cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Démarche
Démarche er en formell personlig henvendelse ad diplomatisk vei til et annet lands regjering eller en internasjonal organisasjon. Démarchen foretas av det démarcherende lands ambassadør eller en annen diplomatisk medarbeider på landets ambassade i landet henvendelsen rettes til, eller på den diplomatiske misjon ved vedkommende internasjonale organisasjon. Démarcher har til formål å påvirke eller informere mottakerstaten eller -organisasjonen, søke opplysninger fra den eller protestere mot dens politikk eller handlinger. I tredjeland foretar EU-landene ofte démarcher i fellesskap. Det forekommer også felles démarcher av de nordiske land.
Démarchen vil normalt bli foretatt etter uttrykkelig instruks fra utsenderstatens utenriksministerium. Det kan i instruksen bli lagt vekt på at démarchen skjer på et visst nivå, for eksempel overfor utenriksministeren personlig eller overfor en høytstående embedsmann, og at det er ambassadøren personlig som utfører den.
I forbindelse med démarchen vil ofte bli overrakt en diplomatisk note, et PM (promemoria) eller et aide-mémoire til understøttelse av démarchens innhold.
Etter utførelsen innberetter ambassaden til sitt utenriksministerium om forløpet av henvendelsen, herunder hvilken reaksjon den fremkalte.
1131 Porzia
1131 Porzia er en Mars-kryssende asteroide. Den ble oppdaget 10. september 1929 av Karl Wilhelm Reinmuth ved Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg.
Francis Crick
Francis Harry Compton Crick (født 8. juni 1916 Weston Favell i Northamptonshire, død 28. juli 2004 i San Diego i California) var en britisk fysiker og biolog. Han er berømt for å ha bidratt til oppdagelsen av DNA-molekylets struktur.
Han begynte å studere fysikk ved University College London hvor han ble B.Sc. i 1937. Etter andre verdenskrig begynte han å studere biologi.
Nordbyen studenthjem
Nordbyen Studenthjem ligger omtrent 1,5 km nord for Gjøvik sentrum og omtrent 2,5 km fra høgskoleområdet til Høgskolen i Gjøvik (HIG).
Francis Crick
I 1951 begynte han å arbeide sammen med James Watson ved Cavendish Laboratory ved University of Cambridge. Ved å bygge videre på røntgenfotografier gjort av Rosalind Franklin, greide de i 1953 å utarbeide en teori for hvordan DNA-molekylet var oppbygd, noe de fikk nobelprisen i fysiologi eller medisin for i 1962.
Nordbyen studenthjem
Studenthjemmet har til sammen 96 enkelthybler. I første etasje finnes det 6 parleiligheter. Etasjene har 20 hybler og 4 hybler deler kjøkken. I kjelleren er det fellesvaskeri med (kortautomater), hvor man betaler for hver vask. Hver enkelt hybel har egen bod i kjelleren.
Francis Crick
I nyere tid har han vært en viktig drivkraft for nye oppdagelser innen molekylærbiologien. Dette inkluderer slikt som den genetiske koden og hvordan proteinsyntesen fungerer. Senere forlot han biologien til fordel for en annen interesse, bevissthet.
Han døde i San Diego av kreft.
Erik Brakstad
Erik «Polo» Brakstad (født 19. april 1951 i Molde) er en tidligere norsk fotballspiller og fotballtrener.
Han spilte, som broren Torkild Brakstad, i forsvaret for i hjembyens Molde FK (1968-1976, 1978-79) og Træff (spillende trener 1977; 1980-?). Siden trente han Hødd til Tippeligaen 1995 og semifinale norgesmesterskapet i fotball for herrer 1995. Deretter var han assistent i Molde FK under Åge Hareide (1997) og hovedtrener (1998–2000), samt hadde korte opphold i Bryne FK (2001), Moss FK (halve 2002), Kristiansund Ballklubb (2004–05), Hødd (sommeren 2006) og Træff fra 2009 til 2015.
Hans kanskje beste meritter var Moldes 21 runder uten tap i 1998, seriesølvet i Tippeligaen 1999, semifinalist i Norgesmesterskapet i fotball for menn 1999, og deltakelsen Mesterligaen der laget kom til gruppespillet etter eliminasjonen av Mallorca og CSKA Moskva (1999). Han var også med på å starte den eventyrlige klatringen for Kristiansund Ballklubb.
I 2019–20 trente han Midsund Idrettslag, men ble erstattet av Arnt Erik Aspås Brakstad som kom fra Eide og Omegn Fotballklubb. Der var han også for 34 år siden. De slet nederst i 4. divisjon.
Han har vært lærer ved Bekkevoll ungdomsskole i Molde.
