cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Henning Mortensen
Henning Mortensen ble utdannet lærer i 1962 og har studert litteratur ved Århus Universitet Han arbeidet i flere år som lærer før han ble forfatter på heltid. Mortensen er vidt bereist, og var en av de mange internasjonale frivillige som deltok ved de arkeologiske utgravningene av Masada i 1963. I 1971 grunnla han forlaget Jorinde & Joringel. I en periode var han også leder for forfatterforlaget Arena.
Mortensen debuterte i 1966 med diktsamlingen Det kan komme over én. Senere har han produsert en lang rekke dikt- og novellesamlinger, romaner, kriminalromaner, barne- og ungdomsbøker, skuespill og hørespill. Mest kjent er han kanskje for sin ti-binds, delvis selvbiografiske, samtidsroman om Ib Nielsen og hans familie, påbegynt med Havside sommer i 1993 og avsluttet med Raketter i 2000. Han har mottatt en rekke priser for sitt arbeide.
Jim Risch
Fra 2003 var han viseguvernør i delstaten. 26. mai 2006 ble han guvernør i Idaho, da daværende guvernør Dick Kempthorne ble utnevnt til minister i George W. Bushs administrasjon. Han stilte ikke til gjenvalg til posten, og var fra 1. januar 2007 igjen viseguvernør.
Festskrift
Et festskrift (lånt fra tysk, Festschrift) er en bok som utgis som en lykkeønskning til en respektert akademiker i dennes levetid. En lignende bok som utgis posthumt kalles minneskrift (tysk, Gedenkschrift). De tyske betegnelsene brukes også på engelsk og andre språk.
Det utgis som regel ved en rund fødselsdag, for eksempel 60-årsdagen eller 65-årsdagen, når den som æres går av med pensjon, eller ved en annen viktig karrièremessig begivenhet. Et festskrift inneholder som regel vitenskapelige artikler forfattet av andre akademikere, særlig nære kolleger av den som festskriftet er tilegnet. I Norge har det også blitt vanlig at også etablerte skjønnlitterære forfattere får festskrift til runde fødselsdager.
Artiklene i et festskrift vil gjerne på en eller annen måte relatere seg til, eller reflektere over, mottagerens akademiske arbeid, men kan også være original forskning uten noen spesiell tilknytning til mottagerens arbeid. Et festskrift kan bestå både av vitenskapelige artikler og mer uhøytidelige bidrag, som regel hver for seg (for eksempel de vitenskapelige bidragene først og andre typer bidrag som en egen del etterpå). Mange festskrift omfatter også et tabula gratulatoria, en utvidet liste over akademiske kolleger og venner som vil sende sine lykkeønskninger til mottageren. «Festskriftet må være litteraturens mest forfengelige sjanger. Festskriftet fordeler heder og ære etter et utstudert system der gratulasjonene peker tilbake på gratulantene.»
Dersom det dreier seg om en veldig fremstående akademiker hender det at forskjellige grupper forbereder hvert sitt festskrift, særlig hvis akademikeren er kjent for bidrag innen flere fag. Et festskrift kan være alt fra en liten bok til et stort verk i mange bind. Det monumentale verket Aufstieg und Niedergang der römischen Welt startet i 1972 som et festskrift til 75-årsdagen til Joseph Vogt, en tysk klassisk historiker. Verket var planlagt i fire bind, men har nå blitt til 89 bind, med planer om flere.
I Tyskland regnes det som en stor ære å være redaktør for et festskrift, og det kan være et viktig steg i den akademiske karrièren.
Den canadiske nevrologen Endel Tulving har dog uttalt at «a Festschrift frequently enough also serves as a convenient place in which those who are invited to contribute find a permanent resting place for their otherwise unpublishable or at least difficult-to-publish papers».
Selv om den tyske betegnelsen Festschrift brukes internasjonalt om denne typen publikasjoner, er det vanlig for eksempel på engelsk å gi selve publikasjonene titler som for eksempel «Essays in Honor of...» eller lignende. På de skandinaviske språkene og tysk vil tittelen gjerne inneholde «festskrift til...» eller lignende.
Smittsom øyesykdom
Smittsom øyesykdom, Smittsom øyebetennelse er en øyesykdom hos sau. På fagspråket brukes benevnelsene chlamydial/infectious keratoconjunctivitis men Sheep Inclusion keratoconjunctivitis er også foreslått. Sykdommen kan smitte raskt mellom dyr i besetningen.
Forekomst
Svært vanlig på Vest- og Sørvestlandet. Flest tilfeller på beite om høsten, men utbrudd innendørs om vinteren forekommer også. Angriper dyr i alle aldre. Infeksjon gir immunitet i ca. ett år. Dette gjør at lam og unge dyr er de som oftest viser symptomer hvis det har vært utbrudd i flokken de siste 2-3 år.
Symptom
Dyrene blir først lyssky og blunker uvanlig ofte. Øynene blir røde og får tåreflod, senere iblandet puss. Øyelokkene kan hovne opp og horninnen bli blakket. Lidelsen tar til alt fra et par dager til 2-3 uker fra da sauen ble smittet. Sykdommen går over av seg selv etter 1-2 uker. Symptomene kan bli mer ondartet når dyrene er ute på beite og utsatt for skiftende vær, med regn, vind og sol. UV-stråler, varme og støv disponerer for sykdommen. Allmenntilstanden er vanligvis upåvirket og noen sauer kan smitte andre uten selv å bli syke.
Behandling
Sykdommen går i mange tilfeller over uten behandling. Ved tilleggsinfeksjoner bør sauen få antibiotika, da det ellers kan dannes store sår i øynene som kan gjøre sauen blind. Å avgjøre om det foreligger en tilleggsinfeksjon kan være vanskelig og veterinær bør kontaktes. Per 2007 er det ingen registrerte øyesalver i Norge som er tillatt brukt på matproduserende dyr. Veterinær må derfor ta inn øyesalven på såkalt registreringsfritak.
Forebygging
Ta forholdsregler ved innkjøp av dyr, en ringvær med smittsom øyesykdom bør ikke brukes. Hyppig tilsyn i rammede besetninger er viktig og angrepne dyr må skilles fra resten av besetningen.
Fedje kirke
Fedje kirke er en langkirke fra 1941 i Fedje kommune.
Kirken ligger godt synlig på en høyde ved innseilinga til havna nord på øya Fedje. Byggverket er i stein og har 400 plasser. Det sto ferdig i 1941 etter tegninger av Ole Halvorsen.
