cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lofthusopprøret
Massebevegelse
Stiftsamtmann Adeler og Kristian Lofthus arbeidet i denne perioden intenst på hver sin kant. Adeler hadde gått med på å skrive ut passet 3. oktober, men 9. oktober skrev han et brev til kongen der han redegjorde for det «særdeles farlige Opløb». Han bad om tillatelse til å arrestere Lofthus, og ba samtidig om at arrestasjonen skulle bli kunngjort fra alle prekestoler i bispedømmet. Han ba også om at alle i Lofthus' følge skulle lyses fredløse. Han ba også om lov til å leie inn leiesoldater, da han ikke stolte på de vernepliktige soldatene. Han ville også ha en undersøkelseskommisjon som skulle se på det som hadde skjedd, og at de som ikke hadde vært med i opprøret, skulle belønnes, samtidig som at de som var med, skulle straffes.
Historikeren Ingrid Fiskaa mener at denne reaksjonen viser at de lokale embedsmennene hadde gitt opp forsøkene på å håndtere situasjonen på egen hånd. De hadde innsett at lokalbefolkningen ikke hadde tiltro eller respekt for de lokale myndighetene. Bøndene hadde dessuten en større styrke enn amtmannens. I tillegg besto også militæret i stor grad av utkommanderte bondegutter som trolig ville være lojale mot «sine egne» om det kom til kamphandlinger. Hun peker på arrestasjonsforsøket på Kristian Lofthus 29. september 1786 som vendepunktet. Dette fremsto for allmuen som hardt og uforståelig, da de mente at de hadde handlet slik de skulle når de la fram klagene sine. Rett nok hadde det vært noe møtevirksomhet som var ulovlig, men øvrighetens reaksjon framsto likevel som hard og overdrevet. Den raske mobiliseringen av allmuen etter arrestasjonen, der de møtte opp tallmessig overlegne på tinget noen få dager senere, trekker hun fram som avgjørende for at en delegasjon fikk reisedokumenter.
Lofthus benyttet tiden til å samle underskrifter før reisen til København. 17. oktober 1786 ble det holdt et møte på Lofthus, der rundt 150 mann møtte opp. Det ble skrevet to brev underskrevet av tilsammen 116 menn. Det ble sagt at disse kom fra 54 kirkesogn, men sannsynligvis er dette for mange. Da han igjen dro mot København hadde han følge av nesten tretti andre som utsendinger fra allmuen i Nedenes og Bratsberg amt. De dro om Sverige, og kom til Helsingborg i begynnelsen av november.
I Helsingborg fikk reisefølget høre hvordan saken deres hadde utviklet seg i Norge. Stiftsamtmannen hadde der fått svar fra kongen, med ordre om å arrestere Lofthus, og hadde samtidig fått lov til å leie inn soldater. Det hadde også blitt nedsatt en undersøkelseskommisjon, bestående av fut Dahl og fut Sørensen i Kristiansand, mannen som hadde dømt i rettssaken der Lofthus mistet gården. Lofthus sendte de fleste i reisefølget sitt til København, men ble selv igjen i Helsingborg i frykt for å bli arrestert. De som dro videre, hadde i tillegg til klageskriftene fra Norge også med seg et nytt brev fra Kristian Lofthus, datert 3. november 1786, der han ba om lov til å komme til København. Bondedelegasjonens ankomst til hovedstaden gjorde at myndighetene endret handlingsmønster. De trakk arrestordren på Lofthus tilbake, og 10. november skrev de ut et leidebrev til Lofthus, som gav han seks ukers fritt leide i København.
Det er uklart hvorfor styresmaktene endret handlingsmønster etter å ha snakket med utsendingene. Halvdan Koht mener det skyldes et ønske fra myndighetenes side om å behandle innbyggerne riktig og høre fra flere berørte i saken, siden de tidligere bare hadde hørt fra Kristian Lofthus, og at de derfor handlet annerledes når flere stemmer hadde uttalt seg. Georg Johan Sverdrup mener det var på grunn av utenrikspolitiske hensyn, siden Lofthus var i Sverige på denne tiden. Sverdrup hevder man var redd for at kong Gustav III av Sverige skulle bruke Lofthus som en måte å bryte båndet mellom Danmark og Norge, og få Norge over i det svenske riket.
Før budskapet om fritt leide til København kom til Helsingborg, hørte Lofthus et rykte om at gruppen som hadde dratt videre til hovedstaden, hadde blitt arrestert. Han turte derfor ikke dra videre, men dro samme dag, 9. november, hjemover og var tilbake på Lofthus 17. februar. Allerede dagen etter var de mest sentrale i bevegelsen samlet på gården for å planlegge hva de skulle gjøre videre. Også de lokale embedsmennene handlet raskt. 19. november fikk stiftsamtmann Adler beskjed om at Lofthus var tilbake, og samme natt stormet general Dietrichson gården med 28 leiesoldater. Heller ikke denne gangen ble Lofthus arrestert. Fire timer før soldatene kom hadde han blitt advart og flyktet.
Kristian Lofthus dro nå ut på en ny rundreise for å samle støtte, slik han hadde gjort etter det første arrestasjonssforsøket, og på samme måte som etter første arrestasjonsforsøk hadde hendelsene gjort at folk ville stille opp for ham og saken han kjempet for. Han bevegde seg rundt i Agder og Telemark, og på et møte i Kvitseid 26. november holdt han en tale der han formulerte hva han og folkebevegelsen ville: «at true Øvrigheden til at gjøre Ret i Landet, saa at Bonden kunde ske Ret efter Guds og Kongens Lov». Han talte til folk i bygdene og egget til kamp, og folk sluttet seg villig til ham. 3. desember var han tilbake på Lofthus, og med seg hadde han nå en stor bondehær. Hvor stor denne styrken var er usikkert, men det var snakk om flere hundre mann. Koht sier at han hadde med seg «mange hundre» men nevner at «sume segjer jamvel eit par tusund», og Sverdrup sier at hovedstyrken utgjorde 300 mann, men også at bondehæren på et tidligere tidspunkt talte over 800 mann.
I Arendal og Kristiansand hørte man om bondehæren som hadde reist seg. Det ble satt ut vakter og general Dietrichson hadde allerede 23. november fått beskjed av Adler om å øke den militære beredskapen, noe som ble gjort. I ukene som gikk fra Lofthus hadde unnsluppet arrestasjonsforsøket til det hele kulminerte i Lillesand var stemningen svært spent i byene, og man forberedte seg på uro.
