cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zandkreekdemningen
Slusen
Slusen ble gitt navnet Katse heule istedenfor Katse spuisluis takket være et forslag fra en eldre beboer i området. Det gamle ordet heule beskriver en forbindelse mellom to kanaler der forbindelsen passerer under en vei. Kats er navnet på den nærmeste landsbyen.
Zandkreek stenges
Samtidig med byggingen av slusen ble en stenkai bygget ved Zuid-Beveland. Da denne var ferdig, var det en 160 meter bred åpning igjen i den dypeste delen av sundet mellom øyene. For å stenge denne ble mellom 29. april og 4. mai 1960 en terskel bygget. Denne bestod av en såle av asfalt, istedenfor den gamle metoden med sammenbundne grener fra piletrær, med seks meter høye caissonene oppå. Terskelen ble med en gang gjort to meter høyere, slik at toppen av demningen lå 1,5 meter høyere enn vannet rundt. Tilslutt lot man mudringsskip sprøyte sand mot sidene av demningen slik at den fikk sin endelige form.
02:22 5. mai 1960 var Zandkreekdemningen stengt, og veien over den kunne tas i bruk. For Noord-Bevelands beboere var dette et historisk øyeblikk, øyen var ikke lenger kun avhengig av ferge for å komme til resten av Nederland.
En ny sluse
Da Zandkreekdemningen var ferdig i 1960, gikk man ut fra at Oosterschelde og Veerse Meer aldri mer skulle ha noe med hverandre å gjøre. I senere år har det vist seg at en forbindelse mellom dem ville gi bedre vannkvalitet, og i januar 2002 begynte arbeidet med å bytte ut to caissons mot en sluse. Denne er bygget av to 82 meter lange, firkantede betong"rør" på 5,5x3 meter som har en gjennomstrømningskapasitet på 40m3 per sekund. Gjennomstrømningen kan reguleres ved hjelp av en hydraulisk slusedør. I mai 2004 var arbeidet med slusen, som hadde kostet omtrent 20 millioner euro fra design til siste skrue, ferdig.
Willem van Hanegem
Willem (Wim) van Hanegem (født 20. februar 1944 i Breskens i Nederland) er en tidligere fotballspiller, trener/coach, siden 2004 sportskommentator og fra 2005 hovedtrener for Maroc Profs. Fra 10. juli 2007 er Willem van Hanegem hovedtrener for FC Utrecht.
Han anses for å være en av Nederlands beste midtbanespillere gjennom tidene, kjent for sitt spill og sin gode taktiske oversikt over spillet. Både måten han beveget seg på og måten han passet ballen ga han kallenavnet De Kromme (no.: den kromme, bøyde, buede).
I 1968 startet proffkarrieren hans i Feyenoord, og der kom hans største seire: Nederlandsk mester i 1969, 1971 og 1974. I 1970 var Feyenoord det første nederlandske laget som vant Serievinnercupen. I finalen i Milano vant Feyenoord 2-1 over Celtic Glasgow. Annen plass i VM i fotball 1974 i Tyskland, og dessuten vant Feyenoord samme år både det nederlandske mesterskapet og UEFA-cupen, der de møtte Tottenham Hotspur i finalen. Under semifinalen i EM i fotball 1976 der Nederland møtte, ble han utvist. Hans debut på var i en kamp mot  i 1968, mens den siste landskampen han spilte var mot  i 1979.
Van Hanegem gikk i 1976 over til AZ Alkmaar der han ble i tre år før han gikk til den amerikanske klubben Chicago Sting. Hans opphold der ble kort, han kom samme år tilbake til Nederland og FC Utrecht. Dette ble den siste klubben han spilte for, etter perioden 1979 til 1981 gikk han over til å jobbe som trener/coach.
Han vendte tilbake til Feyenoord som assisterende trener i 1983, med mellomstopp som trener for blant annet FC Utrecht, FC Wageningen og amatørklubben Holland, før han i 1992-1995 for tredje gang vendte tilbake til Feyenoord, denne gangen som trener. Med Feyenoord vant han flere ganger både Amstel Cup og det nederlandske mesterskapet. Etter dette trente han Al Hilal, AZ Alkmaar og Sparta Rotterdam, før han ble Dick Advocaats assistent-trener for i 2002-2004.
Sportskommentator
Van Hanegem arbeidet en periode som kommentator for Canal+. Fra 2004 analyserte han kamper for Nederlandse Omroep Stichting (NOS), og fra sesongen 2005/2006 er han å se i programmer på den nederlandske TV-kanalen RTL5.
Alf Robert Arvasli
Alf Robert Arvasli (født 27. mars 1954) er en norsk gårdbruker og politiker (Ap) som var ordfører i Lierne kommune fra 2007 til 2015. Han var varaordfører i 1991. Arvasli frasa seg renominasjon til kommunestyret foran valget i 2015. Arvasli har yrkesbakgrunn som melkebonde i samdrift.
Langhorne (Pennsylvania)
Langhorne er en bydel i Bucks County i den amerikanske delstaten Pennsylvania. I 2000 var befolkningen på 1 981 innbyggere.
Weld (musikkgruppe)
Weld var et rockeband fra Moss stiftet i 1992. Bandets er mest kjent for vokalist Vibeke Saugestads mørke stemme og for «Crown Imperial Song», bandets første og største hit. Bandet ga ut to album, Natural Tools i 1994 som ga dem Spellemannprisen 1994 som årets nykommer, og Hello Walls i 1995. Bandet ble oppløst kort tid etter utgivelsen av det andre albumet. Foruten Saugestad bestod bandet av Stig Jøraholmen på bass, Rune B. Johnsen på trommer og Jørn Johansen på gitar.
Nore II kraftverk
Nore II er et kraftverk som utnytter fallet mellom Rødbergdammen og Norefjord.
Det har en installert effekt på 60 MW fra 2 francisturbiner. Og en gjennomsnittlig årsproduksjon på 400 GWh.
Kraftverket er lokalisert ved innløpet til Numedalslågen i Norefjord. Det er installert to francisturbiner.
Buchanan Street
Buchanan Street er en av hovedgatene i sentrum av Glasgow, Skottland, og er sammen med Argyle Street og Sauchiehall Street den viktigste handelsgaten i byen. Gaten går sydover fra enden av Sauchiehall Street og ender like sør for Argyle Street, ved St Enoch undergrunnsstasjon. Hele gaten er regulert som gågate, men flere av gatene som krysser Buchanan Street er trafikkerte.