Korhuset
Den første kirken på Fedje ble bygget i 1659. Før den tid hadde det stått et korhus, trolig der kirken står i dag. Fedje hørte da til Lindås kirkesogn og sogneprest her i 1636 var Lytich Hansen Ovenstad. Han nevnte korhuset for første gang dette året og omtalte det som «æld gammelt» og at det var mer likt «et fæhuus» enn en kirke. Alterringen skal ha gitt rom for fem-seks mennesker om de knelte tett rundt presten, og nattverden måtte han dele ut «med indkorted Arm», fordi det var så trangt om plassen. Den siste gudstjenesten i dette korhuset ble holdt 24. april 1659, tredje søndag etter påske, før det ble revet.
Den første kirken
I 1657 reiste den bergenske skipperen Anders Bastiansen fra Finnmark og hjemover forbi Fedje da han ble truffet av et kraftig uvær. Han ba til Gud og ga løfte om at hvis han bare kom seg helberget til land skulle han gi en pengegave til kirken på dette stedet. Dette ble Fedje og for pengene ble korhuset revet og en ny tømmerkirke bygget på samme stedet. Korhuset ble revet i april 1659, men allerede 21. august samme år ble den nye kirken vigslet. Kirken var ikke så veldig mye større enn korhuset, og langskipet var bare 8 meter langt.
Ifølge folkefortellingene stod ikke denne kirken der kirken i dag står, men på en holme nord for hovedøya kalt Helsøya, fordi det var her Bastiansen visstnok drev i land. På holmen ligger en steinrøys der man mener å kunne se konturene av en grunnmur. Rundt holmen finnes også flere lokale stedsnavn som Påskeflua, Koften (der presteskyssen en gang rant på land og presten mistet prestekjolen sin) og Brurebenken. Historiene regnes imidlertid som lite sannsynlige og kirken lå trolig på samme sted som den nåværende kirken.
Fedje fikk kirkegård i 1679. Den samme Bastiansen var blant mennene som gjorde opptaket til at Fedje skulle få egen kirkegård, og kirkegården ble vigslet av tidligere nevnte sogneprest Ovenstad 23. april dette året. Før den tid måtte de døde føres over Fedjefjorden til Austrheim, en ferd som var strevsom og ofte farefull. Det var heller ikke egen prest på Fedje, prestene måtte skysses med robåt fra Lindås. Ofte ble preknene avlyste på grunn av dårlig vær ettersom presten ikke kom seg over fjorden. På 1800-talet var kirken i dårlig stand og eieren av kirken, Kahrs, søkte om å få rive kirketårnet så ikke vinden skulle ta det. Det er også noen som mener at Kahrs bygget en ny kirke en gang på 1800-talet, men det finnes ikke historiske kilder som viser dette bortsett fra en kallsbok der det står skrevet om kirken «En vakker liden Træbygning, som opførtes av dens forrige eier major Chr. Karhs». Den gamle kirken kan kanskje bare ha blitt restaurert i stedet. Uansett ble kirken på Fedje revet i 1888 for å gi plass til en ny. De gamle byggematerialene ble benyttet i et handelshus som stod på Stenborg på Fedje.
Den andre kirken
Den gamle kirken ble revet i 1888 og en liten trekirke ble vigslet av biskop Hvoslef den 17. oktober samme år. Skipet i denne kirken var 10,3 meter langt og 7,3 meter bredt med plass til om lag 80 mennesker. kirken hadde ikke orgel. I 1930 fikk kirken ny altertavle, en gave fra utflyttede norskamerikanere fra Fedje. Altertavlen er malt av Vilhelm Bjørknes fra Byrknesøy i Gulen kommune, mens treverket ble bygget i ledige stunder av en fyrvokter på Hellisøy fyr. Denne altertavlen står i dag i den nåværende kirken.
Den nåværende kirken
Kirken fra 1888 ble raskt for liten og allerede i 1918 startet man å planlegge finansieringen av en ny og større kirke. Dette året ble det lagt ut lister der folk kunne skrive seg opp og gi gaver for å finansiere byggingen. I 1939 ble kirken fra 1888 revet. Starten av andre verdenskrig gjorde byggeprossesen vanskelig. Det kom påbud og forbud i tur og orden, samt rasjoneringer på byggematerialer. Det tok derfor tid å anskaffe materialer og få de tillatelster man trengte av tyskerne for å få kirken ferdig. Blant annet nektet den tyske okkupasjonsmakten å tekke tårnet med kobber, men det ordnet seg til slutt. I 1941 stod kirken ferdig og 7. september 1941 ble den vigslet av biskop Andreas Fleischer.
Kirken er bygt i murstein, som passer bedre enn tremateriale til det barske havklimaet på Fedje. Taket består av Alta-skifer og tårnet er tekket med kobber.
I 1979 fikk kirken nytt orgel fra W. E. B. Orgelbau i Dresden i Tyskland med 16 stemmer.
NWOBHM (EP)
Sporliste
CD-versjonen inneholder alle fire sporene, mens 7" vinyl kun inneholder «Hedninger fra Helvete» og «Canadian Metal».
Rudolf Povarnitsyn
Rudolf Pavlovytsj Povarnitsyn (ukrainsk: Рудольф Лавлович Поварницын, født 12. juni 1962 i Votkinsk) er en tidligere sovjetisk og senere ukrainsk idrettsutøver som konkurrerte i høydehopp.
Han satte verdensrekord 11. august 1985 i Donetsk med et hopp på 2,40, en verdensrekord som han hadde i noen uker frem til 4. september 1985 da Igor Paklin hoppet en centimeter høyere. Bortsett fra verdensrekorden var hans beste internasjonale resultat en bronsemedalje under Sommer-OL 1988 i Seoul.
Breiava kraftverk
Breiava kraftverk er et  vannkraftverk i Hjelmeland kommune i Rogaland. Deler av magasinet og nedbørfeltet ligger i Hjelmeland kommune og deler i Forsand kommune. Selve stasjonen ligger på Hjelmeland-siden av grensen.
Kraftverket utnytter et fall på 60 meter fra Nilsebuvatnet til Breiavatnet. Begge disse vannene ble opprinnelig regulert i forbindelse med Lysebotn kraftverk og verket benytter en eksisterende overføringstunnel mellom de to vannene.
Kraftverket startet produksjonen i 2006. Ved fullt magasin i Breidavatnet ligger kraftstasjonen under vannflaten og er en såkalt dykket stasjon. Kraftstasjonen kjøres derfor ved lav vannstand.
Den offisielle åpningen fant sted 4. juni 2007 av næringsminister Dag Terje Andersen. Kraftverket kostet 115 millioner og ble bygget på halvannet år. Lyse Energi fikk ros for at kraftverket var miljøvennlig utbygget. Ved åpningen var ordførere fra Hjelmeland, Forsand og Strand kommuner til stede. Kraftverket fikk også ros fra Stavanger Turistforening ved leder Kjell Helle-Olsen.
