cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lisbeth Holand
Hun vokste opp på Rørvik som datter av handelsmann Nils Holand og hustru Gudbjørg (Bjørg) Ryum. Faren var medeier og disponent i familiens silde- og fiskeforretning, som Lisbeths oldefar etablerte i 1906. Faren var venstremann og en mye benyttet kommunepolitiker, blant annet som Viknas varaordfører i to perioder.
Etter Steinkjer landsgymnas ble hun cand.polit. med hovedfag i sosialpedagogikk ved Universitetet i Oslo i 1975. På denne tiden var hun i likhet med faren venstrekvinne, og hun satt i sentralstyret i Unge Venstre 1968–1970. Hun giftet seg i 1968 med sivilarkitekt Eivind Holden. Etter noen år som lærer på Rørvik og i Lakselv flyttet hun i 1977 med familien til Brønnøysund, hvor hun ble rådgiver i PPT på Sør-Helgeland. I 1988 fikk hun permisjon for å undervise som høgskolelektor ved Tromsø lærerskole.
Holand var innvalgt på Stortinget fra Nordland for SV 1989–1997, hele perioden som medlem av Stortingets justiskomité, fra 1993 også som komitéleder. Hun var delegat til FNs generalforsamling og Europarådets parlamentarikerforsamling.
Etter tiden på Stortinget var Holand leder i Nei til EU 1997–1999 og daglig leder for Sør-Helgeland Regionråd 1998–2000, så høgskolelektor i pedagogikk ved Høgskolen i Nesna 2000–2012. Etter dette avgikk Holand med pensjon. Hun er bosatt Brønnøysund. Hun har også hatt verv i Utdanningsforbundet og Human-Etisk Forbund.
Monica Seles
Hun er en etnisk ungarer (navnet staves Mónika Szeles på ungarsk).
Hun begynte å spille tennis da hun var seks år, og debuterte profesjonelt i 1988, da hun var 14.
Hookes lov
Innenfor fasthetslære uttrykkes Hookes lov som spenning (\sigma) som en funksjon av elastisitetsmodul (E) og tøyning (\varepsilon):
Hookes' lov holder i mange situasjoner hvor et elastisk legeme blir deformert, så som vind som blåser på en høy bygning eller en musiker som drar på gitarstrengen.
Hookes lov er bare en førsteordens lineær tilnærmelse til den virkelige responsen av fjær og andre elastiske legemer på krefter anvendt på dem. Den må eventuelt feile når kraften når en viss grense, knekkpunktet, siden intet material kan sammenpresses eller strekkes over en viss grense, uten å resultere i en viss permanent endring av materialet. Faktisk vil mange materialer avvike merkbart fra Hookes lov godt før disse elastiske grensene blir nådd. Et elastisk legeme for hvilket loven gjelder sies å være lineær-elastisk eller Hookeansk.
På den andre siden er Hookes lov en ganske god tilnærmelse for de fleste faste legemer, så lenge kreftene og deformasjonene er tilstrekkelig små. Av denne grunn er Hookes lov omfattende brukt i mange grener av naturvitenskap og ingeniørfag, og er fundamentet for disipliner så som seismologi, molekylær dynamikk og akustikk. Den er også det bærende prinsippet bak fjærvekter og balansehjulet i mekaniske ur.
Moderne elastisitetsteori generaliserer Hookes lov til å si at deformasjonen av et elastisk legeme eller materiale er proporsjonal til spenningen anvendt på legemet. Men, siden generelle deformasjoner og spenninger kan ha flere uavhengige komponenter, så kan "proporsjonalitetsfaktoren" være ikke bare et enkelt tall, men en lineæravbildning (tensor), som kan representeres ved en matrise av reelle tall.
På denne generelle formen, kan vi ved Hookes lov og Newtons lover for statisk likevekt dedusere relasjonen mellom deformasjon og spenning for komplekse objekter i termer av fundamentale egenskaper ved materialene de er laget av. For eksempel, man kan dedusere at en homogen stav med uniformt tverrsnitt vil oppføre seg som en enkel fjær når strukket, med fjærkonstant k direkte proporsjonal med tverrsnittsarealet og omvendt proporsjonal med lengden.
Hookes lov er oppkalt etter 17de århundre-fysikeren Robert Hooke. Han formulerte først loven i 1660 som et latinsk anagram, hvis løsning han publiserte i 1678 som "Ut tersio, sic vis", direkte oversatt som "som deplasseringen, så kraften."
Knekkpunktet
I virkeligheten gjelder Hookes lov bare små deformasjoner; forholdet mellom kraft og deformasjon blir ulineært ved knekkpunktet der materialet ikke lenger er elastisk. Forbi knekkpunktet oppfører hvert materiale seg forskjellig. Hookes lov kan også brukes på enkelte ikke-newtonske væsker, for eksempel ketsjup, som oppfører seg elastisk opptil et knekkpunkt før det begynner å renne. Dette fenomenet er kjent som ketsjup-effekten.
Lineære fjær
Betrakt en enkel, spiralformet fjær med en ende fast forbundet til et fast, immobilt objekt, mens den frie enden blir strukket av en kraft F i samme retning som fjæraksen. Anta at fjæren har nådd likevektstilstanden, hvor lengden ikke endres. La X være lengden med hvilken den frie enden av fjæren var strukket fra sin likevektstilstand. Hookes lov sier at hvor k er et positivt, reelt tall, karakteristisk for fjæren. Videre, den samme formelen holder når fjæren er trykket sammen, med både F og X negative i det tilfellet.
Etter denne formelen, så vil grafen til kraften F som funksjon av deplasseringen x være en rett linje som går gjennom origo, med stigningstall k.
Owen County (Indiana)
Owen County er et fylke i den amerikanske delstaten Indiana. Ved folketellingen i 2010 hadde fylket 21 575 innbyggere.
Hookes lov
Lineære fjær
Hookes lov for en fjær blir ofte formulert ved konvensjonen at F er kraften som gjenoppretter likevekt (reaksjonen) utøvd av fjæren på det som trekker i den frie enden. I det tilfellet blir loven siden retningen til den gjenopprettende kraften er motsatt av forflytningen.
Generelle "skalare" fjær
Hookes fjærlov anvendes vanligvis på ethvert elastisk objekt, så lenge som bade deformasjonen og kraften kan uttrykkes ved et enkelt tall som kan være enten positivt eller negativt.
Hookes lov kan også anvendes når en rettlinjet stålbjelke (eller betongbjelke) båret i begge ender, bøyes ned med en vekt F plassert på et punkt på bjelken mellom endene. Forflytningen X i det tilfeller er det vertikale avviket til bjelken, relativt til bjelkens fasong uten noen vekt.
