cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Italias Grand Prix 2011
Teamendringer
Virgin Racing kom til Monza med en stor oppgradering på sin Virgin MVR-02. Oppgraderingen var opprinnelig planlagt til Silverstone, men ble da utsatt i påvente av endringer på den tekniske siden av teamet etter at de hadde brutt med sin tekniske partner, Wirth. Oppgraderingen består av en total overhaling av MVR-02-sjassiset, herunder nytt motordeksel, sidepods, eksossystem og bakre gulv.
Fritrening
Den andre treningsomgangen førte Vettel tilbake til toppen av resultatlista, bare tre hundredels sekunder foran Hamilton. Men på sin raskeste runde tok Hamilton igjen Jaime Alguersuari, og tapte tid før han kom seg forbi. Alguersuari selv ble hindret av Force Indias Adrian Sutil, og den spanske føreren måtte kjøre ut på gresset for å unngå en kollisjon. Sébastien Buemi, Alguersuaris teamkamerat i Toro Rosso kjørte også av banen og krasjet i utgangen av Parabolica. Andre førere fikk tekniske problemer som begrenset kjøringen deres. Daniel Ricciardo fikk først satt en rundetid tre minutter før slutten av omgangen, på grunn av en elektrisk feil som henviste han til depotet, mens Kamui Kobayashi stoppet bilen sin ved siden av banen mot slutten av omgangen, og Nico Rosberg sleit med et udiagnostisert problem i sin Mercedes.
Selv om han hadde den raskeste rundetiden i den andre omgangen, så viste data fra målinger av topphastigheten på hovedlangsida at Vettel var adskillig langsommere her enn sine rivaler. Vitalij Petrov var raskest med en topphastighet på 347,0 km/t, mens Vettel faktisk hadde den langsomste topphastigheten av alle, med 327,9 km/t, 19,1 km/t langsommere enn Petrov.
De to DRS-sonene på banen viste seg også å være en utfordring for teamene. DRS (Drag Reduction System) betød at førerne kunne kjøre med høyere marktrykk enn de vanligvis ville gjort, og dermed få bedre grep i svingene og ubegrenset DRS-bruk på langsidene. Et slikt oppsett ville uvegerlig favorisere kvalifisering ettersom den begrensede bruken av DRS i løpet potensielt kunne vanskeliggjøre førerens muligheter. Men samtidig ville et mer tradisjonelt oppsett favorisere løpet på bekostning av kvalifisering. Denne unike situasjonen tvang mange av teamene til å prøve begge oppsettene undre fritreningen, for bedre å kunne ta en avgjørelse forut for løpet.
Kvalifisering
Tidlig i den første kvalifiseringsomgangen (Q1) kjørte Pastor Maldonado inn i autovernet ved inngangen til pit, men rakk å få reparert bilen tidsnok til å gå videre til Q2. De tre nye teamene fra 2010 røk som vanlig ut i Q1, og i HRT utkvalifiserte Daniel Ricciardo teamkompisen Vitantonio Liuzzi for første gang, og i Virgin var Timo Glock var raskere enn sin teamkompis Jérôme d'Ambrosio tross problemer med bakvingen. I Lotus var Jarno Trulli raskere enn Heikki Kovalainen. Den siste som røk ut i Q1 var Jaime Alguersuari.
I den andre kvalifiseringsomgangen (Q2) hadde Sebastian Vettel den raskeste rundetiden, og han var den eneste med tid under 1:23. De som ble eliminert i Q2 var Buemi i Toro Rosso, Barrichello og Maldonado i Williams, Perez og Kobayashi i Sauber, samt Sutil og di Resta i Force India. Paul di Resta var bare 0,006 sekund fra å gå videre til Q3.
I det tredje og siste kvalifiseringsomgangen (Q3) sendte Ferrari begge bilene ut sammen for å gi begge bilene muligheten til å «taue» hverandre høyere opp på griden. I McLaren gjorde Hamilton en feil i Variante Roggia, og Button gikk inn i pit etter en feil i Parabolica, men de kvalifiserte seg til slutt inn på andre og tredje, rundt et halvt sekund bak Sebastian Vettel, som tok sin tiende pole position for sesongen, og den 25. i karrieren. Etter de tre første fulgte Alonso, Webber, Massa, Petrov, Schumacher, Rosberg og på tiendeplass kom Bruno Senna, som ikke satte noen tid i Q3.
Løp
Løpet ble vunnet av Sebastian Vettel, hans åttende seier for sesongen. På andreplass kom Jenson Button, mens den tredje pallplassen gikk til Ferraris Fernando Alonso. Allerede i første sving på første runde skjedde en alvorlig ulykke, da Vitantonio Liuzzi mistet kontroll over bilen etter å ha kommet ut på gresset nær slutten på langsiden etter start. Han skled over gresset og inn på banen igjen i den første sjikanen, hvor han krasjet inn i Vitalij Petrov og Nico Rosberg i stor fart. Som straff for sin rolle i sammenstøtet ble det etter løpet bestemt at Liuzzi skulle flyttes ned fem plasser på griden i det neste løpet i Singapore. Noen runder senere støtte Red Bull-føreren Mark Webber sammen med Ferraris Felipe Massa, slik at Massa spant rundt og Webber fikk revet av frontvingen, som igjen medførte at han mistet marktrykk og kjørte inn i dekkstablene i Parabolica-svingen. McLarens Lewis Hamilton og Mercedes' Michael Schumacher lå over mange runder og kjempet om plasseringer, som omsider endte med at Hamilton kom forbi og avsluttet løpet på fjerdeplass, mens Schumacher kom på femte. Massa kom i mål på sjetteplass og Toro Rosso-føreren Jaime Alguersuari på syvende. På åttende kom Force Indias Paul di Resta, mens den Renault-føreren Bruno Senna på niendeplass kunne innkassere de to første VM-poengene i sin Formel 1-karriere. På den tiende og siste poengplassen kom Sébastien Buemi. Etter flere pitstop på grunn av tekniske oroblemer kom HRT-føreren Daniel Ricciardo i mål 14 runder etter teten, men ble ikke klassifisert ettersom han hadde fullført mindre enn 90% av løpsdistansen.
Løpet
Noter til tabellen:
Gretchen Frazer
Gretchen Frazer (født 11. februar 1919 i Tacoma, Washington, død 17. februar 1994) var en amerikansk alpinist.
Belgorod
Navnet Belgorod er (i likhet med Beograd i Serbia) slavisk for «hvit by». Byen ligger i et område rikt på kalkstein.
