cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Olaus Magnus
Forfatterskap
Som etnolog, historiker og kartograf er Olaus Magnus i dag således mest kjent for sin patriotiske framstilling av Norden, Russland og Grønland, farget av skrøner og folklore. Gjennom to teorier mener han å bevise hvorfor nordiske folkeslag er andre så overlegne. Hans astrologiske teori var at Norden står under gunstige stjernebilder som Lille og Store Bjørn; gunstige rett og slett fordi de er kalde. Men kirken var motstander av astrologien, siden den står i konflikt med læren om fri vilje. Klimateorien hans var at kulde er nøkkelen til djervhet og mot, og det er ikke småtteri heller: Ifølge Olaus Magnus ble nordboerne gjerne 160 år gamle, og under fekteøvelser hugget de av hverandre øyenbrynene. Var det én som da blunket, ble han bortvist. Det milde klima sørpå derimot (i Danmark), frembrakte angivelig feige individer. Likevel fremhever han katter som en god hjelp i det barske klimaet nordpå, for dem kan man holde inntil brystet som vern mot kulden.
Olaus Magnus var i et dilemma. Ifølge Bibelen kom det onde nordfra, med Gog og Magog som Antikrists forløpere, tolket som både vikingene og tyrkernes forsøk på å innta Wien i 1529. Olaus måtte få folk til å innse at Gog og Magog hverken var gotere eller magoter, men hans positive syn på goterne var i strid med samtidens oppfatning av dem. Løsningen ble å hevde at goterne, særlig Teoderik den store, viste en mild fremferd da de erobret Romerriket og videreførte denne stormakten. Dermed var det angivelig Guds forsyn som sørget for at goterne var krigerske, så de kunne erobre Roma og sikre kristendommens videre utbredelse.
Like ukritisk gjengir Olaus Gerald av Wales' påstand om å ha sett små, gåseaktige fugler klekkes ut av frukter på trær langs kysten av Irland. Han gjengir også en tegning av en djevleaktig vette eller nisse i mannsskikkelse som koster i en stall. Vetten navngis ikke, men skildres som en menneskelignende hjelper som arbeider for menneskene om natten med omsorg for hester og kuer. Dette vesenet skulle fremdeles være vanlig i Norge. Olaus fester lit til tradisjonen fra Aristoteles om at liv kan oppstå av seg selv: Bier oppstår fra døde okser, veps fra hester. Padder ramler ned fra varme skyer. Han beretter om problemet folk har i Litauen med varulver som spiser opp buskapen deres, og dessuten drikker opp ølet før de går. Når ølet er drukket, stabler nemlig varulvene øltønnene oppå hverandre, og da kan det ikke være snakk om vanlige ulver.
Olaus skrev om nordområdenes skogtroll og seks typer bergtroll, skogånder, havmenn, alver og gjengangere. Samer kunne selge de reisende vind om de ikke fikk bør. Han var opptatt av himmel og hav. I Olaus' verden frembringer himmelen stadig livsfrø som faller i havet der de danner utallige former som siden søker opp på jorden. Her er sjøku, sjøhare og havmus, og tidlige former av hekser og munker, frukt og trær, sager og sverd. Denne symmetrien avspeiles overalt. Det finnes fire verdenshjørner og fire elementer i naturen, og fire kroppsvæsker tilsvarende væskene i fjellene som har stivnet til metallårer, fordelt som organene i menneskekroppen. Fire vinder blåser og innvirker på oss. Sønnavinden avler pest fordi den fyller luften med skyer. Firfislen minner oss om at det er trygt på klippen, allegorisk tolket til at det er trygt å bygge sitt liv på Kristus. Når et skip med kanoner av nedsmeltede kirkeklokker forliser, utlegges dette som Guds straffedom.
Med Olaus’ beskrivelse av fiskeslag som knapt finnes i de språk som tales rundt Middelhavet, aner man en viss hjemlengsel til Sverige.
Innflytelse
Olaus Magnus' verk skapte berettiget oppsikt i Europa. Interessen for og vurderingen av de nordiske folk kan sies å ha blitt bedre etter utgivelsen som dannet kildemateriale for senere historieforskning. Europeiske utgaver kom således på italiensk (1565), tysk (1567), engelsk (1658) og nederlandsk (1665), samt i endret utgave i Antwerpen (1558 og 1562), Paris (1561), Amsterdam (1586), Frankfurt (1618) og Leiden (1652). Til svensk ble det derimot ikke oversatt før i 1909 (i fire bind), og en ny kommentert utgave kom i 1976.
Olaus Magnus og broren er blitt beskrevet som de første svenske humanister. Olaus Magnus er begravet i Santa Maria dell'Anima i Roma, den tyske nasjonalkirken, der pave Hadrian VIs gravmonument stadig er å finne. Olaus forsvant trolig under restaureringen i 1774, men der er en gravstein av marmor i kirken.
Ullensakers piker
Ullensakers piker er en erotisk folkevise som har overlevd i muntlig tradisjon, men som også finnes som skillingstrykk. I disse trykkene er de erotiske strofene vanligvis sløyfet eller nedtonet, men noen skillingsviseforleggere dristet seg til å trykke hele visens dristige innhold, men disse trykkene var alltid helt anonyme.
Alf Prøysen presenterte den pyntelige versjonen i 1957 i sin visespalte i «Magasinet for alle».
De erotiske strofene
Og naar de saa har turet og hjem igjen skal gaae, De seer sig om i Stuen, faaer en Ven at lide paa, For i Aften hav Tak, Mørkt bli'er det i Nat, Jeg er saa red at Skjælmene paa Veien ta'r mig fat.
Han mærker snart Signalet, og følger Pigen hjem, Og hjælper af hende Klæderne og følger med i Seng. Strax en Kys han da faaer, Og paa Brystet han ta'er, Og Pigens Blod det rinder, som det fuldt af Fluer var.
Nu vil hun ikke længer, han paa Barmen røre skal, Men følger ham saa venlig udi sin mørke Dal, Der er Bakker og Strand, Og en Kilde med Vand, Som herlig pryder Skoven udi det mørke Land.
Og midt udi Dalen en Hule aabner sig. Der følger hun hans Lille for at faa skjule sig. Udi Kilden saa varm, Der blev Glæde og Alarm, Og stakkels lille Adam blev hastig mat og arm.
Gud hielpe alle Gutter, som Lyst til Dalen faa; Thi Pigens Dal er frugtbar skjønt tidt er tørre Aar. Snart med Barnet paa Skjød, Dem beklager sin Nød, De faaer dyrt betale, for de i Skoven løb.
