cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Antroposofisk medisin
Historie
Den første antroposofiske klinikken, grunnlagt av Ita Wegman, ligger i Arlesheim i Sveits, og heter i dag Ita Wegman-klinikken. Frem til 1960-tallet var Wegman-klinikken det eneste antroposofiske sykehuset. I dag finnes det 28 antroposofiske sykehus på verdensbasis, og behandlingstilbud innen antroposofisk medisin i totalt 80 land. Fire antroposofiske sykehus i Sveits og Tyskland er statsfinansiert, tre er universitetssykehus tilknyttet nærliggende universiteter. Flere sveitsiske og tyske universiteter har også professorater innen fagområdet antroposofisk medisin eller komplementærmedisin (hvor antroposofisk medisin utgjør en viktig del), og andre universiteter har undervisningstilbud innen området. International Federation of Anthroposophical Medical Associations anslår at det er 2000 leger som praktiserer antroposofisk medisin på verdensbasis. Basert på utskrivelser av resepter beregnes det at 30 000 leger skriver ut antroposofiske medikamenter. Antroposofisk medisin er per 2012 et fag ved statlige universiteter i Nederland, Italia, Spania, Sveits, Tyskland og Østerrike.
Camphillbevegelsen ble grunnlagt av barnelegen Karl König, som jobbet som lege ved Wegmans klinikk. Mange av ideene som antroposofiske leger, og Camphillbevegelsen, har gått inn for, slik som medbestemmelse og autonomi for pasienter, har også fått gjennomslag i moderne helse- og omsorgstilbud utenfor de antroposofiske organisasjonene, slik som det offentlige helsevesenet.
Behandlingsmetoder
Basert på prinsippet om behandling av mennesket som en helhet er antroposofiske leger ofte svært grundige i sin diagnostikk, og det legges vekt på individuelt tilpasset behandling av hver pasient. Behandlingsmetodene består av en kombinasjon av vitenskapelig fundert behandling og udokumentert alternativ behandling. Noen prinsipper for medisinering synes å være hentet fra homeopatien, og man behandler kreft med misteltein etter Rudolf Steiners hypoteser.
Forskning
Antroposofisk medisin først og fremst er et perspektiv eller filosofi på sykebehandling, og vurdering av behovet for forskning er derfor noe annerledes innenfor antroposofisk medisin enn det man ser i skolemedisinen. Noe av vegringen mot å bruke store randomiserte dobbelblind-undersøkelser baseres på tanken om individualisert pasientbehandling. Noen av prinsippene for antroposofisk medisin mangler også vitenskapelig støtte, deriblant teorien om at det ikke er hjertet som pumper blodet rundt i kroppen eller at et menneskes sykdomsbilde påvirkes av tidligere liv.
Organisering
Det finnes en internasjonal legeforening innen antroposofisk medisin, International Federation of Anthroposophic Medical Associations og nasjonale legeforeninger i 31 land, herunder Norske legers forening for antroposofisk medisin i Norge.
Syn på vaksiner
Rudolf Steiner betraktet barnesykdommer som en nyttig bestanddel av et barns personlige utvikling, og selv om vaksiner mot slike sykdommer først ble utviklet etter hans død bekymret han seg for at vaksiner i fremtiden ville fordrive åndelighet til fordel for materialisme. Det har fått oppmerksomhet at det ved noen steinerskoler har vært utbrudd av meslinger. Norske legers forening for antroposofisk medisin (NLFAM) har uttalt at antroposofien eller de antroposofiske institusjonene ikke er motstandere av vaksiner, og hevder at vaksinedekningen ved norske steinerskoler er omtrent på nivå med offentlig skole. . European Council for Steiner Waldorf Education har også uttalt at de ikke er mot vaksiner, men at foreldrene selv må velge. Det står imidlertid sentralt i den antroposofiske medisin at det er positivt for et barn å gjennomleve barnesykdommer, og mange antroposofer sår tvil om effektivitet og trygghet ved vaksiner. Antroposofiske leger er derfor tilbakeholdne med å anbefale vaksiner.
I 2008 ble mange elever smittet av kikhoste ved en steinerskole i California og for å unngå at resten av de uvaksinerte barna skulle bli smittet måtte myndighetene stenge skolen inntil utbruddet var under kontroll. I 1999 ble det i Sverige gjennomført en undersøkelse som viste at bare 18 % av elevene ved steinerskoler hadde mottatt MMR-vaksine mot 93 % på andre skoler. Tilsvarende undersøkelser fra USA har vist samme tendens. Det har vært en rekke sykdomsutbrudd ved europeiske steinerskoler som følge av manglende vaksinering og tildels organiserte forsøk på å spre smitte.
Motstanden mot vaksiner blant antroposofiske leger kommer som regel til syne gjennom et ønske om å individualisere, altså at det gjøres en individuell vurdering for hvert barn hvilke vaksiner de skal få og når. Denne holdningen blir ofte et skalkeskjul for den mer direkte vaksinemotstanden. I 2015 etablerte den norske antroposofiske legen Sigurd Nes Foreningen for Fritt Vaksinevalg sammen med to andre leger. Foreningens første initiativ var et foredrag med den amerikanske vaksinemotstanderen Suzanne Humphries. Nes er samtidig styremedlem i Norske Legers Forening For Antroposofisk Medisin. Også styreleder Anette Bender har uttalt seg kritisk om vaksiner.
Myten om at MMR-vaksinen forårsaker autisme basert på Andrew Wakefields forfalskede forskning, har også fotfeste blant antroposofer. Den norske antroposofen Trond Skaftnesmo har utgitt boken Folkefiender der han prøver å renvaske Wakefield.
Rhinobatesia
Rhinobatesia er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
En nokså liten, slank trebukk. Hodet er svart, snuteaktig forlenget. Antennene er kraftige og noe sagtakkede, omtrent halvse kroppslengden. Pronotum er tønneformet, en del lengre enn bredt, brunrødt til svart. Dekkvingene er smale, og sprikende i den bakerste halvdelen slik at de ikke dekker bakkroppen, svarte med en gul til gulbrun lengdestripe. Beina er middels lange med sterkt klubbeformede lår, svarte bortsatt fra innerste halvdelen av lår og legg på bakbeina, som er blekgule.
Utbredelse
Arten er utbredt i Mellom-Amerika, fra Mexico i nord til Costa Rica i sør.
Systematisk inndeling
Slektslisten følger.
