cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
MS «Lerøy Triton»
MS «Lerøy Triton» er en norsk arbeidskatamaran bygget i 2012 ved Fitjar Mekaniske Verksted, som byggenummer 202. Fartøyet eies av Lerøy Vest AS / Sjøtroll Havbruk AS, og brukes fast som arbeidsbåt ved mange av fiskeoppdrettene til Lerøy. Fartøyet er utstyrt med to Deutz BF8M1015 MC motorer. Disse yter 598 hk hver, med 1900 omdreininger i minuttet. MS «Lerøy Triton» er utstyrt med to stykk foldekraner og vinsj. Fartøyet har utstyr for kartlegging av havbunnen.
Erica Wiebe
Erica Wiebe (født 13. juni 1989) er en canadisk bryter som konkurrerer i fri stil.
Jåstad kraftverk
Jåstad kraftverk (Jåstadkraft) er et vannkraftverk på Grimo i Ullensvang kommune i Vestland.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 254 meter i Indre Jåstad-elvi.
Aggregatet er en peltonturbin med en generator på 0,99 MW. Årsproduksjon er 4,5 GWh.
Kunståret 1580
Kunståret 1580 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1580.
Europahumlebøk
Den blir opptil 25 m høy. Barken er glatt og gråbrun med mørkebrune furer. Bladene er ovalt tilspissede og skarpt dobbelttannede med 12–15 par nerver; de er mørkegrønne på oversiden og lysere på undersiden med hvite hår på nervene. Hannraklene er opptil 10 cm lange. Hunnraklene er 3–5 cm lange og minner om blomsterstanden til humle.
Europahumlebøk vokser ofte i artsrik krattskog sammen med villkornell, vårkornell, hassel, parykkbusk, prydblåhegg, middelhavseiner, Paliurus spina-christi, syrin, buskvikke og terpentintre. Den finnes også som undervegetasjon i svartfuruskog, og den er ofte en dominerende art i submediterran løvskog sammen med orientagnbøk, mannaask og duneik. Europahumlebøk forekommer ofte tidlig i den økologiske suksesjonen og blir etterhvert utkonkurrert av løvfellende eikearter, svartfuru, libanonseder, tyrkisk furu og ved nordgrensen for utbredelsen bøk.
I Alpenes sørskråning i Sveits vokser europahumlebøk sammen med australnesletre, mannaask, Cota triumfettii, vårkornell, Cyclamen purpurascens, laurbærtysbast, hvit julerose, buskvikke, einer, gullregn, gulltvetann, klosterpion, frynseeik, duneik, Ruscus aculeatus, sølvasal, skjermkrage, legefirtann og svart nyserot.
Arten er utbredt fra sørøstlige Frankrike, Korsika og Sardinia i vest, nordover til Sveits og Østerrike, østover til Kaukasus og sørover til Sicilia og Libanon.
SAS Braathens
SAS Braathens var fra 2004 til 2007 Norges største flyselskap. Selskapet ble etablert da den norske delen av SAS og Braathens i 2004 fusjonerte til et heleid datterselskap av SAS-gruppen som opererte med eget driftssertifikat. Den 1. juni 2007 ble selskapet en integrert del av SAS, og skiftet navn til SAS Norge. Flyselskapet hadde sin base ved Oslo lufthavn, Gardermoen, og var dessuten den største av de tidligere fire SAS-enhetene. SAS Braathens hadde sitt hovedkontor i kontorkomplekset Diamanten på Fornebu, og hadde rundt 3.750 ansatte.
Selskapet opererte ruter med utgangspunkt i Oslo-basen til de fleste stamlufthavner i Norge, så vel som til en rekke europeiske destinasjoner. Rutenettverket strakk seg fra Longyearbyen i nord til Las Palmas i sør. I 2006 fraktet selskapet om lag 9 millioner passasjerer.
Zhang Fengliu
Zhang Fengliu (født 15. november 1989) er en kinesisk bryter som konkurrerer i fri stil.
Hun representerte Kina under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun tok bronse i 75 kg.
Fylkesvei 7504
Fylkesvei 617 (Fv617) går mellom Finnvika og Nordfjord i Sørfold kommune i Nordland. Veien er 3,6 km lang.
EM i baseball 1999
EM i baseball 1999 (europamesterskapet i baseball) ble arrangert i Bologna, Parma og Rimini i Italia i 1999.
Fylkesvei 7504
Veien er den naturlige adkomstveien til Rago nasjonalpark.
Cecília Guimarães
Cecília Guimarães (født 28. mai 1927 i Lisboa i Portugal, død 2. februar 2021 i Alvalade i Lisboa) var en portugisisk skuespiller.
Liv og virke
Hun debuterte i stykket A Qualquer Hora o Diabo Vem de Pedro Bom på på Teatro da Rua da Fé (1951). Hun var med i Companhia Alves da Cunha og på Teatro do Gerifalto. Så spilte hun på Teatro Experimental do Porto, der hun, under ledelse av António Pedro, spilte i O Crime da Aldeia Velha av Bernardo Santareno.
Senere i 1950-årene fikk hun ansettelse på fabrikk. Så ble hun invitert av António Lopes Ribeiro til å delta som skuespiller i filmen O Primo Basílio, og fikk for sine prestasjoner prisen «beste kvinnelige skuespiller» fra SNI.
Hun hadde flere roller i fjernsynsteater. Hun arbeidet for Companhia Rey Colaço-Robles Monteiro i flere år (Teatro Nacional D. Maria II), arbeidet også med Teatro Experimental de Cascais, Companhia de Teatro de Almada, Companhia de Teatro de Braga og United Artists.
Hun deltok i flere filmer, som As Horas de Maria (1979); «Francisca» (1981), O Lugar do Morto (1984), A Filha (2003), Axilas (2016), A Canção de Lisboa (2016) og Olga Drummond (2018).
På fjernsyn var hun med i såpeoperaer, fjernsynsfilmer og flere serier, som A Mala de Cartão (1988), A Morgadinha dos Canaviais (1990), Cluedo (1995), Filhos do Vento (1997), Casa da Saudade (2000), Estação da Minha Vida (2001) og Hotel Cinco Estrelas (2013).
Hun døde den 2. februar 2021, 93 år gammel, av komplikasjoner relatert til covid-19 under covid-19-pandemien i Portugal, på Hospital de Santa Maria i Lisboa, hvor hun var blitt innlagt.
Speleonectes parabenjamini
Speleonectes parabenjamini er en art av krepsdyr, som er kjent fra funn i Karibia. Arten inngår som en av 12-15 arter i slekten Speleonectes, som er en av tre slekter i familien Speleonectidae.
