cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bern
Demografi
41 % av bernerne tilhører Den reformerte kirke, 25 % tilhører den romersk-katolske kirke (2005), omtrent 3,8 % er muslimer og omtrent 1,5 % tilhører den ortodokse kirke (2000). Bern er sete for den kristenkatolske biskopen i Sveits, og synagogen i Bern er midtpunkt for det jødiske samfunnet, som har omtrent 340 medlemmer.
Samferdsel
Sveits har stort sett godt utbygget kollektivtransport, og kollektivtransporten i Bern er bedre utbygget og mer brukt enn i de fleste andre byer på samme størrelse. Byen har tre trikkeruter, tre trolleybussruter og 12 bussruter foruten S-bane og andre jernbaneforbindelser. I 2008 hadde byen hele 482 kollektivreiser pr. innbygger. (Göbel 2011)
Det gode kollektivtilbudet kan ha bidratt til at biltettheten i 2009 avtok for fjerde år på rad og sank under 400 pr. 1000 innbyggere, mot 409 året før.
Uncovered by Heartbeat
Uncovered by Heartbeat er debutalbumet til det norsk-engelske indie-bandet Cherubs.
Bern
Samferdsel
Berns flyplass Belp ligger sør i byen.
Sultana del Este kraftverk
Sultana del Este kraftverk er et varmekraftverk i Den dominikanske republikk, konstruert på en spesialbygd industrilekter. Det har en installert produksjonskapasitet på 149 MW, fordelt på 9 x 16,5 MW blokker. Anlegget ble påbegynt omkring høsten 2000, og stod ferdig i 2002. Brenselkilden er fyringsolje og tungolje.
Operatør er Empresa Generadora de Electricidad Haina, og utstyret og arbeid er levert av Wärtsilä, m.fl.
Vigatunet
Vigatunet er et gammelt gårdsanlegg i Hjelmeland kommune i Ryfylke og ligger på veien mellom Hjelmeland og Fister. De eldste bygningene er fra 1600-tallet, men gården er omtalt i kilder fra 1500-tallet. I tillegg er det gravhauger i området og det er gjort funn fra vikingtiden.
Anlegget slik det nå framstår er fra en ombygging i 1821.
Anlegget ble fraflyttet i 1955 og har vært museum siden 1970, og er i dag underlagt Ryfylkemuseet.
Grigorij Ordzjonikidze
Grigorij Konstantinovitsj Ordzjonikidze (georgisk: გრიგოლ (სერგო) ორჯონიკიძე – Grigol (Sergo) Orjonikidze, russisk: Григорий Константинович Орджоникидзе), vanligvis kjent som Sergo Ordzjonikidze (Серго) (født 24. oktober 1886 i Goresja i Georgia i Tsarrussland, død 18. februar 1937 i Moskva) var et medlem av Politbyrået i Sovjetunionen, og en nær venn av Josef Stalin. Ordzjonikidze, Stalin og Anastas Mikojan utgjorde det som spøkefullt ble omtalt som «Kaukasus-klikken».
Bakgrunn
Ordsjonikidze ble født i en georgisk adelsfamilie, han ble involvert i radikal georgisk politikk i 1903 etter endt utdannelse som lege i Tbilisi.
Revolusjonær, politiker
Han ble arrestert for våpensmugling. Han ble løslatt og dro snart til Tyskland, men i 1907 kom han tilbake til Russland og bosatte seg i Baku, hovedstaden i Aserbajdsjan, hvor han arbeidet nært med Josef Stalin og andre høytstående kommunistiske politikere. Sergo deltok under den persiske konstitusjonelle revolusjonen på oppdrag av det bolsjevikiske partiet og ble værende i Teheran frem til rundt 1909.
Han ble arrestert for å være medlem av det sosialdemokratiske partiet og deportert til Sibir, men han klarte å rømme derfra tre år senere. Han returnerte til St. Petersburg i april 1912, men han igjen ble pågrepet og dømt til tre års hardt straffearbeid. I løpet av den russiske borgerkrigen, ble han en Kommissær for Ukraina og han tok del i kampene mot den hvite arme i Kaukasus. På 1920-tallet, var han med på inkorporering av Kaukasus under etableringen av Sovjetunionen.
Etter at Aserbajdsjan og Armenia var blitt overtatt av bolsjevikene, i 1921 ledet Ordzhonikidze en bolsjevikisk invasjon av Den demokratiske republikken Georgia og de etablerte i stedet Den sosialistiske republikken Georgia. Senere kjempet han for å redusere georgisk selvstendighet fra Sovjetunionen, og dermed ble han en nøkkelfigur i georgisk politikk. I samme periode, hjalp han også Mirza Koochak Khan med å etablere den kortvarige sosialistiske republikken Gilan i det nordlige Iran.
Ordzhonikidze ble utnevnt til medlem av Politbyrået i 1926, og han ble kommissær for den sovjetiske tungindustrien i 1932.
Død, spekulasjoner
Ordzhonikidze døde natten mellom 17. og 18. februar 1937. Hans død ble fastsatt til å være et resultat av et hjerteinfarkt. Den 19. februar publiserte avisen Pravda en rapport signert av tre leger og en folkekommissær som bekreftet at Ordzhonikidze «døde på grunn av lammelse av hjertet».
Longhaibanen
Longhaibanen (kinesisk: 陇海铁路; pinyin: Lǒnghǎi Tiělù) er Folkerepublikken Kinas viktigste jernbanearterie i øst-vest-retning. Den starter i Lianyungang i provinsen Jiangsu og ender i Lanzhou i Gansu, og går gjennom provinsene Jiangsu, Anhui, Henan, Shaanxi og Gansu. Strekningen er 1 759 km lang.
Grigorij Ordzjonikidze
Død, spekulasjoner
At Ordzhonikidze muligens begikk selvmord ble først nevnt av Nikita Khrusjtsjov under hans hemmelige tale den 25. februar 1956. Khrustsjov gjorde dette kjent på den 22. partikongress i 1961. I sine memoarer har Khrusjtsjov navngitt to motstridende kilder for denne historien: Anastas Mikojan, som angivelig fortalte ham om selvmordet etter verdenskrigen, og Georgy Malenkov, som angivelig fortalte Khrusjtsjov om dette under selve krigen.
Ordzhonikidzes dokumenter og papirer skal senere ha blitt konfiskert av Lavrentij Berija, og Ordzhonikidzes livvakter og personlige sekretær, skal sammen med brødrene hans, Ivan og Konstantin, også ha blitt arrestert kort tid etter hans dødsfall. Muligheten er at hans dødsfall var blitt beordret av Stalin.