Formel 1-sesongen 1952
Formel 1-sesongen 1952 var den tredje sesongen i FIAs Formel 1-verdensmesterskap. Sammenlignet med de to foregående sesongene besto 1952-sesongen av et relativt lite antall Formel 1-løp, som følge av FIAs avgjørelse om at Grand Prix-løpene som inngikk i verdensmesterskapet for førere skulle kjøres etter Formel 2-reglementet i stedet for Formel 1, bortsett fra Indianapolis 500 som ble kjørt etter AAA-regler.
Verdensmesterskapet startet 18. mai 1952 og endte 7. september. Det ble kjørt åtte løp og mesterskapet ble vunnet av Alberto Ascari, som kjørte for Scuderia Ferrari. I tillegg til Formel 1-løpene og Formel 2-løpene som inngikk i verdensmesterskapet ble det også kjørt en rekke Formel 2-løp som ikke inngikk i mesterskapet.
Oppsummering av sesongen
Alfa Romeo klarte ikke å skaffe finansiering til en ny bil og trakk seg ut av racing før sesongstart. BRM var i ferd med å preparere to biler med deres V16-motorer for sesongen, men trakk dem i april forut for et løp på Valentino Park i Torino, mens de forsøkte å verve Juan Manuel Fangio som teamkamerat til Stirling Moss. Dette levnet Ferrari som den eneste seriøse Formel 1-kandidaten. Denne situasjonen gjorde at FIA bestemte at verdensmesterskapet skulle kjøres etter reglene for Formel 2, med 2-liters motorer uten kompressor. Dette betød større startfelt og en bredere variasjon av biler, selv om alle løpene ble vunnet av Ferrari. Ascari vant alle de seks løpene han deltok i. Han gikk glipp av løpet i Sveits fordi han var i Indianapolis og kjørte kvalifisering for Indianapolis 500, som den første europeiske føreren overhodet. Maserati og Gordini var ikke i stand til å utfordre Ferrari, men Mike Hawthorns gode prestasjoner i sin Cooper førte til at han i 1953 fikk et sete i Ferrari. Den regjerende mesteren Fangio deltok ikke i mesterskapet etter at han ble stygt skadet i en ulykke tidlig i sesongen, men ble senere fører for BRM.
Konstruktører og førere
Følgende konstruktører og førere konkurrerte i Formel 1-verdensmesterskapet i 1952. Lista omfatter ikke de som bare deltok i Indianapolis 500. * Bilen ble bare benyttet i Indianapolis 500.
Sluttresultat førermesterskapet 1952
Poeng ble gitt til de første fem plassene med henholdsvis 8, 6, 4, 3 og 2 poeng. 1 poeng ble gitt for raskeste runde. Poeng for delt kjøring ble delt likt mellom førerne, uansett hvor mange runder hver av dem hadde kjørt. Kun de fire beste av de åtte løpene ble regnet med i sammendraget i verdensmesterskapet. I tabellen er tallene uten parentes poengene som ble regnet med i mesterskapet, mens tall i parentes er alle poengene.
Noter til tabellen:
Resultater fra løp utenom verdensmesterskapet
Øvrige Formel 1/Formel 2-løp i 1952, som ikke inngikk i verdensmesterskapet.
Tosin Adarabioyo
Abdul-Nasir Oluwatosin «Tosin» Adarabioyo (født 24. september 1997) er en engelsk fotballspiller som spiller for Fulham FC.
Han er broren til fotballspilleren Fisayo Adarabioyo.
Eulogius av Córdoba
Bakgrunn
På 800-tallet gjorde de muslimske erobrerne av Spania Córdoba til sin hovedstad. Kristne ble gitt en underordbet status, og underlagt en månedlig skatt. Selv om detes trosutøvelse ble begrenset, fikk de lov til å tilbe. Noen, som Eulogius' yngre bror, steg til høye stillinger i regjeringen. I de store byene som Toledo og Córdoba, var de kristne i noen henseender de sivile lovene som gjaldt under visigotisk styre. Regjeringen ble utøvet av comes (grever), presidenter for senatorenes råd.
Tidlig i denne epoken kunne disse troende fortsette med fri kristne tilbedelse, og beholdt sine kirker og eiendom på betingelse av å betale en tributt for hver sogn, katedral og kloster; ofte ble slik tributt økt etter erobrerens vilje, og ofte måtte de levende betale for de døde. Mange av de troende flyktet så til Nord-Spania; andre tok tilflukt i klostrene i Sierras, og dermed krympet antallet kristne til små proporsjoner.
Under Abd-er Rahman II kom det en endring i holdningen til de arabiske herskerne, og en voldsom forfølgelse fulgte, hvor mange kristne ble anklaget for å krenke Muhammeds minne, for å betre moskeer og for å ha konspirert mot regjeringen.
Under emir Abd ar-Rahman II (822-852) av Córdoba var det kristne som verken ønsket å assimileres (mozarabere) eller konvertere til islam (muwalladun). De tok også opp dette i den muslimske offentligheten, som var forbudt for dem under dhimma status.
Eulogius og hans bevegelse
Det er ikke vissst hvilken dag eller hvilket år på 900-tallet han ble født; det må ha vært før 819, for i 848 var han en høyt aktet prest blant de kristne i Katalonia og Navarra, og prestevielsen ble kun gitt menn på minst tretti år.
Familien var av senatorklassen og holdt land i det gamle Córdoba fra romersk tid. Eulogius, i likhet med sine fem brødre, fikk en utmerket utdannelse i samsvar med sin gode byrdl og under styrelse fra deres mor Isabel. Den yngste av brødrene, Josef, skulle få et høyt embete i palasset til Abd-er-Rahman II; to andre brødre, Alvarus og Isidor, var kjøpmenn og handlet i stor skala så langt som til Sentral-Europa. Av søstrene hans, Niola og Anulona, ble den første hos moren; den andre ble utdannet fra barndommen i et kloster hvor hun senere ble nonne.
I 850 samlet denne gruppen seg rundt Eulogius. Målet med denne gruppen var å offentlig nedverdige profeten Muhammed og islam, og overtale muwalladun til å vende tilbake til kirkens fold. De var klar over at de med dette kunne fremprovoserte sin martyrdød, men ønsket å bære vitnesbyrd om sin trotroskap til de kristne i det muslimske Spania. Som et resultat ble noen av dem faktisk henrettet.
I 858 ble Eulogius valgt til erkebiskop av Toledo, men den mauriske emir Muhammad I nektet å bekrefte valget. Hsan ble dermed heller ikke bispeviet.
Til slutt ble Eulogius henrettet den 11. mars 859 for å ha tatt inn en maurisk jente som hadde konvertert til kristendommen - kristen misjon overfor muslimer var forbudt i det muslimske Spania.
