifølge kunstneren Yngve Lundström, i «en tidlös skala, byggd på gamla svenska kyrkors brygd av färger». Det midterste korvinduet og rosettvinduet i vestre gavl er dekorert i klare og livlige farger, de øvrige vinduene er dekorert med grisaillemalerier.
Da kirken ble bygd, ble midtgangen valgt bort for å maksimere antall sitteplasser. Ved innvielsen skal det ha vært 1 042 faste benkeplasser og ytterligere et hundretalls plasser kunne ordnes ved hjelp av benker, stoler og taburetter.
Kirken er vernet som kulturminne, siden kulturminneslagen verner alle Svenska kyrkans kirker som er bygd før 1940.
Lillkyrkan
Under restaureringen på begynnelsen av 1980-tallet ble høyalteret flyttet fram og dermed oppstod lillkyrkan bak alteret med plass til 40 personer. Lillkyrkan brukes ved morgenmesser og andre mindre gudstjenester.
Alter
Da lillkyrkan ble konstruert i 1984, ved at høyalteret ble flyttet fram, fikk det nye rommet et eget alter i tre. Høyalteret, som er tegnet av Fredrik Olaus Lindström, har en altertavle bestående av ets krusifiks med Kristus, jomfru Maria og Johannes med engler på sidene. I 1984 ble altertavlen restaurert, og den ble malt om og fikk ny forgylling. Det store kirkerommet fikk et alter til i 1989.
Prekestol
Prekestolen med tak er tegnet av Fredrik Olaus Lindström. En ambo kom til i 1984, som en mindre formell prekestol.
Orglene
Det opprinnelige orgelet med 24 stemmer ble bygd i 1895 av Åkerman & Lund Orgelbyggeri i Knivsta. I forbindelse med restaureringen i 1937 ble det bygd om til 35 stemmer. De nåværende orglene, hoved- og kororgelet, ble bygd i 1962 av Grönlunds Orgelbyggeri i Gammelstad. Det store orgelet på bakerste galleri er helmekanisk med 36 stemmer; rørstammen i dets hovedverks fasade er en så kalt spansk trompet. I løpet av 2010 og 2011 ble det bygd et nytt kororgel på det fremste galleriets venstre side, med 18 stemmer i svensk-romantisk stil. Også dette ble bygd av Grönlunds Orgelbyggeri.
Lysbærer
En kuleformet lysbærer, som symboliserer jordkloden, gir besøkende mulighet til å tenne lys. I midten av kula er det et Kristusmonogram.
Tårnklokke
Det opprinnelige tårnuret ble montert i 1895 etter at kirken fikk donert penger til det. Tårnuret måtte trekkes opp hver uke. I 1975 ble dette erstattet med ett helautomatisk tårnur.
Kirkeklokker
Kirken har fortsatt de tre opprinnelige kirkeklokkene fra 1894, som veier henholdsvis 1 002, 513 og 295 kg. Klokkeringningsmaskineriet ble byttet ut i 1937 og i 1973 ble det innkjøpt maskineri for mekanisk åpning av tårnlukene.
Meteorologiåret 1967
Meteorologiåret 1967 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til meteorologi i 1967.
Kjerringa med staven
Kjerringa med staven er en tradisjonell, norsk folkesang av den typen vi kaller slåttestev eller slåtterim. Slåttestev har som oftest bare én strofe, men flere av de mest kjente slåttestevene som Pål sine høner, Per Spelmann og Kjerringa med staven har fått tildiktet flere strofer. Dette kaller vi slåttestevviser. Karakteristisk for slåttestevvisene er at de er konglomeratiske, de har ingen rød tråd og strofene kan synges i vilkårlig rekkefølge.
Kjerringa med staven er også brukt som danselek på juletrefester og andre festlige sammenkomster. Elling Holst og Eivind Nielsens Norsk Billedbog for børn, Ny Samling fra 1890 må sies å ha revitalisert denne gamle barnesangen og sangleken.