Longhaibanen
Historie
Byggingen av traséen mellom Kaifeng og Luoyang tok til i 1904, og var ferdig i 1910.
Deretter ble linjen forlenget østover til Xuzhou med ferdigstillelse i 1916, så videre til Haizhou i 1925, og helt frem til Lianyungang i 1934. Vestover ble forlengelsen til Lingbao ferdig i 1927, til Xi'an i 1935, til Baoji i 1936, og til Tianshui i 1945.
Strekningen fra Tianshui til Lanzhou ble bygget etter at Folkerepublikken Kina var proklamert. Byggingen begynte i april 1950 og var fullført i juli 1953. Dermed var hele Longhaibanen ferdig.
Longhaibanen i 2009
Longhaibanen er Folkerepublikken Kinas viktigste jernbaneforbindelse mellom øst og vest og en av landets travleste. Den er nå dobbeltsporet hele strekningen, og mellom Xuzhou og Lanzhou er den elektrifisert.
Ungarns regioner
Ungarns regioner ble administrativt opprettet i 1999, primært for planlegging og statistiske formål. De fungerer som NUTS-2-enheter (bortsett fra Közép-Magyarország som er en NUTS 1-enhet, delt opp i NUTS 2-enhetene Budapest og Pest fylke.) Hver region består av flere fylker.
NUTS 1 og NUTS 3
Ungarn har 3 statistiske storregioner på nivået NUTS 1: Dunántúl (Transdanubia), Észak és Alföld (Alföld og Nord) og Közép-Magyarország.
Nivået NUTS 3 er identisk med Ungarns fylker.
Dr Bird oljekraftverk
Dr Bird oljekraftverk er et varmekraftverk i Jamaica, konstruert på en spesialbygd industrilekter. Det har en installert produksjonskapasitet på 74 MW, fordelt på 8 x 9,25 MW blokker. Anlegget ble påbegynt omkring 1990, og stod ferdig i 1995. Brenselkilden er fyringsolje og tungolje.
Hakk i plata
Hakk i plata er et uttrykk fra grammofonplatetiden. Når det oppstod hakk eller småskader på grammofonplatene, ble armen på platespilleren stående å hakke eller hoppe på samme sted i rillen (lydsporet), slik at samme korte lyd-bit ble gjentatt og gjentatt. Uttrykket hakk i plata brukes gjerne som metafor for det å gjenta, terpe på eller mase om det samme poenget, for eksempel i en diskusjon.
Teknikk
Lyden fra en grammofonplate oppstod ved at en grammofonstift fanget opp vibrasjoner fra innspilte variasjoner (ujevnheter) i en fin rille. Stiften fulgte denne rillen som gikk i spiral fra ytterst innover på platen. Ble det hakk, gjorde stiften et hopp og landet oftest i sporet utafor. Dermed gjentok hakket seg etter en kort bit sang og/eller musikk – og fortsatte med det til noen fikk stoppet eller flyttet stiften forbi hakket.
Hakk i plata er nesten like gammelt som den første 78-platen, men problemene økte sterkt da nye og lettere pick-uper tok over. Også nyere vinylplater er utsatt for det samme.
Uttrykket brukes i overført betydning om personer som regnes som for sterkt opptatt av noe, slik at det preger deres omgang med andre, og altså har: hakk i plata.
Pontus Hultén
Pontus Hultén, egentlig fornavn Karl Gunnar (født 21. juni 1924, død 26. oktober 2006), var en internasjonalt renommert svensk kurator og museumsdirektør.
Liv og virke
Pontus Hultén var sønn av sjefen for det svenske Naturhistoriske riksmuséet, botanikeren Eric Hultén. Han begynte sin karriere som intendant ved samme museum etter å ha studert kunsthistorie.
Hultén var direktør ved Moderna Museet i Stockholm fra 1960 til 1973, og maktet å gjøre museet til en av verdens fremste kunstinstitusjoner. Han produserte mange banebrytende utstillinger, som for eksempel «Rörelse i konsten» med blant andre Jean Tinguelys og Per Olov Ultvedts bevegelige skulpturer. Utstillingen «4 amerikanare» fra 1962 med amerikansk popkunst viste for det svenske og europeiske publikum verk av kunstnere som Robert Rauschenberg og Jasper Johns allerede innen de hadde slått gjennom i USA. I 1963 vakte han igjen oppsikt med «Retrospektive» av Jackson Pollock (1912-1956, abstrakt ekspresjonisme) og «Action Painting». Han var også den første museumsdirektør som gjorde Andy Warhol kjent i Europa (1968).
En annen bemerkelsesverdig prestasjon for Hultén kom i forbindelse med utstillingen «Önskemuseet», da Hultén overtalte den svenske regjering til å bidra med fem millioner kroner for innkjøp av et antall verk till museets samlinger. Disse verk er i dag helt uvurderlige i pengeverdi og utgjør kjernen i museets samlinger.
I 1977 ble Hultén første direktør ved Pompidou-senteret i Paris. I 1980 flyttet han til Los Angeles for å bygge opp et nytt museum for samtidskunst der (Museum of Contemporary Art, grunnlagt 1981). I 1985 grunnla han Institute des Hautes Études en Arts Plastiques i Paris. Hultén ble siden leder for Palazzo Grassi i Venezia, kunstnerisk direktør ved Kunst- und Ausstellungshalle i Bonn, og sjef ved Museum Jean Tinguely i Basel.
Blant hans kunstnervenner inngikk fremfor alt Niki de Saint Phalle, Jean Tinguely, Claes Oldenburg, Sam Francis og Rebecca Horn.
Utstilling i Norge
Utstillingen «Pontus Hulténs kunstsamling» ble vist ved Henie Onstad Kunstsenter i 2007.
Joutsa
Joutsa er en finsk kommune i landskapet Mellersta Finland. Kommunen har cirka 5 100 innbyggere og et areal på 1 066,48 km² hvorav 199,1 km² er vann. Joutsa er en finskspråklig kommune som grenser til kommunene Luhanka, Jyväskylä, Toivakka, Kangasniemi, Hirvensalmi, Pertunmaa og Gustav Adolfs.
Filosofie licentiat
Filosofie licentiat er en svensk akademisk tittel. Den akademiske graden lisensiat fantes opprinnelig i de tre høyere fakultetene ved Sveriges universitet. Ifølge K.M:ts stadga angående filosofiska examina fra 1. november 1907 ble filosofie licentiat (fil.lic.) innført. Etter reglene skulle denne eksamen avlegges etter embetseksamen og berettiget etter disputas til doktorgradsverdighet, noe som også var tilfelle ved de juridiske og medisinske fakultetene. Filosofie licentiateksamen i denne formen ble avskaffet i 1969, men de som før dette hadde begynt studier for denne eksamen kunne i en viss utstrekning avlegge denne i ytterligere noen år.