Loven kan også anvendes når en strukket stålwire blir vridd ved å vri på en spak festet til den ene enden. I dette tilfellet er spenningen gitt av kraften anvendt på håndtaket, og X som forflytningen målt langs den sirkelformede banen. Eller, ekvivalent, man kan la F være dreiemomentet anvendt på håndtaket og X være vinkelen som wiren dreies. I begge tilfeller er F proporsjonal med X, men k vil være forskjellig i de to tilfellene.
Vektorformulering
I tilfellet en spiralformet fjær som blir strukket eller sammenpresset langs aksen, så har kraften og den resulterende uttrekkingen eller sammenpressingen samme retning, slik at, i dette tilfellet, dersom F og X defineres som vektorer, så holder stadig Hookes lov og har samme symbolske form.
Generell tensorform
Enkelte elastiske legemer vil deformeres i en annen retning enn retningen til kraften. Et eksempel er en horisontal trebjelke med ikke-kvadratisk rektangulært tverrsnitt, som presses av en transversal last som hverken er vertikal eller horisontal. I slike tilfeller så vil størrelsen av forflytningen X være proporsjonal til størrelsen av kraften F, så lenge som retningen til siste forblir den samme (og ikke for stor); så den skalare versjonen av Hookes lov holder. Men, kraft og forflytnings-vektorene vil  ikke  være skalare multipler av hverandre, siden de har forskjellige retninger. Videre, så vil forholdet k mellom størrelsene være avhengig av retningen til vektoren F.
Men, i slike tilfeller er det ofte en konstant lineær relasjon mellom kraft- og deplasserings-vektorene, så lenge som de er tilstrekkelig små. Det finnes en funksjon \kappa fra vektor til vektor, slik at for alle reelle tall og alle forflytnings-vektorer X_1 og X_2. En slik funksjon kalles en (andre-ordens)  tensor .
I et vilkårlig kartesisk koordinat-system så kan kraft-og forflytningsvektorene representeres som 1 \times 3-matriser av reelle tall. Da kan tensoren \kappa som forbinder dem representeres ved en 3 \times 3-matrise av reelle tall, som, når multiplisert med forflytnings-vektoren, gir kraft-vektoren Det vil si at for i lik 1, 2 eller 3.
Derfor så kan Hookes' lov F=\kappa X sies å holde også når X og F er vektorer med variable retninger, bortsett fra at fjærkonstanten \kappa er en tensor og ikke et enkelt, reelt tall.
Hookes' lov for kontinuerlige media
Krefter på og deformasjoner av et materiale inne i et kontinuerlig elastisk legeme (så som en gummiblokk, stålbjelke eller veggene til en beholder) er forbundet av en lineær relasjon som er matematisk analog til Hookes' fjærlov, og som ofte kalles ved samme navn.
Personsøker
I Norge tilbød Televerket offentlig personsøkertjeneste fra 1984. I 1986 bodde 70% av befolkningen i de områdene som var dekket av tjenesten. Tjenesten ble nedlagt 1. september 2003 etter mindre enn 20 års drift.
Hookes lov
Hookes' lov for kontinuerlige media
I et kartesisk koordinat-system, så kan spennings- og deformasjonstensorene representeres ved 3 \times 3-matriser Ettersom stivhets-tensoren c er en lineær avbildning mellom de 9 tallene \sigma_{ij} og de 9 tallene, så kan stivhetstensoren c bli representert ved en matrise av  reelle tall c_{ijkl}. Formulert slik sier Hookes' lov at hvor i og j er 1, 2 eller 3.
Alle tre tensorene varierer generelt fra punkt til punkt innen materialet, og kan også variere i tid.
Personsøker
De tidligste personsøkerne benyttet 27 MHz båndet.
Hookes lov
Hookes' lov for kontinuerlige media
Deformasjons-tensoren \epsilon spesifiserer simpelthen forflytningen av partikler i materialet i en omegn av punktet, mens spennings-tensoren \sigma spesifiserer kreftene som omgivende biter av materialet virker på hverandre med. Derfor, så er de uavhengige av sammensetning og fysisk tilstand til materialet. Stivhetstensoren c, på den andre siden, er en materialegenskap, og avhenger ofte av fysiske tilstandsvariabler som temperatur, trykk og mikrostruktur.
Personsøker
Personsøkere bruker signalkodingen POCSAG, og Telenors tjeneste sendte på 169.800 MHz med 1200 baud.
Hookes lov
Hookes' lov for kontinuerlige media
På grunn av de iboende symmetriene i og c, er bare 21 elastiske koeffisienter i sistnevnte uavhengige.
Personsøker
Fortsatt er personsøkere i drift knyttet til andre radiosignaler. Typisk er brannvesen og helsetjeneste som benytter VHF båndet omkring 160-170 MHz. Ofte benyttet de samme frekvens som etatens lukkede VHF-nett og det lukkede nettets sendeutstyr. Slik sett er disse personsøkerne i realiteten en helt ordinær radiomottaker med tilleggsfunksjon ved at man kan sende oppkall til denne radiomottakeren.
Etiopisk steinbukk
Taksonomi
Det er fortsatt knyttet usikkerhet til om etiopisk steinbukk er en selvstendig art eller en underart av nubisk steinbukk (C. nubiana). Sistnevnte er imidlertid fysisk mindre, mer sandfarget, og har lenger og slankere horn. Dessuten er utbredelsen helt forskjellig, i det nubisk steinbukk lever lenger mot nord.
Biologi
Det er utpreget kjønnsdimorfisme mellom kjønnene, men størrelsesforskjellen er mindre enn blant geiter flest. Arten har en kroppslengde på cirka 140–170 cm, avhengig av kjønn, og en kort hale som typisk utgjør cirka 20–25 cm. Bukkens skulderhøyde er cirka 75–110 cm, og geitas cirka 65–100 cm. Bukken veier typisk 100–125 kg og geita cirka 80 kg. Bukkens horn måler typisk 89–114 cm, mens geitas måler kun cirka 13 cm.
Bukkens pels er mørk nøttebrun over ryggen og blir gradvis noe lysere og bakkere nedover flankene til nærmest blek i buken. Nedre del av brystet og øvre del av de fremre ekstremitetene er tilnærmet sort hos eldre bukker. Framsiden av halsen blir gradvis gråhvit. Det er også sorte markeringen langs nedre del av flankene og på framsiden av lærene. Hakeskjegget er også sort. Geitas pels ligner bukkens, men har et grålig skjer og mangler de store markeringene. Hun bærer ikke hakeskjegg.