På Lofthus hadde man fått beskjed om at det var utstedt ny arrestordre på Kristian Lofthus, og det ble derfor sendt to mann til stiftsamtmann Adler med krav om at Lofthus skulle få fritt leide til hele saken var over. Sammen med kravet ble det sagt at om det ikke ble innfridd, så man seg nødt til å dra til Kristiansand for å få gjennom kravet. Adler så hvilken trussel dette innebar, og samlet de fremste embedsmennene i området til rådslagning, og selv om general Dietrichson ønsket å arrestere Lofthus, kom man fram til at Lofthus skulle få en garanti om fritt leide i fem uker, så sant ti gode bønder gikk god for at at ikke rømte eller skapte uro.
Myndighetene i København reagerer
Kanselliet i København var opptatt av uroen i Norge. De var redde for at det skulle bryte ut store uroligheter, og famlet etter løsninger. Tidlig i desember ga de en ny ordre om å arrestere Lofthus, før de rett etterpå ombestemte seg og ga han et leidebrev med gyldighet i to måneder for å komme til København og legge fram saken sin. De satte også ned en ny kommisjon som skulle undersøke hele saken, for å komme bøndene i møte.
I slutten av januar kom rapporten fra Adler om hendelsene i starten av måneden opp i kanselliet. Adeler ba om arrestordre for Lofthus og hans nærmeste medarbeidere, men kanselliet ville heller vente og se hva tillatelsen om å komme til København førte til og hva undersøkelseskommisjonen kom fram til.
Undersøkelseskommisjonen besto først av lagmann etatsråd Herman Colbjørnsen, assessor i lagmannsretten Enevold de Falsen, sønnen til lederen av granskingskommisjonen etter Strilekrigen, og sorensskriver i Aker og Follo Jacob Aars. Disse ble utnevnt 8. desember. 23. desember, etter at Adlers rapport om uroen i begynnelsen av måneden hadde nådd København, ble stiftsamtmann i Akershus stift Jørgen Skeel også en del av kommisjonen.
Schoepfiaceae
Schoepfiaceae er en omstridt, men mulig plantefamilie av parasittiske planter i ordenen Santalales. De vokser i Sør-Amerika og Asia. Gruppen består av tre slekter. Gruppen ble ikke anerkjent under Santalales i APG II-systemet i 2003, men isteden ble én av de tre slektene lagt under familien Olacaceae, og to slekter under familien Santalaceae.
Lofthusopprøret
Myndighetene i København reagerer
Kommisjonens mandat var fra 8. desember å undersøke klagene Lofthus og hans medarbeidere hadde kommet med når det gjelder skatter, handel og lignende. Fra 23. desember fikk de også ordre om å kreve at embedsmenn som hadde gjort seg skyldige i brudd mot lovene, skulle suspenderes fra sine stillinger.
Schoepfiaceae
Det kan derimot være gode grunner til å splitte opp denne familien og fordele slektene og artene på nye grupper. The Angiosperm Phylogeny Group har i nyere tid antydet familien Schoepfiaceae som en selvstendig gruppe i Santalales.
Lofthusopprøret
Myndighetene i København reagerer
Kommisjonens arbeid ble utført gjennom avhør, og de kalte inn allmuen sognevis, slik at hvert av de 24 sognene fikk mulighet til å komme med sine klagemål. Også de embedsmennene som får klagemål rettet mot seg ble avhørt av kommisjonen. Avhørene av allmuen pågikk fra 11. januar til 1. februar, og deretter ble embedsmennene avhørt. 12. februar ba kommisjonen om at stiftsamtmannen skulle suspendere to sorenskrivere, noe som ble gjort umiddelbart. Kommisjonen ga nemlig allmuen rett i noen av klagemålene og fant at «Almuen ikke uden Grund besværer sig». De fant blant annet at handelsprivilegiene Arendal by hadde hatt, hadde virket ødeleggende og at jernverket i Froland ikke hadde gjort nok for allmuen som var avhengig av verket. Kommisjonen ba også om at det måtte bli igangsatt strakstiltak mot hungersnød i Åmli og Gjevedal sogn, og kort tid etter kom en kongelig resolusjon om utdeling av korn.
Schoepfiaceae
Slekter og arter
Familien har tre slekter med blant andre følgende arter:
Lofthusopprøret
Myndighetene i København reagerer
Kommisjonen ble gjennom dette også et dempende element i situasjonen. I tillegg til de konkrete utslagene i form av matleveranser og fjerning av embeter, gav arbeidet de gjorde allmuen en følelse av å bli tatt på alvor og en kanal å rette frustrasjon inn i. Samtidig opplevde flere at de måtte dempe anklagene sine mot øvrigheten, da de ikke klarte å forsvare anklagene i avhørene med kommisjonen.
Schoepfiaceae
Slekter og arter
De fylogenetiske forholdene rundt gruppen er uavklarte.
Lofthusopprøret
Lofthus blir arrestert
15. mars 1787 var Kristian Lofthus i Lillesand. Han var bevæpnet og hadde med seg fire mann som vaktstyrke. Likevel ble han overmannet av Aanon Salvesen og C.J. Hammer, som hadde med seg tre hjelpemenn. De kastet seg over Lofthus «som glubende Ulve», slik Hammer selv beskrev det i meldingen han sendte om arrestasjonen. Etter en kort kamp ble Lofthus bundet på hendene og slept ombord i en båt som lå klar ved kaien. Selv om det blåste storm, seilte båten raskt nordover til Fredriksvern, der Lofthus ble lagt i jern. 22. mars ble han sendt videre til Akershus festning, der han ble satt i fangehullet lenket til en steinblokk. Han satt der fram til sin død 13. juni 1797.
Walt Cudzik
Walter Jacob Cudzik (født 21. februar i Chicago i Illinois, død 11. desember 2005) var en center i amerikansk fotball som spilte i National Football League (NFL) og American Football League (AFL). Han ble draftet av Washington Redskins i NFL i, og spilte senere for Boston Patriots og Buffalo Bills i AFL. Han spilte college football på Purdue University.
Lofthusopprøret
Lofthus blir arrestert
Allerede 16. mars meldte sorenskriver Finne at arrestasjonen av Lofthus hadde ført til sterke reaksjoner, og han ba samtidig om at det må gå ut klare meldinger om at arrestasjonen har skjedd etter kongens befaling, da han trodde dette var det eneste som kunne roe folkemassen. Etter arrestasjonen hadde Lofthus' menn ridd rundt i områdene rundt Lillesand, og oppfordret folk til å stå opp for saken. Det ble sendt ut løpesedler med samme budskap. Hverken stiftamtmannens forsikringer om at arrestasjonen var gjort etter kongelig ordre, eller oppfordringer fra prekestolene i områdets kirker om å beholde roen, hadde noen særlig effekt. Det samlet seg en folkemasse på nærmere 900 personer. De satte seg som mål å finne Futen Dahl og lensmann Salvesen, som ble ansett som hovedpersonene bak arrestasjonen. Dahl hadde senest to dager før arrestasjonen, benektet at det fantes en kongelig arrestordre på Lofthus. Derfor mente man at arrestasjonen var et lokalt initiativ, som Dahl og Salvesen sto bak.
