cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Berengar II av Italia
Tap av kontroll ( 961-64 )
I mellomtiden hadde pave Johannes gått inn i forhandlinger med Berengars sønn Adalbert og fikk i 963 Otto til å flytte inn til Roma hvor han avsatte paven og fikk valgt pave Leo VIII. Året etter overga Berengar endelig seg til Otto styrker, ble tatt til fange og fengslet i Bamberg i Tyskland hvor han døde i 966. Hans kone Willa tilbrakte resten av sitt liv i et tysk nonnekloster.
Mohe (folk)
Moheene var inndelt i en rekke stammer, hvorav den mektigste var Sumo Mohe. Denne endte opp med å bli erobret av Goguryeo, og noen andre stammer ble underlagt det kinesiske Sui-dynastiet. I denne perioden vandret mange moheer tilbake til sitt opprinnelige hjemland. Seksjonen om moheene i "Beidi Zhuan (北狄傳; "Kommunikasjon med de nordlige barbarene") i Tangshu sier: "Deres land består bare (eller hovedsakelig) av noen titalls bu (her omtrent "stammer," men den generelle betydningen er "deler"), som hver har en høvding, hvorav noen er tilknyttet Goguryeo, og noen tjener som vanlige folk (i.e. vasaller) under Tujue.
Nurak
Byen ble grunnlagt i 1960, sammen med bygging av Nurekdammen, som ble fullført i 1980.
Mohe (folk)
Moheene spilte også en rolle i kongedømmet Balhae, som eksisterte mellom 698 og 926. Balhaes grunnlegger Dae Joyeong var muligens en tidligere Goguryeo-general fra Sumo Mohe-stammen, selv om Samguk Yusa, et koreansk historieverk nedskrevet flere hundre år senere, hevder han var av Goguryeo-etnisitet. Etter Balhaes fall har man få historiske spor etter moheene, selv om de blir regnet for å være den viktigste etiske gruppen som siden ble jursjenene.
Nurak
Byen har også et militært boligområde personell som arbeider på den nærliggende optisk satellittsporingsanlegg kalt Satellittsporingskomplekset "Okno" ("Okno=Vindu").
Manon Rhéaume
Manon Rhéaume (født 24. februar 1972), canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1998 i Nagano.
Rhéaume vant en olympisk solvmedalje i ishockey under vinter-OL 1998 i Nagano. Hun var med på det canadiske laget som kom på andreplass i ishockeyturneringen for damer bak USA. Det var første gangen ishockey for damer var med på det olympiske programmet. Seks nasjoner deltok. Canada ble nummer to i gruppespillet og fikk dermed spille finale mot USA som vant gruppespillet. Canada tapte finalen med 1-3.
I 1992 ble hun den første kvinnen som spilte en kamp i en av de profesjonelle nordamerikanske sportsligaene, da hun var målvakt for Tampa Bay Lightning i en treningskamp mot St. Louis Blues, og stoppet syv av ni skudd.
Russlands marineflyvåpen
Russlands marineflyvåpen (russisk: Авиация Военно-морского флота Российской Федерации (МА ВМФ)) er egen våpengren innen Russlands marine og egnet til å kartlegge fiendtlige marinestyrker og avvise eller ødelegge disse ved behov. Våpenet skal kunne ødelegge fiendtlige styrker til sjøs, eventuelt marineinfanteri, flystyrker, helikoptre og kryssermissiler samt være i stand til å legge minefelt til sjøs og drive elektronisk krigføring. ..
Sammensetning
Hovedkommandoen for Russlands marine flyvåpen (russisk:Главное командование Военно-Морского Флота) er i St. Petersburg
859. Øvingssenter for marineflyvåpen forlagt til Jejsk flyplass (859-й Центр боевого применения и переучивания летного состава морской авиации) Her øves piloter for fly- og helipotertypene Su-33, Su-30SM, MiG-29K/KUB, Su-25UTG, L-39ZA, Il-38N, Il-20, An-140-100, An-26, Ka-27PL, Ka-28 og Ka-29
Marin redningstjeneste-skvadron (russisk: Авиационная эскадрилья поисково-спасательного обеспечения ВМФ РФ) på Ostafjevo (Sjtsjerbinka) flyplass). An-12PS, An-26, An-72, An-140-100.
Østersjøflåtens flyvåpen
Østersjøflåtens flyvåpen er underlagt Vestre militærdistrikt
Svartehavsflåtens flyvåpen
Svartehavsflåtens flyvåpen er underlagt Søndre militærdistrikt
Kaspiaflotiljens flyvåpen
Kaspiaflotiljens flyvåpen er underlagt Søndre militærdistrikt
Stillehavsflåtens flyvåpen
Stillehavsflåtens flyvåpen er underlagt Østre militærdistrikt
Robert Caldwell
Robert Caldwell (født 7. mai 1814 i Clady, Nord-Irland, død 28. august 1891) var en britisk evangelisk misjonær fra kolonitida som benyttet de innfødte språkene som et redskap for forkynnelse i de koloniserte delene av det sørlige India. Caldwell adopterte en teleologisk tilnærmelse til å omklassifisere indiske språk på bakgrunn av rasebiologiske teorier som var populære blant europeiske intellektuelle i det 19. århundre. Hans arbeid var sentrert omkring misjonsarbeidet i distriktet Tirunelveli i Tamil Nadu, hvor han la det teoretiske grunnlag for den politiske og akademiske revivalist-bevegelsen som kom til å dominere dravidisk nasjonalisme i Tamil Nadu og den etniske polariseringen i Sri Lanka. Delstatsregjeringen i Tamil Nadu hyllet hans historiske rolle med en frimerkeutgivelse den 7. mai 2010.
Laura Schuler
Laura Schuler (født 3. desember 1970), canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1998 i Nagano.
Mohe (folk)
Navnet Mohe forekommer også som Maka i Shinmaka (japansk: 新靺鞨, しんまか), "Nye Mohe," som er navnet på en dans og musikkstykke som ble introdusert ved det japanske hoffet i Nara-perioden eller rundt begynnelsen på Heian-perioden fra Balhae. I moderne japanske tekster skrives mohe som Makastu (まっかつ) med hiragana, som sannsynligvis er uttalen basert på den standard sinojapanske uttalen av de kinesiske tegnene for mòhé.
Laura Schuler
Schuler vant en olympisk sølvmedalje i ishockey i vinter-OL 1998 i Nagano. Hun var med på det canadiske laget som kom på andreplass i ishockeyturneringen for kvinner bak USA. Det var første gangen ishockey for kvinner var med på det olympiske programmet. Seks nasjoner deltok. Canada ble nummer to i gruppespillet og fikk dermed spille finale mot USA som vant gruppespillet. Canada tapte finalen med 1-3.
