cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
A Society Exile
A Society Exile er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av George Fitzmaurice.
Handling
Den amerikanske arvingen Nora Shard befinner seg i England, og arbeider med en dramatisering av romanen sin sammen med dramatikeren Sir Howard Furnival. Men samarbeidet deres blir holdt hemmelig for Furnivals veldig misunnelige kone Lady Doris. Men Noras bror Lord Bissett overbeviser Lady Furnival om at Nora er ektemannens elskerinne. Lady Furnival dreper deretter Sir Howard, og tar sitt eget liv rett etterpå.
Nora blir snart utstøtt fra deres sosiale klasser, og hun reiser under et fiktivt navn til Venezia - hvor hun møter Sir Ralph Newell. Han er broren til Lady Furnival, og er i ferd med å komme seg etter å ha blitt skadet under krigen. De gifter seg og vender senere tilbake til England, hvor Lord Bissett forteller Sir Ralph mer om Noras bakgrunn og bekjentskap med Howard. De skilles, og Nora reiser til Italia hvor hun føder sønnen deres.
Vårhettefly
Vårhettefly (Cucullia chamomillae) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er funnet ved Oslofjorden og i Agderfylkene i Norge.
Leirfossen (Oslo)
På 1970-tallet ble fossen demmet inne og elva lukket. Men i 1985 vedtok bystyret at lukking av elver og bekker ikke lenger var tillatt, og at rørlagte strekninger skulle gjenåpnes der det er mulig. I 2011 ble fossen åpnet, og i 2013 var området rehabilitert som en del av Groruddalssatsingen.
Vårhettefly
Utseende
Et middelsstort (vingespenn 43 – 50 mm), kraftig, lysgrått nattfly. Kroppen er mer tettbygd og mindre spoleformet enn hos de andre norske hetteflyene. Kroppen og forvingene er lysgrå, vingene med markerte, smale, mørke lengdestreker. Bakvingen er lysgrå med mørke årer. Larven er naken, grønn med lyse tegninger, langs ryggen med V-formede, mørkgrønne tegninger.
Leirfossen (Oslo)
Stedet var dessuten åsted for ett av distriktets aller tidligste skirenn med hopp. Dette fant sted i fra Sagplassen og ned den bratte dalsiden ved Leirfossen den 16. februar 1862. Begivenheten er beskrevet i «Illustrert Nyhedsblad» den 30. mars samme år, med Henrik Ibsen som sportsreporter.
Vårhettefly
Levevis
Arten finnes på åpne områder, som åkre, veikanter og skrotemark (ruderat-lokaliteter). Larvene lever på planter i kurvplantefamilien, den viktigste vertsplanten i Norge er kanskje balderbrå (Matricaria spp.) men den kan også gå på kamilleblom (Chamomilla recutita), prestekrage (Leucanthemum vulgare) og hvit gåseblom (Anthemis arvensis). Larven utvikler seg i juni – august, arten overvintrer som puppe og de voksne nattflyene flyr fra slutten av april til begynnelsen av juni, tidligere enn de andre hetteflyene som forekommer i Norge.
Utbredelse
Vårhetteflyet finnes i Nord-Afrika, i Europa bortsett fra lengst i nord, østover til Ural og Kaukasus. I Norge er den bare funnet noen få ganger, første gang i 1980, langs kysten vestover til Vest-Agder.
Sherlock Holmes in the Great Murder Mystery
Sherlock Holmes in the Great Murder Mystery er en amerikansk stumfilm fra 1908.
Handling
En stor gorilla kommer seg løs fra buret sitt, og begår forbrytelser. En ung mann kalt Jim blir snart anklaget for disse lovbruddene og er i ferd med å bli dømt, når Sherlock Holmes sørger for at Jim blir frikjent. Men gorillaen stikker snart av igjen - denne gangen fra et skip - og klatrer opp en veranda, og inn et vindu. Etter en forferdelig kamp dreper han en ung kvinne. Men kapteinen går umiddelbart tilbake til fartøyet sitt med gorillaen og holder seg i skjul, redd for konsekvensene dersom noen oppdager hva gorillaen han har ansvaret for har funnet på.
Bård Olav Grotle
Bård Olav Grotle (født 4. april 1917 i Bremanger, død 6. desember 1942 i Nordsjøen) var en norsk fisker og sjømann, som under andre verdenskrig tjenestegjorde i Kompani Linge.
Sherlock Holmes in the Great Murder Mystery
Handling
Den drepte unge kvinnen blir snart oppdaget, og det viser seg at hun var kjæresten til Jim. Han blir derfor anklaget for å ha begått denne forbrytelsen også. Jim, som ikke er klar over hva som nettopp har skjedd med kjæresten hans er i ferd med å gå om bord på et tog, når politiet skynder seg dit for å arresterer ham. Sherlock Holmes leser en bok når hans mange-årige venn og kollega Dr. Watson kommer, som har lest om denne forbrytelsen i avisen. Sherlock Holmes blir umiddelbart interessert i denne forbrytelsen, og må å løse mysteriumet før Jim blir dømt og henrettet ved hengning.
Bård Olav Grotle
Grotle forlot Norge ombord på MK «Igland» 23. desember 1940. . Han blei opptatt i Kompani Linge og tjenestegjorde i Marinens spesialavdeling. Han blei sjef på skøyta «Aksel», som opererte langs norskekysten og gjennomførte ti tokt over Nordsjøen med agenter, våpen og annet utstyr til hjemmestyrkene. Skuta forliste 6. desember 1942 på veg tilbake til Shetland etter et slikt tokt, og Grotle omkom.
Grotle blei post mortem tildelt Krigskorset med sverd og den britiske Distinguished Service Medal.
Puertoricotanagar
Puertoricotanagar (Nesospingus speculiferus) er eneste art i puertoricotanagarslekten (Nesospingus), som er eneste slekt i puertoricotanagarfamilien (Nesospingidae). Arten har altså ingen nære slektninger.
Taksonomi
Arten ble tidligere regnet til tanagarfamilien (Thraupidae), men en større revidering av den familien førte til at blant annet denne arten ble plassert i sin egen familie. Nesospingidae er trolig søstergruppen til Spindalidae, og disse to er igjen søstergruppen til hispaniolatanagarfamilien (Phaenicophilidae).
Biologi
Puertoricotanagar måler cirka 18–20 cm i lengde og veier omkring 28,7–40 g. Fjærdrakten er mørk, nærmest svartbrun på oversiden og tilnærmet hvit på undersiden, som har mørkere små langsgående flekker (avlange spetter) ispedd på brystet og i buken. Strupen er kritthvit til opp mot underkinnene, mens kinnene, øredekkerne og resten av hodet og stjerten er som oversiden. Undergumpen er hvit. Nebbet er forholdsvis kraftig.