Beijing ungdomsdagblad
Beijing ungdomsdagblad (kinesisk: 北京青年报, pinyin: Běijìng qīngnián bào, offisielt engelsk navn Beijing Youth Daily) er Den kommunistiske ungdomsligas Beijingkomités offisielle avis. Den ble etablert i 1949.
Kiyoura Keigo
Kiyoura Keigo (født 14. februar 1850, død 5. november 1942) var en japansk politiker som ble utpekt til den 23. statsministeren for Japan i 1924.
Kiyoura var Japans statsminister fra 7. januar 1924 og til 11. juni 1924. Han var den femte sønnen til en buddhistisk prest og studerte ved den private skolen i Hirose Tanso fra 1865 til 1871. I løpet av denne tiden ble han en nær venn med guvernør Nomura Morihide og han begynte å bruke navnet «Kiyoura Keigo».
I en alder av 27 år sluttet Kiyoura seg til det japanske Justisdepartementet og han satt senere som justisminister under flere statsministere. Han var en nær alliert av Yamagata Aritomo. Kiyoura ble i 1924 av keiseren utnevnt til den neste statsministeren for Japan etter at Gonnohyoe Yamamoto måtte gå av i 1924. Han ble allerede samme år erstattet av Takaaki Kato som satt i dette embetet frem til 1926. Kanskje den viktigste hendelsen i hans periode som statsminister var det kongelige bryllupet til kronprins Hirohito (den fremtidige keiser Showa) og hans forlovede Nagako Kuniyoshi, som ble avholdt den 26. januar 1924. Kiyoura døde i november 1942, da han var 92 år gammel.
Forever Young
Forever Young kan ha flere bedtydninger:
Odontocroton
Odontocroton er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Nokså små, slanke, mer eller mindre brunlige trebukk. Hodet er svart, snuteaktig forlenget. Antennene er kraftige og noe sagtakkede, litt over halve kroppslengden. Pronotum er tønneformet, en del lengre enn bredt, brunrødt til svart. Dekkvingene er smale, og sprikende i den bakerste halvdelen slik at de ikke dekker bakkroppen, gjerne forholdsvis lyst fargede med mørkere ytterkant. Beina er middels lange med noe klubbeformede lår.
Utbredelse
Artene er utbredt i den sørlige halvdelen av Sør-Amerika.
Skyting under Sentralamerikanske og karibiske leker 1938
Skyting under Sentralamerikanske og karibiske leker 1938. Skyting var en av flere sporter i de fjerde sentralamerikanske og karibiske leker som ble arrangert i Panama by i Panama i perioden 5. til 24. februar 1938. Det var fjerde gangen som skyting var med i de sentralamerikanske og karibiske leker. Det var fire øvelser, kun for menn. Cuba var beste nasjon med tre gullmedaljer foran Mexico med en.
Marcel Grossmann
Marcel Grossmann (født 9. april 1878 i Budapest, død 7. september 1936 i Zürich) var en sveitsisk matematiker som hjalp Albert Einstein med det teoretiske grunnlaget for den generelle relativitetsteorien.
Han tilhørte en sveitsisk familie og vokste opp i Budapest hvor han fikk sin første utdannelse. Etter at familien flyttet tilbake til Sveits, gikk han videre på en Oberrealschule i Basel og begynte på den tekniske høyskolen, dagens ETH, i Zürich i 1896 hvor han fulgte kurser i matematikk og geometri. Det var her han møtte Einstein og hans kommende hustru Mileva Marić. Han ble uteksaminert i 1900 etter å ha levert inn et diplomarbeid om ikke-euklidsk geometri. Dette ble så godt vurdert at han ble tilbudt om å fortsette sine studier for en doktorgrad som han fikk allerede i 1902 basert på en avhandling om projektiv geometri.
Etter å ha undervist noen år på en kantonskole i Thurgau, ble han i 1905 ansatt ved sin gamle realskole i Basel. Her skrev han et par lærebøker i geometri som senere ble mye benyttet og habiliterte seg ved universitetet der i byen. På den måten kunne han i 1907 tiltre et professorat i matematikk ved ETH. I de følgende årene engasjerte han seg sterkt i forskjellige undervisningsspørsmål samtidig som han fortsatte sitt eget arbeid innen projektiv geometri. Han trådte tilbake fra sin stilling i 1927 grunnet sykdom og døde i 1936 i en alder av 58 år.
Samarbeid med Einstein
Grossmann og Einstein ble venner i studietiden ved ETH. De søkte begge den ledige undervisningsstillingen i Thurgau som Grossmann fikk i 1901. Året etter ble Einstein ansatt ved patentkontoret i Bern etter anbefaling fra Grossmanns far som kjente direktøren der. Da Einstein i 1912 også ble ansatt ved ETH, kunne de fornye vennskapet og startet også et vitenskapelig samarbeid som skulle bli avgjørende for Einsteins forskning.
På dette tidpunktet begynte Einstein å bli overbevist om at tyngdekraften ikke passet inn i den spesielle relativitetsteorien. Den kunne bare være gyldig lokalt i tidrommet på samme måte som euklidsk geometri kun er gyldig i et lite område på en krum flate. Med sin matematiske bakgrunn forsto Grossmann at tidrommet må han en krumning og beskrives ved Riemannsk geometri som Einstein hadde lite kjennskap til. Sammen prøvde de å finne en ny ligning som skulle erstatte Newtons gravitasjonslov. Det første utkastet til en slik teori publiserte de i 1913 og besto av to deler. Den ene delen var skrevet av Grossmann og ga en generell innføring i det som fra da av kalles tensoranalyse. Dette var den første, moderne fremstillingen av denne forholdvis nye gren av matematikken og har siden vært normgivende.
Einstein selv skrev den fysiske delen hvor en ny, relativistisk gravitasjonsligning ble utledet. Den viste seg snart å ikke være helt konsistent, og Einstein fortsatte å arbeide med denne etter at han flyttet til Berlin i 1914. Der kunne han sent på høsten 1915 presentere den endelige versjonen av den generelle relativitetsteorien med seg selv som eneforfatter.
Da han året etter presenterte den nye teorien i en lengre artikkel, omtalte han bidragene til den underliggende matematikken som var skapt av Gauss, Riemann, Christoffel, Ricci and Levi-Civita samt at han ville takke
Einstein forble en nær venn av Grossmann til dennes død.
Siden 1975 har det hvert tredje år blitt arrangert en serie med internasjonale konferanser om fysikk basert på generell relativitetsteori som bærer Grossmanns navn.
Simon Pedersen Holmesland
Simon Pedersen Holmesland (født 29. juli 1823, død 11. januar 1895) var lensmann i Holum, Vest-Agder, senere i Vanse og Stortingsmann fra Lister og Mandals amt i to perioder, 1874–1876 og 1877–1879. Han var også suppleant i flere perioder.
