cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Basileios II
Opprør i Anatolia og allianse med Kievriket
Vladimir hadde over lang tid orientert seg om ulike religioner og hadde sendt delegasjoner til flere land for å innhente informasjon. Sannsynligvis var ikke ekteskapet den primære årsaken til at han valgte å la seg døpe til den ortodokse kristendommen. Etter at han var døpt kunne han gifte seg med Anna på Krim i 989. Han arbeidet senere for at hans folk i Kievriket skulle konvertere til kristendommen. De rusiske soldatene hjalp Basileios til å slå ned opprøret. Disse soldatene var i det vesentlige væringer, det vil si skandinaviske leiesoldater som ble organisert i keiserens væringgarde som spilte en vesentlig rolle i Bysants’ militærvesen.
Etter at opprøret til Bardas Skleros var slått ned ble også Basileios Lekapenos diskreditert. Den styrtrike kammerherren ble anklaget for å ha konspirert med opprørerne og han ble straffet med eksil og inndragning av de enorme landeiendommene.
Krig mot fatimidekalifatet
Etter at de interne stridighetene var over vendte Basileios sin oppmerksomhet mot andre fiender av riket. Borgerkrigen hadde svekket imperiet i øst og erobringene til Nikeforos II Fokas og Johannes I Tzimiskes var i stor grad overtatt av det muslimske Fatimidekalifatet
I 987/988 ble det inngått en sju års våpenhvile mellom keiserriket og Fatimidekalifatet som stadfestet fangeutveksling, samt at den bysantinske keiseren ble anerkjent som beskytter av de kristne i fatimidenes område og tilsvarende at kalifen ble anerkjent som beskytter av muslimene i keiserriket. Dessuten skulle fatimidekalifatet anerkjennes i fredagsbønnen i moskeen i Konstantinopel i stedet for Abbasidekalifatet som var svekket utover på 900-tallet. Fatimidene gikk likevel i 991 til krig mot det bysantinske interesseområdet til hamdanidene i emiratet Aleppo under ledelse av guvernøren i Damaskus, Manjukatin, i den tro at bysantinerne ikke ville gripe inn. Manjutakin vant en stor seier i slaget om Orontes mot den bysantinske strategos Michael Bourtzes i Antiokia. Bourtzes’ nederlag tvang Basileios til personlig å lede sin hær gjennom Lilleasia til Aleppo i april 995, og han tvang fatimidene til å trekke seg tilbake uten kamp. Basileios forsøkte å beleire Tripoli uten hell, men han lyktes i å innta Tartus som han befestet med armenske soldater. Fatimidenes kalif al-Aziz Billah forberedte seg på å slå tilbake, men fatimidenes angrep ble skrinlagt da al-Aziz døde i oktober 996.
Krigføringen mellom de to maktene fortsatte ettersom bysantinerne støtte opprøret mot fatimidene i Tyr i 996-998. I 1000 ble det inngått en ti års fredsavtale, og forholdet ble deretter fredelig, mye på grunn av at al-Aziz’ etterfølger al-Hakim bi-Amr Allah var mer opptatt av innenriks anliggender.
Den bysantinske erobringen av Bulgaria
Basileios prøvde også å gjenerobre områder som var tapt for imperiet for lang tid siden. Ved starten av det andre årtusen gikk han til angrep på sin største fiende, tsar Samuel av Bulgaria. Det storbulgarske riket var blitt annektert av Johannes I Tzimiskes, men deler av landet hadde vært utenfor bysantinsk kontroll under ledelse av tsar Samuel og hans brødre.
Bulgarerne hadde siden 976 angrepet bysantinske områder og Basileios prøvde nå å så indre splid blant bulgarerne ved å slippe fri tsar Boris II av Bulgaria som satt i bysantinsk fangenskap. Knepet mislyktes imidlertid, så Basileios måtte dra mot Bulgaria med en hær på 30.000 mann. Han beleiret Sofia en tid, men måtte heve beleiringen og dra seg tilbake. Under tilbaketoget falt han i et bakhold og led et alvorlig tap ved Det trajanske pass i 986. Han flyktet med hjelp av sin væringgarde og forsøkte etterpå å få Samuels bror Aaron på sin side. Basileios fikk støtte fra Aaron ved å love ham sin søster Anna til hustru, men Aaron trakk seg da han oppdaget at den kvinnen som kom slett ikke var Anna. I 987 ble Aaron eliminert av sin bror Samuel. Selv om Basileios klarte å ta den titulære keiseren Roman av Bulgaria til fange i 991, måtte han likevel oppgi provinsen Moesia til bulgarerne.
Mens Basileios var opptatt med indre stridigheter og kamper ved østgrensen hadde Samuel utvidet sitt rike fra Adriaterhavet til Svartehavet og gjenvinne tapte bulgarske regioner. Han foretok også militære raid langt inn på bysantinsk område i det nåværende Hellas. Samuels krigslykke snudde imidlertid i 996 da den bysantinske general Nikeforos Ouranos påførte ham et knusende nederlag i et slag ved elven Sperkhiós i Thessalia. Samuel og hans sønn Gavril Radomir klarte så vidt å unnslippe.
I 1000 kunne Basileios starte en mer konsentrert krig mot Bulgaria. Han la nå for dagen en større utholdenhet og strategisk innsikt. Under ledelse av generalene Nikephoros Xiphias og Theodorokanos klarte bysantinerne å erobre den tidligere bulgarske hovedstaden Preslav og byene Lille Preslav og Pliska. Året etter, i 1001, gjenvant Basileios kontroll over Vodena, Verrhoia og Servia. I 1002 klarte han å avskjære kommunikasjonen mellom tsar Samuels makedonske område og regionen Moesia. Basileios kunne så beleire byen Vidin som falt etter langvarig motstand. Samuel på sin side gjorde et dristig og vellykket felttog inn i hjertet av Trakia og angrep den store byen Adrianopel.