Tekst fra «Magasinet for alle»
1.Om fremmede personer vi synger gang på gang, men om våre bygdens piker vi aldrig hører sang, om de piker i flor som i Ullensaker bor om dem vi synge vil, om vi aldri kan et ord.
2.Til kirken går de alle de hører og de ser, alt hva der foretages av alle og enhver. De med andakt så stor merker klokkerens ord, og lytter også gjerne til de sangere i kor.
3.Men hva vi må oss lære for å leve her på jord, den tingen de forglemmer og derfor prestens ord. Blott som avner for vind går forbi deres sinn og for at se og blive sett kun derfor går de inn.
4.De først og fremst betrakter de gutter som der er, dernest på stasens mønster på alle og enhver. Hvordan kjoler de bar hvordan sløyferne var om fedrene gikk riktig når barnet de frembar.
5.På alle baller og på danser er deres rette sted, de elsker ikke stillhet som de kun kjedes ved. Blott ved musikk og sang og ved glassenes klang og om det er en gutt som vil tage dem på fang.
6.Han merker straks signalet og følger henne hjem, men ofte bliver veien lang forinnen de når frem, og han kysser hennes munn rundt om livet han tar da koker hennes blod som det fullt av fluer var.
7.Om kjærlighet de taler med mange smukke ord, og begge er de glade de i Ullensaker bor, der bukker og strand og en kilde med vann og skogen trives herlig i dette skjønne land.
8.Gud hjelpe hver en ungkar som her i bygden går, for pikene i Ullensaker inte fred han får. Når med barnet på skjød, hun beklager sin nød da får han dyrt betale alt det som han forbrød.
Kinas riksvei 207
Kinas riksvei 207 (G207 eller Guodao 207) løper fra Xilinhot i Indre Mongolia og sørover til Hai'an, en kystby i Xuwen fylke vest i provinsen Guangdong.
Fra Hai'an går ferjetrafikk over til øya Hainan.
Włodzimierz Czacki
Włodzimierz Czacki ble presteviet den 30. november 1867 av biskop Alessandro Franchi. Han virket som sekretær til pave Pius IX.
Han ble senere tilknyttet det pavelige diplomati, og hans siste post, som han innehadde til sin død, var som nuntius i Frankrike 1879–1882.
Han ble kreert til kardinal i september 1882 av pave Leo XIII, med Santa Pudenziana som tittelkirke.
Pedro Nuño Colón de Portugal
Pedro Nuño Colón de Portugal, duque de Veragua, marqués de la Jamaica y de Villamizar, y conde de los Gelves (født 1615 eller 1618, død 13. desember 1673) var visekonge av Ny-Spania mellom den 8. og den 13. desember 1673.
Allan Fjeldheim
Fjeldheim deltok under vinter-OL i 1948 i St. Moritz med tiendeplass i Parløp sammen med Margot Walle. Han deltok også sammen med Walle i VM i kunstløp 1947 og kom på niendeplass i Parløp, og EM i kunstløp i 1949 med syvendeplass i Parløp.
Julius Jung
Julius Jung (også kjent som Adolf Jung; født 1837 i Stuttgart, død 1916 i Kaltentahl ved Stuttgart) var en tysk arkitekt.
I 1860 fullførte han den parisiske École des Beaux-Arts, og i 1867 Det tekniske universitet i Stuttgart. Rundt 1884 reiste han til Łódź hvor han ble bygningsmester hos Izrael Poznański frem til cirka 1900.
Han arbeidet blant annet ved byggingen av Den store synagoge i Łódź etter tegninger av Adolf Wolff, og ved flere av Poznańskis fabrikkbygninger. Han tegnet også det opprinnelige utkastet til Izrael Poznańskis palass ved Ogrodowa-gaten i 1888, som ble kun delvis realisert, og senere en ny versjon i 1898, som ble realisert frem til 1902.
Blant andre viktige prosjekter kan nevnes Herman Konstadts mursteinshus, Jakub Hertz’ palass og Poznański-familiens mursteinshus.
Arthur Cecil Pigou
Arthur Cecil Pigou (født 18. november 1877 på Isle of Wight, død 7. mars 1959 i Cambridge) var en britisk samfunnsøkonom særlig kjent for sitt arbeid innen velferdsøkonomi. Pigou hadde sin utdannelse fra King’s College ved University of Cambridge, hvor han overtok professoratet til Alfred Marshall da sistnevnte trakk seg tilbake i 1908.
Pigous viktigste verk var The Economics of Welfare fra 1920. Her videreutviklet han Marshalls konsept om eksternaliteter. Han har også gitt navn til pigouskatter, det vil si skatter som søker å rette opp nevnte eksternaliteter.
Coco (film)
Coco er en amerikansk animasjonsfilm fra, produsert av Pixar Animation Studios og distribuert av Walt Disney Pictures. Filmen er regissert av Lee Unkrich, mens Adrian Molina er medregissør. Michael Giacchino har komponert lydsporet. Coco handler om den 12 år gamle gutten Miguel Rivera, som ved et uhell havner i dødsriket. Han må få hjelp av sin tippoldefar for å vende hjem til sin familie i den levende verden.
Coco hadde verdenspremiere 20. oktober 2017 under Morelia internasjonale filmfestival i Morelia i Mexico. Den ble den mest innbringende filmen noensinne i Mexico. Filmen hadde kinopremiere i USA 22. november 2017 og i Norge 2. februar 2018. Den fikk god kritikk for animasjon, stemmearbeid, lydspor, sanger og skildringen av meksikansk kultur. Coco vant to Oscar-priser for beste animasjonsfilm og beste sang («Remember Me»).
Cylapinae
Cylapinae er en delgruppe (underfamilie) av bladteger, en familiegruppe av tegene.
Teger har ufullstendig forvandling, overgang fra nyklekt larve til det voksne kjønnsmodne insektet går gradvis gjennom flere hudskift (nymfestadier). Nymfene ligner mer og mer på de voksne (imago) for hvert hudskifte.
EM i friidrett 2010 – Lengdehopp kvinner
Kvinnenes lengdehopp under EM i friidrett 2010 fant sted den 27. juli på Estadi Olímpic Lluís Companys i Barcelona.
Kvalifisering
Kvalifisering: Kvalifiseringskravet var 6,65 (Q), eller blant de 12 beste.