«Ny sjanse»
«Ny sjanse» er et tilbud til innvandrere i Norge. Det er beregnet på mennesker som har bodd i Norge i mange år, men som ikke har fått fast tilknytning til arbeidsmarkedet.
Deltakerne blir tilbudt et toårig program som kopierer introduksjonsordningen.
2003–2005 har 453 deltakere avsluttet eller avbrutt dette programmet. 43,.5 prosent av dem gikk enten til arbeid eller til arbeid med lønnstilskudd, mens 2,4 prosent gikk til utdannelse.
Adur (elv)
Adur er en elv i Sussex, England. Den har gitt navn til distriktet Adur i West Sussex.
Elven har sitt utspring omkring syv kilometer sør for Horsham. Den renner forbi Coolham, Shipley, West Grinstead og Ashurst. Rett etter Ashurst renner en bielv inn i Adur, som så renner videre forbi Henfield.
Elven var tidligere farvar for større fartøyer opp til Steyning, hvor det lå en større havn. Etterhvert ble den så gjenmudret at havnen ble flyttet til Shoreham-by-Sea, nær elvemunningen. Det er tidevann nesten atten kilometer innover fra sjøen.
Etymologi
Navnet Adur er relativt nytt, en nyvinning fra 1600-tallet, og basert på navnet til den romerske festningen Portus Adurni som ble feilaktig forstått som å være identisk med Shoreham. Elvens tidligere navn hadde vært Sore.
Norbert
Rubeus Hagrid
Pauli Ellefsens regjering
Pauli Ellefsens regjering var Færøyenes regjering fra 5. januar 1981 til 10. januar 1985. Regjeringen var utgått av Sambandsflokkurin, Fólkaflokkurin og Sjálvstýrisflokkurin med Pauli Ellefsen fra Sambandsflokkurin som regjeringssjef. Den var den første rene borgerlige regjeringen på Færøyene siden 1959.
Fotnoter
<references group="lower-alpha" />
I Don’t Know
I Don't Know er den sjette singlen fra Lostprophets sitt andre studioalbum Start Something. singlen "I Don't Know" ble bare gitt ut i Nord-Amerika som en singel.
I Don't Know (Lostprophets song)
1132 Hollandia
1132 Hollandia er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 13. september 1929 av Hendrik van Gent ved Union Observatory i Johannesburg.
Aequidens
Aequidens er en gruppe ciklider. Slekten er mangelfullt definert og polyfyletisk. Mange arter har blitt flyttet til andre slekter som Bujurquina, Laetacara, Tahuantinsuyoa, Krobia og Cleithracara. Den minste arten er Aequidens hoehnei som blir opptil 5,6 cm lang. Sadelcikliden er den største og kan bli opptil 25 cm lang.
Blå ciklide og gullsøm er to arter som er populære i akvariehandelen.
Cimbicinae
Cimbicinae er en delgruppe av klubbvepser som hører til blant plantevepsene. De finnes i løvskog. Larvene lever av å gnage på bladene av ulike løvtrær. Utviklingen tar normalt ett år.
Cimbicinae tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der vepsens indre og ytre organer endres. Larvens bøyelige og myke kropp omdannes til en puppe med et hardt skall. Når skallet er hardt begynner omdanningen fra larve til den voksne (imago) klubbvepsen. De indre organer brytes i varierende grad ned til en cellemasse. En omorganisering skjer og dyret bygges opp igjen.
Systematisk inndeling
Cimbicinae er i tradisjonell systematikk plassert i gruppen plantevepser, men denne regnes som en parafyletisk gruppe. Det vil si at gruppen Pamphilioidea er av søstergruppene til stilkvepsene, slik at stilkveps stammer fra treveps.
BMW GP3.10 Gas Powered
BMW GP3.10 Gas Powered er en BMW 3-serie kupé med V10-motoren fra M5 og M6. I gassversjon yter den 552 hestekrefter.
Bladet Auto Bild Sportscars kjører en fartstest på Nardo-banen i Italia én gang i året. AC Schnitzer stilte med GP3.10 Gas Powered og oppnådde en hastighet på 318,1 kilometer i timen. Bilen er dermed verdens raskeste gassbil.
Papegøyeciklide
Papegøyeciklide er en art i gruppen Cichlasomatinae. Det er en fisk som lever i ferskvann (sortvann) i Brasil, Colombia og Venezuela, blant annet Rio Negro, Rio Jamari, Rio Preto da Eva, Urubu og de øvre delene av Orinoco. Det holdes iblant som akvariefisk.
1130 Skuld
1130 Skuld er en hovedbelteasteroide og går i bane innenfor asteroidefamilien Flora. Den ble oppdaget 2. september 1929 av Karl Wilhelm Reinmuth ved Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg.