Walt Cudzik
Profesjonell karriere
Cudzik ble draftet i åttende runde av NFL Draft i 1954 av Washington Redskins. I 1960 ble han plukket opp av Boston Patriots i ligaen og lagets første sesong, og han spilte med dem ut 1963. I 1964 ble han startende center for Buffalo Bills, hvor han erstattet Al Bemiller som ble flyttet til offensive guard. Det året scoret Bills 400 poeng (28,6 per kamp), flest poeng i AFL og sikret også ligatittelen under hovedtrener Lou Saban. I 1965 ble Cudzick erstattet av Dave Behrman.
Lofthusopprøret
Lofthus blir arrestert
17. mars var det en dramatisk utvikling i saken. I Fjære kom en gruppe fra Lofthus' side over futen Dahl, og «arresterte» ham. Han ble sperret inne i en arrest i Øyestad sammen med to av dem som var med på å arrestere Lofthus og en mann som hadde truet Lofthus. Man forsøkte også å fange lensmann Salvesen, men fikk ikke tak i ham. Opprørernes tanke var nå å bruke Dahl i et fangebytte, der futen ble frigitt mot at det samme skjedde med Kristian Lofthus.
General Dietrichson dro 21. mars fra Kristiansand med en styrke på rundt 300 mann og to kanoner. Hæren ankom Øyestad 23. mars, og møtte der en bondehær på mellom 800 og 900 mann. Dietrichson stolte ikke på de ordinære soldatene, som utgjorde rundt to tredjedeler av styrken han hadde med. Han beordret sine menn til å slå leir et stykke fra bondehæren. 24. mars stilte han så opp de profesjonelle soldatene sammen med de to kanonene foran bondehæren. Konfrontert med myndighetens styrkemarkering trakk bondehæren seg tilbake uten at det kom til fysiske konfrontasjoner, og futen ble satt fri. Med dette roet stemningen seg i området. Grupper av bønder flakket rundt i byene og det ble plassert ut soldater, i hovedsak danske, i tilfelle det skulle bryte ut uroligheter, slik det gikk rykter om. Deretter roet det seg uten at store trefninger.
Etterspill
Hendelsene var den største bondereisningen til da i Norge i unionstiden med Danmark. Undersøkelseskommisjonen fortsatte arbeidet sitt i tiden etter Lofthus' arrestasjon og leverte fortløpende saker videre i rettsvesenet i løpet av 1787.
15. mars 1792 ble det avsagt dom i saken. Kristian Lofthus ble funnet skyldig i seks av de åtte punktene og ble dømt til festningsarbeid på livstid. Tretten tiltalte ble dømt til festningsarbeid i mellom ett og tre år, og noen også til bøter. To ble frifunnet og to hadde dødd før saken kom opp.
Regjeringen ville at saken skulle opp for Høyesterett, noe de bestemte allerede samme år som dommen ble avsagt. I 1797 ble saken tatt opp i Høyesterett, og dommen som bekreftet den allerede fastsatte dommen falt 5. april 1799. Da hadde Kristian Lofthus vært død i snart to år.
I september 1787 kom kommisjonen med en ny innstilling. Denne gangen gjaldt det trelasthandel. Kommisjonen mente at det måtte strakstiltak til for å få handelen under kontroll. Slik de så situasjonen, fikk bøndene alt for lav pris på trevarene fra kjøpmennene i Arendal. Av tiltakene de foreslo var kredittlån, forskudsbetalinger, utvidelse av handelsrettene og kontroll over tømmerfløtingen. Som svar på innstillingen kom det i november en kongelig resolusjon som satte ned en ny kommisjon som skulle gå inn på disse spørsmålene. Denne kommisjonen arbeidet fra 1789 til 1795, og i løpet av disse årene fikk de blant annet på plass en plan for rensing av elver og for tømmerfløting, en handelsplan for å få slutt på kreditthandelen og store erstatningsutbetalinger fra kjøpmennene til bønder.
I november 1787 kom kommisjonens siste dokument, der de systematisk gikk gjennom klagemålene som kom fra allmuen i avhørene. Kommisjonen støttet bøndene i noen av klagene, samtidig som de støttet embedsstanden i andre saker. Bortsett fra de to suspenderte sorenskriverne fant ikke kommisjonen at noen embedsmenn hadde gjort noe galt. Derimot foreslo de å lette på enkelte skatter og avgifter, for å bedre allmuens situasjon.
Av mer langtrekkende konsekvenser var Lofthusopprøret medvirkende til at det kom et nytt sportelreglement i 1788, og at det danske kornmonopolet i Norge ble opphevet samme år. I 1795 ble det også gjort endringer i regelverk, noe som førte til en liberalisering av skog- og sagbruksdrift. Også dette var en av hovedsakene for allmuen. Historikeren Ståle Dyrvik trekker fram disse økonomiske reformene som det mest dyptpløyende resultatet av hendelsene, da dette kom som følge av grunnleggende spørsmål om hele det økonomiske systemet som var bygget opp.
Kristian Lofthus som symbol
Kristian Lofthus ble et slags symbol for folkelig motstand mot embedsstanden i årene som fulgte etter at han ble arrestert. Det dukket opp viser og brev som hyllet Lofthus og spottet embedsmenn både i Norge og Danmark. I Christiania ble det snakket mye om Lofthus mens han satt på Akershus festning, og han var en omdiskutert person. Flere oppsøkte ham også, for selv å se den mye omtalte mannen.
Rett etter hans død i 1797, dukket det opp en hyllende innskripsjon på graven hans:
28. juni, to uker etter at han døde, ble det trykket et minneord over Kristian Lofthus i Norske Intelligenz-Seddeler. Minneordet, som ifølge Henrik Wergeland var skrevet av Jens Johan Vangensten, omtalte Lofthus som «en sand Patriot».
I 1830-årene ble Lofthus løftet fram igjen. Henrik Wergeland var redaktør for tidsskriftet Statsborgeren, og skrev om Kristian Lofthus i 1837 for at han skulle bli husket slik Wergeland mente var verdig for det han kalte for denne type «Talsmænd for Folkets Ret og Frihed». Året etter fulgte Morgenbladet opp med å skrive om Lofthus, og da en innsender sa at alt om Lofthus burde bli utgitt for folket, gav Wergeland ut et flygeblad med minnedikt om Lofthus.