Mohe (folk)
Det etniske navnet Mohe har en merkbar likhet med det senere historisk bekreftede navnet *Motgit (på mellomkinesisk; mandarin: 勿吉, Mòjí; koreansk: 물길, Mulgil; japansk: もつきつ, Motsukitsu) og til navnet på merkitene, som motsatte seg mongolenes vekst under Djengis Khan.
En av mohestammene, Heishui Moe, var forfedre til jursjenene, som igjen var mandsjuenes forfedre.
Bladee
Benjamin Reichwald (født 9. april 1994), kjent under artistnavnet Bladee, er en svensk rapper, sanger, plateprodusent og designer.
Dynamo Mjøsa Fotballklubb
Dynamo Mjøsa Fotballklubb (stiftet 19. november 2007) er en fotballklubb fra Oslo. Klubbens spillere kom i utgangspunktet fra områder rundt Mjøsa, derav navnet. Klubben startet i seriesystemet i 2008 i 8. divisjon og er per 2022 i 6. divisjon. Spillende trener, Lars Fredrik Raddum, og spilleren med både flest kamper og flest mål i Dynamo Mjøsas historie, Rune Engen, er i 2022 de to eneste gjenværende spillerne fra oppstarten i 2007. I 2016 endte klubben på en rekordsterk 5.-plass i 5.div. Toppscorer var Rune Engen med 12 mål.
Fiona Smith
Fiona Lesley Smith (født 31. oktober 1973 i Saskatchewan), canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1998 i Nagano.
Smith vant en olympisk solvmedalje i ishockey under vinter-OL 1998 i Nagano. Hun var med på det canadiske laget som kom på andreplass i ishockeyturneringen for damer bak USA. Det var første gangen ishockey for damer var med på det olympiske programmet. Seks nasjoner deltok. Canada ble nummer to i gruppespillet og fikk dermed spille finale mot USA som vant gruppespillet. Canada tapte finalen med 1-3.
Kolbjørn Gulbrandsen
Kolbjørn Gulbrandsen er far til professor Ørnulf Gulbrandsen.
Orkesterprøven
Orkesterprøven (originaltittel: Prova d'orchestra) er en italiensk-fransk spillefilm fra 1978, regissert av Federico Fellini.
Handling
Et italiensk kamera-team gjennomfører dokumentariske intervjuer med musikere som forbereder til en fremføring i et nedslitt auditorium, som ligger i en tidligere kirke fra 1200-tallet. Intervju-objektene snakker åpent, og ofte veldig kynisk, om jobbene deres og de blir rutinemessig sett avbryte hverandre ettersom deres kunstneriske påstander bestrides eller hånes av de andre musikerne.
Hver eneste musiker betrakter seg selv og deres eget instrument som det mest avgjørende for deres gruppe-opptreden. I protest mot dirigentens autoritære overgrep, griper representanter fra en fagforening inn, og kunngjør at alle musikerne skal få 20-minutters pauser. Men samtidig blir auditoriet de bruker ødelagt med revolusjonære som skriver slagord med spray-maling.
France Saint-Louis
France Saint-Louis (født 17. oktober 1958 i Saskatchewan), canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1998 i Nagano.
Norge under VM i svømmesport 2022
Stuping
Norge var påmeldt med 2 utøvere (2 kvinner).
Svømming
Norge var påmeldt med tre svømmere.
Og skipet seiler videre
Og skipet seiler videre (originaltittel: E la nave va)) er en italiensk spillefilm fra 1983, regissert av Federico Fellini.
Handling
Historien begynner i juli 1914 rett før cruiseskipet Gloria N. skal sette seil fra en havn i Napoli. Orlando, en italiensk journalist, gir kommentarer ved å henvende seg direkte til kameraet, og forklarer seeren at dette cruiset var en begravelsesreise for å spre asken til opera-sangerinnen Edmea Tetua i nærheten av øya Erimo - hennes fødested. Tetua regnes som den største sangerinnen gjennom tidene. En en veldig misunnelig og bitter sopran, ved navn Ildebranda, forsøker desperat å trenge inn i hemmeligheten bak Edmea Tetuas uforglemmelige stemme. På den tredje dagen av reisen oppdager passasjerene en mengde skipbrudne serbere som har slått leir på dekket av cruiseskipet deres. De hadde reist med flåter mot Italia, og ble brakt om bord til cruiseskipet natten før av kapteinen.
Men storhertugen og hans menn er imidlertid overbevist om at serberne er terrorister, og beordrer kapteinen til å isolere gruppen ved et hjørne av skipet. Men flaggskipet til den østerriksk-ungarske flåten kommer, og krever at alle serberne skal returneres. Kapteinen samtykker til dette, på betingelse av at Edmea Tetuas aske blir spredt i nærheten av Erimo på forhånd. Etter seremonien blir serberne lastet om bord i en livbåt for å bli levert til østerrikerne. Men en ung serber kaster en bombe mot flaggskipet. Østerrikerne svarer deretter med kanon-ild. Gloria N. synker, samtidig som aristokratene forsøker å komme seg til livbåtene deres.
Leon Restaurants
Leon (stilisert som LEON) er en fast food-restaurantkjede basert i Storbritannia, etablert i 2004.
Leon ble grunnlagt av John Vincent og Henry Dimbleby med kokk Allegra McEvedy. Virksomheten ble oppkalt etter Vincents far, Leon, og åpnet sitt første spisested i Carnaby Street i 2004. Seks måneder etter åpning ble Leon kåret til «beste nye restaurant i Storbritannia» ved The Observer matkåring.
Stacy Wilson
Stacy Eleanor Wilson (født 12. mai 1965), canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1998 i Nagano.
Megasternum
Megasternum er en slekt av biller som hører til familien vannkjær (Hydrophilidae).
Stacy Wilson
Wilson vant en olympisk solvmedalje i ishockey under vinter-OL 1998 i Nagano. Hun var med på det canadiske laget som kom på andreplass i ishockeyturneringen for damer bak USA. Det var første gangen ishockey for damer var med på det olympiske programmet. Seks nasjoner deltok. Canada ble nummer to i gruppespillet og fikk dermed spille finale mot USA som vant gruppespillet. Canada tapte finalen med 1-3.
Megasternum
Utseende
Ganske små (1-2 millimeter), bredt ovale, hvelvede, brunlige eller svarte vannkjær. Et kjennetegn er at leggene på forbeina har en rundet utskjæring i spissen, og at forbrystet (prosternum) har en stor, femkantet plate i midten.
Levevis
Megasternum-artene lever på land, gjerne mellom løvstrø og annet råtnende plantemateriale.