I 1999 ble hele gaten belagt med granitt og blir opplyst med blå neonbelysning, som gir en klar kontrast til den viktorianske stilen som bebyggelsen langs gaten har. Statsminister Tony Blair avduket samme år en statue av Donald Dewar nord i Buchanan Street. Samme år åpnet også kjøpesenteret Buchanan Galleries som også ligger i den nordlige delen av gaten. På grunn av den det store publikumspotensialet er gaten meget populær blant gateartister.
Gaten ligger sentralt i sentrum og har derfor flere offentlige transportmidler. Like nord for gaten ligger Buchanan busstasjon, som er Glasgows hovedbusstasjon. I øst ligger Queen street stasjon som betjener tog til nordlige og østlige deler av Skottland. Det er i tillegg to undergrunnsstasjoner i gaten, Buchanan Street undergrunnsstasjon i den nordlige enden og i den sørlige enden, St Enoch undergrunnsstasjon. Disse to stasjonene er de med størst trafikk på Glasgows undergrunnsbane.
Aglia homora
Aglia homora er en sommerfugl som tilhører familien påfuglspinnere (Saturniidae). Den finnes bare i provinsene Sichuan, Shaanxi og Gansu i Kina.
Utseende
En ganske stor, gulbrun spinner med spisse forvinger. Forvingen har bare en liten, uregelmessig, hvit flekk. Bakvingen har en stor, svartkantet, blå øyeflekk med en hvit «T» inni, utenfor denne et hvitt tverrbånd.
Nore I kraftverk
Nore I er et kraftverk som utnytter fallet mellom Tunhovdfjorden og Uvdalselva, som utgjør nedre vannspeil (Rødbergdammen) ved tettstedet Rødberg sentrum i Nore og Uvdal kommune i Viken. Kraftverket er heleid av Statkraft. Nore I er en del av Noreverkene. Kraftverket startet produksjonen i 1928 og produserer fortsatt strøm.
Det har en maksimal effekt på 206 MW og en årlig middelproduksjon på 1137 GWh. Kraftverket har 8 peltonturbiner.
Vannet som kommer ut av stasjonen renner ut i Rødbergdammen, der det samles slik at det kan brukes i Nore II og Rødberg kraftverk.
Tunhovdfjorden reguleres mellom 734 og 716 moh. Pålsbufjorden er også magasin for verket og reguleres mellom 749 og 746 moh. Halnefjorden er også en del av nedslagsfeltet til Nore I. Statkraft har bygget et småkraftverk i forbindelse med dammen som demmer opp Pålsbufjorden. Det overføres også vann fra elvene Okla og Borgåi.
Fraiburgo
Fraiburgo er en by og kommune i delstaten Santa Catarina i sørregionen av Brasil. Byen er landets senter for epleproduksjon og står for omtrent 50 % av landets totale produksjon på 1 million tonn. Til sammenligning er Norges totale konsum av epler 50 000 tonn per år. Byen produserer altså 10 ganger så mye som dette.
Byen ligger midt i Santa Catarina omtrent 400 km fra statens hovedsete Florianopolis. Nærmeste internasjonale flyplass ligger i Curitiba, hovedsetet i delstaten Paraná, omtrent 300 km nordvest for Fraiburgo.
Nore I kraftverk
Forhistorie
I 1907 vedtok Stortinget å kjøpe opp rettighetene i Norefallene. Bakgrunnen for oppkjøpet var at Stortinget ønsket å ta en aktiv rolle i strømproduksjon og fordeling og for å unngå at utenlandske oppkjøpere skulle kjøpe rettighetene til Norefallene. Dette var et av de første store kjøpene av fosser som staten gjorde. Målet var at strømmen som ble produsert i Nore I skulle kunne gi Oslo-området strøm. Staten betalte 400 000 kroner for rettigheten. Vedtaket om bygging av kraftverk ble vedtatt i 1918, 11 år etter kjøpet av fossen. Arbeidet begynte året etter.
I 1915 begynte arbeidet med å demme opp Tunhovdfjorden, dammen ble ferdigstilt i 1920. Da denne var ferdig begynte byggingen av selve vannkraftverket. Kraftverket stod ferdig i 1927, og produserte strøm året etter. Ved ferdigstillingen var Nore I det største kraftverket i Nord-Europa.
Følger av byggingen av Nore I
Byggingen av Nore I førte til en stor tilflytting til kommunen, blant annet fordi man hadde behov for arbeidskraft og kompetanse i bygging og drift av vannkraftverket. I 1921 arbeidet rundt 500 mennesker med kraftverket, de fleste av disse var nyinnflyttede. I perioder førte dette til sosiale utfordringer. Et av de største sosiale problemene var alkohol, både produksjon og "gauking" (salg) av hjemmebrent. Konflikter og andre sosiale problemer knyttet til alkohol var en stort problem ved flere anlegg i perioden. En av de viktigste årsakene til alkoholproblematikken var brennevinsforbudet som førte til at stadig flere begynte med hjemmebrenning av alkohol, og at det derfor var lett å få tak i. Ved Nore-anlegget ble det derfor opprettet stedlig politioppsyn for å holde orden.
Port-Gentil
Port-Gentil er en by i vestre del av Gabon. Den er hovedstad i departementet Bendje og i provinsen Ogooué-Maritime. Port-Gentil er den vestligste byen i Gabon. Den ligger ved Atlanterhavet og er landets viktigste havneby og et viktig industrisentra. Ved folketellinga i 2013 hadde byen 136.462 innbyggere, og var dermed den nest største byen i Gabon.
Nore I kraftverk
Følger av byggingen av Nore I
Byggingen av Nore I førte til at Rødbergs befolkning ble delt i to grupperinger: arbeiderne og bygdas egen befolkning. Dette kom blant annet til uttrykk ved todelt skolegård mellom bygdas egne og kraftverkarbeidernes barn. Det var lite kontakt mellom bygdefolket og anleggsarbeiderne og det var store kulturelle forskjeller mellom de to gruppene. F.eks gikk anleggsarbeiderne i tog 1. mai, mens bygdefolket gikk i tog 17. mai.
Før utbyggingen av Nore I startet lå det noen mindre gårder på Rødberg. Med befolkningsveksten, som var et resultat av byggingen av Nore I, ble det bygget skoler, sykehus, butikker og boliger, for å møte det økte behovet. Disse lå i umiddelbar nærhet til arbeiderboligene og dette ble grunnlaget for Rødberg sentrum.
Port-Gentil
Port-Gentil er kjent for sine strender og hoteller og for Saint Louis-kirken. Teknisk sett ligger byen på en øy, men ingen broer knytter den til fastlandet. Derfor har byen sin egen flyplass, og den knytter byen til både hovedstaden Libreville og resten av verden.