Arbeiderhistorikeren Halvdan Koht mener at alle folkelige protestbevegelser i årene rundt 1830–1840 hadde Kristian Lofthus inspirasjonskilde. Han peker også på at Lofthusopprøret gjorde kampen mot borgerprivilegiene til en viktig dimensjon til den senere bondepolitikken.
Georg Sverdrup vurder hele opprøret som «en episode», men sier at det var en episode med interessante aspekter. Han peker på at Lofthus tapte kampen for sin egen del, men vant for saken sin del. Sverdrup viser til de økonomiske reformene som kom som følge av Lofthus, og sier at av dem som kjempet for frihet for bønder før 1814, var Lofthus den som satte tydeligst avtrykk. Sverdrup oppsummerer også Lofthus' posisjon i ettertiden:
Minnesmerker
Kristian Lofthus har blitt hedret med to minnesteiner i Lillesand. På det man antar er gården hans, ble det i 1914 reist en bauta, Lofthusbautaen. Steinen ble avduket av stortingspresident Jørgen Løvland.
I 2002 ble det reist et minnemonument på Lillesand kommunes tusenårssted på havna i Lillesand. Monumentet var lagd av Gunn Harbitz og har tittelen «To like». Det ble avduket av tidligere statsminister Kåre Willoch 22. juni. På monumentet står inskripsjonen: «Til minne om Kristian Lofthus (1750–1797) og den frihetsbevegelsen han sto i spissen for».
Valdis Muižnieks
Valdis Muižnieks (født 22. februar 1935 i Riga, død 29. november 2013) var en sovjetisk basketballspiller som deltok i de olympiske leker OL 1956 i Melbourne, 1960 i Roma og 1964 i Tokyo.
Muižnieks vant en olympisk sølvmedalje i basketball i OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det sovjetiske laget som kom på andreplass i basketturneringen bak USA. Det var fjerde gangen som basketball sto på det olympiske programmet. Femten lag deltok i turneringen som ble avviklet i perioden 22. november til 1. desember 1956. Sovjetunionen vant semifinalen over Frankrike med 56-49, men i finalen tapte de mot USA med 55-89. Muižnieks spilte sju kamper og scoret 9 poeng for Sovjetuniojnen i OL-turneringen.
Fire år senere, i OL 1960 i Roma, vant han sin andre olympiske sølvmedalje i basketball med Sovjetunionen og i OL 1964 i Tokyo fikk han sin tredje olympiske sølvmedalje.
Ipark
Ipark (Innovasjonspark Stavanger) er lokalisert på universitetsområdet på Ullandhaug i Stavanger. Innovasjonsparken består av ca. 140 selskaper med rundt 800 ansatte. Innovasjon Norge, Stavangerregionen Næringsutvikling og Skape.no har også kontorer i parken. Bak innovasjonsparken står Statoil, IRIS, SIVA, Smedvig Eiendom, Stavanger kommune, Sandnes kommune, Rogaland fylkeskommune og Forus Næringspark.
Sammen med IRIS og Universitetet i Stavanger (UiS) legger Ipark til rette for videreutvikling av eksisterende bedrifter samt etablering og utvikling av nye. Ipark leverer utviklingskraft til innovative bedrifter i tidlig vekstfase og bidrar videre til entreprenørskap og verdiskaping med utgangspunkt i gode ideer, forskningsresultater, avanserte produkter og tjenester.
Ipark investerer hvert år mellom fem og ti millioner kroner i nye gründerbedrifter som en del av utviklingskraften.
A Show of Hands
A Show of Hands kan vise til:
A Show of Hands (Victor Wooten)
A Show of Hands er det første albumet av den amerikanske bassvirtuosen Victor Wooten. Albumet ble utgitt i 1996 på Compass Record.
Yngve Hustad Reite
Yngve Hustad Reite (født 13. september 1983) er en norsk skuespiller, programleder og journalist fra Molde.
Karriere
Reite er mest kjent som sidekick for Ronny Brede Aase, Live Nelvik og senere Silje Nordnes i P3morgen på NRK P3, men har også spilt i filmen Få meg på, for faen! Yngve Hustad Reite startet fast i radioprogrammet P3morgen i starten av 2009, men var første gang innom i 2007. Hans siste sending her var 21. juni 2013. Allerede i 2004 vakte Hustad Reite en viss internasjonal oppsikt, da han spilte inn en musikkvideo med to medelever på Romerike folkehøgskole. I videoen spiller Hustad Reite den populære Kurt Nilsen-låten «She’s so high» på panfløyte på Macchu Picchu i Peru.
Yuta Goke
Yuta Goke (født 10. juni 1999) er en japansk fotballspiller.
Karriere
Yuta Goke startet sin profesjonelle karriere i Vissel Kobe i 2018.
Landslaget
Han ble tatt ut i Japans tropp til VM i fotball U-20 2019.
Afrikamesterskapet i håndball for menn 2006
Afrikamesterskapet i håndball for menn 2006 ble arrangert i Tunisia i 2006.
New Jordal Swingers
New Jordal Swingers er et pop-/rockeband fra Oslo etablert i 1973 der Eigil Berg (vokalist, pianist og låtskriver) og John Kolloen (trommer) har vært med fra starten av. I norsk sammenheng er NJS enestående. Med over 4.000 konserter og 26 album gjennom flere ti-år har bandet har gått mot strømmen, de har hatt enorm suksess med sin musikk, og de har klart å vende tilbake til toppen flere ganger.
Historikk
I alt 14 medlemmer har vært innom New Jordal Swingers gjennom gruppens snart 50 år lange karriere. Primus motor gjennom alle årene har vært vokalist, pianist og låtskriver Eigil Berg (som tidligere spilte i Morgans). Sammen med trommeslager John Kolloen er han den eneste som har vært med på samtlige av gruppens mange plateutgivelser.
I august 1971 sto fire av de fem medlemmene som dannet New Jordal Swingers på scenen sammen for første gang, dog uten gruppenavn. De fire var Eigil Berg (piano, sang), Ivar Hovden (saksofon, vokal, gitar), Per Hellerud (gitar) og Odd-Erik Østerås (bass, vokal). Trommeslager var Bjørn Krokfoss, og anledningen var Elvis-festivalen i Oslo hvor Per «Elvis» Granberg gjorde comeback. Granberg fortsatte å ha gruppen som sitt sceneband, og da trommeslager John Kolloen høsten 1972 overtok trommene, var den første klassiske NJS-besetningen med Berg, Hovden, Hellerud, Østerås og Kolloen på plass.