Systematisk inndeling
Artslisten følger og
Ola Eriksrud
Ola Eriksrud (født 11. juni 1974) er førsteamanuensis ved Institutt for fysisk prestasjonsevne, Norges idrettshøgskole. Han er spesialist på bevegelseslære, biomekanikk og anatomi. Den faglige interessen ligger innen anatomi, motorisk kontroll og biomekanikk og hvordan man må ta hele kroppen i betraktning for å få god forståelse av funksjon innen vitenskapelig arbeid, trening eller rehabilitering. Han tok mastergrad i fysioterapi ved University of Connecticut i 2000 og var timelærer der 2003–2005. Han var universitetslektor ved Norges idrettshøgskole 2005–2019 og fikk i 2019 opprykk til førsteamanuensis. Han jobber også deltid som fysioterapeut på Olympiatoppen. Han er også gründer av Athletic Knowledge Nordic AB og Athletic 1080 samt innovatør med sitt selskap FACT AS som er støttet av Innovasjon Norge.
Karoline Riise Kristiansen
Karoline Riise Kristiansen er språksjef i NRK, en stilling hun tiltrådte i 2020.
Fra 2009 til hun begynte i NRK var hun sjefredaktør i Nynorsk Pressekontor (NPK). Hun var før det redaktør i ABC Startsiden, med spesielt ansvar for den nynorske versjonen av startsiden.no. Før hun ble redaktør i ABC Startsiden var hun redaksjonssjef og journalist der.
Karoline Riise Kristiansen har utdannelse fra Høyskolen i Volda og Høyskolen i Hedmark. Hun har mellomfag i medievitenskap ved Universitetet i Oslo.
Ener Petroleum
Historie
Selskapet ble grunnlagt i januar 2005 av Per Gunnar Løge, som noen år tidligere hadde vært med på å starte opp OER Oil. I mars 2006 ble selskapet prekvalifisert som rettighetshaver på norsk sokkel. Selskapets strategi var «å drive oppstrøms petroleumsvirksomhet på norsk kontinentalsokkel og i andre utvalgte modne petroleumsprovinser». I 2006 kjøpte Ener Petroleum 50 prosent av lisens PL 027B som inkluderer 45 prosent av Jotunfeltet. Selger var Shell-selskapet Enterprise Oil. I desember 2006 la det britiske selskapet Dana Petroleum inn et bud på alle aksjene i Ener. I juni 2007 inngikk styret og aksjonærene i Ener en avtale med Dana Petroleum om emisjon og kjøp av nesten samtlige aksjer for 220 kroner per aksje.
Tour de France 1965
Gjennomføringen av rittet
Rittet ble vunnet av Felice Gimondi, som skulle bli én av bare fem ryttere til å vinne alle Grand Tours. Han vant foran Raymond Poulidor og Gianni Motta. Poengtrøya ble vunnet av Jan Janssen, som forsvarte sin seier fra 1964. Klatrekonkurransen ble vunnet av Julio Jiménez, som vant sin første av totalt tre klatretrøyer. Hans lag Kas vant lagkonkurransen.
Lag
Det startet 130 syklister, delt inn på 13 lag av 10 syklister.
Mest offensive rytter
Rittets Mest offensive rytter ble Felice Gimondi.
Brian Setzer
Brian Robert Setzer (født 10. april 1959 i Massapequa, New York) er en amerikansk gitarist, vokalist og låtskriver. Han er kjent for å spille på en gitar av typen Gretsch Nashville, og har også fått sin egen Gretsch signatur-gitar.
Jan Maria Hendrick Cabri
Jan Maria Hendrick Cabri (født 20. juli 1959) er seksjonsleder og professor ved Seksjon for fysisk prestasjonsevne, Norges idrettshøgskole. Han er spesialist på biomekanikk. Tok sin doktorgrad i «Physical Therapy» ved Vrije Universiteit Brussel i 1989. Han er medlem av Scientific Board i the European College of Sports Science og redaktør for «Biomechanics and motor control” i European Journal of Sport Sciences.
George Hogg
Innsats under den annen sino-japanske krig
Hogg er mest kjent for sin rolle under den andre kinesisk-japanske krig, (1937 – 1945), da han sammen med den new zealandske kommunist og forfatter, Rewi Alley, reddet 60 foreldreløse barn ved å føre dem på en marsj på 1 100 kilometer over farlige fjellpass, fra krigsområder i provinsen Shaanxi (Huang Shi) til fredelige områder i fylket Shandan i provinsen Gansu. Tidlig i mars 1945 ankom Hogg og guttene i Shandan. Alley leide en del gamle templer som ble omgjort til klasserom og verksteder, og Hogg ble rektor. Fra begynnelsen ble skolen hjulpet av venner fra New Zealand som senere opprettet en vennskapsforening for New Zealand-Kina.
I juli 1945 ødela Hogg en tå mens han spilte basketball med guttene. Tåen ble infisert med stivkrampe og han døde tre dager senere. Han er gravlagt utenfor byen.
Film
Historien om barna og deres lange marsj er filmatisert i 2008 med tittelen Children of the Silk Road eller Escape from Huang Shi.
Sørlandstreffet
Sørlandstreffet er en russefestival som hvert år blir arrangert i Kristiansand på våren den helgen som ligger nærmest den 1. mai.
Clarke Abel
Clarke Abel (født 5. september 1780 i Bungay, Suffolk, England, død 24. november 1826 i Cawnpore, India) var en engelsk botaniker og kirurg.
Sørlandstreffet
Festivalen har de siste årene blitt avviklet på Odderøya som tidligere også var arena for Quartfestivalen. Den ble for første gang arrangert over to dager i 2010. Tidligere har det vært et ett-dagers arrangement som falt på natt til 1. mai.
Clarke Abel
Abel ble utvalgt som sjefslege og naturforsker til å ledsage den britiske ambassadøren Lord William Pitt Amherst under reisen til Kina 1816 - 1817. Amherst var ute etter å forbedre de noe kjølige relasjonene til Kina, noe han ikke var så framgangsrik med. Abel anså at ambassadøren ikke kunne vende tilbake til England uten å ha noe å vise fram. Dette ledet til at en innsamling av frø og vekster gjennomført. Det meste av materialet ble lastet på et skip for transport til England, men det forliste på et korallrev utenfor Borneo og hoveddelen av materialet ble ødelagt. En plante som er forbundet med Abel er Abelia (Caprifoliaceae).
I mars 1819 ble han innvalgt som medlem av Royal Society Han var også et medlem av Geological Society.
Abel var den første vestlige forskeren å rapportere tilstedeværelsen av orangutanger på øyen Sumatra; Sumatra orangutangen Pongo abelii ble oppkalt etter ham i 1827 av Lesson. Han ble sjefkirurg til William Pitt Amherst da denne ble utnevnt til generalguvernør av India.