Finale
undefined
Vy Gjøvikbanen
Vy Gjøvikbanen AS, tidligere NSB Gjøvikbanen AS og NSB Anbud AS, er et anbudsselskap heleid av Vy. Administrasjonen i selskapet holder til på Gjøvik. Selskapet vant i 2005 anbudet på persontrafikk på Gjøvikbanen, med virkning fra året etter, i konkurranse med danske DSB (DSB GjøvikBanen AS) og franske Connex (Connex Tog AS). NSB Gjøvikbanen overtok driften av strekningen den 11. juni 2006, og anbudskontrakten løper i 10 år fra denne dato. I kontrakten inngikk også en opsjon med mulig kontraktsforlengelse i inntil to år utover dette, og Samferdselsdepartementet bestemte seg i 2014 for å løse ut opsjonen med 18 måneder – etter at NSB Gjøvikbanen hadde «gjennomført driften på en svært tilfredsstillende måte». Dermed har NSB Gjøvikbanen kontrakt på kjøringen fram til desember 2017. Selskapet skiftet navn fra NSB Anbud til NSB Gjøvikbanen ved nyttår 2008. I likhet med moderselskapet skiftet selskapet i løpet av våren 2019, til dagens navn, Vy Gjøvikbanen.
Til trafikken fikk man fra starten av disponere ni trevogners lokaltogsett av type 69D, bygget på 1980-tallet, overført fra NSB. Disse gjennomgikk først en oppussing, utført av DSBs verkested i Randers i Danmark. Ny litrabetegnelse er 69G. Halve togsettet, dvs. halvannen vogn, fikk dessuten ny innredning med mer komfortable seter. Det ble også montert nye klappseter i inngangspartiene. Togsettene fikk også nye vakuumtoaletter, rullestolheis og serveringsautomater. Man innførte stillevogn, en del av en vogn med dempet belysning. Det viste seg etter noen år at ni togsett var i minste laget til å dekke alle avganger i perioder med mye feil på materiellet, spesielt vinterstid, og i 2009 fikk man overført ytterligere ett 69D-togsett fra NSB. Dette tiende settet ble satt inn som reservemateriell, uten noen ombygging. Ved anbudsstart og overtakelse av trafikken på Gjøvikbanen i juni 2006 ble det laget et nytt ruteopplegg for strekningen, med flere avganger og raskere kjøretider. For å oppnå dette ble en del av de minst trafikkerte holdeplassene nedlagt. Ominnredningen av materiellet medførte at det ble liten plass til sykler. Gjøvikbanen hadde tidligere vært et meget populært transporttilbud for syklister som vil sykle fra Stryken til Oslo på fine sommersøndager, men pga. innføringen av materiell med begrenset plass til sykler ble det fra innført antallsbegrensninger på og plassreserveringsordning for sykler i togsettene. Ved overtakelsen av trafikken i 2006 fikk NSBs personale tilbud om overføring til det nye selskapet, i henhold til EUs regler om virksomhetsoverdragelse. På grunn av tilbudsøkningen var ikke dette tilstrekkelig, og man har også måttet rekruttere nye. Den første tiden måtte man dessuten periodevis leie inn lokførere fra morselskapet NSB. Arbeisavtale og -betingelser i NSB Gjøvikbanen er identiske med hva som gjelder i morselskapet.
NSB Gjøvikbanen hadde i 2013 en punktlighet på 99,1 % (krav i kontrakten er 97 %) og en regularitet på 99,5 % (krav i kontrakten er 99 %). Antall reisende økte med 13 % i perioden 2007–2013.
Strekninger
Selskapet opererer følgende strekninger:
James Bond i Japan
James Bond i Japan (orig.: You Only Live Twice) er den femte James Bond-filmen. Den ble laget i 1967 med Sean Connery i hovedrollen som James Bond, agent 007. Denne filmen varer i 117 minutter, og ble produsert av Eon Productions.
Dette var den aller første James Bond-filmen som ble produsert av Lewis Gilbert, som senere var med på å produsere The Spy Who Loved Me fra 1977, og Moonraker fra 1979 med Roger Moore i hovedrollen.
Manus til "You Only Live Twice" ble skrevet av Roald Dahl, og var løst basert på Ian Fleming's roman fra 1964 med det samme navnet.
Handling
Agent 007 blir sendt til Japan for å avverge at noen mystiske rakettoppskytinger utløser atomkrig mellom Sovjet og USA. I tillegg til vanlig Bond-action og Bond-"romantikk", har filmen en rekke innslag fra japansk kultur og natur.
Diamanter varer evig
Diamanter varer evig (originaltittel: Diamonds Are Forever) er en James Bond-film fra 1971 regissert av Guy Hamilton. Dette er den syvende filmen om James Bond. Hovedrollen som Bond spilles av nok en gang av Sean Connery. Dette var forøvrig den siste Bond-filmen med Connery i hovedrollen. Han returnerte imidlertid i rollen i den uoffisielle Bond-filmen Aldri si aldri (1983). Andre sentrale roller spilles av Jill St. John og Charles Gray. Manus er basert på Ian Flemings spionroman med samme tittel, fra 1956. I denne filmen må Bond atter kjempe mot Blofeld, som denne gangen har planer om å skaffe seg verdensherredømme ved hjelp av et laservåpen basert på edelstener.
Filmen ble forholdsvis godt mottatt av kritikerne og ble en stor publikumssuksess.
Handling
Diamanter forsvinner ut av Sør-Afrikas gruver uten å ta veien om de vanlige illegale kanaler. Britisk etterretning blir interessert i å finne ut hvor og hvorfor og setter derfor agent 007 på saken. Etterhvert finner han ut det er hans gamle erkefiende Blofeld (Charles Gray) som står bak. Blofeld hamstrer diamanter for å bruke dem i sin lasersatellitt. Ved hjelp av denne har han tenkt å bringe USA, Sovjet og Kina i kne for selv å kunne bli verdenshersker. Fra sin «festning» ute i havet setter han sin djevelske plan ut i livet. Sammen med den vakre smugleren Tiffany Case (Jill St. John), kaster Bond seg ut i en intens jakt for å stoppe hans vanvittige planer.
Om filmen
Anmelderne i Dagbladet og VG gav den terningkast fem. Anmelderen på nettstedet CINERAMA gav den terningkast tre i 2001 og skrev følgende: «jeg føler at dette nok er den dårligste Bond-filmen i serien, da forutsatt at man holder Never say never utenfor. Connery virker litt uinspirert på meg, og filmen sliter med kjedelige karakterer med lite futt. Skurkene er platte, og avlivningspatruljen Mr. Kidd og Mr. Wint må være de to minst vellykkede i serien».