Silvana Saldarriaga
Silvana Saldarriaga (født 13. mars 1993) er en peruansk vektløfter som konkurrerer i -63 kg. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun kom på 10.-plass.
Etiopisk steinbukk
Biologi
Arten synes mer sosial enn andre geiter og lever som oftest i små blanda grupper på tre individer i snitt, men mindre flokker på opp mot 11 dyr er registret. Eldre bukker er imidlertid mer solitære, men de vil allikevel typisk holde seg i nærheten. Dyrene kan pare seg året rundt, men det er mest vanlig i tidsrommet mars–mai. Eldre bukker står for de fleste paringene. Geita går drektig i 150–165 dager og føder normalt kun ett avkom, og bare sjelden to, som regel i september–oktober. Ingen ting er kjent omkring avvenningen.
Habitatet består av nedbørsrike fjellskråninger med betydelig fuktighet og rik vegetasjon, vanligvis i høyder på omkring 2 300–2 900 moh, men unntaksvis også opp til hele 4 100 moh. Dyra beiter i hovedsak på ulike sorter gress og observeres ofte sammen med geladabavianer (Theropithecus gelada), som er gode varslere.
Speusippos
Selv om Speusippos var både en slektning og arvtaker til Platon, avvek han jevnlig fra Platons filosofi og lærdom. Han avviste Platons teori om ideenes verden og hvor Platon hadde identifisert Det Gode som det endelige prinsipp, opprettholdt Speusippos at Det Gode var kun sekundært. Han argumenterte også at det er umulig å ha tilfredsstillende kunnskap om noe som helst uten at man hadde kunnskap om alle forskjellene som de skilte seg hva som helst annet.
Liv og virke
Speusippos var bysbarn av Athen, og sønn av Eurymedon og Potone, en søster av Platon. Det anonyme Tretten brev til Platon hevdet at Speusippos giftet seg med sin niese (sin mors barnebarn). Ingenting er kjent om hans liv før den tid hvor han fulgte sin onkel på hans tredje reise til den greske byen Siracusa på Sicilia. Her viste han betydelig dyktighet og klokskap, særlig i hans vennskapelige forhold til statsmannen Dion. Hans moralske verdi ble tilsynelatende anerkjent av selv den skeptiske filosof Timon fra Fleios.
Påstander om hans plutselige raseriutbrudd, hans grådighet, og hans skjørlevnet, er antagelig avledet fra en meget feilaktig kilde. Både Athenaios og Diogenes Laertios kan påberopes som autoritet for at bakgrunnen for den nedsettende omtale kommer en del falske brev av Dionysios den yngre som ble forvist av Dion i samråd med Speusippos. Etter å ha blitt valgt av Platon som sin etterfølger av Akademiet, ledet han skolen i kun åtte år, 348/7–339/8 f.Kr. Han døde, kan det synes som, av sykdom som ga en langvarig lammelse, antagelig et slag. Han ble etterfulgt som leder av Akademiet av Xenokrates. Hans etterlatte skrifter skal ved oppkjøp ha kommet i Aristoteles' eie. Til vår tid er ingenting bevart, unntatt et elegisk distikon som omhandlet en apoteose av Platon.
FMECA
Failure mode, effects, and criticality analysis (FMECA) er en metodikk for å kartlegge hvilke måter et utstyr, en prosess eller lignende kan feile på, hvilken effekt det har lokalt og globalt samt kritikaliteten av denne feilen. Kritikalitet er her definert som en kombinasjon av konsekvens og hyppighet.
Som et designverktøy kan FMECA anses som nødvendig, men utilstrekkelig for et sikkert design. Hovedinnvendingen er at metoden forutsetter et perfekt vedlikeholdssystem der alle feil blir funnet og reparert umiddelbart etter at de har skjedd, og at en derfor bare kan få en feil om gangen. Det er ikke tilfellet i praktisk anvendelser.
Grüner Allianseidrettslag
Grüner Ishockey
Grüner har også kvinnelag som spiller i Eliteserien i ishockey for kvinner. Forløperen, Sportsklubben Strong, ble norgesmester i 1948.
Historie
På 50- og 60-tallet var Grüner et de fremste lagene i toppserien. Klubben har ikke vært i ishockeyens øverste serie siden 1978. Sist den hadde muligheten i 2010, tape Grüner kvalifiseringsspillet. Men i 2019 snudde Grüner 0-1 til 2-1-seier i kvalifiseringskampen mot Ringerike Panthers og sikret opprykket til eliteserien i ishockey.
Sesong 2022/23 havnet Grüner på 10 plass og spilte kvalik. Der ble Grüner sist i kvalik-spill og måtte igjen spille fra sesong 2022/23 i 1. divisjon ishockey for menn.
Grüner Fotball
A-laget i fotball for herrer spiller i 5. divisjon.
Grüner Håndball
Grüner har damelag i håndball som spiller i 5. divisjon. Klubben har ikke egen hall, men trener og spiller kamper i ulike haller i Oslo, oftest Jordalhallen.
Aktiviteter for barn og unge
De siste årene har ungdomsavdelingene i Grüner Allianseidrettslag fått stor tilstrømning av gutter og jenter som vil drive idrett. Grüner Allianseidrettslag har derfor fordoblet medlemstallet på få år. Grüner Allianseidrettslag arrangerer hvert år fotballskole, skøyte-/ishockeyskole og håndballskole for de minste. Grüner Allianseidrettslag har lag i de fleste aldersgrupper i de tre idrettene.
Idrettsanlegg
Dælenenga idrettsplass og Grünerhallen er i dag kommunale idrettsanlegg, men det er henholdsvis Grüner Fotball IL og Grüner Ishockey IL som har driftsansvaret for kunstgressbanen og Grünerhallen. Grünerhallen ble bygget i 1995 og kunstgressbanen på Dælenenga ble anlagt i 1997. På Dælenenga var det fram til 1947 en velodrom (sykkelbane), men banen var etter dette også kjent for sine speedway-stevner. Under de olympiske vinterlekene i Oslo i 1952, var Dælenenga arena for flere av ishockeykampene. I Grünerhallen finnes det en minnetavle over denne begivenheten.
Grüners klubbsymbol har form av et skjold, og er et gammelt og sterkt symbol. Ideen til skjolden er tatt fra det svenske laget AIK, som er kjent for sitt pene skjold.