Midlere årsproduksjon er på 54 GWh. Installert effekt er 14 MW. Det er installert francisturbin.
Kraftverket eies av Lyse Energi.
Surinam under Sommer-OL 2004
Surinam deltok under Sommer-OL 2004. Fire sportsutøvere, to menn og to kvinner fra Surinam deltok i tre sporter, friidrett og svømming under Sommer-OL 2004 i Athen. Dette var tiende gangen Surinam deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medalje.
Aufstieg und Niedergang der römischen Welt
Aufstieg und Niedergang der römischen Welt, forkortet ANRW (norsk oversettelse «Vekst og fall i den romerske verden»), er en omfattende serie av vitenskapelige bøker om Romerrikets historie og kultur. På samme måte som et tidsskrift består hver bok av vitenskapelige artikler skrevet av forskjellige forfattere. Artiklene er på tysk, engelsk, fransk og italiensk, de fleste på tysk eller engelsk. Godt over tusen forskere har hittil bidratt til serien innenfor en rekke fagområder som knytter an til antikken, slik som historie, språkvitenskap, arkeologi, kunsthistorie, jus og religionsvitenskap.
Historie
Aufstieg und Niedergang der römischen Welt begynte i 1972 som et festskrift til den tyske klassiske historikeren Joseph Vogts 75-årsdag, og var opprinnelig planlagt i fire bind. Det har etterhvert blitt 89 bind. Selv om flere bind da var påtenkt, ble det fra 1998 av et opphold – kanskje en stans – i utgivelsene, ettersom forlaget, Verlag Walter de Gruyter, ikke lenger var innstilt på å fortsette serien på samme måte.
Struktur
Hver del er utgitt i flere bind over seks systematiske seksjoner:
Grua stasjon
I 1972 ble stasjonen fjernstyrt og har i senere tid mistet betjeningen som følge av effektivisering. I 2010 ble plattformen for spor 2 oppgradert.
Grua ligger 53,39 km fra Oslo S og 371,1 moh. Fra stasjonsområdet går det en rekke turløyper både om vinteren med preparerte skiløyper og for resten av året. Blant annet ligger Hadeland Bergverksmuseum i kort avstand fra Grua stasjon.
Oscarløpet
Oscarløpet er et tradisjonelt og årlig stevne for hurtigløp på skøyter som arrangeres av Oslo Skøiteklub. Løpet ble i 1959 etablert som minneløp for skøyteløperen Oscar Mathisen. Fra starten gikk løpet på Frogner Stadion i Oslo, men i perioden 1989 til 2009 ble det flyttet til Valle Hovin stadion på grunn av vanskelige isforhold. Løpet inngår i Norgescupen, og i sesongen 2009/10 ble løpet flyttet tilbake til Frogner stadion kunstisbane.
Stevnet var lenge arena for utdeling av en av skøytesportens høyeste utmerkelser, Oscarstatuetten, som går til årets bragd innen hurtigløp på skøyter. Denne utdelingen er nå flyttet til større skøyteløp i Vikingskipet på Hamar eller utdeles i forbindelse med skøytemesterskap i utlandet.
I 2007 ble Knut Johannesens Pokalløp, et løp for juniorer til minne om Knut «Kupper'n» Johannesen arrangert sammen med Oscarløpet.
Høstbørstespinner
Høstbørstespinner (Orgyia antiqua) er en sommerfugl i gruppen børstespinnere (Lymantriidae). Hannen er en slank, rødbrun spinner med fjærformede antenner, mens hunnen helt mangler vinger og har ganske korte antenner og bein, den har derimot en svært stor, eggfylt bakkropp og er nesten redusert til en eggsekk. Den forlater ikke stedet der den ble klekket og legger ofte eggene sine på utsiden av kokongen den selv klekket fra. Som for mange andre børstespinnere finner man larvene oftere enn de voksne sommerfuglene.
Utseende
Hannen er en nokså liten (vingespenn 21 – 34 mm), slank, rødbrun spinner med brede vinger. Antennene er fjærformede og ca.1/3 av forvingens lengde. Den slanke kroppen er temmelig tett kledt med brune hår. Forvingen er avrundet trekantet, rødbrun med to, ofte utydelige, uregelmessige, mørke tverrbånd og en uregelmessig, hvit flekk ved bakhjørnet. Bakvingen er ensfarget rødbrun. Hunnen er 13 – 17 mm lang, tykk og sekkformet, tett kledt med korte, lys brune hår. Vingene er redusert til 2 –3 mm lange stumper, antennene er korte og kamformede, også beina er noe redusert, ganske korte. Larven er mørkegrå med oppbrutte, hvite sidestriper, over hele kroppen med kvaster av nokså lange, grågule hår, disse er festet til røde vorter. Både i hode- og bakenden er det to tette kvaster av lange, svarte hår som peker henholdsvis framover og bakover. På ryggen har den fire barberkost-lignende, tette dusker av lysgule, oppstående hår. På siden av forkroppen har den en hvit og en svart hårkvast.
Levevis
De vingede hannene flyr rundt på leting etter hunnen, som de finner ved å følge lukten av feromoner som hunnene sender ut. I motsetning til de fleste andre børstespinnere flyr de om dagen, gjerne i solskinn, i august – oktober. Hunnen flytter seg aldri langt. Etter klekkingen sitter den på utsiden av kokongen den klekte fra, og sender ut feromoner. Når den har paret seg, legger den 200 – 350 egg på utsiden av kokongen før den dør. Eggene overvintrer, og er meget motstandsdyktige mot kulde. Når larvene klekkes om våren må de gjerne krype et stykke før de finner noe å spise. Disse larvene kan leve på en lang rekke ulike løvtrær, busker og urter. De utvikler seg i løpet av sommeren, og er fullvoksne i juli – august. De spinner seg da inn i en kokong i en barksprekk, mellom sammenspundne blader eller på en kvist. Tross hunnens ekstremt begrensede bevegelighet ser denne arten ut til å ha god spredningsevne, og kan finnes selv på små holmer og skjær. Muligens kan unge larver blåse av gårde med vinden.
Seychellene under Sommer-OL 2000
Seychellene under Sommer-OL 2000. Ni sportsutøvere, seks menn og tre kvinner fra Seychellene deltok i fem sporter, friidrett, judo, seiling, svømming og vektløfting under Sommer-OL 2000 i Sydney. Det var femte gangen som Seychellene deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medalje.
Groosholmen
Groosholmen (tidligere kalt Grooseholmen eller Grosholmen) er en holme utenfor Groos ved Grimstad, som eies av etterkommere etter Sam Berg.