Den innbrakte $116 millioner på verdensbasis, hvorav $43,8 millioner i USA alene. Den er forøvrig den åttende mest innbringende Bond-filmen i USA (inflasjonsjustert). Filmen innbrakte rekordhøye $15,6 millioner dollar på verdensbasis de første 12 dagene. Noe som var verdensrekord til da. Produksjonskostnadene var på $7,2 millioner.
Den ble den niende mest besøkte filmen ved Oslo-kinoene i 1972. Besøkstallet var på 73 850. Totalt besøk ved Oslo-kinoene for denne filmen var 125 850.
Filmen ble nominert til en Oscar for beste lyd samt en Golden Screen.
Religionsåret 1391
Religionsåret 1391 er en oversikt over hendelser, utgivelser, kunst, arkitektur og personer med tilknytning til religion definert i videste forstand i 1391.
Uhcit Rávdol
Uhcit Rávdol (nordsamisk) er ei elv i Båtsfjord kommune i Finnmark. Den er ei sideelv til Rávdol i Syltefjordelvas nedbørfelt og er 9,2 kilometer lang.
Elva har utspring sentralt på fjellplatået Viddene og renner først mot sørvest, før den snur mot nordvest og renner ned i en dyp V-dal. Den løper sammen med Rávdol rundt halvannen kilometer før dennes samløp med Syltefjordelva.
Hele nedbørfeltet ligger innenfor Varangerhalvøya nasjonalpark.
Christer Fredriksen
Christer Fredriksen (født 15. april 1972 i Kristiansand) er en norsk jazzgitarist.
Biografi
Fredriksen er kjent fra samarbeid med en serie forskjellige konstellasjoner gjennom mange år. Han studerte musikk ved Høgskolen i Agder med Utøvende Mastergrad i Rytmisk Musikk, og han har sentrert sin forskning på lyd, hvordan ulike elektriske gitarister lage sin lyd. Han er en gitarist og komponist med en særegen lyd og en evne til å fortelle historier gjennom musikken sin.
I 2011 ga han ut sitt første solo album Urban Land, med saksofonisten Bendik Hofseth (Skritt Foran) som sentral artist. Dette instrumentale jazz albumet, med elementer av andre musikalske stilarter, ble mikset og mastret i Rainbow Studio i Oslo av Jan Erik Kongshaug. Det neste albumet Varemerket ble utgitt i 2014. Her samarbeider han med bassist Audun Ramo og trommeslager Bjørn Stiauren.
Thomas Becket
Thomas Becket (født 21. desember 1118 i Cheapside i London i England, drept 29. desember 1170 i Canterbury) var Henrik II av Englands rikskansler, og fra 1162 erkebiskop av Canterbury.
Bourges
Bourges er en kommune i departementet Cher i regionen Centre-Val de Loire sentralt i Frankrike. Bourges er hovedstad i departementet.
Thomas Becket
Bakgrunn
Becket var annengenerasjons fransk innvandrer, sønn av Gilbert og Matilda som hadde valgt å forlate Normandie etter normannernes erobring av England. Beckets far var kjøpmann med gode forbindelser, men familien var ikke spesielt velstående eller innflytelsesrik. Becket var født på festdagen for Sankt Thomas og fikk derfor navn etter ham. Ti år gammel ble Becket elev på skolen i augustinerordenens Merton-kloster, og gikk senere på latinskole i London, kanskje den som tilhørte St. Pauls katedralen.
I pinsen 1133 startet en enorm bybrann i London, ifølge tradisjonen enten på London Bridge eller i hjemmet til Beckets foreldre, som dermed fikk mye dårligere råd. Muligvis var Becket en stund i Paris, der det ennå ikke fantes noe universitet, men diverse skoler. Noen spor har han imidlertid ikke etterlatt seg. Rundt 1140 ble han ansatt hos en av sin fars forbindelser, Osbert Huitdeniers (= Eightpence). Osbert hadde kontakter ved hoffet, og Becket arbeidet for ham i to-tre år som sekretær og regnskapsfører. Siden ble han skriver hos den daværende erkebiskop av Canterbury, Theobald.
Han æres som helgen i den katolske kirke.
Tidlig karriere
Erkebiskop Theobald sendte Becket til Auxerre og universitetet i Bologna for å studere sivilrett og kirkerett, og Becket var flere ganger i Roma som erkebiskopens utsending. I 1154 gjorde erkebiskopen av Canterbury ham til erkediakon.
Erkebiskop
I 1161 døde erkebiskop Theobald. Den 2. juni 1162 mottok Thomas Becket prestevielsens sakrament, og dagen etter bispevielsen. Som ny erkebiskop av Canterbury var Becket nå primas for England. Hans venn kong Henrik II betraktet denne utvikling som et taktisk gunstig trekk. Han hadde lagt et stort arbeid ned i å etablere rettssikkerhet for alle. Her var kirken unntaket, med egne lover og egne domstoler. Prester kunne gjøre seg skyldige i drap og voldtekt, men likevel slippe straff ved å kreve benefit of clergy, dvs. retten til å stille for biskopens domstol. Da ble de ikke dømt til noe verre enn streng refs og, i sjeldne tilfeller, utstøtelse av kirken. Straks Becket overtok som erkebiskop, endret han nærmest personlighet, som etter en religiøs omvendelse. Fra da av gikk han i en tunika av sekkelerret, og spiste og drakk som en fattig landsens prest - asketisk og med vann som eneste drikke. (Dette kan også skyldes hans tilbøyelighet til tykktarmsbetennelse.) Han og kongen forble like fullt venner til de ble uenige om geistlighetens privilegier. Kong Henrik stod på at kirken var underlagt landets lov, mens Becket stod like steilt på at kirken stod over loven.
I Westminster i oktober 1163 forsøkte kong Henrik å sette de andre biskopene opp mot Becket. Kongen forsøkte å sikre regjeringens tradisjonelle rettigheter overfor kirken. Mens han var på Northampton-slottet, innkalte han Becket til et møte utenfor byen. Kong Henrik skal ha sagt til Becket: «Har jeg ikke reist deg fra en fattig og lav stilling til høydepunktet av rang og ære...og du er ikke bare utakknemlig, men trasser meg i alt.» De to samtalte i en times tid, til kongen mistet tålmodigheten og red bort. I 1164 kom Clarendon-lovene, hvor kongen forsøkte å regulere forholdet mellom stat og kirke.
