cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nina Braaten
Nina Braaten (født 13. november 1969) er en norsk sprangrytter på internasjonalt nivå.
Tysklands herrelandslag i fotball
Straffesparkkonkurranser
Statistikken betyr at Tyskland har vunnet fem og tapt en straffesparkkonkurranse. De har hatt fem motstandere, bare England har de møtt to ganger. De har sammen med Frankrike, Italia og Argentina vært med i fire straffesparkkonkurranser i VM, og er det eneste laget som har vært med i mer enn en straffesparkkonkurranse i VM og aldri tapt.
Nina Braaten
Blant hennes prestasjoner er både lag-gull og individuelt gull i Nordisk Mesterskap i 1998, bronse i VM for hingster (Sire of the World) i 2002 , 8.-plass i verdenscupen i Dortmund i 2003 , og seier i Norway Grand Prix i 2005 , seier i nasjonshoppingen i Polen og 7.-plass i Grand Prix under Oslo Horse Show. Den viktigste hesten i hennes karriere er fullblodshingsten Favoritas, som blant annet ble kåret i det tyske Holsteiner-forbundet. I februar 2008 fikk Favoritas en førstepremie i Norge.
Hun har også hatt topphesten Blue Lloyd, som hun har gjort stor suksess med både nasjonalt og internasjonalt.
Tysklands herrelandslag i fotball
Mesterskapsmeritter
Tyskland og Vest-Tyskland har kvalifisert seg til samtlige VM de har hatt muligheten til. De takket nei til VM i 1930 og ble utestengt fra VM i 1950, men ellers har de deltatt i samtlige. Tyskland har vunnet VM fire ganger, det samme har Italia, de er begge bak Brasil med 5 VM titler, men foran Uruguay og Argentina med (to). Det tyske landslaget har vært i åtte VM-finaler, en bragd de er alene om. Brasil har 7 finaler og Italia har vært i seks. Tyskland har vært i 13 finaler (VM-finaler og bronsefinaler) (4 gull, 4 sølv, 4 bronse og 1 fjerdeplass) som er to mer enn Brasil med 11 (5 gull, 2 sølv, 2 brone og 2 fjerdeplasser) og fem mer enn Italia med 8 (4 gull, 2 sølv, 1 bronse og 1 fjerdeplass). Det betyr at Tyskland bare fem ganger ikke har kommet til semifinalen. Deres dårligste plassering i VM var i VM i 1938, der de fikk en 10.-plass etter å ha tapt i første runde. I tillegg til denne har de tre kvartfinaler (1962, 1994 og 1998) og et mellomspill (1978). Tyskland har flest VM-medaljer med 12(4 gull, 4 sølv, 4 bronse), Brasil har 9 (5 gull, 2 sølv og 2 bronse) og Italia har 7 (4 gull, 2 sølv og 1 bronse).Før VM i Brasil 2014 har Tyskland spilt 99 kamper (her tas omkampen mot Sveits i 1938 og Tyrkia i 1954 med). Dette er to mer enn Brasil.
I EM har Tyskland én gang ikke lyktes å kvalifisere seg. Det var til EM i 1968. Siden da har Tyskland vært med i samtlige EM. De har vunnet tre, tatt tre sølv og to bronse og er dermed det mestvinnende laget foran Spania (3 gull, ett sølv) og Frankrike (to gull).
EM-resultater
Bronsefinale ble ikke spilt etter EM i 1980.
Hyenefamilien
Beskrivelse
Hyener har en kroppslengde (snutespiss–halerot) på mellom 56 og 160 cm, hvortil halen kommer i tillegg med 20–40 cm. Skulderhøyden ligger mellom 45 og 81 cm. mins er jordulven, som normalt veier omkring 8–14 kg. De andre artene veier normalt mellom 26 og 55 kg, selv om flekkhyener kan bli betydelig større. Ifølge Holekamp & Kolowski (2009) har enkeltindivider veid opp mot 86 kg. Blant flekkhyenene blir hunnene normalt omkring 10 % større enn hannene, mens det er liten eller ingen kjønnsdimorfisme mellom kjønnene for de tre andre artene.
Tysklands herrelandslag i fotball
Fullstendige EM-resultater
Etter sammenslåingen:
Nåværende tropp
Oppdatert 29. november 2022. Tysklands tropp til VM i fotball 2022 i Qatar fra 20. november 2022 til 18. desember 2022.
Andre spillere
Spillere som har vært med i landslagstroppen de siste 12 månedene.
Hyenefamilien
Fylogeni
{|
Slektstre
Slektstreet følger Koepfli et al. (2006) og viser forholdet mellom de eksisterende fire slektene med hyener.
Anetre
Anetreet følger Yoder et al. (2003) og viser hyenefamiliens posisjon blant kattelignende rovpattedyr.
Utbredelse og habitat
Hyener er utbredt i Afrika og Vest-Asia- og Sør-Asia. I Afrika strekker utbredelsen seg fra Atlasfjellene og sørover til Sør-Afrika, men de finnes ikke i full ørken (deler av Sahara) og på slettelandet rundt Kongofloden. I Asia forekommer hyener fra det østligste Tyrkia, Midtøsten og Den arabiske halvøy og østover gjennom det Vest-Asia og det sørligste Sentral-Asia til den Den indiske halvøy i Sør-Asia.
Atferd
Med unntak av flekkhyene, som lever og tidvis jager i flokk, er de andre stort sett solitære åtseletere og jegere. Mange oppfatter alle hyenene som åtseletere, men flekkhyener jakter og nedlegger byttedyr i større grad enn de eter åtsler, og de er i stand til nedlegge store byttedyr, på opp mot 150–200 kg og mer. Stripehyene og brunhyene kan danne små familieklaner, men de jakter på mat alene og er primært omnivore åtseletere. Disse tre artene kalles også beinknuserhyener i et samlebegrep, fordi artene også evner å knuse og fortære bein. Den fjerde arten, jordulven, er nærmest en solitær og høyt spesialisert termitteter, uten beinknusende evner.
Alle artene har svært godt utviklet luktesans og hørsel. Det setter de tre største artene i stand til oppdage at andre rovdyr har nedlagt et bytte, på ganske stor avstand. Og hyener går ikke av veien for å stjele fra andre, det være seg fra en flokk med afrikanske villhunder, en gepard, leopard eller en håndfull løver. Det hender imidlertid oftere at hyener taper et bytte til løver enn omvendt. Også villhunder vil av og til ta opp kampen om byttet med hyenene, spesielt når de er tallmessig overlegne. I motsetning til andre afrikanske rovdyr så er hyener durofager, som kan knuse knokler og spise margen. De eter med andre ord opp det meste.