På hjemtur fra dette plyndringsraidet møtte Samuel den bysantinske hæren ledet av Basileios ved byen Skopje. Basileios stormet mot bulgarerne og påførte dem et stort nederlag og gjenvant byttet etter plyndringen av Adrianopel. Skopje overga seg kort etter til bysantinerne, og guvernøren der, Romanos, ble behandlet med vennlighet av keiseren. I 1005 overga guvernøren i militærdistriktet (theme) Dyrrhachium (i det nåværende Albania) seg til bysantinerne og Samuels bulgarrike ble ytterligere isolert. I de følgende årene holdt begge parter sine stillinger. En offensiv fra bulgarerne i Thessalonika ble slått tilbake i 1009
I 1014 startet Basileios på nytt krig mot bulgarerne. Den 29. juli 1014 klarte Basileios og generalen Nikephoros Xiphias å slå bulgarerne som prøvde å forsvare det befestede Cimbalongus-passet ved Kleidion. Samuel ble sagt å ha berget seg bare ved hjelp av sin sønn Gabriel. Basileios vant en knusende seier og tok 15.000 mann til fange. Han vist sin grusomhet ved å dele fangene i grupper på 100 og blindet alle bortsett fra en i hver gruppe som fikk beholde ett øye og ledet gruppene tilbake til sin hersker. Da Samuel fikk se dette sørgelige tilbaketoget fikk han slag og døde to dager senere. Selv om hendelsen kan ha blitt overdrevet skal dette likevel ha gitt Basileios tilnavnet Boulgaroktonos ("Bulgar-slakteren"), hos senere historikere.
Herskerne i naboriket Kroatia, brødrene Krešimir III og Gojslav, som tidligere var allierte av Bulgaria, aksepterte Basileios’ overherredømme og keiseren ga dem ærestittelen patricius. Kroatia forble under bysantisk herredømme fram til Basileios’ død i 1025.
Før han vendte tilbake til Konstantinopel feiret Basileios sin triumf i Aten. Han førte en klok politikk i forhold til de beseirede bulgarerne og ga mange tidligere ledere høye stillinger i både administrasjonen og i det militære. På denne måten klarte han å få eliten og aristokratiet lojalt overfor keisermakten. På grunn av en manglende eller mangelfull pengeøkonomi i Bulgaria aksepterte Basileios at skatt ble betalt i varer. Basileios’ etterfølgere reverserte denne beslutningen, noe som førte til betydelig misnøye og opprør senere i det 11. århundre.
Krig mot khazarene
Selv om khazar-khaganatet var svekket etter kamper mot Kievriket i 960-årene klarte bysantinerne likevel ikke å erstatte det maktvakuum som oppsto og ta kontroll på Krim og de andre områdene rundt Svartehavet.
I 1016 gikk den bysantinske hæren til angrep på Krim sammen med fyrst Mstislav av Tsjernigov. Khazarene på Krim ble ledet av khagan Georgius Tzul. Ifølge den bysantinske historikeren Kedrenos klarte bysantinerne å innta byen Kerch og det sørlige Krim, og å ta khaganen til fange.
Senere år
Basileios II kom tilbake til Konstantinopel og feiret sin triumf før han umiddelbart gikk til angrep på det georgiske området Tao-Klarjeti. Han sikret også anneksjonen av Bagratid Armenia, et armensk distrikt som på denne tiden var eget kongedømme. I avtalen med Bagratidriket het det at regionen skulle tilfalle Bysants etter at kong Hovhannes-Smbat III av Bagratid Armenia var død. Hovhannes-Smbat døde i 1040 og etter litt kamper ble Bagdatid Armenia innlemmet i det bysantinske theme Iberia.
Basileios var i ferd med å forberede et felttog for å gjenerobre Sicilia da han døde 15. desember 1025. Basileios skulle egentlig bli gravlagt i den siste sarkofagen i Konstantin den stores rotunde i De hellige Apostlers kirke i Konstantinopel, men han hadde senere bedt sin bror og etterfølger Konstantin VIII om å bli gravlagt i Evangelisten Johannes’ kirke i Hebdomon (Bakırköy) utenfor Konstantinopels murer. En gravskrift om hans bedrifter ble satt på graven hans, men graven ble plyndret og skjendet av korsfarere under det fjerde korstog i 1202-1204.
Ettermæle
Basileios var tettvokst og under gjennomsnittlig høy, men likevel en majestetisk skikkelse på hesteryggen. Han hadde lyse blå øyne, buede øyenbryn og frodig skjegg. Han var ingen god taler og hadde en høy og støyende latter. Historikeren John Julius Norwich karakteriserer ham som «stygg, skitten, grov, ubehøvlet, spissborgerlig og nesten sykelig gjerrig». Men han var en dyktig administrator og en av de mest strålende generaler keiserriket noen gang hadde hatt. Han foraktet litterær kultur, men i hans regjeringstid var det likevel en rekke aktive filosofer og talere
Han var forgudet av sine soldater og tilbrakte mye av sin tid i felten sammen dem i stedet for å gi ordrer fra palasset i Konstantinopel slik mange av hans forgjengere hadde gjort. Han levde asketisk som en soldat og spiste soldatrasjoner. Han tok seg også av barna til falne offiserer og ga dem husly, mat og utdanning. Mange av dem ble også senere lojale soldater og offiserer.
Han var også svært populær blant landets bønder. Dette var den klassen som produserte det meste av både hærens forsyninger og soldater. For å sikre seg at dette ble opprettholdt, beskyttet Basileios de små eiendomsbesitterne og senket skatten for dem. Dermed sørget han for en viss velstand i denne klassen på tross av nesten konstant krigføring. På den annen side økte keiseren skattene for adelen og kirken som dermed mistet noe av sin makt og rikdom. Han gjorde seg dermed upopulær blant dem, men de hadde ikke nok makt til å kunne rokke ved keiserens militærstøttede maktposisjon.
Basil ble aldri gift og hadde heller ingen barn. Som en ung mann han var en skjørtejeger, men da han ble keiser, valgte han å bruke all sin tid på staten interesser. Michael Psellus tilskriver den radikale endringen hos Basileios fra en utsvevende ungom til en målrettet autokrat til omstendighetene rundt opprøret fra Bardas Skleros og Bardas Fokas.
Axel Johannessen
Axel Theodor Johannessen (født 29. mai 1849 i Christiania, død 2. mars 1926 samme sted) var en norsk barnelege og professor i barnesykdommer ved Det Kongelige Frederiks Universitet. Han var en av de første barneleger i Norge, og etablerte pediatri som fag ved universitetet. Han grunnla også Norsk Pediatrisk Selskap (nå Norsk barnelegeforening).
Etter cand.med. 1875 ble han bedriftslege ved Bærums Verk (bedrift). Han fikk i 1882 H.K.H. Kronprinsens gullmedalje for avhandlingen «Die epidemische Verbreitung des Scharlachfiebers in Norwegen», altså om hvordan skarlagensfeber brer seg i Norge. Seks år etter ble det dr.med. på avhandlingen «Difteriens Forekomst i Norge». Johannessen publiserte også mange andre arbeider.
Han ble utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden i 1907, og var også innehaver av flere utenlandske ordener. Innvalgt i Det Norske Videnskaps-Akademi var han også, i 1908 dets sekretær.