Gretchen Frazer
Gretchen Frazer var kvalifisert for det amerikanske laget til de avlyste vinterlekene i 1940. Under andre verdenskrig var hun skilærer for amerikanske krigsskadete soldater.
Belgorod
Historie
Bosetningen blir første gang nevnt i 1237, da den ble jevnet med jorden av Batu Khans horder. I 1596 ble den grunnlagt på ny etter ordre fra Boris Godunov som et av mange fort som ble bygget for å forsvare Russlands sørgrenser mot Krimtatarene.
Tisona saladillensis
Tisona saladillensis er en sommerfugl som tilhører underfamilien Nymphalinae i den store familien flikvinger (Nymphalidae). Den lever i Sør-Amerika.
Belgorod
Historie
Etter at den russiske grensen ble flyttet lenger mot sør forfalt festningen, og byen ble lagt inn under Kursk. Peter den store besøkte den like før slaget ved Poltava, og et dragon-regiment ble stasjonert i byen frem til 1917.
Under slaget ved Kursk var landsbyen Prokhorovka i Belgorod oblast åsted for historiens største stridsvognslag den 12. juli 1943. Blant minnesmerkene over andre verdenskrig er Belgorod Diorama og en stor katedral i Prokhorovka.
Tisona saladillensis
Utseende
En ganske liten (vingespenn 20–25 millimeter) sommerfugl, vingene er nettmønstret i brunoransje og mørkbrunt.
Belgorod
Historie
Belgorod er det administrative, industrielle og kulturelle senter for Belgorod oblast, som ble opprettet i 1954. Blant byens høyere utdanningsinstitusjoner er Belgorod Sjukhov statlige teknologiske universitet, Belgorod statlige universitet, Belgorod jordbruksakademi og Belgorod finansielle akademi.
Tisona saladillensis
Utbredelse
Arten er utbredt i Bolivia og det nordlige Argentina.
Belgorod
Historie
Belgorod lufthavn ligger 4 km nord for byen.
Leo XI
Bakgrunn
Familien tilhørte Medici di Ottajano, en kadettgren av Huset Medici. Ottaviano døde tidlig i sønnens liv, og gutten fikk sin skolegang i hjemmet, ved dominikanerpresten pater Vincenzo Ercolano.
Medici følte seg kallet til prestedømmet, men moren motsatte seg dette ettersom han var den eneste mann i familien. Hun sendte ham istedet til storhertugen av Toscanas hoff, som gjorde ham til ridder av San Stefano.
I 1560 dro han til Roma, og der begynte hans livslange vennskap og samarbeide med Filip Neri, en prest som senere ble helligkåret i den katolske kirke. Det var Filip Neri som spådde at Alessandro en gang ville bli pave.
Prest, ambassadør, biskop, erkebiskop
Hans mor døde i 1566, og da gjenopptok han sine prestestudier. Han ble presteviet den 22. juli 1567 av Antonio Altoviti, erkebiskop av Firenze. Han var florentinsk ambassadør i Roma til pave Pius V fra 1569; der gjorde han et meget godt inntrykk på etterfølgeren pave Gregor XIII, som utnevnte ham til biskop av Pistoia i 1573 og erkebiskop av Firenze i 1574.
Kardinal
I 1583 utnevnte pave Gregor XIII pave ham til kardinalprest med San Ciriaco alle Terme Diocleziane som tittelkirke. Medici, en svært religiøs personlighet som hadde gode forvinbdelser med dominikanerne i San Marco, var ivrig etter å implementere avgjørelsene fra Tridentinerkonsilet. Han satset også store midler på å restaurere flere av Romas kirker.
Som pavelig legat til i Frankrike lyktes han i å overtale pave Klemens VIII til å oppheve ekskommunikasjonen av kong Henrik IV (1553–1610). Som legat engasjerte kardinal Medici fdrg for den kirkelige disiplin som tildels var brutt sammen under religionskrigene i landet, ; det lyktes ham imidlertid ikke å overtale kong Henrik IV til å implementere Tridentinerkonsilets beslutninger i Frankrike. En annen oppgave som tilkom ham som legat, var de diplomatiske samtaler mellom Frankrike og Spania, som den 2. mai 1598 førte til fredtraktaten i Vervins.
Han forble i Frankrike til han fikk bud om at han var blitt utnevnt til prefekt for kongregasjonen for biskoper og regularklerikere.
Han ble utnevnt til kardinalbiskop av Albano i 1600, og av Palestrina i 1602.
I simne år som kardinal deltok på en rekke pavevalg: konklavene i 1985, i september 1590, i oktober-desember 1590, i 1591, i 1592, og i mars-april 1605 (da han selv ble valgt).
Pavevalget, pave i 27 dager
Den 14. mars 1605, elleve dager etter pave Klemens VIIIs død, innledet 62 kardinaler konklavet for å velge neste pave. Fremtredende blant de som ble ansett som papabile var den store historiker kardinal Cesare Baronius og den berømte jesuittiske teolog (og senere helligkårede) kardinal Robert Bellarmin. Men Pietro Aldobrandini, lederen av det italienske parti blant kardinalene, alliert med de franske kardinaler, fikk sørget for tilstrekkelig flertall for Medici - mot den spanske komge Filip IIIs klare ønske. Kong Henrik IV av Frankrike sies å ha brukt 300.000 écu for å fremme Alessandros kandidatur.
Medici valgt til pave 1. april 1605. Han ble kronet 10. april 1605 av protodiakon kardinal Francesco Sforza. Pave Leo XI var 69 år gammel og hadde dårlig helse, og han pådro seg en alvorlig forkjølelse da han ble installert i Laterankirken, Romas katedral, den 17. april 1605. Han døde ti dager etter.
På Leo XIs gravmonument i St. Peterskirken står det blant annet Sic florui (latinsk: 'Slik blomstret jeg'), som henspiller på at hans tid som pave var som en blomsts levetid – svært kort. Samme devisen brukes ofte om den langt senere pave Johannes Paul I (1978), som også hadde et ytterst kort pontifikat.
Selv om pave Leo XI aldri kom i gang for alvor, er enkelte av hans anvisninger kjent for ettertiden; dette var anvisninger han gav fra sykesengen. Han tilsa keiser Rudolf II støtte i krigen mot Det osmanske rike. Dessuten befridde han Romas befolkning fra en rekke av skatter. På det teologiske område forordnet han etableringen av en kommisjon som skulle gjennomarbeide pavavalgsordningene.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Bernt H. Lund
Bernt Henrik Lund (født 14. august 1924 i Aker, nå Oslo) er tidligere offentlig tjenestemann, embetsmann og diplomat. Han var sentral i norsk utviklingshjelp i 1980- og 1990-årene, og var departementsråd i Departementet for utviklingshjelp 1985–1989 og etter at departementet ble innlemmet i Utenriksdepartementet assisterende utenriksråd i 1990. Han var deretter ambassadør til Namibia.