Rettssak og dom
I 1164 var kong Henrik tilbake i Northampton, der han innkalte Becket til et møte på slottet 8. oktober. Becket var beskyldt for å ha unnlatt å stille i en rettssak som adelsmannen John Marshal hadde anlagt mot ham etter at Becket hadde konfiskert et landområde fra ham. Tirsdag 6. oktober ankom Becket Northampton med et stort følge av munker, kapellaner og førti skrivere, så vel som et militært følge. Hans losji var opptatt av kongens følge, og kongen på haukejakt, så Becket fant i mellomtiden husly i et kloster. Onsdag 7. oktober red Becket til slottet tidlig om morgenen for å møte kongen. Han gikk opp trappen til kongens gemakk og ville kysse ham til hilsen som vanlig, men ble avvist. Han ba om å få tildelt losjiet sitt, og Henrik sa ja til det, men da det kom til stykket, lot han ikke det kongelige følget flytte ut. Becket ble derfor boende i klosteret så lenge oppholdet i Northampton varte. Han ba deretter om tillatelse til å reise til Sens for å rådføre seg med paven. Det sa kongen nei til: «Du skal først svare meg.» De følgende dagene ble Becket hardt presset av kongen med anklager og krav om tilbakebetaling av store beløp han hadde disponert som kansler. Tirsdag 13. oktober var retten dypt splittet. Kongen ønsket å få Becket dømt for underslag og falsk regnskapsførsel, anklage for forræderi ved å hindre biskopene i å felle dom, samt for å appellere til paven uten kongelig tillatelse. Resten av tiden nektet kongen å møte Becket ansikt til ansikt, kanskje av frykt for ekskommunikasjon. Becket ventet på utfallet i en lite forværelse. Henrik sendte ned en delegasjon av baroner og biskoper for å høre om Becket kunne fremlegge et regnskap, og om han var ansvarlig for appellen til paven. Becket ble sittende, men sa han gjorde alt han kunne. Han understreket at som erkebiskop var han fritatt for verdslige forpliktelser. Baronene var i ferd med å miste tålmodigheten og ba biskopene adlyde sin konge, mens andre foreslo at Becket burde kastreres eller kastes i et hull. Noen av biskopene tok til tårene, mens Roger av Pont l’Eveque og Becket på et tidspunkt hevet sine kors mot hverandre som i en turnering. Til slutt ble biskopene fritatt for å felle dom, mens kongen innkalte lensmenn og riddere til å støtte baronene. Becket ble kjent skyldig, men det er ukjent hvilken dom man kom frem til. Trolig ble han dømt til livsvarig fengselsstraff. Han ble sittende under domsavsigelsen, og da Robert de Beaumont begynte å lese den opp, forbød Becket noen å si noe. Da Beaumont tok ordet igjen, sprang Becket opp og ropte: «Du har ingen rett til å dømme din erkebiskop for en forbrytelse!»
Drapet
På juledagen 1170 holdt Becket preken i Canterburykatedralen, og viste sitt sanne sinnelag ved å ekskommunisere flere av de andre biskopene (deriblant erkebiskop av York Edward Grim, som kom til å være til stede da Becket ble drept) med ordene: «Måtte de alle bli fordømt av Jesus Kristus!» Kongen ble opprørt da han hørte om Beckets utbrudd fra prekestolen, og angivelig utbrøt han: «Vil ingen befri meg for denne opprørske presten!»
Henrik var da på slottet sitt i Bures, Normandie, der fire av hans riddere, Hugh de Morville, William de Tracy, Reginald FitzUrse og Richard le Breton tok utbruddet hans bokstavelig. De dro nå tilbake fra Normandie til Canterbury i den hensikt å tvinge Becket til å trekke tilbake ekskommunikasjonen; og hvis det mislyktes, tvinge ham med seg tilbake til Normandie. Ifølge erkebiskop Edward Grim av York og munken Gervase av Canterbury (som senere var med til å gravlegge Becket) plasserte de fire ridderne sine våpen under et tre utenfor Canterburykatedralen og gjemte rustningene sine under kappen før de gikk inn i katedralen. De forklarte Becket at han måtte bli med dem til Winchester for å innberette sine handlinger, men det nektet han. Først da hentet de sine våpen og kom tilbake. Med sverdet dradd, mens munkene sang vesper, gikk de frem til ham. Reginald FitzUrse begynte å dra i ham, men Becket skubbet ham vekk: «Ikke rør meg, Reginald! Du skylder meg troskap og underkastelse. Du og dine sammensvorne opptrer som gale folk.» Da dro FitzUrse til ham med sverdet, som kuttet av ham toppen av hodet. Han fikk enda et slag mot hodet, men stod oppreist. Ved det tredje hugget falt han på knær og albuer, og sa lavt: «I Jesu navn og under kirkens beskyttelse er jeg parat til å dø.» Han fikk enda et slag. Den fjerde ridderen holdt folk unna og hindret innblanding.
Morderne flyktet nordover til Knaresborough-slottet, der Hugh de Morville kunne tilby husly et års tid. Morville hadde eiendom i Cumbria der mennene kunne ligge i dekning, mens de forberedte seg på et lengre opphold i Skotland. De ble ikke arrestert, eller deres eiendom konfiskert, men kong Henrik unnlot å hjelpe dem da de ba ham om råd i august 1171. Pave Alexander ekskommuniserte alle fire. De reiste da til Roma i håp om syndsforlatelse, og ble av pave Alexander beordret til å tjenestegjøre som riddere i det hellige land i fjorten år.
Ettermæle
Becket ble straks hyllet som martyr og kanonisert av paven i 1173, etter at det gikk rykter om mirakler ved hans grav. Beckets gravmæle i Canterburykatedralen ble Englands viktigste pilegrimsmål, mens relikvier etter ham ble fordelt mellom kirker i hele Europa. Dessverre ble gravstedet rasert fullstendig under reformasjonen i 1540, da kong Henrik 8. sørget for å få knoklene hans ødelagt og fjernet, og all omtale av Becket ble slettet. I dag står en stein oppstilt i katedralen på stedet der han ble drept.
I 2006 startet BBC History magazine en rundspørring blant historikere om «tidenes verste brite». Becket kom på andreplass etter Jack the Ripper.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Annet
Konflikten mellom kongen og biskopen er skildret i skuespillet Mordet i katedralen av T.S. Eliot, og i filmen Becket med Richard Burton i rollen som biskopen og Peter O'Toole i rollen som kongen.
Sankt Thomaskirken på Filefjell i Norge var vigslet til den hellige Thomas Becket.
Litteratur
- Follett, Ken: "The pillars of the earth", London 1989
Leistus ferrugineus
Leistus ferrugineus er en av billene i delgruppen (underfamilien) rovløpere (Nebriinae) i familiegruppen løpebiller. Systematikken følger Carabidae of the World.