Arten hører under gruppen Remipedia hvor alle artene er blinde, og hele kroppen består av en enkelt, lang rekke av ledd med antropode (grenete) bein. Individene svømmer på ryggen og beveger seg sakte.
Friedrich von Wrangel
Friedrich Heinrich Ernst greve von Wrangel (født 13. april 1784, død 2. november 1877 i Berlin) var en prøyssisk generalfeltmarskalk, født i Stettin.
Tolv år gammel ble han innrullert i et prøyssisk dragonregiment. Allerede som 14-årig ble han utnevnt han til sekondløytnant.
Han deltok i Napoleonskrigene sammen med bl.a. nordmennene Olaf Rye, Hans Helgesen og Schleppegrell. Senere kom de til å kjempe mot hverandre, da Wrangel førte de tyske forbundstropper mot Danmark under treårskrigen 1848–50.
Han ble utnevnt til generalfeltmarskalk i 1856 og ble øverstkommanderende for den prøyssisk-østerrikske hær under andre slesvigske krig mot Danmark inntil februar 1864. Han var på det tidspunkt 80 år gammel, og ble tilsidesatt av sjefen for den tyske generalstaben, Helmuth von Moltke som den reelle øverstkommanderende, etter at Wrangel hadde ignorert Moltkes direktiver og oversett rådene fra egne stabsoffiserer.
Alexandre del Valle
Alexandre del Valle (født 4. september 1968 i Marseille) er en fransk statsviter, journalist og essayist som spesialiserer seg på islamisme, terrorisme og geopolitikk av den muslimske verden.
Utdanning
Del Valle tok doktorgraden i historie ved universitetet Montpellier 3 Paul Valery i 2015 da han forsvarte avhandlingen "Vestlig sivilisasjon og den andre avkolonisering. Indigenisme og islamisme på den kalde krigen til dagens" om samspillet mellom Vesten og den muslimske verden.
Yrkeskarriere
Tidlig i sin karriere jobbet han i det offentlige. Deretter jobbet han i Europaparlamentet i Brussel før han opprettet sitt konsulentfirma.
For tiden underviser han geopolitikk og internasjonale relasjoner ved Ecole supérieure de commerce - ESC La Rochelle (Frankrike).
Essayist
I sin første bok, "Islamisme og USA: en allianse mot Europa", utgitt i 1997, analyserte han forholdet mellom CIA og den afghanske Mujahideen under krigen i Afghanistan, og amerikansk innflytelse på fremveksten av islamisme i den arabiske verden. Her er fokuset på hvordan og hvorfor USA har bidratt til fremveksten av islamisme på tidspunktet for den kalde krigen.
I sin bok "Det tyrkiske dilemma" stiller han spørsmålet om ikke Tyrkia innenfor EU vil være en "islamsk, trojansk hest".
I sin siste bok "Syrian chaos", utgitt i 2014, studerer han de underliggende årsakene til den syriske konflikten og svikt i den arabiske våren.
Del Valle forsvarte ideen om en tilnærming mellom Russland og Europa for å skape en ny geopolitisk blokk som han kalte "Pan-West", om nødvendigheten for å bekjempe den islamistiske trusselen.
Han beskriver islamisme som en tredje type totalitarisme, de to første er nazisme og kommunisme.
North American P-64
North American P-64 var et amerikansk jagerfly basert på AT-6 Texan, av samme type som NA-50. P-64 ble egentlig produsert for Thailand under betegnelsen NA-68, men ble rekvirert av amerikanske myndigheter og tatt i bruk av det amerikanske flyvåpenet. P-64 var utstyrt med en Wright R-1820-77 9-sylindret stjernemotor med en ytelse på 870 hk, og hadde en bestykning bestående av to 7,62 mm mitraljøser og to 20 mm kanoner. Flyet hadde også festepunkter for bomber, én under buken og én under hver vinge, og kunne bære en bombelast på opptil 250 kg. Til tross for at USAAC tok over flyene som jagerfly, fikk de etter hvert fjernet våpnene og ble brukt som treningsfly eller «hacks».
Nichelle Prince
Nichelle Prince (født 19. februar 1995) er en canadisk fotballspiller.
Hun representerte Canada under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun tok bronse i kvinnenes turnering.
Danilo Hondo
Danilo Hondo (født 4. januar 1974 i Wilhelm-Pieck-Stadt Guben, Tyskland), er en tysk, tidligere profesjonell syklist. Hondo ble proff i 1997 i det lille laget Agro-Adler Brandenburg, og gikk til Team Telekom foran 1999 sesongen. Hondo er en svært god spurter, og i Telekom tok han sine kanskje største seire på 2. og 3. etappe i Giro d'Italia 2001. Begge triumfene kom i massespurter og bidro til at han bar poengtrøyen gjennom halvparten av rittet. Dessverre for Hondo var han i Telekom i samme periode som Erik Zabel, noe som gjorde at han ofte måtte kjøre opptrekk framfor egne sjanser. Sammen med Giovanni Lombardi og Gian Matteo Fagnini utgjorde han i en periode et av de siste leddene i "Zabel-togene", som ofte preget de siste kilometrene inn mot massespurter, og han bidro på denne måten til flere av Zabels toppresultater i perioden 1999 til 2003. Som en følge av dette kom Hondos seire for det meste i mindre ritt, og han klarte heller ikke å vinne et av de mer prestisjefylte rittene etter at han forlot Telekom, selv om han var nære i 2005 da han ble nummer to i Milano-Sanremo.
Hondo har også en triumf i det tyske landeveismesterskapet fra 2002.
Dopingsaken og følgene av denne
I 2005 avla Danilo Hondo to positive dopingprøver på stoffet carphedon under rittet Murcia rundt. Dagen før den første positive prøven hadde han imidlertid testet negativt, noe som sådde tvil om de to andre prøveresultatene var korrekte, selv om de to B-prøvene også var positive. Den mengden carphedon som ble funnet i Hondos prøve var så liten at han kan ha fått den i seg gjennom forurenset mat eller drikke. På grunn av de positive prøvene ble Hondo allikevel først suspendert og senere sparket fra Team Gerolsteiner.
Hondo fikk en utestengelse på to år, frem til 1. april 2005, men denne straffen ble senere redusert til 1 år i juni 2005. I januar 2006 ble så straffen forlenget til 2 år, etter at Hondo tapte saken i Den internasjonale voldgiftsretten for sport. Hondo gav seg ikke, og gikk til den sivile domstolen i Sveits, som i mars 2006 reduserte straffen hans midlertidig til 1 år.