På sørvestsiden av holmen finnes det en stor fortøyningsring fra begynnelsen av 1700-tallet. Denne ble bekostet satt opp av Lorents Ankermann, en velstående skipper og reder som bodde på Skaregrøms grunn i Grimstad. På 17- og 1800-tallet var Groos uthavn mellom Grooseholmen og fastlandet den viktigste uthaven ved Groosefjorden. Loskaptein Gabriel Christiansen (1694-1738) foretok i september 1730 en befaring av de viktigste havnene i Agder. Om "Grossefiord Havnen" rapporterer han: Behovet for disse ringene på Groosholmen ble vurdert som påtrengende da det i Groos uthavn ikke var noen slike. Holmen tilhørte på dette tidspunkt Niels Anderssen Grøm (1699–1767) samt Peter og Morten Mogenssønner Groos. Da eierne ikke var villige til å bekoste oppsett av ringene, påtok Ankermann seg å gjøre det. Han fikk kjøpt to ferdig smidde ringer av loskaptein Christiansen, og det er naturlig å anta at ringene ble montert kort tid deretter. Fortøyningsringen på sørsiden er meget godt bevart, mens den som var på nordsiden er borte.
Musikkhistorie
Musikkhistorie er en gren av musikkvitenskapen og historiefaget som studerer musikkens historiske utvikling. Musikken har en lang og kompleks historie, og finnes i alle kulturer gjennom tidene. En kulturs musikk er påvirket av alle andre aspekter av kulturen, for eksempel samfunnets sosiale og økonomiske organisering, den teknologiske utvikling, samt andre kunstarter. Musikken – og dermed musikkens historiske utvikling – varierer derfor mellom regioner og epoker.
Coptotriche
Coptotriche spp. er en slekt av sommerfugler som hører til familien luggmøll (Tischeriidae). To arter er funnet i Norge, en til like ved den norske grensen i Sverige. Det er gjort få funn, men disse små og kjedelig fargede møllene blir lett oversett og er trolig vanligere enn tallet på funn skulle tyde på.
Utseende
Små (vingespenn 6 – 10 mm for de artene som forekommer i Norden), slanke, brunlige møll. Antennene er trådformede, noe over halvparten så lange som forvingen. De artene som finnes i Norden er mørkt brunlige eller gråaktige. De har en "lugg" av brede, oppstående skjell i pannen.
Levevis
Hunnene legger egg på ulike busker, som bjørnebær, roser og slåpetorn. Larven lager en flekkmine i bladet.
Karabük (provins)
Karabük er en av Tyrkias 81 provinser. Provinsens areal er 2 864 km². Administrasjonssenteret ligger i byen Karabük.
Provinsen ligger nord i Tyrkia og grenser til provinsene Bolu, Ankara, Kastamonu, Bartın, Çankırı og Zonguldak.
Distrikter
Provinsen Karabük består av seks distrikter:
Augvald
Augvald var en sagnkonge fra folkevandringstiden som har gitt navn til Avaldsnes på Karmøy. Navnet Augvald har vært tolket som «han holder i age» eller «kystvokter» (av ogd, norrønt for «kyststrekning»; den norrøne formen av navnet hans var Ogvaldr). I Odd Munks saga om Olav Tryggvason fortelles at Odin selv dro på julebesøk til Avaldsnes og fortalte kong Olav historien om kong Augvald.
Ifølge Odd Munks saga hadde Augvald en ku som gav melk, brukt som medisin ved sykdom. Olav Tryggvason skal ha fått de to gravhaugene på Avaldsnes gravd ut, og i den ene skal han ha funnet menneskeknokler, i den andre kuknokler. Arkeologiske funn ble av lokalbefolkningen på 1800-tallet tolket slik at store knokler kunne være Augvalds ku, og en halsring av gull kanskje hennes klave. Kong Augvalds ku var med ham på reiser og ble sagt å ha vært med også da han kjempet mot kong Ferking på Ferkingstad. Beretninger fra 1800-tallet forteller om en tradisjon med regulære kukamper på Sørvestlandet. Når kuene ble sluppet på beite om våren, kalte folk i Sirdal det «buskeid» (= knuffing mellom kuer), jfr «hesteskeid» (= hestekappløp).
Augvald skal ha regnet ætten sin tilbake til Fornjot, og P.A. Munch har satt opp en slektstavle ut fra dette.
Stondalstunnelen
Stondalstunnelen er en veitunnel på fylkesvei 50 i Aurland kommune i Vestland. Tunnelen går gjennom Grindsfjellet mellom Låvisdalen og Stondalen. Den er 2,240 meter lang. Tunnelen ble tatt i bruk for allmenn trafikk i juli 1974, men var ferdigsprengt flere år tidligere i forbindelse med kraftutbygging av Aurlandsvassdraget.
Mohammed Said al-Sahhaf
Han gjennomførte journaliststudier ved universitetet, og ble medlem av Ba’athpartiet i 1963. En kort tid var han sjef for Iraks nasjonale kringkasting, før han var ambassadør til Burma, til Sverige og til FN. I Stockholm snakket han med Olof Palme samme dag denne ble myrdet.
Han var Iraks utenriksminister fra 1992 til 2001, da han måtte forholde seg til FNs sanksjoner etter Gulfkrigen, og utvisningen av FNs våpeninspektører i 1998. I 2001 ble han utnevnt til informasjonsminister.
Under invasjonen av Irak i 2003 holdt han daglige pressekonferanser, der han stadig bagatelliserte krigens faktiske utvikling.
Da krigen var over, overga han seg til de amerikanske styrkene, men ble straks satt fri. I juli 2003 ga han noen korte intervjuer i Abu Dhabi.
Jacob Mohn
Jacob Neumann Mohn (født 31. mai 1838, død 16. februar 1882) var en norsk jurist og statistiker. Han var sekretær ved Det statistiske kontor, forløperen for Statistisk sentralbyrå, fra 1874, og var ansvarlig for utformingen av flere viktige lovforslag. Han hadde også stor betydning for utviklingen av forbrukersamvirket i Norge. Han var bror av Emanuel Mohn og Henrik Mohn.
Oppvekst og utdanning
Mohn var tredje barn og andre sønn av bergenskjøpmannen Albert Henrik Mohn (1811–1894) og Adelaide (Ida) Augusta Charlotte Neumann (1814–1864). Hun var datter av Jacob Neumann (1772–1848), biskop i Bergen.