Arten er endemisk for den montane sonen på Puerto Rico i Karibia. Den hekker i palmer og bambus, som regel i januar–august. Redet bygges gjerne 2–10 m over bakken og hunnen legger normalt 2–3 kremfargede egg med tette brune spetter på. Lite annet er kjent om hekkingen.
Acanthops soukana
Acanthops soukana er en art av insekter som tilhører ordenen knelere.
Utbredelse
Acanthops soukana finnes på Fransk Guyana.
Laukøya (Flatanger)
Laukøya er en øy utenfor Utvorda i Flatanger kommune i Trøndelag. Øya ligger øst for øya Skingen, som fortsatt er bebodd.
Den eldste bosetningen som kan spores hit er i 1842, da øya var en husmannsplass under Utvorda.
Semesteravgift
Semesteravgift er en lovpålagt avgift for studenter i Norge. Denne betales til en studentsamskipnad og brukes på tiltak for å bedre velferdstilbudet for studentene tilknyttet samskipnaden. Beløpet og bruken av semesteravgiften bestemmes av styret i samskipnaden, men endringer i beløpet skal godkjennes av Kunnskapsdepartementet. Semesteravgift må ikke forveksles med materialavgift, studieavgift eller andre former for skolepenger som betales til utdanningsinstitusjonen.
Slaget ved Valcour Island
Sjøslaget ved Valcour Island, også kjent som slaget ved Valcour Bay, fant sted den 11. oktober 1776 på Champlainsjøen i et trangt strede mellom fastlandet til New York og Valcour Island. Dette slaget regnes vanligvis som det første sjøslaget som ble utkjempet av United States Navy. De amerikanske skipene under Benedict Arnolds kommando ble stort sett ødelagt, men kampanjen forsinket det britiske forsøket på å skjære koloniene i to med et helt år, og det førte til slutt til den britiske militære katastrofen ved Saratoga i 1777.
Champlainsjøens strategiske viktighet
Etter den mislykkede amerikanske invasjonen av Canada, satte britene i gang en motoffensiv som var ment å skaffe kontroll over Hudson-elvedalen som strakte seg sørover fra Champlainsjøen. Kontroll over øvre Hudson ville gjøre det mulig for britene å få forbinde de canadiske styrkene med de i den britisk-okkuperte New York City og dermed dele de amerikanske koloniene i New England fra de i sør og i midten.
Tilgang til elvas kilde var beskyttet av amerikanske befestninger ved Crown Point og Fort Ticonderoga, og eliminering av disse forsvarsverkene var påkrevd for å transportere styrker og forsyninger fra den britisk-kontrollerte St. Lawrence-dalen 150 kilometer mot nord. Veier var enten ufarbare eller eksisterte ikke, noe som gjorde transport over Champlainsjøen til den eneste muligheten, men de eneste skipene på innsjøen var i amerikanske hender, og selv om de var lett bevæpnet, kunne de transportere tropper og forsyninger som var umulig for britene. De to partene satte derfor i gang med å bygge flåter, britene ved St Johns i Quebec og amerikanerne i den andre enden av innsjøen ved Skenesborough (nå Whitehall, New York). Britene hadde nok forsyninger, dyktige arbeidsmenn og prefabrikkerte skip transportert fra England, inkludert et krigsskip på 180 tonn som de tok fra hverandre og satte sammen igjen på innsjøen. Totalt hadde den britiske flåten på 30 skip dobbelt så mange skip og dobbel så kraftig ildstyrke som amerikanernes 16.
Slaget
Arnold kom fra en sjømannsfamilie fra Connecticut. Han valgte å tvinge britene til å angripe hans mindre styrker i et trangt, steinete området mellom kysten og Valcour Island hvor den britiske flåten ville få problemer med å utnytte sin overlegne ildstyrke og hvor det underlegne sjømannskapet til amerikanerne ville få minimal effekt.
Den britiske flåten inntok posisjoner ved middagstid 300 meter foran den amerikanske slaglinjen med de små kanonbåtene i front og de fem hovedskipene rundt 50-100 meter bak kanonbåtene. Britene åpnet så en enorm salve mot de amerikanske skipene som fortsatte de neste fem timene. I løpet av skuddvekslingen ble Revenge hardt skadet. Philadelphia ble også alvorlig skadet og sank rundt kl. 18.30. Royal Savage gikk på grunn og satt i brann av mannskapet for å forhindre at skipet falt i britiske hender. Congress og Washington ble alvorlig skadet, og Jersey og New York fikk også stygt skadet. På den britiske siden begynte også skader å melde seg. HMS Carlton ble truffet da den forsøkte å borde Royal Savage som var gått på grunn og ble tvunget til å trekke seg tilbake under tungt beskytning. En mindre kanonbåt, ledet av løytnant Dufais, eksploderte og sank av et enkelt treff. De fleste av de mindre kanonbåtene ble også truffet, noe som tvang dem til å trekke seg tilbake og gjenopprette sin slaglinje 700 meter fra den amerikanske linjen. To av kanonbåtene ble så hardt skadet at de måtte skrotes etter kampene.
Men slaget gikk ikke så godt for amerikanerne da solen gikk ned den 11. oktober. De fleste av de amerikanske skipene var skadet eller i ferd med å synke og mannskapene rapporterte om rundt 60 omkomne og sårede. Britene rapporterte om rundt 50 omkomne og sårede på sine skip. Klar over at han ikke kunne beseire den britiske flåten, bestemte Arnold seg for å trekke seg tilbake. Arnold klarte å snike flåten sin forbi (og gjennom) den britiske flåten i løpet av natten og forsøkte å søke dekning fra kystbatteriene som lå ved det amerikanske fortet ved Crown Point i den sørlige enden av innsjøen. Dessverre samarbeidet ikke værforholdene, og amerikanerne ble tatt igjen ikke langt fra sitt mål. Etter å ha seilt bare 13 km den 12. oktober, drev Arnold Providence på land i det grunne vannet i Buttonmold Bay utenfor Schuyler Island hvor de tyngre britiske skipene ikke kunne følge etter dem, og amerikanerne fjernet så alle kanoner, krutt og alt annet som kunne brukes. New Jersey gikk også på grunn mens mannskapet fra Lee gjorde det samme. Den 13. oktober tok den britiske flåten igjen den amerikanske utenfor Split Rock hvor Washington ble erobret og Congress sank i forsøket på å flykte. Arnold ledet rundt 200 menn fra de tapte skipene til fots til Crown Point hvor resten av skipene, Trumbull, Enterprise, Revenge, New York og Liberty, endelig nådde sikkerhet. Arnold ble tvunget til å brenne sine gjenværende skip og trakk seg tilbake mot Ticonderoga. De amerikanske tapene ble rapportert til over 80 omkomne mens 120 ble tatt til fange, mange av dem såret. Bortsett fra de 40 rapporterte døde og sårede, så der ikke ut til å ha vært noen britiske tap i de to dagene etter kampene den 11. oktober.