Guran
Guran er den eneste bandaren vi ser med stråskjørt og hatt. Han er ikke bare bandarenes høvding, men også deres medisinmann. Ekspert innen naturmedisin og vanlig legekunst. Er også stammens giftblander, bl.a. til de dødelige giftpilene
Gurans forfedre
Gurans forfedre har stor sett skiftet med de ulike Fantomene. Tilsynelatende er minst det tre bandarhøvdinger som har fulgt mer enn ett Fantomet i sin regjeringsperiode. Tidsperiodene i tabellen er omtrentlige siden overgangene mellom bandarhøvingene ikke er gjort kjent i serien.
Thor Heyerdahl
Bakgrunn
Heyerdahl var ikke den første som framla teorier om kontakt mellom amerikanske og polynesiske kulturer. Allerede i 1803 hadde en spansk misjonær ved navn Joaquín de Zuniga hevdet at havstrømmer og vindforhold gjorde det mer sannsynlig at menneskene i Polynesia hadde kommet fra Amerika siden teknologien og mulighetene til å navigere fra Asia ikke eksisterte da Polynesia ble befolket. Likheten mellom statuene på Påskeøya og statuer funnet i Bolivia, et viktig element i Heyerdahls hypotesedannelse, var påpekt av Clements Markham i Royal Society i London i 1870. Heyerdahl var likevel den første som beviste at det var mulig også i praksis gjennom seilasen med Kon-Tiki.
I tillegg til å bygge på arkeologiske funn, botaniske funn og lingvistiske observasjoner baserte Heyerdahl mange av hypotesene på legender og myter han fikk høre på reisen sine. Heyerdahl hevdet for eksempel at det i inkaenes mytologi var en solgud ved navn Con-Tiki Viracocha som var den øverste leder for det mytiske lyshudede folket i Peru. Det opprinnelige navnet for Viracocha var Kon-Tiki  eller Illa-Tiki, som betyr Sol-Tiki  eller Ild-Tiki. Kon-Tiki var yppersteprest og solkonge for disse legendariske "hvite menn" som etterlot seg enorme ruiner ved bredden av Titicacasjøen. Legenden fortsetter med at de mystiske skjeggete hvite menn blir angrepet av en sjef som heter Cari som kom fra Coquimbodalen. De hadde en kamp på en øy i Titicacasjøen, og det lyse folket ble massakrert. Kon-Tiki og hans nærmeste følgesvenner klarte å rømme og kom etterhvert fram til stillehavskysten. Legenden ender med at Kon-Tiki og hans følgesvenner forsvinner vestover ut i havet.
Polynesia (1937–38) og Nordvest-Amerika (1939–40)
Hans første ekspedisjon gikk sammen med kona Liv til øya Fatu Hiva i Marquesasøyene i Polynesia i 1937–1938. Målet med ekspedisjonen var å forlate sivilisasjonen, og leve fullt og helt i pakt med naturen. Før de dro hadde de heller ikke til hensikt å returnere. Idyllen og idealismen ble etter noen måneder overskygget av realitetens troperegn og sykdommer, og etter ett år returnerte de til Norge. Oppholdet på Marquesasøyene, mesteparten av tiden på Fatu Hiva, beskrives i Heyerdahls første bok På jakt etter paradiset (1938), som ble utgitt i Norge, men som følge av utbruddet av andre verdenskrig aldri ble oversatt og stort sett glemt. Mange år senere, etter å ha oppnådd en viss grad av berømmelse med andre eventyr og bøker om andre fag, publiserte Heyerdahl en ny skildring av denne seilasen under tittelen Fatuhiva: Tilbake til naturen (1974). Historien om hans tid på Fatu Hiva og hans avstikker til Hiva Oa og Mohotani er også beskrevet i Grønn var jorden på den syvende dag (1991).
I årene 1939–1940 levde han blant kwakiutl-indianerne i Britisk Columbia. Disse ekspedisjonene skulle få en sterk innvirkning på livet hans. Han la merke til at plantelivet, vindene og havstrømmene antydet at Polynesia kunne være befolket fra Sør-Amerika, og ikke Asia. Lokal muntlig tradisjon antydet det samme. Etter disse ekspedisjonene utviklet han denne teorien i boken «American Indians in the Pacific».
Kon-Tiki (1947)
Det vitenskapelige miljøet aksepterte ikke teorien om at Polynesia var befolket fra Sør-Amerika, men Heyerdahl var overbevist om at han hadde rett, og Kon-Tiki-ekspedisjonen ble gjort for å bevise at det kunne være mulig å seile fra Sør-Amerika til Polynesia. Kon-Tiki-ekspedisjonen ble inspirert av gamle rapporter og tegninger av inkaflåter laget av spanske conquistadorer, og av de innfødtes legender samt arkeologiske funn som tydet på kontakt mellom kontinentene. Den 28. april 1947 satte Heyerdahl og fem besetningsmedlemmer seil ved Callao i Peru på en flåte av balsatre bygget i tradisjonell stil. På grunn av trafikken i havnen ble flåten tauet noen nautiske mil ut fra kysten av en taubåt fra den peruanske marinen. Da slepet var unnagjort, seilte flåten vestover, godt hjulpet av Humboldtstrømmen.
Mannskapet så land for første gang 30. juli da de passerte atollen Puka Puka. Fem dager senere nådde de atollen Fangatau, hvor de også såvidt hadde kontakt med befolkningen. De var ikke i stand til å seile flåten til land her, og det skulle gå ennå to dager før Kon-Tiki fikk landkjenning. Den 7. august 1947, etter 101 dager og 4,300 nautiske mil, nådde de øya Raroia i Tuamotu-arkipelet. Ferden endte med grunnstøting i et korallrev, men hele besetningen berget seg i land uten større skader.
Carl Wassenius
Carl Wassenius (født 6. oktober 1999 i Djursholm) er en svensk profesjonell ishockeyspiller som spiller for Grüner på utlån fra AIK i Hockeyallsvenskan. Wassenius har også spilt i Örebro HK, Enköpings SK og Väsby IK (lån).
10. oktober 2020 scoret Wassenius det første offisielle målet på åpningsdagen i « Nye Jordal Amfi ».
Thor Heyerdahl
Kon-Tiki (1947)
Etter at ekspedisjonen var over, ble flåten vist fram på forskjellige steder i Europa, før den endte opp i Oslo. I 1949 åpnet så Kon-Tiki Museet, hvor den fortsatt står. Senere har også «Ra II» fått plass i dette museet.
Boken om ekspedisjonen ble oversatt til nær 70 forskjellige språk og ble en bestselger. Heyerdahls film om ekspedisjonen vant en Oscar for beste dokumentar i 1951. Dette var den eneste norske filmen som hadde vunnet en Oscar, fram til kortfilmen «Den danske dikteren» vant ved utdelingen i 2007.