Navnet The New Jordal Swingers dukket første gang opp på omslaget til Granbergs LP Rock'n'Roll Forever i 1972 - nærmest som en fleip av opphavsmannen, Phonograms direktør Mikkel Aas - men ironisk nok var ingen av medlemmene i det som skulle bli bandet med samme navn med på plateinnspillingen. Backingmusikerne her besto av studioveteraner som Terje Rypdal, Øystein Sunde, Nipe Nyrén og Iver Kleive. Heller ikke på Granbergs neste LP, Real Rock'n'Roll (1973) var scenebandet hans representert, men på hans tredje LP, Rockabye, Rollabye (1974) fikk omsider Eigil Berg (i samspill med bl.a. Jan Garbarek og Arne Schulze) slippe til.
To måneder senere var NJS i Arne Bendiksens studio for å lage sin første LP Hold On med Nils B. Kvam som produsent. Gruppen skrev kontrakt med det lille, nystartede plateselskapet On Records – et selskap som skulle bli synonymt med NJS de neste årene. Repertoaret på de tre første LP-ene besto nesten utelukkende av klassikere fra 50-tallet, og materialet ble fremført med en autoritet som viste at deltakerne hadde et nært og ekte forhold til musikken de fremførte.
Instrumentalen «Nut Rocker» ble første singleslager, etterfulgt av «Ælve-rock» og «Nå må’ru slutt’ opp med å se på meg sånn». Albumet Hold On, utgitt tidlig i 1974, ble raskt fulgt opp med Rock Machine (1974), igjen innspilt i Arne Bendiksens studio med Nils B. Kvam som produsent. 1975 var det året da NJS satte personlig rekord i antall spillejobber; 213 opptredener, men likevel ble det tid til å spille inn en ny LP Let’s Boogie og to singler («Bongo Bongo Bongo» og «Julevise») – alle med Nils B. Kvam som produsent. Dette året begynte bandet også å turnere i Sverige og Danmark, og Eigil Bergs «Delta Queen» (fra Let’s Boogie) markerte overgangen til å satse på egenkomponert materiale. Låten markerte samtidig et musikalsk stilskifte, 50-tallsrocken måtte delvis vike for et mer moderne, amerikansk uttrykk, uten at dette gikk på bekostning av gruppens popularitet. Snarere tvert imot, stilskiftet var nødvendig for NJS, og det kom på helt riktig tidspunkt.
Kaysax
Holthe drev fra 1959 dukkefabrikk i Grimstad under navnet Rayco Vinyl.
Hilde Frafjord Johnson
Biografi
Johnson er cand.polit. med hovedfag i sosialantropologi fra Universitetet i Oslo fra 1991, med historie og statsvitenskap i fagkretsen. Hun har jobbet som journalist og som konsulent i Ressursavdelingen i Utenriksdepartementet. Hun har hatt flere verv i Kristelig Folkeparti, og var nestleder i Kristelig Folkepartis Ungdom 1986–1987.
Hun var innvalgt på Stortinget fra Rogaland 1993–2001, begge perioder med sete i Stortingets energi- og miljøkomité. Johnson var statsråd for utviklings- og menneskerettighetssaker i Utenriksdepartementet i Kjell Magne Bondeviks første regjering 1997–2000 og statsråd for utviklingssaker i samme departement i Kjell Magne Bondeviks andre regjering 2001–2005. I perioden 2001–2005 hadde utenriksministeren, Jan Petersen, det konstitusjonelle ansvaret for menneskerettighetssaker, men Johnson hadde et ansvar for å tilrettelegge disse sakene. Fra perioden som politiker huskes hun for historisk høy satsing på bistand og for hennes svært aktive rolle i forsøket på å få i stand en fredsavtale i Sudan. Hun var en av arkitektene bak Comprehensive Peace Agreement (CPA) for Sudan i 2005.
New Jordal Swingers
Historikk
1977 var et aktivt år på platefronten, med hele ni utgivelser – fem som gruppe (tre album og to singler) og to soloutgivelser hver (single og LP) fra Svein Finjarn og Ivar Hovden. Close Up fortsatte der Get It On slapp, med fengende materiale basert på like deler egne låter og kjente slagere i nye, tidsriktige arrangementer. Eigil Bergs «Railroad Man» ble årets store slager. NJS hadde nå hatt så mange platesuksesser at de kunne gi ut en samling Greatest Hits. Det ble også satt sammen en LP spesielt for utlandet – Flashback, med materiale fra Get It On og Close Up – men gruppens popularitet i Norge var så stor at platen ble importert tilbake av enkelte butikker! Både Finjarn og Hovden kastet seg ut på egen hånd med henholdsvis Mustang på selskapet Mercury og Instrumental på selskapet Polydor.
I de neste tre årene var New Jordal Swingers svært populære i Norge, med platesalg som ofte passerte 100 000 enheter, en rekke utmerkelser i aviser og ukeblader, årlige julekonserter i Oslo Konserthus, opprettelse av egen fanklubb med klubbavis, og flere førsteplasser på Norsktoppen enn noen andre artister. Eigil Berg skrev i denne perioden blant annet «Free And Easy» (som hadde tittelen «Spillemann» da NJS fremførte den i Melodi Grand Prix i 1978), «Turn On To The Music», "Rock Machine" (som ble kåret til Tidenes Norsktoppmelodi i 2003), "Helpless Girl", "Mama's Got The Blues" (som vant Europatoppen i 1979) og "1958". Sistnevnte var tittelmelodien til filmen 1958, som også avstedkom dobbeltalbumet 1958 hvor NJS var ansvarlig for mer enn halvparten av innholdet. Produsent for alle platene i denne perioden var Johnny Sareussen, unntatt på Hot Line (1980), hvor gruppen tok produsentrollen selv.
Hilde Frafjord Johnson
Biografi
Etter økende kritikk fra partene i Sør-Sudan, valgte Johnson å gi seg. Hun kunngjorde i slutten av mai 2014 at hun ville fratre stillingen som spesialrepresentant for FNs generalsekretær i Sør-Sudan og som leder for UNMISS. Hennes periode utløp 8. juli 2014.
New Jordal Swingers
Historikk
Eigil Berg ble invitert til å delta som låtskriver i det norske Melodi Grand Prix i 1981. Han leverte «Lorelei», som i tillegg til å bli en slager også ga startskuddet til en hel solo-LP fra Berg – Alhambra. Den musikalske menyen på dette albumet lå et godt stykke unna NJS, noe som var bevisst fra artistens side. Også Svein Finjarn fortsatte sin solokarriere parallelt med NJS, med LP-ene Solo Flight (1978) og Guitar Player (1980), før han i august 1981 valgte å gi seg i bandet og ta en liten spillepause. Han startet senere opp igjen The Beatniks.