Etterspill
Selv om britene hadde ryddet innsjøen for amerikanske skip og etablert kontrollen til sjøs, var snøen allerede i ferd med å falle idet Arnold og hans menn nådde Tconderoga den 20. oktober. Den britiske kommandanten Guy Carleton hadde ingen andre valg enn å avstå fra angrepene på Crown Point og Fort Ticonderoga og trekke seg tilbake til en vinterleir i Canada tidlig i november, en avgjørelse med alvorlige konsekvenser. Det neste året ville en bedre forberedt amerikansk hær til slutt klare å stoppe den britiske fremrykningen ved Saratoga og bringe Frankrike inn i krigen på amerikansk side.
Semantisk rolle
Semantiske roller, eller tematiske roller, er i lingvistikken en beskrivelse av betydninga som en nominalfrase har i forhold til handlinga eller tilstanden som uttrykkes av verbet i ei setning. For eksempel i setninga «Per spiste et eple», er Per den som utfører spisinga, og har dermed den semantiske rolla agens, mens et eple er det som blir spist, og har den semantiske rolla patiens.
Semantiske roller er uavhengige av syntaktiske funksjoner. For eksempel kan det syntaktiske subjektet i ei setning være både agens («Jeg åpna døra»), instrument («Nøkkelen åpna døra») eller patiens («Petter falt ned trappa»).
I mange språk markeres enkelte semantiske roller med bestemte kasus. For eksempel har ungarsk et instrumentaliskasus som eksplisitt markerer instrumentet i ei setning.
Viktigste semantiske roller
Nedafor følger ei liste over de semantiske rollene som vanligvis brukes av lingvister. Det fins ingen fast liste over hvilke som skal brukes, så utvalget varierer svært mye fra forfatter til forfatter. Det brukes også en rekke andre semantiske roller enn de som er lista opp her.
Semantisk rolleoppmerking
Semantisk rolleoppmerking er en oppgave i naturlig språkprosessering som består av automatisk deteksjon av semantiske argumenter knyttet til predikater eller verb i en setning, og klassifisering av deres spesifikke roller. Nåværende forsøk på automatisk semantisk rolleoppmerking er basert på veiledet maskinlæring og bruker ofte FrameNet og PropBank som ressurser for å spesifisere hva som teller som et predikat, definere settet av roller som brukes i oppgaven, og gi opplærings- og testdata.
Russere i Norge
Russere i Norge, dvs personer som er født i Russland eller som har begge foreldre født i Russland, utgjorde pr 1. januar 2012 en gruppe på 16 833 personer i Norge hvorav 14 953 var førstegenerasjonsinnvandrere mens 1 880 var norskfødte etterkommere.
En tredjedel av disse er flyktninger fra blant annet Tsjetsjenia, og de fleste av disse flyktningene har kort botid i Norge.
Mange av de øvrige er russiske kvinner som kommer til Norge for å gifte seg med menn uten innvandrerbakgrunn. Norsk-russerne er en av de innvandrergruppene med høyest andel kvinner, i alt 67% kvinner; bare norsk-filippinerne har høyere kvinneandel. Russiske menn i Norge gifter seg i stor grad med russiske kvinner i Norge (75%, eller 681 av 912 ekteskap), mens russiske kvinner i Norge gifter seg med menn uten innvandrerbakgrunn (69%, eller 2253 av 3259 ekteskap).
Mange av de russiske kvinnene er høyt utdannede, og andelen med høyere utdanning er større blant norsk-russerne (47%) enn i befolkningen som helhet (36%). Norsk-russiske har høyere sysselsetting enn norsk-russiske menn; 51 mot 45%. Dette er den eneste innvandrergruppen hvor kvinner er mer sysselsatt enn menn, og må sees i sammenheng med den spesielle sammensetningen av denne innvandrergruppen.
Russerne bor forholdsvis spredt ut over landet, og ingen annen innvandrergruppe har lavere andel bosatt i Oslo. Det bor tallmessig flest russere i Oslo, Rogaland, Akershus og Finnmark. Relativt flest norsk-russere bor i Finnmark, hvor de utgjør 1,2% av befolkningen. De kommunene hvor norsk-russere utgjør størst andel av befolkningen er Båtsfjord (2,81%), Sør-Varanger, Folldal, Deatnu/Tana og Vardø.
Hittil har 22% av norsk-russerne fått norsk statsborgerskap. Antallet er økende. den lave andelen henger sammen med kort botid i Norge for manges vedkommende.
Соотечественник
Tidsskriftet Соотечественник / Landsmann utgis 2-3 ganger i året av og for norsk-russere. Redaktør og utgiver er Tatjana Dahle.
Det hendte i morgen
Det hendte i morgen, (originaltittel: It Happened Tomorrow) er en amerikansk fantasifilm fra 1944 regissert av René Clair.
Handlingsreferat
I løpet av 1890-tallet er Lawrence Stevens (spilt av Dick Powell) en skribent som skriver dødsannonser for en avis, men han er veldig misfornøyd med jobben. Sjefen hans, Pop Benson (spilt av John Philliber) eier en avis som Lawrence skriver for. Han bruker avisen til å skrive historier før andre journalister får tak i nyhetene. Men dette gjør ham også til mistenkt av politi-inspektør Mulrooney (spilt av Edgar Kennedy) som ønsker å vite hvordan Stevens har fått tak i informasjon angående et ran ved et teater som skjedde i løpet av en forestilling.
Stevens har til hensikt å bruke disse kreftene for plukke hester på en veddeløpsbane, for å vinne nok penger til å gifte seg. Dessverre leser han også en historie om hans egen død som skal finne sted den kvelden, så han og Sylvia gifter seg umiddelbart og reiser til veddeløpsbanen sammen med onkelen hennes. Stevens satser på seier etter seier, og tjener snart 60 000 dollar. Men alle pengene deres blir deretter stjålet når de er på vei tilbake til byen. De jager etter de som stjal pengene, men de blir arrestert på grunn av en fartsovertredelse.