Familie
Han var sønn av Christen Johannessen (1814–1903) og Christine Oline Thorkildsen (1820–1915). Faren var maler. Axel giftet seg i 1876 med skuespiller Lina Vedastine Malthe (1847–1926) som var søster til kirurgen Alexander Malthe.
Barnehelseprisen
Barnehelseprisen er en pris som deles ut av Norsk barnelegeforening til personer eller organisasjoner som har gjort en innsats for å fremme barns helse i inn- og utland. Prisen ble innstiftet i 2005, og deles ut med uregelmessige mellomrom under Pediaterdagene til Norsk barnelegeforening.
Ultra Panavision 70
Ultra Panavision 70 var et merke brukt for å identifisere 65/70 mm-filmer filmet med anamorf optikk av Panavision mellom 1962 og 1966.
Konfigurasjonen av bildedimensjonene og det seks-spors stereolydsporet var praktisk talt identisk med Todd-AO, en annen 65/70 mm-prosess fra 1955. Optikken i systemet presset dog sammen bildet horisontalt med en faktor på 1,25x, slik at man fikk et sideforhold på 2,76:1.
Den spesielle optikken ble opprinnelig utviklet i samarbeid med Metro-Goldwyn-Mayer, som brukte det til å filme to filmer, Raintree County (1957) og Ben-Hur (1959). Det ble reklamert med at disse filmene var filmet i MGM Camera 65. Denne prosessen ble forbedret og omdøpt til Ultra Panavision 70. Under dette navnet ble det laget sju filmer til.
Mange av filmene i Ultra Panavision 70 ble presentert som 70 mm Cinerama i utvalgte kinoer. Spesielle linser ble brukt til å projektere en «rektifisert» (optisk førkorrigert) 70 mm filmkopi på en dypt buet skjerm for å imitere tre-films Cinerama.
Deler av Cinerama-filmen Vi vant Vesten (1962) ble filmet med Ultra Panavision 70 og optisk konvertert til tre-films Cinerama.
Følgende filmer ble filmet i Ultra Panavision 70:
Hans Gutzeit
Hans Gutzeit (født 17. juli 1836, død 1. januar 1919) var en norsk industrimann som grunnla den «Norske sagen» i Kotka i Finland.
Liv og virke
Hans Gutzeits far Wilhelm Gutzeit var født i Königsberg og kom til Norge i 1820-årene som fullmektig på Blaafarveværket og sekretær for verkets direktør, som han hadde en slektsrelasjon til. Han etablerte senere egen trelastforretning og grunnla Norges første dampdrevne sagbruk i Fredrikstad i 1860. Hans Gutzeit arvet firmaet W. Gutzeit & Co i 1869.
Høykonjunkturen i Europa etter den tysk-franske krigen i 1870-71 innebar at konkurransen var over og prisen på tømmer i Norge ble for høy. I 1872 flyttet Hans Gutzeit hele firmaet fra Fredrikstad til Kotka i Finland. I området rundt Päijänne-innsjøen var tømmerprisene ennå lave.
Hans Gutzeit selv tapte sin del av W. Gutzeit i 1880. Han flyttet til Paris og fortsatte som handelsagent for W. Gutzeit og andre norske sagbruk. Den nye eieren var selskapet Ludwigsen & Schjelderup.
Gjennom tidene vokste Gutzeits sagbruk. I 1896 ble firmaet registrert som aksjeselskap i Finland under navnet Aktiebolaget W. Gutzeit & Co.. Senere vokste det til det største papirindustrifirmaet i Finland under nordmannen Alexander Gullichsen. I 1919 kjøpte den finske staten majoriteten i selskapet fra norske aksjeeiere etter Gullichsens død i 1917. I 1926 ble navnet endret til Enso-Gutzeit Oy, og i 1998 fusjonerte selskapet med svenske STORA og ble til Stora Enso, verdens nest største skogsindustrikonsern. Det solgte i 2003 treprodukter for over 100 millioner norske kroner i 40 land og hadde ca. 45 000 ansatte.
Nordmenn i Finland
Alexander Gullichsen, direktør for W. Gutzeit & Co. fra 1898 til 1917, ble stamfar til en familie som har spilt en betydningsfull rolle i finsk samfunnsliv og kulturliv. Sønnen Harry Gullichsen, direktør for papirfabrikken Ahlström, var gift med Maire Ahlström Gullichsen, som sammen med arkitekt Alvar Aalto grunnla møbelprodusenten Artek. For ekteparet Gullichsen tegnet Aalto et av sine hovedverk, Villa Mairea. Deres sønn er den kjente arkitekten Kristian Valter Gullichsen (født 1932), og sønnesønnen er kunstneren Alvar Gullichsen (født 1961). Professor Johan Erik Gullichsen er styreleder for Ahlström-konsernet og en verdenskjent forsker innen papirteknologi.
Sirex cyaneus
Utseende
Kroppen er sylindrisk, uten en innsnørt «midje» og omtrent 20 millimeter lang og har en metallisk, mørk blålig farge. Hannen har en rødgul farge på bakkroppen og skiller seg fra hunnen som har blå-svart bakkropp. Eggleggningsrøret er kraftig og ganske kort.
Larvens kropp er sylindrisk, den mangler bukføtter og beina er svært korte.
Levevis
Sirex cyaneus finnes i åpen barskog, vanligvis med gran, furu eller lerk. Hanner begynner ofte å fly noen dager tidligere enn hunnene.
Eggene legges i grupper noen millimeter inn i treet. Dersom hun legger ubefruktede egg vil de klekke som hanner.
Larven er radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Sammen med egget fulgte det med noen soppceller av en tredrepende barksopp. I Norge er det særlig soppartene Amylostereum areolatum, granlærsopp (Amylostereum chailletii) og einerlærsopp (Amylostereum laevigatum). Disse begynner å spire til sopphyfer som produserer enzymer og treverket blir brutt ned. Den nyklekte larven får lett tilgang på mat, nedbrutt treverk, på grunn av soppen. De gnager i treet og soppen følger etter. Etterhvert som larven gnager utvider gangen seg i bredde. Bak larven ligger det igjen trespon og avføring. Like før puppestadiet lager larven et lite puppekammer omtrent 2 cm inn i treet.
Sirex cyaneus tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der vepsens indre og ytre organer endres. Larvens bøyelige og myke kropp omdannes til en puppe med et hardt skall. Når skallet er hardt begynner omdanningen fra larve til den voksne (imago) barvepsen. De indre organer brytes i varierende grad ned til en cellemasse. En omorganisering skjer og dyret bygges opp igjen. Puppeperioden varierer etter temperaturen. Hele utviklingen fra egg til voksen tar 2-3 år.