Utbredelse
Leistus ferrugineus finnes i nesten hele Europa, men er noe sjeldnere i sørvest. Den er utbredt østover i Nord-Amerika og Asia. Finnes i Norge, og er ganske vanlig.
Utseende
Leistus ferrugineus er 6,5-8 mm lang og lys brun eller mer gyllen på farge. Hver av dekkvingene har 10 lengderiller. Antennens tredje og fjerde ledd med en lang børste/børster i spissen, mens leddene ellers er bare og helt uten fine korte hår. (Krever forstørrelse for å se). Brystskjoldet har en hjertelignende form. Overkjevene er på undersiden uthulte.
Levevis
Leistus ferrugineus lever vanligvis på litt tørre lokaliteter, ofte med vegetasjon som skaper litt skygge. Den finnes ofte delvis nedgravd under løv eller i mose og er vanligvis nattaktiv og lever som predator på andre dyr.
Larvene lever som predatorer, skjult i øverste laget av jorden.
Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
1958
1958 (MCMLVIII) i den gregorianske kalenderen var et år uten skuddag. Året begynte på en onsdag.
Leif Haugen
Leif Haugen (født 22. september 1917 i Lillehammer, død 26. februar 2001 i Lillehammer) var en norsk langrennsløper. Han representerte Lillehammer Skiklub.
Haugen vant Birkebeinerrennet i 1946 og 30 km i NM på ski i 1948. Han deltok under vinter-OL for Norge i 1948 i St. Moritz på 50 km, men fullførte ikke.
Aleksandr Martinov
Aleksandr Martynov (russisk: Александр Самойлович Мартынов; også Aleksandr Samoilovich Pikker (Пиккер), født 24. desember 1865 i Pinsk i Tsarrussland, død 5. juni 1935 i Moskva) var en mensjevik før de russiske revolusjoner i 1917, og så i noen få år etterpå en kritiker av sovjetregjeringens teori om den permanente revolusjon (1923).
I 1884 var han medlem av Narodnaja volja («Folkeviljen»). årene 1901-2 skrev han for Rabotsjeje djelo, tidsskriftet til økonomifraksjonen innen det russiske sosialdemokratiske arbeiderparti, med artikler som ble skarpt kritisert av Lenin i «Hva må gjøres?»
Han ble medlem av kommunistpartiet i 1923 og opponerte mot «venstreopposisjonen». Han var hovedarkitekten bak «fireklasseblokken».
Martinov gikk inn for tostadieteorien, at et kapitalistisk styre måtte fullt utfolde seg og utløpe mye av sin tid før sosialismen og deretter kommunismen ville være mulig.
Tibidabo
Tibidabo er med sine 512 meter over havet den høyeste toppen på fjellet Serra de Collserola. Tibidabo befinner seg i Barcelona, Catalonia, Spania. Den er et populært turistmål på grunn av sin utsikt over Barcelona og sine vakre naturområder.
På Tibidabo er det flere bygninger, blant annet dem som utgjør kirken Sagrat Cor. Denne kirken, både på grunn av utseendet, plasseringen og fremfor alt navnet, minner om Sacré-Coeur i Paris. Tibidabo har også en liten fornøyelsespark, som begynner å dra på årene, og det kjente teletårnet Torre de Collserola.
Boligområdene nedenfor fjelltoppen regnes som fasjonable, og flere kjente personer har adresse i dette strøket. En av gatene i dette området heter Avenida del Tibidabo. Her kjører den berømte Tramvia Blau, «Den blå trikken».
NFF Akershus
NFF Akershus er en av kretsene i Norges Fotballforbund.
Historie
Kretsen ble stiftet 29. oktober 1911 under navnet Romerike Fotballkrets. Kretsen ble delt i Lillestrøm og Omegn Fotballkrets, Eidsvold og Omegns Fotballkrets og Østre Romerike Fotballkrets i 1922. Lillestrøm og Omegn Fotballkrets og Eidsvold og Omegns Fotballkrets ble så samlet til Vestre Romerike Fotballkrets i 1929. Vestre og Østre Romerike ble samlet til Romerike Fotballkrets i 1970. I 1989 skiftet kretsen navn til Akershus Fotballkrets, og i 2017 til NFF Akershus.
Kretsens ledere
Formenn i Romerike Fotballkrets (1912-1921):
Formenn i Lillestrøm og Omegn Fotballkrets (1922-1928):
Formenn i Eidsvold og Omegns Fotballkrets (1922-1928):
Formenn i Romerike/Akershus Fotballkrets (1970-):
4. divisjon
Antall lag: 14
Avdelinger: 1
Lag per avdeling: 14
Opprykksplasser: 2
Nedrykksplasser: 0-6 (antall lag fra Akershus som rykker ned fra 3. divisjon, avdeling 2 og avdeling 3)
5. divisjon
Antall lag: 12
Lag per avdeling: 12
Opprykksplasser: 2
Nedrykksplasser: 0-6 (antall lag fra Akershus som rykker ned fra 3. divisjon, avdeling 2 og avdeling 3)
6. divisjon
Avdelinger: 1
Lag per avdeling: 12
Opprykksplasser: 2
Nedrykksplasser: 0-6 (antall lag fra Akershus som rykker ned fra 3. divisjon, avdeling 2 og avdeling 3)
7. divisjon
Avdelinger: 1
Lag per avdeling: 10
Opprykksplasser: 2
Nedrykksplasser: 0-6 (antall lag fra Akershus som rykker ned fra 3. divisjon, avdeling 2 og avdeling 3)
8. divisjon
Antall lag: 9
Avdelinger: 1
Opprykksplasser: 2
Nedrykksplasser: 0-6 (antall lag fra Akershus som rykker ned fra 3. divisjon, avdeling 2 og avdeling 3)
9. divisjon
Antall lag: 17
Avdelinger: 2
Lag per avdeling:
Opprykksplasser: 2
Nedrykksplasser: ingen
Dekkoperasjon
Dekkoperasjon eller coverup er tiltak for å hindre at noe blir kjent eller avslørt. Det kan være skjulte aktiviteter iverksatt for å påvirke politiske, økonomiske eller militære forhold i et annet land. Den definerende karakteristikken til dekkoperasjoner er at sponsors/utøvers identitet og innblanding skal være skjult i den forstand at det verken er åpenbart eller anerkjennes offentlig. Troverdig benektelse er en kritisk del av dekkoperasjoner.