Teksten ble første gang nedtegnet av Ludvig Mathias Lindeman på midten av 1800-tallet, med Anders Olsen Graff på Løten som kilde. Melodien er en gammel vandremelodi, trykket første gang i Paris under navnet «Bondedans fra Bergens Stift i Norge». Hakadalen, eller Hakadal, ligger i Nittedal kommune i Akershus.
Sagnet sier at flere gårder i Hakadal hadde kuene sine på sommerbeite på Kongsvangsskog seter, helt nord i bygda, der Kjerringa med staven var budeie. Bøndene klagde ofte over at de fikk for lite smør i forhold til melkemengda, som blir uttrykt i tekstlinja «åtte potter rømme, fire merker smør». Får du bare fire merker smør av åtte potter rømme, er du dårlig til å kinne.
Tekst
-
En variant av andre strofe er slik:
Parodier
Det er selvfølgelig vanskelig å avgjøre om tildiktninger på kjente folkeviser bør oppfattes som varianter eller rene travestier, men følgende strofe er nok mest ment som en moderne kommentar i den hensikt å skulle vekke latter:
Tobben & Eros versjon
Kjerringa med staven er B-siden på viseduoen Tobben & Eros debutsingle «Vals i Valparaiso», innspilt og utgitt i 1970. Backingmusikere på låta var Rolf Larssons orkester. Singelen ble utgitt på Eko Records i Sverige, derfor er duoen kreditert som «Tobben och Ero» på singleomslaget.
Stillehavskveite
Stillehavskveite (Hippoglossus stenolepis) tilhører gruppen kveiter og er en beinfisk i flyndrefamilien. Arten lever i nord i Stillehavet og er nært beslektet med kveite.
Stillehavskveite kan trolig bli opp mot 55 år gammel, men individer på mer enn 25 år er svært sjeldne. Den kan måle mer enn 250 cm og bli over 250 kg tung (Alaska Fisheries Science Center hevder opp mot 300 kg, men bevis for så store stillehavskveiter mangler helt).
Rekordkveiter
Det største eksemplaret man kjenner til skal ha vært en hunn som målte 267 cm, men fangsten mangler seriøs dokumentasjon. Også nordmannen Kenneth Andre Mjelle nevner denne fiskens størrelse og hevder samtidig at den kan veie opp mot 363 kg i sin masteroppgave i molekylær biologi fra 2006, men uten å føre en eneste referanse.
Den 5. september 2003 landet fiskebåten «Miss Mary» ei stillehavskveite på cirka 249 kg (553 lb). Den skal ha målt cirka 249 cm og er trolig rekord for arten. Fangsten ble gjort på line utenfor St. Lawrence Island i Beringhavet. Rekorden på stang er ei stillehavskveite på cirka 208 kg (459 lb), tatt av sportsfiskeren Jack Tragis fra Fairbanks i Unalaska Bay (Alaska) i 1996.
Elise Jakhelln
Anne Elise Jakhelln (født 12. september 1909 i Bodø, død 19. august 2002) var en prisbelønt norsk tekstilkunstner.
Elise Jakhelln var utdannet ved Statens Kvinnelige Industriskole i perioden 1928–1930. Etter utdannelsen arbeidet hun som lærling ved Husfliden, og hospiterte i ett år på Konstfackskolan i Stockholm. Deretter arbeidet hun i Bilbao som leder av fru Sömmes Vevestue som laget klær og innredning. Tilbake i Oslo startet hun sin egen vevstue i 1935; denne ble senere flyttet til Lysaker. Fram til 1946 «vevde hun for det meste bekledningsstoffer i ull. Senere har hun konsentrert produksjonen om møbelstoffer og gardiner i ull, lin og bomull». Hun har samarbeidet med Alf Sture (Hiorth og Østlyngen ), Arne Remlov (Huseby & Co, Forum) og Hans Sundt Monrad. Hun «leverte innredningstekstiler til hoteller, ambassader og turistskip, offentlige lokaler og private hjem».