Mohn tok artium ved Bergen katedralskole i 1855 og ble cand. jur. ved Universitetet i Christiania i 1859. I 1865 bodde Mohn i et hybelhus i Universitetsgaten 1. Året etter giftet han seg med Valeria Paasche (1843–1912), datter av kjøpmann og borgerrittmester Mentz Paasche og Catharina Wallem. Mohn og Valeria bodde i Pilestrædet 9 og fikk tre døtre og en sønn.
Statistikk og lover
I 1860-årene var Mohn aktiv i Kristiania Arbeidersamfund, der han arbeidet med Eilert Sundt. Sundts anvendelse av kvantitative metoder ved forskning på sosiale forhold ble viktig for Mohns videre arbeid.
Fra 1871 var han nestleder for Det statistiske kontor, som ble til Det statistiske Centralbureau i 1876. Mohn alternerte i lederskapet ved kontoret med Anders Nicolai Kjær, slik at de begge kunne ta langvarige permisjoner for å drive med forsknings- og utredningsprosjekter.
I midten av 1870-årene utførte Mohn grundige undersøkelser av barnearbeid i Norge, og kunne legge frem statistikk som viste at barnearbeid var langt mer utbredt i Norge enn tidligere antatt. Dette vakte oppsikt, og Mohn fikk i oppdrag å utarbeide en lov om begrensning av barnearbeid. Denne loven kunne han legge frem i 1878. To år senere presenterte han omfattende statistikk om husmennes kår i Norge.
Forbrukersamvirke
Mohn var en foregangsmann i forbrukersamvirket. Han holdt et foredrag i 1865 om de engelske konsumforeningene som dannet grunnlaget for norske forbruksforeningene. På hans initiativ ble det i 1870 dannet en fellesforening for disse foreningene.
Norges Land og Folk
I 1874 ble Mohn engasjert av Stortinget for å skrive et stort verk som skulle hete Norges Land og Folk. Forslaget hadde blitt fremsatt året før av stortingsrepresentant Sverdrup, og regjeringen ga oppdraget til sekretær for det statistiske bureau, Jacob Mohn, som året etter kunne legge frem en utførlig skisse. Det var et svært ambisiøst prosjekt som skulle gi detaljerte beskrivelser av Norges geografi, natur, økonomi og sosiale forhold. Verket skulle inneholde store mengder tekst og statistikk. Mohn satte i gang og samlet et enormt fakta- og tallmateriale, men prosjektet vokste seg større og større uten at han fikk det ut av den forberedende fasen. I tillegg ble han stadig avbrutt av andre prosjekter.
Mohn fikk aldri ferdig noen av de planlagte bindene. Det store arbeidspresset, og ubehaget ved alltid å ligge på etterskudd med det nasjonalt viktige prosjektet, ble etter hvert en stor belastning for Mohn. Han hadde fra ungdommen hatt en svak helse, og i februar 1882 døde han, bare 44 år gammel. Prosjektet ble overtatt av Mohns kollega, Anders Nicolai Kjær, og verket kom etter hvert ut, med ett bind for hvert av de 20 amtene i Norge.
Dyleplanen
Dyleplanen eller D-planen var den sentrale franske krigsplanen for å møte et tysk angrep under andre verdenskrig, våren 1940. Planen ble utarbeidet av den franske generalen Maurice Gamelin. Planen hadde sitt navn etter elven Dyle, som renner fra den sørlige delen av Belgia nord til Antwerpen. Målet for Dyleplanen var å stoppe den tyske armégruppe B, som den franske generalstaben, feilaktig antok var den sterkeste delen av et eventuelt tysk angrep.
I 1920 undertegnet Frankrike en forsvarsavtale med Belgia, hensikten var å samordne kommunikasjoner og befestninger i tilfelle et tysk angrep. I 1930-årene endret imidlertid Belgia sin utenrikspolitikk til streng nøytralitet, det skapte mange problemer for koordinering av forsvarsplaner med Frankrike.
General Gamelin var opprinnelig mot forsvarslinjer ved Dyle, da virket mer risikabelt enn E-planen, som foreskrev forsvar mot et mulig tysk angrep ved en linje som stort sett fulgte den belgisk-franske grensen. General Gamelin aksepterte imidlertid Dyleplanen utfra argumentet at de nye panservernhindrene (som Cointet-element) ville stoppe et eventuelt tysk angrep.
Ametabole insekter
Se tekst
Ametabole- eller apterygote insekter er insekter som så å si ikke gjennomgår noen metamorfose foruten at de vokser. De er også primært vingeløse, det vil si at disse gruppene stammer fra forfedre som aldri har utviklet vinger og ikke sekundert mistet dem igjen (slik som lus og maur). De ikke-voksne stadiene kalles nymfe og skiller seg ikke fra det fullvoksne insektet, utenom ved størrelsen. Hos noen av dem kan nymfene mangle et ledd eller annet som ikke er helt utviklet fra begynnelsen, men som etter hvert utvikles. De skifter hud (kitikula) hele livet. De har ikke noe puppestadium) fra de klekkes (egg) til de er ferdig utviklet (imago). De ametabole insektene utgjør en evolusjonær grad av primitive insekter som de høyere (hemi- og holometabile insektene) stammer fra.
Begrepet har litt forskjellig innhold avhengig av hva som regnes til insekter. I enkelte systematiske arbeider brukes begrepet insekter om hele Hexapoda, og de ametabole insektene består da av proturer, spretthaler og tohaler i tillegg til de vingeløse «ekte insektene». I den mer restriktive betydningen av insekter utgjør de ametabole insektene bare av orden børstehaler. Disse mangler i motsettning til alle høyere insekter vinger som voksne. De omtales derfor noen ganger som «vingeløse insekter» og utgjør en underklasse av insektene. Det er bare et lite fåtall arter med sølvkre og de noe mer avanserte Archaeognatha, sistnevnte er søstergruppen til de vingede insektene.
Inndelingen av de ametabole insektene (gjengitt i hierarkisk skrivemåte) er den følgende:
Damask
Damask er fint mønstret stoff av silke, ull, bomull eller lin. Opprinnelig betegnelse på praktstoff fra Damaskus. Brukes ofte til duk, også brukt som liv på bunad.
Teknikken som brukes krever at vevstolen settes opp på en spesiell måte; ofte benyttes en egen damaskvevstol. Det er måten det veksles mellom innslagstrådene og renningstrådene som frembringer det særpregede mønsteret.
Damask er som regel ensfarget vev, der mønsteret kommer fram ved matte og blanke flater. Dersom stoffet blir snudd vil mønsteret komme fram motsatt. Det blir derfor ingen egentlig for- og bakside på damask.