Stevens håper på mer hjelp fra Benson. Men han oppdager at den gamle mannen skal ha dødd for to dager siden. Stevens forsøker sitt beste for å unngå en hotell-lobby hvor hans dødsfall skal finne sted, men ytre omstendigheter presser ham hele tiden i den retningen. Lawrence oppdager mannen som stjal alle pengene hans, og jager etter tyven til fots gjennom gatene og over hustakene. Men begge to faller gjennom en skorstein, som fører til selve hotell-lobbyen som Lawrence har forsøkt å unngå.
Iryna Majstruk
Iryna Majstruk (ukrainsk: Ірина Майструк, født 23. oktober 1987) er en ukrainsk svømmer.
Hun representerte Ukraina under Sommer-OL 2004 i Athen, der hun ble utslått i forsøksheatet på 200 meter bryst.
Jørgen Christensen Garnaas
Jørgen Christensen Garnaas (Jørgen Garnæs, postjager), også kalt Jørgen Postfører (født 1723 i Nes i Hallingdal, død 27. november 1798 i Bergen) var en norsk billedskjærer og postfører, bosatt i Bergen i årene 1742–50.
Nordmandsdalen
Garnaas er kjent for å ha skåret små figurer i elfenben og hvalrosstann, som viste færøyske og norske bønder og fiskere i folkedrakter. Kong Frederik V fikk ideen om å bruke figurene som forlegg for store statuer som kunne settes opp i Nordmandsdalen ved Fredensborg slott som en hyllest til den norske del av monarkiet. Billedhuggeren Johann Gottfried Grund sto for fremstillingen av de ca. 70 sandsten sfigurene. Imidlertid tok pengene slutt, og derfor ble fire islandske bønder som skulle ha supplert samlingen, aldri gjort ferdige.
Det Kongelige Kunstkammer kvitterte i 1771 for en serie tredukker, også utført av Garnaas. Historisk museum i Bergen har 44 dukker som formentlig også er Garnaas' verk. Fremstillingen av draktene er nøyaktig utført, og er derfor sammen med Grunds statuer en verdifull kilde til studiet av norske folkedrakter.
Hydroksyl
Hydroksyl kan bety enten et hydroksylradikal – OH· – eller en hydroksylgruppe. Sistnevnte forekommer først og fremst i organisk kjemi, hvor den er typisk for alkoholer, men finnes også i andre forbindelser som karboksylsyrer og karbohydrater. Også i en del uorganiske stoffer, som oksosyrene svovelsyre, fosforsyre og salpetersyre finner vi hydroksylgrupper. Hydroksylgruppas egenskaper er svært avhengig av hvilke atomer og atomgrupper som sitter i nabostilling. I alkoholer er den praktisk talt nøytral, i karboksylsyrer svakt sur, mens den i de tre nevnte uorganiske syrene er sterkt sur.
Tidligere ble ionet OH- kalt hydroksylion, men navnet bør unngås i denne sammenheng for å unngå sammenblanding med hydroksylgruppa som behandles her. Riktig navn på dette ionet er hydroksid, som også brukes som en fellesbetegnelse på ioneforbindelser som inneholder dette ionet. Disse er uten unntak basiske.
Sammenstillingen OH i en kjemisk formel gir altså ikke uten videre, som mange synes å tro, noen informasjon om stoffets egenskaper: NaOH (ioneforbindelsen natriumhydroksid) er en sterk base, CH3OH (alkoholen metanol) er nøytral, mens CH3COOH (eddiksyre) er sur.
Hydroksyler forekommer også i luften. Når ultrafiolett lys fra solen treffer fuktighet i luften kan vannmolekylene i luften splittes. H₂0 blir til H+ og OH-. Disse komponentene kalles hydroksyler eller frie radikaler. Hydroksylene er reaktive og reagerer med andre molekyler og partikler i luften. Hydroksylene binder seg til andre molekyler og "river dem fra hverandre". Hydroksyler vil kunne nøytralisere kjemiske forbindelser (VOC), bakterier, virus, mugg og komponenter som forårsaker lukt.
Hydroksyler brukes også i luftrensere. På grunn av den rensende egenskapen hydroksyler har på virus, bakterier og mugg brukes hydroksyler ofte i luftrensere. Hydroksylene produseres ved at det er en lampe med UV-lys inne i luftrenseren. Vannmolekylene i luften splttes og blåses ut sammen med den rene luften. Hydroksylene vil deretter sveve rundt i luften og rense luften for skadelige partikler på samme måte som hydroksylene gjør det i atmosfæren.
Utsikt til paradiset
Utsikt til paradiset er den første romanen i serien om Elling av Ingvar Ambjørnsen.
Den ble utgitt i 1993 på Cappelen og er oversatt til flere språk.
De syv bøkene i serien (per 2020) er Utsikt til paradiset (1993), Fugledansen (1995), Brødre i blodet (1996), Elsk meg i morgen (1999), Ekko av en venn (2019), Ingen kan hjelpe meg (2020) og Yoko Ono er en sjarlatan (2020).
Handling
I denne første boken i serien om Elling, møter vi Elling, bokens jeg-person, i en treroms blokkleilighet i utkanten av Oslo. Her har han og moren bodd i alle år, mer eller mindre isolert fra omverdenen. Det var bare moren han hadde noe som helst kontakt med, og moren hadde heller ikke noen spesiell kontakt med andre heller. Som han sier så sørgmodig: ”Hun var enebarn. Jeg var enebarn. Det kom ingen på besøk.”
Handlingen begynner med at moren dør, den eneste personen han har hatt kontakt med. Gråter gjør han ikke, og han er heller ikke særlig trist. Hennes død etterlater imidlertid et tomrom som Elling fyller igjen med sine oppdiktede forestillinger. Han begynner nå å se mer ut på verden, blant annet blokkene som omkranser leiligheten. Som om det ikke var ille nok fra før, tar han på ingen måte initiativ til å oppsøke og kontakte andre mennesker nå, i hvert fall ikke direkte kontakt. Rommet til mor tømmer han, og han investerer i et rådyrt teleskop med penger han har spart opp på konto. Teleskopet plasserer han i vinduskarmen rettet mot leilighetene i de andre blokkene. Meningen hans med dette er å få et innblikk i andres liv gjennom vinduet uten at han på noe som helst måte skal bli oppfattet som en kikker. Gjennom teleskopet observerer han hva som foregår i de andre leilighetene. Han merker seg små, avslørende detaljer, gir personene navn og livshistorie og dikter handlinger og samtaler.
