cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Holmestrandsporten
Om prosjektet
Byggestart for den 14,1 km lange strekningen Holm-Holmestrand-Nykirke var i august 2010, og planlagt åpning var årskiftet 2015/2016. Totalkostnaden ble beregnet til 5,3 milliarder kroner. Fredag 28. juni 2013 kom Jernbaneverket med en pressemelding om utsatt åpning av jernbanestrekningen hvor de blant annet skrev: «''Etter en grundig gjennomgang av fremdriftsplanene, er det klart at dobbeltsporet mellom Holm og Nykirke blir ferdig høsten 2016. Den verdensunike stasjonshallens kompleksitet er noe av årsaken til at åpningtidspunktet flyttes.''» Den nye Holmestrand stasjon blir en del av tunnelen inne i fjellet. Tunnelen vil få dobbeltspor, mens det ved stasjonen blir fire spor for å tillate tog å passere i opptil 250 km/t.
Det er elleve rømningstunneler, i tillegg til to utganger fra stasjonen: Øgarden, Sandebukta, Bråten, Sjøskogen, Ramberg, Tvillingbru, (Stasjonens tre utganger), Holmestrandtunnelen nord, Holmestrandtunnelen sør, Fibo, Almedalen og Snekkestad. Fire av disse ble benyttet som tverrslag i forbindelse med tunneldrivingen.
The Switch (band)
The Switch er et Oslo-basert pop-band. Bandet ble stiftet i 2009, og har gitt ut sju album: Big If fra 2014, B for the Beast fra 2015 og The Switch Album fra 2016. Bandet vant Spellemannprisen 2016 i klassen indie for albumet The Switch Album. Birds of Paradise kom i 2019, mens Macca/Jawaka - Songs from the Teenage Equator kom i 2020. Etterfulgt av Macca/Jawaka 2 - Rikt indre liv som ble utgitt i 2021.
I 2015 spilte The Switch på Øyafestivalen.
Holmestrandsporten
Om prosjektet
Tunnelen var i februar 2013 halvvegs sprengt ut. Den 6. mars 2014 kom det siste gjennomslaget.
The Switch (band)
I 2016 erstattet Tore Flatjord og Frank Michaelsen Ingrid Berge på henholdsvis trommer og vokal/gitar/tangenter.
Holmestrandsporten
Om prosjektet
Holmestrandsporten går fra 78,240 km til 90,625 km i Jernbaneverkets kilometrering. Fra nord er det 5‰ helning ned til stasjonen og deretter 8,6‰ stigning mot søndre utløp. Skillet mellom Smørstein og Holmestrand stasjon går inne i tunnelen, mens Nykirke stasjon starter sør for tunnelen.
The Switch (band)
Sammen med medlemmer fra bandene KUUK, Dr. Kay and His interstellar Tone Scientists og Ole & Silje Huleboer startet de plateselskapet Bangles and Brass Records, som står som utgiver for alle album fra andrealbumet B for the Beast. og fremover.
Tidligere og sporadiske medlemmer
Audun Lunnan Hjort, Claes Terjesen, Erlend Barrat-Due Solum, Ingrid Berge
Holmestrandsporten
Entrepriser
Byggingen var delt i fem entrepriser, med Jernbaneverket som oppdragsgiver:
I tillegg kommer:
Mel Blanc
Melvin Jerome «Mel» Blanc (født 30. mai 1908 i San Francisco i California, død 10. juli 1989 i Los Angeles i California) var en amerikansk stemmeskuespiller og komiker.
Selv om han starten sin neste 60 år lange karriere med å fremføre radioreklamer, så er Blanc best husket for sitt arbeid for Warner Bros. som stemmen til Snurre Sprett, Daffy Duck, Porky Pig, Tweety Bird, Sylvester the Cat, Yosemite Sam, Foghorn Leghorn, Marvin the Martian, Pepé Le Pew, Speedy Gonzales, Per Ulv, Tasmanian Devil, og mange andre figurer fra teaterkortfilmene til Looney Tunes og Merrie Melodies, i løpet av «Golden Age of American Animation». Han arbeidet senere for Hanna-Barberas fjernsynsproduksjoner hvor han er mest notabel for stemmen til Barney Rubble i Familien Flint og Mr. Spacely i The Jetsons. Blanc var en fast artist på The Jack Benny Program, både på radio og i fjernsyn, og var den opprinnelige stemmen til Hakke Hakkespett for Universal Pictures.
Blanc fikk kallenavnet «The Man of a Thousand Voices» («Mannen med de tusen stemmer») og er ansett som en av de mest innflytelsesrike stemmeskuespillere.
Lucas Van Looy
Lucas Van Looy (født 28. september 1941 i Tielen nord i Belgia) er en belgisk salesianer og katolsk biskop-emeritus av Gent.
Salesianer, prest, misjonær
Lucas Van Looy sluttet seg til salesianerordenen og avla sine evige løfter den 6. mars 1968. Den 12. september 1970 ble han presteviet av hjelpebiskop Paul Constant Schoenmaekers (Mechelen). Etter videre studier ved Det katolske universitet i Leuven oppnådde han en akademisk grad i missiologi i 1972. Deretter virket han i Sør-Korea, blant annet som foreleser og i studentsjelesorgen.
Fra 1984 hadde han sitt virke ved salesianernes generalkurie, fra 1996 som ordenens generalvikat. Fra 1995 var han også kirkelig assistent for World Union of Catholic Teachers (WUCT).
Biskop
Den 19. desember 2003 utnevnte pave Johannes Paul II ham til den 30. biskop av Gent. Erkebiskopen av Mechelen-Brussel, Godfried Danneels, bispeviet ham den 1. februar året etter i St. Bavo-katedralen i Gent. Medkonsekratorer var hans forgjenger Arthur Luysterman og biskopen av Antwerpen, Paul Van den Berghe.
Den 27. november 2019 innvilget pave Frans hans aldersbetingede avskjed, og utnevnte Lode Van Hecke til hans etterfølger.