I april 2006 hadde Hondo sonet ferdig, og undertegnet en kontrakt med det tyske kontinentallaget Team Lamonta. Hondo fikk en svært god sesong med flere seire og topplasseringer i mindre ritt. Han ble nummer to sammenlagt i UCI Europe Tour 2006, kun 21 poeng bak vinneren, og hadde han blitt nummer 2 og ikke 4 i hans siste ritt for sesongen, ville han ha vunnet.
Høsten 2006 signerte han for Tinkoff Credit Systems, men i januar 2007 ble dopingdommen igjen aktivert av Den internasjonale voldgiftsretten for sport, og Hondo ble utestengt frem til 1. april samme år. Senere ble det klart at Hondo også måtte sone for de månedene i 2006 han hadde deltatt i ritt, og straffen ble derfor forlenget til 1. januar 2008. Som følge av all dette ble Hondo sparket fra Tinkoff våren 2007.
Viktigste resultater
2006 2005 2004 2003 2002 2001 2000 1999 1998 1997
Berberisslekta
se tekst
Berberisslekta (Berberis) er en slekt av planter som tilhører berberisfamilien. Hvis en inkluderer den nærstående slekta Mahonia, omfatter slekta omtrent 600 arter.
Berberisslekta er utbredt i den nordlige tempererte sone, Sør-Amerika, Nord- og Øst-Afrika. De er mye brukt som hage- og parkplanter og finnes forvillet andre steder, for eksempel i Australia og på New Zealand.
Den vanligste europeiske arten, berberis (Berberis vulgaris), ble innført til Norge for lenge siden og finnes naturalisert nordover til Trøndelag. Denne arten og omtrent 70 andre berberisarter er mellomvert for soppen svartrust, som gjør stor skade på korn. Det har derfor siden 1916 vært forbudt å plante berberis i Norge. Den japanske høstberberis (Berberis thunbergii) er ikke vert for svartrust og er den vanligste berberisen i hager. Høstberberis har spredt seg i naturen og er nå vanlig i skog nær boligområder i Norge.
I Iran dyrkes berberis-arter (særlig B. vulgaris) som gir en frukt som tørkes og brukes i mat, kalt zereshk. Den dyrkes og høstes samtidig med safran.
Arter
De mest kjente artene omfatter:
Sphaenognathus metallifer
Sphaenognathus metallifer er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Levevis
Larvene utvikler seg nede i bakken i humus-rik jord.
Utbredelse
Arten er kjent fra Ecuador.
Onești
Onești er en by i fylket Bacău i Romania.
Byen hadde 39 172 innbyggere i 2011. Stedet ble grunnlagt som en landsby i 1458. Administrativt hører landsbyene Slobozia og Borzești inn under Onești, og Borzești var fødested for Stefan III.
I moderne tid er byen blant annet kjent for at turneren Nadia Comăneci ble født der.
Betty Cuthbert
Betty Cuthbert (født 20. april 1938 i Sydney, død 6. august 2017 i Mandurah) var en australsk friidrettsutøver som vant fire olympiske gullmedaljer på sprintdistansene.
Våren 1956 satte hun verdensrekord på 200 meter med 23,2 sekunder. Dermed var hun gullfavoritt foran OL i Melbourne samme år. Under OL startet hun først på 200 meter, der lagvenninnen og verdensrekordinnehaveren Shirley Strickland var storfavoritt. Hun ble imidlertid utslått i kvalifiseringsheatene, og Cuthbert vant finalen. Med denne overraskende seieren i ryggen, vant hun enkelt 200-meterfinalen. Hun tok sin tredje gullmedalje med det australske laget på 4 × 100 m stafett.
Under OL 1960 i Roma ble 100 og 200 meter dominert av amerikanske Wilma Rudolph. Cuthbert ble utslått i forsøket på 100 meter, og deltok ikke på 200 meter.
Etter et par års pause gjorde hun comeback under Samveldelekene 1962 i Perth, denne gang på 400 meter. Under OL 1964 i Tokyo vant hun 400 meter og tok dermed sitt fjerde OL-gull.
I 2018 ble hun posthumt utnevnt til companion av Order of Australia.
Battle Abbey
Battle Abbey er et engelsk, tidligere klosterkompleks tilhørende benediktinerordenen, nå delvis i ruiner, som ligger i den lille byen Battle i East Sussex. Klosteret ble reist for å feire Vilhelm Erobreren og normannernes seier over Englands konge Harald Godwinson og hans angelsaksiske hær i slaget ved Hastings. På stedet hvor Harald Godwinson ble drept skal etter sigende høyalteret ha stått. Offisielt var klosteret dedikert til middelalderens populære franske helgen Sankt Martin av Tours.
Opprettelsen
I 1070 beordret pave Alexander II normannerne til å gjøre bot for at så mange var blitt drept under erobringen av England, først under slaget ved Hastings i 1066, og deretter ytterligere drap i tiden etter. Særlig massakrene i Nord-England i 1069–1070 var særlig ille hvor et stort antall mennesker ble drept; menn, kvinner og barn, kanskje så mange som 150 000 mennesker. I utgangspunktet hadde pavedømmet gitt sin formelle tillatelse til at England kunne bli invadert og erobret, men i tiden etter var det blitt pinlig for pavedømmet at kristne drepte så mange andre kristne.
Vilhelm Erobreren fikk satt i gang byggingen av klosteret, men han selv døde i 1087 før det var fullført. Kirken var ferdig en gang rundt 1094 og ble innviet i løpet av regimet til hans sønn, Vilhelm Rufus. Det var også bestemt at klosteret skulle bli dedikert til den populære franske helgenen Martin av Tours. Valget av helgen var ikke tilfeldig. Martin av Tours var svært populær i middelalderen, og som tidligere soldat ble han hyppig assosiert med militær erobring og var derfor også populær hos de franske kongene. At Vilhelm Erobreren, hertug av Normandie, som konge av England, knyttet seg opp til Sankt Martin, kan også vurderes som at han symbolsk framsto som likestilt med den franske kongen (som han ironisk nok var i krig med på den tiden da han døde). Klosteret ble likevel hetende Battle Abbey etter det berømte slaget i 1066. Et kloster, som vanligvis var et sted for bønner og forsoning, var i dette tilfellet reist som et minnesmerke over et blodig slag.