Simon Pedersen var bror til Søren Jaabæk. Også broren Peder Johan Pedersen Holmesland og sønnen Peter Karl Holmesland ble stortingsmenn.
Trongstraumen bru
Trongstraumen bru er en 141 meter lang hengebro på fylkesvei 86 i Senja kommune i Troms. Spenn er også 141 meter. Brua er smal og brede kjøretøyer kan ikke møtes på den. Den åpnet i 1963. Den krysser Trongstraumen mellom Straumsbotn og Grashopkjosen.
Patrick Bond
Patrick Bond (født 1961 i Belfast, Nord-Irland) er en sørafrikansk professor og aktivist. Bond har et professorat ved universitetet i KwaZulu-Natal. Bond har vært en uttalt kritiker av ANCs politikk i Sør- Afrika siden apartheids fall, og har kritisert partiets reformer for å være for små, og for å ta for lang tid. I boken «Talk left - walk right» anfører Bond at ANC fører en politikk med radikal retorikk, som de feiler i å omsette til praktisk politikk.
Høsten 2010 deltok Bond på Globaliseringskonferansen i Oslo, hvor han blant annet snakket om hvordan finanskrisen til slutt har blitt en belastning for vanlige folk.
Nils Poppe
Nils Poppe (opprinnelig Jönsson; født 31. mai 1908 i Malmö i Sverige, død 28. juni 2000 i Helsingborg i Sverige) var en svensk skuespiller, komiker, regissør og teatersjef. Nils Poppe var en av Sveriges mest profilerte og aktive komikere gjennom nesten 70 år. Han døde i 2000 av infeksjoner og hjerteslag. I løpet av sin karriere spilte han i over 50 filmer og enda flere teaterforestillinger.
Bakgrunn
Poppes mor var ugift og overlot ham til en dansk fostermor i Malmö, som satte ham på en diett av brød dyppet i øl. Etter to år ble han reddet fra henne av Anders og Amanda Jönsson på Möllevången i Malmö, og de ble så hans fosterforeldre. Hans teaterdrømmer begynte å spire tidlig og på skolen viste han frem sitt komiske talent.
Den 1. august 1926 vervet Poppe seg til flåten og ble utdannet til torpedotenner ved 1. yrkeskompaniet i Karlskrona som nr 427 Jönsson. Den fireårige vervingsperioden ble avbrutt den 16. mars 1928 på grunn av kassasjon, trolig et resultat av et hjertefeil som straks innen hadde foranledniget 30 dagers innleggelse på Flottans sjukhus. Noen verneplikt ble deretter ikke aktuell, men han mønstret med innskrivningsnummer 936-2/1928. Årene 1929–1930 gikk Nils Poppe på Fridhems Folkhögskola i Svalöv.
Karriere
Nils Jönsson startet sin karriere på teateret Hippodromen i 1930. Der fikk han sitt kallenavn «Poppe» av direktøren Oscar Winge, som ikke likte fødselsnavnet «Jönsson». Senere tok han navnet «Poppe» også privat.
Grit Šadeiko
Grit Šadeiko (født 29. juli 1989) er en estisk friidrettsutøver som konkurrerer i syvkamp og sprintløp. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble nummer 23 i syvkamp.
Nils Poppe
Karriere
Hans debut som skuespiller på film kom i 1937 med komedien Adolf Armstarke. Etter dette fikk han flere roller i komedier og komedie-musikaler, som for eksempel Tre glada tokar eller Tappa inte sugen.
Grit Šadeiko
Hun fikk to medaljer under Baltisk mesterskap i friidrett 2021, gull på 100 meter hekk og sølv på 4 x 100 meter stafett, og hun ble U23-europamester i sjukamp i 2011.
Nils Poppe
Karriere
I 1940-årene fikk Poppe sjansen til å regissere film selv. Hans første regi var på Ballongen fra 1946, deretter kom hans mest kritikerroste og internasjonalt kjente film, Penger. Denne filmen handler om en fattig og stakkarslig mann som vil begå selvmord, men som reddes og senere får tak i masse penger. Pengene skaper problemer for ham og han mister dem til slutt. Filmen vant gullprisen i Venezia og ble en internasjonalt anerkjent kunstnerisk suksess. En økonomisk suksess ble den derimot ikke.
Grit Šadeiko
Sesongen 2005
Šadeiko ble nummer fire på 60 meter og nummer fem i lengdehopp under det estiske mesterskapet i friidrett innendørs i 2005. Hun deltok i Ungdoms-VM i friidrett 2005, og kom der på sjuendeplass i sjukamp.
Nils Poppe
Karriere
Filmen oppsummerer på mange måter Poppes karriere og stil, i og med at figuren han fremstiller er en tragikomisk stakkar likt Charlie Chaplin. Mesteparten av Poppes roller baserte seg på humor og sympati rundt det stakkarslige og litt triste.
Grit Šadeiko
Sesongen 2006
Under det estiske mesterskapet i friidrett innendørs i 2006 kom hun på femteplass i lengdehopp og sjetteplass på 60 meter hekk. Hun deltok i landskampen Baltic U18 Match, og vant der lengdehopp. Utendørs ble hun estisk U18-mester på 100 meter i juli, og hun fikk bronse på 100 meter og i lengdehopp under det estiske mesterskapet i friidrett.
Nils Poppe
Karriere
Av andre kunstneriske, mer seriøse filmer spilte Poppe også i to av Ingmar Bergmans filmer: Det syvende segl fra 1957 og Djevelens øye fra 1960. I begge filmer var han typecastet.
Grit Šadeiko
Sesongen 2007
Hun deltok på 60 meter under det estiske mesterskapet i friidrett innendørs i 2007, og kom der på fjerdeplass. Hun deltok i Junior-EM i friidrett 2007, men nådde ikke finalen i lengdehopp eller på 100 meter hekk der. I juli fikk hun bronse i lengdehopp under det estiske mesterskapet i friidrett.
Nils Poppe
Karriere
Størst økonomisk suksess hadde Poppe som skuespiller, og hans rollefigur «Fabian Bom» og filmene med ham (Soldat Bom, Pappa Bom, Tull-Bom osv.) ble store publikumssuksesser i Sverige.