Nore I kraftverk
Følger av byggingen av Nore I
Nore I var også bakgrunnen for at Numedalsbanen ble bygget helt opp til Rødberg. For å kunne bygge Nore I var det behov for jernbane for å frakte byggematerialer. Jernbanen ble åpnet av kong Haakon VII i 1927. Behovet for transport til Noreverkene var begrunnelsen for å bygge jernbanen til Rødberg.
Videre utbygging av Nore I
Utover krigsårene økte behovet for elektrisitet og man bygde ut kraftverket gjennom flere omganger: i 1939, 1942, 1943 og 1955. I 1997 ble rørgaten pensjonert, men den står enda langs fjellet. Nå går vannet i rør inne i fjellet fra Tunhovddammen ned til Rødberg.
Nytt kraftverk var under planlegging i 2015. Det tekniske anlegget er i dårlig forfatning. Disse planene ble lagt bort. Kraftverket skal i stedet rehabiliteres over mange år.
Darth Bane
Darth Bane er en fiktiv person i Star Wars-universet. Han ble første gang nevnt i bokversjonen av Star Wars Episode I: Den skjulte trussel, og siden den gang har han vært henvist til en rekke verk innenfor Expanded Universe. Han er en sentral karakter i tegneserien Jedi vs. Sith og hovedpersonen i bøkene Darth Bane: Path of Destruction og Darth Bane: Rule of Two.
«Juan Carlos I» (L61)
«Juan Carlos I» er et spansk amfibiekrigsskip.
«Juan Carlos I» skal erstatte hangarskipet «Principe de Asturias» og er forventet å være operativt i 2010. Skipet blir i den spanske marinen betegnet som et «Buque de Proyección Estratégica» og vil ha kapasitet til å transportere opptil 1 200 soldater, 27 000 tonn last og opptil 30 fly.
Vivekananda
Swami Vivekananda, også kjent under navnet Naren/Narendra, sies å være den første som bragte vedanta-læren fra India til Vesten. Han var en elev av den bengalske mystikeren Ramakrishna.
Vivekananda reiste til USA fra India for å delta på "World Parliament of Religions" i Chicago i 1893, hvor han "stjal showet" med sine levende innlegg. Han talte fra hjertet og fra egen erfaring i motsetning til mange andre som talte ut ifra boklig lærdom. I Chicago ble han gjerne satt opp til å holde sine taler som siste taler om kvelden slik at man var "garantert" at publikum skulle bli sittende hele kvelden.
Han skapte økt forståelse i vesten for hinduismens filosfiske og metafysiske verdi. Det finnes tilhengere av Vivekanandas og Ramakrishnas yoga og meditasjonsteknikker i mange vestlige land.
Erwin Bootz
Erwin Bootz (født 30. juni 1907 i Stettin i Tyskland (nå Szczecin i Polen), død 27. desember 1982 i Hamburg i Tyskland) var en tysk pianist, arrangør, musikalsk leder, filmarbeider mm. Han er framfor alt kjent som pianist i den berømte tyske vokalsekstetten Comedian Harmonists.
Bootz var sønn av en velstående musikkhandler og hadde to søsken og fire stesøsken. Som barn fikk han undervisning i pianospill, først hjemme, senere på konservatorium i hjembyen. 17 år gammel, i 1924 begynte han på Hochschule für Musik i Berlin hvor han studerte i fire år.
Erwin Bootz hadde som mål å bli konsertpianist, men hadde en sterk dragning mot kabaret og teater. Gjennom en bekjent traff han Asparukh Lesjnikov som tok ham med til det nystartede ensemblet Comedian Harmonists. De manglet pianist og Bootz fikk oppgaven.
Bortsett fra et kort opphold våren 1931, da han ville prøve på en solokarrière ved Kabarett der Komiker i Berlin, hadde han i årene 1927 til 1935 stor kunstnerisk og økonomisk suksess med Comedian Harmonists (se egen artikkel).
Etter at Comedian Harmonists ble oppløst som følge av det nazistiske styrets forbud mot å la jøder opptre, fortsatte Erwin Bootz fram til 1938 som pianist i det etterfølgende «ariske» ensemblet Meister-Sextett i Tyskland. Deretter var han musikalsk leder, dirigent, komponist, tekstforfatter og solist ved Kabarett der Komiker.
I 1939 giftet han seg på nytt og fikk senere en sønn. Under andre verdenskrig gjorde han tjeneste i Wehrmacht med kulturarrangement og radiosendinger for soldater. Fra 1948 til 1959 arbeidet han som filmdubber, dialogforfatter og dialogregissør ved Bavaria Film og MGM.
I 1959 emigrerte han av skattemessige årsaker til Canada og arbeidet som forsikringsagent, senere som barpianist. Han opptrådte regelmessig i kanadisk fjernsyn og radio. Han giftet seg for tredje gang.
I 1971 flyttet Bootz tilbake til Hamburg. Han fikk etterhvert stilling som musikalsk leder ved Schauspielhaus Bochum og engasjementer ved Theater in Bremen og Schillertheater i Berlin. Han medvirket i radiosendinger om historien til Comedian Harmoninsts.
I 1975 ble han intervjuet for en dokumentarfilm om ensemblet av Eberhard Fechner. I 1976 opptrådte han i Dresden, i 1980 i «Tempodrom» Berlin. Han døde i 1982.
Weeki Wachee Springs
Weeki Wachee Springs er en naturlig turistattraksjon lokalisert i Weeki Wachee, hvor undervannsforestillinger av «havfruer», kvinner kledd med finner om benene samt annet utstyr, kan sees i en akvariumliknende iscenesetting om våren på Weeki Wachee-elva. En vannpark, Buccaneer Bay, og båtturer er også en del av attraksjonen.
Attraksjonen ble laget i 1947 av eksmarinesvømmeren ved navn Newton Perry, som baserte forestillingen på kampsvømmerteknikker. Berømtheter som har gjestet parken er blant annet Elvis Presley og Hollywood har til tider brukt attraksjonen og dens havfruer til å spille inn filmer som Mr. Peabody and the Mermaid (1948), Neptune's Daughter (1949) og mange TV-show. Attraksjonen var for en stund eiet av kringkastingsnettverket ABC, og dette førte til en økning i publisitet for attraksjonen. Administrerende direktør Robyn Anderson er også byen borgermester.
I 2005 spilte det engelske rockebandet Supergrass inn sin film for sangen «Low C», på albumet Road to Rouen ved Springs. De filmet en kort dokumentarfilm om Springs, og spilte ved den lokale baren og svømte med havfruene.