C.Abel er forkortelsen som benyttes i forbindelse med biologiske arter som er beskrevet av Abel.
Bread bowl
Bread bowl («brødbolle») er en rundt stykke av brød som fått en stor del av massen skåret ut for å danne en spiselig bolle. De er vanligvis større enn et rundstykke, men mindre enn et brød i full størrelse.
Brødboller kan brukes til å servere chili, New England-stil clam chowder, og andre tykke stuinger (ofte, men ikke alltid, oste- eller fløtebaserte). Supper med tynnere base er ikke vanlig å servere i brødboller, fordi de vil gjøre brødet for fuktig for raskt. Brødet blir smakssatt etterhvert som det absorberer noe av stuingens base, og kan spises etter at stuingen er blitt spist. Brødboller kan også brukes til dipp, og brødmassen som er skåret ut kan brukes til å dyppe.
I 2008 rapporterte Daily Telegraph at et selskap i Birmingham var igang med å lage en naan-versjon.
Signy Vabo
Signy Irene Vabo (født 24. november 1963) er en norsk statsviter og professor ved Universitetet i Oslo. Vabo er utdannet kommunalkandidat ved Norges kommunal- og sosialhøgskole/Høgskolen i Oslo og Akershus (1986), var cand.polit. i statsvitenskap ved Universitetet i Oslo fra 1993 og er dr.polit. i statsvitenskap ved Universitetet i Oslo fra 2002.
Vabo ledet fra 4. januar 2013 et ekspertutvalg som er nedsatt av kommunal- og regionalminister Jan Tore Sanner i Erna Solbergs regjering. Utvalget la frem forslag til en kommunereform i løpet av 2014.
Anacaena
Anacaena er en slekt av biller som hører til familien vannkjær (Hydrophilidae).
Utseende
Små, avlangt ovale, blankt svarte vannkjær.
Systematisk inndeling
Artslisten følger og
Wenche Sivle
Liv og virke
Wenche Sivle var elev ved Nikka Vonens skole i Dale i Sunnfjord, og studerte musikk og språk i Frankrike og Tyskland. Hun oppholdt seg årene 1884–1886 i Askov i Danmark, hvor hun underviste i musikk og språk ved Askov højskole. Der møtte hun Per Sivle, som hun senere ble gift med.
Ektemannen førte en omflakkende tilværelse, mens fru Wenche bodde i Bergen sammen med datteren Susanna, og underviste ved Nicolaysens Pigeskole. I 1898 flyttet familien til Langum ved Drammen. Etter et nytt opphold i Danmark, flyttet familien igjen til Drammen, hvor hun også ble boende etter ektemannens selvmord i Kristiania i 1904. Der engasjerte hun seg i Drammens Kvinnesaksforening og var bystyrerepresentant. Tidligere hadde hun vært varamedlem i Bergens bystyre.
I 1898 utga hun boken Blaaskrinet, en liten samling fortellinger for barn. Hun skrev også historier i Illustreret Tidende for Børn og oversatter franske føljetonger for Kristianiaposten. Hun var også forfatter av 10-Aars Beretning for Drammens Kvindesagsforening 1896–1906.
Wenche Sivle var kjent som en veltalende, skarp og uforferdet foredragsholder. Hun var medlem av den kristne avholdsorganisasjonen Det Hvite Bånd.
Forfatteren Alexander Kielland skal ha benyttet Wenche Sivle og hennes kusine Randi Blehr (f. Nilsen) til modelleringen av skikkelsen Wenche Knorr Løvdahl i romanen Gift.
Familie
Wenche Sivle var datter av seilmaker og skipsreder Randolph Nilsen (1826–1909) og Wenche Elisabeth Mowinckel (1830–1905). Hun var kusine av kvinnesaksforkjemperen Randi Blehr, forretningsmannen Conrad Mohr og litteraturhistorikeren Gerhard Gran. Hun ble 1. august 1887 gift i Bergen med forfatteren Per Sivle (1857–1904).
Sid Meier’s Starships
Sid Meier's Starships er et turbasert strategispill utviklet av Firaxis Games og utgitt av 2K Games. Spillet kom 12. mars 2015 for Microsoft Windows, OS X, and iOS. Spilleren kontrollerer en flåte med romskip som må løse militære oppdrag i et univers basert på spillet Civilization: Beyond Earth. Spilleren og må, via oppdrag, penger eller tilstedeværelse, sikre innflytelse over planeter, og ressursene fra en planet kan brukes til å utvikle andre planeter. Spillet er enklere og mindre komplisert en tidligere spill fra Sid Meier.
Spillet
Sid Meier's Starships er først og fremst et taktisk spill der plassering av romskipene i forhold til fienden, asteroider og egne romskip er avgjørende for hvert oppdrags suksess. Oppdragene kan være å utslette alle fiendtlige skip, å lede sitt flaggskip gjennom en labyrint av asteorider, eller å lede et transportskip frem til et mål uten at fienden får ødelagt det.
Spilleren har bare èn flåte med skip, og mannskapet blir slitne av å gjøre oppdrag eller å fly mellom planeter, så hvor flåten er plassert og hvilken rekkefølge man utfører oppdrag er viktig. Man kan forbedre sine skip med nye våpen, skjold, eller sensorer og man kan kjøpe nye skip som legges til flåten. Mannskapet får erfaring i kamp og blir mer effektive om skipet overlever mange oppdrag.
Spillet vinnes ved å ha 51% av verdens befolkning, være siste overlevende spiller, ha minst 3 nivå 6 teknologier eller å ha 9 underverker.
Utvikling
Sid Meier har sagt at Starships er påvirket av at han som barn så Star Trek. Det er og påvirket av at han som utvikler tenker at den som har det mest gøy må være admiralen som leder en flåte av romskip. Utviklingen av spillet ble gjort av en liten gruppe, og var ment å være "Civilization på et høyere nivå, mens spillet selv har en mindre ramme."
Mottagelse
Nettbrett-versjonen fikk en bedre mottagelse, og har 75% på Metacritic.
Brachinulus
Brachinulus er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) bombardérbiller (Brachininae) i familiegruppen løpebiller.
Utseende
En middelsstor, noe bred, mørk løpebille. Hodet er ovalt med små fasettøyne, kjevene ikke påfallende forstørrede. Antennene er tynne, noe over halvparten så lange som kroppen. Pronotum er langt og smalt, knapt så bredt som hodet, litt bredere foran enn bak. Dekkvingene er forholdsvis brede og flate, med fine punktstriper.
Utbredelse
Arten er utbredt i Afrika (Guinea).