Kardinalsnominering, og omgjørelse
Den 29. mai 2022 bekjentgjorde pave Frans at han aktet å kreere biskop Van Looy til kardinal den 27. august samme år. . Den 16. juni 2022 ble det kjent at Van Looy hadde anmodet paven om å omgjøre sin plan, og at paven hadde gjort dette. Van Looy viste til det ved hans utnevnelse var blusset opp igjen kritikk av hans håndtering av anklager om seksuelle overgrep fra den tid han var biskop av Gent, og at dette var en belastning. Den belgiske bispekonferanse støttet ham, og takket ham for at han hadde bedt om ikke å bli kreert kardinal.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Chaco Culture nasjonalhistorisk park
Parken ligger nordvest i delstaten New Mexico, mellom Albuquerque og Farmington, i en ekstern canyon av Chaco Wash og den inneholder den mest omfattende samlingen av antikke ruiner som noensinne har blitt funnet nord for Mexico, noe som gjør at denne nasjonalparken er noen av USAs viktigste kulturelle og historiske områder. Denne nasjonalparken står oppført på UNESCO sin World Heritage Site og ligger i den tørre og tynt befolkede regionen Four Corners. De mange gamle kulturminneme i området er meget skjøre, og frykt for erosjon som i stor grad ble forårsaket av turister har ført til en stengning for publikum av Fajada Butte. Disse stedene er blitt vurdert som det hellige forfedrenes hjemland av amerikanske indianere.
Chaco Canyon ligger innenfor San Juan Basin, på toppen av den store Colorado-platået, omgitt av Chuska Mountains i vest, San Juan-fjellene i nord, og San Pedro-fjellene i øst. Parken ligger i en svært tørr region med mye krattskog og ørken-stepper, mange juv og bredere nedslagsfelt, og parken får gjennomsnittlig cirka 200 mm med nedbør hvert år. Mest regn kommer mellom juli og september,mens mai og juni er de tørreste månedene.
Chaco er et sted med bemerkelsesverdige klimatiske ytterligheter. Temperaturen ligger vanligvis mellom -39 og 39 ° C, og temperaturen kan svinge hele 33 °C bare på en dag. Regionen har gjennomsnitt mindre enn 150 frostfrie dager hvert år, og det lokale klimaet svinger enormt fra år fra år med rikelig nedbør til perioder med langvarig tørke.
Regionen har rikelig med mange forskjellige dyrearter, blant annet hjort, elg, pronghorn, grevling, rev, og to arter av skunk. Parken har også store bestander av gnagere og små kolonier av flaggermus, som er til stede i løpet av sommer-månedene. Den lokale mangelen på vann betyr at det er relativt få fuglearter til stede i området, men det finnes store hauker og amerikanske tårnfalk, ugler, gribber, og ravn, som i stor grad holder til fjell-områdene, øst i området.
De første menneskene som kom til San Juan Basin var jegere. Disse menneskene nedstammet fra nomadiske jegere som kom til området i sørvest cirka rundt 10 000 år før Kristus. Disse ble senere drevet ut med makt av oppagelsesreisende som kom til dette området på et mye senere tidspunkt. Den 11. mars 1907, proklamerte daværende president Theodore Roosevelt at området Chaco Canyon var et nasjonalt monument og verneområde.
I 1920 begynte National Geographic Society en grundigere arkeologisk undersøkelse av Chaco Canyon og områdene rundt denne parken. De gravde ut flere områder og i 1925, hadde deres gravemaskiner fjernet mer enn 100 000 tonn med jord. Dette gjorde med hjelp av 30-40 overbelastede indianere, ti hvite menn, og åtte eller ni hester. En noe rar oppdagelse de gjorde var de fant mindre enn 100 ildsteder i ruinene som de gravde ut. Det skulle egentlig vært flere hvis det hadde bodd noen fordi, fordi vintrene var svært kalde på Chaco
Den rikdom av kulturminner som fantes i parken førte til flere utvidelser av de små nasjonale monumentene som fantes fra før i Chaco Culture National Historical Park. Den 19. desember 1980, ble ytterligere 13 000 hektar ble lagt inn under det beskyttede området. Og Chaco Canyon National Monument skiftet navn til Chaco Culture National Historical Park. Den 8. desember 1987 ble Chaco Culture National Historical Park oppført på UNESCOs liste over verdens kultur- og naturarvsteder.
Teiros
Teiros er en slekt av biller som hører til familien kortvinger (Staphylinidae).
Utseende
Små (2-5 millimeter), langstrakte, jevnbrede kortvinger, som oftest mørkt brunlig fargede. Et god kjennetegn er at bakkroppen ikke har markerte sidekanter. Hodet er forholdsvis stort og bredt med nokså små fasettøyne. Pronotum og dekkvinger har opphøyde lengderibber.
Levevis
I alle fall noen arter lever under barken på døde trær. Andre lever på sandete elvebredder, i død ved eller i løvstrø. Noen holder til i trekroner, og en del ser ut til å være knyttet til maur og termitter.
Utbredelse
Slekten forekommer i Indonesia og Malaysia (Borneo).
Til lykke med dagen
Til lykke med dagen er et teaterstykke skrevet av Jens Bjørneboe og utgitt i 1965. Skuespillet er basert på handlingen i romanen Den onde hyrde (1960) om en ungdomskriminells møte med norsk fengselsvesen. .
Verker inspirert av stykket
I 1986 sendte NRK også en «radio-rockeversjon» av skuespillet, med musikk av Anne Grete Preus og Halldor Krogh. Høsten 2022 fremførte Tuva Syvertsen noen av sangene i et NRK-program kalt KORK hyller Anne Grete Preus. Blant sangene som Syvertsen fremførte var Preus' tonsetting av diktet «Respekt for loven», som inneholder linjene 'Den som Gud har gitt en kølle vil Han også gi forstand! '
Victor Sjöström
Victor Sjöström (født 20. september 1879 i Silbodal (Årjäng) i Värmlands län, død 3. januar 1960 i Stockholm) var en svensk filmregissør og skuespiller som bidro til en internasjonal anerkjennelse for svensk filmindustri i 1910-årene og deler av 1920-årene. Han arbeidet for Charles Magnusson og Svenska Biografteatern (senere Svensk Filmindustri – SF) frem til 1923. Han flyttet deretter til USA, 44 år gammel, for å jobbe som filmregissør. I 1930 kom han tilbake til Sverige etter syv år i Hollywood. Han fungerte mest som skuespiller frem til sin død, med unntak av noen rene regisserte filmer.
Stumfilmperioden
Victor Sjöström har opparbeidet sitt verdenskjente renommé først og fremst gjennom sin innsats i stumfilmperioden. Sammen med Mauritz Stiller og Georg af Klercker, var han en av tre som skulle løfte svensk film til internasjonal anerkjennelse i denne perioden.
Han ble sendt til Paris i 1911 av Magnusson for å lære film-mediet bedre å kjenne. Da han kom hjem fikk han sin første skuespillerrolle i filmen I livets vår (1912), og regisserte sin første film samme året, Tregårdsmesteren (Trädgårdsmästaren) hvor han også hadde en skuerspillerrolle.