Flekkhyener er alfapredatorer i sitt økosystem. Hos denne arten kan høyt innhold av testosteron i placenta gi aggressive hunner med penisformet klitoris, og kjønnslepper som ligner pung. De lever i et hierarkisk matriarkalsk flokksystem, der hunnene er dominante og iblant blir fysisk større enn hannene.
Parring er ikke begrenset til et særskilt tidsrom på året, men den henger gjerne sammen med tilgangen på mat. Hunnen er drektig i 60–110 dager (artsavhengig) og føder typisk 2–4 unger. I den første tiden blir ungene i eller ved hiet. Flekk- og brunhyener samler gjerne unger fra flere hunner i klanen i samme hi. Hos jordulven er hannen «barnevakt».
Kulturelle forestillinger
I Physiologus, som var en tidig kristen didaktisk bok om dyresymbolikk, ble det skrevet at hyener kunne skifte kjønn og jamføres med mennesker som benyttet seg av bedrageri. I denne sammenheng nevnes, i antisemitisk hensikt, jøder som først dyrket den sanne Gud og som siden begynte å tilbe avguder. I flere andre bestiarier finner man det samme.
Juliane Solbraa-Bay
Juliane Marie Solbraa-Bay (født Andvord 30. desember 1901 i Rygge, død 2. mai 1985 i Drammen ) var en norsk journalist, redaktør, forfatter, ernæringsekspert, matskribent og oversetter. Hun var i flere tiår en ledende skikkelse innen kostholdsrådgivning i Norge.
Oppvekst og utdannelse
Juliane Solbraa-Bay var datter av amtsingeniør Herman Ruge Andvord (1851–1916] og Kaja Ragnhilda «Ragna» Gregorine Werenskiold (f. 1863), og niese av forfatter Thora Werenskiold (1858–1945). Hun ble 19. desember 1925 gift i New York med ingeniør Audun Solbraa-Bay.
Hun mistet faren tidlig, mens hun var elev ved Hamar gymnas. Familieøkonomien ble mager, og unge Juliane lot seg inspirere av sin moster Thora Werenskiolds forfatterskap, og skrev noveller bygget på sagn og gamle familiehistorier, som ble publisert i bladet ''Hver 8. dag''. I 1920 tok hun examen artium på reallinjen.
Hun studerte barnepleie i Hannover, før hun sammen med sin forlovede, ingeniør Audun Solbraa-Bay, reiste til New York. Der studerte hun ernæringsspørsmål, og fikk dessuten en betalt stilling som selskapsdame for en rik jødinne.
Yrkesliv
I perioden 1928–1932 var hun fast medarbeider i den norsk-amerikanske avisen Nordisk Tidende. Hun sendte også artikler til Norge om forholdene i depresjonstidens USA.
Hun vendte i 1931 tilbake til Norge med familien, og ved siden av skribentvirksomheten arbeidet hun som internasjonla sekretær for Marie Michelet i Husmorforbundet. Hun reiste omkring i landet og holdt en periode 150 foredrag i året.
Fra 1930-årene skrev Solbraa-Bay et stort antall artikler om ernæring, delvis i samarbeid med professor Guttorm Toverud ved Tannlegehøyskolen. I 1934 etablerte hun bladet Urds mødreklubb, og i 1942 Urds barneklubb. Hun var fast medarbeider i tidsskriftet Urd og ledet i perioden 1934–1938 Opplysningskontoret for Den norske bokhandel. I årene 1948–1966 var hun redaktør av Husmorbladet.
Solbraa-Bay hadde flere verv, som medlem av Kirke- og Undervisningsdepartementets Rådgivende komité for skoleboksamlingene, medlem av Statens ernæringsråd i perioden 1962–1969 og medstifter av Ungdomslitteraturens forfatterlag, hvor hun senere ble æresmedlem.
Hun ble i 1965 tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull for sitt arbeid med folkeopplysning.
Forfatterskap
Fra 1933 utga hun en lang rekke bøker om ernæring. Den første av dem var Bli slank og sunn, og oppfølgeren Spis dig frisk (19386) ble en bestselger. Under andre verdenskrig skrev hun kostholdsbøker tilpasset de vanskelige forsyningsforholdene, som Mye mat for lite penger (1940), Kosten i faresonen (1942) og Vi drøyer rasjonene (1943). Hun bidro også med oppskriftene til Jens Holmboes bok Grtis mat av ville planter (1941).
Parallelt med det faglige forfatterskapet, fortsatte hun sitt skjønnlitterære virke. Etter tilbakekomsten fra USa utga hun barneboken Arne krysser Atlanteren. I amerikaboken Det hendte i New York (1946) bygger handlingen på hennes egne erfaringer.
I boken Det spøker hos mormor (1943) oppgir Solbraa-Bay at flere av fortellingene ble fortalt henne da hun var barn, av hennes tante, Thora Werenskiold. Boken fikk sin fortsettelse i Oldemors ur er vekk (1944).
Romanen Pike med pågangsmot (1984) skrev hun etter å ha mottatt et arbeidsstipend fra Ungdomslitteraturens forfatterlag.
Albania under EM i friidrett 1998
Albania deltok i EM i friidrett 1998 som ble arrangert 18. –23. august 1998 i Budapest. Albania tok ingen medaljer i mesterskapet.
Riachão do Jacuípe
Riachão do Jacuípe er en kommune i delstaten Bahia i nordøstregionen av Brasil.
Finn Peter Petersen
Finn Peter Petersen (født 26. mai 1900, død 23. januar 1981 i Mandal) var en norsk lege og sjakkspiller fra Kristiansand. Han åpnet privat praksis i Mandal i 1926, og i årene 1929-1930 var han tilknyttet Solhøgda Tuberkulosehjem i samme by. Han var 1/2 år ved Rogaland Sykehus i 1932, og hadde senere flere mindre engasjementer ved Rikshospitalet (øyeavdelingen og røntgenavdelingen) samt ved Radiumhospitalet. Under okkupasjonen var Petersen aktiv motstandsmann, og deltok i distribusjon av illegale aviser. Med fare for dødsstraff dro han 1945 i skjul til London, og fungerte der som sjef for Det norske legekontor i 4 måneder. Etter krigen hadde han stillinger flere steder, blant andre ved Sentralsykehuset i Kristiansand og ved Farsund sykehus. Fra 1951 frem til han gikk av som pensjonist i 1973 var han røntgenlege ved St. Josephsøstrenes hospital i Kristiansand.