Grit Šadeiko
Sesongen 2008
I januar 2008 ble hun nasjonal juniormester på 60 meter og 60 meter hekk innendørs. Hun deltok i det estiske mesterskapet innendørs, og kom der på andreplass på 60 meter, fjerdeplass på 60 meter hekk og fjerdeplass i lengdehopp. Estland deltok i 2. divisjon (Second League) under Lag-EM i friidrett 2008, og Šadeiko kom der på fjerdeplass på 100 meter, og hun deltok på Estlands stafettlag som kom på fjerdeplass på 4 x 100 meter stafett. Hun representerte Estland under Junior-VM i friidrett 2008 i Bydgoszcz, og fikk der bronse i sjukamp, bak Carolin Schäfer og Yana Maksimava.
Nils Poppe
Filmografi
Som regissør
Som skuespiller (i utvalg)
Grit Šadeiko
Sesongen 2009
Šadeiko vant sin første nasjonale tittel i 2009, da hun vant 60 meter under det estiske mesterskapet i friidrett innendørs 2009. Hun fikk der sølv på 60 meter hekk og bronse i lengdehopp. Under Lag-EM i friidrett 2009 deltok Estland i 1. divisjon, og hun deltok der på begge stafettene, der Estland kom på femteplass på 4 x 100 meter og sjetteplass på 4 x 400 meter stafett. Hun deltok i Europacupen i mangekamp (first league), og kom der på femteplass i sjukamp. Hun brøt sjukampen under U23-EM i friidrett 2009, og hun fullførte heller ikke sjukampen under Décastar 2009 i Talence i Frankrike.
Sesongen 2010
Den 13. februar 2010 vant hun femkamp under det estiske mesterskapet i mangekamp innendørs. Hun vant 3 øvelser under det estiske mesterskapet i friidrett innendørs; 60 meter, 60 meter hekk og 200 meter. Estland deltok på nytt i 1. divisjon under Lag-EM i friidrett 2010, og hun kom der på fjerdeplass på 100 meter og i lengdehopp, og hun deltok også på Estlands stafettlag som kom på sjetteplass på 4 x 100 meter stafett. Under Europacupen i mangekamp 2010 deltok Estland i Superligaen, og Šadeiko kom her på åttendeplass individuelt, og Estland kom på femteplass i sammendraget. Hun fikk sølv i spydkast under det estiske U23-mesterskapet utendørs, og hun fikk gull på 100 meter og bronse i lengdehopp under det estiske mesterskapet i friidrett. Hun deltok i sjukamp under EM i friidrett 2010, og kom der på 18.-plass. I september deltok hun i Nordisk-baltisk U23-mesterskap i friidrett 2010, og fikk der sølv på 100 meter og 100 meter hekk.
Sesongen 2011
Under det estiske mesterskapet i friidrett innendørs 2011 fikk hun tre nye nasjonale titler, da hun vant 60 meter, 60 meter hekk og lengdehopp. Hun deltok i Norway Indoor i Florø, og fikk der bronse på 60 meter hekk. Under EM i friidrett innendørs 2011 kom hun på niendeplass i femkamp. Estland deltok i 2. divisjon under Lag-EM i friidrett 2011, og hun kom der på tredjeplass på 100 meter og 100 meter hekk, og Estland kom på femteplass på 4 x 100 meter stafett. I juli deltok hun i det estiske U23-mesterskapet i friidrett, og fikk der gull på 100 meter hekk og i lengdehopp, sølv i høydehopp og bronse i kulestøt. Hun vant sjukamp under U23-EM i friidrett 2011, med ny personlig rekord på 6134 poeng. To uker senere vant hun 100 meter og 100 meter hekk under det nasjonale mesterskapet i friidrett. Hun deltok i Sommeruniversiaden 2011, men fullførte ikke sjukampen der, og hun deltok i sjukamp under VM i friidrett 2011, der hun kom på 24.-plass.
Sesongen 2012
Hun deltok på 60 meter og 200 meter under det estiske mesterskapet i friidrett innendørs i 2012, og vant begge disse øvelsene. Hun deltok i sjukamp under EM i friidrett 2012, men fullførte ikke konkurransen. Hun deltok i sitt første OL da hun deltok i Sommer-OL 2012, og hun kom der på 24.-plass i sjukamp. Etter OL vant hun 100 meter hekk og lengdehopp under det estiske mesterskapet i friidrett.
Sesongen 2014
Šadeiko deltok i Hypo-Meeting 2014 i Østerrike, og kom der på 27.-plass i sjukamp, men hun fikk der ingen poeng på 800 meter og i lengdehopp. Estland deltok i 1. divisjon under Lag-EM i friidrett 2014, og hun deltok der på Estlands stafettlag som kom på tredjeplass på 4 x 100 meter stafett, med ny nasjonal rekord på 44,75, og individuelt kom hun på femteplass på 100 meter hekk.
Under Lag-EM i mangekamp 2014 (Superligaen) kom hun på fjerdeplass, 45 poeng bak Yana Maksimava som kom på tredjeplass. Hun vant 100 meter hekk og lengdehopp under det estiske mesterskapet i friidrett i august. Under EM i friidrett 2014 kom hun på fjerdeplass i sjukamp.
Sesongen 2015
Hun fikk to gullmedaljer under det nasjonale innendørsmesterskapet i 2015, på 60 meter hekk og på 4 x 100 meter stafett. Hun kom på andreplass i sjukamp under Lag-EM i mangekamp 2015 (Superligaen), og hun fikk gull på 100 meter hekk og sølv i lengdehopp under det estiske mesterskapet i friidrett 2015. Under VM i friidrett 2015 kom hun på 15.-plass i sjukamp.
Sesongen 2016
Under det estiske mesterskapet innendørs 2016 deltok hun kun i høydehopp, og kom der på tredjeplass. Hun deltok i sjukamp under EM i friidrett 2016, men fullførte ikke konkurransen. Hun fullførte heller ikke sjukampen under Sommer-OL 2016.
Sesongen 2017
Hun kom på tredjeplass i sjukamp under Lag-EM i mangekamp 2017 (Superligaen). I juli vant hun 100 meter hekk og lengdehopp under det estiske mesterskapet i friidrett, og under VM i friidrett 2017 kom hun på 13.-plass i sjukamp.
Sesongen 2018
Hun fullførte ikke sjukampen under Hypo Meeting i Götzis i mai 2018, og heller ikke under Ratingen Mehrkampf-Meeting i juni. Under det estiske mesterskapet i friidrett vant hun 100 meter hekk, og hun fikk sølv i lengdehopp. Hun deltok i EM i friidrett 2018, og kom der på 12.-plass i sjukamp. Hun deltok i Décastar 2018, og kom der på femteplass.
Sesongen 2019
Hun kom på 24.-plass i sjukamp under Hypo-meeting 2019, og hun kom på sjuendeplass i Décastar. Hun fullførte ikke sjukampen under Lag-EM i mangekamp 2019, der Estland deltok i Superligaen.