Dekkoperasjoner blir ofte assosiert med USA og Central Intelligence Agency (CIA) spesielt, og selve begrepet dekkoperasjon er mest kjent som «covert action» som er et distinktivt amerikansk begrep. Selv om mange andre land også benytter seg av dekkoperasjoner er ofte terminologien forskjellige. For eksempel, under Sovjetunionen var det kjent som «aktive tiltak» mens i Storbritannia har det blitt kalt alt fra «spesialoperasjoner» (special operations) og «spesialpolititiltak» (special police action) til «forstyrrende/disruptive tiltak» (disruptive action).
Dekkoperasjoner, som spionasje, eksisterte lenge før etterretning ble en formell og organisert virksomhet. Det var først med etableringen av nasjonale etterretningstjenester på 1900-tallet at dekkoperasjoner ble en formalisert og institusjonalisert del av lands etterretningsvirksomhet.
Paromalus
Paromalus er en slekt av biller.
Utseende
Stort sett små, avlangt ovale, mørkfargede stumpbiller, vanligvis halvblanke. De er nokså flate sett fra siden.
Levevis
Denne slekten lever mest under barken på døde trær.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Nord-, Mellom og det nordlige Sør-Amerika, og i Europa. Den ser ut til å være dårlig representert i Asia, men forekommer i Øst-Asia.
Internazionali BNL d’Italia 2022 – Singel menn
Singelturneringen for menn under Internazionali BNL d'Italia 2022 ble spilt på Foro Italico fra 8. til 15. mai 2022. Rafael Nadal var regjerende mester.
Seeding
Utøverne ble seedet etter plassering på ATPs verdensranking fra 2. mai 2022. Rankingen er fra 9. mai 2022.
Ulefoss bru
Den nyere Ulefossbrua ble bygd i 1978 og inngår i riksvei 36.
Torshovparken
Torshovparken (ikke å forveksle med Torshovdalen) er en stor park på Torshov i Oslo, anlagt på 1920-tallet som en del av Torshovbyen, boligområdet som ble bygget ut i kommunal regi.
Ulefoss bru
Den aller første brua i Ulefoss var bygd i 1862.
Torshovparken
Parken
Parken avgrenses av Agathe Grøndahl gate i nord, Johan Svendsens gate i sydøst, Hegermanns gate i syd og Per Kvibergs gate i vest. Parken ligger i bydel Sagene.
Torshovparken er 41 mål i utstrekning og ligger på en naturlig høyde, som ble øket med overskuddsmasser fra utbyggingen,. Det er utsikt mot byen og fjorden fra toppunktet (87 meter over havet) midt i parken, der musikkpaviljongen er plassert i enden av en allé mot nord.
Torshovparken er stilmessig på overgangen mellom den formale parkstilen, med symmetri og streng orden og ofte musikkpaviljong som midtpunkt, og funksjonalistisk parkstil, med enkelhet og åpne gressflater, bevaring av opprinnelig terreng, tilrettelegging for barn og unges aktiviteter, og nordiske treslag.
I skråningen mot syd og øst er det store plener tenkt for aking og skilek. Nord i parken ligger en dam og en nedlagt barnepark. Parken og Lilleborgbanen sør for parken er mye brukt av Lilleborg skole, som ligger like ved.
I parken er det tre skulpturer:
Jørgen P. Jensen
Jørgen P. Jensen (født 30. mai 1883 i Son, død 17. juni 1961 på Hisøy) var en norsk skipsreder bosatt i Arendal. Jensen etablerte tankrederi i 1928, og ble på 1930-tallet en av Sørlandets største skipsredere.
Torshovparken
Historie
Torshovparken ligger på det området kommunen kjøpte i 1916 for å bygge Torshovbyen. Bygartner Marius Røhne la frem en plan for park i 1924. Dette var den første parken i byen som ble anlagt etter en samlet plan av det Parkvesenet som ble opprettet i 1916.
I 1926 tok Sagene og Torshov lag av Arbeiderpartiet initiativ til å få reist en byste av Fernanda Nissen i parken. Midlene til bysten kom for det meste fra konserter på St. Hanshaugen der kunstnere opptrådte gratis. Bysten ble avduket da parken ble offisielt åpnet 13. september 1931.
I 1940 ble Torshovparken tatt i bruk til dyrking av mat for den lokale befolkningen. Fra 1942 ble områder av parken delt ut som private parseller.
Jørgen P. Jensen
Stenhugger
Jørgen P. Jensen var eldstemann i søskenflokken og kun 13 år gammel tok han seg jobb ved C. B. Evensens Steinindustri på Terneholmen. Gjennom flere år som steinhugger ble han godt kjent med bransjen og i 1906 startet han sitt eget steinhuggeri, Jensens Stenhuggeri & Mekaniske Sliperi.
Torshovparken
Historie
Fra 1946 arrangerte kommunen parkkvelder med konserter i Torshovparken. Sommeren 2007 ble det satt ut offentlig toalett i parken.
Øvelser under Sommer-OL 1908
Øvelser under Sommer-OL 1908. Nye olympiske øvelser var Jeu de paume, rackets, vannmotorsport og kunstløp. Av de fire nye øvelsene var tre med kun i London, det er bare kunstløp som fortsatt er med på OL-programmet.
Jørgen P. Jensen
Skipsreder
Våren 1927 ble han med-investor i skipsreder Martin Mosvolds kjøp av Anglo Saxon-tankeren ”Acasta”. I 1928 solgte han steinhuggeriet og kjøpte tankskipet D/T "Mytilus" av det britiske selskapet Anglo Saxon Petroleum Co. Ltd. I 1930 kjøpte Jensen ytterligere to Anglo Saxon-tankere og ble dermed Aust-Agders største tankreder.
I årene frem mot andre verdenskrig fortsatte Jensen å satse på tankfart og i 1939 disponerte han hele fem tankskip og var dermed Aust-Agders største skipsreder. Etter andre verdenskrig (1940-1945) fortsatte rederiet å ekspandere. Jensen kontraherte etter hvert flere større skip. Da m/t «Credo» gikk av stabelen i 1951 og i 1959 kontraherte Jensen m/t «Cardo». Skipet var da det største skip kontrahert i Norge.
Lokalpolitiker
Jensen engasjerte seg også i lokalpolitikken, og fra 1938 til 1940 var han ordfører i Hisøy kommune.
Velgjører
På 1950-tallet donerte han blant annet store pengesummer til gamlehjemmet Elim på Hisøy og til Risøy ungdomsskole for sjømenn.
Jensen døde 17. juni 1961 da i sitt hjem på Hisøy i en alder av 78 år.