Gøran Paulsen
Gøran Paulsen (født 16. desember 1975) er professor ved Institutt for fysisk prestasjonsevne, Norges idrettshøgskole. Han er spesialist på muskelfysiologi, arbeidsfysiologi og treningslære. Han tok sin doktorgrad ved Norges idrettshøgskole i 2009, med tittelen «Exercise-induced muscle damage in humans : heat shock proteins and inflammation in recovery, regeneration and adaptation».
Micheline
Micheline er en skinnebuss (motorvogn) med luftfylte dekk, utviklet av det franske konsernet Michelin i mellomkrigstiden. Som et resultat av disse skinnebussenes popularitet ble navnet Micheline i Frankrike ofte benyttet som betegnelse for franskbygde dieselmotorvogner. Disses popularitet skyldes det høye nivået av reisekomfort med behagelige gangegenskaper og lav støy med gummihjulene som allikevel begrenses av sin lasteevne. Motorvognens vekt måtte overføres gjennom gummidekkene, dermed måtte man ha flere aksler enn normalt på tilsvarende motorvogn med stålhjul. Disse skinnebussene og motorvognene forbli en fransk særpregenhet med få unntak, blant annet i Norge. I sommeren 1939 ble en motorvogn leide av det norske reiseselskapet A/S Lynturene for bruk på Bergensbanen.
821. romfartsetterretningssenter
821. romfartsetterretningssenter (russisk:Главный центр разведки космической обстановки - GTsRKO) er hovedkvarteret til det militære overvåkingsnettverket mot verdensrommet i Russland, SKKP. Senteret er en del av de russiske romfartsstyrker og mottar etterretninger fra et nettverk av sensorer som tidligvarslings-radar, satellittsporingskomplekset "Okno" og det radio-optiske identifiseringskomplekset "Krona". Senteret skal fange opp satellitter, identifisere dem og beregne fluktbane og eventuelle mål. Senteret skal også vedlikeholde og oppdatere den russiske romfartskatalogen slik at ikke eventuelle russiske oppskytninger blir forstyrret av andre objekter i verdensrommet. Man kan si at senteret har samme funksjon som United States Space Surveillance Network.
Micheline
Gummihjul
Prosjektet sluttet med utviklingen av pneurail, på fransk «dekkhjul for jernbane». Hjulet var en flenshjul med gummihjul med felg ytterst ut og en sporkrans med den utstikkende flens som holder det på skinnen. Gummidekket vil ha større friksjon enn stålhjulet, være mer elastisk og dermed ha større dempingseffekt med bedre gangegenskaper som dermed gir bedre reisekomfort - og ha lavere støy. Men akselerasjonsevnen for skinnebussen med gummihjul kan være noe dårligere enn med stålhjul, og ettersom mye av vekten måtte overføres gjennom en tynn overflate - knapt 60 til 62 mm i bredde - måtte man ha seriøse vektbegrensninger.
Mens en skinnebuss med stålhjul kunne ha en aksellast på 8,5 tonn per hjul, måtte den begrenses til kun 2 tonn per hjul i en skinnebuss med gummihjul. Dermed måtte man ha så lett konstruksjon som mulig på motorvognen og deretter så mange aksler som mulig. Den siste Micheline, Type 33 for jernbaneselskapet Etat i 1937, hadde 16 aksler med 32 gummihjul fordelt på 36 tonn. I slutten var det blitt for dyrt å fortsette med dette unike systemet som allikevel dannet en viktig bakgrunn for utvikling av metrovogntog med gummihjul for Paris Metro i 1950-tallet. Da ble den tynne pneurailen dumpet til fordel for tykke og brede gummihjul i tillegg til flenshjul. Tog med gummihjul roller fremdeles i dag i en rekke metrosystemer.
Micheline
Type 9 som det bare var produsert et eksempel av, var det første skinnekjøretøyet fra Michelin som var kjøpt av jernbaneselskapet PO (Compagnie du chemin de fer de Paris à Orléans) i året 1932. Det ble etterfulgt av Type 11 bygd over samme lest, dvs. et akselsystem på tre aksler forut og to bak (A` A1-2), snutemotor, en bred passasjerkupe med plass for opptil 24 seter og en lett konstruksjon oppført i duraluminium med tomvekt på 5 tonn som kan forøkes til 7 200 kg i tjenestevekt. Type 11 ble den første suksessen for Michelin som deretter fortsatt med å utvikle nye prototyper med utgangspunktet i Type 11, blant annet var ulike varianter testet som «Éléphant», som var først med et panoramatårn som hadde blitt et populært valg for motorvognprodusenter i Frankrike.
Dette dannet bakgrunnen for den nye generasjonen i 1933, faktiske motorvogner på boggier med et panoramatårn for føreren som dermed vil ha gode utsiktmuligheter i alle kanter. Type 14 til Type 17 hadde en kapasitet for 36 passasjer i en strømlinjet og solidbygd vognkonstruksjon som hvilte på to treakslede boggier. Motoren var deretter flyttet inn i førerrommet som også fungerte som konstruktørrom, med radiator forut på frontpartiet. Deretter fulgt etterspørselen til utvikling av større varianter siden 1934, «dites de 56 places», Type 20, 21 og 22 på fireakslede boggier ved å forlenge motorvognen med 2 meter fra 14,280 m for «Micheline 36 places» til 16,280 m for «Micheline 56 places». Det var mulig ha multippelkjøring med disse motorvognene uansett type, selv om det var mest vanlig å sende ut enkeltvogner. Type 20 til 22 generasjonen var meste suksessrike for Michelin, 56 eksempler var levert i 1934 til 1949.
Overgangen til faktisk jernbanetrafikk med store motorvogner for intense passasjertrafikk vist seg å være en utfordring, ettersom presentasjonskravene var mye større enn med skinnebuss og lettvektet motorvogner. Marcel Michelin deretter kunngjort den 1. april 1936 at man vil utvikle Type 23 som hurtigtogmateriell for potensielle kjøperne, med høy kapasitet og høy akselerasjon som tillatt 100 km/t til 135 km/t. Meget lange enkeltvognkonstruksjon var deretter foretrukket, selv om man løste på problemet med å takle kurvene med to dreibare bogger i endepunktene og en spesiell motorboggi i midten med drivakslene. Panoramatårnet var oppgitt til fordel for det tradisjonelle førerrommet. Dette videreutvikles inn i Type 33 som måtte være leddelt med motorrommet i egne vogn i den tredelte motorvognen pga. lengden på 45,2 meter. For å holde opp vekten på 36 tonn måtte det ha et akselsystem på 16 aksler (11 11 1B 1B 11 11 ), med drivakslene fra to Hispano 68 tolvsylinders motorer.