Brønn
Brønn (norrønt: brunnr) er vannkilde fra et utgravd eller boret hull der det samler seg grunnvann fra vannførende sjikt. Vannet i brønnen føres opp ved å heise ned bøtter med håndkraft, eller det pumpes opp mekanisk. Brønner er en gammel oppfinnelse; de første brønner ble konstruert for minst åtte tusen år siden. Historisk har de variert i konstruksjon fra enkle utgravninger i sedimentet til tørre vannløp til store trappebrønner i India, qanater i Iran, og vippebrønner i India. Mange brønner er forsterket med en innvendig kledning av tømmer eller stein for å holde den stabil, en teknikk som er datert tilbake til minst jernalderen.
Brønner har tradisjonelt blitt utgravd for hånd i rurale, jordbruksområder. Disse brønnene er billige og lavteknologisk da det vanligvis benyttes manuell arbeidskraft, og kan strukturen kan forsterkes med tømmer eller murstein. En mer moderne metode benytter støpte ringer av betong som senkes ned i hullet. Moderne tid bores det ikke utelukkende etter vann, men også dype hull for å hente ut olje og gass fra oljebrønner. Brønnboring er et eget fag, både når det gjelder å finne vann og petroleum.
Ordet brønn kan også betegne et senket rom eller felt, en fordypning eller sjakt på et skip, i et bagasjerom eller liknende, til oppsamling av for eksempel vann, fisk eller bagasje.
Historie
Brønner kledd med tømmer er kjent fra tidlig neolittisk tid innenfor den båndkeramiske kulturen, eksempelvis ved Kückhoven, et ytre område i Erkelenz, helt vest i Tyskland, datert til 5090 f.Kr., og i Eythra ved Schletz, et ytre område til Asparn an der Zaya i Østerrike.
En del av de eldste bevisene på vannbrønner er lokalisert i Kina. Neolittiske kinesere oppdaget og gjorde omfattende bruk av dype brønner som nådde grunnvannet. Den kinesiske teksten Yijing (Forandringens bok), opprinnelig en spådomstekst fra det vestlige Zhou-dynastiet (1046-771 f.Kr.) inneholder et oppslag som beskriver hvordan oldtidens kinesere vedlikeholdt deres brønner og beskyttet deres vannkilder. Arkeologiske bevis og gamle kinesiske dokumenter avslører at oldtidens Kina hadde evnene og dyktigheten til gravde dype vannbrønner for drikkevann så tidlig som 6000 til 7000 år siden. En brønn avdekket ved Hemedu-utgravningen er antatt å ha vært konstruert i neolittisk tid (bondesteinalderen). Brønnen var støttet opp av fire rader med tømmer i en kvadratisk ramme knyttet til dem ved brønnens topp. 60 brønner for drikkevann og irrigasjon var forsterket med fliser, avdekket sørvest for Beijing og antatt konstruert rundt 600 f.Kr.
I Egypt har shadoof (vippebrønner) og sakaier (eller «persisk hjul»). Det vil si ei lang vektstang for å løfte opp vannet. Stanga er utstyrt med et tungt lodd i den ene enden og ei bøtte eller en annen beholder i den andre og festa til en stolpe i et dreie- eller vippepunkt. En del av de eldste kjente brønnene i verden har blitt lokalisert på Kypros, datert til rundt 7000-8500 f.Kr. To brønner fra den neolittiske perioden, rundt 6500 f.Kr., har blitt oppdaget i Israel. En er i Atlit, på den israelske nordkysten, og den andre er i Jisreeldalen.
Vannbrønner
Vannspeilet i brønner viser hvor høyt grunnvannet står. Åpningen på brønner i Norge må være sikret med lokk eller liknende slik at ingen faller i brønnen og drukner.
Fossilt brensel
Fossilt brensel er hydrokarbonholdige stoffer som kull, olje, naturgass, oljeskifer og tjæresand. De finnes i jordskorpen, og utvinnes som en kilde til energi ved forbrenning. Alternativt kunne de vært brukt som råstoff for blant annet plastproduksjon. Utnyttelsen av fossilt brensel har vært avgjørende for den industrielle utviklingen. Petroleum er en fellesbetegnelse for olje og naturgass. Fossilt brensel er altså petroleum + kull.
Brønn
Petroleumsbrønner
På jakt etter olje og gass blir det først leteboret og lagd undersøkelsesbrønner. Når en finner petroleum, er det vanlig å bestemme utstrekningen av funnet ved hjelp av avgrensningsbrønner. Deretter kan en etablere utvinningsbrønner. Ofte er det både produksjonsbrønner der oljen blir pumpet opp og injeksjonsbrønner der vann eller andre væsker pumpes ned for presse ut mer og stabilisere trykkforholdene.
Fossilt brensel
Når elektrisitet dannes fra forbrenning av fossilt brensel blir ofte en turbin brukt. I gamle turbiner ble ofte damp direkte fra forbrenningen brukt til å drive turbinen, i nyere turbiner drives de av avgassene til forbrenningen direkte.
Med global modernisering i det 20. og 21. århundre har energibehovet (spesielt behovet for bensin som blir utvunnet fra olje) vært årsaken til mange regionale og globale konflikter. En global bevegelse i mot fornybar energi for å møte de økte globale energibehovene.
Forbrenningen av fossilt brensel av mennesker er den største kilden til karbondioksidutslipp, den viktigste av drivhusgassene som forårsaker global oppvarming. En liten andel av hydrokarbonbaserte brenseler er biobrensel.
Damsgårdstunnelen
Damsgårdstunnelen er en veitunnel i Bergen, Hordaland. Den består av to løp på hhv. 2360 og 2342 meter. Tunnelen går gjennom Damsgårdsfjellet fra Lyngbø til Gyldenpris i sentrum og videre ut på Puddefjordsbroen. Løpet som fører den østgående trafikken ble åpnet i 1992, mens det andre løpet åpnet 30. april 1993.
Damsgårdstunnelen er en del av riksvei 555 fra Hjellestad i Bergen, via Sund til Bergen sentrum. Den gjennomsnittlige daglige trafikken gjennom tunnelen var 36 555 biler i 2009, som er en oppgang fra 29 336 i 2000.
Bob Latchford
Latchford hadde sine fremste kvaliteter i luften, men var også god langs bakken. Dessuten var han rask, særlig på kortere distanser, til tross for at han var storvokst. Han opplevde aldri nevneverdig suksess i form av medaljer og trofeer i noen av klubbene han spilte for, men han betegnes som en hardtarbeidende spiller som scoret jevnt gjennom hele karrieren.
Damsgårdstunnelen
Det er planlagt en omfattende oppgradering av Damsgårdstunnelen for å tilfredsstille moderne sikkerhetskrav. Arbeidet er planlagt å pågå i perioden høsten 2023–høsten 2025.
Trafikkutvikling
Årsdøgntrafikken i tunnelen siden 2010.