Ekspedisjonene til Galápagos (1952) og Påskeøya (1955–56)
Også på Påskeøya fant Heyerdahl spor etter tidlige bosetninger. Da han reiste dit i 1955, hadde han med seg fem arkeologer, tre fra USA, en nordmann og en chilener. Karbondateringer av funn viste at det hadde bodd mennesker der så tidlig som 380 e.Kr, og under utgravningene fant de uthogginger i stein som kunne minne om gamle tradisjoner i Peru. Ekspedisjonen avdekket tre kulturepoker; før dette var det antatt at det bare var én. De fant blant annet flere steinstatuer som minnet sterkt om statuer funnet i Tiwanaku sør for Titicacasjøen i Bolivia. De store steinstatuene, moaiene, regnes for å tilhøre den andre kulturepoken. I tillegg fant de totora-siv i kratersjøene på øya, en nyttevekst som ble dyrket i inkariket og brukt som materiale i blant annet sivbåter. Ifølge gamle legender på Påskeøya kom Hotu Mota, det første mennesket, fra en øy i vest. I legenden het øyen Marae Renga. Det har blitt påpekt at denne øyen kan være identisk med Mangareva, som ligger 2000 km vest for Påskeøya, men Heyerdahl mente legenden ikke kunne stemme.
Ekspedisjonen var også på flere andre øyer øst i Polynesia. De var blant annet på Rapa Iti, hvor festningen Moronga Uta, Polynesias største byggverk, ble gravd ut.
Ekspedisjonen til Påskeøya resulterte i boken Aku-Aku : Påskeøyas hemmelighet i 1957. Fagmiljøene var imidlertid lunkne til boken. Bokanmelderen i American Anthropologist mente boken var en eventyrhistorie som prøvde å fremstille seg som faglitteratur. Marian W. Smith i The Geographical Journal skrev at funnene til Heyerdahl var interessante, men at man burde være svært skeptisk til teoriene hans. DNA-prøver hadde påvist at polynesiere har flere fellestrekk med folk fra sørøstlige Asia enn med folk fra Sør-Amerika, noe som ble antatt å bevise at deres forfedre mest sannsynlig kom fra Asia.
Men i 2020 fremla en internasjonal studie av DNA fra ulike østpolynesiske øyer og flere folkegrupper i Sør-Amerika «avgjørende bevis» (conclusive evidence) for at det også var kontakt mellom søramerikanere og polynesere tusen år tilbake i tid. Søramerikansk avstamning ble funnet på Rapanui og fjernere øyer som Palliser, Nuku Hiva, Fatu Hiva og Mangareva. Sammenholdt med DNA fra søramerikansk befolkning ble zenu-folket i Colombia funnet å ha mest til felles med polynesisk DNA.
Også søtpoteten hadde spredt seg fra Peru og Ecuador til Polynesia før europeerne kom.
«Ra» (1969) og «Ra II» (1970)
Med båtene «Ra», sjøsatt i 1969, og «Ra II», sjøsatt i 1970, forsøkte Heyerdahl å knytte de søramerikanske indianerne sammen med de gamle sivilisasjonene i Afrika og Midtøsten. Målet var å krysse Atlanterhavet fra Marokko i sivbåter bygget etter gamle egyptiske malerier og modeller. Båtene fikk navn etter den egyptiske solguden.
«Ra» ble bygget av båtbyggere fra Tsjadsjøen som benyttet papyrus fra Tanasjøen som byggemateriale. Den ble sjøsatt 25. mai 1969 i Safi og mannskapet på syv var alle fra forskjellige land. Heyerdahl valgte bevisst å sette sammen et mannskap bestående av mennesker av forskjellige raser og nasjonaliteter med ulike politiske og religiøse ståsteder for å vise at mennesker kunne samarbeide på tvers av slike grenser. Av disse var det bare Heyerdahl og amerikaneren Norman Baker som hadde erfaring med seiling og navigering. Det skulle vise seg at båten var feilkonstruert, noe som kan ha hatt sammenheng med at båtbyggerne kun hadde erfaring med roligere værforhold fra innsjøene langt inne i Afrika. Akterskipet sank ned, båten fikk slagside og begynte å miste sivbunter. 18. juli bestemte mannskapet seg for å forlate båten, da det gjensto bare rundt 1000 km av totalt omtrent 6000.
12. juli kom «Ra II» fram til Bridgetown på Barbados etter å ha tilbakelagt 6100 km på 57 dager. Underveis hadde mannskapet på oppdrag fra FNs generalsekretær tatt daglige vannprøver, og funnene ble presentert på FNs miljøkonferanse i Stockholm i 1972. Thor Heyerdahl redegjorde også for sine observasjoner i både kongresskomiteen og i Representantenes hus i USA, samt i over 20 andre land. Hans miljøinnsats resulterte blant annet i at det ble forbudt å tømme spillolje fra tankskip i sjøen.
Ekspedisjonen resulterte i boken Ra i 1970 og i 1972 hadde dokumentarfilmen med samme navn premiere. «Ra II» ble fraktet til Oslo, hvor den står utstilt i Kon-Tikimuseet.
«Tigris» (1977)
Heyerdahl hadde hevdet siden Kon-Tiki at tidligere sivilisasjoner ikke så på havet som en hindring, men som en ferdselsåre. Med «Tigris» ønsket han å bekrefte dette nok en gang, denne gang ved å vise at Mesopotamia, Indus-kulturen og Egypt kunne ha hatt handelsforbindelser over havet allerede i år 3000 f. Kr. For å gjøre dette bygget han nok en sivbåt som han døpte «Tigris» etter elven båten ble sjøsatt i. I likhet med «Ra» ble også «Tigris» bemannet med mennesker fra mange ulike nasjoner og kulturer, og seilte under FN-flagget. Av mannskapet på 11 hadde Norman Baker (USA), Carlo Mauri (Italia) og Jurij Senkevitsj (USSR) seilt med Heyerdahl tidligere. «Tigris» ble bygget i Irak av berdisiv, og byggingen ble ledet av de samme søramerikanske indianerne som hadde hjulpet til med å bygge «Ra II». Båten ble 18 m lang og 6 meter bred, og vekten ble anslått til 33 tonn. Dobbeltmasten som bar råseilet var 10 meter høy.
Chiara Cainero
Chiara Cainero (født 24. mars 1978) er en italiensk skytter som konkurrerer i hagleskyting. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble nummer 5 i skeet. Hun tok gull under Sommer-OL 2008.
Syver Berge
Liv og virke
Han satt på nytt i kommunestyret og formannskapet i Vågå fra 1999 til 2003, i tillegg til å drive gård og skjøtte styreverv i flere organisasjoner og foretak.