På slutten av 1200-tallet ble klosteret opprustet og forbedret, men den reformiske prosessen under kong Henrik VIII av England, Oppløsningen av Englands klostre, særlig i periode mellom 1538 og 1541, ble klosteret i Battle bortimot fullstendig ødelagt. Alle ved klosteret ble dog gitt pensjoner, inkludert abbed John Hamond og dets prior Richard Salesherst, og munkene; John Henfelde, William Ambrose, Thomas Bede og Thomas Levett, alle med universitetsgrad i teologi.
Etter nedleggelsen
Etter oppløsningen av klostersystemet ble deler av Battle Abbey omgjort til et privat hjem,, mens deler av klosterbygningene ble revet for å være steinbrudd og skaffe bygningsmaterialer. Thomas Webster, medlem av parlamentet og baronett (1677–1751, dannet et baronett i 1703, nedlagt 1923), giftet seg med arvingen Jane Cheek (datterdatter av en rik handelsmann, Henry Whistler, og hun arvet hans store arv i 1719). Han kjøpte Battle Abbey i 1719 og ble etterfulgt av sin sønn, Whistler Webster, 2. baronett (død 1779, etterlot seg en enke, men ingen barn, etterfulgt av sin bror).
Stedet var en pikeskole da kanadiske soldater ble stasjonert her under den andre verdenskrig og er fortsatt en skole den dag i dag. Etterkommerne av Augustus Webster, 8. og siste baronett (død 1923), solgte til sist Battle Abbey til regjeringen i 1976 og det er i dag bevart og tatt var på av English Heritage.
Alt som er igjen av klosterkirken er omrisset på bakken, men deler av noen av klosterbygningen står fortsatt, de som er bygget mellom 1200- og 1500-tallet. Disse er fortsatt i bruk for den uavhengige skolen, Battle Abbey School. Besøkende til klosteret blir vanligvis ikke gitt tillatelse til å komme inn på innsiden av klosterbygningene, skjønt i skoleferien i sommermånedene er det stundom gitt tillatelse til Abbots Hall.
Kirkens høyalter som etter sigende står på det stedet hvor kong Harald Godwinson falt er i dag markert av en plakett på bakken, og rett ved er det et monument som er reist av folket i Normandie i 1903. Ruinene av klosteret, med dens tilhørende slagmarken, er et populært turistmål. Årlig er det en amatøroppsetning av slaget ved Hastings som er ett av de største i sitt slag.
Jukums Vācietis
Jukums Vācietis (født i Jaunmuiža i Jaunlutriņi i guvernementet Kurland i Tsarrussland, død 28. juli 1938 i Moskva; russisk: Иоаким Иоакимович Вацетис; Ioakim Ioakimovitsj Vatsetis) var en latvisk sovjetkommandant. Han var en av få merkbare sovjetmilitærledere som ikke var medlem av noe kommunistisk parti.
Vācietis startet sin karriere hos Det russiske keiserdømme i 1891. Under første verdenskrig var han en av de latviske riflemenns kommandanter, med rangen oberst, som sluttet seg til Vladimir Lenins bolsjeviker etter oktoberrevolusjonen og den etterfølgende russiske borgerkrigen. Fra april 1918 var han kommandanten for de latviske røde skyttere-divisjonen. Fra juli til september 1918 kommanderte han østfronten av den russiske bprgerkrigen. Han ble deretter Den røde armés første øverstkommanderende, som leder for det revolusjonære militærrådet, 4. september 1918 til 8. juli 1919, hvor han blant annet ga orderen om å starte Den sovjetiske vestoffensiven. I juli ble han arrestert etter falske anklager om at han var medlem i den motrevolusjonære hvite armé, men ble løslatt kort tid senere.
I 1922 ble han professor ved RKKA-militærakademiet, det fremtidige Frunze-militærakademiet.
29. november 1937, tiden for Stalins store terror ble han arrestert som et medlem av den påståtte latviske fascistorganisasjonen innen RKKA, og ble henrettet i 1938. Vācietis ble rehabilitert i 1957.
Viggo Johnsen
Johnsen ble først valgt inn i kommunestyret i Bø for den tverrpolitiske listen Nordbygdas fellesliste i 1987. Etter to perioder for denne listen gikk han over til Senterpartiet.
Tocopilla
Tocopilla er en havneby i den chilenske regionen Antofagasta. Byen har rundt 23 000 innbyggere. Byen er provinshovedstad i provinsen Tocopilla. Byen ble grunnlagt i 1843, og tilhørte frem til 1879 Bolivia. I salpeterkrigen (1879–1883) ble byen erobret av chilenske tropper. Dette skjedde den 22. mars 1879.
Xyletinus
Xyletinus er en slekt av små, ofte vedborende biller. Mange borebillearter kan leve av tørt trevirke og kan gjøre stor skade på bygningstømmer, møbler og andre tregjenstander.
PA-7100
PA-7100 (kodenavn: PCX-T og «Thunderbird») er en tidligere 32-biter RISC mikroprosessor som ble utviklet av Hewlett-Packard (HP). Den ble lansert tidlig i 1992, og var en implementasjon av instruksjonssettet PA-RISC 1.1.
Xyletinus
Utseende
Små, kort sylindriske, gjerne brune borebiller.
Levevis
Larvene utvikler seg i død ved eller lagrede planteprodukter (for eksempel tobakk).
PA-7100
PA-7100 var den første PA-RISC mikroprosessor med en integrert flytetallsenhet. Den opererte i hastigheter fra 33 til 100 MHz, og konkurrerte primært med Alpha 21064 fra Digital Equipment Corporation (DEC) i arbeidsstasjoner og tjenere. Den ble brukt av HP i deres HP 9000 arbedsstasjoner og av Stratus Computer i deres Continuum tjenere.
Det var en videre utvikling av PA-7000 (PCX-S). PA-7100 bestod av 850 000 transistorer og målte 14.3 x 14.3 mm eller 204.49 mm². Den ble fabrikkert i en CMOS26B prosess, med 0.8 µm CMOS-transistorer. Den var pakket i et 504-pinners pin grid array av keramikk.
En forbedret utgave av PA-7100, PA-7150, ble introdusert i 1994. Den opererte i 125 MHz, og ble fabrikkert i den samme CMOS26B prosessen som PA-7100. Begge mikroprosessorene ble produsert ved HP's fabrikker i Corvallis i delstaten Oregon og i Fort Collins i delstaten Colorado.
I Norge
Universitetet i Tromsø benyttet tidligere HP- 720 arbeidsstasjoner med PA-RISC 7100 prosessor og 32 MB primærhukommelse. Hver arbeidsstasjon kjørte operativsystemet HP-UX 9.0.
Due’le Quartz
Dué'le Quartz var en japansk visual kei-gruppe som var aktive fra 1999 til 2002.