Hilde Frafjord Johnson
Biografi
Den 15. mars 2016 ble hun ansatt som generalsekretær i Kristelig Folkeparti. Hun var dermed øverste leder av administrasjonen i partiet. Hun sluttet høsten 2019 som følge av uenighet med partiledelsen om linjevalget i regjeringsspørsmålet.
Fra januar 2020 er hun spesialrådgiver ved European Institute of Peace (EIP) i Belgia.
New Jordal Swingers
Historikk
Finjarns etterfølger ble veteranen Finn John Andresen, kjent blant annet for sin tid i New Beatniks. Den nye besetningen hadde nå fire vokalister og låtskrivere – Berg, Vellesvik, Andresen og Hovden – og de var i full gang med innspillingen av et nytt, helt norskspråklig album da tragedien inntraff. På vei til en spillejobb i Florø 18. februar 1982 ble turnébussen tatt av et steinras. Fire personer omkom: Håkon Vellesvik, Finn John Andresen og de to lydteknikerne Kurt Adolfsen og Bjørn Terje Dybvik. De overlevende ble hardt skadet, og mye av det neste året gikk med til å komme seg på beina og vurdere om bandet skulle fortsette. I første omgang ble platen NJS fullført, og ved utgivelsen høsten 1982 gikk en av sangene derfra – «Tornerose» – rett inn på 1. plass på Norsktoppen. Også «Eventyr» og «Vi gjør hva vi vil» fra dette albumet ble radiohits. Mottakelsen fra publikum og minnet om de avdøde medlemmene gjorde at Berg, Kolloen og Hovden valgte å fortsette.
I 1989 ble NJS ble backingband for Chuck Berry under en konsert i Oslo. Han ble så begeistret for NJS at han hyret dem om igjen neste gang han besøkte Norge. På denne tiden ble det også samspill med andre toneangivende stilskapere innen rocken da NJS spilte med både Scotty Moore og James Burton. Et tiår nesten uten plateutgivelser fulgte. I denne perioden skiftet NJS gitarist én gang og bassist to ganger, og feiret sitt 20-årsjubileum med ny samleplate. Bassist Mjåland ble etterfulgt av Øivind Madsen i 1989, som igjen ble etterfulgt av Ole Marius Melhuus i 1991. Gitarist Kristiansen takket av i 1991, og ble erstattet av Armand Torp året etter. Hovden sluttet i 1992. Etter dette var besetningen lenge stabil, med unntak av at bandet iblant ble forsterket med gitarist Stein Bull Hansen.
Et nytt album ble omsider innspilt og utgitt i 2001, og «Speilet» og «Belfast Cowboy» ble begge radiohits. Indigo viste en modenhet i Bergs måte å skrive låter på, samtidig som NJS fremsto like ungdommelige og fyrige som på sine tidlige plater. Nils B. Kvam var tilbake som produsent, og blant gjestene var Gudny Aspaas, Per Øystein Sørensen, Lasse Hafreager, Alfred Janson og Horns For Hire. Gruppens 30-årsjubileum ble feiret med den doble 45 Beste! og en festkonsert med mange tidligere NJS-musikere på scenen.
Eigil Berg ga i 2011 ut albumet Låtskriver med 14 nyskrevne låter, og til innspillingen av NJS-albumet 11 sanger, utgitt til bandets 40-årsjubileum i 2014, inviterte Eigil Berg gitaristene Svein Finjarn og Bjørn Kristiansen tilbake i bandet. Albumet, produsert av Kyrre Fritzner, ble sluppet 25. april 2014 samtidig som hele NJS' innspilte katalog, inklusive singleutgivelsene, utgivelser med outtakes og rariteter fra studioinnspillinger mellom 1973 - 1985 og live-opptak fra 1975 til 1997, ble gjort tilgjengelig som nedlastbare filer på digitale plattformer.
Studiobesetningen - Eigil Berg på vokal og piano, John Kolloen på trommer, Ole Marius Melhuus på bass, Svein Finjarn og Bjørn Kristiansen begge på gitar - holdt jubileumskonsert på Herr Nilsen i Oslo med Åse Kleveland og Trond Granlund som gjesteartister. Det er denne besetningen, gjerne forsterket med blåserrekke, som har utgjort basisen i NJS på scenen etter dette. I 2018 ga Eigil Berg ut det kritikerroste dobbeltalbumet Nye spor med 20 nyskrevne originallåter, men NJS-konsertene henter fortsatt repertoaret fra bandets store katalog, gjerne ispedd klassisk rock’n’roll.
New Jordal Swingers ble nominert til Spellemannprisen i 1977 for Get It On. Gruppen har toppet Norsktoppen mer enn ett år sammenlagt (nesten 60 uker). Platesalget, som for lengst har passert en halv million, har gitt dem 20 trofeer. NJS har i årenes løp opplevd det meste av både opp- og nedturer, alt fra stappfulle konserthus til den verst tenkelige tragedie. New Jordal Swingers er for mange selve symbolet på et band som nekter å gi opp. De er det man på engelsk kaller «survivors».
Bidrag til dobbeltalbumet til filmen 1958
Gruppa spilte på dobbeltalbumet 1958 (album): tittelsporet og fjorten andre låter.
I 2014 ble New Jordal Swingers' bidrag utgitt som separat digital utgivelse.
Vi som elsket hverandre så høyt…
Vi som elsket hverandre så høyt... (originaltittel: C'eravamo tanto amati) er en italiensk dramakomedie fra 1974 regissert av Ettore Scola. Filmen handler om tre venner som møtes igjen flere år etter at de kjempet sammen i motstandsbevegelsen under andre verdenskrig. De hadde samme politiske holdninger den gang. Men forskjellig klassebakgrunn og ulike livsskjebner skiller dem etter krigen. De forelsker seg i tur og orden i den samme kvinnen.
Filmen ble belønnet med den franske Cesar-prisen for beste utenlandske film.
Handling
Gianni, Antonio og Nicola var del av en motstandsbevegelse under krigen. Etter krigen forsøker de å komme tilbake til sine sivile liv. Antonio er sykepleier ved et sykehus, hvor han ble vanvittig forelsket i en jente ved navn Luciana. Gianni er assistent ved et advokat-firma, hvis leder, La Rosa, stiller som nestleder for Sosialist-partiet. Nicola finner seg arbeid ved et gymnas, gifter seg med en kvinne som heter Gabriella og fikk et barn - Tommasino. Han var en intellektuell idealist, aktivt medlem av det italienske kommunistpartiet, og en lidenskapelig film-tilhenger.