Chiara Cainero
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, ble hun nummer 20 i skeet.
Thor Heyerdahl
«Tigris» (1977)
24. november 1977 begynte ferden i Al-Qurnah, byen hvor elvene Eufrat og Tigris møtes. Til forskjell fra de tidligere seilasene Heyerdahl hadde tatt, var ett av målene denne gang å manøvrere båten til destinasjoner bestemt på forhånd, ikke bare flyte med strømmene og ende opp der vinden tok dem. Han lyktes med dette og da «Tigris» hadde forlatt elva Shatt al-Arab, seilte de først til Bahrain. Dette området var i oldtiden et viktig handelssentrum for sumererne i Mesopotamia, og dermed et naturlig stoppested for ekspedisjonen. Videre seilte de til Muskat i Oman, og derfra til Karachi i Pakistan.
Etter fem måneder til sjøs ønsket Heyerdahl å avslutte ekspedisjonen i Massawa i Eritrea. Det var via denne havnen han hadde fått fraktet sivet som ble brukt til byggingen av «Ra» og «Ra II». Dette lot seg ikke gjøre på grunn av kampene i den eritreiske selvstendighetskrigen. Også andre steder i området rundt raste krigshandlinger; i Somalia raste Ogaden-krigen og på den andre siden av Adenbukta var det borgerkrig i Jemen. De gikk til slutt i land i det nøytrale landet Djibouti etter å ha tilbakelagt 6800 km gjennom Persiabukten og Arabiahavet. 3. april 1978 satte Heyerdahl og hans mannskap fyr på «Tigris» for å synliggjøre sin protest mot krigshandlingene og den vestlige verdens involvering i disse.
Ragnar Kvam jr. hevdet i sin biografi om Thor Heyerdahl at ambisjonene for denne ekspedisjonen kan ha vært høyere enn Heyerdahl sa offentlig. Ifølge Kvam kan målet ha vært å seile rundt Kapp det gode håp for å «livnære teorien om at det mesopotamiske urtidsmennesket knyttet forbindelsen mellom Det indiske hav og Atlanterhavet».
Utgravninger ved Túcume i Peru
Fra 1988 til 1992 administrerte Thor Heyerdahl arkeologiske utgravninger av et pyramidekompleks ved landsbyen Túcume på Perus stillehavskyst. Det 220 hektar store området er et av de største og mest imponerende fornminneområdene i Sør-Amerika. På området er det 26 pyramidelignende konstruksjoner bygget av soltørket leire (adobe) omkring år 1100.
Det ble avdekket mange graver med fantastisk gravgods, inkludert vakre sølvstatuetter og fjærarbeidtekstiler. Det ble også funnet indikasjoner på at det var erfarne reisende blant Túcume-folket: det var skjell fra Ecuador og Panama og lapis lazuli fra Chile. Utgravinger av en godt bevart adobemur dekorert med illustrasjoner i relieff av fuglemenn om bord på to store farkoster av siv omgitt av fisk og sjøfugl var med på å forsterke Heyerdahls tro på at søramerikanske indianere hadde lagt ut på lange sjøreiser. Disse fuglemennene bar likhetstrekk med funn gjort på Påskeøya. Det ble også funnet et fint bevart rorblad fra en liten balsaflåte og en krukke i sort keramikk som viser to menn om bord på en sivbåt.
Parke County
Parke County er et fylke i den amerikanske delstaten Indiana.
Thor Heyerdahl
Jakten på Odin
I to artikler i Aftenposten og i bøkene Ingen grenser (1999) og Jakten på Odin (2001) – der Per Lillieström var medforfatter – hevdet Heyerdahl at guden Odin hadde vært en reell historisk person, og var forfar til den norske kongerekken. Heyerdahl brukte blant annet Snorres skrifter som kilde, og hevdet også at vikingene hadde besøkt langt større deler av Amerika en det som var kjent fra tidligere. Teorien møtte kraftig motbør.
Heyerdahl besøkte Aserbajdsjan fire ganger i 1981, 1994, 1999 og 2000 Han hadde lenge vært fascinert av helleristningene som kunne dateres tilbake til ca. 8–7 årtusener f.Kr. på Gobustan (ca. 60 km sørvest for Baku), og han var overbevist om at deres kunstneriske stil var svært lik på utskjæringer funnet hjemme i Norge. Heyerdahl mente spesielt at utseendet på båtene var svært like, da disse var tegnet med sigdformede linjer som representerte bunnen på båten og hadde vertikale linjer på dekk som skulle illustrerer mannskap eller kanskje hevede årer.
Basert på dette og annen publisert dokumentasjon foreslo Heyerdahl at Aserbajdsjan var åsted for en gammel avansert sivilisasjon. Han mente innfødte migrerte nordover via vannveier til dagens Skandinavia ved hjelp av genialt konstruerte fartøy laget av dyreskinn som kunne brettes ut som tøystoffer. Når de reisende skulle forflytte seg motstrøms foldet de ganske enkelt skinnbåtene sine og fraktet dem med pakkdyr.
Under Heyerdahls besøk i Baku i 1999 foreleste han om historien til gamle nordiske kongene på det nasjonale vitenskapsakademiet i Aserbajdsjan. Han snakket om nedtegnelser gjort av Snorre Sturlason i Ynglingesagaen på 1200-tallet der det fortelles at Odin kom til nord med sitt folk fra et land som het Aser. Heyerdahl aksepterte Snorres fortelling som bokstavelig sannhet, og mente at en høvding ledet sitt folk i en migrasjon fra øst, vestover og nordover gjennom Sachsen til Fyn i Danmark, og til slutt slo seg ned i Sverige. Heyerdahl hevdet at den geografiske plasseringen av det mytiske Aser eller Æsir stemte overens med regionen i det moderne Aserbajdsjan øst for Kaukasusfjellene og Svartehavet. «Vi snakker ikke lenger om mytologi,» uttalte Heyerdahl, «men om realitetene i geografi og historie. Aserbajdsjanerne bør være stolte av sin gamle kultur. Den er like rik og gammel som dem i Kina og Mesopotamia.»
Et av de siste prosjektene Heyerdahl gjennomførte, Jakten på Odin, var en revisjon av hans Odinhypotese, hvor han innledet utgravninger i Azov i Russland, nær Azovhavet på nordøstsiden av Svartehavet. Han søkte etter restene av en sivilisasjon som kunne stemme med fortellingene om Odin i Snorre, et godt stykke nord for hans opprinnelige mål i Aserbajdsjan ved Det kaspiske hav bare to år tidligere. Dette prosjektet møtte hard kritikk og beskyldninger om pseudovitenskap fra historikere, arkeologer og lingvister i Norge, som anklaget Heyerdahl for selektiv bruk av kilder og en grunnleggende mangel på vitenskapelig metode i sitt arbeid.