Familie
Han var sønn av Diderich H. Lund og Sigrid Helliesen Lund. Han var gift fra 1951 til 1963 med Bente Onsager Lund, og de var foreldre til samfunnsøkonomen Diderik Lund. I 1966 giftet han seg med Ebba Sundt født i 1927 (f. Andersson) og de har datteren Tanja C. Lund, født 1966.
Bakgrunn og virke
Han var medlem av Oslo bystyre 1956–1967, og fra 1960 også av formannskapet. Han ledet også flere kommunale styrer og utvalg, bl.a. Oslo skolestyre 1964–1967.
Fra 1967 var han kommunal administrator, som sykehusrådmann i Oslo 1967–1969 og finansrådmann 1970–1985. Fra 1985 var han statlig embetsmann, som departementråd i Departementet for utviklingshjelp 1985–1989 og spesialråd for bistand (assisterende utenriksråd) i Utenriksdepartementet i 1990, da han ble utnevnt til ambassadør og NORADs stedlige representant i Namibia.
Bernt H. Lund har mottatt en rekke ordener og utmerkelser i Norge og utlandet. Han er bl.a. kommandør av Dannebrogordenen, den svenske Nordstjärneorden, Finlands løves orden, Den islandske falkeorden og Order of the British Empire, og han har mottatt St. Hallvard-medaljen fra Oslo kommune og Venstres miljøpris.
Han var medforfatter til boken Tidsvitner – Fortellinger fra Auschwitz og Sachsenhausen (2006, Gyldendal).
Den andre industrielle revolusjonen
Den andre industrielle revolusjonen er navnet på alle endringene som skjedde i perioden fra 1871 til 1914. I 1871 vant Tyskland den fransk-tyske krigen og det industrialiserte området Lorraine ble en del av Tyskland. Krigen økte satsingen på utviklingen av ny teknologi. Revolusjonen sluttet i 1914, da den første verdenskrigen innledet en ny tid der den teknologiske utviklingen utelukkende ble brukt til krigføring.
Under den andre industrielle revolusjonen var det en sterk utvikling innen kjemisk-, elektrisk-, olje, og stålindustri. Masseproduksjon av forbruksvarer var også utviklet i denne tiden. Eksempler kan være den enorme produksjonen av matvarer, tekstiler og utviklingen av transport-tjenester. Underholding og media med kinofilmer, radio og grammofon økte sterkt og mange mennesker fikk arbeid innen denne sektoren.
Stigningen i og effektiviseringen av produksjonen var faktorer som førte frem til depresjonen i mellomkrigstiden og den såkalte nyimperialismen. Storbritannia ble i denne tiden tatt igjen av andre land i den industrielle utviklingen. Etter hvert pekte Tyskland og til dels USA seg ut som ledende innen industriutviklingen. Den industrielle revolusjonen kom til Norge for fullt først i denne tiden, med industri som ble bygd opp med grunnlag i vannkraft.
I USA vart det en sterk utvikling innen industri knyttet til elektrisitet. Oppfinnere som Nikola Tesla, Thomas Alva Edison og George Westinghouse utviklet systemer som gjorde det mulig å bruke elektrisitet til lys og innenfor produksjon.
Tyskland og USA
Tyskland tok over for Storbritannia og Irland som ledende innen industri i denne perioden. Dette kom av mange forskjellige faktorer. Ettersom Tyskland industrialiserte etter Storbritannia så kunne de bygge fabrikker ut ifra den nyeste teknologien fra Storbritannia. Dette sparte masse tid, penger og arbeid. Når Tyskland da bygget industrien sin på den nyeste teknologien som var tilgjengelig, og Storbritannia fortsatt kjørte på gammelt utstyr, gikk Storbritannia glipp av sin egen teknologiske fremgang. Tyskland investerte også mer på industri enn britene, spesielt innen den kjemiske industrien. Dette førte til at Tyskland klarte å bli det ledene landet i verden innen kjemi.
Mange mener det at landområdet som ble betalt til Tyskland av Frankrike, etter tapet av den fransk-prøyssiske krig, gav ressursene til å investere stor i infrastrukturer som jernbane. Dette førte til nyskapende stål-produksjon samt bedre og lettere frakt av varer. Samtidig som store fabrikker i Alsace-Lorraine ble tatt over når Frankrike tapte dette området i den fransk-prøyssiske krig.
I USA var mesteparten av den andre industrielle revolusjonen knyttet til utviklingen av hvordan man kunne bruke elektrisitet mer effektivt. Kjente personer som Nikola Tesla, Thomas Alva Edison og George Westinghouse hadde mye med denne utviklingen å gjøre i takt med den vitenskapelige utviklingen til Frederick Winslow Taylor.
Kommunikasjon
En av de mest kritiske oppfinnelsene for å spre teknologiske ideer i denne perioden var en dampdrevet roterende trykkpresse fra tidligere tider av revolusjonen. I den andre industrielle revolusjon kom også introduksjonen av mekaniske skrivemaskiner, som linjesettemaskin og kvikksølvdamp omsetter. Utvinning av tremasse til produksjon av papir frigjorde denne industrien fra den begrensede tilførselen av bomull og lin.
Europa (andre betydninger)
Europa kan vise til:
Skagerak Arena
Skagerak Arena er hjemmebanen til Odds ballklubb og Odds Ballklubb Kvinner. Den ligger samme sted som Odd Stadion lå, men selve banen er snudd 90 grader og naturgresset er erstattet med kunstgress. Skagerak Energi har kjøpt rettighetene som generalsponsor.
Prosjektet ble lansert etter sesongslutt 2005. Anlegget ble, på tross av motstand fra enkelte naboer, vedtatt bygd høsten 2006. Demonteringen av Odd Stadion ble påbegynt 13. november. Ny tippeligakontrakt var da sikret, etter at Bryne ble slått i kvalifiseringskampene. Stadionet var klart til 2. serierunde 15. april 2007, da Odd tok imot Lillestrøm. Da var bare den ene kortsiden og nedre del av den vestre langsiden klar.
Tribunefasilitetene ble gradvis ferdigstilt, og var klar til sesongen 2008. I det sørvestre hjørnet er det bygget et leilighetskompleks. Det er også planer for de andre hjørnene, men disse planene er ikke realisert.