Vevstua ga arbeid til opp i mot tolv veversker. Hun var også timelærer ved Statens Kvinnelige Industriskole 1952–59. Vevstua ble overtatt av Anne Størseth i 1985.
Utstillinger og utmerkelser
Hun er innkjøpt av Kunstindustrimuseet i Oslo, Nordenfjeldske Kunstindustrimuseum i Trondheim og The Lowe Art Gallery, University of Syracuse. Hun mottok Jacobprisen i 1958.
Slekt og Datas Gravminnebase
Databasen driftes av organisasjonen Slekt og Data, og er basert på dugnadsinnsats av frivillige. Gravsteiner i hele Norge fotograferes av de frivillige, og de biografiske opplysningene blir så lagt inn i databasen der de blir søkbare for allmennheten. Databasen omfatter også opplysninger fra papirbaserte gravstedsregistre etter avtale med lokale kirkeverger.
Elise Jakhelln
Familie
Hun var datter av maleren Sofie Jakhelln (1871–1954).
Korealønn
Korealønn (Acer pseudosieboldianum) er en lønneart fra Øst-Asia.
Den er en løvfellende busk eller lite tre som blir opptil 8 m høy. Knoppene er store med 6 skjell og tett dekket med myke hår på utsiden. Bladstilken er 3,5–4 cm og til å begynne med tett håret. Bladene er 6–8 cm i diameter med hjerteformet grunn og som regel 9, 11 eller 13 fliker som er innskåret ½–⅔ av bladet. Nervene på undersiden av bladet er hårete, og bladranden er dobbelt sagtannet. Høstfargen er karmosinrød med oransje- og purpurfarget skjær.
Trærne har tvekjønnede og rene hannblomster på samme plante (andromonøci). Blomstringen skjer i mai–juni. Blomstene er purpurfargede med 5 begerblad, 5 kronblad og 8 pollenbærere. Fruktene er purpurfargede samaraer som sitter parvis i en stump eller nesten 180° vinkel. De er modne i september.
Korealønn er utbredt i Korea, Nord-Kina (Heilongjiang, sørøstlige Jilin, østlige Liaoning) og Russland (Primorskij kraj). Arten dyrkes i hager. Den er ikke mye brukt i Norge, men er hardfør til herdighetssone 4 eller 5.
Skrudhus
Skrudhus, eller på norrønt skrúðhús, er et gammelt navn for sakristi i en kirke, det vil si rommet som ligger ved siden av koret foran i kirkerommet og som presten bruker til å kle seg om i og til å oppbevare geistlige klær og liturgisk utstyr.
Phrypeus
Phrypeus er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) skyggeløpere (Trechinae) i familiegruppen løpebiller.
Utseende
En liten, avlang, blank, rødbrun løpebille. Hodet er kort og bredt med middelsstore fasettøyne, antennene noe over halvparten så lange som kroppen, maksillarpalpenes ytre ledd lite og tynt. Pronotum er hjerteformet med markerte bakhjørner, bredere enn langt, med en bred midtfure, tett og grovt punktert ved roten. Dekkvingene er rundede med rader av nokså grove punkter.
Levevis
Arten lever på elvebredder.
Utbredelse
Arten er utbredt langs vestkysten av Nord-Amerika, fra British Columbia i nord til California i sør og Montana i øst.
Kampdrone
En kampdrone er en bevæpnet drone, ubemannet fjernstyrt fly, til militær bruk. De kan være bestykket med missiler, granater eller laservåpen.
Ernest Starling
Ernest Henry Starling (født 17. april 1866, død 2. mai 1927) var en britisk fysiolog. Han arbeidet hovedsakelig ved University College London, sammen med sin hovedsamarbeidspartner og svoger, William Maddock Bayliss. Han er kjent for sine mange bidrag til fysiologien, deriblant Starlings hjertelov og Starlingbalansen, i tillegg til å oppdage og navngi begrepet hormon.