Det ble bare bygd to eksempler av den siste produksjonsmodellen for Michelin på vegne for jernbaneselskapet Etat i 1936 og 1937. Dette inspirerte Michelin til å prøve seg på markedet for elektriske motorvogner, og deretter startet et prosjekt i samarbeid med det nye statlige jernbaneselskapet SNCF i 1938 med assistanse fra Brown-Boveri. Type 136 var bygd som ZBEyf 23271 og deretter satt i test like før krigsutbruddet i september 1939. Den ble ødelagt i en brann i 11. august 1943.
Liste over Micheline typer
133 Micheline skinnegående kjøretøyer var registrert hos SNCF etter nasjonaliseringen av samtidige franske jernbaneselskaper i 1938, 19 koloniale Micheline var sendt til franske kolonier og Mosambik. Listen over bygde Micheline er dermed ikke komplett.
Prosjekter
En rekke ulike prosjekter var ikke kommet videre enten fra tegnebrettet eller endog ut av verktøyhallene. Nasjonaliseringen av de franske jernbaneselskapene inn i den statlige SNCF tørket inn markedet for Michelin, som i 1939-1942 hadde en rekke ulike studier på både forbrenningsdrevet og elektriskdrevet motorvogner. I desember 1938 hadde man et prosjekt om et hurtigtog med elektrisk drift, Type 126 på 16 aksler, dette var overgått av prosjektet i mars 1941 om et tredelt motorvogntogsett, Type 152 på seks femakslede boggier på til sammen 30 aksler, og en kapasitet for 244 passasjerene. Et uferdig prosjekt var Type 34 som skulle ha en lengde på 50,8 meter og kapasitet for 122 passasjerene som en naturlig forlengelse av Type 33. Det var også uferdige prosjekter for Micheline motorvogner ment for de franske koloniene som Type 53 fra 1938, da det skulle ha seks fireakslede boggier på til sammen 24 aksler i en tredelt motorvogn og Type 54, en noe mindre motorvogn på 12 aksler, inspirert av Type 23.
Micheline i Norge
Den første Michelin-skinnebussen kom den 23. august 1932 til den norske hovedstaden Oslo fra Sverige som del av en skandinavisk demonstrasjonsrundkjøring. Denne skinnebussen som veide bare 4,7 tonn i tomvekt, hadde en Panhard bensinmotor under en snute som hvilt ovenpå en treakslet boggi, bakerst en toakslet løpeboggi. Dette kjøretøyet, en Type 11, hadde blitt lagt ut for en lang rekke demonstrasjonskjøring av Michelin-konsernet på det europeiske kontinentet, og skal ha kjørt fra Clermont-Ferrand først til Belgia, deretter til Sveits, Østerrike, Tsjekkoslovakia og Polen før ankomsten i Baltikum. Derfra dro type 11-skinnebussen over til Sverige og videre til Norge. Den ble deretter prøvekjørt en rekke ganger på de norske jernbanestrekningene fram til 1. september. Deretter dro skinnebussen videre til Danmark over Kornsjø. Den skandinaviske rundkjøringen ble avsluttet i Ringsted. Christoffer Berg-Hansen som var leder for reisebyrået Berg-Hansen A/S i 1939, arbeidet med å sette i stand et samarbeid mellom Michelin, NSB, Winge Reisebyrå og sitt egne reisebyrå for å muliggjøre en lyntogforbindelse over Bergensbanen i sommerhalvåret. Et nytt selskap, A/S Lynturene, ble dannet av de to reisebyråene som deretter måtte betale en kilometeravgift til Michelin for leie av en vogn. Statsbanene (NSB) skulle deretter stille ut skinnegang og motorvognfører til disposisjon mot billettoppkjøp. For å ha kjøretillatelse måtte reisebyråene kjøpe billetter uansett kundegrunnlag. Den franske statsjernbanen SNCF avdelte en motorvogn av Type 21 (ZZy 24295) til Michelin som så demonterte den og fraktet delene med jernbane til Oslo. Etter ankomsten ble motorvognen montert sammen på nytt, og deretter satt i trafikk fra den 26. juni 1939.
Lyntogforbindelsen med den franske motorvognen som hadde plass for 54 sitteplasser, ble en umåtelig suksess under driften i løpet av sommeren fram til 6. september 1939. Fra Oslo dro vognen søndag, tirdag og torsdag kl. 14.00 med ankomst i Finse kl. 18.10 og Bergen kl. 21.55 med en reisetid på 7 t 55 min med en halvtimepause på Finse stasjon. Fra Bergen var det avgang mandag, onsdag og lørdag kl. 14.00 med ankomst i Oslo kl. 22.55 med en reisetid på 8 t 25 min. For passasjerene var vognens gange ekstremt behagelig, men innredningen var ikke like vellykkede, ettersom man hadde ikke-røykeravdeling i norske motorvogn og passasjervogn. Dette sammen med ventilasjonsproblemer betyr at det ikke var helt problemfritt, og vognføreren var nødt til å bli stående under hele ferden til tross for utsøkt utsikt fra et panoramatårn reist over taket.
Type 21-vognen var innredet med bekvemme dobbeltseter med lav rygg i en udelt passasjerkupe uten skillevegg med plass for 54 personer, med toalett, bagasjerom og et konduktørrom. I konduktørrommet hadde man en Hispano-Suiza 12 motor på 250 hk forut med drift på alle aksler i forreste boggi. Vekt med last var på kun 15 tonn, med en hastighet på 105 km/t og bensinforbruk på 5 liter per mil (10 km). Reserveboggi og reservemotor var også levert om det skulle bli nødvendig med utskift underveis i turisttrafikksesongen på Bergenbanen.
Type 51
Den første les Michelines Coloniales kom til Madagaskar den 18. januar 1933 som en hvitmalt skinnebuss på 6,2 tonn med en Panhard-Levassor motor på 105 hk på to treakslede boggier for meterspor. Fire type 51 skinnebusser hadde blitt levert ved krigsutbruddet og skal deretter ha blitt oppgradert med nye motor i 1952-53 for videre drift på det madagassiske jernbanenettverket. To madagassiske eksempler eksisterer fremdeles i dag.
Samtidig ble det også levert en type 51 skinnebuss til Fransk Algerie for prøvekjøringer på de nordafrikanske jernbanestrekningene i 1933 til 1934, denne ble erstattet med Renault ABH motorvogn. I 1934 ble 2 type 51 skinnebuss ombygd for kappspor (1 067mm) levert til Fransk Kongo i 1934 for strekningen mellom Pointe-Noire og Brazzaville, blant annet som transport for guvernøren i den franske kolonien. I januar 1935 fikk jernbaneselskapet chemins de fer d'l Indochine et du Yunnan (CIY) en skinnebuss av type 51 som fikk litteringen ZZAB-1. Til forskjell fra de andre skinnebussene hadde ZZAB-1 fast plass for en væpnet eskorte på fem mann i tillegg til passasjerene i kupen som hadde 15 sitteplasser i første klasse.