Utbredelse
Sirex cyaneus finnes i store deler av Europa og Nord-Amerika. Den finnes også i et avgrenset område i Asia, i Jammu, Kashmir og Punjab. Finnes i Norden.
Systematisk inndeling
Sirex cyaneus er en av plantevepsene. I nyere systematikk regnes gruppen plantevepser som en parafyletisk gruppe. Det vil si at gruppen Pamphilioidea er av søstergruppene til stilkvepsene, slik at stilkveps stammer fra treveps.
S. c. dux Semenov-Tian-Shanskij, 1921 S. c. melanopodus Benson, 1965
Sedna Planitia
Sedna Planitia er et stort lavlandsområde på Venus. Det antas at området er dekket av lava og ligner et månehav.
Willeram fra Leiden
Willeram fra Leiden, også kjent som Williram fra Egmond, er den eldste eksisterende boken skrevet på nederlandsk. Den ble skrevet på gammelnederlandsk rundt år 1100.
Williram av Ebersbergs bok
Willeram fra Leiden er en oversettelse og bearbeidelse av en kommentar som abbed Williram i det bayerske benediktinerklosteret Ebersberg skrev en kommentar om bibelboken Salomos høysang. Det antas at han skrev den mellom 1059 og 1065 i en østfrankisk (høytysk) dialekt. Teksten var inndelt i tre kolonner: Boeken ble populær og det finnes flere kopier av den.
Den vest-nederlandske oversettelsen
Rundt 1100 ble en nederlandskspråklig kopi og bearbeidelse laget, antagelig i benediktinerklosteret i Egmond. Dette antas siden den meget tidlig var å finne i dette klosterets bibliotek.
Last Summer
Last Summer er den fjerde singlen fra Lostprophets sitt andre studioalbum Start Something. singlen Last Summer fikk mye press fordi de andre som "Burn Burn", "Last Train Home" og "Wake Up (Make a Move)" hadde så stor suksess i resten av Europa og Nord-Amerika.
Willeram fra Leiden
Den vest-nederlandske oversettelsen
Med hensyn til andre gammelnederlandske tekster er Willeram omtrent to hundre år yngre enn de Wachtendonckse Psalmen som ble skrevet rundt 900. Den siste er kun kjent fra kopier fra det 16. århundre og senere, mens den Egmondske eller Leidse Williram ganske sikkert kan regnes å være en autograf. Det betyr at denne avskriften er et manuskript skrevet av oversetteren selv, og ikke en kopi.
Last Summer
Last Summer kom på Top 13 på UK Singles Chart. Singlen klarte seg veldig bra.
Willeram fra Leiden
Den vest-nederlandske oversettelsen
Den som kopierte og oversatte boken lot det høytyske «Vorlage» bli, men byttet ut høytyske ord med ord fra den nordvestlige delen av Nederland, endret tyske pre- og postfiks slik at de virket mer nederlandske, forandret bøyningen av verb og stavingen generelt slik at det ble et mer nederlandsk hele.
På slutten av det 16. århundre ble Willeram overdratt til universitetsbiblioteket i Leiden, og der befinner den seg fremdeles.
Svenska Dagbladet
Svenska Dagbladet (SvD eller «Svenskan») er en stor dagsavis i Sverige, som utgis i Stockholm. Avisen eies av det norske konsernet Schibsted. Avisen er hovedsakelig en abonnementsavis, og de fleste abonnentene bor i Stockholmsområdet. Avisens politiske syn er uavhengig moderat.
Avisen ble første gang utgitt 18. desember 1884. Svenska Dagbladet har Sveriges tredje største opplag (170 000 i 2003) for abonnementsaviser, etter Dagens Nyheter og Göteborgs-Posten.
Målfrid
Målfrid er et kvinnenavn dannet av norrøne mál, «tale, mål», og fríðr, «vakker». Målfrid har norsk navnedag og Málfríð har færøysk navnedag 6. oktober.
SpareBank 1 SR-Bank
SpareBank 1 SR-Bank, tidligere Sparebanken Rogaland, er den største banken tilknyttet SpareBank 1 Gruppen. Banken har hovedkontor i Bjergsted i Stavanger.
SpareBank 1 SR-Bank har mer enn 300.000 privatpersoner og bedrifter som kunder. Banken har 36 kontorer fra Bergen i vest til Oslo i øst. Hovedkontoret ligger i Stavanger og konsernet har, med sine datterselskaper, mer enn 1250 ansatte.
Målfrid
Utbredelse
Målfrid er kjent brukt i norske middelalderballader, blant annet i «Haugebonden» og «Far og dotter».
SpareBank 1 SR-Bank
SpareBank 1 SR-Bank er et finanskonsern med nasjonal distribusjon, og er Norges nest største norskeide bank. 31.12.2018 hadde SpareBank 1 SR-Bank brutto utlån på over 192 milliarder kroner. I 2018 gikk banken fra å være en regional bank til en bank for hele Sør-Norge, hvor Oslo-regionen er et satsingsområde.
Historie
Den første banken som i dag er en del av SpareBank 1 SR-Bank opprettes i november 1839, Egersund Sparebank. Det er Tollbetjent Brodahl ser behovet for en lokal sparebank i Egersund og som er initiativtageren i opprettelsen av banken. Egersund Sparebank stiftes med en kapital på 56 specidaler, eller rundt 224 kroner. I mars 1840 tar banken i mot innskudd fra sine første kunder. Det er sildefiske, salteri og eksport av fisk som gir folk flest i Egersund inntekter og som skaper behovet for en sparebank.
Midt på 1800-tallet skjer det en jordbruksrevolusjon i Rogaland. Bøndene trenger meieri og moderne redskaper for å øke matproduksjonen. Finnøy Sparebank, som senere blir SR-Bank, er blant de første bygdebankene som bidrar til å ta i mot innskudd for så å sette disse i arbeid gjennom å yte kreditt til bøndene.
Målfrid
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
SpareBank 1 SR-Bank
Historie
Theodor Nordaas, handelsmann fra Egersund, ser bokstavelig talt lyset på verdensutstillingen i Paris i 1889, og tar med seg ideen om elektrisk lys hjem. 18 år senere, i 1913, kjøper Sand Herred Sparebank (Sand Sparebank) - nå en del av SR-Bank - fallrettighetene til Hiimsfossen og gir det som en gave til kommunen. Flere sparebanker følger modellen og bidrar til å gi lys til folket.
i 1976 gikk 22 sparebanker sammen og danner Sparebanken Rogaland. SR-Bank får en forvaltningskapital på 1,5 milliarder kroner og 350 ansatte. Tor Sekse blir ansatt som Sparebanken Rogalands første administrerende banksjef i 1976.