Marstein stasjon
Marstein stasjon er en nedlagt jernbanestasjon på Raumabanen ved bygda Marstein i Rauma kommune i Møre og Romsdal. Stasjonen ble opprettet den 30. november 1924 til den offisielle åpningen av Raumabanen som en stasjon betjent for ekspedering av tog, reisende og gods. I januar 1938 fikk Marstein status som stoppested betjent kun for reisende og gods, og i januar 1964 ble Marstein gjort om til holdeplass. Fra og med mai 1988 var Marstein en holdeplass uten persontrafikk, og i mai 1990 ble den offisielt nedlagt. Utover 1990-tallet ble Marstein igjen definert som stasjon, men med togekspeditør og uten at den fikk noen persontrafikk. Per 2010 blir den drevet som kryssningsstasjon med to spor på 314 m lengde.
Titus Bramble
Titus Malachi Bramble (født 21. juli 1981 i Ipswich) er en engelsk fotballspiller. Han er forsvarsspiller og står for øyeblikket uten kontrakt. Tidligere har han spilt for Ipswich Town, Colchester United (hvor han var på lån), Newcastle United og Wigan Athletic.
Selv om han ofte spilte for Englands U21-landslag, har han enda til gode å spille for a-landslaget. Grunnen til dette er at han har konsentrasjonsvansker, og gjør en del enkle feil på grunn av det. Gjennom sine foreldre er han kvalifisert til spill for Montserrat. Hans bror Tesfaye Bramble har spilt over 200 kamper i den engelske ligaen.
Den 8. mai 2006 scoret Titus et fabelaktig volleymål mot Chelsea i en 1-0-seier, og dette sikret Newcastle en plass i Intertotocupen.
Den 10. august 2006 scoret Titus enda et viktig mål for Newcastle. Dette kom i UEFA-cupens andre kvalifiseringsrunde mot latviske FK Ventspils. Dette målet sendte Newcastle videre i UEFA-cupen.
Den 16. mai 2007 annonserte den nye Newcastle-manageren Sam Allardyce at han ikke ønsket å fornye kontrakten med Bramble, og han ble sluppet fra klubben. Det var flere interesserte klubber, men det var Wigan som trakk det lengste strået. Bramble signerte en treårs-kontrakt med klubben 4. juni 2007.
Juan Serralles
Juan Serralles (født rundt 1845, død 1921) var grunnleggeren til det som skulle bli «Serralles Distillers, Inc.», produsent av rommen Don Q.
Juan Serralles var sønn av Sebastian Serralles. Sebastian Serralles immigrerte fra Catalonia i Spania tidlig en gang i det 19. århundre. Sebastian Serralles slo seg ned i Ponce, Puerto Rico hvor han begynte å drive sukkerplantasje. Sebastian Serrales døde i 1865 og Juan Serralles overtok da sukkerplantasjen. Juan startet med produksjon av rom.
Han ga navnet «Don Q», fra den legendariske Don Quixote til sin første rom. Don Q ble veldig populær i Puerto Rico og familieselskapet begynte å ekspandere. I 1903 tok de i bruk det første sammenhengende destillisjonsapparat i Puerto Rico. Juan Serrales døde i 1921 og romproduksjonen stoppet opp i forbudstiden på grunn av Puerto Rico sin tilknytning til USA. Juan Serralles er far til Juan Eugenio Serralles. Han er også oldefar til Felix Juan Serrales, Jr som nå er administrerende direktør for Distelerias Serralles, Inc. Selskapet har en salgsandel på over 60 % av rom solgt i Puerto Rico.
Paul Reynaud
Paul Reynaud (født 15. oktober 1878 i Barcelonnette, død 21. september 1966 i Neuilly-sur-Seine) var en fransk politiker og advokat. Reynaud var sterk tilhenger av økonomisk liberalisme og motstander av det fremvoksende nazistiske Tyskland. Reynaud var statsminister i Frankrike i mai 1940 da landet ble invadert av Tyskland.
Biografi
Reynaud var deputert 1919-1924 og 1928-1940, medlem av nasjonalforsamlingen 1946-1962 og minister ved flere anledninger, blant annet regjeringssjef mellom 21. mars og den 16. juni 1940, og før det finansminister 1938-1940.
Reynaud fordømte ettergivelsespolitikken før andre verdenskrig og var i 1940 motstander av å kapitulere for tyskerne, og gikk inn for fortsatt kamp fra de franske koloniene i Nord-Afrika. Det var hans vegring mot å undertegne en kapitulasjon som førte til at han ble erstattet av den samarbeidsvillige Philippe Pétain. Han satt fengslet 1940-1945.
Etter krigen bekjempet han Charles de Gaulles Europapolitikk og arbeidet for et vidtgående vesteuropeisk samarbeide.