Bandet bestod av Sakito (vokal, gitar), Miyabi (gitar), Kikasa (bass) og Kazuki (trommer). Tidligere medlem var Ken (gitar).
YO! Sushi
'''YO! Sushi''' er en britisk restaurantkjede som ble startet i 1997. Kjeden er eid av Quilvest (hovedinvestor) og toppledergruppen i YO! Sushi. YO! Sushi spesialiserer seg på servering av sushi til kundene ved hjelp av transportbånd, såkalt kaitensushi (回転寿司) på japansk. Hver restaurant lager forskjellige sushiretter og annen japansk tilberedt mat på kjøkkenet rett foran kundene. Maten plasseres deretter på det smale samlebåndet mellom kundene og kjøkkenet. Båndet frakter maten rundt i ring slik at gjestene kan plukke ut matrettene de ønsker fra båndet. En etikett klistres på lokket til retten for å indikere siste forbruksdag.
Restaurantene er for det meste lokalisert i Storbritannia, med flertallet i London. Deres første restaurant i Norge ble åpnet den 6. februar 2012 på Oslo lufthavn, Gardermoen. Den 5. februar 2015 ble deres første restaurant i Oslo sentrum åpnet blant de nye restaurantene i Østbanehallen.
Historie
YO! Sushi åpnet sin første restaurant i Soho, London i januar 1997. I 2000 ble Robin Rowland administrerende direktør i YO! Sushi, og i 2002 åpnet de sin første restaurant utenfor London, i Manchester. I 2003 hadde YO! Sushi totalt 12 restauranter, og samme år åpnet deres første franchise i Dubai, De forente arabiske emirater. To nye franchiser åpnet i 2007, en i Dublin og den andre i Moskva. I 2010, åpnet deres 50. selskapseide restaurant i London.
YO! Sushi har planer om ekspansjon i Europa, Midtøsten og USA. Selskapet etablerte seg i Norge den 6. februar 2012 på Oslo lufthavn Gardermoen, og vil åpne 10 restauranter på østkysten av USA fra 2012, den første i Washington, D.C.
Tom Tvedt
Tom Tvedt (født 31. januar 1968)  er en norsk organisasjonsarbeider og politiker (Ap). Han har vært ordfører i Randaberg og fylkesordfører i Rogaland. Han har også bakgrunn som håndballspiller.
Liv og virke
Tvedt var ordfører i Randaberg kommune i perioden 1999–2007. I kommunestyrevalget 2007 var han Arbeiderpartiets kandidat til vervet som fylkesordfører samtidig som han fortsatt stilte til valg som ordfører i Randaberg. Arbeiderpartiet gjorde et godt valg og ble det største partiet i fylkestinget i Rogaland. Med støtte fra sentrumspartiene og SV ble Tvedt Arbeiderpartiets første fylkesordfører i Rogaland.
Han er samboer med Ap-politikeren Kjersti Stenseng.
María Elena
María Elena er en småby i provinsen Tocopilla i den chilenske regionen Antofagasta. Byen har rundt 7 500 innbyggere. Byen ligger omtrent midt mellom byene Tocopilla og Calama.
Dysmathia
Dysmathia er en slekt av dagsommerfugler som tilhører familien Riodinidae.
Utseende
Små (vingespenn ca. 30 millimeter) sommerfugler med rundede vinger. Oversiden er brun med små, mørkere flekker, hos hannene med et tydelig, blått skjær. Undersiden er gulbrun med mørkere brune prikker.
Levevis
Disse sommerfuglene lever i skog, gjerne tropisk regnskog.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sør-Amerika, fra Trinidad og Tobago i nord til Brasil (Amazonas, Pará) i sør.
Lillingstone Dayrell
Lillingstone Dayrell er en landsby i Buckinghamshire, England. Den ligger i den enhetlige myndigheten Milton Keynes, omkring 13 km vest for Milton Keynes by. I henhold til folketellingen i 2011 bor det 103 innbyggere i sognet.
Historie
Navnet Lillingstone er av angelsaksisk opprinnelse, og betyr «Lytels grensestein». Dette er en referanse til grensen til Northamptonshire, som går like ved landsbyen. I Domesday Book (1086) blir denne landsbyen og nabolandsbyen Lillingstone Lovell omtalt i fellesskap som Lillingestan, selv om det allerede da fantes to gods knyttet til familiene Dayrell og Lovell. Den første kjente bruken av disse ekstra navneleddene Dayrell (som «Dayerell»), og med dem oppfatningen av de to som selvstendige landsbyer, finnes i et dokument fra 1300-tallet.
Landsbykirken er viet til den hellige Nikolas av Myra.
EM i baseball 2001
EM i baseball 2001 (europamesterskapet i baseball) ble arrangert i Bonn, Köln og Solingen i Tyskland i 2001.
Milagros Schmoll
Milagros Schmoll (født 27. april 1989) er en argentinsk klesmodell. Schmoll begynte sin modellkarriere i 2003, og har blant annet figurert på oktober 2006- og februar 2008-forsidene av italienske Marie Claire og juli 2007- og mai 2008-forsidene av argentinske Elle.
Picknick (album)
Picknick er det tredje albumet til den nederlandske artisten Boudewijn de Groot. Picknick faller inn under en psykedelisk musikksjanger, med sitarintro («Picknick»), Flower Power, usammenhengende tekster og utprøving av stereoeffekter. Boudewijn de Groot og Lennaert Nijgh lot seg inspirere av The Beatles-plata Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band da de skrev sangene, og det finnes paralleller mellom sangene på Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band og Picknick. Sangene «Eva», «De Tuin der Lusten» og «Megaton» utgjør sammen en triptyk (med himmelen («Eva»), jorda («De Tuin der Lusten») og helvete («Megatron»)). Motivet er hentet fra triptyken Lystenes hage (De Tuin der Lusten) av maleren Hieronymus Bosch.
Alle sangene er skrevet av Boudewijn de Groot (musikk) og Lennaert Nijgh (tekst). Sangen «Mensen Om Me Heen» har duoen satt inn deler av den klassiske arien til Papageno fra Mozarts Tryllefløyten og i «Tegenland» har De Groot brukt Jimi Hendrix's riff fra sangen «Foxy lady». «Meester Prikkebeen» er en duett med Elly Nieman og ble også gitt ut som egen singel samme år. A- og B-siden hadde opprinnelig forskjellige navn, «Picknick» og «Tuin der Lusten», noe som ble endret i senere utgivelser.
Platecoveret ble designet av den nederlandske designer duoen Simon Posthuma og Marijke Koeger, som også stod bak designet av Beatles Apple Boutique.