I 2007 hadde parken sekstiårsjubileum.
I 2008 ble det kunngjort at staten Florida ville ta over Weeki Wachee Springs som en statspark.
.416 Rigby
.416 Rigby eller 10.6 x 74 er en patron for rifle.
Patronen ble introdusert i 1911 av John Rigby & Company. Den er etter dagens standard kraftig overdimensjonert, men dette er ingen ulempe foruten det kostnadsmessige.
Patronen har et stort volum da datidens krutt bestod av lange kordittstaver som tok mye plass, og patronen benytter et moderat kammertrykk som er viktig ved jakt på farlig vilt ved høye temperaturer. Ved høye temperaturer stiger trykket betraktelig og kan skape forkilinger med patroner som allerede benytter et høyt trykk.
Aleksandr Dedjusjko
Aleksandr Viktorovitsj Dedjusjko (russisk: Александр Викторович Дедюшко, belarusisk Аляксандр Віктаравіч Дзядзюшка – Aljaksandr Viktaravitsj Dziadziusjka) 20. mai 1962 i Vaukavysk i Hrodna voblast i Belarus i Sovjetunionen, død 3. november 2007 i Petusjki i Vladimir oblast i Russland) var en belarusisk fjernsynsskuespiller som er best kjent for krigsdramaer og for den russiske versjonen av «Dancing with the Stars».
Hanne Hoftun
Hanne Hoftun (født 20. juni 1972 i Drammen, oppvokst i Lier) er programleder i NRK P1+. Hun er journalistutdannet ved Høgskolen i Bodø.
Aleksandr Dedjusjko
Dedjusjko arbeidet ved Vladimir byteater fra 1989 til 1995. Fra tidlig på 2000-tallet ble han en populær russisk fjernsynspersonlighet, skuespiller og sanger.
Hanne Hoftun
Hoftun var programleder i NRK P1 fra 2001 til 2013, først og fremst tilknyttet programmene Reiseradioen og Nitimen. I 2008 var hun kommentator for Eurovision Song Contest 2008 i Beograd i Serbia sammen med Per Sundnes. I juli 2009 kommenterte hun minnemarkeringen for Michael Jackson sammen med Håkon Moslet på NRK2.
Hunan Satellit TV
Finalen i Super Girl ble historiens mest sette TV-program i Kina. Selskapets image er «ungdom, skjønnhet og mote».
Hanne Hoftun
23. februar 2002 var Hoftun deltaker i tv-programmet Hodejegerne på NRK1 sammen med Hege Tepstad.
Hunan Satellit TV
Hunan Satellit TV ble grunnlagt 1. januar 1997.
Aleksandr Dedjusjko
Dedjusjko døde sammen med sin kone og sønn i en bilulykke 3. november 2007 i Petusjki i Vladimir oblast i Russland som en følge at de mistet kontroll over bilen på en iset vei.
1782-konstitusjonen
1782-konstitusjonen er et begrep som omfatter en serie lovendringer som fjernet en rekke restriksjoner som var lagt på Det irske parlamentet av engelske (før 1707) og britiske (fra 1707) regjeringer gjennom middelalderen og tidlig moderne tid. Gjennom disse restriksjonene kunne den britiske stattholderen i praksis kontrollere parlamentets agenda og begrense muligheten til å gi nye lover som ville tjene Irland mer enn England eller Storbritannia. Den mest kjente av disse gamle lovene var Poyning's Law fra 1492.
I 1782 ble alle disse restriksjonene fjernet, og Det irske parlamentet fikk en frihet det aldri tidligere hadde hatt. Perioden som fulgte, frem til oppløsningen av parlamentetet gjennom Act of Union i 1801, kalles ofte Grattans parlament etter Henry Grattan, en av de ledende forkjemperne for reformen.
.416 Rigby
For den moderne hjemmelader kan denne patronen lett lades like tungt som en .416 Weatherby Magnum, men da forsvinner noen av argumentene for nettopp denne patronen. Patronen er referansen for alle .416-patroner, og selv om det har kommet flere og mer moderne varianter, har denne gamle patronen i de senere år likevel opplevd en økende popularitet.
Spellemannprisen 2005
Spellemannprisen 2005 var den trettifjerde utgaven av Spellemannprisen og ble avholdt i Chateau Neuf i Oslo lørdag 28. januar 2006. Rockebandet Madrugada ble kveldens store vinnere etter å ha mottatt hederstroféene Årets spellemann, klassen rock og årets hit. Det ble i tillegg delt ut hederspris til Terje Rypdal og bransjepriser til Jan Paulsen, daglig leder i FONO og Sæmund Fiskvik, avtroppende direktør for IFPI.
Utdelingen ble produsert av TV 2 og Dinamo Story og overført direkte på TV 2. Harald Rønneberg og Thomas Numme ledet utdelingen for tredje gang.
Øvrige nominerte
Kvinnelig artist:
Mannlig artist:
Popgruppe:
Elektronika:
Samtidsmusikk:
Blues:
Hip Hop/R'n'B:
Folkemusikk/gammaldans:
Danseband:
.416 Rigby
Selv om det er skrevet mye om denne patronen, ble det kun produsert 178 rifler i dette kaliberet fra Rigby før andre verdenskrig.
Jamaica under Sommer-OL 1984
Jamaica under Sommer-OL 1984. Førtifem sportsutøvere fra Jamaica deltok i fem øvelser under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Jamaica kom på 28.-plass på den uoffisielle medaljestatistikken med en sølv- og to bronsemedaljer.
Spellemannprisen 2005
Øvrige nominerte
Jazz:
Klassisk musikk:
Viser:
Åpen klasse:
Barneplater:
Årets nykommer:
Årets musikkvideo:
Hennika Skjønberg
Henny Kristin «Hennika» Skjønberg (født 8. juli 1949) er en norsk skuespiller.
Hun gikk ut fra Statens Teaterskole i 1972. Mens hun ennå studerte spilte hun Julie i Riksteatrets Romeo og Julie (med Kai Remlov som Romeo). Etter uteksaminering ble hun engasjert ved det nyetablerte Teatret Vårt i Molde.
Høsten 1973 gjestet hun som Hedvig i Riksteatret oppsetning av Vildanden, og hun debuterte på Nationaltheatret våren 1974. Her vekslet hun mellom roller i teatrets oppsøkende virksomhet og store oppsetninger på Hovedscenen. 1978–1980 var hun engasjert ved Den Nationale Scene, hvor hun fikk roller som Gretchen i Faust og Laura i Glassmenasjeriet. Ved Nationaltheatret har hun siden tolket en rekke større og mindre roller hos klassiske dramatikere, men også deltatt i mange barneforestillinger som Reisen til julestjernen og Brødrene Løvehjerte. Fra midten av 1990-tallet har hun tatt på seg få større oppdrag, men hun spilte Pauls kone i oppsetningen Festen i 2003.