Michelin så også eksportordrer for sine tropiske motorvognene. Jernbaneselskapet Caminhos de Ferro des Moçambique (CFM) i den portugisiske kolonien Mosambik sendte en ordre på 2 type 51 skinnebusser for kappspor, ABY 1 til 2 med en passasjerkapasitet på 22 sitteplasser. Disse hadde dermed blitt benyttet på det mosambikiske jernbanenettverket.
Type 51 hadde en rommelig passasjerkupe tatt fra type 14 med kapasitet for 18 til 22 sitteplasser og bagasjelast på 300 kg, delt inn i fire ulike varianter. Den første varianten var guvernørsalongvognen i Fransk Kongo med et møterom, toalett og kontorrom, den andre varianten i Madagaskar hadde plass for 18 sitteplass med bagasjerom bakerst - og den tredje varianten i Mosambik var derimot innsiktet på passasjertrafikk med 22 sitteplasser. Den fjerde og siste varianten, ZZAB-1, har eskorten i et egne rom mellom førerrommet og passasjerkupen som rommet 15 sitteplasser. Men snutemotoren fra eldre Michelin skinnebusser ble videreført til type 51 for lettere tilgjengelighet, ettersom man fra type 14 hadde motoren innelukket enten i førerrom eller i egne motorrom.
Type 52
Større kapasitet var nødvendig, dermed ble en større etterfølger med dobbelt så stor kapasitet som forgjengeren, type 52, utviklet av Michelin som baserte den nye motorvognen på type 17. Den hadde to fireakslede boggier og en Hispano-Suiza motor på 140 hk innendørs i førerrommet, med en lang kupe som rommet opptil 42 til 46 sitteplasser.
Den første type 52 ble levert til den franske kolonien Senegal i oktober 1936 for ferdsel helt opp til Dakar ved elven Niger fra Bamako, en strekning på 1 230 km. I 1937 ble en type 52 motorvogn levert til CIY jernbaneselskapet i Fransk Indokina hvor det fikk litreringen ZZAB-2 med 18 sitteplasser i første til andre klasse og 19 sitteplasser i tredje klasse. Denne motorvognen ble siden gjenglemt på et depot hvor det ble oppdaget og identifisert, og siden restaurert som museumsvogn i 2001 i Kunming.
Som i Fransk Indokina ble de første type 51 skinnebussene etterfulgt av type 52 motorvognene i den portugisiske Mosambik, hvor de litreres som ABCy med plass for 46 sitteplasser og bagasjelast på 690 kg. Det var utviklet toakslede slepevogner enten for bagasje eller som ekstra passasjerfrakt. Angivelig var 5 type 52 motorvogner levert til CFM.
I 1952–1953 ble 3 type 52 motorvogner levert til den madagassiske jernbanen.
Bevarte Micheline
De fleste Micheline skinnebusser og motorvogner ble utrangert og opphugd i etterkrigstiden, men noen få eksempler ble enten bevart eller gjenglemt fram til de var funnet fram på nytt. De meste kjente eksempler som inntil videre var i turisttrafikk, var i den tidlige franske kolonien Madagaskar hvor et par type 51 skinnebuss var benyttet fram til 1990-årene under navnene «Viko Viko» og «Tskirity» for jernbanestrekningen mellom Antananarivo og Fianarantsoa. Disse ble bevart etter utrangeringen og i 2010 ble «Viko Viko» under serienumre 517 returnert til kjørbar tilstand for begrensede turisttrafikk. Et annet eksempel ble deretter sendt til museet for Michelin i Clermont-Ferrard.
Den meste fotograferte museumsvognen er Micheline type 22 XM 5005 som opprinnelig hadde tilhørte det regionale jernbaneselskapet Compagnie de l´Est før nasjonaliseringen av de større jernbaneselskapene inn i statsjernbanen SNCF i 1938. Det ble bevart i Bischeim, Alsace fram til restaureringen i 1974 som returnerte den tidlige SNCF-motorvognen til sitt opprinnelige utseende som ZZABCEty 54005 og deretter utstilt i Cité du Train-jernbanemuseet i Mulhouse.
I det kinesiske innlandet ble det gjort en oppdagelse i 1999 i et depotområde for utrangerte jernbanemateriell i Yiling, Yunnan hvor det hadde vært en metersporjernbanestrekning mellom Haiphong i Fransk Indokina og Kunming i Kina. Oppdagelsen vist seg å være en type 52 motorvogn med litreringen ZZAB-2 med bagasjevogn i slep. Den var sendt fra Frankrike i 1937 for internasjonal passasjertrafikk mellom den vietnamesiske havnebyen og den kinesiske byen blant fjellene i Yunnan. Den ble restaurert og returnert til sitt opprinnelige utseende og deretter utstilt i Kunming Nordre Stasjon hvor den fransk-kinesiske metersporjernbanen sluttet, som nå rommet Yunnan jernbanemuseet.
Kjærlighetseventyr
Handling
Anna og venninnen Claudia (spilt av Monica Vitti) møtes i en villa eid av Annas far, før de skal legge ut på med en lystbåt langs kysten av Middelhavet. De reiser til Roma for å møte Annas kjæreste, Sandro. Sandro kjører deretter de to kvinnene til kysten hvor de blir med to velstående par på den videre reisen. Under en svømmetur påstår Anna å ha sett en hai, men Sandro oppdager senere at dette var en løgn.
Men kort tid senere forsvinner Anna. Politiet foretar et grundig søk, men finner ingenting - og Annas far dukker opp. I Messina møter Sandro journalisten Zuria, som antyder at Anna kan ha blitt sett av en kjemiker i Troina. Sandro reiser deretter til Troina. Kvinnen som ble identifisert av kjemikeren hadde reist videre til Noto på det sørlige Sicilia. Men Sandro og Claudia klarer ikke å finne noen videre spor i saken.
Satellittsporingskomplekset "Okno"
Okno (russisk: Окно - i betydningen vindu) er en russisk satellittsporingskompleks som ligger i Nurak i Tadsjikistan. Det er drevet av Russlands romfartsvåpen og er en av sensorene til 821. romfartsetterretningssenter for overvåkning av verdensrommet. Det ligger over havet i Sanglokfjella, et område med klar nattehimmel. Et annet anlegg, Okno-S, lokaliseres i Russlands fjerne østen.
Anlegget består av en rekke teleskoper i kupler og er lik det amerikanske GEODSS-systemet. Det er utviklet for påvisning og analyse av gjenstander i verdensrommet, for eksempel satellitter. Designerne ble tildelt en russisk pris for vitenskap og teknologi i 2004 for arbeidet.