Petersen omtales i jubileumsboken for Norges sjakkforbund, ''Norske sjakktrekk. Norges Sjakkforbund 100 år 1914-2014'' av Øystein Brekke. Her fremgår at Petersen i 1933 presterte å være "én av to som - i et morsomt parti - slo stormester Rudolf Spielmann i en simultanoppvisning i Kristiansand." Og ikke minst: at Petersen er den nordmann som har oppnådd best resultater internasjonalt innen løsning av problemsjakk. Han gikk i 1934 seirende ut av to store løserturneringer i regi av Deutsche Schachzeitung, verdens ledende sjakktidsskrift. Den ene av disse turneringene vant Petersen foran Paul Keres, "sjakkens kronprins", som senere ofte ble regnet som verdens nest beste spiller. – Petersen var også en habil bridgespiller, og har sammen med sin kone Aase f. Johnsen blant annet vunnet andreplass i NM for par.
Petersen ble landskjent i 1959 etter et foredrag han holdt i NRK radio i programserien «Hva jeg mener – hva jeg mente», hvor diverse fremtredende personligheter kom til orde. I egenskap av lege gikk Petersen til angrep på tidens sunnhetsapostler og deres slagord "Drikk melk – helse i hver dråpe!" Petersen mente at man heller burde si "Forderv i hver liter!", og hevdet at det var adskillig sunnere, særlig for eldre mennesker, å ta seg et glass rødvin eller to. Avholdsbevegelsen, som den gang hadde langt større makt enn i dag, likte dette temmelig dårlig.
Petersen var engasjert innen Rotary og innen lokalpolitikk. Han var formann for Kristiansand Høyre og representerte partiet i bystyret og formannskapet i tilsammen åtte år.
Herskap og tjenere
Herskap og tjenere (orig: Upstairs, Downstairs) er en britisk dramaserie som gikk på ITV fra 1971 til 1975. Serien fulgte livet til en velstående familie og tjenestefolkene deres som bodde i en herskapsvilla i det fasjonable Belgravia-distriktet i London. Serien skildret tiden fra 1903 til 1930.
Serien vant Emmy for beste dramaserie både i 1974, 1975 og 1977. I tillegg vant den Golden Globe for beste dramaserie i 1974 og BAFTA i samme klasse i 1972 og 1974.
Den ble sendt på NRK fra 1975 til 1976 og TV 2 fra 1993. Serien ble meget populær da den gikk på norsk TV på midten av 1970-årene.
Oppfølger
BBC lanserte i 2010 en oppfølger til den originale serien som ble sendt under samme navn i to sesonger i 2010 og 2012.
M7 Priest
M7 Priest var et amerikansk selvdrevet artilleri som første gang ble produsert i april 1942. Det ble første gang brukt i strid av den britiske hæren under det andre slaget om El Alamein i Nord-Afrika i oktober 1942. M7 Priest forble USAs standard selvdrevne artilleri helt til andre verdenskrigs slutt, mens britene erstattet etterhvert sine og bygde dem om for annet bruk - for eksempel «Kangaroo» pansret personellkjøretøy brukt av kanadiske avdelinger. Også etter andre verdenskrig var vognene i bruk, blant annet i Korea-krigen fra 1950 til 1953. Også det nyopprettede tyske forsvaret (Bundeswehr) tok i 1956 i bruk M7 Priest.
M7 Priest var bygd på et M3 Grant/Lee-understell, og etterhvert som M3 gikk ut av produksjon på M4 Sherman-understell. Motoren var en bensindrevet luftavkjølt ni-sylidret radialmotor fra flymotorprodusenten Continental Motors. På vei var toppfarten 42 km/t, mens i terreng var den 26 km/t. Vognen hadde lagringsplass til 69 granater i separate lagringshylser inni overbygningen. Opprinnelig var maksimal elevasjon på kanonen 35 grader. Vognene som ble sendt til Korea på 1950-tallet ble modifisert slik at maksimal elevasjon var 65 grader. Navnet «Priest» (prest) fikk den på grunn av at mitraljøse-tårnet kunne minne om en prekestol.
Totalt ble det produsert 4 267 M7 Priest, alle varianter iberegnet. Av disse ble 3 314 bygd ved Alcos Schenectady Works i USA. Vognene ble også bygd av Pressed Steel Car Company i USA.
M7
De første vognene var bygd på M3 Lee/Grant understell, og kanonen hadde maksimum elevasjon på 35 grader for å gi vognene en lav profil. Etter kort tids produksjon ble antall lagringshylser for granater i overbygningen økt fra 24 til 69. Dette ble oppnådd ved å ta i bruk sideveggene og rommet under dørkplatene til lagringsplass. Noen M7-vogner i britisk tjeneste hadde installert radio, noe som tok opp 22 granatlagringsplasser. Ganske tidlig begynte understell fra M4 Sherman å bli brukt som basis for M7,
M7B1
M7B1-varianten var fullt og helt basert på understellet til M4 Sherman. Fra september 1943 var dette standard-varianten.
M7B2
Under Korea-krigen måtte vognene settes inn i kupert terreng. Den begrensede elevasjonen på kanonen ble et problem, og M7B2 er en modifikasjon som tillater elevasjon på opptil 65 grader. I tillegg ble mitraljøsetårnet hevet for å fortsatt kunne gi mitraljøsen 360 graders skuddfelt.
Krokeide videregående skole
Krokeide videregående skole eies av Stiftelsen Krokeide og ligger på Krokeide i Bergen kommune, ved fergeleiet til Austevoll.
Skolen er godkjent som en videregående skole for funksjonshemmede med inntil 220 elevplasser, og tar inn elever fra hele landet som har et dokumentert tilretteleggingsbehov. Skolen har internat, kantine, treningsrom og svømmebasseng. Skolen driver non-profit og har et helhetlig fokus på elevenes helse og læring.
Utdanningstilbud
Fra høsten 2023:
Utvikling av skoletilbudet
Krokeide videregående skole ble opprinnelig etablert for å tilby yrkesopplæring til personer som hadde blitt rammet av folkesykdommen turberkulose. Skolen ble åpnet i 1946 av landsforeningen som den gang het Tuberkuløses Hjelpeorganisasjon. Skolen ble etablert i Fana på tomten der sentralkommandoplassen for det tyske kystartilleriet lå under andre verdenskrig. De naturskjønne omgivelsene rundt skolen bød på mange muligheter. Stor dugnadsinnsats, blant annet fra de tidligere tuberkuløse selv, gjorde at skolen kunne åpne dørene 10. november 1946. Det sies at mange engasjerte seg slik i arbeidet at det førte til tilbakefall og nytt opphold på sanatorium.