Ved «högskolelagen 1977» ble filosofie licentiateksamen borte, men den ble gjeninnført på 1980-tallet som en forskereksamen som nominelt krevde to års arbeid etter embetseksamen. Til forskjell fra tidligere er denne eksamen i sin nye form ikke obligatorisk for disputas for doktorgrad.
Christian av Danmark
Prins Christian til Danmark (født 15. oktober 2005), greve av Monpezat, er sønn av Kronprins Frederik og Kronprinsesse Mary, og nummer to i den danske tronfølgen, etter sin far. Han ble døpt Christian Valdemar Henri John etter sin tipoldefar Christian X, Valdemar Atterdag, sin farfar, prins Henrik, og sin morfar, John Donaldson.
Prinsen ble døpt 21. januar 2006 i Christiansborg slottskirke av biskop Erik Norman Svendsen.
Hans tittel er fra fødselen: Hans Kongelige Høyhet Prins Christian av Danmark. I 2008 ble han også Greve av Monpezat.
Mudderstrand
Mudderstrand er en strandtype der bunnen består av mudder på grunn av organisk materiale som har rukket å bli nedbrutt. Dette har en sammenheng med hvor mye stranda eksponeres for vær. Mudderstrender har ofte en middels høy beskyttelse mot bølger og vind, slik at de organiske partiklene ikke vaskes vekk av bevegelse i vannet.
Kjennetegn
En mudderstrand er ofte formet som en uthuling av landet, slik at det er lengre avstand fra fjære til det åpne havet. De har en tydelig mudrete, leireaktig grunn som kan være noe nedsynkende når den er utsatt for trykk. Det pleier også å være lite oksygen i bunnen grunnet at den organiske nedbrytningen krever oksygen av dekompositørene. Ellers er bunnen veldig næringsrik, spesielt tydelig på den rike floraen omkring epilittoralen.
Ung.no
ung.no er et nettsted som er den norske stats informasjonskanal for og til ungdom. Det drives av Barne-, ungdoms- og familiedirektoratet. Opprinnelig var UNG et magasin som ble distribuert til 9.- og 10.-klasser i Norge. Magasinet gikk inn i 2001, men i februar 2003 ble navnet og noe av innholdet videreført gjennom nettstedet ung.no. Nettsiden henvender seg til ungdom i alderen 13 til 20 år, og utgangspunktet for nettsidens innhold er FNs konvensjon om barns rettigheter.
Den tar opp emner som utdanning, arbeid, forelskelse, verneplikt, sex og samliv, pubertet, psykisk helse, kultur og andre emner. Nettsiden informerer også om hvilke rettigheter, plikter og muligheter ungdom har. Nettsiden har en gratis og anonym spørretjeneste der ungdom kan stille spørsmål, som besvares av et fagpanel og legges i en offentlig svarbase. I svarpanelet finner man blant annet familieterapeuter, psykologer, Forsvaret, Statens vegvesen, Konfliktrådet, jurister, utdanningsrådgivere, Alarmtelefonen for barn og unge, Rustelefonen, Helsedirektoratet, Forbrukerrådet, Forbrukerombudet, IMDi, NAV, Medietilsynet med flere.
Fra 2017 overtokk ung.no fra Klara Klok som digital helsetjeneste for ungdom. I 2021 svarte nettsiden på 105 000 spørsmål fra ungdom mellom 13 og 20 år, som var en 25% økning fra året før.
Camilla av Rosenborg
Camilla Alexandrine Christine av Rosenborg (født 29. oktober 1972 i Frederikssund, Danmark) er en dansk adelskvinne. Hun er oldebarn av kong Christian X av Danmark og tremenning av kronprins Frederik av Danmark.
Camilla er datter av grev Christian av Rosenborg, tidligere prins Christian av Danmark, og hans kone, Anne Dorte Maltoft-Nielsen. Hun har en tvillingsøster, Josephine, samt en yngre søster, Feodora.
20. mai 1995 giftet Camilla seg med Mikael Rosanes (f. 8. februar 1952) i Sollerød, Danmark. Ekteparet har fire barn:
Ali Karimi (1978–)
Mohammad Ali Karimi Pashaki (født 8. november 1978 i Karaj) er en iransk tidligere fotballspiller.
Spillerkarriere
Karrieren startet i Fath Tehran, før han gikk til Persepolis FC som 19-åring. I sin første sesong for klubben spilte han 23 kamper. Etter tre sesonger gikk han videre til Al-Ahli, fra De forente arabiske emirater. Han rakk å spille 68 kamper for klubben, og scoret 9 mål. Al-Ahli betalte 20 millioner NOK for overgangen. Han fikk ikke mye tillit fra start, og spilte ingen kamper i debutsesongen. I andre sesong løsnet det for han, da scoret han 14 mål på 22 kamper. Senere ble han kåret til årets fotballspiller i Asia i 2004. Deretter gikk han gratis til den tyske storklubben Bayern München foran 2005/06-sesongen. Han spilte 22 kamper i sin første sesong, og vartet opp med 2 mål fra sin midtbaneposisjon. Karimi har over 100 kamper for Iran, og har scoret 35 mål. I 2004 ble han Årets fotballspiller i Asia. Han spilte også i VM 2006 i Tyskland.
Etter at Ottmar Hitzfeld tok over München-klubben klarte ikke Karimi å overbevise treneren, og ble frigitt av tyskerne og signert av Qatar Sports Club, men han hadde en klausul i kontrakten som sa at han når som helst kunne forlate klubben hvis han ønsket det. Han gikk fra denne klubben. Deretter kom han tilbake til Persepolis FC, men på grunn av at han hadde litt problem med klubben, gikk han derfra etter ett år til Steel Azin. I januar 2011 gikk han til FC Schalke 04. Men etter bare et halv sesong kom han tilbake til Perspolis FC igjen.
Maggie Grace
Margaret Grace Denig (født 21. september 1983) er en amerikansk skuespillerinne, som, under artistnavnet Maggie Grace, er mest kjent for rollen som «Shannon Rutherford» i TV-serien Lost. Hun er også kjent i rollen som «Kim Mills» i Taken, Taken 2 og Taken 3.
Delvis biografi
Grace ble født i Columbus i Ohio, men bor i dag i Los Angeles.
Hun hadde sin debut som skuespiller i 2002, da med roller i filmene Dominick Dunne Presents: Murder in Greenwich og Shop Club. I 2003 hadde hun rollen som den goth-inspirerte, fjerne datteren til Tom Selleck og Wendy Crewson i dramafilmen 12 Mile Road.