Soft Money (film)
Soft Money er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Vincent Bryan og Hal Roach.
Handling
Harold er en pengeløs ung mann. En kveld går han på byen sammen med en velstående og beruset kamerat.
De går på flere av byens kabareter sammen, og Harold får tak i mesteparten av vennens penger selv - bare for å miste alle pengene senere.
Ægidius Elling
Etter eksamen i maskinteknikk fra Kristiania tekniske skole i 1881 fortsatte han arbeidet med gassturbiner som han hadde startet i studietiden, og fikk innvilget sitt første patent den 31. oktober 1884. Fra 1885 til 1902 var han tilsatt ved ymse verksteder som lagde dampmaskiner. Det var Christiania Maskinverksted, Heggholmen Skipsverft og Torskog Mekaniske Verksted i Sverige. Fra 1896 var han disponent for Porsgrund Mekaniske Verksteder.
Samtidig fortsatte han utviklingen av sin gassturbin og reiste i Europa for å studere lignende arbeider. I 1903 hadde han ferdig den første turbin som leverte mer kraft enn den forbrukte. Denne turbinen leverte et kraftoverskudd på 11 hestekrefter. I 1904 startet han firmaet A/S Elling Compressor Co. og i 1907 A/S Rotation som var et verksted. En forbedret prototype fra 1912 hadde turbinen og kompressoren i serie, slik som det etterhvert ble vanlig. Begge er utstilt på Norsk Teknisk Museum i Oslo. Det var den gang få materialer som tålte de høye temperaturene som var nødvendige for å oppnå stor virkningsgrad. Hans turbin fra 1903 tålte temperaturer opp til 400° celsius, men Elling innså at bedre materialer måtte til. thumb|En videreføring av gassturbinen fra 1903 ble laget for [[Christiania Seildugsfabrik i 1906. I dag utstilt ved Norsk Teknisk Museum.Ukjent]]
Fra 1910 til 1921 jobbet han på Myrens Verksted. I 1923 patenterte han «Ellings gassturbin» og etablerte firmaet Ellings Gasturbin i 1925. Han lykkes ikke med å få norsk industri interessert, og de første vellykkede forsøk med jetmotor i fly skjedde i Frankrike og Storbritannia i tiden rett før 1930, mest kjent her er Frank Whittle (1907–1996). Elling mottok en sølvmedalje fra Polyteknisk forening i 1936 for avhandlingen «turbomaskiner». Under den andre verdenskrig holdt han teknologien skjult for tyskerne.
Han var sønn av Andreas Schaft Elling (1819–1872) og Pauline Bangsboe (1826–1905). Selv ble han gift med den svenske Olga Helena Petterson (1869–1921). Ægidius som også var musikalsk og kunstnerisk begavet, var bror av musiker og komponist Catharinus Elling (1858–1942)
Jelena Oblova
Jelena Oblova (russisk: Елена Александровна Облова; født 18. april 1988 i Kolomna) er en russisk seiler som spesialiserer seg i matchracing. Under Sommer-OL 2012 i London representerte hun landet sitt, der hun ble nummer 4.
Lars Grotnæss
Lars Grotnæss (født 27. september 1893 i Solum, død 12. februar 1941) var en norsk skipsfører som omkom i ei sjøtrefning under andre verdenskrig.
Grotnæss var kaptein på MS «Borgestad». 4. februar 1941 gikk dette skipet i konvoi med 18 andre handelsskip fra Freetown mot Storbritannia. Noen kilder angir at Grotnæss var commodore for konvoien, mens andre hevder at fartøyet kun var en del av konvoien. Den blei angrepet av den tyske krysseren «Admiral Hipper», og «Borgestad» tok opp kampen med sin ene kanon. Konvoien fikk dermed høve til å spre seg. «Borgestad» sank imidlertid, og samtlige 31 besetningsmedlemmer omkom.
Valdresskifer
Valdresskifer er en fyllittskifer. Den er grå/grønn av farge. Der er forekomster flere steder, særlig i Øystre Slidre, bl.a. med gruver i Rogne. Det er over 50 gruver i området. Skifer herfra har blitt brukt særlig til taktekking, heller og gravsteiner.
Rosie Casals
Rosemary «Rosie» Casals (født 16. september 1948 i San Francisco i California) er en tidligere profesjonell amerikansk tennisspiller.
Valdresskifer
Skiferdrift var en omfattende industriell virksomhet i Valdres fra 1810, men uttak av skifer er kjent tilbake til 1600-tallet. I 1893 var 100 personer sysselsatt med produksjon av skifer. Valdres Skiferbrudd ble stiftet 1899 og omkring 1910 var 150 personer ansatt. Det var stor eksport til utlandet bl.a. England, Belgia, Nederland og Italia. I mellomkrigstiden sank produksjonen av skifer, og driften ble lagt ned i 1953. Fra 1960 har Fjellhammar bruk (senere Icopal) produsert knust skifer til bestrøying av takpapp.
Rosie Casals
Casals var en av verdens fem beste kvinnelige tennisspillere i perioden 1964–75. Hun ble profesjonell i 1968 og hun vant 10 singel- og 33 doubleturneringer i løpet av sin tenniskarriere. Hun vant ingen Grand Slam-tittel i single, men i double vant hun tolv, ni i double damer og tre i mixed double.
Valdresskifer
Skiferbruddet er i dag museum.
Mohammad Usman Rana
Mohammad Usman Rana (født 3. juni 1985) er en norsk skribent og lege. Han er uteksaminert fra det medisinske fakultet ved UiO som cand.med i 2010 og er tidligere leder for Muslimsk Studentsamfunn.
Rosie Casals
Fem av Grand Slam-titlene vant hun i double damer i Wimbledon sammen med Billie Jean King og ytterligere to i GS-titler i Wimbledons mixed double sammen med Ilie Năstase fra Romania.
Mohammad Usman Rana
Utdannelse og bakgrunn
Rana er født i Norge og vokste opp i Husvik, sør for Tønsberg. Faren kom til Norge fra Pakistan på 1970-tallet. Han kom i medias søkelys for første gang da han gikk ut av Greveskogen videregående skole i Tønsberg med 5,9 i snitt på vitnemålet.
I 2008 vant Rana Aftenpostens kronikkonkurranse.