Årene som fulgte, frem til 1917, blir sett som Victor Sjöstrøms læringsår i filmindustrien. Det ble produsert mange filmer. Noen fikk bedre anerkjennelse enn andre. Sjöströms muligens beste film i disse årene er Havsgamar (1916). Året etter derimot filmatiserte han Henrik Ibsens dikt «Terje Vigen». Denne filmatiseringen satte Sverige på verdenskartet som en voksende filmnasjon.
I tillegg til internasjonal anerkjennelse medførte satsningen på Terje Vigen-filmatiseringen en endring i svensk filmproduksjon. Før 1917 hadde det blitt laget mange filmer uten bemerkelsesverdig fokus på stilisering, produksjonskostnader mm. «Terje Vigen»-diktet, derimot, manglet en stram stilisering. Derfor ble dette et hovedfokus for Sjöström under filmadapsjonene. Da filmbransjen så hvilken effekt dette hadde for filmens gjennomslagskraft for publikum og kritikere både nasjonalt og internasjonalt, ble det et av hovedlinjene i de neste svenske storfilmene.
I 1923 så Victor Sjöström seg lei av Sverige og dro til USA for å regissere i Hollywood. Der medvirket han til fem filmer. Da han kom tilbake medvirket han som regissør eller skuespiller i nesten 20 spillefilmer frem til han døde i 1960. I denne siste perioden av karrieren er rollen som Professor Isak Borg i Ingmar Bergmans Jordbærstedet (Smultronstället) kanskje hans mest kjente.
Sjöström medvirket i til sammen over 50 filmer, enten foran eller bak kamera, og er blant de få svenske regissører som har oppnådd internasjonal anerkjennelse.
Omer Hoffman
Omer Hoffman var en belgisk turner som deltok under de olympiske leker 1920 i Antwerpen. Hoffman vant en olympisk bronsemedalje i turn under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det belgisk laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i turn svensk system bak Sverige og Danmark. Det var tre lag fra tre nasjoner med totalt 73 turnere som deltok i konkurransen. Sverige vant med 1363,8 poeng foran Danmark med 1324,8 og Belgia på tredje og siste plass med 1094 poeng.
NM i friidrett 1987
Norgesmesterskapet i friidrett 1987 bestod av en rekke arrangementer som i løpet av kalenderåret 1987 kåret norgesmestere i friidrettsøvelsene.
Hovedmesterskapet består av de tradisjonelle baneøvelsene og ble arrangert på Nesbyen Stadion på Nesbyen i perioden 12. til 14. august. Arrangør var Nesbyen IL. Kongepokalvinnere var spydkasteren Narve Hoff og den 18 år gamle hekkeløperen Anne-Beth Hoven som begge vant sine eneste pokaler. Favorittene Ingrid Kristiansen og Trine Solberg stod på skadelisten. Knut Hjeltnes var i utlandet, mens kulestøterne Jan Sagedal og Lars Arvid Nilsen var utestengt fra deltakelse etter positive dopingprøver.
Følgende øvelser ble arrangert i tillegg til hovedmesterskapet:
Saturns heksagon
Saturns heksagon er et vedvarende heksagonalt bølgemønster i skyene på Saturns nordpol. Heksagonen roterer rundt den nordlige polarvirvelen ved ca. 78°N. Den ble oppdaget av Voyager 1 i 1980 og bekreftet av Cassini i 2006.
Hver av de rette sidene på det heksagonale skymønsteret er omtrent 13,800 km lange, noe som gjør dem lengre enn diameteren på jorden. Hele strukturen roterer med en periode på 10t 39m og 24s, det samme som planetens radioutstråling som antas å være lik rotasjonen til planetens indre. Formasjonene forflytter seg ikke i lengdegrad som de andre skyene i den synlige atmosfæren.
Brekka ungdomslag
Brekka ungdomslag ble stiftet 22. mai 1887 i daværende Østre Moland kommune. Formålet med foreningen var å fremme ungdommens opplysning og utvikling for på den måten bidra til å gjøre livet rikere og fyldigere. Foreningens samlingsted heter Heimtun.
Foreningen hadde et eget medlemsblad som het "Freidig". Her kunne medlemmene skrive ned tanker og ideer om ulike emner som opptok dem.
Marcel Hansen
Marcel Hansen var en belgisk turner som deltok under de olympiske leker 1920 i Antwerpen. Hansen vant en olympisk bronsemedalje i turn under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det belgisk laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i turn svensk system bak Sverige og Danmark. Det var tre lag fra tre nasjoner med totalt 73 turnere som deltok i konkurransen. Sverige vant med 1363,8 poeng foran Danmark med 1324,8 og Belgia på tredje og sisteplass med 1094 poeng.
Brekka ungdomslag
Foreningens første formann var Erling Noddeland.
Typhlobledius
Typhlobledius er en slekt av biller som hører til familien kortvinger (Staphylinidae).
Brekka ungdomslag
Arkivet
Arkivet etter Brekka ungdomslag befinner seg på Aust-Agder museum og arkiv i Arendal. Arkivet etter foreningen omfatter perioden 1897-1993. Arkivet omfatter bl.a møtebøker, regnskapsbøker og klubbavisen ”Freidig”.
Typhlobledius
Utseende
Osoriini er små (2-5 millimeter), langstrakte, jevnbrede kortvinger, som oftest mørkt fargede. Ellers kan de varierer en del i utseende og ligner ofte på andre underfamilier, særlig tannkortvinger (Oxytelinae). Noen arter er påfallende flate. Et god kjennetegn er at bakkroppen ikke har markerte sidekanter. Hodet er forholdsvis stort og bredt med nokså små fasettøyne. Noen arter har hornlignende utvekster i pannen. Hos en del arter har kroppen markerte lengderibber. Pronotum er forholdsvis smalt og kan være sylindrisk eller mer eller mindre hjerteformet. Dekkvingene er temmelig korte, bakkroppen lang og smal, sylindrisk til avflatet. Beina er temmelig korte.
Levevis
I alle fall noen arter lever under barken på døde trær. Andre lever på sandete elvebredder, i død ved eller i løvstrø. Noen holder til i trekroner, og en del ser ut til å være knyttet til maur og termitter.
Utbredelse
Arten lever i Australia.
Ruy López
Ruy López har flere betydninger.
Husan
Husan i Farsund var opprinnelig et stort kjøpmannshus, oppført av handelsmannen, rederen og verftseieren Jochum Brinch Lund til bruk for sine sønner Gabriel Lund (eidsvollsmannen) og Ebbe Lund i 1790-årene. Bygningen ble regnet som landets nest største verdslige trebygning. Navnet betyr «hus» i flertall.