Grace skulle ha fått rollen som «Kitty Pryde» («Shadowcat») i X-Men: The Last Stand, men da filmens første regissør Bryan Singer forlot prosjektet og Brett Ratner tok over, gikk rollen til Elliot Page
Raymond Davis jr.
Raymond Davis jr. (født 14. oktober 1914 i Washington, D.C., død 31. mai 2006 i Blue Point i New York) var en amerikansk kjemiker. Han tok doktorgrad i kjemi ved Yale University i Connecticut i 1942 og var professor ved Department of Physics and Astronomy ved University of Pennsylvania.
Davis jr. ble tildelt nobelprisen i fysikk i 2002 «for banebrytende innsats innen astrofysikken, spesielt for deteksjon av kosmiske nøytrinoer». Han delte halvparten av prispengene med japaneren Masatoshi Koshiba, mens den andre halvparten ble tildelt amerikaneren Riccardo Giacconi.
Raymond Davis jr. konstruerte en nøytrinodetektor som bestod av en stor tank med 600 tonn væske, plassert dypt nede i en gruve. I løpet av tretti år lykkes han i å fange totalt 2,000 nøytrinoer fra solen og kunne dermed bevise at solens energi kommer fra fusjon. I en annen gigantisk detektor, kalt Kamiokande, kunne en gruppe forskere ledet av Masatoshi Koshiba bekrefte Davis' resultat.
Day of the Dead
Day of the Dead er en skrekkfilm fra 1985, regissert av George A. Romero. Dette er den tredje filmen i hans Dead-serie, og den følger historien som ble etablert i Night of the Living Dead om at de døde har stått opp fra sine graver på evig søken etter menneskekjøtt.
Bakgrunn
Etter suksessen med forgjengeren Dawn of the Dead, var produsentene villige til å la Romero få et budsjett på $7 millioner (14 ganger mer enn forgjengeren). Til gjengjeld krevde de en film som kunne klassifiseres som «R» (de under 17 år måtte ha følge av en voksen), men Romero ville ha en «X»-klassifisering, og nektet å fire på kravene. Dermed barberte de budsjettet ned til det halve, og filmen landet dermed et stykke unna Romeros opprinnelige visjon. En del av ideene måtte kuttes ut, blant annet zombier som blir trent opp til å bekjempe andre zombier, men mange av disse ideene kom til sin rett i den fjerde filmen, Land of the Dead fra 2005.
Mange tilhengere av Dawn of the Dead ble skuffet over den nye filmen. Day of the Dead var ikke så omfattende som forgjengeren, den foregikk på et mindre område, og ikke minst hadde den en mørkere tone enn sin satiriske forgjenger. Hva de fikk var blod og gørr i lange baner. Filmen fortjente sin X-sertifisering, og takket være Tom Savinis effektarbeid lå filmen langt foran lignende filmer når det gjaldt livaktige effekter. Han ble også belønnet med en Saturn Award for sitt arbeide.
Zombiene i denne filmen har utviklet seg siden forrige film. Ikke bare har de fått annen farge i huden, for å vise at de er i stadig oppløsning, men de er også i stand til å samarbeide, og de viser evne til læring.
Handling
USA er fortsatt rammet av en pest som får de døde til å stå opp igjen. En gruppe militære, ledet av kaptein Rhodes, og en gruppe vitenskapsmenn, ledet av doktor Logan, har søkt tilflukt i en underjordisk base. Mens vitenskapsmennene driver eksperimenter på zombier de har fanget, er Rhodes mest oppsatt på å drepe zombiene som er i basen og deretter komme seg vekk. Men Rhodes blir overtalt av Sarah om å vente og se om vitenskapsmennene oppnår resultater.
Logan er spesielt opptatt av zombien Bub, som han prøver å gjøre husren. Han antar at zombiene fortsatt har minner fra tidligere liv, og tror dette kan bidra til en løsning på zombieproblematikken. Da Rhodes oppdager at Logan har brukt hans døde soldatvenner som mat til sine eksperimentzombier dreper han Logan og beordrer alle soldatene ut av bunkeren. På vei ut møter de en horde zombier på vei inn, foruten at Bub har et par overraskelser på lur.
Nyinnspillinger
Det har blitt laget flere nyinnspillinger av filmen, blant annet Day of the Dead. Den filmen har lite med Romeros versjon å gjøre og at handlingen i filmen er ganske forskjellig.
Musikk
Musikken i filmen er komponert og spilt inn av John Harrison, og utgitt av Saturn Records som LP og kassett samme år som filmen. Innspillingen inneholder 6 spor, alle framført av John Harrison. Vokalene ble sunget Sputzy Sparacino, førstesanger hos Modern Man, på i «If tomorrow Comes» og «The World Inside Your Eyes». Albumet ble gjenutgitt som CD i begrenset utgave på kun 3000 eksemplarer i 2002 av Numenorean Records. Denne utgivelsen inneholdt de samme sporene som den første utgivelsen, men utvidet med ytterligere fem spor med musikk og effektlyder. Inkludert var også et hefte på 12 sider med informasjon fra Harrison og Romero.
Løvstakken Fotballklubb
Løvstakken Fotballklubb (stiftet 9. november 2010) er en fotballklubb fra Fyllingsdalen i Bergen som spiller sine hjemmekamper på Varden Kunstgress.
I klubbens første sesong i ligasystemet oppnådde Løvstakken opprykk til 6. divisjon etter å ha blitt nummer to i sin avdeling bak Mathopen. Det påfølgende året skulle bli nok en jubelsesong for Løvstakken som sikret sitt andre strake opprykk etter å ha vunnet sin avdeling i 6. divisjon på suverent vis.
Newton (TV-program)
NRK Newton er et populærvitenskapelig TV-program for barn og ungdom som gikk på NRK Fjernsyn fra 1995 til 2019. De første tre årene het programmet Newtons Hage, før det fra høsten 1997 skiftet navn til Newton. Programmet blir produsert av NRK Trøndelag i Trondheim for NRK Super. Fra 2019 har programmet kun vært tilgjengelig i på NRK TV.
Programmet tok over etter Nysgjerrigperiskopet, som gikk fra 1992 til 1994.
Programmet har vunnet totalt fem Gullrutepriser. Selve programmet ble kåret til beste magasinprogram I 2000 og 2002, programlederne Selda Ekiz og Line Jansrud blitt kåret til beste kvinnelige programleder i henholdsvis 2013 og 2016 mens Rune Kjær Valberg vant Gullruten 2016 i klassen beste regi enkamera for Newton pubertet.