Talsmann for norsk islam
Rana har markert seg som en talsmann for vestlig og norsk islam, som er troverdig teologisk samtidig som den er kontekstualisert i Vesten. Rana mener dette er den sterkeste kuren mot ekstremisme og radikalisering. I 2016 utgav han boka Norsk islam hvor han argumenterte for at muslimer kan godt være sosialkonservative og praktisere sin tro på en tradisjonell måte, samtidig som de anerkjenner det liberale, norske demokratiet.
I den såkalte hijab-saken, som raste i mediene i februar 2009, beskyldte bl.a. Mohammad Usman Rana Arbeiderpartiet for fremmedfiendtlighet og islamofobi, også på grasrota i partiet. Ranas bidrag til norsk samfunnsdebatt berører også andre temaer. I en bokanmeldelse 31. august 2009 hevder Rana at «ekshibisjonistisk, promiskuøs og ustyrlig seksualitet dyrkes og fremsettes som ideal for unge» i dagens Norge.
Ifølge en reportasje i studentavisen Universitas tok Rana avstand fra dødsstraff for homofili under en debatt som Human-Etisk Forbund arrangerte i november 2007. I et innlegg i Blikk understreket Rana at han var kategorisk mot dødsstraff og at: «min avstandtagen fra dødsstraff mot homofili ikke kjenner landegrenser».
Bolivarianske leker 1977
Bolivarianske leker 1977 (bolivarianske leker) ble arrangert i La Paz i Bolivia i 1977.
Mohammad Usman Rana
Talsmann for norsk islam
Rana forklarte i et intervju med tidsskriftet Minerva i 2008 at «vestlige muslimer» må være tydelige på å ta avstand fra dødsstraff mot homofili:
Rana fremhevet i samme intervju at også verdikonservative må få ytre sine meninger i norsk politikk og offentlighet, på lik linje med at også verdiliberale, inklusive homofile, skal ha den fulle rett til å påvirke norsk politikk. Rana mener at Norge må være sekulært, men at norsk sekularisme må hente inspirasjon fra USA, hvor også verdikonservative og religiøse kan delta i offentligheten og bli møtt med respekt og alvor.
I februar 2010, etterfølgende en rekke demonstrasjoner og kraftige appeller i Oslo by etter Dagbladets trykking av karikaturtegninger av profeten Muhammed på avisens forside, oppfordret Rana til sindighet. Han bemerket at en opphetet islamdebatt kunne skape grobunn for radikale meninger, og at slike radikale meninger ikke er representative for norske muslimer.
Drepanoxenini
Drepanoxenini er en gruppe (stamme) av biller som hører til familien kortvinger.
Utseende
Larvene ligner sterkt på termittene de lever sammen med, har samme kroppsform og har også utviklet lange, tykke antenner (gasnke uvanlig hos billelarver) som etterligner termittenes antenner. De fleste av artene er bare kjente fra larver, det voksne stadiet er nokså lite kjent.
Levevis
Disse artene er tett knyttet til termitter i slekten Drepanotermes. De lever inne i termittenes tuer.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Australia.
Skinner’s Finish
Skinner's Finish er en amerikansk stumfilm fra 1908, regissert av Edwin S. Porter.
Handling
Historien følger et omreisende sirkus, og alle karakterene som holder til der.
Acanthops parva
Utseende
Arten er middelsstore og slanke knelere. De kjennes lettest på at forbeina er påfallende lange (minst så lange som mellom- og bakbein). Antennene er trådformede og forholdsvis korte. Fasettøynene er mer eller mindre utstående, ofte spisse. Pronotum er mye lengre enn bredt. Forbeina er kraftige, lårene likevel mindre fortykket enn hos de fleste andre knelere. Forlårene- og -leggene har pigger på undersiden og griper mot hverandre for å holde byttet fast, som vanlig hos knelere. Forleggen har en krum, skarp spisstorn. Mellom- og bakbeina kan ha utvidete lår og legger, men føttene er slanke. Vingene er ganske variable og kan være reduserte. Forvingene er vanligvis hornaktige, av ulike form.
Utbredelse
Acanthops parva finnes på Brasil.
Abemus
Abemus er en slekt av biller som hører til underfamilien storkortvinger (Staphylininae) i familien kortvinger (Staphylinidae).
Utseende
Nokså store og kraftige, halvmatte, mørke kortvinger, gjerne med litt bronseaktig glans, særlig på dekkvingene. Oversiden er fint hårete. Hodet er stort og kantete.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Europa og Sør-Afrika.
Arthur Zwane
Arthur Zwane (født 20. september 1973 i Soweto, Gauteng) er en sørafrikansk fotballspiller (midtbanespiller), som spiller for Kaizer Chiefs og Sør-Afrikas fotballandslag. I 2004, ble han utestengt i to år etter å ha testet positivt på Metyltestosteron.
Naive Norge
Naive Norge er en omstridt norsk fjernsynsdokumentar fra 2006 laget av fotografen og filmskaperen Christofer Owe. Dokumentaren handler om innvandrere i Norge og forteller om Owes opplevelser i løpet av et år han var bosatt på Holmlia, der han blant annet arbeidet med å ta portrettfotografier. Dokumentaren ble sendt den 4. desember 2006 i TV 2-programmet Reflektor.
Kontroversen rundt Naive Norge dreide seg i stor grad om Owes presentasjoner av temaet innvandring. Holmlia er blant de områdene i Norge som har størst prosentandel av innvandrere og barn av innvandrere. Hit flyttet Owe for å «oppleve» et fargerikt fellesskap. Reprisen ble stoppet grunnet at fotograf Gunhild Westhagen Magnor ikke lenger ville at materialet hun filmet skulle benyttes.
Agustina de Giovanni
Agustina de Giovanni (født 16. juli 1985) er en argentinsk svømmer.
Hun representerte Argentina under Sommer-OL 2004 i Athen, der hun ble utslått i forsøksheatet på 200 meter bryst.
Højriis
Højriis (også stavet Højris, som er autorisert plass navn) er en herregård i Sallingsund på Mors ca. 7 km sør for Nykøbing. Højriis er kjent tilbake fra middelalderen.
Den første kjente eieren var en ridder Johan Skarpenberg, som var en av Dronning Margrete 1.s betrodde menn. Han er nevnt i skriftlige kilder fra 1397 og eide mange andre flotte gårder bl.a. Spøttrup i Salling. Han er gravlagt i Viborg domkirke.