Jochum Lund døde i 1807, og sønnene drev farens virksomhet videre fra eiendommen. Redusert handel med England under Napoleonskrigene ga i stedet muligheten til kaperfart, og forretningen blomstret. Etter 1814 gikk det gradvis nedover med handelshuset, og Gabriel Lund flyttet til Trondheim som postmester i 1830. Senere ble eiendommen sorenskriverbolig, før familien Lund kjøpte huset tilbake i 1914. En ny fløy ble påbygd mot nord. Høsten 1940 ble bygningen okkupert av tyskerne, og eieren Macody Lund ble arrestert. Sprengfyring i de gamle ovnene utløste en brann, og hoveddelen brant ned. Denne delen ble senere gjenoppbygd som kopi, og Husan ble tatt i bruk som Farsund rådhus.
Tom Dice
Tom Dice (født Tom Eeckhout 25. november 1989 i Eeklo, Belgia) er en belgisk sanger og låtskriver, som kom på andreplass i den belgiske versjonen av X Factor i 2008. Dice representerte også Belgia i finalen i Eurovision Song Contest 2010 som fant sted 29. mai i Oslo. Han endte på sjetteplass, en av Belgias beste plasseringer noensinne i konkurransen og han var også den første belgiske deltakeren som kvalifisere seg til finalen siden innføringen av semifinaler.
Underkjeven fra Mauer
Underkjeven fra Mauer, også kalt Mauer 1 og GPIH 1, er et fossil og et typeeksemplar av en underkjeve av fortidsmennesket Homo heidelbergensis. Fossilet er det eldste kjente tilfellet av slekten Homo som er funnet i Tyskland. Fossilet ble funnet den 21. oktober 1907 av grusarbeideren Daniel Hartmann. Funnstedet var et grustak i kommunen Mauer i storhertugdømmet Baden, omkring 10 km sørøst for Heidelberg.
I 1908 ble det utgitt en vitenskapelig publikasjon av den tyske antropologen Otto Schoetensack ved Universitetet i Heidelberg. Publikasjonen var en artsbeskrivelse, og fastslo at kjeven hadde tilhørt en egen art som var yngre enn homo erectus, men eldre enn neandertalerne. Schoetensack introduserte artsnavnet Homo heidelbergensis. Artsbeskrivelsen ble bekreftet i 1933, da den tyske maleren Karl Sigrist oppdaget steinheimskallen i et grustak i nærheten av Steinheim an der Murr, 20 km nord for Stuttgart. Senere ble det gjort flere funn av arten rundt om i Europa og Afrika.
En radiometrisk datering fra 2010 viste en alder på 609 000 ± 40 000 år. I eldre faglitteratur varierte dateringene mellom 474 000 og 621 000 år. Variasjonene skyldtes usikkerheter om alderen på funnstedets arkeologiske horisont.
Funnhistorien
Grustakets entreprenør varslet umiddelbart Schoetensack om funnet, og sistnevnte undersøkte og dokumenterte kjeven og funnstedet. Han presenterte resultatene av sine studier i september 1908 i en monografi med tittelen: Underkjeven av homo heidelbergensis fra grustaket i Mauer, i nærheten av Heidelberg (Der Unterkiefer des Homo Heidelbergensis aus den Sanden von Mauer bei Heidelberg). Den 19. november 1907 uttalte Schoetensack i et rettslig dokument at entreprenøren Josef Rösch (1838–1925) skulle gi gjenstanden til Universitetet i Heidelberg som en gave. Kjevebeinet har siden den tid vært oppbevart ved universitetets geologisk-paleontologiske institutt som «det mest verdifulle objektet i naturhistoriesamlingen hos Universitetet i Heidelberg». På høyre innside av underkjeven er samlingens nummerering GPIH 1 og Mauer 1 avmerket med sorte kapitéler; GPIH er en forkortelse for Geologisch-Paläontologisches Institut Heidelberg.
I 1924 oppdaget paleontologen Karl Friedrich Hormuth 29 redskaper av chert i grustaket i Mauer; de antas å ha blitt brukt av heidelbergmennesket. I 1933 oppdaget den tyske paleontologen Wilhelm Freudenberg et fragment av et mellom 430 000 og 480 000 år gammelt pannebein, som også kan ha tilhørt heidelbergmennesket.
Funnbeskrivelsen
I september 1908 publiserte Otto Schoetensack resultatene av de anatomiske analysene av underkjeven. Innholdet var for en stor del basert på ekspertisen fra den tyske medisineren og anatomen Hermann Klaatsch fra Breslau; dette ble såvidt omtalt i en kort notis i forordet. I forordet nevnes også zoologen Johann Adam Otto Bütschli, anatomen og ornitologen Max Fürbringer, samt geologen og paleontologen Wilhelm Salomon-Calvi som medhjelpere. I tillegg fikk han hjelp av odontologen Gottlieb Port.
I sin beskrivelse skrev han at «naturen til vårt objekt» avslører seg selv «ved første øyekast», ettersom «et bestemt misforhold mellom kjeven og tennene» er helt soleklart: ''«Tennene er alt for små for [kjeve]beinet. Det ledige rommet ville tillate en mye større fleksibilitet i utviklingen [av tennene].»'' Han fortsetter med å si:
Den eiendommelige ved underkjeven er derfor mangelen på en hake, samt dens betydelige størrelse: Bak visdomstennene ville det være nok plass til å utvikle en fjerde forjeksel. Ettersom visdomstennene er tilstede, og deres tannbein er blitt synlig – riktignok bare på noen få steder, må kjevebeinets eier ha vært omkring 20 eller 30 år.
Ut ifra analysene av tennene, konkluderte han med at kjeven hadde tilhørt et fortidsmenneske som var i slekt med moderne mennesker eller homo sapiens. Han plasserte funnet innenfor slekten Homo, et synspunkt som fortsatt fastholdes av paleontologer. Fordi kjeven manglet hake som på moderne mennesker, følte han behov for å definere en egen art med epitetet heidelbergensis. Undertittelen på hans artsbeskrivelse var «et bidrag til menneskets paleontologi» (ein Betrag zur Paläontolontologie des Menschen). Med dette fastslo han at det var tale om et fortidsmenneske, og tok i tillegg et eksplisitt standpunkt mot kreasjonismen og til fordel for darwinismen, «i den store debatten om menneskets opprinnelse, nemlig at menneskene har utviklet seg fra dyreriket og ikke på noen måte bare er et produkt av en enkelt bibelsk skapelseshandling.»