Newton har over flere år bygget seg opp et ungt publikum på sin YouTube-kanal. I desember 2019 bikket de 70 000 abonnenter. I februar 2020 fikk imidlertid Newtons YouTube-kanal nytt navn, "NRK Unormal", mens alle Newtons videoer forble på kanalen. Nå publiserer Newton ukentlig på NRK Super og NRK TV og er et sterkt og etablert merkenavn for målgruppa.
.biz
.biz er et generisk toppnivådomene (TLD) på Internett, beregnet til bruk for nettsteder for kommersielle virksomheter. Navnet er en fonetisk stavelse av det første leddet i «business».
Nile Ranger
Nile Ranger (født 11. april 1991 i London) er en engelsk fotballspiller som siden desember 2021 spiller for National League-klubben Boreham Wood FC. Han har tidligere spilt for Southampton, Barnsley på lån fra Newcastle, og fast for Swindon Town og Blackpool. I både Swindon og Blackpool ble kontrakten hans kansellert da han unnlot å møte på treninger samt flere utenomsportslige hendelser.
.biz
Historie
Domenet ble opprettet for å lette noe av etterspørselspresset på gode domenenavn tilgjengelig på toppnivådomenet .com, og for å gi et alternativ til selskaper hvis foretrukne .com-domenenavn allerede hadde blitt registrert av andre. Domenet ble opprettet i 2001 sammen med flere andre, som første gruppe av nye gTLD'er godkjent av ICANN som følgen av Internett-boomen på 1990-tallet. Det blir administrert av Neulevel.
Nile Ranger
Kontroverser
Han har vært involvert i flere utenomsportslige hendelser de siste årene og blitt tiltalt for overfall og voldtekt.
.biz
Historie
I motsetning til sunrise-perioden på .info, så fikk ikke eierne av varemerker muligheten til å registrere først på .biz. Man valgte i stedet en prosedyre hvor igjennom de kunne legge inn et krav om intellektuell eiendomsrett på forhånd, og for deretter å utfordre en eventuell registrant gjennom en policy kalt «STOP» (Startup Trademark Opposition Policy). Et betydelig antall domener ble med hell ervervet av varemerkeeiere fra andre registranter på denne måten. Blant de mere kontroversielle sakene, hvor generiske ord ble overtatt basert på varemerkekrav i en prosess kalt «reverse hijacking» av kritikere, var paint.biz og canadian.biz. Den siste ble senere reversert gjennom en rettsavgjørelse.
Nile Ranger
Kontroverser
27. august 2011 ble han arrestert og tiltalt for å ha angrepet en mann i Newcastle og forlatt ham bevisstløs på gata, men ble ikke funnet skyldig i retten oktober 2012.
.biz
Bruk
Til tross for domenets formål om å være et domene forbeholdt forretningsvirksomhet, så blir .biz-domenet i praksis drevet som et domene uten restriksjoner, tilgjengelig for alle, for all slags bruk. Ingen mekanismer for håndhevelse er planlagt eller tilsiktet, i hvert fall ikke direkte av registreringsenheten eller registrarene. Det er dog i teorien mulig for tredjeparter å utfordre ikke samsvarende registreringer gjennom en konfliktløsningpolicy.
Nile Ranger
Kontroverser
I oktober 2011 ble han tatt av politiet for fyllebråk i Newcastle.
.biz
Bruk
Selv om .biz har fått mange registreringer (kun slått av .info blant de nye gTLD'ene), så peker kritikerne på at domenet fremdeles har liten navnegjenkjennelse blant folk flest.
Nile Ranger
Kontroverser
I september 2012 ble politiet tilkalt til et hus i Enfield i Nord-London hvor inngangsdøren var ødelagt. Nile Ranger ble arrestert på stedet og tiltalt for ødeleggelsene. Tiltalen ble frafalt i november 2012 i retten da den godtok Rangers forklaring på at han hadde ødelagt døren da han fryktet at hans kjæreste var blitt kidnappet og at han skulle betale for ødeleggelsene.
.biz
Registrering
Registrering foregår direkte på andre nivå.
Nile Ranger
Kontroverser
I januar 2013 ble han arrestert for mistanke om voldtekt på et hotellrom i Newcastle; han ble tiltalt for dette 8. juli 2013. Han ble frikjent i retten 4. mars 2014.
.biz
Registrering
Det er ingen spesifikke juridiske eller geografiske kvalifikasjoner for å registrere et domenenavn på .biz, bortsett fra at det må være for «bona fide forretnings- eller kommersielt bruk» (dvs. ingen personlige eller «talestol»-nettsteder, og ingen cybersquatting), samt at de vanlige juridiske hjelpemidler mot krenkelser av varemerker er gjeldende.
Nile Ranger
Kontroverser
I juli 2013 tattoverte hans etternavnet sitt på høyre side av pannen sin.
.biz
Registrering
Registreringer behandles via akkrediterte registrarer.
Nile Ranger
Kontroverser
I mars 2014 ble han arrestert i Liverpool for å ha angrepet en taxi.
.biz
Alternative DNS-røtter og .biz
Før ICANN godkjente .biz som et toppnivådomene var det allerede i bruk av en eller flere alternative DNS-røtter. Dette muliggjorde at et .biz-domene kunne peke til forskjellige IP-adresser avhengig av hvilken DNS-server som ble brukt. På grunn av dette krever Neulevel, som for tiden har kontroll over .biz-roten, at en DNS-server må være offisielt registrert hos dem på deres liste over godkjente DNS-servere før en domene-registrar kan registrere den i WHOIS som DNS-serveren for et bestemt domene.
Eksterne lenker
Toppdomän
Nile Ranger
Kontroverser
I april 2014 ble han ettersøkt i Swindon etter å ha blitt filmet av overvåkingskamera da han slo en kvinne og utenfor sin leilighet og sparket inn inngangsdøren til bygningen.
Quintus Lollius Urbicus
Quintus Lollius Urbicus var en romersk politiker og embetsmann i det 2. århundre.
Han ble født i provinsen Africa. Etter en rask karriere gjorde han tjeneste under det jødiske opprøret i 132–135. Omkring 135 var han konsul, antagelig bare deler av året ettersom han ikke opptrer i listene over regulære konsuler, og deretter ble han guvernør i Germania Inferior.
En av Antoninus Pius' første handlinger som keiser var å utnevne Lollius til guvernær i Britannia i 138. Han fikk ordre om å erobre det skotske lavlandet, som var under piktisk og keltisk kontroll. I 139 eller 140 bygde han opp igjen et forlatt fort ved Corbridge. Minnemynter slått i Britannia i 142 eller 143 forteller om en seier i provinsen. Det er sannsynlig at Lollius i omkring 141 ledet en legion, antagelig II Augusta, inn i området.