Hans sentrale påstander var basert på likheter i navn i norrøn mytologi og geografiske navn i svartehavsregionen, for eksempel Azov og æser, udinere og Odin, Ty og Tyrkia. Filologer og historikere avviser disse parallellene som rene tilfeldigheter, og også anakronismer; for eksempel fikk ikke byen Azov dette navnet før over 1000 år etter perioden Heyerdahl hevder æsene holdt til der. Motstanden fra fagmiljøene hindret ikke Heyerdahl i å fremme disse påstandene helt fram til sin død i 2002.
Andre prosjekter
Heyerdahl reiste i 1982 til Maldivene i Det indiske hav etter å ha fått tilsendt bilder av en steinstatue som lignet på dem han hadde sett på Påskeøya. Da han året etter begynte med arkeologiske utgravinger der, fant han solorienterte fundamenter og gårdsrom, samt statuer med langstrakte øreflipper. Heyerdahl mente at disse funnene passet med teorien hans om en sjøfartssivilisasjon som oppsto i det som nå er Sri Lanka som koloniserte Maldivene og senere påvirket eller stiftet kulturene i oldtidens Sør-Amerika og på Påskeøya. Hans funn er beskrevet i boka Mysteriet Maldivene.
I 1991 begynte han sine undersøkelser av pyramidene i Güímar på Tenerife og erklærte at de ikke var tilfeldige steinhauger, men pyramider. Basert på funn gjort av astrofysikerne Aparicio, Belmonte og Esteban, fra Instituto de Astrofisica de Canarias om at pyramidene var astronomisk orientert utviklet han en overbevisning om at de var av gammel opprinnelse og han hevdet at de gamle menneskene som bygget dem var mest sannsynlig soltilbedere. Heyerdahl utformet etterhvert en teori om at Kanariøyene hadde vært baser for oldtidens transport mellom Amerika og Middelhavet.
Solgaard skog
Solgaard skog er en vei og industrifelt i Moss, navnet ble bestemt i 1970. Veien går to steder fra Vålerveien ved Per Gynts vei og inn til industrifeltet, hele industrifeltet kalles Solgaard skog, samtlige industribygninger har adressen Solgaard skog 1, 1B, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 9, 11, 13, 15, 17, 17B, 17C, 19, 60, 71, 80, 86. 92, 98, 104, 110, 116, 120, 128, 131, 132, 134, 138, 139, 143, 144, 150. Postadressen er 1599 Moss.
Tidligere var området en del av Patterødskogen.
Thor Heyerdahl
Skepsis til teorier og metode
Thor Heyerdahl møtte allerede i sin samtid motbør fra andre forskere. Han ble ofte beskyldt for å drive pseudovitenskap, ha en selektiv metodebruk og for å overse dokumentasjon som ikke passet hans teorier. Striden rundt Jakten på Odin-prosjektet var på mange måter typisk for forholdet mellom Heyerdahl og fagmiljøet. Hans teorier har sjelden vunnet noen vitenskapelig aksept, mens Heyerdahl selv avviste all vitenskapelig kritikk og konsentrerte seg om å publisere sine teorier i populære bøker rettet mot allmennheten. Heyerdahls svar på kritikken var å fremstille seg som den uavhengige nytenkeren. I boken ''Jakten på Odin. På sporet av vår fortid'' skriver han: «…jeg har aldri vært redd for å utfordre den minoriteten av vitenskapsmenn som aldri yter noe selv. De som i dekning av en villedende professortittel, eller krav på ekspertise, bare lever trygt av å forsvare dogmene…»
Heyerdahls ekspedisjoner viste imidlertid også at havseilaser over lange avstander var mulig med gamle midler og metoder. I lys av dette må han kunne ses som en utøver av eksperimentell arkeologi. «Det gjennomslag han fikk hos allmennheten for sitt budskap, står i en viss motsetning til det nokså begrensede gjennomslag hans vitenskapelige bidrag fikk i internasjonale forskningsmiljøer.» Hans viktigste arkeologiske innsats regnes for å være utgravningene på Påskeøya.
Hans arbeid på Maldivene inneholder flere trekk som beskrives som karakteristiske for hans fremstillingsmåte : han overså tidligere forskning utført i 1920-årene, og presenterte konklusjoner i strid med rapporten fra sin egen ekspedisjons arkeolog, Arne Skjølsvold.
Innvendinger fra genetikere
I ettertid har DNA-studier problematisert teorien om migrasjon fra Sør-Amerika til Polynesia. Hovedtyngden av genetiske studier av mitokondrielt DNA (mtDNA) peker i retning av at de første polynesiere kom fra vest. En åtte år lang genetisk studie foretatt av Erika Hagelberg ved Cambridge University, konkluderte i 1998 at polynesierne hadde vandret østover fra Sørøst-Asia og ikke Sør-Amerika. Også befolkningen i Melanesia kom vestfra ifølge samme studie, men utgjør en egen befolkning. I juli 2005 publiserte genforskere fra New Zealand resultatene av et studium av mtDNA hos folk fra Taiwan såvel som fastlandet i Kina. Studiene påviste at befolkningen i Polynesia hadde slektskap med befolkningen på Taiwan, men ikke Han-kinesere fra fastlandet.
I 2007 og 2009 ble det publisert to nye forskningsrapporter ved Universitetet i Oslo. De baserte seg på studier av mtDNA og Y-kromosom-markører, og fokuserte på personer som var født på Påskeøya før slavehandlere ankom i 1860-årene og begynte å blande seg med innbyggerne. Rapportene nyanserte konklusjonene fra tidligere funn. De bekreftet at hovedtyngden av polynesiernes arvestoff kom vestfra. Men samtidig ble det dokumentert spor av gener fra Sør-Amerika og Europa. Folk med avstamning fra Sør-Amerika har også bosatt seg på Påskeøya før europeernes ankomst i 1722, men de er unntakene som bekrefter regelen om polynesiernes vestlige opprinnelse.
En DNA-studie som ble publisert i 2014 bekreftet at den genetiske bakgrunnen hos Påskeøya-folket i hovedsak er polynesisk, med 16 % europeisk innslag og 8 % fra amerikanske urfolk. Innslaget av arvemateriale fra amerikanske urfolk ble datert til perioden 1280–1495.