Funnet av Ekofiskfeltet i Nordsjøen sju år tidligere betyr store inntekter og massive investeringer i Rogaland. Det er regionens nye behov for kapital som er bakgrunnen for det forpliktende samarbeidet som er helt nødvendig for at de lokale sparebankene fortsatt skal kunne utøve sin primære oppgave som er å bidra til å finansiere boligbygging og utvikling av regionens næringsliv.
Administrerende direktører
Tor Sekse blir Sparebanken Rogalands (SR-Bank) første administrerende direktør i 1976 frem til han går av i 1991.
I 1991 blir Arne Norheim ansatt som ny administrerende direktør og han sitter i stillingen fram til 2000.
Terje Vareberg overtar fra 1.1.2001 og er administrerende direktør i SpareBank 1 SR-Bank frem til utgangen av 2010.
i 1996 er SR-Bank er med på å danne SpareBank 1. En allianse som består av SR-Bank, Sparebanken Nord-Norge, Sparebanken Vest og Sparebanken Midt-Norge. Bankene samarbeider under SpareBank 1 navnet om forsikringsprodukter, fondsforvaltning, finanstjenester, teknologi og merkevarebygging. Fra og med dette tidspunktet er SR-Banks merkevare; SpareBank 1 SR-Bank.
Vareberg ble etterfulgt av Arne Austreid, som tiltrådte stillingen 1. januar 2011.
Opprettelsen av SpareBank 1 Alliansen
I 1996 var SR-Bank med på å danne SpareBank 1. En allianse som består av SR-Bank, Sparebanken Nord-Norge, Sparebanken Vest og Sparebanken Midt-Norge. Bankene samarbeider under SpareBank 1-navnet om forsikringsprodukter, fondsforvaltning, finanstjenester, teknologi og merkevarebygging. Fra og med det tidspunktet ble SR-Banks merkevare omgjort til SpareBank 1 SR-Bank.
Selskapsmodeller
De ulike lokale sparebankene som danner grunnlaget for Sparebanken Rogaland ble stiftet av lokale ildsjeler som gjerne bestod av representanter fra de ulike kommunestyrene i de kommuner bankene oppstod. Andre som bidro i opprettelsen av de lokale sparebanken var ofte representanter fra de lokale næringsliv.
SR-Bank (Sparebanken Rogaland) noterer grunnfondsbevis på Oslo Børs i 1994. Dette er et nødvendig grep for å styrke bankens egenkapital i en vanskelig tid for norske banker.
SR-Bank var notert med egenkapitalsbevis på Oslo Børs, men disse ble i 2011/12 omdannet til aksjer. Markedsverdi per 15. mars 2013 er ca. 13 milliarder kroner. Banken er nå en aksjesparebank notert på OB Match-listen. Største eier av egenkapitalbevis er Gjensidige Forsikring, med en eierandel på cirka 17,1 %.
SR-Bank er hovedsponsor for Viking Fotballklubb, og sponser i tillegg blant annet Bryne Fotballklubb, VM i sandvolleyball 2009 i Stavanger, Rogaland Teater og Løv-Ham.
I 1998 innstiftet SR-Bank og Sola kommune Menneskerettighetsprisen for Nordjæren-regionen, som deles ut hvert år i Sola Ruinkirke av ordfører eller varaordfører i Sola kommune.
Sprint-VM på skøyter 1979
Sprint-VM på skøyter 1979, det 8. offisielle sprintverdensmesterskapet i ISU-regi, ble arrangert på Ludwig Schwabl Stadion i Inzell, Vest-Tyskland den 17. og 18. februar 1979.
Arc de Triomphe du Carrousel
Arc de Triomphe du Carrousel er en triumfbue i Paris, rett vest av Louvre. Den ble bygget i årene 1806-08 etter modell av en tilsvarende triumfbue i Roma.
Eiliv Austlid
Eiliv Austlid (født 6. mai 1899 i Ullensvang, død 15. april 1940) var en norsk bonde og kaptein under andre verdenskrig, og posthum mottaker av Krigskorset, Norges høyeste utmerkelse, 69 år etter sin død. En minnepark er anlagt ved Bjørkhol på høyden over skråningen der Austlid døde. Minnesteinen er «til minne om Austlid-kompaniets menn som falt den 15. april 1940».
Bakgrunn
Austlid var sønn av folkehøyskolestyrer Andreas Austlid fra Gausdal, og Gunhild Offigsbø fra Lom. Han giftet seg i 1925 med Dagny Landheim (f. 1904) fra Løten. Sammen hadde de fem barn.
Etter 4-årig underoffiserskole og artium tok Austlid i 1923 eksamen ved Krigsskolens øverste avdeling. I 1923-24 gjennomgikk han Vinterlandbruksskolen. Han tjenestegjorde som speider i flyavdelingen til Hæren og gikk infanteriets våpenskole. I 1938 ble han utnevnt til kaptein.
Andre verdenskrig – Hendelsen ved Dombås
For å ha falt i kamp for Norge ble Austlid 31. oktober 1946 tildelt Krigsmedaljen.
Martin Fredrik Seip
Martin Fredrik Seip (født 20. mai 1921 i Surnadal, død 6. mai 2001) var en norsk barnelege.
Han tok medisinsk embedseksamen ved Universitetet i Oslo i 1947 og den medisinske doktorgrad i Oslo i 1953. Han var professor og overlege ved Barneklinikken på Rikshospitalet, og tok i 1959 initiativ til å etablere Pediatrisk forskningsinstitutt.
Mariano Azuela
Mariano Azuela (født 1. januar 1873 i Lagos de Moreno i Jalisco, død 1. mars 1952 i Mexico by) var en meksikansk forfatter og lege, best kjent for sine mange oppdiktede historier om den meksikanske revolusjonen i 1910. Han skrev både romaner, oppsetninger for teater og litterær kritikk.
Eiliv Austlid
Etterspill – Nye opplysninger
I senere tid har nye opplysninger kommet frem i lyset. I lokalavisa Dagningen i 1985 ble det trykket en serie om kampene på Dovre. Der hadde journalist Minda Flatum intervjuet flere soldater i troppen til Eiliv Austlid, og de fortalte en annen historie. Flere personer arbeidet så med å finne frem flere opplysninger, blant annet sønnen Bjørnar Austlid og lokalhistoriker Egil M. Kristiansen fra Stange. Han har ført disse opplysningene i Stange Historielags årbok i 1988, og senere i boka Da tyskera kom fra 1990.