Han var varsom med å plassere funnet i menneskets stamtre. Litt motvillig skrev han i artsbeskrivelsen at «det synes å være mulig at homo heidelbergesis tilhører stamtreet til det europeiske menneske». Etter en omhyggelig og detaljert sammenligning med andre europeiske fossiler, skrev han like vagt at «vi må derfor betegne kjeven av homo heidelbergensis som pre-neandertaloid». Det sistnevnte har vist seg å være riktig.
Likesom mange tidlige darwinister, betraktet han feilaktig heidelbergmennesket som det manglende mellomledd mellom hominider (aper) og mennesker: «Kjeven til homo heidelbergensis viser den opprinnelige tilstand som definerer menneskets og apens felles stamfar.» I 1924 ble Taungbarnet oppdaget i Taung, Sør-Afrika. Det tilhørte arten australopithecus africanus og er mellom 2,8 og 3,2 millioner år gammelt. På tross av sin høye alder, representerer det fortsatt ikke noe manglende mellomledd mellom aper og mennesker.
Dateringen
Otto Schoetensack sørget for at det i bunnen av sandtaket ble reist en minnestøtte hvor en horisontal linje viser funnets nivå i sedimentene. Hvorvidt hans ønske er blitt oppfylt – nemlig at steinen må forbli på sitt sted, selv om endog grustaket en dag kan bli gjenfylt, er uvisst. På 1930-tallet ble den nederste delen av grustaket – der hvor underkjeven kom til syne, fylt igjen med sand som var hentet opp under utgravningene. Området ble ført tilbake til naturen og omdannet til et naturreservat i 1982. Funnstedet er derfor ikke lenger tilgjengelig for forskning. En presis datering av funnstedets arkeologiske horisont ved å bruke samtidens vitenskapelige metoder, var derfor ikke mulig på lange tider. Som et alternativ prøvde forskere gjentatte ganger å utlede alderen til fossilets lag ved å benytte stratigrafi.
Schoetensack beskrev det 10 cm tykke funnlaget som et «lag av grus, som var lett sementert grunnet karbonisering av kalsium, med svært tynne lag av leire som reagerer svakt med saltsyre» Over og under funnets arkeologiske horisont, hadde sand og andre materialer blitt akkumulert i ulike klart definerbare lag. Disse lagene hadde blitt avsatt langs enden av en tiligere bue av elven Neckar i løpet av mange tusen år. I forordet til sitt studium skrev han: ''«Det er almen enighet om at alderen på denne sanden er paleodiluvial, noe vi ser av de begravde levningene av pattedyr; dette på tross av at enkelte arter antyder et signifikant slektskap med en mer yngre seksjon av tertiær, nemlig pliocen. Ifølge samtidens dateringsmetoder, skulle disse fakta innebære en nedre aldersgrense på omkring 780 000 år, og et maksimum på flere millioner år.»'' Selv om Schoetensack utførlig beskrev tallrike fossile dyrearter, som var blitt funnet i sandtaket, hadde han åpenbart ikke letet i det som han kalte «skikt 4», hvor kjeven ble oppdaget. I stedet omtaler han funn på mange sider i sin publikasjon som ikke kunne knyttes til noe bestemt geologisk lag. En relativ datering basert på ledefossiler er derfor ikke mulig på grunnlag av hans fremlagte materiale.
På 100-årsdagen for oppdagelsen i 2007, ble det i et vitenskapelig festskrift forklart at «det finnes fortsatt ingen tilfredsstillende, eksakte data for bestemmelsen av den geologiske alderen til underkjeven av homo heidelbergensis». På grunnlag av små fossiler fra Mauer, kunne man fra 1995 avgrense alderen på sanden fra Mauer med en større presisjon; i tillegg ble det forsøkt på å foreta presise dateringer av tilgrensende sandtak, som fortsatt var tilgjengelig for forskere. Til dags dato har forskere likevel ikke blitt enige om hvilket lag fra Cromer-komplekset – av flere mulige, som er identisk med funnskiktet i gruven i Grafenrain. Derfor er det slik at kommunen Mauer på sin hjemmeside omtaler fossilets alder som «mer enn 600 000 år» mens minnesteinen oppgir en alder på 500 000 år. Alderen på «skikt 4», hvor kjeven ble funnet, er datert til mellom 474 000 og 621 000 år; kjevens alder avhenger derfor av om den ble funnet i det laveste laget (omkring 600 000 år) eller det øvre laget (omkring 500 000 år).
I november 2010 ble det for første gang foretatt en presis datering, som samme måned ble publisert i Proceedings of the National Academy of Sciences. Sandkornene ble datert med infrarød-radio fluorescence (IR-RF), mens tennene ble datert via elektrospinning kombinert med uran-bly-metoden. Denne radiometriske dateringen viste en alder på 609 000 ± 40 000 år.
Forholdet til moderne mennesker
Underkjeven fra Mauer er et typeeksemplar av en underkjeve av fortidsmennesket homo heidelbergensis. «Anatomien er helt klart mer primitiv enn neandertalernes, mens den harmonisk avrundede tannbuen og den komplette rekken av tenner ... allerede er typisk menneskelige.» Basert på den kronologiske avgrensningen fra de yngre neandertalerne og de eldre fossiler av homo erectus, er det forsvarlig å tilskrive kjeven en egen art. Den britiske antropologen Chris Stringer (f. 1947) rangerer heidelbergmennesket mellom homo erectus og neandertalerne; ut fra dette synspunktet utgjør heidelbergmennesket en felles stamfar til både neandertalerne og moderne mennesker. Et mindretall av forskere betrakter evolusjonen av menneskene i Europa og Afrika som en gradvis prosess fra homo erectus til neandertalerne og senere det moderne menneske – så gradvis at de betrakter segregering i adskilte arter som vilkårlige inndelinger under denne prosessen. Derfor avviser de også at heidelbergmennesket er en egen art, og identifiserer underkjeven som tilhørende homo erectus.
En av de to rådende teoriene om menneskets opprinnelse er ut av Afrika-hypotesen. Den andre er den multiregionale hypotesen. Den første antar at homo heidelbergensis, neanderthalerne og det moderne mennesket vandret ut fra Afrika på forskjellige tidspunkter. Heidelbergmennesket deltok i en utvandring, hvis eldste fossiler utenom Afrika er omkring 1.8 millioner år gamle. De siste etterkommerne av denne første migrasjonsbølgen fra Afrika til Europa var neandertalerne, som døde ut for omkring 30,000 år siden. Dagens homo sapiens i Europa tilhører en migrasjonsbølge (ut av Afrika II) som fant sted for omkring 40,000 til 30,000 år siden.