Tidlig liv og forskning
Starling studerte medisin ved Guy's Hospital i London mellom 1882 og 1887. Fysiologen Leonard Charles Wooldridge var hans mentor i studietiden, og Starling fattet fort interesse for fagfeltet selv; da Wooldridge døde i en alder av 32 i 1889, overtok Starling hans rolle som foreleser i fysiologi ved Guy's Hospital. To år senere giftet han seg også med Wooldridges enke, datteren til den prominente britiske legen og histologen Edward Sieveking, Florence Amelia Wooldridge.
Starling følte seg begrenset av fasilitetene ved Guy's Hospital, og byttet over til University College London, der fysiologen Michael Foster hadde organisert det første moderne fysiologilaboratoriet i Storbritannia. Her startet han med forskningen på sirkulasjonssystemet sammen med William Bayliss. I 1891 ble duoen de første til å registrere elektrisk aktivitet fra et pattedyrs hjerte, og de viste også at hjertemuskelen startet sin kontraksjon ved atriene og strakte seg ned mot hjertespissen.
I 1892 dro Starling til Breslau (dagens Wrocław) for å forske på hvordan lymfen, eller egentlig ekstracellulærvæsken, ble dannet. Den rådende teorien på den tiden var at vevsvæsken ble aktivt utskilt fra endotelet, da man ikke hadde noen god forklaringsmodell på hvordan væsken kunne oppstå gjennom filtrasjon alene. Gjennom en rekke forsøk over flere år lette han etter en adekvat forklaringsmodell, før han i 1896 oppdaget at det var balansen mellom det hydrostatiske trykket og det kolloidosmotiske trykket som bestemte væskeutvekslingen mellom kapillærene og ekstracellulærrommet – en ligning som senere ble kalt Starlingbalansen. Starlingbalansen forklarte prosessen bak en rekke sykdomstilstander, for eksempel lungeødem og ascites.
Hormoner og «den brune hunden»-affæren
På bakgrunn av hans arbeid med Starlingbalansen, ble Starling utnevnt som medlem av Royal Society i 1899. Samme år, i en alder av 32, ble han professor ved University College London. Starling og Bayliss fortsatte med forskningen, og fokuserte nå på innervasjon og bevegelse i tynntarmen; de ble de første til å beskrive peristaltiske bevegelser i tarmen. I 1901 og 1902 reproduserte duoen Ivan Pavlovs Nobelprisvinnende eksperimenter på tarmsystemet, og oppdaget samtidig et stoff produsert i tolvfingertarmen som påvirket sekresjonen av bukspytt fra bukspyttkjertelen. Stoffet, som Starling kalte sekretin, var i realiteten det første hormonet som var blitt oppdaget – og Starling gav selv opphav til begrepet hormon tre år senere.
Starling og Bayliss brukte viviseksjon, disseksjon av levende dyr, både i forskning og forelesninger, og i 1903 ble de innblandet i «den brune hunden»-affæren. To svenske feminister og dyrevernsaktivister, Lizzy Lind af Hageby og Leisa Schartau, hadde infiltrert forelesningene til Starling og Bayliss på University College London, og de mente at professorene utførte ulovlige disseksjoner på levende og lidende dyr uten tilstrekkelig anestesi. Kontroversen omhandlet én spesifikk hendelse om en brun hund som ble brukt i undervisningen, og saken fikk stor mediaomtale og anklagene ble også publisert i en bok. Bayliss saksøkte for ærekrenkelse, mens Starling valgte å avstå fra rettslige midler. Bayliss endte opp med å vinne i sitt søksmål.
Kardiovaskulær fysiologi og første verdenskrig
Fra 1909 frem til utbruddet av den første verdenskrig i 1914 fokuserte Starling på nytt på det kardiovaskulære systemet. Forskningsmiljøet ved University College London var på denne tiden preget av en særlig interesse for hjertets fysiologi og farmakologi, noe som reflekteres i et stort antall vitenskapelige artikler som ble publisert på denne tiden, og Starling gjorde mye av grunnarbeidet for sin fremtidige fysiologiske forståelse av hjertet på denne tiden. I 1913 mottok han Royal Medal for sitt arbeide med fysiologi.