Speleonectes tanumekes
Speleonectes tanumekes er en art av krepsdyr, som er kjent fra funn i Karibia. Arten inngår som en av 12-15 arter i slekten Speleonectes, som er en av tre slekter i familien Speleonectidae.
Arten hører under gruppen Remipedia hvor alle artene er blinde, og hele kroppen består av en enkelt, lang rekke av ledd med antropode (grenete) bein. Individene svømmer på ryggen og beveger seg sakte.
Tunisia under Afrikamesterskapet i friidrett 2004
Tunisia deltok under Afrikamesterskapet i friidrett 2004 (utendørs) fra 14. til 18. juli 2004 i Brazzaville i Republikken Kongo.
Håkan Nordin
Leif Håkan Nordin (født 15. januar 1961) er en svensk ishockeytrener og spiller.
Nordin ble draftet som #36 totalt i 1981 NHL Entry Draft av St. Louis Blues men spilte aldri i Nord-Amerika. Han representerte Sverige under Vinter-OL 1984, der han tok bronse.
Oliver Wilson
Oliver Wilson (født 14. september 1980) er en engelsk profesjonell golfspiller på Europatouren.
Etter universitetsgolf ved Augusta State University, ble Wilson profesjonell i 2003. Han startet på Challenge-touren i 2004, og fikk nok gode plasseringer til å kvalifisere seg for Europatouren i 2005.
Han er uten seire på de profesjonelle tourene, men siden debuten på Europatouren har han ni andreplasser, deriblant to tapte omspill om seieren. I 2008 klarte han å kvalifisere seg til Ryder Cup takket være fire andreplasser den sesongen. Hans beste plassering på Europatourens pengeliste er en syvendeplass i 2009.
Speleonectes tulumensis
Speleonectes tulumensis er en art av krepsdyr, som er kjent fra funn i Det karibiske hav ved Mexico. Arten inngår som en av 12-15 arter i slekten Speleonectes, som er en av tre slekter i familien Speleonectidae.
Arten hører under gruppen Remipedia hvor alle artene er blinde, og hele kroppen består av en enkelt, lang rekke av ledd med antropode (grenete) bein. Individene svømmer på ryggen og beveger seg sakte.
Første makedonske krig
Den første makedonske krig (215–205 f.Kr.) ble utkjempet av Roma, alliert med aetoliske forbund etter 211 og Attalos I av Pergamon, mot Filip V av Makedonia, samtidig med den andre punerkrig mot Karthago. Der var ingen avgjørende trefninger, og krigen endte i stillstand.
Under krigen forsøkte kongeriket Makedonia å få kontroll over deler av Illyria og Hellas, men uten suksess. Det er vanligvis antatt at disse trefningene med Filip i øst forhindret makedonerne fra å hjelpe den karthagenske generalen Hannibal i krigen mot Roma.
«Freden i Phoenice», en avtale inngått i Phoenice, i 205 f.Kr. endte formelt krigen.
Demetrios oppfordrer til krig mot Roma
Demetrios hadde etter første illyriske krig i 229 f.Kr. vært hersker over mesteparten av kysten i Illyria. Men i 219 ble han beseiret av romerne og flyktet til Filips hoff under den andre illyriske krig.
Filip var involvert i krig med det aetoliske forbund da Filip fikk beskjed gjennom en budbringer om Hannibals seier over romerne ved Trasimenesjøen i juni 217. Filip viste først bare brevet til Demetrios. Kanskje så han en mulighet til å gjenerobre sitt kongedømme. Demetrios gav den unge kongen umiddelbart råd om å slutte fred med aetolierne og vende oppmerksomheten mot Illyria og Italia. Polybios sier at Demetrios skal ha sagt:
Filip lot seg enkelt overtale.
Fredsavtalen med Aetolia
Filip startet umiddelbart forhandlinger med aetoleierne. På en konferanse ved kysten nær Naupactos møtte Filip de aetoliske lederne, og en fredsavtale ble inngått. Plybios sier at aetolieren Agelaus av Naupactos gav følgende tale:
Filip bygger en flåte
Filip brukte vinteren 217–216 f.Kr. til å bygge en flåte på 100 krigsskip, noe, ifølge Polybios, «knapt noen makedonsk konge hadde gjort før,» og trente menn til å ro dem. Makedonerne manglet trolig ressursene som var nødvendige for å bygge og opprettholde den type flåte som måtte til for å stille opp mot romernes. Polybios sier at Filip ikke hadde «håp om å kjempe mot romerne til sjøs,» men han refererte kanskje til manglende erfaring og trening.
Filip hadde i mellomtiden ekspandert sine territorier vestover langs Apsus- og Genusus-elvedalene, helt opp til grensene til Illyria. Det virker som om Filips plan var først å ta den illyriske kysten, erobre området mellom kysten og Makedonia og bruke den nye landforbindelsen som en rute for forsterkninger for en rask krysning av stredet over til Italia.
I begynnelsen av sommeren forlot Filip og flåten hans Makedonia, seilte gjennom Euripus-stredet, mellom Euboea-øyene og Boeotia på fastlandet, rundet Kapp Malea før han kastet anker utenfor øyene Cephalenia og Leucas. Der ventet han på nye informasjoner om den romerske flåtes posisjon. Da han fikk beskjed om at den fremdeles befant seg i Lilybaeum, seilte han nordover til Apollonia i Illyria.
Men da den makedonske flåten nærmet seg øya Sazon, fikk Filip en rapport om at noen romerske quinqueremer var blitt sett med kurs for Apollonia. Overbevist om at hele den romerske flåten seilte for å angripe ham, beordret Filip en umiddelbar retur til Cephalenia. Polybios snakker om «panikk» og «uorden» for å beskrive flåtens hastige tilbaketrekning og sier at romerne faktisk bare hadde sendt en skvadron på ti skip. Gjennom sin hastige retrett hadde Filip gått glipp av sin beste sjanse til å oppnå sine mål i Illyria. Han returnerte til Makedonia, «riktignok uten tap, men med betydelig vanære».