Haldenvassdraget
Haldenvassdraget er et vassdrag øst i Viken, nær grensa mot Sverige. Det består av en rekke avlange innsjøer forbundet av elver og kanaler. Det er det nest største vassdraget i Østfold etter Glomma. Øverste kilde ligger nord for Flolangen i Nes kommune, og hovedelva Tista munner ut i Iddefjorden i Halden. Haldenvassdraget har en lengde på 149,5 km, et nedbørfelt på 1 584,24 km² og middelvannføringen ved munningen er 22,34 m³/s.
De fleste innsjøene i vassdraget er store og grunne. Fra nord mot sør heter sjøene Flolangen, Floen, Bjørkelangen, Botnersjøen, Fossersjøen, (sideinnsjøene Setten, Mjermen og Øgderen), Skulerudsjøen, Rødenessjøen, Øymarksjøen, Aremarksjøen, Aspern og Femsjøen. Sjøene er forbundet med korte elver. Vassdragets hovedstreng dannes av Haretonelva, Lierelva, Hølandselva, Ørjeelva, Strømselva, Skotsbergelva og Stenselva, og til slutt elva Tista, som renner fra Femsjøen og ut i Iddefjorden.
Vassdraget var tidligere en viktig ferdsels- og fløtningsvei. Flere sluser og kanaler er bygd for å lette transporten i vassdraget. I Stenselva mellom Aspern og Femsjøen ligger Brekke sluser, Nord-Europas høyeste, og de nå neddemte slusene ved Krappeto. Lenger nord ligger slusene ved Strømsfoss og Ørje. Den opparbeidede delen av Haldenvassdraget som er farbart med båt, hvor man kunne slepe tømmer mot Halden, og som idag fremstår som en rute for turistbåter, er kjent under navnet Haldenkanalen og ble konstruert av Engebret Soot.
Haldenvassdraget ble i 1973 vernet mot videre kraftutbygging i Verneplan I for vassdrag.
Elver i Haldenvassdraget
Hver linje inneholder elvas navn og hvor den munner ut. Sideelver er innrykket i forhold til hovedelva. Sideelver er listet i den rekkefølge de munner ut i hovedelva, regnet fra munningen til kilden.
1133 Lugduna
1133 Lugduna er en hovedbelteasteroide og går i bane innenfor asteroidefamilien Flora. Den ble oppdaget 13. september 1929 av Hendrik van Gent ved Union Observatory i Johannesburg.
P. H. Robinson gasskraftverk
Kraftverket stod ferdig utbygd i 1966–1973. Brenselkilden er naturgass, og bare unntaksvis fyringsolje.
Spørsmålet fra Suvikrānta
Spørsmålet fra Suvikrānta (devanāgarī: सुविक्र्āन्तविक्र्āमिपरिपृक्छ, sanskrit: suvikrāntavikrāmiparipriccha, tibetansk: འཕགས་པ་རབ་ཀྱི་རཏཟལ་གྱིས་རྣམ་པར་གནོན་པས་ཤུས་པ་ཤེས་རབ་ཀྱི་ཕ་རོལ་ཏུ་ཕྱིན་པ་བསྟན་པ, wylie: ’Phags pa rab kyi rtzal gyis rnam par gnon pas shus pa shes rab kyi pha rol tu phyin pa bstan pa, kinesisk: 勝天王般若波羅蜜經, pinyin: shèngtiānwáng bōrěbōluómì jīng, koreansk: 승천왕반야바라밀경, hangul: seungcheonwang banyabaramil gyeong, japansk: ショウテンノウハンニャハラミツキョウ, rōmaji: shōtennō hannya haramitsu kyō, vietnamesisk: Thắng thiên vương bát nhã ba la mật kinh), også kalt prajñāpāramitāsūtraen i 2 500 vers (devanāgari: स्āर्द्धद्विससहशृक्āप्रज्ñāप्āरमित्ā, sanskrit: sārddhadvisasahashrikāprajñāpāramitā) og hymnen til prajñāpāramitā (devanāgari: प्रज्ñāप्āरमित्āस्तोत्र, sanskrit: prajñāpāramitāstotra), er en mahāyānabuddhistisk hymne. Hymnen er en lovprisning av gudinnen prajñāpāramitā, som er en bodhisattva og en personifisering av det tekniske begrepet prajñāpāramitā eller «visdommens perfeksjon». I tibetansk buddhisme kalles hun «den store mor» (ཡུམ་ཆེནམོ, wylie: yum chenmo), og i kinesisk buddhisme blir hun identifisert med Guanyin.
Hymnen ble skrevet av den indiske buddhistmunken Rāhulabhadra i året 225 e.Kr. Han tilhørte retningen Madhyamaka. Den originale teksten er bevart på sanskrit, og et sanskritmanuskript fra Nepal er bevart i Cambridge University Library. En oversettelse til tibetansk ble foretatt i det 8. århundre. Oversettelsen baserte seg på et sanskritmanuskript fra Nepal med tittelen ārya suvikrāntivikrāmi-pariprccha prajñāpāramitā nirdesha. Denne teksten ble i sin tur oversatt til mongolsk.