Stadion sto helt ferdig bygd sesongen 2011. Da var den offisielt ferdig, og det var en stor seremoni rett før avspark på eget gress.
Tilskuerrekorden på Skagerak Arena er 12 436, og ble satt den 20. august 2015 da Odd spilte play-off kamp til Europa League mot Borussia Dortmund. Den uoffisielle tilskuerrekorden er semifinalen mot Viking i NM i 1984. I denne kampen ble det anslått å være 12 500 tilskuere til stede. Det offisielle tallet var ca. 8 500. Den offisielle tilskuerrekorden mot norske lag er 12 293, og ble satt den 25. september 2014 når Odd spilte semifinale i NM mot Sarpsborg 08.
I august 2016 ble det offentliggjort at det nordøstre hjørnet skulle bygges ut. Toppidrettsgymnaset i Telemark, som allerede disponerer noe av Telemarkstribunen trenger større plass. Dette vil si at det kommer et nytt bygg i hjørnet som tidligere har vært åpent. Dette medfører at den totale kapasiteten på Skagerak senkes fra ca. 12 500 til ca. 12 000.
Eksterne lenker
Skagerak Arena bilder og video - Nordic Stadiums
Thomas Bruce
Thomas Bruce er navnet på flere personer:
Straldzja (kommune)
Straldzja kommune (bulgarsk: Община Стралджа) er en kommune i Jambol oblast i Bulgaria. Administrasjonssenteret er byen Straldzja. I tillegg omfatter kommunen 21 mindre landsbyer og har tilsammen over 14 000 innbyggere.
Sånn er jeg bare og det er du også
Sånn er jeg bare og det er du også er et Standup-album utgitt av Herodes Falsk i mai 1996.
Fusajiro Yamauchi
Fusajiro Yamauchi (født 22. november 1859, død januar 1940) var japaneren som i 1889 grunnla selskapet som er nå kjent som Nintendo. Nintendo produserer spillkonsoller og spillemaskiner, men på den tiden produserte selskapet håndlagde hanafuda-kort, som senere ble brukt i kortspillet med samme navn.
Fallskjermhoppmerket for Luftwaffe
Fallskjermhoppmerket for Luftwaffe (Fallschirmschützenabzeichen der Luftwaffe) er en tysk militær utmerkelse.
Historie
Merket ble introdusert av Riksmarskalk Hermann Göring 5. november 1936, og var tiltenkt fallskjermhoppere i Luftwaffe i det tredje rike.
Design
Merket består av en oval stående krans hvor den ene siden er laget av laurbærblader, den andre siden av ekeblader. I senter av kransen er en ørn som stuper ned mot venstre med et hakekors i klørne. Merket er i 2 deler, ørnen er naglet fast med 2 nagler til kransen (unntatt de som er produsert av Gebrüder Wegerhoff Lüdenscheid). En versjon i tøy ble også introdusert, men var ikke tillatt å bruke etter 1942.
Iain Matthews
Iain Matthews (født i 1946 i England) har vært aktiv som vokalist, gitarist, bandleder, komponist og soloartist i over 40 år. Han slo igjennom som vokalist i den første utgaven av folkrock-gruppa Fairport Convention, toppet hitlistene i England med en versjon av Joni Mitchells Woodstock med gruppa Matthews Southern Comfort, og har i løpet av karrieren over 50 albumutgivelser bak seg, enten i forskjellige gruppekonstellasjoner (Matthews Southern Comfort, Plainsong, Hamilton Pool) eller som soloartist.
Han ble født i Scunthorpe i England i 1946, og ble døpt Ian Matthews MacDonald (skiftet navn for å unngå å bli forvekslet med Ian MacDonald i King Crimson). I Scunthorpe spilte han i lokale grupper som The Classics og The Rebels, samtidig som han gjorde seg bemerket som fotballspiller. Han sa imidlertid nei til proffkontrakt, og flyttet i stedet til London hvor han spilte inn en single for Deram Records (The summer of last year med gruppa The Pyramids) før han ble hentet til Fairport Convention av Ashley Hutchings. Fairport jaktet på en mannlig vokalist som kunne synge sammen med gruppas kvinnelige vokalister -først Judy Dyble, senere Sandy Denny.
Iain Matthews deltok på Fairports tre første LP-utgivelser (Fairport Convention (1968), What we did on our holidays (1968) og Unhalfbricking (1969)- bare en sang på den siste), før han forlot bandet på grunn av musikalske uoverensstemmelser.
Han utgav solo-plata Matthews Southern Comfort i 1970 der han fikk hjelp av bl.a. Richard Thompson og Simon Nicol fra Fairport. Platas tittel ble også navnet på bandet han satte sammen, og som spilte inn platene Second Spring (1970) og Later that same year (1970). Med Matthews Southern Comfort fikk han en superhit, men da Matthews opptrådte på Top of the tops mens singelen «Woodstock» lå på førsteplass på hitlistene, bestemte han seg for at dette var ikke den musikalske tråden han ville følge videre. Like etter forlot han bandet midt under en konsert i Oxford.
Iain Matthews fikk solokontrakt med Vertigo som i 1971 først ga ut If you saw thru' my eyes og senere Tigers will survive. Førstnevnte ble av engelsk musikkpresse umiddelbart stemplet som en folkrock-klassiker med gitarist-trioen Richard Thompson, Andy Roberts og Tim Renwick.
Den musikalsk rastløse Iain Matthews valgte deretter å starte et nytt band, Plainsong, hvor han fikk med seg Andy Roberts (tidligere Liverpool Scene), Dave Richards og Bob Ronga. LP-en In search of Amelia Earhart (1972) på Elektra er blant de fineste folkrock-plater laget i Storbritannia. Den inneholder blant annet to sanger om den kvinnelige amerikanske flyverhelten Amelia Earheart. Bandet ble oppløst da plateselskapet nektet å utgi bandets neste plateinnspilling.
Han fortsatte imidlertid å bo i USA, og spilte inn to plater for Columbia (Go for broke i 1975) og Hit and run i 1976) før han fant sammen med produsenten Sandy Robertson igjen (produserte bl.a. In search of Amelia Earhart). Sammen laget de Stealin' Home (1978) som ble utgitt på Robertsons eget Rockburgh-selskap. Platen inneholdt singelen Shake it (skrevet av Terence Boylan) og ga Matthews' hans største hit i USA (nr. 13 på hitlistene). Uheldigvis gikk Rockburgh konkurs og dermed sto Matthews igjen uten platekontrakt.