Skjønberg har ikke opptrådt mye på film, men spilte Eline i Fru Inger til Østråt, som hadde premiere i 1975.
Hun er datter av skuespillerparet Pål Skjønberg og Elisabeth Bang, søster av Siv Skjønberg og niese av Espen Skjønberg. Hun er oppkalt etter sin farmor, skuespillerinnen Henny Skjønberg, som også kalte seg Hennika.
Fylkesvei 4404
Fylkesvei 4404 går mellom Garborg og Tunheim i Time.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 170.
AstraZeneca
AstraZeneca er et svensk-britisk farmasøytisk selskap med rundt 57,000 ansatte i rundt 100 land. Det har forretningshovedkontor i London og forsknings- og utviklingshovedkontor i Södertälje. AstraZeneca solgte medisiner for over 200 milliarder kroner i 2013.
Koronavaksine AZD1222
Oxford Vaccine Group ved Universitetet i Oxford inngikk i april 2020 en avtale med AstraZeneca om utvikling og produksjon av Covid-19-vaksinekandidat AZD1222, som er en adenovirusbasert hybridvaksine og ble utviklet av Jenner Institute. Den 8. september ble alle tester av AstraZeneca-vaksinen satt på vent etter sykdom hos en deltager i fase 3-studien i Storbritannia. Dagen etter kunngjorde man at testingen muligens skulle gjenopptas uken etter, og det skjedde.
Jutta Lampe
Liv og virke
Hun studerte hos Eduard Marks i Hamburg, og fikk sitt første engasjement ved Staatstheater Wiesbaden. Senere ble hun ansatt ved Nationaltheater Mannheim og i 1960-årene ble hun knyttet til Theater der Freien Hansestadt Bremen. Hun fortsatte i Berlin ved Schaubühne am Halleschen Ufer, hvor hun i 1971 spilte Solvejg i Peter Steins skjellsettende oppsetning av Henrik Ibsens Peer Gynt.
Fra 1970-årene spilte hun også i flere filmer av Margarethe von Trotta, blant annet i Blodets bånd.
Hun mottok en rekke teater- og filmpriser, og i 1998 mottok hun den tyske ordenen Pour le Mérite.
Muzak
Muzak er et registrert varemerke oppfunnet i 1922 av George O. Squier da han patenterte en innretning for overføring og distribuering av bakgrunnsmusikk fra grammofonplater over elektrisitetslinjer til arbeidsplasser. Squier var fascinert av det konstruerte ordet Kodak som varemerke, og tok lyden «muz» fra music og tilføyet «ak» fra Kodak for å konstruere navnet Muzak.
Squier utviklet bakgrunnsmusikksystemet fordi han hadde observert at arbeidere var mer produktive når det ble spilt musikk i bakgrunnen på arbeidsplassene. Han brukte sine observasjoner til å markedsføre ideen. På den tiden inneholdt en grammofonplate kun én sang. Utstyret som var nødvendig for å forsterke musikken var forholdsvis dyrt, men Squiers distribusjonssystem gjorde at kostnadene kunne deles på mange abonnenter. I 1920-årene var radiokringkasting akkurat i ferd med å etableres, og av prisgrunner såvel som andre grunner ikke et alternativ til Squiers system.
Bruken av bakgrunnsmusikk er senere utvidet, men navnet er blitt hengende igjen som begrep for musikk som ikke krever at man lytter, og der alle «vanskelige» partier enten er fjernet, eller volumjustert til å passe med resten. Et nyere uttrykk er heismusikk.
Edison-Richardson-effekt
Edison-Richardson-effekt eller gløde-emisjon kalles det fenomenet som oppstår når en glødekatode blir oppvarmet. Over en bestemt temperatur, som er avhengig av katodens materiale, vil det dannes en romladningssky av elektroner rundt katoden.
Historie
1873 hadde den engelske fysikeren Frederick Guthrie beskrevet hvordan et positivt ladet elektroskop utlades når det kommer i nærheten av et glødende metallstykke som er jordet. Dersom elektroskopet er negativt ladet skjer ingen ting, noe som betyr at glødende metall bare kan avgi negative ladninger.
Under eksperimenter med glødelamper 1880 gjenoppdaget Thomas Alva Edison denne effekten, og 1883 anmeldte han et patent på en innretning som utnyttet denne effekten. Owen Willans Richardson publiserte 1901 ligningen for metningsstrømstyrken for glødeemisjon fra metaller, 1928 ble han for dette utmerket med nobelprisen i fysikk. Oppdagelsen førte blant annet til at John Ambrose Fleming tok patent på rørdioden i 1904
Definisjon
Normalt autobiaserer man en triode (m.fl) ved hjelp av en katodemotstand mellom katoden og jord og en gittermotstand mellom gitteret og jorden. For å få så mye forsterkning som mulig, avkobler man også katodemotstanden med en kondensator. Man får da en gitter-katodesløyfe, som oppfører seg forskjellig, avhengig av hvor stor gittermotstanden er.
Når elektronene emitteres ved katoden har noen elektroner så mye energi at de når gitteret, dersom dette ikke har negativ forspenning. Er gittermotstanden stor nok (typisk > 1Mohm) vil det bygges opp et ekstra negativt potensial på gitteret og redusere anodestrømmen. Dette vil variere med vekslende inngangsspenning, og vi kan få ulineariteter i forsterkningen.
Om man ser bort fra litt mer ulineariteter enn vanlig, kan man faktisk nytte Edison-Richardson-effekten i praksis. Man kan med andre ord la være å bruke katodemotstand, og bare bruke en stor gittermotstand. I tillegg til litt ulinearitet er ulempen at man må bruke en kondensator på gitteret for å isolere dette på grunn av potensialforskjellen som oppstår på grunn av gitterstrømmen.
Det finnes en rekke rør med ekstrem linearitet. For å unngå mindre linearitet på grunn av Edison-Richardson-effekten benyttes dermed en gittermotstand med moderat størrelse, vanligvis 1 Mohm for forforsterkerrør og 100 kohm for sluttrinnsrør.