Sanskrit-manuskriptet som lå til grunn for oversettelsen til kinesisk i året 565 e.Kr. hadde tittelen Devarāja pravara prajñāpāramitā.
Den tibetanske oversettelsen
En tibetansk oversettelse fra det 8. århundre (’Phags pa rab kyi rtzal gyis rnam par gnon pas shus pa shes rab kyi pha rol tu phyin pa bstan pa) ble oversatt fra en sanskrit-original fra Nepal som hadde tittelen Ārya suvikrāntivikrāmi-pariprccha prajñāpāramitā nirdesha.
To oversettelser til Kinesisk
Teksten ble oversatt to ganger til kinesisk:
Oversettelsene er svært like; den sistnevnte har imidlertid et ekstra innledende kapittel:
En mer komplett oversettelse finnes i den 16. og siste teksten i Xuan Zang's Prajñāpāramitā-bibliotek: Shì liù huì dì shì liù huì bán ruo4 bô luó mì duô fên xù (㈩㈥會第㈩㈥會般若波羅蜜多分序).
Clube de Regatas do Flamengo
Clube de Regatas do Flamengo (oftest omtalt i kortformen Flamengo) er en idrettsklubb fra Flamengo i Rio de Janeiro i Brasil. Klubben startet som en roklubb 15. november 1895, men er klart mest kjent for sitt fotballag, som utøver den mest populære idretten i Brasil. Fotballvirksomheten ble offisielt startet opp 24. desember 1911, som følge av at en del utbrytere fra Fluminense Football Club hadde meldt overgang til klubben. Fluminense er som følge av dette klubbens erkerival, og oppgjørene mellom lagene er blant de mest berømte derby'ene i brasiliansk fotball.
Flamengo spiller i brasiliansk Série A (Campeonato Brasileiro). Blant klubbens meritter kan nevnes 8 Série A-titler, (1980, 1982, 1983, 1987, 1992, 2009, 2019 og 2020), tre Copa Libertadores (1981, 2019 og 2022), én Intercontinental Cup i (1981), da de slo Liverpool FC 3–0 i finalen, én Copa Mercosur (1999), én Recopa Sudamericana (2020), og 37 Rio-delstatsmesterskap. Klubben vant dessuten den brasilianske cupen i 1990, 2006, 2013 og 2022.
Berømte spillere som har spilt for klubben er blant annet Júlio César, Aldair, Sócrates, Gérson, Leônidas da Silva, Zagallo, Ronaldinho, Romário, Júnior Baiano, Bebeto, Djalminha, Adriano, Júnior og Zico.
Nação Rubro-Negra
Siden tidlig på 1990-tallet har undersøkelser vist at Flamengo konsekvent er den mest populær klubben i Brasil med anslagsvis mer enn 40 millioner fans. I en undersøkelse fra 2019 anser 20 prosent av voksne fotballfans i Brasil seg som tilhengere av Flamengo, med høye nivåer av støtte i alle delstater i landet, inkludert Nord- og Nordøst-regionene, i tillegg til Rio de Janeiro. Flamengo-tilhengere er kjent som Nação Rubro-Negra.
Den første organiserte supportergruppen i hele Brasil, Charanga Rubro-Negra, ble grunnlagt til støtte for Flamengo i 1942. Siden den gang har et stort antall ekstra organiserte supportergrupper dannet seg rundt Flamengo, spesielt Torcida Jovem-Fla, Urubuzada, Flamanguaça og Raça Rubro-Negra.
I 2007 ble Flamengo-tilhengere erklært som en del av kulturarven til byen Rio de Janeiro, sammen med bossa nova og Bola Preta, den eldste karnevalsblokken i Rio.
I Série A-finalen i 1983 spilte Flamengo mot Santos i Maracanã foran et offisielt publikum på 155,523 med noen anslag på over 160,000 mennesker til stede.
Det største oppmøtet til en fotballkamp i verdenshistorien var derbyet mellom Flamengo og Fluminense i 1963, med 194,603 tilskuere. Flamengo-kamper i Maracanã har hatt over 150,000 tilskuere tretten ganger.
I juli 2020 passerte lagets YouTube-kanal «FlaTV» Liverpool FC som klubben med tredje flest abonnementer på en fotballkanal; bare Barcelona og Real Madrid hadde flere abonnenter. Flamengos kanal hadde da over 6 millioner abonnementer.