Mot slutten av 1970-tallet flyttet Matthews til Seattle hvor han etter hvert ble med i bandet Hi-Fi (Moods for Mallard 1982) sammen med David Surkamp, uten at publikum la noe særlig merke til dem.
Hans neste plate ble Shook (1984) en slags techno-pop som ikke akkurat var i hans gate. Frustrert over manglende suksess valgte han å slutte som aktiv musiker for å bli talentspeider for selskap som Island Music og Wyndham Hill. Etter et slags comeback med Fairport Convention på en festival i 1986 begynte han å snuse på musikk igjen, og i 1988 var han tilbake med plate Walking a Changing Line som utelukkende besto av komposisjoner av Jules Shear.
276 Adelheid
276 Adelheid er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 17. april 1888 av Johann Palisa fra Universitäts-Sternwarte Wien i Wien. Bakgrunnen for navnet er ikke kjent.
Iain Matthews
Etter denne utgivelsen slo Matthews seg ned i Austin i Texas, hvor han etter hvert fant tilbake til sine folkrock-røtter og fikk tilbake mye av sin musikalske skaperkraft. Nå fulgte en rekke gode utgivelser, Pure & Crooked (1990), Skeleton Keys (1992), The Dark Ride (1994), God looked down (1996), Excerpts from Swine Lake (1998), A tiniest wham (2000) og Zumbach's Coat (2004). The Dark Ride er sammen med solo-debuten If you saw thru my eyes hans kanskje beste album i karrieren.
Årstid
Årstider er en inndelingen av år basert på skiftinger i været og sollysets innvirkning på naturen og lufttemperaturen. I tempererte og arktiske soner på jordkloden er årstidene delt inn i vår, sommer, høst og vinter.
Iain Matthews
Underveis hadde Iain Matthews flyttet tilbake til Nederland, hvor han kom i kontakt med og spilte inn plater sammen med bl.a. Ad Vanderveen (The Iain Adventure i 2000) og Ellioth Smith (La terre Commune i 2001). Han har også vært med på samarbeidsprosjektet More Than a Song sammen med Eliza Gilkyson og Ad Vanderveen.
Plainsong kom sammen igjen på 90-tallet, med Mark Griffith, Clive Gregson og Julian Dawson som nye medlemmer i tillegg til den faste stammen med Matthews og Roberts. De gav ut The Dark Side of The Room i 1993, Electric Voices i 1994, Sister Flute i 1996, New Place Now i 1999 og Pangolins i 2003.
Årstid
Årsaker og klimatiske effekter
Årsaken til skiftningene i årstidene er det faktum at jorden roterer rundt solen i et plan, mens jordens egenrotasjon rundt sin egen akse har en helning på ca. 23,5° i forhold til rotasjonsplanet rundt solen. Jorden foretar én omgang rundt solen i løpet av ett år. Derfor står solen høyere på himmelen om sommeren enn om vinteren. Det punktet i jordbanen der solen står lavest på himmelen midt på dagen, kalles vintersolverv og finner sted omtrent den 22. desember på den nordlige halvkule. Tilsvarende står den der høyest på himmelen ca. den 21. juni som kalles sommersolverv. Når solen står høyere på himmelen og solen dessuten står en større del av døgnet over horisonten om sommeren, vil vi få en høyere oppvarming av både atmosfæren over området og terrenget i området enn om vinteren.
Iain Matthews
Sommeren 2008 var Matthews i gang med et jazzprosjekt sammen med jazzcomboen The Searing Quartet. Platen Joy Mining ble utgitt i månedskiftet oktober/november 2008. Iain Matthews selv beskriver den som hans musikalske høydepunkt så langt, med topp prestasjoner vokalt, komposisjonsmessig, musikalsk og produksjonsmessig.
Årstid
Midnattssol og mørketid
Helningen til jordens rotasjonsakse i forhold til dens bane om solen er omtrent 23,5°. Det fører til at for de områdene på kloden som befinner seg nærmere polene enn denne vinkelavstanden, vil solen befinne seg over horisonten hele døgnet i en periode rundt sommersolverv. Tilsvarende vil solen ikke nå opp over horisonten i disse områdene på et tidspunkt rundt vintersolverv. Breddegraden 66,5° = 90° − 23,5° kalles derfor for polarsirkelen. I Norge går den over Saltfjellet i Nordland fylke. Jo nærmere vi befinner oss polene, dess lengre vil periodene med midnattssol og mørketid være. I Hammerfest på omtrent 70° nordlig bredde  er det midnattssol fra ca. 14. mai til ca. 29. juli og mørketid fra ca. 22. november til ca. 19. januar. Ved polpunktene er det midnattssol og mørketid halve året mellom vårjevndøgn og høstjevndøgn.
Vårjevndøgn og høstjevndøgn
Midt mellom vintersolverv og sommersolverv vil dag og natt være like lange over hele kloden. Dette tidspunktet om våren kalles vårjevndøgn som opptrer rundt den 21. mars. Tilsvarende har man høstjevndøgn omtrent den 23. september.
Astronomiske årstider
Det er jordens gang rundt solen sammen med at dens rotasjonsakse ikke står vinkelrett på baneplanet, som bestemmer årstidene. Astronomisk er de bestemt ved tidspunktene for jevndøgn og solverv. Vårjevndøgnet opptrer rundt 21. mars som defineres som begynnelsen av den astronomiske våren. Denne varer frem til sommersolverv som faller omtrent på den 21. juni og markerer begynnelsen av den astronomiske sommeren. Den tar slutt ved høstjevndøgn ca. 23. september som definerer begynnelsen på høsten. Denne varer frem til vintersolverv ca. den 22. desember som er starten til den astronomiske vinteren. Denne varer så frem til vårjevndøgn. På den sydlige halvkule er det vinter mens man har sommer i Norge og likedan høst når det er vår her.
Ut fra denne definisjonen begynner den astronomiske våren det påfølgende året et antall dager senere som er gitt ved lengden av det tropiske året. Da dette inneholder 365 døgn, 5 timer og nesten 49 minutter, vil denne begynne omtrent 6 timer senere enn året før. Etter fire år vil derfor dette vårjevnpunktet opptre ett døgn senere. For at det skulle forbli på omtrent samme dag, ble det derfor innført et skuddår hvert fjerde år i den.
Til enkelte formål deles også året inn i to deler. Sommerhalvåret varer da ifølge den astronomiske inndelingen fra vårjevndøgn (ca. 21. mars) til høstjevndøgn (ca. 23. september) som er begynnelsen på vinterhalvåret. Det fortsetter frem til vårjevndøgn og utgjør den andre halvdelen av året. De er tilnærmet like store.