Sesongen 2020
Šadeiko konkurrerte ikke i 2020.
Sesongen 2021
Hun deltok i det estiske mesterskapet i stafetter i 2021, og fikk der gull på 4 x 100 meter stafett og på medleystafetten. Hun deltok i sjukamp under det estiske mesterskapet i friidrett 2021, men fullførte ikke denne. Under ISTAF-stevnet i Berlin kom hun på sjetteplass på 100 meter hekk. Hun deltok i Baltisk mesterskap i friidrett 2021, og fikk der gull på 100 meter hekk og sølv på 4 x 100 meter hekk.
Sesongen 2022
Šadeiko deltok i kun ett stevne innendørs i 2022, Martin Kutmani mälestusvõistlused (Martin Kutmani memorial), der hun kom på tredjeplass på 60 meter hekk.
Guro Nagelhus Schia
Guro Nagelhus Schia (født 28. november 1978 på Rykkinn) er en norsk danser og skuespiller. Hun er frilans danser og koreograf. I 2012 ble hun kjent for sin rolle som Annusjka i Joe Wrights Anna Karenina.
Nagelhus Schia gikk på danselinjen ved Fagerborg videregående skole fra 1994 til 1997, og deretter på Statens balletthøgskole til 2000. Hun ble aspirant i Carte Blanche fra høsten 2001, og etter to fast ansatt i kompaniet. Fra 2009 fortsatte Nagelhus Schia sin karriere som frilans danse og koreograf.
I perioden som ansatt ved Carte Blanche medvirket hun i en rekke oppsetninger. Sammen med sin samboer Vebjørn Sundby har de utviklet en rekke danser til jazzinspirert musikk, omtalt som samtidsdans.
Debuten som skuespiller i 2012 ble hollywoodfilmen Anna Karenina, hvor Nagelhus Schia spiller mot blant andre Keira Knightley og Jude Law. Ved siden av rollen som kammerpiken Annusjka hadde Nagelhus Schia også oppdrag som koreograf i filmen.
Hun fikk Gammleng-prisen i klassen dans i 2016.
Komplementærmedisin
Komplementærmedisin er en samlebetegnelse for ulike terapeutiske og diagnostiske disipliner som brukes ved siden av konvensjonell medisin, altså som et supplement i stedet for å erstatte konvensjonell medisin. Komplementærmedisin er ikke det samme som alternativ medisin, som brukes i stedet for konvensjonell medisin. Noen ganger samles de to gruppene under samlebetegnelsen komplementær og alternativ medisin.
Allround-VM på skøyter 1898, menn
Allround-VM på skøyter 1898, menn ble arrangert på Davos Eisstadion i Davos, Sveits den 6. og 7. februar 1898. Det var tolv deltakere fra nasjonene Russland, Tyskland, Ungarn, Finland, Nederland og Norge. Dette var det sjette verdensmesterskap i hurtigløp på skøyter med offisiell status. Løperne gikk distansene 500 meter, 1,500 meter, 5,000 meter og 10,000 meter.
Reglene var slik at en løper måtte vinne tre distanser for å bli kåret til vinner. Peder Østlund fra Norge vant de tre lengste distansene og ble kåret til verdensmester. Han ble dermed den første norske verdensmester på skøyter i historien. Det ble ikke utdelt sølv- og bronsemedaljer i mesterskapet.
Peder Østlund satte verdensrekord på 1,500 meter med tiden 2.23,6.
5. divisjon fotball for menn (Finnmark)
5. divisjon fotball for menn (Finnmark) er en regionalliga i fotball under Finnmark Fotballkrets. Siden 2011-sesongen har 5. divisjon vært det nest høyeste nivået i det regionale divisjonssystemet og laveste nivå for Finnmark Fotballkrets.
Erik Andreas Børresen
Erik Andreas Børresen (født 17. september 1785 i Bragernes, død 14. januar 1860 i Drammen) var kjøpmann, trelasthandler og skipsreder på Bragernes. Han var sønn av skipper Lars Børresen og Karen Flor Robsahm og gift med Anne Hermine Schjoldborg, datter av Christian Ancher Schjoldborg. De fikk ikke egne barn, men tok til seg to pleiedøtre. Hans pleiedatter Sophie Christiane f. Gullichsen ble gift med Jacob Krog Borch (1813–1886). Børresen, som gikk under kallenavnet «kong Erik» i Drammen, etterlot seg en formue på 150 000 spesiedaler som han testamenterte til stiftelser og legater i byen. Blant dem som fikk nyte godt av dette, var en stiftelse for ugifte damer og en oppdragelsesanstalt for fattige, foreldreløse barn. Denne brant i bybrannen i 1866, men ble bygget opp igjen i 1903. Senere ble den omgjort til barnehjem og etter hvert videreført i Børresen skole, hvor det står en statue av ham fra 1863 laget av Christopher Borch. Erik Børresen eide gården Børreshaugen i Lier.
Børresen ble valgt som tredje representant for Drammen til Stortinget i 1827. Han ble medlem av komiteen for handel og næringsfrihet. Han møtte ikke i 1828, da hans stemmerett var suspendert på grunn av involvering i Hetting-saken. I 1836 ble han valgt som første varamann til Stortinget igjen og i 1845 ble han valgt til tredje representant, men møtte ikke på grunn av sykdom.
Europacupen i boccia 2015
Europacupen i boccia 2015 (2015 Boccia European Continental Cup) ble arrangert i perioden 1. - 4. april 2015 i Rambla del Celler Sportive Center i Sant Cugat del Vallès i Spania. Arrangør var BISFed.
BC1 individuelt
Panagiotis Soulanis slo António Marques 6-2 i finalen, og David Smith slo Mikhail Gutnik 7-1 i bronsefinalen. Roger Aandalen tapte kvartfinalen sin 3-7 mot António Marques.
BC2
Nigel Murray slo Joshua Rowe 4-1 i finalen, og Cristina Concalves slo Abilio Valente 4-2 i bronsefinalen. Roar Femtegjeld fra Norge kom sist i sin gruppe i gruppespillet, og gikk ikke videre til sluttspillet.
BC3
Jacob Thomas slo Armando Costa 5-2 i finalen, og Pieter Cilissen slo Grigorios Polychronidis 3-2 i bronsefinalen. Thomas vant alle sine kamper i denne turneringen.
BC4
Keiran Steer slo Robert Durkovic 5-2 i finalen, og Domingos Vieira slo Laszlo Hegedus 4-0 i bronsefinalen.
Par BC4
Slovakia slo Storbritannia på tie-break i finalen, etter 4-4 ved full tid, og Portugal slo Russland 4-2 i bronsefinalen.