Forskningen ble imidlertid avbrutt av første verdenskrig. Starling hadde et sterkt ønske om å bidra i krigen, og ble kaptein i Royal Army Medical Corps. Han arbeidet en stund med forsvarsmetoder mot giftgass, men trivdes dårlig i det autoritære militære miljø og gikk derfor tilbake til å være sivilist i 1917.
I 1920 konkluderte Starling sin forskning på hjertets fysiologi ved å definere det som i ettertid har blitt kalt Starlings hjertelov, der han beskrev sammenhengen mellom hjertets fylningstrykk og effekten det har på hjertets kontraktilitet. Kort fortalt vil økt strekk på hjertemuskelen (økt fylningstrykk) automatisk føre til økt muskelkraft i sammentrekningen. Det samme forholdet ble beskrevet omtrent samtidig av den tyske legen Otto Frank, og loven kalles noen ganger også for Frank–Starlings hjertelov. Starlings hjertelov er et sentralt prinsipp i forståelsen av for eksempel hjertesvikt.
Død
Starling døde plutselig og uventet på en båttur til Jamaica 2. mai 1927, og han ble begravet ved Half Way Tree i Kingston. Florence Amelia, hans kone, fulgte han i døden under et år senere, 24. januar 1928.
Den lykkelige frier
Den lykkelige frier er et musikkalbum med Sør-Fron Spelemannslag, utgitt i 1991. Dette er bandets første plate.
Hoplistocerus
Hoplistocerus er en gruppe av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, mørkfargede trebukker, ofte med metallisk glans. Kroppen er nokså kort og bred. Antennene er lengre enn kroppen og har en skarp, innovervendt pigg ved spissen av i alle fall de innerste antenneleddene.
Sætrefjellet
Sætrefjellet er et fjell i Stryn kommune i Sogn og Fjordane, nord i Jostedalsbreen nasjonalpark. Store Sætrefjellet har en høyde på 1 892 meter over havet.
Spetakkel (album)
Spetakkel er debut studioalbumet til hiphop-gruppen Spetakkel. Utgitt på plateetiketten Port Azur som ligger under Tuba Records.
Albumet fikk god mottagelse, men ble nektet plass på VG-lista Topp 40 samme uken den ble utgitt. Årsaken var en platebutikk i Bergen som solgte for mange eksemplarer i forhold til albumets totale salg i Norge for den uken. Uken etter debuterte Spetakkel på 32. plass.
Sporliste
Krediteringer er hentet fra Tidal.
Livets konflikter
Livets konflikter er et svensk stumfilmdrama fra 1913 i regi av Victor Sjöström og Mauritz Stiller. I begynnelsen var det tenkt at Stiller skulle regissere hele filmen, men på grunn av sykdom overtok Sjöström oppdraget. Manuskriptet ble skrevet av nordmannen Peter Lykke-Seest.
Innspillingen av filmen skjedde på sensommeren 1913 på AB Svenska Biografteaterns studio på Lidingö. Filmen er trolig gått tapt.
Handling
Det har gått tredve år siden Otto Berners og Charles von Bartons vennskap ble brutt på grunn av at Berner har forfalsket et navnetrekk. De er begge nå politisk aktive og det drar i hop seg til en konfrontasjon hvor de står på hver sin side. Von Bartons sønn Berchthold har pådratt seg en stor spillegjeld og reddes av sin søster Lila, som selger sine juveler for å kunne betale. Noen dager senere er han imidlertid igjen skyldsatt. Lila er forelsket i Carsten Berner og har ikke fortalt om dette til sin far. Når han får vite dette forbyr han videre omgang dem imellom.