Årstider i meteorologien
På grunn av jordoppvarmingen om sommeren på den nordlige halvkule vil solen lagre (magasinere) varme i atmosfæren, hav og landskap i denne perioden. Kulden blir tilsvarende lagret om vinteren og behøver noen uker for å forsvinne helt. Derfor vil de meteorologiske årstidene ikke følge de astronomiske, men opptre noen uker tidligere.
De meteorologiske årstidene defineres ved å starte på den første dagen i den måneden de astronomiske årstidene begynner. Hver av dem inneholder da tre måneder og består av tidsrommene
Denne oppdeling stemmer også bedre med hvordan ordet årstid benyttes i dagligtale. For eksempel er vanligvis de tre varmeste årstidene i Norge juni, juli og august, mens de tre kaldeste forekommer oftest i desember, januar og februar.
Alternativt kan en meteorologisk (klimatologisk) definisjon på de fire årstidene i Norge baseres på normal døgnmiddeltemperatur. Årstidenes lengde er dermed ulik rundt om i landet. Den delen av året da døgnmiddeltemperaturen er over 10° C, er sommeren. Når den er under 0° C, er det vinter. Så er vår og høst mellom de to. Tabellen her viser første dag i hver årstid etter denne definisjonen:
En oppdeling i fire meteorologiske årstider er ikke like naturlig i andre verdensdeler hvor klimaet er annerledes. Ved de geografiske polene skiller man vanligvis kun mellom et sommerhalvår og et vinterhalvår. Av tilsvarende grunn deles året i tropene opp i tre deler som styres av den viktige regntiden.
AES
AES kan sikte til
Silosvans
En silovans er et traktorredskap til samling og frakt av gress. Den er vanlig både til bruk på lesseapparat og som bakmontert redskap. Den ligner høysvansen med tinder til å tre under gresset, men siden silosvansen brukes til frakt av utørket gress, har den flere og kortere tinder, og den mangler høysvansens klo. Det er vanlig med redskap med utskiftbare tinder og avtagbar klo, som slik kan brukes til både høy- og silosvans. Både høy- og silosvansen er videreutviklet fra hesteredskapet sleperive.
Ved tidlig bruk av ensilering som konserveringsmetode for fôr ble silosvansen brukt til å samle gresset for frakt til siloen. I dag skjer dette med fôrhøster og vogn, eller på annet vis, og silosvansen er henvist til hjelp ved hesjing.
Dymasia dymas
Dymasia dymas er en sommerfugl som tilhører underfamilien Nymphalinae i den store familien flikvinger (Nymphalidae). Den lever i det sørlige USA.
Utseende
En ganske liten (vingespenn 20–25 millimeter) og smalvinget sommerfugl, vingene er nettmønstret i brunoransje og mørkbrunt.
Utbredelse
Arten er utbredt i de sørligste delstatene av USA, fra Texas til California.
Tour Down Under 2010
Tour Down Under 2010 var den tolvte utgaven av Tour Down Under. Rittet ble arrangeret i og rundt Adelaide fra 19. til 24. januar 2010. Det var tredje gang rittet hadde ProTour-status. 17. januar gikk Cancer Council Classic som ikke talte med i sammendraget. Det ble vunnet av Greg Henderson fra nystartede Team Sky.
I tillegg til ProTour-lagene (med unntak av Lampre-Farnese Vini som ikke hadde fått lisens) deltok BMC og UniSA. Storfavoritt André Greipel vant tre etapper og rittet sammenlagt.
Gino Scarpa
Gino Scarpa (født 8. november 1924 i Venezia i Italia, død 4. desember 2022 ) var en italiensk-norsk billedkunstner fast bosatt i Oslo siden 1970 og norsk statsborger siden 1978.
Bakgrunn og arbeid
Siden debututstillingen i Venezia i 1946 arbeidet Gino Scarpa som maler, grafiker og billedhogger. Han deltok på en mengde utstillinger i inn- og utland, samt hadde en lang rekke utsmykningsoppgaver og fikk flere priser. Scarpa illustrerte også flere bøker, som «Steppeulven» for Den Norske Bokklubben, samt «Den skjeggete brud» og «Jeg var Marco Polo», begge av Tor Åge Bringsværd.
Scarpas bilder er preget av sikkert håndverk og en dekorativ og fabulerende figurativ stil. Motivene viser ofte overdrevent langstrakte kvinneskikkelser og akter med et lett mystisk og erotisk uttrykk, gjerne kombinert med elementer fra italiensk renessanse og klassisk mytologi.
Utstillinger og innkjøp
Scarpa er innkjøpt av en mengde offentlige samlinger, blant andre Museo Internazionale d'Arte Moderna i Venezia og Roma, Nasjonalgalleriet, Riksgalleriet, Norsk kulturråd, Museet for Samtidskunst, Konserthuset i Oslo, Museum of Modern Art i New York, Galleria degli Uffizi i Firenze, Statens Museum for Kunst i København, Malmö Museum, Bergen Billedgalleri, Det faste galleri i Trondheim og Statoil kunstsamling.
Christian Colbjørnsen
Christian Colbjørnsen (født 29. januar 1749 i Sørum, død 17. desember 1814) var en norsk-dansk jurist og embetsmann. Han var generalprokurør 1788–1804 og høyesterettsjustitiarius i Danmark-Norge 1804–1814. Colbjørnsen hadde stor innflytelse på rettsutviklingen i Danmark-Norge på slutten av 1700-tallet, ikke minst på opphevelsen av stavnsbåndet.
Biografi
Han var sønn av regimentskvartermester Colbjørn Jacobsen Colbjørnsen, av slekten Arneberg/Colbjørnsen, og Anna Dorothea Røring, og oldebarn av presten Colbjørn Torstensen Arneberg. Han var gift med Engelke Margrethe Falbe (1763–1848), som var barnebarn av Hans Hagerup de Gyldenpalm og oldebarn av Eiler Hagerup d.e..
I 1773 tok han juridisk embetseksamen og fikk 3 måndere senere bevilling som høyesterettsadvokat, og han var kammeradvokat 1780–1785.
I 1788 ble han utnevnt til generalprokurør og begynte i kanselliet og fikk her stor innflytelse på den dansk-norske lovgivningen. Han utarbeidet utkast til en rekke lovreformer. Her kan nevnes «Forordning angaaende nærmere Bestemmelse af Straffe for Tyve og Hælere af 20. Febr. 1789», «Reskript om Trykkefriheden af 3. Dec. 1790», «Forordning om Fængslernes bedre Indretning af 5. April 1793»,«Forordning om en forbedret Politiindretning for Kjøbenhavns Vedkommende af 5. Juli 1793»,«Forordning om Forligelseskommissioners Stiftelse af 10. Juli 1795» og «Fordning om Rettens vedbørlige og hurtige Pleje af 3. Juni 1796».