Bob Latchford
«Fat Latch», som var ett av kallenavnene hans, gikk inn i historien som en spiller som aldri var med på å vinne noe som helst i løpet av en ellers suksessrik fotballkarriere. Det nærmeste han kom var en tapt finale i Ligacupen i 1977.
Mange mener det er urettferdig at Latchford aldri fikk flere enn tolv landskamper for England, ettersom han var en av de fremste målscorerne i engelsk fotball på 70-tallet. Hans 30 ligamål i 1977/78-sesongen og hans totalt 138 mål vitner om nettopp dette.
I 1981 trappet han ned og meldte overgang til Swansea City, hvor han i sin debutkamp scoret hattrick.
1780 Kippes
1780 Kippes er en hovedbelteasteroide og går i bane innenfor asteroidefamilien Eos. Den ble oppdaget 12. september 1906 av August Kopff ved Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg.
Mumie
Mumier er døde og mer eller mindre intakte menneske- eller dyrekropper der den naturlige forråtnelsesprosessen er blitt stanset som et resultat av fysikalske eller kjemiske omstendigheter. Denne prosessen kalles mumifisering. For at et lik skal kunne bli til en mumie, må den naturlige bakterielle nedbrytningen stanses. Dette kan skje ved mangel på oksygen, eller ved uttørking, sterk kulde eller bruk av visse kjemikalier. Vanligvis blir også innvollene fjernet.
Arkeologisk er det noe vanskelig å definere mumier, ettersom man opprinnelig kun benyttet uttrykket om funn fra oldtidens Egypt. Etter at mumiebegrepet var innført, ble det etter hvert utvidet til å omfatte andre enkeltfunn, som for eksempel Paracas eller funn fra Thulekulturen. På den annen side har man ikke funnet det naturlig å benytte begrepet om visse andre funn, som Grauballemannen og Tollundmannen (begge myrlik), eller steinaldermannen Ötzi fra Alpene.
Etymologi
Ordet mumie stammer fra det latinske ordet mumia, som igjen stammer fra det arabiske ordet for bitumen, mūmiyyah (مومية). Dette ordet ble brukt på grunn av mumienes svarte hudfarge. Man trodde at bitumen ble brukt i egyptisk mumifiseringsritualer. Det arabiske ordet stammer fra det persiske ordet mūmiya som også betyr bitumen, og som er beslektet med ordet mūm som betyr voks. Antikkens greske historikere hevdet at perserne noen ganger mumifiserte sine konger og adelige i voks, men slik praksis er aldri funnet i Egypt, og den svarte huden skyldes bruk av harpiks som mørkner med tiden.
Rituelle mumier
Andre folkeslag har brukt andre metoder for å bevare sine døde. I tørre strøk har salting eller tørking vært brukt, mens røyking ble brukt på Ny-Guinea. I flere graver fra Taklamakan-ørkenen i Kina er det funnet mumier. I Kina er det funnet mumifiserte lik i relativt fuktige og varme områder, og bevaringsprosessen er ikke klarlagt.
Seychellene under Sommer-OL 2004
Seychellene under Sommer-OL 2004. Ni sportsutøvere, sju menn og to kvinner fra Seychellene deltok i sju sporter, boksing, friidrett, judo, padling, seiling, svømming og vektløfting under Sommer-OL 2004 i Athen. Det var femte gangen som Seychellene deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medalje.
Mumie
Naturlige mumier
Over hele verden er det funnet menneskelik som er bevart på grunn av ekstreme bevaringsforhold. Disse forholdene kan for eksempel være kulde, tørke eller syreholdig jord. Felles for disse er at bakterier ikke har muligheten til å starte forråtnelsesprosessen. Noen av de best bevarte naturlige mumiene stammer fra Inka-perioden i Peru. Enkelte av mumiene kan ha vært knyttet til menneskeoffringer. I Encyclopædia Perthensis fra 1790-tallet beskrives Polen som et land der folk har søkt tilflukt i huler og gjenfinnes som naturlig bevarte mumier.
Medisinsk bruk
Selve ideen bak mumiene skapte en tanke om at de inneholdt et stoff som sikret noe bortimot evig liv. Oppmalt, pulverisert mumie ble tilsatt flere medisiner, og ble på dansk kalt armesynderkød («kjøtt fra en stakkars synder»). Så sent som i 1927 solgte et tysk medisinalfirma mumiestøv til bruk på apoteker.
I Encyclopædia Perthensis som ble trykt i Perth på 1790-tallet, poengteres at mumier er svært brennbare. Når de tar fyr, gir de fra seg en velduft av myrra og andre aromatiske stoffer, og det er bedre å benytte seg av slike stoffer direkte, fremfor å innta dem på kannibalistisk vis. Leksikonet tilrår også at man verdsetter mumier som oldsaker fremfor å dele dem opp for salg til apotekere.
Al-Qaida
al-Qaida (arabisk: القاعدة; al-Qāʿidah) er et nettverk av wahhabiiske, salafi-muslimske fundamentalister som regnes til retningen jihad salafi (kamp for tradisjonene). Ordet «al-Qāʿidah» er arabisk og betyr «basen».
Historie
al-Qaida (nettverket) ble opprinnelig tatt i bruk som navn på en gruppe ytterliggående Salafister under ledelse av Osama bin Laden fra begynnelsen av 1980-tallet. Det opprinnelige formålet var å kjempe mot den marxistiske regjeringen og Sovjetunionen i Afghanistan.
Ulike grupper av mujahedin var støttet av blant andre USA, Saudi-Arabia og Pakistan. I Norge var mujahedingrupper støttet av blant andre AKP(m-l) gjennom ulike frontorganisasjoner som Afghanistankomiteen. De utenlandske krigerne spilte en marginal rolle for Sovjetunionens nederlag, og var tildels mer opptatt av å lide martyrdøden enn av å bekjempe Den røde armé.
Den sentrale skikkelsen i al-Qaida var fra første øyeblikk Osama bin Laden, som både har vært en av organisasjonens fremste teoretikere og ansvarlig for dens finansiering. Bin Laden omtales enkelte steder som milliardær, men dette er feilaktig. Hans formue i 1989 ble av Lawrence Wright anslått til 7 millioner dollar, mens al-Qaidas årlige utgifter før 11. september 2001 ble anslått til 30 millioner dollar (9/11 Commission Report:171). Bin Laden var med andre ord ikke i stand til å fullfinansiere al-Qaida av sin egen lomme, spesielt ikke i de senere år da han hadde mistet sitt saudiske statsborgerskap og fått alle sine kontoer frosset.
al-Qaida tilbød i sine første år trening til Salafi-muslimske frivillige fra den afghanske Mujahedin-bevegelsen i et antall leirer i Afghanistan og Pakistan. Det ble gitt undervisning i bl.a. kampteknikk, våpenhåndtering og bruk av sprengstoff i tillegg til ideologisk skolering. Det anslås at mellom 10 000 og 20 000 personer gjennomgikk trening i disse leirene. I et intervju med al-Jazeera i 1999 hevdet bin Laden at 15 000 personer hadde fått trening på det tidspunktet.