Berner står i begrep for å erstatte von Barton som regjeringssjef og sistnevnte spiller da ut sitt trumfkort: Han ringer avisene og forteller om hendelsen for tredve år siden. Samtidig har von Bartons sønn utøket sin spillegjeld og for å kunne betale den forfalsker han sin fars navnetrekk. Den private pengeutlåneren, samme man som tredve år tidligere, oppdager dette og går til von Barton. Von Barton innser hva han har gjort og stopper avisopplaget. Han har mistet sin sønn, men vil ikke miste sin datter og sin forhenværende venn. Han går til Berner og foreslår at de skal bli venner igjen.
Mottagelse
Ingen svensk avis anmeldte filmen umiddelbart etter premieren premieren. Aftonbladet kalte filmen «noe svulstig i sitt innhold», men berømmet skuespillernes og regissørenes innsats. Nya Dagligt Allehanda berømmet i sin anmeldelse særskilt Sjöström og skrev att han «gir oss ett nytt bevis på sin skikkelighet som karaktersskuespiller og regissør». Afton-Tidningen berømmet likeledes Sjöström og også skuespilleren Nils Arehn. I Göteborg ble filmen kun anmeldt av Göteborgs Morgonpost, som i en kortfattet anmeldelse skrev att Sjöström gav «bevis på en kolossalt oppblåst mimikk» og at Greta Pfeil «glinset». I Malmö berømmet avisen Arbetet, med visse reservasjoner, Sjöström for dennes regi.
Meteorologiåret 1968
Meteorologiåret 1968 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til meteorologi i 1968.
ATP 500
ATP 500 er det tredje og nest nederste nivået av tennisturneringene på ATP-touren. Turneringene blir spilt fra februar til oktober hvert år.
Shinya Miyamoto
Shinya Miyamoto (født 5. november 1970) er en japansk baseballspiller som deltok i De olympiske leker i 2004 i Athen.
Miyamoto vant en olympisk bronsemedalje i baseball under Sommer-OL 2004 i Athen. Han var med på det japanske laget som kom på tredjeplass i turneringen bak Cuba og Australia. Japan tapte semifinalen til Australia 1–12, men vant bronsefinalen mot Canada med resultatet 11–2.
Salvador (navn)
Salvador er et mannsnavn med opprinnelse i det vulgærlatinske navnet Salvator, som betyr «frelser».
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Giorgi Gakharia
Giorgi Gakharia (georgisk: გიორგი გახარია, født 19. mars 1975) er en georgisk politiker. Han var Georgias statsminister fra 8. september 2019 til 22. februar 2021 da han gikk av etter en uoverensstemmelse angående fengslingen av opposisjonspolitikeren Nika Melia. Han ble etterfulgt av Irakli Garibasjvili.
30. serierunde i Eliteserien 2021
Alle kampene i '''30. serierunde i Eliteserien i fotball for menn 2021''' ble spilt søndag 12. desember.
Nattverden (Leonardo)
«Nattverden» er et maleri utført av Leonardo da Vinci for hertug Ludovico Sforza, kalt «Il Moro», og fremstiller den siste nattverd som den beskrives i Bibelen. Maleriet på 460 x 880 cm finnes i klosteret Santa Maria delle Grazie i Milano. Leonardo da Vinci innledet arbeidet i 1495 og avsluttet det i 1498. Leonardo brukte blant annet lang tid på å finne de rette modellene til de enkelte portrettene av apostlene. Abbeden ble utålmodig og klaget til Ludovico Sforza, hvorpå Leonardo svarte at han kunne gjøre maleriet ferdig hurtigere, hvis abbeden ville sitte modell til Judas.
Det var tradisjonelt visse krav et nattverdsbilde måtte oppfylle. Bordet Jesus og apostlene satt ved skulle være likt det munkene spiste i refektoriet. På den måten fikk munkene inntrykk av at de spiste sammen med Jesus og apostlene. Judas skulle imidlertid sitte for seg selv, helst på andre siden av bordet, med ryggen til munkene for å vise at hans synd var at han brøt ut av fellesskapet. Han skulle være et skrekkens eksempel. Leonardo holder fast ved kravene i sin fremstilling, men bryter tradisjonen på et punkt, han plasserer Judas sammen med de andre.