Skolen startet med opplæring innen treskjæring, lettere snekkerarbeid, dekorasjon, rosemaling, tredreining og radio. I årenes løp ble undervisningstilbudet endret i takt med endringene i samfunnet. På 2020-tallet er det en moderne skole med yrkesrettet opplæring innen elektrofag, service og samferdsel, påbygg og IKT. Elevmassen har også endret seg. Skolen har et tverrfaglig personale med kompetanse innen medisin, trening, spesialpedagogikk og aktivt miljøskapende arbeid, og har som mål å hjelpe sine elever tilbake til arbeidslivet.
Skolen tar imot elever fra hele landet.
Durin VII
Durin VII var en dverg i J.R.R. Tolkiens Midgard. Han var konge av Durins folk og arving, noen sier sønn, av kong Thorin III Steinhjelm. Han var herre over dvergene i Erebor, Jernhøene og han førte deler av folket sitt tilbake til Khazad-dûm.
Durin VII er også kjent som Durin den siste, og ble holdt for å være en rekarnasjon av Durin den udødelige. Hans fødsel ble forutsagt ved Femhærerslaget, og han ledet folket tilbake til Moria og der ble de i flere århundrer etter begynnelsen av det Fjerde tideverv. De skulle vissnok bli der helt til verden ble gammel og dvergene sviktet, og dagene til Durins folk var talte(fra The Peoples of Middle-earth)
Durin Królowie Plemienia Durina
Fountains Abbey
Fountains Abbey er en klosterruin i North Yorkshire. Klosteret ble grunnlaget av cistercienserordenen i 1132, og det var i drift inntil oppløsningen av klostrene i England i 1539. Den 1. oktober 1540 ble det solgt til forretningsmannen sir Richard Gresham.
Fountains er et av de største og best bevarte cistercienserklostrene i England, og er sammen med Studley Royal Park som det ligger i et verdensarvsted. Det eies av National Trust.
Vincent Coulibaly
Vincent Coulibaly (født 16. mars 1953 i Kéniéran i Fransk Guinea) er en katolsk geistlig og erkebiskop av Conakry i Guinea.
Bakgrunn
Vincent Coulibaly var sønn av Benoît og Elisabeth Doumbouya.
Prest
Vincent Coulibaly begynte i november 1969 på presteseminaret Jean XXIII' i Kindia, og i 1979 begynte han på presteseminaret Pierre-Claver de Koumi i Burkina Faso. Han ble presteviet den 9. mai 1981. I bispedømmet Kankan virket han som sogneprest frem til 1989, og da ble han lærer ved det stedlige gutteseminaret Jean XXIII, der han også selv hadde vært elev. I 1990 ble Coulibaly rektor ved Jean XXIII.
Biskop av Kankan
Den 17. november 1993 utnevnte pave Johannes Paul II ham til biskop av Kankan. Erkebiskopen av Conakry, Robert Sarah, bispeviet ham den 12. februar 1994; medkonsekrerende var biskopen av Nzérékoré, Philippe Kourouma, og biskopen av Ségou, Mori Julien-Marie Sidibé.
Johannes Paul II utnevnte ham den 6. mai 2003 til erkebiskop av Conakry.
coul
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Ivan Krasnov
Ivan Ivanovitsj Krasnov (født 1802, død 14. april 1871) var en russisk generalløytnant og forfatter, sønn til general Ivan Kuzmitsj Krasnov (1758–1812), kampfelle for Aleksander Suvorov og Matvej Platov.
Han fikk utdannelse på kostskole ved Kharkov universitet. Han begynte sin militærtjeneste i Den keiserlige russiske hær i 1818 i et kosakk-regiment, deltok i Den russisk-tyrkiske krig (1828-1829) og i undertrykking av polsk opprør i 1831. Etterpå kom han tilbake til gamle tomter i Don-område og tok aktiv del i samfunnslivet og ble en sentral person for utdannet del av befolkningen.
Under Beleiring av Taganrog var han ataman (kosakksanfører) for regimenter i Krimhæren og forsvarte Taganrog og omegn. Etter Krimkrigen begynte han på nytt samfunnsaktiviteten sin. Han gjorde mye for Don Troppen, skrev og publiserte mange artikler om Kosakks regimenter, noen av disse er av stor historisk betydning. I tillegg skrev han dikt som hadde stor popularitet.
Desiderius
Desiderius (Daufer, Dauferius ), død ca. 786, var konge i Det langobardiske kongerike fra 756 til 774. Han var opprinnelig offiser som etterfulgte kong Aistulf. Aistulf hadde utnevnt ham til hertug av Friuli og Toscana i sin regjeringstid (749-756).
Bakgrunn
Langobardene var et germansk folkeslag som var på vandring sørover og østover i Europa tidlig i folkevandringstiden. De nevnes allerede hos den romerske historikeren Tacitus i hans bok Germania fra 98 e. Kr. og de ble av ham betegnet som dyktige krigere. Fra 568 hersket de over store deler av Italia i det vakuum som hadde oppstått etter Vestromerrikets fall på 470-tallet og østgoternes knusende nederlag rundt 550. Det langobardiske riket i Italia varte fram til 774 da frankerne under ledelse av Karl den store i samarbeid med pavekirken beseiret langobardene og de klarte aldri senere å etablere noe eget rike.
Veien til makten
Desiderius var offiser i kongens styrker med tittelen dux Langobardorum et comes stabuli, en tittel som tilsvarte den frankiske tittelen dux Francorum. Kong Aistulf utnevnte ham til hertug av Istria og Toscana etter at han ble konge i 749, og Desiderius ble etter kongens eget ønske ny konge da Aistulf døde i 756. Aistulfs forgjenger Rachis som ble avsatt i 749 og som ble tvunget i eksil i Monte Cassino-klosteret, prøvde å gjenvinne makten, men Desiderius slo ned hans opprørsforsøk med hjelp av pave Stefan II. Paven og kirkestaten var på denne tiden blitt en stor maktfaktor i Italia etter at frankerne under ledelse av Pipin den yngre hadde slått langobardene og Aistulf militært i 756 rett før Aistulf døde. Pipin erobret store områder fra langobardene, blant annet territoriet til Eksarkatet Ravenna, som han overlot til pavestaten. Han fjernet også samtidig innflytelsen fra Østromerriket som eksarkatet var underlagt. Desiderius lovte å la pavestaten få tilbake herredømmet over flere byer til gjengjeld for pavens hjelp. Dette ble ikke gjennomført fordi Stefan II’s etterfølger Stefan III motsatte seg giftermål mellom frankernes Karl den store og Desiderius’ datter.