Habitat
Like usikker som kjevens eksakte alder var inntil nylig, like vanskelig er det å knytte andre fossiler til laget. Slike ledefossiler er de eneste direkte bevis på en nøyaktig rekonstruksjon av funnets habitat.
Kerstin Gjesdahl Noach
Forsker, antikvar og pedagog
Etter studiene var hun en kort periode ansatt ved arkitekt Arnstein Arnebergs kontor, før hun høsten 1959 ble stipendiat ved NTH. I løpet av stipendiattiden ble hun tildelt et fransk statsstipend og hadde et fem måneders studieopphold i Paris, blant annet ved l'Institut d'art et d'archéologie. Hennes forskningsobjekt der var La Folie Saint-James, og den franske artikkelen hun skrev om anlegget ble publisert i fagtidsskriftet L'Information d'histoire de l'art.
Hun leverte i 1962 sin licenciatavhandling Byggevirksomhet i Trondheim i perioden 1800–1850 : en arkitekturhistorisk undersøkelse. Avhandlingen er senere utgitt som bok med tittelen Et byggemiljø : Trondheim 1800–1850.
Etter tiden ved byantikvarens kontor, arbeidet hun ved Riksantikvariatet under riksantikvar Roar Hauglid til hun tiltrådte ved NTH. Hos Riksantikvaren vikarierte hun en periode for førsteantikvar Stephan Tschudi-Madsen.
«Arkitekturhistorisk allmenndannelse»
Noach ble beskikket som dosent ved Institutt for byggekunst V ved NTH i 1966 og tiltrådte i 1967. Dette instituttet, som senere gikk inn i Institutt for byggekunst, historie og teknologi, hadde ansvar for undervisning og forskning i arkitekturhistorie. Noach har selv omtalt sin undervisningsoppgave som arkitekturhistorisk allmenndannelse. Gjennom kunnskapsformidling ønsket hun å øke arkitektstudentenes forståelse av, og respekt for, eldre arkitektur og byggeskikk, for å inspirere til innsats i bevaringsarbeid på ulike nivåer. Videreføring og utvikling av de årvisse Norges-ekskursjonene, der studentene selv får oppleve et tverrsnitt av norsk arkitektur fra kyst- til fjellområder, fra middelalder til vår egen tid, ble derfor et viktig innsatsområde.
I sin tid ved instituttet innførte hun valgfaget «Nordisk arkitektur». Inntil da hadde arkitekturhistorieundervisningen fokusert på norsk byggeskikk og europeisk monumentalarkitektur. En del av forelesningene i faget er publisert som kompendiet Om arkitektur i Norden, som fortsatt brukes som pensumlitteratur i faget «Arkitekturens teori og historie».
Hun har vært medlem av Trondheim kommunes antikvariske utvalg og styremedlem både i Nordenfjeldske Kunstindustrimuseum og Norsk Arkitekturmuseum. Hun engasjerer seg fortsatt i debatten om Trondheims byutvikling, blant annet ved innlegg i Adresseavisen, og hun har også sittet i juryen for Adresseavisens byggeskikkpris.
Ungdoms-VM i friidrett 2015
Ungdoms-VM i friidrett 2017 var den niende utgaven av U18-VM i friidrett og ble arrangert fra 15. til 19. juli 2015 i Estadio Olímpico Pascual Guerrero i Cali i Colombia. Ettersom mesterskapet er til for utøvere som er 16 eller 17 år i løpet av inneværende år, var dette mesterskapet for utøvere født i 1998 eller 1999.
Skogoransjeedderkopp
Skogoransjeedderkopp (Hypomma cornutum) er en av edderkoppene i gruppen mattevevere og dvergedderkopper (Linyphiidae).
Utseende
Artene i denne slekten er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens kjønnsorganer, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Hvorfor bytter du hustru?
Hvorfor bytter du hustru? (originaltittel: Why Change Your Wife?) er en amerikansk stumfilm-komedie fra 1920, regissert av Cecil B. DeMille - og med Gloria Swanson i en av hovedrollene.
Handling
Beth vier seg til å forbedre ektemannens sinn, og utvide hans forståelse for de finere tingene i livet - for eksempel klassisk musikk. Når ektemannen hennes går og handler i en undertøysbutikk for å kjøpe mer sexy klær til henne, møter han ekspeditøren Sally. Avvist av sin kone for en natt ute på byen, treffer han Sally igjen. Men når Beth lukter en annen kvinnes parfyme på ektemannen sin, sparker hun ham ut av hjemmet deres - og søker om skilsmisse. Beths tante Kate tar henne med seg på shopping, i håp om å få tankene hennes vekk fra hennes knuste hjerte.
Men i en kjole-butikk overhører Beth ett par andre kvinner sladre om hvordan hennes kjedelige utseende førte til at hun mistet ektemannen hennes. Hun bestemmer seg snart for å skaffe seg en ny, og langt mer uanstendig, garderobe. I mellomtiden overbeviser den manipulative Sally den nå oppgitte Robert om å gifte seg med henne. Men Robert opplever snart at hans andre kone irriterer ham minst like mye som hans forrige kone. Sally erklærer etter hvert at det aller beste med ekteskap er underholdsbidrag etter en skilsmisse.
Trygve Thorsen
Trygve Thorsen er navnet til flere personer:
Alfredo Lim
Bakgrunn
Han fullførte barneskolen med gode resultater i 1943. I høyskoletiden gikk han på fire forskjellige skoler. Han gikk ett år på Bohol Institute of Technology og året etter på San Beda College. Så var han ved UST High School for tredjeåret og så ved Far Eastern University, hvorfra han tok eksamen i 1948. Han tok en grad i business administration i 1951 og bachelor i juss i 1963 ved University of the East. I 1981 fullførte han mastergraden i national security administration fra National Defense College of the Philippines, og fortsatte med doktorstudier i kriminologi. Han tok mange år senere eksamen i dette i 1998 ved Philippine College Of Criminology.
Karriere
Lim begynte ved politiet i 1950-årene. Han arresterte den senere senator Robert Barbers for ulovlig våpenbesittelse. Manilas viseborgermester James Barbers forsøkte å få Lim til å løslate Robert Barbers uten siktelse, men Lim fortsatte med å gå til anklage. Lim ble en høyt dekorert politi.
Etter at han sluttet i politiet ble Lim utnevnt til direktør for National Bureau of Investigation, der han gikk inn for større bevilgninger og for lønnsøkninger for agenter og andre ansatte.
Han var borgermester av Manila fra 1992 til 1998 (to perioder), og fra 2007 til 2013. Han var også senator fra 2004 til 2007.