Alliansen med Karthago
Etter at han hørte om Romas katastrofale nederlag for Hannibal ved Cannae i 216, sendte Filip utsendinger til Hannibals leir i Italia for å forhandle om en allianse. Der inngikk de en avtale sommeren 215. Teksten er gjengitt av Polybios. I den erklærer de i generelle ordelag gjensidig støtte og forsvar og at de ville være fiende av hverandres fiender (med unntak av nåværende allierte). Spesifikt lover de støtte mot Roma og at Hannibal skal ha rett til å fremforhandle fred med Roma, men at fred skulle inkludere Filip og at Roma skulle tvinges til å gi opp kontrollen over Corcyra, Apollonia, Epidamnus, Faros, Dimale, Parthini og Atitania og «gi tilbake til Demetrios av Faros alle hans venner som nå er i Roma herredømme.» Avtalen slik den står hos Polybios nevner ingenting om en invasjon av Italia av Filip, spetaklet ved Sazon hadde kanskje surnet Filips tanker om en invasjon av Italia, noe som Hannibal kanskje ikke ønsket uansett.
På vei tilbake til Makedonia ble Filips utsendinger sammen med utsendinger fra Hannibal tatt til fange av Publius Valerius Flaccus, kommandanten av den romerske flåte som patruljerte Calabria-kysten. Et brev fra Hannibal til Filip og betingelsene i deres avtale ble oppdaget. Filips allianse med Karthago førte til umiddelbar misnøye i Roma, hardt presset som de allerede var. Ytterligere 25 krigsskip ble straks utrustet og sendt for å slutte seg til Flaccus sin flåte på 25 krigsskip som allerede var stasjonert i Tarentum. De hadde ordre om å beskytte den italienske Adriaterhavskysten og finne ut av Filips intensjoner og, dersom det var mulig, krysse inn i Makedonia og holde Filip opptatt der.
Krig bryter ut i Illyria
Sent sommeren 214 forsøkte Filip igjen en invasjon av Illyria fra sjøen med en flåte på 120 lembi. Han erobret Oricum som var lett befestet og seilte opp Aous-elven (dagens Vjosë) hvor han beleiret Apollonia.
Imens hadde romerne flyttet flåten fra Tarentum til Brundisium for å fortsette følge Filips bevegelser og en legion ble sendt som støtte. Kommando over hele styrken hadde den romerske propraetoren Marcus Valerius Laevinus. Da han fikk nyheter fra Oricum om hendelsene i Illyria, krysset Laevinus over med sin flåte og hær. Han landet ved Oricum og klarte å ta tilbake byen nesten uten kamp.
I beretningene til Titus Livius sendte Laevinius, da han hørte at Apollonia var under beleiring, 2000 mann under kommando av Quintus Naevius Crista til munningen av elven. Crista unngikk Filips hær og klarte å ta seg inn i byen nattestid uten å bli observert. Den påfølgende natten angrep han og overrasket Filips styrker og omringet deres leir. Filip flyktet til sine skip i elven og tok veien over fjellene tilbake til Makedonia etter at han hadde satt fyr på flåten sin. Han etterlot seg mange tusen mann døde eller i fangenskap sammen med hele hans hærs eiendeler bak seg. Laevinius og flåten hans overvintret i Oricum.
To ganger hadde forsøkene på en invasjon av Illyria fra sjøen slått feil, og nå var Filips muligheter for å bevege seg i Adriaterhavet sterkt begrenset av Laevinius sin flåte. Filip brukte de neste to årene, 213–212 f.Kr., på å rykke frem i Illyria over land. Han holdt seg borte fra kysten og tok innlandsbyene Atintania og Dimale og underla seg stammene dassaretae og parthini og til slutt de sørlige ardiaei.
Han klarte til slutt å skaffe seg tilgang til Adriaterhavet ved å erobre Lissus og dens tilsynelatende uinntagelige sitadell, etterpå overgav de omkringliggende territoriene seg. Kanskje gjenfødte erobringen av Lissus håpene i Filip om en italiensk invasjon. Men tapet av flåten betydde at Filip ville være avhengig av Karthago for å komme seg til og fra Italia, noe som gjorde utsiktene ved en invasjon mye mindre attraktive.
Roma inngår allianser i Hellas
Ønsket om å forhindre Filip fra å bistå Karthago i Italia og andre steder førte til at Roma lette etter allierte i Hellas.
Laevinius hadde begynt å utforske muligheten for en allianse med det aetoliske forbund så tidlig som i 212. Aetolierne var krigstrette og hadde inngått fred med Filip ved Naupactos i 217. Men fem år senere hadde pendelen svingt i den andre retningen, krigsfraksjonen var i støtet, og aetolierne var igjen klare til å ta opp våpen mot sine tradisjonelle fiender i Makedonia.
I 211 var en aetolisk forsamling samlet for å diskutere med Roma. Laevinius poengterte at den nylige gjenerobringen av Syrakus og Capua i krigen mot Karthago var bevis for Romas fremgang, og tilbød å alliere seg med dem mot makedonerne. En avtale ble signert. Aetolierne skulle utføre operasjoner på land, romerne til sjøs. Roma ville beholde alle slaver og annet bytte som de tok, og aetolierne skulle få kontroll over territorium de erobret.
En annen del av avtalen åpnet for å inkludere visse allierte i forbundet: Elis, Sparta, Messenia og Attalos I av Pergamon i tillegg til to romerske klienter, illyrerne Pleuratus og Scerdilaidas.
Kampanjen i Hellas
Senere den sommeren tok Laevinius den viktigste byen i Zacynthos, med unntak av sitadellet i byen, og den acarniske byen Oeniadae og øya Nasos som han gav til aetolierne. Han trakk så flåten tilbake til Corcyra for vinteren.
Da han hørte om romernes allianse med aetolierne var Filips første reaksjon å sikre sine nordlige grenser. Han gjennomførte raid i Illyria ved Oricum og Apollonia og tok grensebyen Sintia i Dardania eller muligens Paionia. Han marsjerte raskt sørover gjennom Pelagonia, Lyncestis og Bottiaea og videre til Tempe hvor han plasserte en garnison på 4000 mann. Han vendte nordover igjen inn i Thrakia og angrep maediene og deres viktigste by Iamphorynna før han returnerte til Makedonia.
Ikke før hadde Filip ankommet der, før han fikk et viktig rop om hjelp fra sine allierte, acarnanierne. Scopas, den aetoliske strategosen, hadde mobilisert den aetoliske hæren og forberedte seg på å invadere Acarnania. Desperate og i mindretall, men bestemte på å gjøre motstand, sendte arcananiene sine kvinner, barn og eldre vekk for å søke tilflukt i Epiros, mens resten marsjerte til grensen etter å ha sverget en ed on å kjempe til døden. Da aetolierne hørte om acarnanienes bestemte holdning, nølte de. Da de hørte at Filip var på vei, oppgav de sine invasjonsplaner. Etterpå trakk Filip seg tilbake til Pella for å overvintre der.