Mellom 1804 og sin død i 1814 var han høyesterettsjustitiarius. Hans svoger Hans Hagerup Falbe var samtidig dommer i høyesterett.
Colbjørnsen var religiøs fritenker, men sto for det beste i samtidens ideer om humanisme og læren om menneskerettighetene. Ingen Følelse, har han sagt, ''er mere indprentet hos Mennesket end Lyst til Frihed. (...) Friheden er Naturens første og ypperligste Gave til den ædleste af sine Skabninger.''
Hans innflytelse på lovgivningen var så betydelig at hoveddelen av de lovene som utkom i det siste tiåret av 1800-tallet var nøye samstemt med hans forslag, likeledes ved prinsipp- og lovfortolkningsspørgsmål var det som regel hans mening som ble fulgt.
Mathias
Mathias (alternativt Mattias, Matias, Matthias, Tias eller Thias) er et mannsnavn med utspring i gresk, og som er den greske formen av det hebraiske navnet (Mattitjahu) eller  (Mattitja), med betydningen «Guds gave» eller «en gave fra Gud».
Utbredelse
Mathias er et vanlig navn i Danmark og Norge. Varianten Matias er svært vanlig i Finland og er også mye brukt i Chile. Matthias er vanlig i Tyskland, hvor det ble mye brukt i perioden ca. 1950–1990. Mathes var, sammen med andre former av navnet, blant de vanligste mannsnavnene i Tyskland i senmiddelalderen. Variantene Matija, Mátyás og Matyáš er vanlige i henholdsvis Slovenia, Ungarn og Tsjekkia. Varianten Mattias er vanlig i Sverige.
I Norge nar navnet har vært brukt siden 1200-tallet. Det var tidligere et uvanlig navn, og var svært lite brukt fra starten av 1900-tallet og fram til starten av 1980-tallet, da antallet barn med navnet Mathias begynte å vokse kraftig, og i 2006 ble omtrent 1,5 prosent av de nyfødte guttebarna kalt Mathias. Mathias var det mest brukte navnet blant gutter født i 2003, 2004 og 2007. Det var i 2006 totalt omtrent 7000 personer i Norge med navnet Mathias. Hvis man regner med de alternative formene Matias og Mattias var det ca. 8000 personer med navnet, og tar man også med de relaterte navnene Mats, Mads, Mattis og Mathis er det totalt ca. 18 000 personer. Andre varianter av navnet er svært lite brukt i Norge.
I Sverige var Mattias svært vanlig i 1970-årene.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Lodovico Antonio Luca Adorno
Lodovico Antonio Luca Adorno (kinesisk: 魯類斯, Lu Leisi; født 28. august 1655 i Genova i Italia, død 20. desember 1699 i Goa i India) var en katolsk kinamisjonær tilhørende jesuittordenen.
Han reiste ut fra Europa til Kina i april 1690, og virket i Ganzhou i Jiangxi. Etter en sykdomsperiode fikk han reise tilbake til Macao, og i 1694 kom han helt tilbake til Goa, der han virket som misjonær til sin død kort etter. Nokså mange av de europeiske misjonærer slet med å tilpasse seg Kina helsemessig. Særlig på landet og i utkantstrøkene var de sanitære forhold dårlige; utilstrekkelige midler og dermed mangel på medisiner og feilernæring skapte problemer. Mange vestlige misjonærer ble syke; hele 51 døde før de var fylt femti år, som pater Adorno som bare ble 41 år.
Estland
Estland var en del av det russiske imperiet fra 1721 til den russiske revolusjonen i 1918 og var underlagt Sovjetunionen fra andre verdenskrig til 1991. Sammen med Latvia og Litauen var Estland det eneste europeiske landet som ble selvstendige etter første verdenskrig og som mistet selvstendigheten igjen. Estland hadde høyest levestandard av Sovjetrepublikkene, vesentlig høyere enn Russland.
Estland ble medlem av FN i 1991, av NATO i 2004 og av EU i 2004. Den 1. januar 2011 gikk landet over til euro som valuta. Estland ble medlem av OECD i 2010.
Naturgeografi
Estland ligger på østkysten av Østersjøen med Finskebukta i nord, Russland i øst og Latvia sør. Landet er flatt og den gjennomsnittlige høyden er ikke høyere enn 50 meter, og det høyeste punktet i landet, Suur Munamägi, ligger i sørøst med 318 meter. Grunnfjellet er dekket av et skikt kalkstein, sandstein og leirstein. Kysten i nord er preget av kalksteinsskrenter, «klinter», som på det meste er 56 meter høye. Grunnfjellet ligger dypt under de sedimentære bergartene. I de nordlige delene er grunnfjellet dekket av 200 meter kalksteinslag, i sør omkring 600 meter tykt lag av sand- og leirstein som danner et tildels kupert landskap. I vest og nordvest er kysten lav og dekket av sand. Innsjøen Peipus er også omgitt av sandstrender.
Oljeskifer (eller kukersite, særlig øst for Tallinn langs Finskebukta ) og kalkstein, sammen med skogområdene som dekker 47 % av landet, spiller en viktig økonomisk rolle i Estland, som ellers har få naturressurser. Utvinning og brenning av skiferolje har etterlatt kilometerlange hauger av slagg og aske ved Kohtla-Järve der et varmekraftverk produserte så mye strøm (omkring 1980) at verket bidro til Leningrads strømforsyning. Omkring 1980 ble det brutt 30 millioner tonn oljeskifer årlig og reservene ble da anslått til å vare i 200 år med daværende utvinningstakt.
Estland har over 1 400 innsjøer. De fleste er svært små, men den største, Peipus (Peipsi på estisk), er med 3 555 km² en av de største innsjøene i Europa. Den danner det meste av grensa mellom Estland og Russland. De fleste innsjøene er grunn (som i Finland), Peipus er bare 15 meter dyp. Det renner også mange elver gjennom landet, de lengste av Estlands elver er Võhandu (162 km), Pärnu (144 km) og Põltsamaa (135 km). Estland har også mange myrområder, våtemarker og marskland særlig i den vestlige delen av fastlandet mot Østersjøen omkring Haapsalu. Kystlinjen er 3 794 km lang med mange bukter, sund og viker. Tallet på øyer og holmer er anslått til 1 500, og de to største er Saaremaa og Hiiumaa, som begge er egne fylker. Øyene utgjør omkring 10 % av landets areal.