Martin Fredrik Seip
Han var formann i Yngre legers forening 1954-1957, formann i Norsk Pediatrisk Selskap 1960–1962 og president i Den norske lægeforening 1966–1969.
Eiliv Austlid
Etterspill – Nye opplysninger
De nye opplysningene tilsier at tyskerne allerede var oppdaget, og Austlid ønsket å sende en fortropp. Han ble kommandert av Trygve Lie til å rykke frem uten fortropp med ordene: «Det har vi ikke tid til. Dere som tilhører Norges elitekompani, skal være redde for noen forfrosne tyskere, det er for galt. Bare kjør igjennom.» Austlid utførte ordren. Med regjeringen i bil kun kort avstand bak ble de angrepet. Austlid beordret så motangrep på tyskerne, vel vitende om at hvis de hadde overgitt seg, ville regjeringen bli tatt til fange. Han fikk med seg fem-seks frivillige, stormet frem over et åpent jorde for å ta den tyske stillingen, og ga slik regjeringens biler mulighet til å komme unna. Kloss opp i den tyske stillingen ble Austlid truffet, falt om og døde.
Mariano Azuela
Azuela flyttet til Mexico by i 1917, og bodde der resten av sitt liv. Der fortsatte han å skrive samtidig som han arbeidet som lege blant fattige. I 1942 mottok han en meksikansk nasjonal litteraturpris. Den 8. april 1943 var han med på å grunnlegge Colegio Nacional de México. I 1949 mottok Azuela den meksikanske nasjonale prisen for kunst og forskning. Han døde i Mexico by 1. mars 1952, i en alder av 79 år. Han ble gravlagt ved Rotonda de los Hombres Ilustres.
Eiliv Austlid
Krigskorset – Innstilling og tildeling
I 2002 ba Generalinspektøren for Hæren, generalmajor Roar Haugen, Forsvarsdepartementet om å vurdere tildeling av Norges høyeste utmerkelse, Krigskorset, til Austlid. Lederen av Krigsdekorasjonsrådet, Geirmund Ihle, tilbakeviste imidlertid dette kravet med den begrunnelse at regjeringen Gerhardsen satte sluttstrek for utdeling av Krigskorset i 1949. Gruppen som arbeider for Austlids sak avviste imidlertid dette som en uholdbar begrunnelse.
Martin Fredrik Seip
Han ble utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden og æresmedlem av Nordisk pediatrisk forening, Nordisk barnekirurgisk forening og den finske barnelegeforeningen.
Eiliv Austlid
Krigskorset – Innstilling og tildeling
I statsråd 26. juni 2009 ble det besluttet å gjeninnføre tildeling av Krigskorset. Forsvarssjef Sverre Diesen innstilte Eiliv Austlid som mottaker av Norges høyeste utmerkelse. I statsråd 2. oktober 2009 ble Austlid tildelt Krigskorset med sverd post mortem «for personlig utvist tapperhet på fremragende måte under felttoget på Dovre 15. april 1940.»
Eiliv Austlid ble med det den første som fikk tildelt Krigskorset siden 1949.
Familien donerte i desember 2010 Austlids eksemplar av Krigskorset med sverd til Krigsskolen.
Cai (stat)
Cai (kinesisk: 蔡, pinyin: Cài, Wade-Giles: Ts'ai, eller 蔡国, Càiguó) var et rike i den kinesiske oldtid i Zhou-tiden. Etter at kong Wu av Zhou (周武王) hadde knust Yin-dynastiet (殷), gav han sin lillebror Shu Du 叔度 landet Cai som len. Dette ble til staten Cai. I 447 f.Kr. ble den erobret av staten Chu.
Territoriet var i det som er provinsen Henan, sørvest i fylket Shangcai (上蔡县).
Mackenzie Crook
Mackenzie Crook (født 29. september 1971) er en engelsk skuespiller, mest kjent for rollen som «Gareth Keenan» i TV-serien Kontoret.
Crook ble født i Maidstone i Kent. Han opptrådte i Pirates of the Caribbean: The Curse of the Black Pearl fra 2003, i rollen som «Ragetti», piraten med et treøye. Denne rollen gjentok han i Dead Man's Chest fra 2006. Han har også opptrådt i Michael Radfords filmversjon av William Shakespeares Kjøpmannen fra Venedig fra 2004, der han hadde rollen som «Launcelot Gobbo». I tillegg hadde han en liten rolle i filmen Finding Neverland.
Abeona Mons
Abeona Mons er et fjell på Venus, oppkalt etter gudinnen Abeona. Fjellet har en diameter på ca. 375 km.
Den nye hollandske vannlinjen
Den nye hollandske vannlinjen (ned.: De Nieuwe Hollandse Waterlinie) er en viktig, historisk forsvarslinje for Nederland som fikk sitt navn i 1871. Denne nye linjen skulle erstatte vannlinjen som ble konstruert på slutten av det 17. århundre. En viktig forskjell mellom de to er at den nye linjen ble lagt øst for byen Utrecht og dermed beskyttet også denne byen.
I 1995 lot den nederlandske staten disse forsvarsverkene føyes til UNESCOs foreløpige liste over verdensarven. Frem til 2008 har den nye hollandske vannlinjen ikke blitt plassert på verdensarvlisten, årsaken skal være at dens funksjon delvis overlapper Stelling van Amsterdams. En mulig løsning kan være å føye disse to forsvarsverkene sammen til Festning Holland.
Forsvarslinjen
Forsvarslinjen strekker seg fra Zuiderzee, litt øst for Amsterdam i Noord-Holland, til naturområdet Biesbosch sø,r for elven Merwede i Zuid-Holland. Linjen er først og fremst områder som kan settes under vann. Meningen var, som vanlig ved slike fortifikasjoner, at det langs hele linjen skulle være et område som var noen kilometer bredt, og kunne inunderes (settes under vann). Vannet skulle ha en dybde på 30-60 centimeter, noe som ville gjøre det for dypt for infanteriet, og ikke dypt nok for vanlige fartøy. Siden de ulike landområdene ligger i ulik høyde i forhold til NAP (Normaal Amsterdams Peil), måtte det også utvikles et innviklet system for å sikre at vannet fikk rett høyde over hele linjen. Områdene som skulle oversvømmes ble inndelt i et finmasket nettverk av mindre områder for å gjøre dette mulig.