Under sin annen periode som borgermester (fra 1995) fikk han tilnavnet «Dirty Harry» for sin strenge kriminalitetsbekjempelse mot mistenkte og domfelte narkortikaselgere, narkorikasmuglere, byens prostitusjonsområder, og annet. Han grunnla City College of Manila, som skulle komplementere Pamantasan ng Lungsod ng Maynila.
Han trakk seg som borgermester for å stille som kandidat til presidentvalget i 1998, men tapte for Joseph Estrada. Estrada utnevnte ham til Secretary of the Interior and Local Government.
Alfredo Lim var medlem av Partido Liberal ng Pilipinas. Hans politiske valgspråk var The Law applies to all, otherwise none at all («loven gjelder for alle, hvis ikke - for ingen»). Dette mottoet presenterte han i 2008. Da hadde hans sønn Manuel blitt arrestert for en narkotikaforbrytelse, og faren løftet ikke en finger for å få ham satt fri.
Den 23. august 2010 kapret den tidligere politimann Rolando Mendoza en turistbuss full av turister fra Hongkong for å få regjeringen til å gripe inn i en sak som forelå mot ham for ombudsmannen og som gjorde at han ble oppsagt. Regjeringens svikt til å forhandle skikkelig endte med at åtte gisler mistet livet, og Mendoza også, etter neste ti timers stand-off. Justisminister Leila De Lima ledet en granskning av saken. Hennes komite, Incident Investigation and Review Committee (IIRC), fant at det var svikt fra Lims side som bidro til utfallet, og det ble anbefalt å reise administrative og kriminelle saker mot ham og andre. Men presidentpalasset grep inn og erklærte at Lim var ansvarlig for en embedsforsømmelse, ikke mer. Men ifølge en rapport fra den avdøde DILG Secretary Jesse Robredo som ble offentliggjort i april 2013, ble han funnet «administrativt ansvarlig» for hendelsen.
Den 7. august 2020 ble Lim innlagt på offentlig sykehus i Manila med covid-19. Han døde neste dag; han var da 90 år gammel.
I populærkulturen
Lim opptrpdte i filmer og i fjensynsserier. Han er også blitt spilt abv forskjellige skuespillere i mange filmer.
Charles Maerschalck
Charles Maerschalck var en belgisk turner som deltok under de olympiske leker 1920 i Antwerpen. Maerschalck vant en olympisk bronsemedalje i turn under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det belgisk laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i turn svensk system bak Sverige og Danmark. Det var tre lag fra tre nasjoner med totalt 73 turnere som deltok i konkurransen. Sverige vant med 1363,8 poeng foran Danmark med 1324,8 og Belgia på tredje og sisteplass med 1094 poeng.
Bilel Ifa
Bilel Ifa (født 9. mars 1990) er en tunisisk fotballspiller som spiller for den kuwaitiske klubben Kuwait SC.
Norske festivaler
Norske Festivaler (Norway Festivals) er en genreovergripende paraply- og nettverksorganisasjon for norske kulturfestivaler, festspill og spel. Organisasjonen ble startet i 1997 og skal bidra til økt kunnskap om og blant festivalene, formidling og kompetansebygging gjennom bl.a. konferanser, forskningsprosjekt og erfaringsutveksling.
Norske Festivaler har mer enn 80 medlemsfestivaler. Organisasjonen er med i den internasjonale organisasjonen European Festivals Association. Blant styrelederne har vært: Thorstein Granli, Randi Thorsen, Øivind Pedersen, Kjersti Stenseng og Svein Eriksen.
Tut
Tut er en by og et distrikt i provinsen Adıyaman i sørøstre Anatolia i Tyrkia. Byen ligger meter over havet og hadde  innbyggere på slutten av 2012. Distriktet hadde til sammen innbyggere i 2012 og et areal på  kvadratkilometer.
Knut Andreas Knutsen
Knut Andreas Knutsen (født 24. januar 1979 i Haugesund) er en norsk multikunstner og arkitekt. Han er oppvokst i Haugesund, og på Karmøy. Knutsen er mest kjent som frontmann (låtskriver/vokalist/gitarist) i populærkunst-bandet Syntax TerrOrkester.
Etter å ha flyttet til Bergen i 1999, har han fullført utdanning ved BAS (Bergen Arkitektskole, master i arkitektur og landskap, 2007). I 2004 startet han Syntax TerrOrkester, sammen med nåværende sivilarkitekt Mats Odin Rustøy (bass), Knut Olav Holvik (gitar) og Ronny Berdinesen (trommer). Orkesteret har endret besetning mange ganger siden, mens den faste kjernen består idag av Hein Berdinesen, Atle Meyer Andersen og Arne Nordhammer. Første utgivelse til Syntax TerrOrkester kom i 2007 (Syntax Ether Demo), og besto den gang av medlemmer fra både daværende Syntax Terror og bandet the Ether.
Knutsen jobber som byplanlegger, tekstforfatter, komponist, musiker, musikkprodusent, og kunstner. Han var medredaktør av Syntax TerrOrkesters bokutgivelse «Vårsår», utgitt våren 2012 (Kapabel Forlag, Young Aspiring Professionals). Syntax TerrOrkester har gitt ut tre musikkalbum: «Familien Min Forstår Ingenting Av Det» (2008), «Land Her O» (2010), og «Vårsår» (2012). Knutsen er ansvarlig komponist og tekstforfatter for alle disse. Syntax TerrOrkester har spilt over 100 konserter i til sammen fem land (Norge, Danmark, Tyskland, England, USA).
DS «Tordenskjold» (1906)
DS «Tordenskjold» (kallesignal MCQT / LFCH) var et kombinert passasjer- og lasteskip som ble overlevert Det Nordenfjeldske Dampskibsselskab (NFDS) i 1906. Skipet var byggnummer 123 ved Trondhjems Mekaniske Værksted, og kontraktssummen var 348 000 kroner. Skipet gikk i Hamburg-ruten, og ble på 1920-tallet også brukt som avløserskip i hurtigruten. DS «Tordenskjold» kom seg over til Storbritannia etter den norske kapitulasjonen i 1940, og ble en del av Nortraships flåte. Etter krigen gikk skipet i hurtigruten som midlertidig skip mellom 1946 og 1950. I 1951 ble hun solgt til Belgia som badeskip, før hun ble hugget opp i 1954.
Skipet var oppkalt etter den norske sjøkrigshelten Tordenskjold (1690 – 1720).