Litteraturens historie
Litteraturens historie vedrører den historiske utvikling til litterære tekster i prosa og poesi; tekster som har til hensikt å underholde, opplyse eller instruere leseren eller lytteren. Det angår også utviklingen av de litterære teknikker som benyttes av disse tekstene for å kommunisere. Ikke all skrift er litteratur eller skjønnlitteratur. En del nedtegnede tekstmaterialer, som sammensetninger og lister av data og informasjon, er ikke betraktet som litteratur innenfor denne sammenhengen.
Litteraturens historie begynner med oppfinnelsen av skriften i bronsealderens Mesopotamia og i oldtidens Egypt. Skriving utviklet seg fra urlitterære tegnsystemer i tiden rundt 2900-tallet f.Kr., skjønt de aller eldste kjente tekstene er datert så langt tilbake som rundt 2600-tallet f.Kr. Litteraturen fra jernalderen omfatter de tidligste tekster som er bevart i tradisjonen med manuskripter (i motsetning til tekster som har blitt avdekket av arkeologer), blant annet den persiske religiøse skriftsamlingen Avesta på avestisk og gathaer («sanger») på sanskrit; de indiske Vedaene, som er blant de eldste kjente tekstene og utgjør grunnlaget for hinduismen; deler av den hebraiske Bibelen (Det gamle testamente); og den tidligste litteraturen i antikkens Hellas. Eldre og ofte grunnlaget for den eldste litteraturen var den muntlige diktningen, eksempelvis Homers epos. I den forstand er diktningen eldre enn det skriftlige ord, ånden gikk forut bokstavene, men likevel var det en revolusjon i et samfunn da skriftspråket ble tatt i bruk, selv om det umiddelbart ikke medførte diktning og litteratur.
Hva er litteratur?
Litteratur og skriving, om enn forbundet, er ikke synonymt. De aller første skriftene fra oldtidens Sumer i landskapet mellom elvene Eufrat og Tigris, er ikke litteratur i henhold til allmenn definisjon. Det samme er også tilfellet med de eldste egyptiske hieroglyfer eller tusenvis av protokoller og logger fra oldtidens regimer i Kina. Forskere er ofte uenige om skriftlige nedtegnelser av arkiver og inventar skal tolkes som «litteratur» eller ikke; definisjonen er i stor grad subjektiv.
På gresk betyr ordet gramma noe som er skrevet, risset inn, gravert, det vil si et skrifttegn, en bokstav. Av dette dannet grekerne ordet grammatikk som betydde undervisning i å kjenne bokstavene. Det greske gamma svarte til det latinske littera, bokstav, men flertallsformen, litteræ, fikk betydningen det som er skrevet, det være et brev, et dokument, en bok, et forfatterskap, eller et lands samlede bokproduksjon. Til det greske ordet grammatikē dannet romerne på latin kunstordet litteratura, som betydde læring av å lese og skrive. Ordet litteratur betegnet opprinnelig et elementært skolefag hvor man i undervisningen benyttet poesi og prosa som praktiske læreeksempler, herunder kom også retorikken, som hadde høy status. Allerede på Quintilianus' tid ordet litteratur fått et nytt innhold; det var ikke bare læren om språket, men under innflytelse av retorikken også læren om litterære stilarter og sjangrer. Læren om riktig stavemåte ble til kunsten å skrive. Litteratur ble til skjønnlitteratur, det vil si når den er stilisert, komponert og strukturert, og preget av et diktersinn.
Skriftsystemer
Litteraturens historie begynner med oppfinnelsen av skriftsystemer, selv om litterære fortellinger ble komponert og formidlet muntlig både før og etter at skriften kom i bruk. De eldste skriftsystemer skjedde i bronsealderens Mesopotamia og i oldtidens Egypt. Skrivesystemer utviklet seg fra enkle tegnsystemer som ble benyttet først og fremst til å føre opptegnelser av eksempelvis varer og inventar, ikke for å skrive litteratur. De eldste kjente litterære tekstene er datert så tidlig som 2600-2500-tallet f.Kr., avhengig av definisjonen av litteratur.
Gitt betydningen av avstand som en kulturell avskjerming og isolasjon i tidligere årtusener, skjedde den historiske utviklingen av litteratur ikke med samme framgang i de ulike skriftsivilisasjoner i alle deler av verden. Problemene med å opprette en felles global historie for litteraturen er sammensatt og vanskeliggjort av at mange tekster har gått tapt i århundrenes løp, enten bevisst, ved uhell, eller ved at hele kulturen har forsvunnet. Mye har eksempelvis blitt sagt om ødeleggelsen av Biblioteket i Alexandria på 100-tallet f.Kr., og de tallrike nøkkeltekster som er antatt å ha gått tapt for alltid i flammenes ødeleggelser. Den bevisste undertrykkelsen av tekster (og ofte av deres forfattere) av organisasjoner av enten åndelig eller tidsmessig vesen, har ytterligere sløret til emnet.
Visse hovedtekster kan isolert sett bli ansett som litteraturens første engasjerte litteratur med verdi utover seg selv. Svært tidlige eksempler er eposet om Gilgamesj som i sin sumerske versjon er eldre enn 2000-tallet f.Kr., og den egyptiske Dødeboken, som ble skrevet ned i Anipapyrusen en gang rundt 1250 f.Kr., men har sin opprinnelse en gang på 1700-tallet f.Kr. Oldtidens egyptiske litteratur ble lenge ikke inkludert i tidlige studier av litteraturens historie ettersom skrifter fra oldtidens Egypt ikke ble transkribert og oversatt til noe europeisk språk før på 1800-tallet da Rosettasteinen med sine tekster på tre språk, deriblant egyptiske hieroglyfer, ble tolket.
Muntlig tradisjon
Mange tekster er blitt overlevert til ettertiden ved muntlig overlevering over flere århundrer før de fikk sin endelige form i skriftlig utgave, og det er således vanskelig å datere og anta hvor gamle de faktisk sett kan være. Kjernetekstene av indiske Rigveda, en samling av hellige lovprisningspoesi, kan muligens dateres til midten av 2. årtusen f.Kr. eller kanskje tilbake til 4000-tallet f.Kr. < De er uansett blant de eldste tekster på et indoeuropeisk språk. Mosebøkene, de fem eldste bøkene i den hebraiske Bibelen (Det gamle testamente), er tradisjonelt datert til 1400-tallet f.Kr., skjønt moderne forskning har beregnet at de eldste delene kanskje ikke er eldre enn 900-tallet f.Kr.