Regjeringstiden
Desiderius forsøkte, som sine forgjengere, å utvide Det langobardiske kongerike, men han møtte motstand fra Kirkestaten og fra de sørlige hertugdømmene i Benevento og Spoleto. I august 759 utnevnte han sin sønn Adelchis til medkonge, og han hadde denne posisjonen fram til de ble avsatt i 774. Hertugene i Benevento, Liutprand, og i Spoleto, Alboin, ble oppfordret av paven til å underkaste seg frankerne og tre ut av langobardriket, noe de etter hvert gjorde. I 758 gjorde Liutprand av Benevento opprør. Desiderius slo ned opprøret, avsatte Liutprand og innsatte Arechis II som hertug for å knytte hertugdømmet nærmere til langobardenes rike. Samme år avsatte han også hertug Alboin av Spoleto og utøvde hertugmyndigheten der selv.
Pave Paul I
Under pave Paul I, som var pave fra 757 til 767, ble forbindelsene mellom pavestolen og Frankerriket sterkere. Dette var en bevisst politikk, som tok sikte på å bryte båndene til Østromerriket og med langobardene. Dermed sikret han pavens overhøyhet over Roma og det sentrale Italia. Han sendte frankernes kong Pipin den yngre et brev der han oppfordret denne til å hjelpe ham med å utøke det romerske territoriet som var blitt forminsket av barbarenes fremfart. Desiderius hadde ikke levert tilbake de italienske byene som han hadde lovet, men hadde beholdt Imola, Osimo, Ancona og Bologna, samt inntatt Pentapolis.
Motpave Philip
Da Paul I døde i juni 767 oppsto det en maktkamp om hvem som skulle bli ny pave. Den administrative lederen i pavekirken, primicerius Christophorus og hans sønn Sergius, som var leder for finansene, kontaktet Desiderius for å få fjernet pavekandidaten Konstantin II som var de militære styrkenes kandidat. Desiderius handlet raskt og hentet en prest ved navn Filippus (Philip) fra klosteret St. Vitus. Den 31. juli 768 ble han fremstilt i Palazzo del Laterano i Roma og formelt utnevnt til pave. Han forsvant imidlertid dagen etter og returnerte til sitt kloster og lot aldri mer høre fra seg. Etter et kort skisma med motpavene Filippus og Konstantin ble Stefan III innsatt som pave den 7. august 768.
Karl den store
Stefan III motsatte seg Karl den stores giftermål med Desiderius’ datter Desiderata i 768, men i løpet av sine fire år som pave (Stefan III døde i 772) hadde han gjenopprettet fred med langobardene. Karl den store oppløste sitt ekteskap med Desiderata i 771 og sendte henne tilbake, og den nye paven Hadrian I bønnfalt nå frankerne om hjelp. Det oppsto også konflikt mellom Desiderius og paven omkring tronfølgen til frankerne. Karl den stores bror Karloman døde i 771 og Desiderius ga beskyttelse til hans enke Gerberga og deres barn. Desiderius angrep paven fordi han ikke ville krone Karlomans barn som rettmessige frankiske konger og han invaderte Pentapolis. Dette var situasjonen da Karl den store sammen med sin onkel Bernard ledet den frankiske hæren over Alpene i 773. Langobardene led nederlag mot dem i Mortara, og frankerne beleiret hovedstaden Pavia. Desiderius’ sønn, medkongen Adelchis, kom med sin hær fra Verona, men ble slått tilbake og flyktet til Konstantinopel da Karl den store dukket opp. Beleiringen av Pavia varte til juni 774 da Desiderius overga seg og åpnet portene mot løfte om at han og soldatene hans ble spart. Desiderius ble sendt i eksil til klosteret i Corbie hvor han døde rundt 786. Etter erobringen tok Karl den store også tittelen rex Langobardorum og det var første gang en germansk konge adopterte tittelen fra et kongedømme han hadde erobret. Karl den store kunne for så vidt også legitimere sin rett til langobardenes trone ettersom hans far Pipin den yngre i sin tid ble formelt adoptert av langobardenes daværende konge Liutprand.
Familie
Desiderius var gift med Ansa (eller Ansia). Hun var adelskvinne fra Brescia og muligens søster til den tidligere langobardiske kong Hildeprand. De hadde fem døtre og en sønn:
Torvik
Torvik har flere betydninger:
Paide bykommune
Paide by (estisk: Paide linn) er en bykommune i Järva fylke i Estland. Administrasjonssenteret i kommunen er Paide.
Karabinierne
Handling
To fattige menn blir innkalt til militærtjeneste, ​​lokket av løfter om hvor mye penger de kan tjene. Ulysses og Michelangelo mottar brev fra kongen i deres fiktive land som lar dem få fullstendig frihet fra konsekvenser for å slåss i en konflikt, mot at de skal få alt ønsker - inkludert svømmebasseng, Maserati og vakre kvinner - til gjengjeld. Konene deres, Venus og Cleopatra, oppfordrer dem til å slåss når de hører om all den potensielle rikdommen de kan få. De krysser snart en slagmark og rykker gjennom forskjellige landsbyer, underveis ødelegger og plyndrer de alt de ønsker.
Nikolaj Adlerberg
Nikolaj Vladimirovitsj Adlerberg (russisk: Николай Владимирович Адлерберг) (født 19. mai 1819 i St. Petersburg, død 25. desember 1892 i München) var en russisk greve, general og guvernør av Taganrog, Simferopol og Storfyrstedømmet Finland.
Etter å ha avsluttet tjenesten ved keiserens pasjekorps i 1837 og ble han ett år senere ansatt som adjutant for keiseren.
Etterpå deltok han i krigshandlinger i Kaukasus 1841-1842 og i Ungarn 1849. For fortjenester ble han utnevnt til kaptein og senere oberst. I 1852 ble grev Adlerberg kammerherre ved keiserhoffet og begynte sin tjeneste i Innenriksdepartement. I 1853 fikk Adlerberg stilling som borgermester i Taganrog, men overleverte i 1854 stillingen til general Jegor Tolstoj og gikk ut i militærtjeneste igjen.
Under Krimkrigen i 1854-1856 var han militær guvernør i Simferopol og sivil guvernør i Tavritsjeskaja guvernement. I 1855 ble han generalmajor, to år senere generaladjutant. Han var medlem av den keiserlige russiske legasjon i Berlin. I løpet av 16 år fra 1866 til 1881 han var generalguvernør i Finland og øverstkommanderende for Finlands militærdistrikt. I 1881 ble han medlem av Statsrådet. Etter at han gikk av med pensjon flyttet Adlerberg og hans kone Amalie til Tyskland, hvor han døde i München i 1892.
Adlerberg var fra naturens side meget begavet, og dessuten velutdannet. To ganger foretok han reise til Palestina, første gang i 1845 via Hellas og Egypt og andre gang i 1860. Disse reisene beskrev han i bøkene sine Fra Roma til Jerusalem og I Orienten som begge var veldig populære i Russland.