Omkring 32 % av landets areal er dyrket mark, 21 % er myr og 40 % er skog.
Største by er hovedstaden Tallinn, andre store byer er Tartu, Narva, Kohtla-Järve og Pärnu. Elven Emajõgi er seilbar og har en høydeforskjell på under 4 meter over en strekning på 100 km.
I 1945 gjorde Sovjetunionen en grenseregulering slik at 2300 km2 ble overført fra Den estiske sovjetrepublikk til Den russiske sovjetrepublikk. Estlands regjeringen godtok ikke reguleringen og regner grensen satt ved freden i Tartu (1920) som gjeldende.
Klima
Klimaet er gjennomgående kjølig, en følge av at landet ligger så langt mot nord. Vind fra Østersjøen gjør vintrene fuktige, men fører samtidig til at landet blir spart for de betydelig kaldere luftmassene fra øst. Selv om over halvparten av Estland er oppdyrket eller blir brukt som beitemark, er det fortsatt veldig mye igjen av den naturlige vegetasjonen. Den omfatter blant annet skog, først og fremst gran og en del furu. I lavlandet er det store myrstrekninger. Det finnes et rikt dyreliv, med blant annet hjortedyr, ulv og gaupe.
Demografi
På slutten av 1990-tallet beskrev 30 % av befolkningen seg som på grensen til å være fattige, sammenlignet med nær halvparten i Latvia og Litauen. Fafos kartlegging beskrev da Estland som det mest velstående av de tre baltiske landene. Tilgang til internett, personlig datamaskin og mobiltelefon var på den tiden langt mer vanlig i Estland (over 30 % hadde mobiltelefon mot 10 % i Litauen). En tredel av befolkningen hadde da høyere utdanning.
Språk
Estisk språk er et østersjøfinsk språk nært beslektet med finsk. Det er verken beslektet med de baltiske språkene latvisk eller litauisk eller med russisk, men derimot med det nylig utdødde livisk (et finsk-ugrisk språk), som ble snakket på Livlands odde. Det opprinnelige liviske språket døde ut omkring 1800. På grunn nært slektskap med finsk språk har landet mye kontakt med Finland.
Religion
Estland ble på grunn av tysk og svensk innflytelse overveiende luthersk. Landet gjennomgikk en luthersk reformasjon og katekisme på estisk ble innført i 1535. Russisk-ortodokse kristne er i hovedsak etniske russere og en del etniske estere.
Befolkning
TFR (Total Fertility rate) i Estland er 1.45, noe som er for lavt til at det nåværende befolkningstallet skal kunne opprettholdes, og det er derfor ventet en økende andel eldre og en synkende befolkning. Fra 2000 til 2010 ble befolkningen i Estland redusert med ca. 30.000 mennesker. Etter 2014 har riktignok utviklingen snudd igjen, og i 2017 hadde Estland en befolkningsøkning på 3070 personer. Estland er et relativt heterogent samfunn, og landet har en stor russisk minoritet som utgjør 25 % av totalbefolkningen.
Etter andre verdenskrig gikk landet gjennom en kraftig industrialisering i regi av det sovjetiske regimet. Behovet for arbeidskraft i industrien trakk til seg arbeidskraft fra Russland og andre slaviske deler av Sovjetunionen. I 1980 var 40 % av befolkningen innvandrere fra andre deler av Sovjetunionen. I Tallinn var per 1980 nær halvparten av befolkningen ikke-estisk. I 1994 hadde 25 % av etniske russere statsborgerskap, i 1999 var andelen med estisk statsborgerskap økt til 40 % og 20 % av de etniske russerne var borgere av Russland. I 1999 var 13 % av innbyggerne statsløse. I løpet av 1990-tallet gjorde mange av de innbyggere fra andre deler av Sovjetunionen estere av seg.
Ved grensen til Russland, i Setuland, holder omkring 5000 personer av minoriteten setuer eller setukeser til.
Historie
Estland har vært befolket av finsk-ugriske stammer siden forhistorisk tid. De ble kristnet etter langvarige korstog som endte i 1227 da Danmark hadde erobret nordre del av landet og den tyske Sverdbrødrenes ridderorden søndre del. Danskene ble i 1219 invitert av biskop Albert av Livland for å hjelpe til med omvending av de hedenske esterne. Tallinn, Tartu og Pärnu sluttet seg i 1285 til hanseatene og Lübecks lover ble innført. Som medlem av Hansa-forbundet formidlet Tallinn handel med Russland og opplevde en velstandsperiode. Danmark beholdt nordre Estland til 1346. Tysk herredømme over nordre Estland varte til Sverige erobret landsdelen i 1561. Russiske invasjoner i 1481 og 1558 ble slått tilbake. Søndre del, Livland, var under tysk styre til Polen-Litauen erobret provinsen i 1580-årene. I 1550 grunnla Gustav Vasa Helsingfors som konkurrent til Tallinn. Da hansahandelen stagnerte begynte Tallinns nedgang og pesten i 1710 etterlot bare 15 % av byens befolkning.
På 13- og 1400-tallet vokste hovedstaden Tallinn (tysk: Reval) sterkt, og den ble en hansaby i Hansaforbundet. Navnet er en sammentrekning av Taani og Linn, som betyr «dansk by» eller «av danskene». Den vanlige betegnelsen på Tallinn er derfor «Danskeborgen». Estland ble protestantisk i 1524.
Danmarks historiske tilknytning til Estland er bakgrunnen for myten om opphavet til det danske flagget Dannebrog. Ifølge myten skal Dannebrog ha dalt fra himmelen under slaget ved Felin i Estland under korstoget som kong Valdemar II ledet mot de hedenske esterne. Danskene var nær ved å lide nederlag da flagget mirakuløst dalte ned og ga dem nytt mot og seier. Forskjellig versjoner tidfester hendelsen enten til 1207 eller til 1219, og slagstedet sies også å være Lyndanisse.
I 1625 kom hele Fastlands-Estland under svensk herredømme. Svenskene beholdt den administrative inndelingen i to provinser. Estland var betegnelsen på kyststripen i nord langs Finskebukta, mens Livland i sør også omfattet deler av det nåværende Latvia. Denne inndelingen besto til inn på 1900-tallet. Kong Gustav II Adolf tvang den tyske adelen til å gi bøndene større frihet, og opprettet et trykkeri og et (tyskspråklig) universitet i Tartu (tidligere Dorpat) i 1632.