De gresk eposene Iliaden og Odysseen er i sine skriftlige utgaver datert tilbake til en gang på 700-tallet f.Kr. og markerte begynnelsen på den klassiske antikken. I henhold til tradisjonen er forfatteren av begge diktverkene tilskrevet en blind poet ved navn Homer (gresk: Ὅμηρος, Hómēros). Om Homer noen gang har levd og om disse verkene virkelig kan tilskrives en enkelt forfatter er uvisst. For moderne forskning refererer «datering av Homer» ikke til et enkeltindivid, men til den perioden da eposene ble skapt. Begge epos sto i en levende muntlig tradisjon som er eldre og strekker seg tilbake til sen bronsealder, og er eldre enn Hesiod. Indiske srutitekster (sanskrit śruti, «hva som fortelles»), en kategori hellige, hinduistiske tekster, er datert til etter Rigveda (slik som Yajurveda, Atharvaveda og Brahmana), foruten også den hebraiske og jødiske Tanákh, og den mystiske diktsamlingen tilskrevet Laozi («Den gamle mester») er alle datert til jernalderen, men spørsmål om datering er vanskelig og omstridt. De store hinduistiske eposene ble også overført muntlig, og kan antageligvis dateres til tiden før Mauryariket.
Norrøn litteratur i nordlige Europa, bestående av særlig skaldekvad, legender og til dels ættesagaene, ble formidlet muntlig før de ble skrevet ned på 1100- og 1200-tallet.
Den første roman
Det er flere kandidater for den første roman som ble skrevet, avhengig av hvordan man definerer en roman. En av dem er Det gyldne esel av den romerske forfatteren Apuleius, skrevet sent på 100-tallet. Det er den eneste roman på latin som er bevart i sin helhet, og foregriper den pikareske romanens mønster av reise og absurde opplevelser. Apuleius levde i en tid hvor hans romerske samfunn for første gang synes å ha en høy andel av lese- og skriveferdighet, om enn kun de øvre samfunnsklasser. Private bibliotek og bokhandlere var relativt vanlige i Roma. Det er også fra denne perioden de eldste bevarte romanser på prosa som Kharitons Kallirhoe, og den tidlige romanen Dafnis og Chloë, det eneste bevarte verket etter den greske forfatteren Longos. Se også Hyrderoman. En annen kandidat for den første egentlige roman var japanske Fortellingen om Genji, skrevet av en adelskvinne ved navn Murasaki Shikibu tidlig på 1000-tallet e.Kr.
Sumer og Babylonia
Sumer anses å være den første sivilisasjonen. Arkeologi antyder et velorganisert samfunn allerede 4000 f.Kr. Sumerernes kunstframstilling var sterkt tilknyttet den sterke sentralmakten. Skriftspråket var kileskrift er en form for symbolskrift som har navn etter dens særegne form som spisser og vinkler. Det var en billedskrift som de egyptiske hieroglyfer Sumerisk litteratur er bortsett fra samlinger med ordspråk og en håndbok i landbruk, er overveiende religiøs med myter, hymner til guder eller templer, klagesanger over ødelagte byer, lovprisninger av kongen som gudenes yndling og besvergelser mot demoner.
Den eldste poeten i litteraturhistorien hvor navnet er kjent, er Enheduanna, (ca. 2285 – 2250 f.Kr.), som var en sumerisk/akkadisk yppersteprestinne. Etter henne har finnes det 42 hymner som ble skrevet i kileskrift på leirtavler for bortimot 4300 år siden. Gilgamesh-eposet regnes som verdens første episke fortelling, og det ble spredt i ulike versjoner og i mange oversettelser i 2000 år før det ble glemt i ytterligere 2000 år inntil det ble gjenoppdaget i moderne tid. Det er skrevet dels på sumerisk og dels på akkadisk. Hele eposet er sørgelig og pessimistisk, men kan oppfattes som et læretekst om forskjellene mellom gudene og menneskene samt menneskenes begrensinger. I eposet fortelles også historien om den store syndfloden, der man hører om Utnapisjti (han som redder liv), og som gjenfinnes i senere litteratur, eksempelvis i Bibelen om Noahs ark som har åpenbare likheter.
Oldtidens Egypt
Skriving i oldtidens Egypt dukket først opp på slutten av 3000-tallet f.Kr. i løpet av den siste fase av det førdynastisk Egypt. Ved tiden til det gamle rike (2500- til 2100-tallet f.Kr.) var det litterære tekster som gravtekster, epistler og brev, hymner og dikt, og minnetekster som fortalte om karrierene til framtredende myndighetspersoner. Det var først tidlig i mellomriket (2000- til 1600-tallet f.Kr.) at en narrativ (fortellende) egyptisk litteratur ble skapt grunnet framveksten av en intellektuell samfunnsklasse med skrivere. En ny kulturell følsomhet om individet førte til enestående nivåer av litterære tekster.
Skrivere i det nye rike (1550 – 1070 f.Kr.) kononiserte og kopierte mange tekster fra mellomriket. En del sjangre som læretekster forble populære, blant disse var Sinuhes fortelling fra tidlig på 1800-tallet f.Kr. Grunnet det allmenngyldige i temaene som behandles i Sinuhes fortelling, inkludert guddommelig forsyn og nåde, har den anonyme forfatteren blitt beskrevet som «Egypts Shakespeare» ved at hans tanker har sin paralleller i bibelske tekster. Viktige læretekster er blant annet Amenemhets instruksjoner, et dikt som har form som en intens dramatisk monolog gitt av ånden til den drepte farao Amenemhet I til sin sønn. Den beskriver en konspirasjon som drepte ham og advarer sønnen om ikke å stole på noen og oppfordring om styre klokt og rettferdig. Profetiske tekster, som ble skapt i det gamle rike, ble populært på nytt i det ptolemeiske kongedømme (332 - 30 f.Kr.).
Oldtidens Kina
Den klassiske kinesiske poesien eller Shijing, «Sangenes bok», er den eldste eksisterende samlingen av kinesisk poesi. Den består av 305 tekstarbeider av anonyme forfattere som er datert fra 1000- til 600-tallet f.Kr. Chu Ci («Chus sanger») er en antologi med dikt, er den nest eldste kjente samling av kinesisk poesi, er tilskrevet eller betydelig inspirert av Qu Yuans poesiform. Han var virksom på 200-tallet f.Kr. og er den første poetiske forfatteren i Kina som fikk sitt navn knyttet til sitt verk og er også ansett som en av de mest framtredende figurer innenfor romantikken i kinesisk klassisk litteratur.
Den første store forfatteren på kinesisk militærtaktikk og strategi var Sunzi som rundt år 500 f.Kr, skrev boken Kunsten å krige (Sun Zi Bing Fa). Boken har vært i hyllene til mange moderne militære ledere (og dens råd har også blitt anvendt i forretningsverden) etter at den ble oversatt til fransk i 1772. Boken består av tretten kapitler, hver av dem viet til et særlig aspekt innen krigføring.