For å sikre området begynte man i 142 å bygge den antoninske mur, som sto ferdig i 144. Omtrent på den tiden hvor muren var klar avsluttet han sitt embete som guvernør.
Kafiristan
Kāfiristān eller Kāfirstān (persisk: کافرستان) var et historisk navn på Nurestan (Nuristan), en provins i Hindu Kush-regionen i Afghanistan og Pakistan, før 1896. Denne historiske regionen dekker ca. 13 000 km², og ligger på og utgjør i hovedsak nedslagsfeltene til elvene Alingar, Peche, Landai Sin og Kunar og de mellomliggende fjellkjedene. Området grenser til hovedkjeden til Hindu Kush i nord, byen Chitral i Pakistan i øst, Kunardalen i sør og Alishang-elven i vest. Navnet Kafiristan kommer fra områdets innbyggere, kafirene, et helt uavhengig folk med særegen kultur, språk og religion. De ble kalt kafir («vantro») av de muslimske nabofolkene fordi ikke var muslimer.
Området var helt polyteistisk frem til slutten av 1800-tallet, da det ble omvendt muslimsk. Etter blodige kamper i 1890-årene ble nuristanerne underlagt Afghanistan og konvertert til islam. Noen få flyktet til Chitral på indisk (nå pakistansk) side av grensen, der de bevarte sin gamle religion frem til 1930-årene. Disse hendelsene ble beskrevet i 1896 av den britiske forfatteren og politikeren George Scott Robertson i hans bok The Kafirs of the Hindu Kush. Overgangen skjedde kort tid etter at emir Abdur Rahman Khan hadde invadert området. Han omdøpte området til Nuristan, som betyr «den opplystes land». Området ble plyndret og store deler av dets kunstskatter ble ødelagt, til tross for at noen av disse ble tatt med til Kabul og Paris. Det som havnet i Kabul ble senere også ødelagt, men disse kunstskattene er nå restaurert.
Området er beskrevet av kinesiske og russiske oppdagere. Det er også beskrevet i Rudyard Kiplings historie Mannen som ville bli konge (originaltittel: The Man Who Would Be King), som også ble filmatisert i 1975.
I dag
I 2001 ble et område på 9 225 km² skilt ut som egen provins, Nuristān. Provinsen grenser til Pakistan. Befolkningen i området er fattig og lever av jordbruk. Landskapet består av snødekte tinder og trange, delvis skogkledde daler. Det dyrkes korn, mais og hirse. Det er stort husdyrhold i Nuristān, hovedsakelig geit, men også noe kveghold.
Den antoninske mur
Den antoninske mur var en romersk forsvarsmur av stein og jord som gikk tvers over det som i dag er det skotske lavlandet. Den har navn etter keiseren som beordret konstruksjonen, Antoninus Pius, i 142 e.Kr. Muren strekker seg fra elvene Clyde og Forth, og strakte romersk Britannia nord fra Hadrians mur. Muren var formet som en grense for Romerriket, og som en barriere mot angripende kaledonske stammer.
Lokalisering og bygging
Det romerske keiser Antoninus Pius beordret byggingen av Den antoninske mur en gang rundt 142. Quintus Lollius Urbicus, guvernør av romersk Britannia på denne tiden, ledet innledningsvis arbeidet, som tok tolv år å fullføre. Den strekker seg 63 km fra landsbyen Old Kilpatrick i West Dunbartonshire i Firth of Clyde til Carriden i nærheten av Bo'ness ved Firth of Forth. Muren hadde til hensikt å utvide Romerriket og romersk herredømme ved å erstatte Hadrians mur rundt 160 km lenger sør som romernes nordligste grense. Selv om romerne etablerte mange festninger og midlertidige leier lengre nord for Den antoninske mur for å beskytte sin ruter i nordlige Skottland, greide de ikke å erobre og undertrykke kaledonerne. Isteden måtte de slå tilbake mange angrep mot muren. Romerne kalte landet nord for muren for Caledonia, skjønt i en del sammenhenger kan dette referere til hele området nord for Hadrians mur.
Det var en gang en bemerkelsesverdig romersk struktur innenfor synet av Den antoninske mur ved Stenhousemuir. Byen har sitt navn fra strukturen, et steinhus, formet som en sirkelrundt hvelv, bygget av stein, ikke ulik en mindre utgave av den langt større Pantheon i Roma. Av den grunn er den antatt å ha fungert som et tempel, eller kanskje som et tropaeum, et seiersmonument. Den ble senere kalt for Arthur's O'on, «Arthurs ovn», da den feilaktig ble knyttet til legendene og sagnene om kong Arthur. Den ble benyttet som steintak og revet stein for stein i 1743, men en etterligning er reist ved Penicuik House.
Etter bare tyve år kom man til at de militære kostnadene med å holde muren var for høye, og legionene ble trukket tilbake til Hadrians mur i 164. Etter en serie angrep i 197 besøkte keiser Septimius Severus provinsen, og reparerte deler av muren i forbindelse med et felttog i de nordlige delene av øya. Romerne holdt muren i bare noen få år, men den kalles på grunn av denne perioden av noen senromerske historikere for den severiske mur.
Det meste av muren er borte, men seksjoner er synlige ved Bearsden, Kirkintilloch, Twechar, Croy, Falkirk og Polmont.
Det britiske ultimatumet i 1890
Det britiske ultimatumet av 11. januar 1890 kom etter en tvist mellom Portugal og den britiske regjeringen om territoriet som lå mellom de to portugisiske koloniene Mosambik og Angola. Dette området går i dag under Zimbabwe og deler av Zambia og Malawi. Portugal gjorde krav på dette området og la det inn på «Det rosa kartet». Kartet kom i konflikt med britenes ambisjoner om å bygge et jernbanesamband mellom Kairo og Cape Town for å lenke sammen de britiske koloniene fra sør til nord på kontinentet.
Kong Carlos I gav etter for ultimatumet og i Portugal så republikanerne på hendelsen som en nasjonal fornærmelse og ga kongen skylden for dette. Regjeringen ble tvunget til å gå av og António de Serpa Pimentel ble ny statsminister. Den 20. august 1890 undertegnet Portugal, Tyskland og Storbritannia en traktat i London som fastsatte grensene for Angola og Mosambik. Da traktaten ble kjent i Portugal brøt det ut protestbølger igjen, og den nye regjeringen falt.
Sambandspersonell
Sambandspersonell er armépersonell som har ansvaret for sambandet innen en militær avdeling og med dennes hovedbase.
Alle militære avdelinger har sambandspersonell, som har stor betydning for å opprettholde kommandolinjer og forsyningslinjene. Sambandet foregår ved hjelp av koder, som endres hyppig. Knekking av motpartens koder utgjør en viktig del av sambandspersonellets arbeidsoppgaver.