Historie
Da rederiets skip DS «Tordenskjold» fra 1868 forliste utenfor Arendal i mars 1905, ble det besluttet å kontrahere et nytt skip som erstatning. Det ble samtidig bestemt at det nye skipet skulle arve navnet. Etter overleveringen i april 1906 ble DS «Tordenskjold» satt inn i Hamburg-ruten mellom Vadsø og Tyskland, som Det Nordenfjeldske Dampskibsselskab drev i samarbeid med Det Bergenske Dampskibsselskab (BDS). I 1920-årene ble skipet satt inn i ilgodsruten mellom Trondheim og Hammerfest. Hun ble også benyttet som avløserskip i hurtigruten høsten 1920, samt våren 1929 da DS «Kong Harald» måtte på verksted etter en brann.
Under det tyske angrepet på Norge 9. april 1940 var DS «Tordenskjold» i Nord-Norge, og ble straks rekvirert av de norske myndighetene for krigstjeneste. 3. mai 1940 ble skipet angrepet av tyske bombefly i Solbergfjorden. To mann ble såret i angrepet, men skipet ble ikke alvorlig skadet. Like før den norske kapitulasjonen i juni 1940 seilte DS «Tordenskjold» ut av norske farvann for å unnslippe okkupasjonen. På grunn av lav kullbeholdning ombord, gikk hun først til Longyearbyen på Svalbard for å bunkre, før hun tok seg trygt til Storbritannia med hjelp fra DS "Møysalen". DS "Tordenskjold" hadde nemlig ikke nødvendig utstyr for oversjøisk navigering. Her ble DS «Tordenskjold» underlagt Nortraships kontroll, og ble brukt til troppetransporter og forsyningstjeneste til Shetland, Færøyene og Island. Under den allierte invasjonen i Normandie i juli 1944 gjorde skipet tjeneste som depotskip.
Sommeren 1945 ble skipet returnert til rederiet. Vinteren 1945/1946 fikk DS «Tordenskjold» et etterlengtet verkstedopphold, og passasjerinnredningen ble grundig modernisert. I løpet av krigen var 13 skip i hurtigrutetrafikk blitt senket, og skipsmangelen var stor. For å få igang igjen hurtigruten raskest mulig, ble mange kystruteskip satt inn som en midlertidig løsning i påvente av nye skip. DS «Tordenskjold» tjenestegjorde i hurtigruten fra mai 1946 til juni 1950. Etter endt innsats ble skipet lagt i opplag i Trondheim og lagt ut for salg. i 1951 ble hun sammen med DS «Kong Harald» kjøpt av det belgiske selskapet Ostende Remorquage Letzer SA i Antwerpen for 25 000 britiske pund. Skipet ble omdøpt til «Wenduyne», og ble brukt som badeskip. I juni 1954 ble hun solgt til opphuggere i Brugge.
Skipet
DS «Tordenskjold» var bygd som et kombinert passasjer- og godsskip (også kalt ilgodsdamper). Ved levering var tonnasjen 921,29 bruttoregistertonn, 550,54 nettoregistertonn, og lasteevnen var 830 dødvekttonn. Hovedmaskinen var en kullfyrt trippel ekspansjon dampmaskin med arbeidstrykk 175 psi, bygd ved Trondhjems Mekaniske Værksted. Oppgitt ytelse var 800 ihk (indikerte hestekrefter), og 137 nhk (nominelle hestekrefter), noe som ga en toppfart på 12 knop. Skipet hadde stålskrog, og var ved levering sertifisert for 200 passasjerer i liten kystfart, 85 passasjerer i europeisk fart, og 519 passasjerer i lokalfart (innaskjærsfart). Etter ombyggingen i 1946 var hun sertifisert for 250 passasjerer i kystfart. Salongene og de fleste lugarene var plassert på hoveddekket. Hun hadde ikke dekkshus med 1. plass (1. klasse) salong på akterskipet, noe som var vanlig på andre passasjerskip. I 1907 besto besetningen (i tillegg til kapteinen) av 7 i forpleining, 4 offiserer, og 14 dekks/maskinfolk.
Oluf Steen Julius Berner
Fra 1844 til 1849 var Berner byfogd i Molde. Berner ble valgt inn på Stortinget i Stortingsvalget 1853 som representant for Christiansand. Han arbeidet som assessor i Kristiansand. Han satt en periode på Stortinget.
Earle Page
Page ble utdannet ved Sydney Boys High School og senere ved University of Sydney, hvor han ble uteksaminert med en grad innen medisin i 1901. Han arbeidet deretter ved Sydney's Royal Prince Alfred Hospital, hvor han møtte sykepleieren Ethel Blunt, som han giftet seg med i 1906. I 1903 åpnet han en privat sykehuspraksis i Grafton. Han praktiserte medisin i Sydney og Grafton før han vervet seg til det australske militæret som en medisinsk offiser under den første verdenskrig. Han hadde sin militære utenlandstjeneste i Egypt i denne krigen. I mellomkrigstiden begynte Page med landbruk. Han begynte sin karriere som politiker med å bli valgt til borgermester for byen Grafton.
I 1919 ble Page valgt inn til Representantenes hus for distriktet Cowper som kandidat for bøndene og Settlers Association of New South Wales, som i 1920 ble slått sammen med flere andre ruralbaserte partier for å danne det politiske partiet Country Party. Page ble dette partiets leder i 1921. Page satt som den første visestatsministeren for Australia. Dette var en embetstittel som ikke offisielt eksisterte i Australia før i 1968.
Page hadde en sterk tro på en ortodoks finans og var en heller konservativ politikk, unntatt når det gjaldt velferden til bøndene, da var han glad for å se at offentlige penger ble brukt fritt. Page var også tilhenger av de høye tollbarrierene som skulle beskytte næringsveiene som fantes på den australske landsbygda.
Page var den første kansleren ved University of New England, som ble etablert i 1954.
Da han var 81 år gammel, ble han diagnostisert av lungekreft og han ble for syk til å fortsette med sitt politiske liv. Page var blitt komatøs før det neste valget, og han kom aldri til bevissthet igjen. Han døde noen dager senere, mens han var innlagt på Royal Prince Alfred Hospital.
En forstad i byen Canberra ble kalt Page til minne om ham. Earle Page College, et boligområde i nærheten av University of New England, ble grunnlagt til hans ære. I 1957 ble en ny bygning ved Royal Prince Alfred Hospital åpnet og den ble kalt Page Chest Pavilion. I 1975 ble han hedret med et frimerke som bærer hans portrett og som ble utstedt av Australia Post.
Langfingeredderkopp
Langfingeredderkopp (Gongylidiellum latebricola) er en av edderkoppene i gruppen mattevevere og dvergedderkopper (Linyphiidae).