I 2007 ble det lagt frem DNA-analyser av 50 hønseben fra Chile, karbondatert til mellom 1321 og 1407. Forskere fant identisk arvestoff hos førkolombiske høns fra Tonga og Amerikansk Samoa, og et DNA som nesten samsvarte på Påskeøya. Dette kan tolkes dithen at polynesiere innførte tamhøns i Sør-Amerika, og reiste frem og tilbake mellom Polynesia og Sør-Amerika i førkolombisk tid. I 2014 hevdet en ny rapport at det studerte genmaterialet kan ha blitt kontaminert med moderne arvemateriale. Spørmålet diskuteres derfor fortsatt.
Søtpoteten er kjent fra Peru 8000 f.Kr. og har vært dyrket i Sentral-Amerika siden 3000 f.Kr. Dens kultivering antas å ha nådd Karibia og Sør-Amerika 2500 f.Kr. På Cookøyene er den dokumentert via karbon-14 datering til 1000 e.Kr., og det antas at den nådde det sentrale Polynesia omkring år 700. Ulike bevis viser at den ikke er blitt spredt via frø som har vært flytende over havet; dessuten er søtpoteten i Polynesia en kultivert art som blir utbredt via vinstiklinger, og ikke frø. Spørsmålet er da hvordan den ble utbredt i Stillehavet; den rådende teorien er at rotveksten ble importert av polynesierne selv fra Sør-Amerika.
Innvendinger fra lingvister
Også språkforskere har gått ut med kritikk av Heyerdahls påståtte lingvistiske beviser for kulturutveksling og folkevandring. Der Heyerdahl hevder at likheter mellom ord og navn funnet på vidt forskjellige steder viser at det har forekommet kulturell kontakt avviser fagmiljøene dette som tilfeldigheter, og påpeker at noen av Heyerdahls påstander bare understreker ytterligere Heyerdahls manglende kunnskap på området.
Arkiv og samlinger
En av Sjøforsvarets fregatter i Fridtjof Nansen-klassen har fått navnet KNM «Thor Heyerdahl». I 1971 ble Thor Heyerdahl utnevnt til æresborger av Larvik, og har også fått den videregående skolen i Larvik oppkalt etter seg, Thor Heyerdahl videregående skole.
I 1999 lanserte Norges Rederiforbund «The Thor Heyerdahl International Maritime Environmental Award», som hvert år hedrer aktører innen shipping som har utmerket seg med innsats for maritimt miljøarbeid.
Andersdalelva
Andersdalelva er ei elv i Tromsø kommune i Troms og Finnmark. Elva er 16,2 km lang, og har et nedbørfelt på 44,06 km². Middelvannføringen ved munningen er 2,37 m³/s.
Thor Heyerdahl
Filmer
Mye av Thor Heyerdahls popularitet skyldtes hans evne til å dokumentere ekspedisjonene gjennom filmmediet. Heyerdahl laget dokumentarfilmene Kon-Tiki (1950, vant Oscar for beste dokumentarfilm), Galapagos (1955), Aku-Aku (1960) og Ra (1972). Mer kuriøst spilte han pirat i den svenske langfilmen Pippi Långstrump på de sju haven (1970).
Det svenske filmselskapet Sebra Film var Thor Heyerdahls faste filmselskap siden ekspedisjonen til Maldivene i 1982. I selskapets arkiver i Torsby finnes mellom 200 og 300 timer opptak med og om Heyerdahl, noe av dette har aldri blitt klippet ferdig og blitt sendt. Blant råmaterialet er det opptak fra prosjektet Heyerdahl skulle i gang med da han døde, de arkeologiske utgravningene på Samoa. Sebra Film står også bak mange av de aller største og mest kjente TV-seriene og dokumentarfilmene som har blitt laget om Heyerdahl etter 1982, i samarbeid med BBC, SVT, NRK og en rekke andre tv-selskaper. Noen titler er Mystery of the Maldives, Easter Island – A Mystery is solved (om Påskeøya), The Pyramids of Peru (Tucume), Thor Heyerdahl – 80 Years Young, Thor Heyerdahl – kulturer i världen, Thor Heyerdahl, Explorer and Scientist og ikke minst den stort anlagte The Kon-Tiki Man – i samarbeid med BBC og med Christopher Ralling som forteller.
I 2002, året da Heyerdahl døde, laget Sebra Film Jakten på Odin i samarbeid med NRK. Heyerdahl går også igjen som en rød tråd i Sebra-produksjoner som Challenge of the Seas and Forest of the World, Globale Future, The Climate, World of Drugs og Culture Spans the World.
Spillefilmen Kon-Tiki hadde premiere 24. august 2012. Filmen hadde et budsjett på 93 millioner og en totalramme på ca. 100 millioner, der de resterende 7 millionene ble brukt på markedsføring.
«Heyerdahl-byen»
«Heyerdahl-byen» var et prosjekt eid av Larvik kommune som gikk over tre år med oppstart i 2007. I styringsgruppen var det representanter for Larvik kommune, Vestfold fylkeskommune, Innovasjon Norge, The Heyerdahl Institute, Larvik Næringsforening og Heyerdahls familie. Budsjettet var på 3,9 millioner kroner, og bidragsytere var Larvik kommune, Vestfold fylkeskommune og Innovasjon Norge. Fylkeskommunen bevilget sin årlige andel på 400 000 kroner under forutsetning av at kommunen og Innovasjon Norge bidro med sine andeler. Også Larvik har bidratt.
Prosjektet var et såkalt «generator-prosjekt» for utvikling og gjennomføring av aktiviteter som inngikk i et helhetlig Heyerdahl-konsept for Larvik. Av konkrete prosjekter i Heyerdahl-byen var eksempelvis et Heyerdahl-senter, hvor Tangaroa skulle inngå som et element, utnyttelse av Heyerdahls barndomshjem, publikasjoner med mer.
17. mai 2007 ble det kjent at Larvik kommune hadde sikret seg Thor Heyerdahls barndomshjem for 4,7 millioner kroner. Det å sikre seg Steingata 7 var et viktig element i satsingen for å bringe verdensborgeren tilbake til barndomsbyen. Barndomshjemmet skulle inngå i prosjektet «Heyerdahl-byen».
I 2009 stod Larviks nye storsatsing på videregående opplæring og idrettsarena klar. Skolen fikk navnet Thor Heyerdahl videregående skole.
Utmerkelser
Heyerdahl mottok en rekke ordener for sitt virke:
Braga (distrikt)
Kommuner
Braga består av 14 kommuner:
Sixty Years a Queen
Sixty Years a Queen er en britisk stumfilm fra 1913 regissert av Bert Haldane.