Historien hopper deretter tre år etter verdenskrigen, når Antonio skal spise lunsj samen med Luciana ved en restaurant når Gianni tilfeldigvis går forbi. Antonio blir begeistret, og han begynner å snakke om deres tidligere tilværelse under andre verdenskrig. Luciana og Gianni hører ikke på ham, for de og blir snart forelsket med hverandre uten at Antonio legger merke til det. Men Gianni og Luciana forteller etter hvert Antonio om deres affære.
Rundt samme tid mister Nicola lærer-jobben etter et voldsomt krangel med sin overordnede om en film. Kona hans ber ham be om unnskyldning for å få tilbake jobben hans, noe han ikke ønsker. Han forlater sin kone og barnet deres, for å reise til Roma og finne Antonio. Gianni og Luciana begynner å leve sammen, og Gianni får seg jobb i firmaet som advokat. Han blir snart bedt om å forsvare en eiendomsutbygger i en rettssak etter at to av hans ansatte til å dø fordi de ikke respekterte nødvendige sikkerhetstiltak. Men Gianni nekter å ta saken, i det Elide, klientens yngste datter, kommer og blir umiddelbart forelsket i Gianni.
Hans Olaus Saxlund
Hans Olaus Saxlund (1865–1926) var en norsk prest og arkeolog.
Saxlund var født i Tolga der faren var sogneprest. Han gikk i farens fotspor, og tok cand.theol-graden i 1888. Han tok også eksamen i samisk («lappisk» i datidens språkbruk) i 1893.
Etter teologisk embetseksamen tjenestegjorde Saxlund som prest i Tune, Fåberg og senere Kristiania (Oslo), før han i 1893 ble utnevnt til sogneprest i Karasjok. I 1903 fikk han samme jobb i Akerø (Aukra), før han fra 1916 var sogneprest i Romedal.
Han var Karasjoks ordfører 1896–1903.
Hans Olaus Saxlund var den første formannen i Romsdals Bygdemuseum, og han ledet en mengde arkeologiske utgravninger i regionen, til dels sammen med Reinhold Ziegler. Han publiserte fire avhandlinger hos Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab, blant annet om forhistoriske bygningsrester på Harøy og Orta og om myrpåler i Ytre Romsdal. I 1911 ble Saxlund utnevnt til livstidsmedlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab for sine fortjenester for vitenskapen.
EM i fotball for kvinner 2005 kvalifisering
Kvalifiseringen til EM i fotball for kvinner 2005 ble arrangert mellom 26. mars 2003 og 27. november 2004. Vinnerne kvalifiserte eg direkte. Nummer 2 og de to beste nummer tre gikk videre til omspillskamper om de resterende tre plassene. England var kvalifisert som vert.
Rotor
Rotor (fra latin rotundus, «rund») kan referere til:
Svetozar Marović
Svetozar Marović (montenegrinsk: Светозар Маровић; født 31. mars 1955 i Kotor i Montenegro) er en montenegrinsk jurist og politiker. Han var president og regjeringssjef for Serbia og Montenegro fra 7. mars 2003 til 3. juni 2006 da Montenegro erklærte seg selvstendig.
Buypass ID
Buypass ID er en elektronisk ID på smartkort og mobil. Buypass ID brukes for innlogging til og elektronisk signering i offentlige og private tjenester som krever elektronisk ID med høyeste sikkerhetsnivå (PKI/Nivå4). Firmaet Buypass eies i fellesskap av Norsk Tipping og Evry. Buypass-løsningen er godkjent av Nasjonal kommunikasjonsmyndighet som kvalifisert signatur.
Svetozar Marović
Marović har kroatisk far og montenegrinsk mor. Han vokste opp i byen Budva og har alltid sett den som sitt hjemsted. Marović studerte ved Universitetet i Montenegro i Titograd der han leste rettsvitenskap.
Inta
Inta (russisk: Инта́) er en by i republikken Komi i Russland. Den ligger 700 km nordøst for Syktyvkar. I sovjettiden lå det en Gulag-leir her. Innbyggertall: 41 217 (folketelling 2002).
I bakken under byen er det større forekomster av kull, og den første bosetningen var en gruppe geologer som kom hit i 1940. 2. verdenskrig skapte et prekært behov for energi, og gruveindustrien ble utviklet i rekordfart. Det samme gjaldt den nye jernbanelinjen som gikk via Inta til Vorkuta. Allerede i 1943 gikk de første togene med kull til det beleirete Leningrad. Bystatus kom i 1954. Navnet «Inta» stammer fra elven Inta som renner gjennom byen.
Fest sikkerhetsbeltet
Fest sikkerhetsbeltet er et musikkalbum med Banana Airlines, utgitt i 2001.
Trini Lund
Trini Austin Lund (født 23. januar 1951) er en norsk skuespiller kjent fra teater og TV.
Teatret
Hun gikk ut av Statens Teaterhøgskole i 1975 og har siden debuten samme året, har vært tilknyttet Det Norske Teatret, der hun har markert seg i roller som "Vårt vesle krypinn" i 1979, "Vegen til Mekka" i 1987 og "Tida er vår heim" i 1993–94 der hun er søster til Bjørn Floberg.
TV
På TV-lerretet ble hun i 1978 kjent som «Elis» i Blindpassasjer (TV-serie), samboer til en debuterende Bjørn Floberg som «Akeron». Året før hadde hun gjort seg bemerket som «Sunniva Sylvin» i Lykkespill (TV-serie) der hun var kjæresten til både Bjørn Floberg og avdøde Georg Løkkeberg.
Kabaret
Hun har også medvirket i kabareten "Nå seile vi på Mjøsa" basert på Alf Prøysens musikk, deriblant landeplagen Så seile vi på Mjøsa i 1989.
Lund stod selv for tekstutvalget til sin solo i Bertolt Brechts kabaret "Blodhunden", som hun utviklet 1988–89 i samarbeid med regissør Erik Lie.
Sirkus
I 1984 reiste hun og Henrik Scheele med Cirkus Berny som klovner. Året efter, i 1985, satte de opp Cabaret i Bernys sirkustelt på Majorstuen med Trini og Frode Rasmussen, Trini var Sally Bowles.
Oppvekst og utdanning
Hun er oppvokst på Makrellbekken og i England. Faren Vilhelm Lund (1900–82) var skuespiller. Efter skolegang på den katolske St. Sunniva skole studerte hun kunsthåndverk i England og etter det studerte hun ved Statens teaterhøgskole, der hun ble ferdig i 1975.
Li’l Abner
Li'l Abner er en amerikansk humoristisk tegneserie skapt av Al Capp. Serien gikk som både dagsstripe og søndagsside i avisene under 43 år, fra 13. august 1934 til 13. november 1977. Under sin glansperiode, på 1940- og 50-tallet, ble den angivelig publisert i over 900 aviser verden over. Serien var en såkalt "forsettelsesserie," med fortellinger som ofte varte over flere uker, med én stripe som nytt innslag hver dag i avisene.