Meritter
I tillegg har klubben vunnet Campeonato Carioca 37 ganger, nærmere bestemt i 1914, 1915, 1920, 1921, 1925, 1927, 1939, 1942, 1943, 1944, 1953, 1954, 1955, 1963, 1965, 1972, 1974, 1978, 1979, 1979 (spesiell),1981, 1986, 1991, 1996, 1999, 2000, 2001, 2004, 2007, 2008, 2009, 2011, 2014, 2017, 2019, 2020 og 2021.
Spillerstall
18. april 2021
Geiranger
Geiranger er en bygd i Stranda kommune, innerst i Geirangerfjorden, en sidefjord av Storfjorden i Møre og Romsdal. Navnet kommer antakelig av norrønt geirr (spyd) og angr som betyr fjord.
Geiranger med Geirangerfjorden et av Norges mest besøkte turistmål. I 2019 hadde Geiranger anløp av 344 cruiseskip, mest av alle havner i Norge.
Kjente attraksjoner er byggverkene Geirangervegen og Ørnevegen, utkikkspunktene Flydalsjuvet, Ørnesvingen og fjellet Dalsnibba, og fjorden med fossefallene Bruresløret, Friaren og De syv søstrene. I en sidedal ligger Storsæterfossen, et fossefall det er mulig å gå bak. Geiranger og Geirangervegen er sørvestgrensen for Tafjordfjella.
Navn
Navnet kommer trolig av norrønt geirr som betyr spyd og angr som betyr fjord, slik at Geiranger opprinnelig kan være navnet på selve fjordarmen. Fra gammelt sa folk i bygda «Gjårångjin». Gårdsnavnet Gjørvad (eller «Gjørva»), en gammel gård sentralt i bygda, kan også ha sammenheng med navnet Geiranger: I 1303 ble Gjørvad omtalt som «Gefrunga (eller Gefrunger) i Gerang» og i 1520 som «Gorang». I norrønt, trolig fra før vikingtiden, ble angr brukt som fellesnavn på fjorder og våger. Ordet har bare overlevd som ledd i sammensatte fjordnavn som Geiranger, Mauranger og Kvænangen, og har i noen tilfeller blitt overført på tilliggende gårder og bygder. «Angr» kan være relatert til gammelnorsk «ǫngr» som betyr trang eller smal. Fjordnavn på -angr finnes ikke på Island og Grønland noe som tyder på at slike fjordnavn er eldre enn vikingtiden.
En hypotese er at navnet kommer av «geine» som betyr å gå i siksak, som er typisk for stier og veier i Geiranger.
Geografi
Det er vesentlig mindre nedbør i Geiranger enn nærmere havet. På Ørjaseter er det målte 1230 mm årsnedbør i gjennomsnitt, mens det i Ørsta og ved Hjørundfjorden falt 2000 mm årlig. Sunnmørsalpene vest for Geiranger tar av for en del av nedbøren. Nedbørsmålinger i nabobygdene Tafjord og Norddal viser under 1000 mm årlig i gjennomsnitt; Tafjord utmerker seg også med varmere somre enn kysten og relativt milde vintre med periodevis særlig høye temperaturer om vinteren. Området har generelt lite stabilt vintervær. Det kan samle seg store mengder snø på fjellovergangen til Stryn og Skjåk. Vannskillet mellom Geirangerelva og Glommavassdraget (via Otta og Gudbrandsdalslågen) går ved Dalsnibba omtrent 6 km i luftlinje fra fjorden. Djupvatnet er det nordvestligste hjørnet av Glommavassdraget og regnet etter nedbørsfelt også Gudbrandsdalens ytterpunkt.
Historie
Det er gjort sikre funn fra steinalder på Lundaneset (der Geirangerfjorden møter Sunnylvsfjorden) og på høyfjellet ved Geirangervegen. Funnet på Lundaneset har preg av verksted med mange halvferdige steinredskaper og en stor mengde avfall fra virksomheten. Funnet ble gjort 60 meter over sjønivå. Gårdsnavn som Møll og Vinje antas å være svært gamle. Hyski, Homlung, Grande og Gjørva er trolig også gamle navn. Gjørva kan skrive seg fra Gyrvin og slike sammensetninger med -vin regnes som svært gamle navn og kan være fra før vår tidsregning eller til rundt år 400. Navn på -vin betyr ikke nødvendigvis fast bosetning, men forteller noe om hvordan og hvor tidlig området ble brukt.
På Meråk ved fjorden var det et lite marked der bønder og fiskere fra Sunnmøre drev handel med bønder fra innlandet.
Svartedauden førte til en sterk nedgang i folketallet og i 1589 var det bare fem prestegjeld på Sunnmøre. Geiranger var underlagt Ørskog prestegjeld sammen med Sunnylven, Stranda, Norddal og Stordal.