Filosofi utviklet seg på annen måte i Kina enn i Hellas, og framfor å gjengi omfattende dialoger, er Konfutses Samtaler og Laozis Daodejing («Boken om Veien og dens dyd») presenterer sannheter og ordspråk direkte og didaktisk. Førstnevnte verk er samling av rundt 500 korte aforistiske fragmenter, og det er andre ble skrevet rundt 600 f.Kr. Det er en samling maksimer med felles tema, og en hensikt var åpenbart å gi herskere rettledning om rett styre - som et fyrstespeil. En annen bok, Zhuangzi, skrevet på de stridende staters tid, det vil si en gang på 300-tallet f.Kr., inneholdt en rekke fortellinger, fabler og anekdoter som belyste det sorgfrie vesen av det taoistiske idealet. Det var et mesterverk av så vel filosofisk som dikterisk dyktighet, og har i betydelig grad påvirket forfattere og poeter i mer enn 2000 år. Det er tilskrevet og fått tittelen etter en «mester Zhuang» (Zhuangzi).
Blant de eldste kinesiske verker innenfor narrativ (fortellende) historie, er Zuo Zhuan («Zuos krønike») en perle av klassisk kinesisk prosa og med sitt levende og samtidig presise språk ble det betraktet som et forbilde for mange generasjoner av prosastilister i oldtidens Kina. Teksten dekker perioden fra 722 til 468 f.Kr.
Hebraisk litteratur
De gammeltestamentlige tekstene ble kompilert og redigert av forskjellige menn over en periode som dekket flere århundrer. Mange forskere har konkludert at den hebraiske kanon fant sin faste form en gang på 200-tallet f.Kr. De bibelske tekstene har vært underlagt ulike litterære vurderinger, både religiøse som sekulære. Friedrich Nietzsche skrev at «I det jødiske gammeltestamente er der menn, ting og taler som er i slik storslått stil at gresk og indisk litteratur har ingenting sammenlignet med den. Man står med ærefrykt og respekt foran disse enorme levninger av mennesket en gang var… Smaken for Det gamle testamente er en prøvestein av ‘storhet’ og ‘litenhet’.»
Antikkens greske litteratur
Antikkens greske samfunn la betydelig vekt på litteratur, og ettertiden har ofte vurdert at den vestlige litterære tradisjon begynte med de episke diktverkene Iliaden og Odysseen da begge er blant de eldste tekstene i vestlige litteratur. Begge er tradisjonelt tilskrevet dikteren Homer, men er antagelig da de ble skrevet ned på 700-tallet f.Kr. sluttproduktet av en lang muntlig tradisjon tilbake til gresk bronsealder. De har forblitt betydningsfulle tekster i den litterære kanon grunnet deres dyktige og levende beskrivelser av krig og fred, ære og vanære, kjærlighet og hat. Mens Homer er anonym, synes Hesiod ha eksistert. Han var en dikter og bonde fra Boiotia på 700-tallet f.Kr. (omtrent samtidig som da Homer ble nedskrevet), og er kjent fra to verker, Arbeid og dager og Theogonien, som er blant de viktigste kildene til henholdsvis det gamle greske samfunnet og gresk mytologi. Han er den første kjente europeiske poeten hvor forfatteren selv var et emne for diktningen, et enkeltindivid med en særskilt rolle å spille.
Noe senere fant også de første individuelle poeter ytterligere spillerom, blant de mest kjente var den kvinnelige lyrikeren Sapfo (ca. 620 – 550 f.Kr.) fra den greske øya Lesbos som på mange måter definerte lyrisk poesi som sjanger. Hun var nær samtidig med to andre poeter fra Lesbos: Alkaios og Pittakos. Begrepet lyrikk er han sin opprinnelse i at poesien var ment til å bli framført til musikk, spilt ved en lyre.
I Athen endret en dramatiker ved navn Aiskhylos (ca. 525 – 455 f.Kr.) vestlig litteratur for alltid da han innførte dialoger og karakterer som gjensidig hadde samhandling med hverandre. I dette oppfant han i all vesentlighet «drama» og hva som vi i dag kaller skuespill. Hans trilogi av tre tragedier som fungerte som en helhetlig fortelling, Oresteia, er hans fremste prestasjon. Han er beskrevet som «tragediens far»: vår kunnskap om sjangeren begynner med hans verker. Andre som videreutviklet dramaet og tragedien var Sofokles (ca 497 – 405 f.Kr.) og Evripides (ca. 480 – 406 f.Kr.). Førstnevnte er kreditert for å ha utviklet ironien som en litterær teknikk, mest kjent i hans drama Kong Oidipus. Euripedes benyttet vekselvis sine teaterstykker til å utfordre samfunnets normer og drive sosial kritikk, noe som har vært et kjennetegn på mye av vestlig litteratur de neste 2300 år, og hans verker som Medeia, Bakkantinnene og Trojanerinner er fortsatt bemerkelsesverdige for deres evne og kraft til å utfordre vår oppfatning av hva som passer seg, av kjønnsroller og om krig. En fjerde dramatiker, Aristofanes (ca. 450 – 385 f.Kr.), skrev komedier, men med tilsvarende skarpe klo. Han definerte og formet ideen om hva en komedie på samme vis som Aiskhylos definerte tragedien som kunstform. Blant Aristofanes’ mest kjente skuespill er Lysistrata («oppløsningen av hæren»), om en kvinnes usedvanlige misjon for å få en slutt på Peloponneskrigen, og Froskene, som forteller om guden Dionysos, som fortviler over kvaliteten og tilstanden til Athens tragedieforfattere, og reiser til dødsriket Hades for å frakte Euripides tilbake fra de døde. Euripides hadde dødd året før.
Filosofi ble en del av litteraturen med dialogene til Platon hvor han redigerte og antagelig diktet om Sokrates’ didaktiske utspørring. En del av dialogene har ingen forteller, men en ren dramatisk form. Platons tekster har hatt varierende popularitet i århundrenes løp, men han har aldri vært uten lesere siden de ble skrevet. Platons elev, Aristoteles, skrev dusinvis av verker om mange vitenskapelige fag, men hans største bidrag til litteraturen var hans Poetikken som la ut hans forståelse av drama og dermed etablerte de første kriterier for litteraturkritikk og litteraturforståelse. Blant de prinsipper som Aristoteles fant var mimesis (etterligning), katarsis (lutring), og sjangredefinisjoner.