I 1989 reiste bin Laden til sitt hjemland Saudi-Arabia, men hans harde kritikk av myndighetene der gjorde at han måtte flykte fra landet i 1991. Han reiste til Pakistan og senere til Sudan, hvor han oppholdt seg fram til 1996. Da slo han seg ned i Afghanistan og etablerte et nært samarbeid med det regjerende Taliban-styret, som varte inntil den amerikansk-ledede invasjonen i 2001. Det var i denne perioden al-Qaida utviklet seg til et internasjonalt terrornettverk.
Mål og handlinger
Ifølge bin Ladens egne uttalelser, akademiske utredninger samt vestlige militær- og sivil etterretningstjenesters analyse, er al-Qaidas mål å etablere et pan-islamsk kalifat (rike) basert på strenge varianter av islamsk shariarett. For å nå dette målet er det nødvendig å bekjempe korrupte regimer som har sviktet islam så vel som vestlig kulturell og økonomisk dominans, og spesielt å bekjempe USA og Israel, «korsfarer-zionist-alliansen». I februar 1998 sendte nettverket ut en oppfordring til alle muslimer om å drepe amerikanske borgere – sivile og militære – og deres allierte i hele verden.
Det er slått fast at al-Qaida har stått bak en rekke angrep på spesielt amerikanske mål, med angrepene på World Trade Center i New York og Pentagon i Washington D.C. den 11. september 2001 som det mest omfattende anslaget.
al-Qaidas hensynsløse taktikk med angrep på sivile har ført til at organisasjonen har fått mye kritikk i den muslimske verden. I Irak har organisasjonen kommet i kamp med andre motstandsgrupper, på grunn av sine angrep på det sjiamuslimske flertallet i landet, men organisasjonen har også blitt hyllet som helter av islamske fundamentalister og anti-amerikanske grupper.
Det er usannsynlig at al-Qaida eller bin Laden (nå død) personlig kontrollerer de mange ulike gruppene som i dag bekjenner seg til jihad salafi eller hevder å være tilknyttet al-Qaida. Organisasjonens navn er idag et varemerke, eller en franchise, som brukes av personer og grupper med svært løs tilknytning til hverandre. I noen tilfeller kan organisasjonen ha bidratt til å finansiere lokale grupper og aksjoner, mens det oftere er snakk om inspirasjon.
Lycaena alciphron
Lycaena alciphron er en av gullvingene, en dagaktiv sommerfugl i gruppen glansvinger.
Utseende
Kroppen har et ytre skjelett (hudplater) som holder de bløte indre organer på plass. Det ytre hudskjelettet er bygd opp for det meste av kitin. Hodet er smalt foran, palpene er store og fremoverrettet. Sommerfuglene skiller seg fra de fleste andre insektene ved at munnen ikke har kjever og lepper, men en lang sugesnabel (proboscis) mellom palpene. Den er rullet opp i en spiral, mellom palpene, under hodet, når den ikke er i bruk. Antennene sitter over og helt inntil fasettøynene. Antennene er trådformet og består av sylindriske ganske like ledd. Antenneklubben er flat eller skålformet.
Indre organer
Bakkroppens indre organer består av fordøyelsesorganer, forplantningsorganer og åndedrett. Åndedrettet hos sommerfugler foregår ikke ved lunger, men ved at luft hentes inn og ut av kroppen gjennom små hull i hudskjelettet (spirakler). I kroppen er det et svært finmasket system av trakéer som leder oksygenet til kroppens vitale deler. En blodvæske som sirkulerer i kroppen, pumpes rundt av et avlangt rørformet hjerte. Brystpartiet består for det meste av vingenes muskulatur. Sanseorganer, for syn, smak og lukt er stort sett plassert i hodet. Nervesystemet består av en bukmarg med to nervestrenger og én nerveknute (ganglion) i hvert kroppssegment. Den første nerveknuten, som ligger foran munnåpningen, er spesielt stor og omtales som hjerne.
Larven
Larven har generelt tykk hud og er ganske hardføre. Bak hodet, på bryststykket, som består av tre ledd, er det tre par bein. Lengre bak har larvene noen bukføtter, som ikke er egentlige bein, men utvekster larven kan bruke til å holde seg fast. Lengst bak har den en analfot.
Larvens hode består av en hard hodekapsel med noen punktøyne. Under øynene er det noen små antenner larven bruker til å finne riktig føde. Larvens bakkropp består nesten bare av fordøyelsessystemet. Dette er ganske kort og mye av maten larven spiser passerer før all næringen er tatt opp. Avføringen kommer ut som små kuler helt bakerst på kroppen. Larvene ånder gjennom åpninger i hudskjelettet (spirakler), langs kroppens sider.
Levevis
Vingene holdes sammenlagt opp og ut fra kroppen, og vingeundersiden gir sommerfuglen en viss kamuflasje og beskyttelse.
Tischeria
Tischeria spp. er en slekt av sommerfugler som hører til familien luggmøll (Tischeriidae). To arter er funnet i Norge.
Lycaena alciphron
Levevis
Voksne glansvinger lever av nektar de suger opp fra blomstene på ulike planter (urter). Sugesnabelen, på hodets underside, gir sommerfuglen mulighet til å nå inn i dype blomster for å suge til seg nektar. Sugesnabelen gjør at sommerfugler er avhengig av flytende føde.
Forplantning
Paringen skjer ved sammenkobling mellom de to kjønnene. Under paring utskiller hannene en duft fra små duftskjell på vingene, dette kan være med å gjøre hunnen mer villig til å pares.
Tischeria
Utseende
Små (vingespenn 6 – 11 mm for de artene som forekommer i Norden), slanke, gjerne rustfargede møll. Antennene er trådformede, noe over halvparten så lange som forvingen. De artene som finnes i Norden er rustgule. De har en "lugg" av brede, oppstående skjell i pannen.
Lycaena alciphron
Larvene
Larven er radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Den lever som plantespiser. Larvens kroppstemperatur er mellom 35 og 38 grader C°. Ved lavere temperatur blir larven inaktiv. Derfor krever larver hos dagsommerfugler gjerne sollys for å være aktive. Om det blir for varmt regulerer larven temperaturen ved å oppsøke skygge.