Karl Mjelva bygget i 1907 kraftverk for Hotel Union. Mjelva begynte etter hvert å lage elektriske varmeovner og komfyrer, Mjelvakomfyren. Komfyrfabrikken flyttet til Veblungsnes så til Ørsta etter at Havtor Hovden overtok under navnet Grepa og Mjelva Fabrikker.
Geirangervegen var ferdig i 1889 og ble fulgt av skysstrafikk med hest til Grotli og Otta. Skysslaget hadde opp til 100 hester i virksomhet. Da bilen ble innført i Norge ville ikke myndigheten tillate biler på den smale Geirangervegen. Karl Mjelva fikk da Heinrich Opel til å lage chassis spesielt tilpasset norske høyfjellsveier. Tre små-Opler ble montert i Geiranger.
Fotballklubben Saltdalkameratene
Fotballklubben Saltdalkameratene (stiftet 19. desember 1948) er en fotballklubb fra Rognan i Saltdal i Nordland.
Geiranger
Historie
Langs fjorden ligger en rad veiløse fjell- og fjordgårder. Ved fossen Syv søstre ligger Knivsflå som ble fraflyttet i 1898 på grunn av rasfare. Skageflå på motsatt side var en relativt stor gård med 120 geiter og 15-16 kyr, den er overtatt av den ideelle organisasjonen Storfjordens venner. Blomberg ble fraflyttet i 1948, bygningene er intakte.
Fotballklubben Saltdalkameratene
Historikk
Klubben ble stiftet 4.søndag i advent som i 1948 var den 19.desember. Stiftelsesmøtet fant sted på "Hildur-kafeen" i Rognan sentrum og det var Kolbjørn "Kolle" Bentzen (1919-1998) som var klubbens første styreformann.
A-laget i fotball spiller idag i 6. divisjon fotball for herrer. Denne divisjonen kalles også AN Ligaen. De spiller sine hjemmekamper på Dragefossen Stadion på Rognan. Klubben spilte på nest øverste nivå i Norge i sesongen 1972. Dagens hovedtrener er Øyvind Albinussen
4. divisjon fotball for menn 2017 avd. 21 Saltdalskameratene trakk laget før sesongen startet.
Geiranger
Turisme
Det er 230 fastboende i Geiranger (2017) og en stor del er engasjert i turistnæringen. Bygden er omgitt av bratte fjell på hver side av fjorden, noe som har gjort stedet til et av landets mest besøkte turistmål med blant annet over 360.000 cruisepassasjer på over 300 cruiseskip besøkende hvert år (tall for 2018-2019). For 1989 ble det anslått at 480,000 personer besøkte Geiranger. I 2016 kom det anslagsvis 937.000 besøkende. I 2020 ble det lansert forslag om egen avgift for turister som besøker Geiranger for å regulere trafikken og skaffe inntekter til fellesgoder. Ifølge turistsjefen i Geiranger har det vært problemer med at antallet turister topper seg i juli og det ble i 2018 satt grense på 3 cruiseskip daglig. Myndighetene hadde i 2021 som mål at skipstrafikken på fjorden skal være utslippsfri innen 2026.
Raggar
Raggar er en subkultur som i Norden stammer fra Sverige og har noen tilhengere i Norge og Finland. Raggarene oppstod i 1950-årene i mindre tettsteder og bygder. Raggarene er inspirert av den amerikanske rockabillykulturen med store biler (amcars) og brylkrem.
Geiranger
Turisme
Mange kommer med bil over Geirangervegen og Ørnevegen. Den nordgående Hurtigruten legger i sommerhalvåret turen om Geiranger. Det er flere campingplasser, hytter og hoteller i Geiranger. Blant annet Hotell Geiranger og Hotell Union. Hotell Union er det eneste hotellet som har tilnærmet helårsåpent, med stengt kun de to første ukene i januar.
I 1880 var det ett hotell i bygda, i 1895 var fire hotell i drift.
Sommeren 1869 seilte yachten «Nereid» til Norge som en av de første, utenlandske turistbåtene som besøkte landet. Ombord var blant andre båtens eier, bankmannen og kvekeren Edward Backhouse (1808-1879). For å komme seg etter stress og dårlig helse ville han besøke det rolige og restituerende Norge. Nevøen Edward Backhouse Mounsey (1840-1911) tok bilder på turen. De besøkte også Geiranger.
Shaun Bartlett
Oppvekst
Bartlett vokste opp hos sin bestemor i Factreton på Cape Flats, og begynte å spille for menighetslaget i området, hvor han tidlig utviklet sine fotballferdigheter. Han var også en dyktig cricket-spiller.
Geiranger
Turisme
Om sommeren går det bilferje mellom Geiranger og Hellesylt. I 2010 reiste i gjennomsnitt 140 kjøretøy og 690 personer daglig med ferja.