Kristensamfunnet
Kristensamfunnet (på tysk Die Christengemeinschaft) er et økumenisk orientert kristent kirkesamfunn som forstår seg som et humanistisk kristenfellesskap. Det er hovedsakelig et liturgisk fellesskap snarere enn et trosbasert fellesskap, har ingen dogmer, og er åpent for alle uavhengig av tro. Det ble dannet i Sveits i 1922 av en gruppe på 45 hovedsakelig yngre lutherske, reformerte og katolske teologer og prestestudenter samlet rundt de liberale lutherske prestene Friedrich Rittelmeyer og Emil Bock, og med bistand fra filosofen Rudolf Steiner. Steiner så for seg en syntese av katolske og protestantiske tilnærminger til det religiøse livet for å skape en «moderne Johanneskristendom».
Grunnleggeren Friedrich Rittelmeyer var en toneangivende liberal luthersk teolog og prest i Tyskland før og under første verdenskrig; hans liberale tolkning av bibel og tro møtte motstand blant konservative krefter i kirken, og han markerte seg under første verdenskrig som fredsforkjemper. I 1910 kom han i kontakt med Rudolf Steiner, og ble etterhvert påvirket av Steiners skrifter om kristne og allmennreligiøse temaer. Etter første verdenskrig stod han i spissen for en gruppe yngre teologer og prestestudenter som i 1921 holdt en serie seminarer med Steiner i Sveits om fornyelse av det religiøse livet i en økumenisk og avantgardistisk ånd; grunnleggerne var del av en bredere kulturell strømning blant unge voksne i tiden like etter første verdenskrig som følte at krigen hadde lagt den gamle verden i ruiner og som ønsket en samfunnsfornyelse.
Kristensamfunnet forstår seg som en kristen fornyelsesbevegelse, noe som uttrykkes i det fulle navnet Kristensamfunnet – Bevegelse for religiøs fornyelse (tysk Christengemeinschaft – Bewegung für religiöse Erneuerung). Det har idéhistorisk røtter dels i liberal teologi, som var grunnleggernes utgangspunkt, dels i den kulturelle impulsen fra nyhumanismen og dels i den gnostiske og okkulte tradisjonen innen kristendommen. Kristensamfunnet forstår sin kristendom som en individualistisk orientert kristendom som baserer seg på en (ny)humanistisk grunntanke; nyhumanismen var kjennetegnet av en avsvekket gudstro, kritikk av dogmetro, en forståelse av Gud som relativt fjern og en sterk interesse for antikkens kultur. Kristensamfunnet blir ofte assosiert med det brede feltet som kalles den antroposofiske bevegelse, men forutsetter ikke noe forhold til antroposofi, og Steiner understreket at Kristensamfunnet var en separat bevegelse grunnlagt av Rittelmeyer og at Kristensamfunnet ikke er noe mer representativt for antroposofien enn andre trossamfunn; bare en liten andel av dem med tilknytning til antroposofisk virksomhet tilhører også Kristensamfunnet.
Kristensamfunnet er hovedsakelig et liturgisk fellesskap og har bare et løst felles trosgrunnlag; det er åpent for alle som finner et hjemsted for sitt religiøse liv i sakramentene (de religiøse ritualene); det kombinerer sitt liberale syn på trosspørsmål med en formell, høykirkelig liturgi, og skiller seg både i det og i den gnostiske og katolske inspirasjonen fra andre liberale kristne reformbevegelser. Det har i motsetning til de fleste andre kristne kirker ingen religiøse dogmer og praktiserer trosfrihet for medlemmene og lærefrihet for prestene. Kristensamfunnet stiller ikke krav om hverken dåp, medlemskap eller en bestemt tro for å delta i gudstjenestene. Som følge av den individualistiske orienteringen praktiserer ikke Kristensamfunnet misjon, ser på andre religioner som like gyldige som kristendommen og regner ikke døpte personer automatisk som medlemmer, kun voksne som aktivt melder seg inn på grunnlag av et selvstendig valg. I trosspørsmål er Kristensamfunnet dermed blant de mest liberale kristne trossamfunnene; særlig mangelen på tilslutning til kristne dogmer og synet på andre religioner har ført til at katolske og konservative lutherske teologer har stilt spørsmål ved om Kristensamfunnet egentlig er kristent. Kristensamfunnet beskriver sin kristendom som en mer avansert form for kristendom der den selvstendige erkjennelsen av det guddommelige står sentralt, og mener derfor det ikke er nødvendig å slutte seg til bestemte dogmer; det står likevel medlemmene og prestene fritt å tro på innholdet i det andre kirker forstår som dogmer. Selv om gnostistisme og okkultisme er strømninger man gjenfinner i hele kristendommens historie har Kristensamfunnets kristendomsforståelse blitt beskrevet som mer okkult enn det som er vanlig i andre kirker.
Historikk
Trossamfunnet spredte seg snart til en rekke tyske byer, til Praha, Sveits, Østerrike, Nederland, Sverige, Norge og Storbritannia.
I 1933 ble det første presteseminaret etablert i Stuttgart og i 1936 ble de første kirkene innviet i Dresden og Haag. I 1941 ble Kristensamfundet forbudt av nasjonalsosialistene, og prester ble sendt i nazistenes fengsler og konsentrasjonsleirer. Dette skjedde som ledd i et forbud mot en rekke antroposofiske aktiviteter, ettersom antroposofene ifølge nazistene stod i ledtog med både jøder og frimurere og hadde et internasjonalt sinnelag. Først etter den andre verdenskrig kunne virksomheten i Tyskland gjenopptas. Kristensamfunnet klarte imidlertid å opprettholde aktiviteten i bl.a. Sveits og Storbritannia under krigen.
Trossamfunnet er aktivt i 32 land og har omkring 35 000 medlemmer, de fleste i Tyskland, USA og de skandinaviske land. Både menn og kvinner kan bli prester. I tillegg til det opprinnelige presteseminaret i Stuttgart er det siden blitt etablert presteseminarer i Hamburg og Chicago. Trossamfunnets øverste leder kalles Erzoberlenker («Erkeoverstyrer»); siden 2005 har Vicke von Behr vært Erzoberlenker.