Den nye hollandske vannlinjen ble helt eller delvis tatt i bruk tre ganger på grunn av trusler om krig:
Fortene
Der hvor inundasjon ikke var mulig og på steder der veier krysset vannlinjen bygget man fort. Hvert enkelt fort ble tilpasset kravene som ble gitt av landskapet på stedet der det ble bygget. Av alle fortene er det kun fem som er bygget over det samme grunnrisset: Fort Kijkuit og Fort Spion er identiske, mens Fort Tienhoven er en speilvendt versjon av disse. Videre er også Fort Blauwkapel og Fort Vossegat bygget etter samme grunnriss.
Vannlinjen bygges
De første skissene ble laget på slutten av det 18. århundre. Cornelis Kraijenhoff som var direktør for de Hollandske fortifikasjonene fra 1796, så gjerne at den gamle hollandske vannlinjen ble skjøvet lengre mot øst slik den også beskyttet byen Utrecht. Etter at landet ble inkludert i det franske keiserriket, viste det seg at Napoléon Bonaparte var interessert i planen. Dette fordi den for ham strategisk viktige byen Amsterdam ble beskyttet, men planen ble aldri utført. Etter hans fall ble planene funnet frem igjen, og i 1815 avgjorde kong Vilhelm I at forsvarslinjen skulle bygges.
Arbeidet tok lang tid. Hele komplekset, med alle slusene, fortene og de andre forsvarsverkene, ble ikke ferdigstilt før ca. 1870. I de påfølgende årene fulgte den ene ombyggingen av fortene etter den andre. Dette var et resultat av den tekniske utviklingen med hensyn til våpen og ammunisjon. Dette ble ikke avsluttet før Nederland mobiliserte i 1939.
Selv om fortene er den delen av vannlinjen som er mest synlig, lå dens styrke først og fremst i sammenhengen mellom de ulike delene. Et lite dike eller en sluse kunne spille en viktigere rolle enn et fort fordi det regulerte vann-nivået i et område som ble satt under vann (inundert).
I denne sammenhengen bør ingeniør Jan Blanken (1775–1838) ikke glemmes, han hadde utviklet en spesiell type sluse (viftesluse) som ble brukt i slusen ved Schenkeldijk. I denne typen sluse kan dørene både åpnes og lukkes mot vanntrykket, noe som ikke er mulig med vanlige sluser.
Endringer
Jordvollene og den lette bestykningen gjorde den nye vannlinjen svak. Da bestykningen ble endret ca. 1860 og en del av den fransk-prøyssiske krigen ble utkjempet her i 1870–1871, viste det seg at linjen ikke var sterk nok. Dette førte til at linjen ble endret og forsterket gjentatte ganger, slik at den skulle kunne stå bedre rustet mot nyere våpen og ammunisjon. Et eksempel på dette er brisantgranaten. Videre ble noen av fortene rundt Utrecht skjøvet nærmere en eventuell front. Blant disse var Hemeltje, Vechten, Rijnauwen, Hoofddijk, Ruigenhoek og Gagel. Sammen overtok de funksjonen som de fire lunetten på Houtense Vlakte, fort Vossegat og fortet ved de Klop hadde hatt.
Takket være bedre våpen, kunne fortene bygges med 2–3 km avstand. Dette gjorde at fortene kunne forsvare hverandre, og for å forsterke dette ble mindre forsvarsstillinger som for eksempel batterier, våpenbunkere og skytterstillinger bygget mellom fortene.
Den fremskutte linjen ble også ombygget og modernisert flere ganger, sist tidlig i 1940. I 1940 ble betongkasematter og tilfluktsbunkere for grupper av infanteri bygget. Disse verkene finnes fremdeles, men er så godt skjult at de lett kan overses om man ikke er lokalkjent.
Fortene var konstruert slik at de var så lave som mulig, og ser i dag ikke ut til å være stort mer enn små forhøyninger i landskapet. Ofte har trær og busker bidratt til å skjule dem enda bedre. De var gravet ned i bakken, med forsiden dekket av et flere meter tykt jordlag som skulle ta av for ild fra fiendtlig skyts. Baksiden er som oftest ikke synlig før man er helt nær, og ligger ofte under bakkenivå. I senere år er det plassert informasjonsskilt ved de fleste fortene, slik at forbipasserende kan bli oppmerksom på dem.
Forsterkede posisjoner i den nye hollandske vannlinjen
Generelt sett fra nord til sør, fra Zuiderzee til Biesbosch.
Nanna Paus Wessel
Nanna Wessel Sundt (født 18. desember 1976), født Nanna Paus Wessel, er en norsk kunstfotograf. Hun har hatt utstillinger i Norge og England.
Hun vokste opp i Bærum (der familien eide Tanum gård) og Sveits, og er utdannet ved North Oxfordshire College of Art and Design og Kent Institute of Art and Design.
I forbindelse med Kittelsen-jubileet debuterte hun i 2007 med separatutstillingen «Hommage to Kittelsen» i Galleri Arctandria i Oslo, som gjaldt naturområder, som dype skoger og stille vann i Telemark. Hun deltok også i utstillingen Lovende kunstnere i Asker og Bærum samme år. Hun deltok i 2008 sammen med Pål Hermansen, Erik Burås og Rolf M. Aagaard i en fotoutstilling i Moskva, i galleriet Winzavod. I 2014 hadde Galleri Nicolines hus i Kragerø roterende separatutstillinger av Nanna Wessel, Kjell Nupen, Elisabeth Werp og Nico Widerberg.
Hun giftet seg med skipsmegler Jan Erik Sundt i 2008 og tok navnet Sundt samme år.
Trolljuv bru
Trolljuv bru er ei bru på gamle europavei 134 i Etne kommune i Hordaland. Brua krysser Trollajuvet vest for Rafdal ved Åkrafjorden. Den er ei myk hengebru i stål og betong, med lengde 66 meter. Veiarbeidet langs Åkrafjorden begynte i 1937 og var ferdig i 1941, men brua var først ferdig i 1942. Brua går rett over i korte tunneler på begge sider.
Trolljuv bru ble i 2002 foreslått vernet i Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner. Riksantikvaren fredet brua 17. april 2008.
Milton Keynes (distrikt)
Milton Keynes er et distrikt i England. Det er siden 1. april 1997 en enhetlig myndighet, og tilhører det seremonielle grevskapet Buckinghamshire. Distriktet har navn etter den største byen, Milton Keynes, som er administrasjonssenter.
Det siste formelle overslaget over antall innbyggere, fra 2002, er på drøyt 210 000. På grunn av byen Milton Keynes' store vekst ble det i 2004 anslått at byen hadde omkring 250 000 innbyggere, hvilket betyr at distriktets befolkningstall er en god del høyere enn det siste offisielle tallet.