Arkiv
Rederiarkivet etter Jensens Rederier AS befinner seg ved KUBEN i Arendal. Arkivet omfatter forhandlingsprotokoller og skipstegninger, aksjeprotokoller, korrespondanse, hyreregnskap og foto. Arkivet strekker seg hovedsakelig fra rederiets oppstart i 1928 og frem til 1981.
Kilder
Taraldsen, Kristen (2008). "Jørgen P. Jensen : en eventyrskikkelse i norsk skipsfart", Forlag:Arendals Tidende
La Rochelle
La Rochelle er en kommune i departementet Charente-Maritime i regionen Nouvelle-Aquitaine sørvest i Frankrike. La Rochelle er hovedstad i departementet Charente-Maritime. Den har omkring 125 000 innbyggere, og er en viktig handelsby.
Byen er en havneby ved Biscayabukta, og ligger rett ved øya Île de Ré. Verftsindustri, fiskeindustri og kjemisk industri er hovednæringsveiene.
La Rochelle var et av hugenottenes viktigste støttepunkter; i kong Ludvig XIIIs tid ble byen beleiret av Kardinal Richelieu og inntatt (1628).
I 1844 skrev Alexandre Dumas romanen «De tre musketerer», der en del av handlingen er lagt til La Rochelle.
Under den annen verdenskrig var byen en av basene for den tyske ubåtflåte.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen La Rochelle
Mosjon for alle
Mosjon for alle er en PR-kassett av Viggo Sandvik, utgitt i 1992. Alle verbale innslag er skrevet av Viggo Sandvik og fremføres av Viggo Sandvik og Rolf Lie Holter.
Ringvirkning
Ringvirkninger er i alminnelighet virkninger som brer seg i stadig videre kretser, som ringer i vann.
I samfunnsøkonomi er ringvirkninger (engelsk: wider economic impacts) en term som blir brukt i forbindelse med nytte-kostnadsanalyse. I en nytte-kostnadsanalyse beregner man nytte og kostnader i de markedene som blir direkte berørt av et tiltak. Ved en veiutbygging ser man for eksempel på hvilken nytte trafikantene har av tiltaket. En veiutbygging kan imidlertid føre til effekter også i andre markeder, for eksempel at arbeidsmarkedet blir utvidet. Slike effekter kalles ringvirkninger.
Lola Schmierer Roth
Lola Schmierer Roth (født Dorothea Schmierer, 16. november 1893 i Galați, død 3. april 1981 i București) var en rumensk billedkunstner, som ble inspirert av postimpresjonismen, kubismen, ekspresjonismen, abstraksjonismen og art-déco. Mot slutten av kunstnerkarrieren gikk hun tilbake til klassisk realisme.
Biografi
Schmierer var datter av Ludwig Leopold (1850-1912), som var Nederlands æreskonsul i Galați, og Sylvia (1870-1963), datteren til lingvisten Heimann Hariton Tiktin (1850-1936). Hun hadde to brødre, Lothar og Michael (Miko). Faren var ansatt i firmaet «M. Schmierer & Co», som drev utenrikshandel.
Hun studerte ved jentegymnaset «Filipide» i hjembyen (nåværende «Mihail Kogalniceanu»-gymnaset), og tok tegne- og maletimer hos Antonio Zumino, en italiener som var midlertidig bosatt i Galați. I 1911 reiste hun til Wien og Berlin, der en av bestefedrene hennes hennes hadde bosatt seg. I Berlin arbeidet hun en periode hos Hermann Struck. Neste år reiste hun til Paris, der hun besøkte i noen måneder Académie Julian. Samme år reiste hun tilbake til Berlin, der hun ble til 1914. Der gikk hun i skole hos Lovis Corinth.
Hun utstilte hennes første verk i desember 1913 i utstillingen «Maleren Antonio Zumino og hans elever» i Galați.
Tilbake i Galati, studerte hun mellom 1916 og 1918 hos Ion Theodorescu Sion. I 1919 reiste hun sammen med bestefaren, som hadde flyttet tilbake til Romania fra Berlin, til Konstantinopel, Athen, Napoli, Roma og Sveits. Samme år reiste hun igjen til Berlin, og ble til der 1922. I Berlin studerte hun hos Willy Jaeckel (1888-1944), universitetsprofessor og eksponent for ekspresjonismen. I 1922 utstilte hun ved «Graphisches Kabinett» i Berlin. Mellom 1930 og 1935 var hun i Paris, der hun gikk på Académie Ranson. Samtidig studerte hun privat hos André Derain (1880-1954).
Hun giftet seg i 1924 med Wilhelm Roth (1891-1961), som kom fra en jødisk handelsfamilie fra Ițcani i Bukovina. Familien hadde bosatt seg i Iaşi etter første verdenskrig. Wilhelm og Lola hadde to døtre: Ruth og Anne-Louise. Wilhelm hadde sammen med sin bror Nathan et handelsfirma som samarbeidet med «M. Schmierer & Co.» Etter at den siste gikk konkurs i 1928, overtok Wilhelm ansvaret for å brødfø hele familien. På grunn av de antisemittiske lovene i Romania på den tiden, måtte de stenge familiebedriften og levde av å selge familiearven og av Lolas inntekt fra den jødiske jenteskolen i Galați, der un underviste i kunst- og tegnefag.
Hun stilte ut malerier i ved Nasjonalsalongen i 1933, 1935, 1936, og grafikk i 1933-1935, 1946 og 1947. I april 1935 hadde hun sin første separatutstilling i Bucureşti ved galleriet «Prietenii Cărţii» (eid av Hasefer-forlaget). I juni 1942 ble Wilhelm satt inn i fangeleiret i Târgu-Jiu, og senere, i 1943, ble han flyttet til Craiova og satt under husarrest.
Etter 1948 begynte hun å stille ut igjen, men familien mistet huset da det ble ekspropriert av staten. Hun måtte flytte inn i en liten leilighet i en drabantby i Galați. I 1972 hadde hun en stor separatutstilling i hjembyen ved Samtidskunstmuseet, og i 1973 hadde hun en separatutstilling i Bucureşti.
Hemisodorcus donckieri
Hemisodorcus donckieri (også kjent som Dorcus donckieri) er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
En stor til meget stor (hannen 45-80 millimeter), blank, kullsvart, nokså slank hjortebille, hannens kjever lange og slanke med en tann på innersiden i den ytre delen. Hunnen er mye mindre enn hannen.
Utbredelse
Arten lever i Myanmar.
Systematisk inndeling
Arten blir ofte plassert i slekten Dorcus.
Vazelina Bilopphøggers (1981)
Vazelina Bilopphøggers er en musikkassett av Vazelina Bilopphøggers, utgitt i 1981.