Funksjon
Okno er et anlegg for sporing og overvåking menneskeskapte objekter i verdensrommet. De russiske militære hevder at den automatisk registrerer objekter i høyder opp til. Dette er lav jordbane og inkluderer satellitter i middels bane rundt Jorda, Geostasjonær bane og noen i høy bane rundt Jorda. Det fungerer bare om natten og fungerer passivt ved å plukke opp reflektert sollys av objekter. Etter en modernisering i 2014 ble avstand for oppdagelse økt til 50 000 km.
Feingold-dietten
Det vitenskapelige grunnlaget for dietten er svakt. En metastudie gjort i 1983 konkluderte med at den samlede forskningen som var blitt gjort ikke påviste noen effekt. Det er derimot påvist at pasienter med ADHD rent fysiologisk reagerer annerledes på kunstige fargestoffer sammenlignet med andre, men det er motstridende meninger om hvorvidt dette påvirker sykdommen. EUs matkontrollorgan EFSA har tidligere vurdert å senke ADI (akseptabelt daglig inntak) for kunstige fargestoffer grunnet denne usikkerheten, men har så langt ikke gjort dette.
Dietten kan være livsinngripende for pasientene ettersom den legger en stor begrensning på hvilke matvarer de kan spise. Fagpersoner innen ADHD og autisme har advart mot å sette barn på Feingold-dietten.
I 1978 ble Norsk Feingold Forening opprettet med formål om å spre kunnskap om Feingold-dietten. Denne er senere slått sammen med Norsk Proteinintoleranse Forening.
Savigny-sur-Orge
Savigny-sur-Orge er en kommune i departementet Essonne i regionen Île-de-France. Savigny-sur-Orge er en av de sørlige forstedene til Paris, og ligger 19,1 km fra sentrum. Innbyggerne kalles for Saviniens.
Under opptøyene i Frankrike i 2005 var Savigny første by som innførte portforbud.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Savigny-sur-Orge
Chaetarthria
Chaetarthria er en slekt av biller som hører til familien vannkjær (Hydrophilidae).
Utseende
Små, avlangt ovale, blankt svarte vannkjær.
Systematisk inndeling
Artslisten følger og
Nord-Salten
Nord-Salten og Nordsalten kan vise til:
EM i terrengløp 2021
EM i terrengløp 2021 ble arrangert i Dublin i Irland den 12. desember 2021.
Matthew Spencer
Matthew Spencer (født 29. november 1973) er førsteamanuensis ved Institutt for fysisk prestasjonsevne, Norges idrettshøgskole.
Spencer er spesialist på idrettsfysiologi, ballspill og repetert sprint. Han tok sin doktorgrad i idrettsfysiologi fra The University of Western Australia, med tittelen «Physiological and Metabolic Responses of Repeated-Sprint Bouts: Specific to Field-Based Team Sports». Han har arbeidet 10 år innenfor det Australske Sportsinstituttet, inkludert 6 år som fysiolog og forskingskoordinator for det australske landslaget i landhockey, og 2 år med landslaget i svømming.
Nordre Heggelivann
Nordre Heggelivann (også skrevet Nordre Heggelivatnet) er en innsjø på Krokskogen i Ringerike kommune i Viken. Sjøen ligger 502 moh. og har et areal på 1,21 km².
Nordre Heggelivann ligger mellom innsjøene Skamrek i nord og Søndre Heggelivann i sør. Vassdraget ble tidligere brukt til tømmerfløting. Dagens Nordre og Søndre Heggelivann ble tidligere kalt henholdsvis Lille eller Øvre Heggelivann og Store eller Nedre Heggelivann. På grunn av at retningen for tømmerfløtingen ble snudd fra sør til nord, ble det lille, øvre vannet oppdemmet og hevet 2,5 meter i 1935, og Nordre Heggelivann økte dermed i størrelse.
Siden 1964 har Nordre Heggelivann sammen med Søndre Heggelivann, Skamrek og Skotta vært en del av Bærum kommunes drikkevannforsyning. Ifølge tillatelsen kan Nordre Heggelivann reguleres mellom 501,45 og 496 moh., men i praksis blir innsjøen sjelden senket. Mellom Nordre Heggelivann og Skamrek, som ligger på samme høyde som Nordre Heggelivann, ble det i 1969 bygd en terskel for å hindre at Skamrek blir uttappet når Nordre Heggelivann senkes.
Nordre Heggelivann har en bestand av ørret, og fiskeklubben Ørretklubben (stiftet 1924) satte ut yngel fra 1925. Senere satte også Bærum kommune ut ørretyngel i Nordre Heggelivann. I dag (2013) er det imidlertid forbudt å fiske i både Nordre Heggelivann, Skamrek og Skotta.
Bernhard Wicki
Bernhard Wicki, født 28. oktober 1919 i Sankt Pölten, Østerrike, død 3. januar 2000 i München, Tyskland, var en østerriksk skuespiller og regissør av teater film film.
Evangelistsymbol
Evangelistsymbol er særskilte symbol som fra gammelt av har vært benyttet i den kristne bildekunsten for hver av de fire evangelistene (apostlene) Matteus, Markus, Lukas og Johannes. Symbolet for evangelisten Matteus er et menneske, eller et menneske med vinger (egentlig ikke en engel, slik det ofte blir sagt). For evangelisten Markus er symbolet en løve, eller en løve med vinger, for evangelisten Lukas en okse, eller en okse med vinger, for evangelisten Johannes en ørn, eller en ørn med vinger. Disse symbolene finner en både i middelalderkirker og moderne kirker, enten som symbol tilsluttet en bildefremstilling eller en skulptur av vedkommende evangelist, eller symbolet som eneste representant for evangelisten. En samling av de fire symbolene kan således stå for alle de fire evangelistene og evangeliene etter dem. Disse symbolene har vært brukte siden 400-tallet, og kan knyttes til de fire skapningene det blir fortalt om i Åpenbaringen kapittel 4: «Og i midten, rundt tronen, var det fire skapninger. ''De hadde øyne både foran og bak. Den første skapningen var lik en løve, den andre var lik en okse, den tredje hadde ansikt som et menneske, og den fjerde var lik en flygende ørn.»''
Matteus er identifisert som mennesket, siden han åpner sitt evangelium med å fortelle om Jesu menneskelige slektregistre. Markus blir tilsluttet løven, ettersom evangeliet hans åpner med en fortelling fra en ørken, og løven er et ørkendyr. Lukas åpner sitt evangelium med fortellingen om Sakarja som ofrer i tempelet, og oksen var et offerdyr. Johannes åpner sitt evangelium med å opphøye Jesus og fortelle om hans evige guddom, slik blir han tilsluttet ørnen.
Evangelistene var alt på 300-tallet symbolisert ved de fire elvene i Paradiset, og de har vært fremstilt som fire bokruller eller fire åpne bøker.