Seriens handling utspiller seg i den fiktive amerikanske landsbyen "Dogpatch," og parodierte Hillbilly-fenomenet. Li'l Abner Yokum er seriens hovedfigur; andre figurer er hans foreldre Papa og Pansy Yokum, og kjæresten Daisy Mae. Serien er best husket for sine stadige innslag av satire. Den i dag trolig mest berømte fortellingen som forekom i serien omhandlet "the 'Shmoos'." 'Shmoos' besto av en gruppe mytiske små skapninger, som var søte og elskverdige og som kunne anskaffe mennesker alle materielle behov, f.eks. mat av alle slag, huden deres var egnet til husbygging, og man kunne ri på dem som transportmiddel. Kapitalistiske industrimenn reagerte ettersom dyrene ruinerte forretningene deres, og det ble til slutt iverksatt aksjon mot å utrydde 'Shmoos.' Den første og mest berømte Shmoo-fortellingen utspilte seg høsten 1948. De opptrådte også i serien ved noen senere anledninger.
Li'l Abner i Norge
Li'l Abner var aldri særlig velkjent i Norge, kanskje på grunn av at seriens miljøer er utpreget amerikanske. Et lite utvalg striper ble inkludert i boken Verdens Beste Tegneserier Del 1 (SEMIC, 1994). Serien ble imidlertid artikkelstoff i Aftenposten i oktober 1977, i forbindelse med dens nedleggelse. Serien slo bedre an i Sverige, hvor den gikk under navnet "Knallhatten" i avisen Expressen i årene 1946-77.
Wang Anshi
Wang Anshi (kinesisk: 王安石, pinyin: Wáng Ānshí, Wade-Giles: Wang An-shih; født 8. desember 1021 i Linchuan i Jiangxi i Kina, død 21. mai 1086) var en kinesisk økonom, statsmann, kansler og dikter under Song-dynastiet som forsøkte å gjennomføre en rekke kontroversielle større sosioøkonomiske sosiale reformer.
I Song-dynastiets tidlige år hadde det utviklet seg svært store landeiendommer, og landeierne klarte på forskjellig vis å unndra seg beskatning. Dette resulterte i en desto mer trykkende skattebyrde for de vanlige bønder. Samtidig strakk ikke dette til, og det var år etter år underskudd i statskassen hånd i hånd med tiltagende inflasjon. I denne situasjon søkte keiser Shenzong råd fra Wang.
Hans reformer på økonomiens område utviklet bruken av penger, brøt opp private monopoler og introduserte i noen grad statsregulering og sosiale velferdsordninger. På det militære område støttet han bruk av lokal milits; innen utdannelse og offentlig administrasjon utvidet han det keiserlige eksamenssystem og forsøkte å utrydde nepotisme. Han hadde lenge en god del fremgang, men mistet etter en tid keiserens gunst.
Tidlig karriere
Wang kom fra det sørlige Kina, fra en slekt som hadde gitt riket mange ledende mandariner (jinshi). Under de keiserlige eksamener i 1042 kom han ut med fjerde høyeste resultat.
Han tilbragte de første tyve år av sin karriere i lokaladministrasjonen i de nedre deler av Yangtzeregionen, og tilegnet seg mye erfaring.
Reformarbeid
Wang ble 2. keiserlig rådgiver i 1069. Det var gjennom det keiserlige råd at han introduserte og promulgerte sin reformpolitikk, som hadde tre komponenter: 1) Statsfinanser og handel, 2) forsvar og sosial orden, 3) utdannelse og styringskunst. Alt dette ble kalt de nye lover (xin fa).
Wang mente at staten hadde et ansvar for å tilrettelegge for at enhver borger hadde tilsatrekkelig for å kunne sikre seg en anstendig levestandard. ''«Staten bør ta hele styringen med handel, industri og landsbruk, med det for øye få bistå de arbeidende klasser og forhindre at de blir knust til støv av de rike»."
I henhold til dette og under hans ledelse begynte staten å yte landbrukslån for å befri bøndene fra de ågerrenter som deres pengeutlånere ila dem, og som kvalte deres utvikling av landbruket på grunn av manglende investeringsmidler. For å hindre spekulasjon og bryte opp monopolene innførte han et system med faste priser, han opprettet styrer som regulerte lønninger og planla pensjoner for gamle og syke. Han sørget også for å øke tilgangen på kobbermynt. Han regulerte lønninger og etablerte pensjoner for gamle og for arbeidsløse. Staten begynte også å opprette barnehjem, hospitaler, helseklinikker, hospitser, gravfelter og kornlagre for nødssituasjoner.
Wang Anshi reformerte også det keiserlige eksaminasjonssystem slik at det la mindre vekt på litterær stil og utenatlæring av de kinesiske klassiske tekster, og vekt på praktisk innsikt. Eksamineringen gjaldt også lov og rett, militærfag og medisin, og fra 1104 også matematikk. Bedømmelsen av eksamensbesvarelsene ble endret for å redusere muligheten for nepotisme og korrupsjon.
Militærreformene kretset rundt opprettelsen av baojiasystemet, det vil si av organiserte hushold. Dette høynet den kollektive ansvarsfølelse i samfunnet og ble senere benyttet for å styrke lokalmilitser. Han gikk også inn for metoder for å ale opp militærhester, for mer effektiv våpenproduksjon og trening av militsen.
Fall fra makten
Reformene, særlig innen utdannelsessystemet, støtte på motstand både fra rike landeiere og det tradisjonelle embedsverk som la stor vekt på de gamle konfucianske verdier. Keiserlige embedsmenn som Su Dongpo og Ouyang Xiu gikk særlig iherdig ut mot reformene. De mente at Wangs reformer stred mot de to keiseres moralske fundamenter og dermed kom til å forhindre Song-styret fra å nyte velstand og ha fred med forfedrene. Striden bølget frem og tilbake, og de konservative fikk overtaket, noe som tildels skyldtes at konflikter med fremmede utenfor grensene truet og man søkte å gjenopprette ro.
Reformpartiet etter 1086
Etter at Wang og hans hovedrival døde i 1086 blusset fraksjonsstridene opp igjen. Først i 1093 kom Wang Anshis parti til makt igjen, men den ble ledet av svakere personlkigheter som manglet nødvendig utsyn og rettskaffenhet, og gikk bare i teorien inn for reformpolitikken. Desto mer av kreftene gikk med på maktkamper. Likevel bevarte staten stabil i noen tiår til.