Nadezjda Nikolajevna Rimskaja-Korsakova
Nadezjda Nikolajevna Rimskaja-Korsakova (1848–1919) var en russisk pianist og komponist, og komponisten Nikolaj Rimskij-Korsakovs ektefelle.
Rimskaja-Korsakova var en dyktig arrangør som transkriberte flere verk av Rimskij-Korsakov, Dargomyzjskij, Tsjajkovskij, Borodin og Glazunov til firhendig piano. Hun arrangerte også sangpartiene i Rimskij-Korsakovs operaer Pskovitjanka og Boyarïnya Vera Sheloga op. 54, og i samarbeid med Glazunov og ektemannen, det samme i Borodins Fyrst Igor.
Sasja Kaun
Aleksandr «Sasja» Olegovitsj Kaun (russisk Александр Олегович Каун, født 8. mai 1985) er en russisk basketballspiller som spiller for klubben CSKA Moskva. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han tok bronse med det russiske landslaget.
Latsja
Latsja (eller Latsje, russisk: Ла́ча, Ла́че) er en innsjø i den sørvestre delen av Arkhangelsk oblast i Russland. Navnet betyr «Melkesjøen», men årsaken til dette er ukjent.
Gresvik Idrettsforening
Gresvik Idrettsforening ble stiftet i 1905 som Græsvig Fodboldklub, en idrettsforening fra Gressvik i Fredrikstad. Fotballaget deres ligger i 5. divisjon fotball for herrer sesongen 2013. Klubben har også et B-lag som for tiden holder til i 6.divisjon. GIF holder til i Trondalen, der det er et klubbhus med 8 store garderober og egen dommergarderobe. Klubben har kampgodkjent grusbane som egentlig er en gressbane anlagt i 1930 med flomlys, en gressbane anlagt i 1956 samt en ny kunstgressbane med flomlys.
Latsja
Innsjøen er har en avlang form, i retning nord-sør. Den er 33 kilometer lang og opptil 14 kilometer bred, med et areal på 334 km². Den ligger 117 meter over havet. Innsjøen er grunn, med en største dybde på 5,4 meter. Den har en gjørmete bunn og myrlendte bredder, og fryser til fra november til mai. Flere elver renner inn i sjøen fra sør, hvorav den største er Svid som kommer fra innsjøen Vozje i Vologda oblast. Latsja har utløp mot nord gjennom elva Onega. Fem kilometer nedstrøms fra utløpet ligger den gamle byen Kargopol.
Gresvik Idrettsforening
Historikk
Klubben er en forlengelse av Græsvig Fodboldklub fra 1905. Den kom i gang ved at unge menn fra Orsebingen ved Volleberget og Habekkdammen nord på Gressvik barket sammen og spilte fotball. Utstyret var sjøstøvler eller trebunner. Klubben er dokumentert registrert i Norges Fotballforbund 1907 med blå og hvite vertikalstripete trøyer med sort bukse. Reservedraktene var røde og hvite vertikalstripete trøyer med sorte bukser. Den første banen som ble brukt er i Trondalen, rett under dammene. Den måtte de gi opp fordi de hadde ikke råd til å betale leie. Da de startet opp igjen, brukte de en bane i området ved Nordre Bruket, som er ved Habekk. Den ble fratatt klubben til potetdyrking i perioden 1914-1918.
Selv om det fra 1911 til 1914 var konkurrenten "Ørna" som sto for fotballspillet, med mørkeblå trøyer og sort bukse var GFK fortsatt aktive, og i 1915 ble Græsvig Fodboldklub kretsmester klasse C.
Underveis, etter første verdenskrig 1914-1918, oppstod Gressvik Turn & Idrettsforening ca. 1919, men de ble aldri aktive. Derimot gjenoppstod Ørna, også de ca. 1919. Også en fjerde klubb under navnet Frigg samt Gressvik TIF kom på banen, men alle tre klubbene ønsket å være førende, og det ble søkt Onsøy kommune om midler til bane og drift. Det ble imidlertid avslått. Den neste fotballbanen ble derfor Lindeblad-løkka, der "rundtomkring" ligger i Ålestranda. Ørna hadde også en konkurrent som gikk under navnet Øyenkilen Fotballklubb. Ørna slet med kamparena og fikk enkelte ganger låne Øyenkilen FKs bane Møklegårdsbanen. Etter hvert byttet Ørna til hvite trøyer og sort bukse.
Ørna skiftet i 1924 navn til Gressvik Fotballklubb. Det var lite populært i Gressvik TIF, som den 12. mars 1922 hadde skiftet navn til Gresvik IF. Ørna/GFK inviterte til sambarbeid. Det var ikke ønsket i GTIF/GIF, men flere medlemmer meldte overgang til GFK. Samtidig levde Øyenkilen FK og de spilte sine privatkamper og hadde hvit trøye med sort krave og midtstolpe og sorte bukser. Verd å merke seg er at brødrene Rolf og Erling Henriksen var aktive i alle tre klubbene. Frigg forsvant stille ut og man antar at de gikk inn i Ørna.
Først den 8. mars 1928 ble samarbeidet bekreftet og formalisert. Fra den tid ble det Gresvik IF, og spilledrakten var blå trøye med sort mavebind og sorte bukser. Gresvik IF ble etter søknad til Smålenenes Fotballkrets tildelt plass i seriesystemet i 1928. Det etter at Borgar IF måtte trekke sin deltagelse og ble lagt ned. I 1938 ble det bestemt at Gresvik IF skulle bytte draktfarge. Trøyen skulle være kornblå,(som var fargen i Onsøy kommunevåpen) med hvite bukser, mens byttetrøyen skulle være brun med hvite bukser. Dette er også dagens trøyer, og de ble først godkjent av NFF den 11. februar 1949. Den sene saksgangen var på grunn av 2 verdenskrig.
I august hvert år arrangeres en tradisjonell fotballturnering for barn fra 6 til 12 år. GIF-cupen startet i 1969 og er en av østlandet største turneringer.
Small Town
Small Town er et musikkalbum med Hans Bollandsås. Albumet ble utgitt den 30. mars 2012.
Taubaneulykken i Cavalese 1998
Taubaneulykken i Cavalese skjedde den 3. februar 1998 nær den italienske byen Cavalese, et skisted i Dolomittene som ligger 40 kilometer nordøst for byen Trento i Italia. 20 personer ble drept da et EA-6B Prowler militærfly fra United States Marine Corps kuttet en vaier som holdt en gondol i en taubane oppe. Pilotene fløy lavt for å more seg, og filmet flyturen med et håndholdt videokamera. Deretter landet de det skadede flyet trygt på flystasjonen Aviano Air Base.