Højriis er gjennom årene blitt ombygd flere ganger. Dens nåværende arkitektur stammer fra 1859 da grunneier Galtrup Gjedde  oppførte et tårn. I 1865 ombygde kammerherre C. A. L. Steensen-Leth slottet med den karakteristiske kamtakkede gavler
I det 20. århundre ble Højriis hardt rammet av nedgangstiden og allerede på slutten av 1940-tallet var det meste av slottet ubebodd og det tredelte bygningskompleks rammet av omfattende forfall.
Siden 1994 har en omfattende restaurering funnet sted. Riddersalsfløyen og vingen er nå tettet og omfattende skader på fundamenter og mur er blitt reparert. I det siste er en del av nord-fløyen restaurert, tårnets mur er reparert og tårnuret satt i stand.
Højriis er privateid, og da det ikke er oppført på liste over verneverdige bygg får det ikke offentlig støtte. Midler til restaurering og vedlikehold av slottet og parken kommer fra turismen
Højriis er på 434 dekar.
Giro d’Italia 2012
Giro d'Italia 2012 var den 95. utgaven av Giro d'Italia og ble arrangert fra 5. til 27. mai. Rittet startet med tre etapper i Danmark.
Ryder Hesjedal vant med 16 sekunder på Joaquim Rodríguez. Mark Cavendish vant tre etapper, men tapte poengtrøya med ett poeng til Joaquim Rodríguez med to etappeseire.
Deltakere
14 profesjonelle kontinentallag søkte om å få delta sammen med WorldTour-lagene, og fire wildcards ble delt ut til Androni Giocattoli, Colnago-CSF Inox, Farnese Vini Selle Italia og Team NetApp.
Thor Hushovd, Alexander Kristoff og Gabriel Rasch er Norges representanter. 157 av de 198 startende ryttere fullførte.
Hovid
Hovid er et tettsted i Sundsvall kommune i Västernorrlands län i landskapet Medelpad i Sverige. Det ligger på Alnön, rundt femten kilometer nordøst for Sundsvall. I 2010 hadde tettstedet 225 innbyggere.
Orekveldvikler
Orekveldvikler (Epinotia tenerana) er en sommerfugl i gruppen av viklere (Tortricidae).
Utseende
En middelsstor (vingespenn 12-16 millimeter), brunlig vikler. Som hos mange andre arter i slekten Epinotia er også denne svært variabel i fargen. Forvingens grunnfarge er vanligvis brun eller rødbrun, og det er gjerne et lyst tverrbånd midt i vingen, eller i alle fall en lys flekk ved bakkanten.
Levevis
Larven utvikler seg på rakler og bladknopper av hassel (Corylus avellana) og svartor (Alnus glutinosa). Arten overvintrer som ung larve. De voksne viklerne har en lang flygetid og er funnet fra mai til oktober, mest i juli-august.
Utbredelse
Arten er utbredt i Europa, unntatt (tilsynelatende) deler av Sørøst- og Øst-Europa, og videre østover til Japan. Den er vanlig over hele Norge.
Donald Alexander Smith
Donald Alexander Smith, 1. baron Strathcona og Mount Royal, (født 6. august 1820 i Forres i Skottland, død 21. januar 1914 i London) var en canadisk finansmann og politiker.
Bakgrunn
Donald Alexander Smith var annen sønn av Alexander Smith (1786–1841) og hans hustru Barbara Stuart, som vartr datter av Donald Stuart (f. ca. 1740). Han fikk en utdannelse innen handel.
Karriere
Ved gormidling av sin onkel, pelshandleren John Stewart, i 1838 ansettelse i Hudson Bay-kompaniets tjeneste. Han organiserte pelshandelen i Labrador og steg så etterhvert til kompaniets direktør (1868).
Ettersom kompaniet samme år hadde overlatt sine territorielle rettigheter til kronen og i den forbindelse Riels opprør brøt ut i 1869, ble Smith utnevnt av Canadas regjering til ekstraordinær kommissær med vide fullmakter til å slå ned opprøret og undersøke de forhold som hadde vært foranledningen. Han løste dette oppdraget med overlegen takt og dyktighet, fungerte en tid deretter som guvernør i Nordvestterritoriet og ble valgt i 1870 til medlem av den nyetablerte provinsen Manitobas første lovgivende forsamling. I 1871 ble han selv en av forsamlingens representanter i dominionparlamentet og samme år regjeringskommissær for Nordvestområdet. I 1872 deltok han i rådet som var opprettet for forvaltningen av dette området.
Smith spilte i de følgende årene, ved siden av sin fetter George Stephen, en ledende rolle i Britisk Nord-Amerikas omstridte jernbane og hadde en vesentlig andel i Manitobas utbygging av gode jernbaneforbindelser, et livsvilkår for landets løfterike økonomiske utvikling, og det var de to fetternes energi som mer enn noe annet pådrev arbeidet på Canadas første transkontinentale jernbane, som ble ferdigstilt i 1885. Smith forlot parlamentet i 1882, men ble medlem igjen i 1887-96 og var deretter til sin død Canadas høykommissær (high commissioner) i London.
I 1889 ble han guvernør for Hudson Bay-kompaniet, der han allerede flere tiår tidligere hadde vært den ledende mannen; i 1897 ble han opphøyet til peer med tittelen baron av Strathcona og Mount Royal. Under boerkrigen opprettet Smith et kavaleriregiment av utmerkede ryttere fra "ville vesten" (Strathcona's Horse), som seiret i flere slag. Han bidro selv med store fortjenester i utviklingen av det vestlige Canadas vannforbindelser og i å fremme emigrasjon til Canada, samt var donator for kulturelle formål både i Canada og sin skotske hjembygd.
Svein Heglund
Svein Heglund (født 10. desember 1918 i Kristiania, død 18. juni 1998 i Oslo) var en norsk offiser, flyger og ingeniør. Heglund startet på ingeniørstudier i Sveits før utbruddet av andre verdenskrig, før han deretter avbrøt studiene, og siden ble tatt opp som rekrutt i Hærens Flyvåpen. Heglund startet på sin flyverutdanning i Canada, og han ble beste elev i sitt flyverkull med både norske og allierte elever. Etter hans imponerende krigsinnsats fullførte han ingeniørstudiene. Heglund fortsatte sin karriere i Luftforsvaret/Flyvåpnet, og var ansatt ved Luftforsvarets Forsyningskommando på Kjeller så å si resten av sitt militære yrkesliv.
Heglund ble det ledende norske flyveresset under andre verdenskrig med 16 1/3 (delt med to andre) nedskutte tyske fly, 5 sannsynlig nedskutt, og 4 1/3 skadd. Heglund ble eneste nordmann fra Luftforsvaret tildelt Krigskorset med to sverd, for sin krigsinnsats, og én av kun åtte nordmenn, som har mottatt utmerkelsen to ganger.