Lag BC1/BC2
Storbritannia slo Spania 10-1 i finalen, og Nederland slo Russland 11-5 i bronsefinalen.
Hardangsfjorden
Hardangsfjorden er en fjordarm av Bindalsfjorden i Bindal kommune i Nordland. Fjorden har innløp ved sundet Gauphola mellom halvøya Gavlen i vest og Hovøya i øst, og Hovøysundet, som går på sørøstsiden av Hovøya, og den strekker seg 6,5 kilometer østover til Bjørnvika.
Flere øyer og viker danner en ujevn kystlinje. I nord ligger Svarthopen og Granåshopen på nordsiden av Fulsaltøya. Lenger øst ligger Valen, Øysundet og Jektvika. Den innerste delen av fjorden ble kalt Vågen og her går Bjørnvika lengst inn i sør, Nebbengsbukta ligger i midten og i nord ligger Hardangsbukta med gården Hardangen, som fjorden er oppkalt etter i bunnen av bukten.
Publishers Weekly
Publishers Weekly (forkortet PW) er et amerikansk tidsskrift markedsført til utgivere, bibliotekarer, bokselgere og litteraturagenter. Det har blitt gitt ut siden 1872, og gis ut 51 ganger i året. Hovedfokuset i tidsskriftet er bokanmeldelser.
Koabekken kraftverk
Koabekken kraftverk er et vannkraftverk ved Røra i Inderøy kommune i Trøndelag.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 80 meter i Koaelva.
Installert effekt er 16 kW. Årsproduksjon er 0,02 GWh.
Morten Gaathaug
Morten Gaathaug (født 20. april 1955) er en norsk komponist.
Liv og virke
Gaathaug er utdannet ved Barratt Due musikkinstitutt i Oslo. Her mottok han undervisning i komposisjon av Johan Kvandal og i pianospill av Kari Edgren Gierløff. Han var slovakisk statsstipendiat ved Musikkhøyskolen i Bratislava 1981–1982, med lærerne Eva Fischerová (klaver) og Vladimír Bokes (komposisjon). Under studieoppholdet der ble hans første strykekvartett uroppført i slovakisk radio. Han underviser i piano ved Kontra kulturskole i Ski og har dessuten virket som musikkanmelder, først i Drammens Tidende, siden i Aftenposten.
Gaathaugs produksjon som komponist omfattet i 2015 mer enn 100 verker i ulike genre, blant annet orkesterverker, soloverker, kammermusikk og sanger, konserter for trompet og obo, et «De profundis» (García Lorca) for mezzosopran og orkester samt en concertino for akkordeon og orkester. I komposisjonene «24 fugleportretter», «De tapte fuglers verden» og «Ornis musicalis» gjør han bruk av fuglelyder. I tillegg til bred internasjonal orientering har også Gaathaug vært opptatt av sine nasjonale røtter. I den forbindelse har han jobbet mye med norsk folkemusikk, som tidvis også har satt preg på hans egne komposisjoner.
Uttrykksformen preges av arven fra klassikerne og det forrige århundres tonale fornyere. Gaathaug definerer seg som en rendyrket romantiker, og tilstreber i sin stil en klar og enkel melodikk. Han debuterte med en egen komposisjons-aften i Oslo 10. april 1983, og har siden holdt tallrike konserter både med egen og andres musikk. Ved flere av disse har han selv medvirket, enten som pianist eller dirigent.
Morten Gaathaug har sittet to år i foreningen Ny Musikks styre (1985-87) og to år i styret for Norsk komponistforening (1990-92). Han arbeider ved siden av komposisjonsvirksomheten også som klaverpedagog, og har i sammenheng med dette skrevet mye musikk for barn. Han har bl. a. utgitt en egen pianoskole, basert på norsk folkemusikk.
Gaathaug startet i 1978 The Norwegian Prokofiev Society, som hadde som formål å fremme Prokofievs musikk i Norge. Han har også bidratt til fornyet interesse for den norske komponisten Borghild Holmsen (1865–1938).
Gaathaug er gift med Ingrid Aasta Risdal og har to sønner.
Rosamaría Paasche
Rosamaría Paasche (født 22. juli 1937 i Santa Ana, El Salvador, død 28. november 2016 i Oslo) var filolog med hovedfag i spansk. Hun arbeidet som førsteamanuensis ved Universitetet i Oslo. Der bygget hun opp studier i spansk på flere nivåer. Hun oversatte alle verk av Henrik Ibsen til spansk. Hun ga også ut spansk-norsk ordbok på Universitetsforlaget.
Hun var gift med marinbiologen Eystein Paasche.
Beleiringen av Petropavlovsk
Beleiringen av Petropavlovsk (18. august til 27. august 1854) var den viktigste militære operasjonen i Stillehavet under Krimkrigen. De russiske tap var  beregnet til 100 soldater, mens de alierte mistet fem ganger så mange.
I Kina og Japanhavet i begynnelsen av krigen hadde den russiske kontreadmiral Yevfimy Putyatin under sin kommando skipene «Pallada», med 52 kanoner, «Aurora» med 44 og «Dvina»  med 12. Den britiske styrken ble ledet av kontreadmiral David Price (som nylig var blitt  forfremmet etter å ha virket som kaptein i 39 år) og den franske under kontreadmiral Auguste Febvrier-Despointes. I sum hadde den allierte flåten ni skip og over 200 kanoner. Putyatin var selvfølgelig hjelpeløs på havet mot en slik overmakt, og derfor sendte han «Pallada» langt opp Amur-elven og satte mannskapet til å arbeide med å forsterke de svake garnisoner langs elvebredden. «Aurora» og «Dvina» søkte tilflukt i Petropavlovsk, et anlegg som de antok at de allierte trolig ville forsøke å angripe. Price og Febvrier-Despointes, forsøkte etter å ha forlatt «Amphitrite», «Artémise» og «Aksellerere» å seile for å beskytte handelen utenfor kysten av California, mens russerne lette etter, og øynet den 18. august bredden av Kamtsjatkahalvøya.
Beleiringen
Beleiringen begynte 18. august 1854, da en alliert skvadron bestående av tre britiske og franske fregatter, en korvett, en brigg og et dampskip kastet anker i Avatsjabukta. De allierte styrkene var langt større enn russernes. Det eneste russiske tunge skipet, fregatten «Aurora» lå forankret bak en landtunge av sand, beskyttet av batteriet. «Pallada», med 52 kanoner lå helt utenfor rekkevidde og «Linda» helt beskyttet i Amur.