Våren 210 seilte Laevinus igjen ut fra Corcyra med flåten sin, og sammen med aetolierne erobret han den fokiske Anticyra. Roma tok innbyggerne til slaver, og Aetolia tok byen i eie.
Men eleanerne, messenianerne og spartanerne forble passive gjennom hele 210, og Filip fortsatte å rykke frem. Han tok Echinos med betydelig bruk av beleiringsmaskiner og slo tilbake et forsøk av den aetoliske strategosen Dorimakos på å komme byen til unnsetning. Han slo også den romerske flåten tilbake. Den var nå kommandert av prokonsulen Publius Sulpicius Galba. Filip beveget seg vestover og tok antagelig Phalara, havnebyen til Lamia i Maliac-gulfen.
Sulpicius og Dorimakos tok Aegina, en øy i den Saroniske gulf som aetolierne solgte til Attalos, kongen i Pergamon, for tretti talenter og som han brukte som sin operasjonsbase mot Makedonia i Egeerhavet.
Filip fikk anmodninger om hjelp våren 209 fra sin allierte, det acheanske forbund i Peloponnes som ble angrepet av Sparta og aetolierne. Han fikk også vite at Attalos var blitt valgt til en av de to øverste kommandantene av det aetoliske forbund. Rykter kunne fortelle at Attalos ville krysse fra Lilleasia over Egeerhavet. Filip marsjerte sørover inn i Hellas. Ved Lamia ble han møtt av aetoliske styrker, støttet av romerske og pergamonske støttetropper under Attalos sin kollega som strategos, den aetoliske Phyrrhias. Filip vant to slag ved Lamia og påførte Phyrrhias sine styrker store tap. Aetolierne og deres allierte ble tvunget til å trekke seg tilbake bak bymurene, der de ble lite lystne på å delta i flere slag.
Feilslåtte fredsforsøk
Fra Lamia dro Filip til Phalara. Der møtte han representanter fra de nøytrale statene Egypt, Rhodos, Athen og Khíos som forsøkte å få slutt på krigen. De var handelsstater, og krigen skadet antagelig handelen. Titus Livius sier at de var bekymret «ikke først og fremst for aetolierne, som var mer krigerske enn resten av grekerne, men for Hellas sin frihet som ville bli alvorlig truet dersom Filip og hans kongedømme deltok aktivt i gresk politikk.» Med dem var Amynandor av Athamania som representerte aetolierne. En våpenstillstand på tretti dager og en fredskonferanse i Achaea ble avtalt.
Krigen gjenopptas
Filip sluttet seg så til Kykliadas, den achaenske generalen, nær Dyme for å gjennomføre et samlet angrep på byen Elis, hovedbasen til aetolierne i operasjonene mot Achaea. Men Sulplicius hadde seilt inn til Cyllene og forsterket Elis med 4000 romere. Filip ledet angrepet og ble kastet av hesten. Filip kjempet til fots og ble mål for en intens kamp. Han unnslapp til slutt på en annen hest. Neste dag tok Filip befestningen Phyricus og tok 4000 fanger og 20 000 dyr. Nyheter om korte illyriske invasjoner i nord gjorde at Filip oppgav Aetolia og returnerte til Demetrias i Thessalia.
Omringet av fiender ble Filip tvunget til å gå over til en defensiv politikk. Han fordelte sine kommandanter og styrker og satte opp et system av varder på forskjellige høye punkter i landskapet for å kunne kommunisere øyeblikkelig om fiendtlige bevegelser.
Attalos og Sulplicius deltok så på et møte i Heraklea i rådet til aetolierne som inkluderte representanter fra Egypt og Rhodos som fortsatte å forsøke å avtale fred. Filip hadde marsjert raskt sørover i et forsøk på å bryte opp konferansen og fange de fiendtlige lederne, men ankom for sent.
Krigens slutt
Selv om Filip regnet flukten til Attalos som et bittert nederlag, viste det seg å være vendepunktet i krigen. Attalos ble tvunget til å returnere til Pergamon etter at han ved Opus fikk vite at Prusias I, kongen av Bithynia og i slekt med Filip gjennom ekteskap, rykket frem mot Pergamon. Sulplicius returnerte til Aegina. Fri fra presset til de samlede romerske og pergamenske flåtene, klarte Filip å gjenoppta offensiven mot aetolierne. Han erobret Thronium, deretter byene Tithronium og Drymaea nord for Cephisus, og dermed kontrollerte han hele det epicnemidiske Locris. Han tok også tilbake kontrollen over Oreus.
De nøytrale handelsmaktene forsøkte hele tiden å få i stand fred. I Elatea møtte Filip de samme fredsforhandlerne fra Egypt og Rhodos som hadde vært med på møtet i Herklea, og han møtte dem igjen våren 207, men uten resultat. Representanter fra Egypt, Rhodos, Bysants, Chios, Mytilene og kanskje Athen møtte også aetolierne den samme våren. Krigen gikk Filips vei, men aetolierne, selv om de nå var forlatt av både Pergamon og Roma, var ikke klare til å inngå fred på Filips betingelser. Etter enda en sesong med kamper, var de endelig klare. I 206 f.Kr. ba aetolierne, uten Romas kjennskap, om separat fred på Filips betingelser.
Den følgende våren sendte romerne Puplius Sempronius Tuditanus med 25 skip og 11 000 menn til Dyrrhachium i Illyria, hvor han fikk parthiniene til å gjøre opprør og la Dimale under beleiring. Men da Filip ankom, brøt Sempronius beleiringen og trakk seg tilbake innenfor Apollonias murer. Sempronius forsøkte uten suksess med å få aetolierne til å bryte sin fred med Filip. Uten allierte i Hellas, men etter å ha lyktes i å hindre Filip i å bistå Hannibal, var romerne klare til å inngå fred. En fredsavtale ble trukket opp i Phoenice i 205 f.Kr., den såkalte «Phoenice-freden» som formelt gjorde slutt på den første makedonske krig.
David Edgar (fotballspiller)
Karrieren i Newcastle United
Etter å ha imponert på prøvespill i flere klubber, inkludert Celtic, fikk Edgar tilbud om en plass på akademiet til Newcastle United FC. Han gikk med på det, og ble offisielt en del av akademiet da han var 16 år gammel.
Han imponerte det spanske laget Málaga CF i [september 2005 da Newcastle og Málaga spilte en vennskapskamp mot hverandre. Málaga og et par engelske klubber erklærte at de ønsket å hente ham. Newcastles styreformann, Freddy Shepherd, var raskt ute og sa at Edgar ikke var til salgs, og at han hadde signert en ny kontrakt med klubben.