Ettersom Kristensamfunnets grunnleggere allerede var prester i etablerte kirkesamfunn som den lutherske kirke står Kristensamfunnet i en kontinuerlig religiøs tradisjon; grunnleggerne forstod seg som fornyere av denne tradisjonen i forlengelsen av tidligere engasjement som liberale teologer og prester og ikke som grunnleggere av et nytt trossamfunn i egentlig forstand. Kristensamfunnet, som den antroposofiske bevegelsen forøvrig, har alltid ansett seg selv og blitt regnet av mange som en avant-garde, ettersom de har tiltrukket seg enkelte deler av samfunnets øvre sjikt, som f.eks. en del akademikere og kunstnere. Kristensamfunnet har både svært liberale trekk, men også mer konservative trekk, særlig i liturgien. Kristensamfunnet skiller seg fra andre kristne trossamfunn gjennom at det forstår seg mer som et liturgisk fellesskap enn et trosfelleskap, dvs. at vekten legges på de religiøse ritualene snarere enn bestemte religiøse trosoppfatninger; derfor har Kristensamfunnet i motsetning til andre kirker ingen dogmer og praktiserer tros- og lærefrihet for prestene og medlemmene; den norske presten Kristine Høiland har uttrykt dette individualistiske utgangspunktet som at «ingen behøver tro det jeg tror for å finne seg tilrette i Kristensamfunnet». I trosspørsmål er Kristensamfunnet dermed blant de mest liberale kristne trossamfunnene; denne særegenheten har ført til at katolske og lutherske teologer har stilt spørsmål ved om Kristensamfunnet egentlig er kristent. Samtidig legger Kristensamfunnet vekt på en formell, høytidelig liturgi med romersk-katolske og gnostiske elementer, og et antroposofisk inspirert estetisk formspråk, og skiller seg dermed fra typiske liberale reformretninger innen kristendommen. I likhet med den katolske kirke og de etablerte protestantiske kirkene holder Kristensamfunnet fast ved skillet mellom et formelt presteskap og lekfolk. Kristensamfunnet åpnet helt fra etableringen i 1922 for kvinnelige prester, noe som da var svært uvanlig og ansett som radikalt. I synet på homofilt samliv er Kristensamfunnet noe mindre liberalt: Kristensamfunnet forstår i likhet med den katolske kirke vielsen som et sakrament som bare kan inngås mellom mann og kvinne, men tilbyr i stedet en velsignelse i kirken av homofile partnerskap, tilsvarende ordningen som gjaldt i Den norske kirke inntil 2017, et ståsted som i global kristen kontekst er mer liberalt enn de fleste kristne trossamfunn, men ikke blant de mest liberale.
Forhold til antroposofien
Kristensamfunnet anser seg som et antroposofisk inspirert kristenfellesskap. Dette må likevel ikke forstås som at Kristensamfunnet er antroposofenes trossamfunn, da det finnes antroposofer med tilhørighet til en rekke andre trossamfunn, slik som andre kristne kirker, jødedom, islam, hinduisme og buddhisme, eller som er ateister eller humanetikere. Det er bare en liten andel av de som er tilknyttet andre antroposofiske bevegelser som f.eks. steinerskolebevegelsen som også er tilknyttet Kristensamfunnet. For Steiner var det sentralt at en filosofisk og vitenskapelig fundert erkjennelse etterhvert skulle erstatte tro, slik at et eget kirkesamfunn ikke skulle være nødvendig, og han forstod sin involvering i etableringen av Kristensamfunnet som en håndsrekning til en bevegelse grunnlagt av Rittelmeyer og andre kristne teologer. Kristensamfunnet ble helt fra etableringen kritisert av en del antroposofer; kritikken gikk særlig ut på at Kristensamfunnet ble oppfattet som et trossamfunn som presenterte seg som et trossamfunn for antroposofer. Rudolf Steiner så seg nødt til å gripe inn med en klargjøring der han understreket at Kristensamfunnet og den antroposofiske bevegelsen er to forskjellige bevegelser, og at selv om flere antroposofer er med i Kristensamfunnet er det ikke noe trossamfunn for antroposofien eller noe mer representativt for antroposofien enn andre religiøse samfunn.
Lære
Kristensamfunnet har ingen offisiell lære, utover en tilslutning til kristendommens grunnidé og fastsatte sakramenter (religiøse ritualer). Sentralt for Kristensamfunnet er prestenes lærefrihet så lenge det de forkynner er i samsvar med sakramentene. Trossamfunnet understreker selv at dets intensjon dermed er det samme som urkirken. De vil representere en kristendom som oppmuntrer det moderne mennesket til selvstendig erkjennelse av det guddommelige.
Kristensamfunnets grunnleggere forstod seg som fornyere av den kristne tradisjonen de var en del av, som prester og prestestudenter særlig innen den lutherske kirke, og stod i en eksplisitt liberal tradisjon innen kristendommen på begynnelsen av 1900-tallet. Kristensamfunnet bygger dermed på tradisjoner fra kirkesamfunn som de lutherske, reformerte og katolske kirker, men skiller seg fra dem på sentrale punkter. Tolkningen av kristendommen er også i betydelig grad inspirert av gnostiske tradisjoner og i likhet med antroposofien er Kristensamfunnet inspirert av impulsen fra den tyske nyhumanismen. Mange teologer og prester innen Kristensamfunnet har vært særlig opptatt av Johannesevangeliet, som beskriver en fremtidig kristendom, preget av mer åndelighet. Sentralt står anskuelsen av Kristus som Guds sønn, som tok bolig i mennesket Jesus fra Nasaret ved dåpen i Jordan. Etter oppstandelsen kan Kristus være virksom i menneskets indre, og gi mennesket mulighet til å bli fritt og skapende ut fra sin guddommelige natur.
Som Den katolske kirke har Kristensamfunnet syv sakramenter: Menneskevielsens handling (nadverdsgudstjenesten), dåp (barn døpes med salt, vann og aske), konfirmasjon, skriftemål, ektevielse, prestevielse og Den siste olje (til døende). Videre finnes det en barnegudstjeneste (Søndagshandlingen for barn), og gravferdsritualene for voksne og barn som ledsager den avdøde på den videre veien etter døden.
Kristensamfunnet forholder seg ikke til dogmer, dvs. autoritative eller absolutte sannheter om ulike trosspørsmål. At Kristensamfunnet ikke anerkjenner dogmer betyr imidlertid ikke at Kristensamfunnet avviser innholdet i ulike dogmer som andre kirkesamfunn opererer med, bare at Kristensamfunnet som liturgisk fellesskap med en sterk økumenisk orientering ikke ser det som sin rolle å fastsette hva som er absolutte sannheter eller ta stilling til andre kirkesamfunns erklæringer om absolutte sannheter. F.eks. har Den katolske kirke et dogme om at jomfru Maria ble født uten arvesynd, et dogme som avvises av protestanter; dette er et spørsmål Kristensamfunnet som sådan ikke har noen egen lære om, og Kristensamfunnet er like åpent for kristne med begge oppfatningene.