Den allierte styrken, ledet av kontredmiralene Febvrier-Despointes og Price avanserte for å bombardere Petropavlovsk den 20. august 1854. De hadde 218 kanoner til rådighet, sammenlignet med de 67 kanoner som var tilgjengelig for forsvareren av Kamtsjatkahalvøyas viktigste by, Vasilij Zavoyko. Nesten umiddelbart gikk Price under dekk og skjøt seg selv, enten med hensikt eller ved et uhell. De allierte trakk seg tilbake, men kom tilbake neste dag for å fortsette bombingen 22. august, med kaptein Nicolson på, HMS Pique som fungerende kommandant.
Den petropavlovske garnisonen bestod av 41 offiserer, 476 soldater, 349 gaster, 18 russiske frivillige og 36 Kamchadals (totalt 920 mann). Den allierte skvadron gik på nytt inn i Avacha-bukten og stormet byen 24. august (5. september i Den gregorianske kalenderen), etter at de russiske batteriene var blitt nøytralisert, 970 aallierte soldater (med forsterkninger) landet vest for Petropavlovsk, men ble kastet tilbake av 360 russerne. En marinebrigade på om lag 680 britiske og franske sjøfolk og soldater ble landsatt, ledet av kapteinene Burridge og de La Grandiere, men de ble overfalt, og etter noen harde kamper, trakk de seg med 107 britiske og 101 franske drepte eller sårede. Sjefen for landganspartiet ble drept. Russerne tok et britisk flagg, syv offisererers sverd og en mengde skytevåpen, sverd og bajonetter.
De allierte trakk seg tilbake, selv om «President» og ‹Virago› klarte å erobre den lille russiske skonnerten «Anadyr»med 10 kanoner og transportskipet «Sitka»den 28. september 1854. De allierte overlot Petropavlovsk til russerne i april 1855 da Nikolaj Muravyov manglet soldater og våpen for å kunne slå tilbake nye angrep på byen, da hadde Petropavlovsk-garnisonen evakuert under dekke av snø.
Den allierte flåten trakk seg tilbake til kolonien Vancouver Island hvor Esquimalt-havnen ble brukt til reparasjoner, noe som førte til en sterk britisk tilstedeværelse og til bygging av en tørrdokk på det stedet som senere utviklet seg til CFB Esquimalt.
Fra britisk side deltok «President», «Pique» og «Virago». Fra fransk side «Forte», «Eurydice» og «Obligado». Totalt ca 204 kanoner.
Hellvik gamle brygge plantefredningsområde
Hellvik gamle brygge plantefredningsområde utgjør et lite belte langs sjøen like nord for Hellvik brygge på østsiden av Nesodden i Akershus. Formålet med vernet er er å ivareta den svært sjeldne plantearten hvitmure og dens livsmiljø. Arten er oppført som kritisk truet (CR) i Norsk rødliste for arter 2010. Arten er bare påvist på noen få lokaliteter i Oslofjordområdet. Forekomsten ved Hellvik gamle brygge er sammen med forekomsten på Løkeneshalvøya i Asker trolig de eneste livskraftige populasjonene av arten i Norge.
Boys of Christmas
Boys of Christmas er et norsk Julemusikk-band fra Stavanger, med røtter fra Randaberg. Bandet ble startet i 2009 og synger på norsk.
Historie
Boys of Christmas startet i 2009 som et prosjekt for å lage en julesang, trykke opp CD og gi som julepresang til familie og venner. Prosjektet har siden vokst med slipp av album og singler. Hvert år før jul slippes ny musikk. Boys of Christmas har hatt opptredener på lokal-tv og radio og flere konserter på Folken og Checkpoint Charlie i Stavanger. Bandet er signert av plateselskapet Black Rhino Music.
I 2016 laget Stavanger Aftenblad en coverversjon av sangen «Jul i Stavanger». I anmeldelser av årets julemusikk ga Stavanger Aftenblad låten "Strikkevalsen" terningkast 5 i 2017 og albumet "Nå e det julatid" terningkast 5 i 2019.
I 2017 gjennomførte bandet et veldedighetssamarbeid med Sandnes Garn. Strikkeoppskrifter til Boys of Christmas-luer ble solgt sammen med CD-singelen ”Strikkevalsen”. Overskuddet ble donert til Frelsesarmeen, øremerket julegaver til barn.
Kijūrō Shidehara
Kijūrō Shidehara (født 13. september 1872 i Kadoma i Osaka, død 10. mars 1951 i Tokyo) var en prominent japansk diplomat, politiker og den 44. statsministeren i Japan.
Bakgrunn
Shidehara ble utdannet ved Tokyo Imperial University, der han ble uteksaminert fra det juridisk fakultetet.
Hans kone, Masako, var den fjerde datteren til Iwasaki Yatarō, som var grunnleggeren av Mitsubishi zaibatsu.
Diplomat, utenriksminister og statsminister
Han ble deretter en del av det japanske utenriksdepartementet og han ble sendt til Korea i 1896. Han arbeidet senere ved de japanske utenriksrepresentasjoner i London, Antwerpen og i Washington D.C.
Deretter ble han sendt som ambassadør til Nederland og han var tilbake til Japan igjen i 1915.
I 1915 ble Shidehara utnevnt til Japans utenriksminister og han hadde denne stillingen sammenhengende i de fem påfølgende administrasjoner.
I 1919 ble Shidehara utnevnt til ambassadør til USA og han var en av Japans ledende diplomatiske forbindelser mellom de amerikanske og japanske myndigheter på denne tiden. Samtidig som Shidehara var Japans ambassadør til Washington D.C., vedtok amerikanske myndigheter flere diskriminerende innvandringslover mot japanere som var bosatt og som arbeidet i USA på denne tiden. Det nye lovverket skapte mye uvilje og motstand både blant japanere i USA, men også hjemme i Japan.
I 1924 ble Shidehara utnevnt til utenriksminister i regjeringen til statsminister Kato Takaaki og han fortsatte dette arbeidet under de neste statsministerne Wakatsuki Reijirō og Osachi Hamaguchi. Til tross for den økende japanske militarismen på denne tiden, forsøkte Shidehara å opprettholde et ikke-intervensjonistisk politikk overfor Kina, samt de gode relasjonene med Storbritannia og USA, som han beundret. I sin første tale til Riksdagen i Japan, lovet han å opprettholde prinsippene som var bestemt av det internasjonale Folkeforbundet.
Da statsminister Osachi Hamaguchi ble alvorlig skadet i et attentat, ble Shidehara utnevnt til en midlertidig statsminister frem til mars 1931. I oktober 1931 ble Shidehara omtalt på forsiden av det amerikanske nyhetsmagsinet TIME Magazine med bildeteksten "Japans Man of Peace and War".