Sverige under Vinter-OL 1998
Sverige under Vinter-OL 1998. Nittini sportsutøvere, femtitre menn og førtiseks kvinner fra Sverige deltok i ti sporter under Vinter-OL 1998 i Nagano i Japan. Sverige kom på syttendeplass med to sølv og en bronsemedalje. Langrennsløperen Torgny Mogren var Sveriges flaggbærer under åpningsseremonien.
VM i hagleskyting 1971
VM i hagleskyting 1971 (verdensmesterskapet i skyting) ble arrangert i Bologna i Italia i 1971.
Storelva (Goksjø)
Storelva (også skrevet Storelv) er ei elv i Sandefjord kommune i Vestfold. Den har sitt utspring i Askjemvannet og munner ut i Goksjø. Elva er 15,4 km lang (32,5 km medregnet Kjæråselva), og har et nedbørfelt på 103,12 km². Middelvannføringen ved munningen er 1,84 m³/s.
Andorra under EM i friidrett 1998
Andorra deltok i EM i friidrett 1998 som ble arrangert 18. –23. august 1998 i Budapest. Andorra tok ingen medaljer i mesterskapet.
Ribeira do Amparo
Ribeira do Amparo er en kommune i delstaten Bahia i nordøstregionen av Brasil.
Åsmund Wilter Kildal Eriksson
Åsmund Wilter Kildal Eriksson er en bassist født og oppvokst i Harstad, nærmere bestemt Evenskjer. Han gikk Musikk, Dans og Drama ved Heggen VGS og dro deretter til Inderøy der han studerte et år på jazzlinja ved Sund Folkehøyskole. Han har i tillegg studert ved Musikkonservatoriet i Tromsø. Han jobber for tiden som musiker og musikklærer med base i hjembyen Harstad.
Wilter Eriksson har spilt i en rekke band, han startet i Harstad i bandet Snobgod. Deretter ble han dratt med i bandet til vokalist Finn-Ero Bustadmo. Han er medlem av bandet Pristine, spiller i soloprosjektet til Heidi Solheim, er med i det progressive bluegrassbandet Neograss og spiller fast i orkesteret til Gospelcompagniet i Tromsø. Han er i tillegg mye brukt som freelance bassist, dette med bl.a.: Kaja Bremnes, Frida Ånnevik, Anne Nymo Trulsen, Hekla Stålstrenga, Dinosaus, Marthe Valle, Tonje Unstad, Ola Bremnes, Ska Patrol og Stephen Ackles.
Ruth Krefting
Ruth Krefting (født 22. september 1900 i Kristiania, død 19. desember 1987 i Oslo) var norsk kunstmaler og hørespillforfatter. Hun var gift med teatersjefen og dramaturgen Anton Rønneberg og mor til blant annet skuespilleren og filologen Maja Lise Rønneberg, som var ansatt ved Nationaltheatret på 1950-tallet.
Krefting var elev ved Statens håndverk- og kunstindustriskole og ved Statens kunstakademi under Christian Krohg og Halfdan Strøm. Hun malte særlig landskap og interiører.
Krefting er reresentert i Nasjonalgalleriet/Nasjonalmuseet i Oslo med Hvitt hus, Moret (1938). Hun debuterte som hørespillforfatter med Blått lys i 1957 og skrev en biografi om skuespilleren Aase Bye i (1963).
Exeter
Exeter er administrasjonsbyen for grevskapet Devon i England, og et administrativt distrikt.
Fram til 1900-tallet var Exeter det nederste stedet hvor man kunne krysse elven Exe, og den ble derfor et administrativt senter og handelssted. Byen ble også bispesete i angelsaksisk tid. Den var tidligere en havneby; selve havnen lå først i den lille byen Topsham, som før var ved elvens tidevannsgrense, og varer ble så fraktet derfra på lektere. Etter hvert ble det anlagt en skipskanal slik av havgående skip kunne seile helt inn til Exeter. Denne ble brukt for transportskip helt til dampskipene kom og skipenes størrelse økte voldsomt. I dag brukes kanalen av fritidsbåter.
Folketellingen av 2014 viste at det var 124 328 innbyggere i byen.
Historie
I romersk tid var byen kjent som Isca Dumnonorium, et navn som tyder på at den var en keltisk landsby før romerne kom. Isca er et vanlig keltisk ord for en landsby eller en liten by, og Domnonorium betyr «dumnonernes».
Byen var den sørvestligste befestede bosetning i Romersk Britannia. I 1970-årene ble et større romersk badeanlegg gravd ut; ettersom det ligger rett ved Exeterkatedralen har det ikke vært mulig å ha utgravningene åpne for publikum. Den romerske veien Fosse Way hadde sitt sørlige endepunkt i Exeter.
Betydelige deler av den romerske bymuren er bevart, men skjules av den utenpåliggende muren som Alfred den store fikk reist for å beskytte byen etter vikinginvasjonen i 876. Vikingene tok byen allikevel, men ble drevet ut igjen året etter. I 894 beleiret vikingene byen, men klarte ikke å ta den.
I 1067 gjorde Exeterborgerne opprør mot Vilhelm Erobreren, som straks gikk vestover for å beleire byen. Etter en atten dager lang beleiring ble den tatt. Som en del av kapitulasjonsvilkårene fikk adelsmennene i byen beholde sine posisjoner, under forutsetning av at et slott med en normannisk herre ble bygget.
Ribeira do Pombal
Ribeira do Pombal er en kommune i delstaten Bahia i nordøstregionen av Brasil.
Exeter
Historie
Neste beleiring kom i 1140, da Baldwin de Redvers holdt den mot kong Stefan i tre måneder før byen måtte overgis fordi man var tomme for drikkevann.
Mike Wilson
Michael R. Wilson (født 26. februar 1975) er en kanadisk tidligere ishockeyspiller. Wilson ble utnevnt til det 20. totalt av Vancouver Canucks i NHL Entry Draft fra 1993. Han spilte 336 NHL-kamper, og scoret 16 mål og 41 assist for 57 poeng.
Armenia under EM i friidrett 1998
Armenia deltok i EM i friidrett 1998 som ble arrangert 18. –23. august 1998 i Budapest. Armenia tok ingen medaljer i mesterskapet.
Mike Wilson
Spiller karriere
Mellom 1995 og 2003 spilte Wilson 336 kamper i National Hockey League (NHL) med Buffalo Sabres, Florida Panthers, Pittsburgh Penguins og New York Rangers. Wilson spilte de to neste sesongene i Europa for å fordele tiden mellom Norge, Finland, Sveits og Østerrike. Wilson kom deretter tilbake til hockey sent i 2008-09-sesongen for å spille for Trenton Devils for ECHL. Han fikk muligheten av en venn som jobbet i organisasjonen. Han spilte de fem siste kampene i den ordinære sesongen og den første runden i sluttspillet, med laget som tapte i første runde. Wilson kom tilbake til ECHL sent påfølgende sesong med Toledo Walleye, og spilte igjen et lite antall vanlige sesongkamper, men ingen sluttspillkamper. Han ville fortsette denne trenden den neste sesongen med kampene som han spilte på slutten av den ordinære sesongen som den siste i sin karriere.