Familie
Svein Heglund giftet seg med canadiske Laura Patricia «Pat» McDowell den 10. juni 1944 i The Parish Church of Taplow utenfor London. Hun var utdannet sykepleier, og hadde tjenestegjort ved No. 18 Royal Canadian Army Corps Hospital i Cockfield, Essex.
Virke inntil august 1940
Mens han var student i Sveits, fikk Heglund høre om angrepet på Norge. Både han selv og hans norske studiekamerater, ønsket å melde seg til tjeneste i norske, eller allierte styrker. I første omgang lyktes de ikke med dette. Etter hvert fikk Heglund og flere andre nordmenn hyre på lasteskipet «Lista», som tilhørte Mowinckels rederi i Bergen, og som seilte mellom Bordeaux og USA. Da skipet var på vei over Den engelske kanal oppdaget mannskapet et tysk Junkers 88 bombefly, som ble jaget av en britisk Spitfire. Dette synet vekket til live Heglunds ønske om å bli jagerflyver.
Sivil utdanning
Heglund gikk ut med realartium i 1938 fra Fagerborg skole. Etter avsluttet skolegang mønstret Heglund på som maskingutt i tre måneder, på kjøleskipet «California Express», som var eid av Herlofsens Rederi. Høsten 1939 ble Heglund student på et ingeniørstudium i Zürich, men etter Tysklands invasjon av Polen 1. september 1939 ble studiet avbrutt, og Heglund meldte seg senere til militærtjeneste. Ingeniørstudiet fullførte han etter krigen.
Flyvåpnenes Treningsleir
I en hotellvestibyle i New York traff Heglund Bernt Balchen, som fikk arrangert et møte med Hjalmar Riiser-Larsen, og noen andre norske offiserer. Etter en kort samtale ble Heglund og Jens Müller innlemmet i Hærens Flyvåpen. I juli 1940 dro de begge videre til Toronto, Canada, hvor de hadde hørt om en planlagt treningsleir for flyvere. Denne treningsleiren ble gitt navnet Flyvåpnenes Treningsleir (F.T.L.), senere kalt «Little Norway». Fra 10. august 1940 til 30. september 1940 fikk Heglund her den grunnleggende flyverutdanningen, før han fortsatte på den videregående utdanningen i Moose Jaw, og dannet grunnlaget for sin kommende, og imponerende, karriere som krigsflyver.
Etter 100 timer på Fairchild Cornell, 50 timer på North American Harvard, samt en god del navigasjons- og sambandsopplæring, fikk Heglund sommeren 1941 flyvervingen i Hærens Flyvåpens første flygerkull ved «Little Norway.» Heglund gikk ut som beste elev, av alle allierte flyelever ved SFTS Moose Jaw, tett etterfulgt av Martin Gran. Etter ytterligere tre uker med opplæring på Douglas 8A og Curtiss 75A, ble han i juli 1941 sendt til England.
331 (Norwegian) Squadron / No .11 Group - RAF Fighter Command
Ved 59 Operational Training Unit fikk han opplæring på Hawker Hurricane og Miles Master, før sersjant Heglund 30. september 1941 ble sendt til sin første skvadron, den nyopprettede 331 (Norwegian) Squadron. Norges første jagerskvadron ble opprettet 21. juli 1941 på Catterick i Yorkshire. Skvadronen var oppsatt med velbrukte Hurricane Mk.I, men disse ble ikke lenge etter byttet ut med fabrikknye Hurricane Mk. IIB, samtidig som skvadronen flyttet til Castletown, på nordspissen av Skottland. Senere ble skvadronen flyttet enda lenger nord, til Skeabrae på Orknøyene. I tiden på Orknøyene var 331 skvadrons hovedoppgave å beskytte Royal Navys hovedbase for «Home Fleet», på Scapa Flow, i tillegg til konvoieskorte.
Etter om lag 200 timers operativ flyving, eller om lag 100 operative tokt, var det vanlig å sende flygere på hvile. I en slik hvileperiode i februar 1943 ble Heglund sendt til en treningsenhet, en Spitfire Operational Training Unit. Etter tre måneder der ble han sendt tilbake til 331 skvadron, som nyutnevnt kaptein og sjef for skvadronens «A-flight».
No. 45 (Atlantic Ferry) Group - RAF Transport Command
Allerede i november 1943 var det tid for neste hvileperiode, etter ca. 100 offensive tokt. Etter denne fikk Heglund selv velge tjeneste. Han hadde hørt om Atlantic Ferry Command, med mulighet for stasjonering i Montreal. Tjenesten gikk ut på å frakte nye fly fra produsent til skvadron. Utfordringen for Heglund, var at han ikke hadde erfaring på flermotorfly, og trengte derfor et overføringskurs, noe han fikk tatt på RAF Cranwell. Heglund avsluttet sin tjeneste i 331 skvadron 2. februar 1944. Heglund startet sin tjeneste i Transport Command 3. februar 1944, og begynte opplæring på tomotors Airspeed Oxford. Siden ble det båtreise via Skottland til New York, og etter hvert ankomst Montreal i Canada. Heglunds første tur over Atlanteren var med et Douglas Boston lett bombefly. Heglund fraktet totalt seks fly over Atlanterhavet fra mai til 24. september 1944, da han avsluttet sin tjeneste i skvadronen.
85 Squadron / No. 100 (Bomber Support) Group - RAF Bomber Command
Heglund hørte ikke noe fra 331 skvadron etter tiden i Transport Command. På eget initiativ tok han kontakt med John Cunningham, da sjef for 85 Squadron. 25. september 1944 begynte han ved skvadronen, der han fløy Mosquito Mk. XXX, en flytype han hadde blitt kjent med i Transport Command. Skvadronen holdt til på Swannington utenfor Norwich. 85 Sqn. var egentlig en del av Fighter Command, men sjef for Bomber Command, Sir Arthur Harris, ba om en overføring av 10 Mosquito nattjagerskvadroner fra Fighter Command, til 100 (Bomber Support) Group i Bomber Command. En av skvadronene som ble overført var 85 Sqn., som Heglund nå var en del av. Andre nordmenn der var Tarald Weisteen, Morten Ree, Erik Fossum, Claus Bjørn, Johan Råd, Leif Løvestad og Olav Djønne. Oppdragene gikk ut på å forhindre tyske nattjagere å komme inn i strømmen av allierte bombefly. Heglund fløy med 85. skvadron til krigen var over.