Byområdet
Hovedartikkel: Milton Keynes
Byområdet, ofte kalt New City, dekker omkring en tredjedel av arealet og har 90% av befolkningen.
Omegnen
Området utenfor selve byen dekker omkring to tredjedeler av arealet og har 10% av befolkningen.
Afrikamesterskapet i fotball 2015 Sluttspill
Afrikamesterskapet i fotball 2015 Sluttspill ble holdt fra den 31. januar og ble avsluttet den 8. februar med finalen. Kampene ble spilt i Malabo og Bata i Ekvatorial-Guinea.
Kvalifiserte lag
The top two placed teams from each of the four groups advanced to the knockout stage.
Sluttspill
Alle tidene er oppgitt i lokal tid, WAT (UTC+1).
Ghana vs Ekvatorial-Guinea
Crowd disturbances began after Ghana's first goal, culminating after the third in a 40-minute stoppage while security forces corralled the Ghanaian section from the rest of the crowd. The hosts were find US$100,000 by the CAF.
Chris Benoit
Christopher «Chris» Michael Benoit (født 21. mai 1967, død 24. juni 2007) var en canadisk pro wrestler som var under kontrakt med World Wrestling Entertainment da han døde. Benoit er sett på som en av de beste tekniske pro wrestlere i sportens historie.
Benoit ble funnet død 26. juni 2007 i sitt hjem i Fayetteville i Georgia med sin kone Nancy og sin syv år gamle sønn, Daniel. Politiets etterforsking viste at han drepte sin kone og sin sønn, før han hengte seg selv.
1121 Natascha
1121 Natascha er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 11. september 1928 av Pelageya Fedorovna Shajn ved Krim-observatoriet i Simeiz på Krimhalvøya.
Tanzanias historie
Den østafrikanske staten Tanzanias historie skriver seg fra april 1964, da fastlandsdelen Tanganyika og øygruppa Zanzibar slo seg sammen og blei Den forente republikken Tanganyika og Zanzibar, og skifta navn til Den forente republikken Tanzania i oktober samme år. Tanganyika var en koloni som var del av Tysk Øst-Afrika fra 1880-tallet til 1919, da den blei et mandatområde under Storbritannia ved Folkeforbundet, fram til den blei uavhengig i desember 1961. Zanzibar var et handelssentrum som blei kontrollert av Portugal og det omanske sultanatet før det blei et sjølstendig sultanat i midten av det 19. århundre. I 1890 blei Zanzibar til et britisk protektorat, og blei igjen et sjølstendig sultanat i desember 1963. Like etter sjølstendigheten, i januar 1964, skjedde revolusjonen på Zanzibar, og Zanzibar blei en sjølstendig republikk i en kort periode før de slo seg sammen med Tanganyika og danna Tanzania.
Heidelberg (Victoria)
Heidelberg er en bydel i Melbourne i Australia. Den ligger 12 km nordøst for Melbourne sentrum og ligger i lokalstyret City of Banyule. Ved folketellingen i 2006 hadde Heidelberg 5249 innbyggere.
Byen er oppkalt etter Heidelberg i Tyskland.
Heidelberg grenser i nord Rosanna og Viewbank, i øst til Bulleen, i sør til Eaglemont og Ivanhoe og i vest til Heidelberg Heights.
Historikk
Landområdene i Heidelberg ble solgt av kronen på auksjon i 1838. Det var en av de første områdene i Melbourne som ble solgt etter at området som i dag er sentrum av Melbourne ble auksjonert bort i 1837. I 1840 ble byen Warrangal målt opp, navnet er et aboriginsk ord som betyr ørnerede. Kort etter ble navnet byttet til Heidelberg av en av agentene.
Da området ble bosatt var det kun en sti til Melbourne via North Fitzroy. Derfor ble det etablert en veiforrening i 1841 som skulle opparbeide vei til Heidelberg. Området ble et yndet mål for utflukter blant Melbournes innbyggere.
I løpet av 1880-årene tiltrakk området seg en god del kunstnere på grunn av lav husleie som følge av mangelen på kollektivtransport til Melbourne. Disse kunstnere etablerte det som senere har blitt kjent som Heidelbergskolen i australsk kunst.
Tessa James
Tessa James (født 17. april 1991 i Melbourne) er en australsk skuespiller som er mest kjent for rollen som Nicole Franklin i den australske såpeserien Home and Away.
Heidelberg (Victoria)
Transport
Heidelberg domineres av biltrafikk og har kun en jernbanestasjon, Heidelberg jernbanestasjon som ligger på Hurstbridgelinjen.
Fylkesvei 650
Fylkesvei 650 (Fv650) går mellom Sjøholt i Ålesund og fergestedet Linge i Fjord.
Hele strekningen er på nordsiden av Storfjorden (Sunnmøre) med arm til Liabygda ferjekai og ferje Stranda–Liabygda med tilknytning fylkesvei 60. Veiens lengde er 40,2 km hvorav 10,5 km i syv tunneler.
Historie
Store deler av strekningen ble tidligere betjent av ferge eller fjordabåt. Før 1939 var det korrespondanse mellom rutebil og rutebåt ved Vaksvik, mens det innenfor Vaksvik ikke var sammenhengende kjørvei bortsett fra den gamle bygdeveien gjennom Stordal til Liabygda. Den gamle parsellen Viset-Dyrkorn ble bygget for hånd med unntak av Visethammaren tunnel der borremaskin ble brukt for første gang i fylket. I 1962 gikk det fortsatt ferger på tvers og på langs av fjorden slik: Stordal-Stranda-Overåneset-Eidsdal-Valldal (Sylte)-Norddal (Dalsbygda)-Fjørå-Tafjord. I 1982 var det bare to korte fjordkryssinger igjen: Stranda-Liabygda og Eidsdal-Linge.
Tidslinje:
Forlatt trase
Tidligere vei som er tatt ut av bruk til biltrafikk.
Fylkesvei 855
Fylkesvei 855 (Fv855) går mellom Finnfjordbotn i Senja og Buktamoen i Målselv.
Veien tar av fra E6 ved Buktamoen og går i retning nordvest til Finnfjorden.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
Cato Menkerud
Cato Menkerud (født 23. august 1973 på Lillehammer) er kartleser til Eyvind Brynildsen.
Han startet som kartleser i 1992, for sin far Helge Menkerud. I tillegg til Eyvind Brynildsen har han kjørt for Henning Solberg, Petter Solberg, Birger Gundersen, Thomas Kolberg, Alexander Foss og Henrik Lundgaard.
I tillegg til å være kartleser driver han bensinstasjon på Lillehammer, der han også bor.