Exeter
Historie
I 1537 ble byen et korporativt grevskap. Bygninger fra det 16. århundre, Livery Dole Almshouses and Chapel, er bevart i sentrum. De ble påbegynt i 1591 og fullført av 1594 på korporasjonens regning.
Under den engelske borgerkrigen var Exeter først på parlamentarianernes side, i et område som for det meste støttet rojalistene. Den ble tatt av rojalistene den 4. september 1643, og var under deres kontroll inntil kort tid før krigens slutt.
Industrien i byen utviklet seg raskt under den industrielle revolusjon, blant annet fordi Exe flyter raskt og dermed gav god adgang til vannkraft. Da dampmaskiner erstattet vannkraft var Exeter for langt unna kull- og jerngruvene til å kunne konkurrere, og dens betydning ble sterkt svekket. Dette betyr at veksten stoppet opp, men samtidig at byens eldre bebyggelse ble bedre bevart enn i mange andre engelske byer av samme størrelse.
Exeter ble bombet av Luftwaffe under Baedekerblitzen i 1942. Omkring 160 000 m² av sentrum ble jevnet med jorden av brannbomber. Mange historiske bygninger, deriblant katedralen, ble skadet. Byen ble gjenoppbygget i 1950-årene. Man ønsket å gjenskape det gamle preget, men mange mener at arbeidet kunne vært gjort bedre; mange skadede hus ble revet i stedet for å bli restaurert, og det ble etter manges mening tatt for store hensyn til den moderne trafikkens krav. Før andre verdenskrig ble byen regnet som det sørlige Englands nest største arkitektoniske perle, etter Bath, men den omtales nå som en by med mange vakre bygninger, og ikke nødvendigvis en vakker by. Turisme er en viktig inntektskilde, men byen domineres på ingen måte av turismen.
Litteratur
Exeterboken er et originalt manuskript og et av de aller viktigste dokumenter for angelsaksisk litteratur. Det er oppbevart i Exeterkatedralens bibliotek i Devon. Den er datert tilbake til 900-tallet og er et av fire dokumenter som mellom seg inneholder bortimot all bevart poesi i angelsaksisk. Den inkluderer de fleste av de høyt ansette kortere dikt, en del religiøse stykker, og en rekke av gåter, en håndfull som er berømt eller beryktet utuktige. En del av gåtene er innskrevet på en obelisk av polert stål i High Street, reist der den 30. mars 2005.
Exon Domesday, eller Liber Exoniensis, er et bind av Domesday Book som inneholder komplette detaljer av opprinnelige skattelister, men kun for del av sørvestlige England, det vil Cornwall, Devon, deler av Somerset, del av Dorset, og et herresete i Wiltshire; det inneholder også en nedtegnelse av geld, en form for landskatt basert hide, som var en angelsaksisk måleenhet på areal, av 1084 for helheten for disse områdene.
Ambarès-et-Lagrave
Ambarès-et-Lagrave er en kommune i departementet Gironde i regionen Nouvelle-Aquitaine i det sørvestlige Frankrike.
Michael Jarboe Sheehan
Michael Jarboe Sheehan (født 9. juli 1939 i Wichita i Kansas i USA, død 3. juni 2023) var en katolsk prelat og erkebiskop av Santa Fe.
Bakgrunn
Michael Jarboe Sheehan vokste opp i Texarkana i Texas. Han gikk på St. John's High School Seminary og Assumption Seminary i San Antonio. Sheehan fortsatte studiene i Roma ved Det pavelige gregorianske universitet.
Prest
Han ble ordinert til prest 12. juli 1964 for bispedømmet Dallas-Fort Worth. Michael Jarboe Sheehan tok mastergrad i katolsk teologi fra Det pavelige gregorianske universitet i 1965.
Fra 1965 til 1968 var han sogneprest ved Immaculate Conception Parish i Tyler i Texas. I 1971 mottok Sheehan sin doktorgrad i kanonisk rett fra Lateranuniversitetet i Roma. Fra 1971 til 1976 var han assisterende generalsekretær for USAs biskopskonferanse. Deretter ble Michael Jarboe Sheehan rektor for Holy Trinity Seminary i Dallas. I 1982 ble Sheehan sogneprest i Immaculate Conception Parish i Grand Prairie.
Erkebiskop av Santa Fe
Den 17. august 1993 utnevnte pave Johannes Paul II ham til erkebiskop av Santa Fe. Innsettelsen fant sted 21. september samme år. Michael Jarboe Sheehan fungerte også som apostolisk administrator av Phoenix fra 18. juni 2003 til 25. november 2003, hvorfra en vanæret biskop Thomas J. O'Brien fikk sin avskjedssøknad innvilget den 18. juni 2018. Han avsluttet oppdraget som administrator da biskop Thomas J. Olmsted ble innsatt som ny biskop av Phoenix den 20. desember.
I august 2009 beklaget Sheehan de angrep som noen av hans bispekolleger rettet mot University of Notre Dame for å invitere president Barack Obama til å gi tale ved åpningen av studieåret og for å tildele ham en honorær akademisk grad. Sheehan sa også at katolikkene risikerte å isolere seg selv fra resten av landet, og at det å nekte å samtale med en politiker eller nekte å gi vedkommende den helliuge kommunion på grunn av meningsfortorskjell om en enkelsak, var kontraproduktivt.
Pave Frans innvilget hans aldersbetingede avskjedssøknad den 27. april 2015.
Han døde 3. juni 2022 i en alder av 83 år.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Liinakhamari
Liinakhamari (russisk: Лиинахамари, skoltesamisk: Liʹjnnäʹmmraž, finsk: Liinahamari, svensk: Linhammar) er et tettsted på vestsiden av Petsjengafjorden på Kolahalvøya i det nordlige Russland. Fra 1920 til 1944 tilhørte området Finland, og Liinahamari, som stedet het på finsk var da Finlands eneste isfrie havn.
17. august 1940 ble kronprinsesse Märtha av Norge og kronprinsparets tre barn evakuert herfra til New York med det amerikanske troppetransportskipet USS «American Legion».
2. juli 2008 oppdaget russiske grensevakter et ukjent våpenlager med missiler av typen Osa like utenfor Liinakhamari, også ukjent for den russiske etterretningsorganisasjonen FSB.