Shaun Bartlett
Klubbspill
Bartlett begynte karrieren hos laget fra sin hjemby, Cape Town Spurs, og flyttet så til Major League Soccer (USA) og Colorado Rapids i begynnelsen av sesongen 1996. I 1997 ble han solgt til MetroStars halvveis i sesongen. Bartlett forlot USA og MLS uten å sette store spor, og returnerte til hjemlandet sitt. Han ble senere lånt ut til FC Zürich, og ble overflyttet dit for godt i 1998. Han ble lånt ut til Charlton Athletic FC i 2000, og flyttet dit i 2001 etter å ha blitt solgt for 2 millioner pund. Bartlett vant prisen for årets mål i Premier League i 2000–1 for sin volley mot Leicester City. Han bli sluppet fra klubben i 2006. Han signerte så med det sørafrikanske laget Kaizer Chiefs, og sommeren 2008 pensjonerte han seg fra profesjonell fotball. Etter flere diskusjoner returnerte han til fotballens verden igjen samme år, denne gangen for Bloemfontein Celtic.
Landslagskarriere
Bartlett gjorde sin første landslagsdebut i en vennskapskamp mot 26. april 1995. Han er for øyeblikket den som har scoret nest flest mål for Sør-Afrikas landslag med 28 mål på 74 kamper. Han hjalp landet sitt vinne Afrikamesterskapet 1996 og spilte under VM i fotball 1998 i Frankrike, hvor han scoret to mål.
Geiranger
Turisme
Keiser Vilhelm II av Tyskland besøkte Geiranger med skip i 1899 noe som var god reklame for bygda. Keiseren besøkte deretter Geiranger hver sommer til 1914.
Zoom Urørt
Zoom Urørt er en årlig musikkonkurranse/konsept hvor norske usignerte band og artister plukkes ut til en månedlang norgesturné. Konseptet ble startet av utestedet So What! i Oslo i 1996 under navnet Zoom. Hensikten var å sette fokus på nye artister som fortjente oppmerksomhet. Zoom Urørt arrangeres i dag av uavhengige klubber i Norge i samarbeid med NRK Urørt og Norgesnettet
Geiranger
Dalsnibba
Veien til toppen av Dalsnibba (Nibbevegen) ble anlagt (i 1939) kun for turistene etter at motorkjøretøy gjorde den lange stigningen fra fjorden overkommelig. Ørnevegen mellom Geiranger og Eidsdal sto ferdig først i 1956, slik at det før den tid var lite gjennomgangstrafikk med kjøretøy. Trafikken med båt eller ferge helt fra Ålesund og Valldal til Geiranger. Før bilens tid var bygdefolket engasjert i skyssing av turister med hest og vogn opp langs Geirangervegen. Senere ble det investert i biler som tålte de bratte bakkene og krappe svingene. I 1930-åra var det opp mot 50 åpne skyssbiler i bygda, og Geiranger hadde på den tiden større biltetthet enn Oslo. Under krigen beslagla okkupasjonsmakten 37 skyssbiler, rett etter krigen var bare 9 biler i virksomhet. I 1938 var taksten for skyssing med bil til Djupvasshytta 45 kr, noe som tilsvarte 30 til 45 timelønner for en anleggsarbeider. Trollstigen åpnet i 1936 og Ørnevegen i 1956, dermed var det sammenhengende bilvei (bare avbrutt av en kort ferge til Eidsdal) fra Åndalsnes (med Raumabanens endestasjon) til Grotli.
Zoom Urørt
De første årene bestod Zoom av å presentere to eller tre band på So What! annenhver tirsdag. Under Zoom 1997 ble det plukket ut tre artister som fikk delta på den første Zoom-turneen våren 1998. Etterhvert ble klubber og utesteder i Tromsø, Bodø, Trondheim, Bergen, Stavanger og Kristiansand også med i Zoom-konseptet. I de ulike byene blir det arrangert lokale delfinaler, gjerne over flere dager, hvor det blir plukket ut et eller flere band fra hvert sted til en nasjonal finale som blir arrangert over flere dager. Finalen ble arrangert på So What! frem til utestedet la ned i 2003. Etter det har finalen blitt holdt John Dee i Oslo (2003), Blæst i Trondheim (2004) og siden 2005 på Garage i Oslo.
Geiranger
Cruisetrafikk
I 1906 var det totalt 12.600 besøkende til Geiranger, av dette 4955 med engelske skip. I 1910 var det totalt 16.601 besøkende, av dette 4700 med engelske og 4900 med tyske skip. Norge tok i 1905 i mot totalt 25.000 utenlandske turister, hvorav en stor andel altså besøkte Geiranger.
Det store trafikken, særlig av cruiseskip, har i perioder medvirket til luftforurensing som i perioder har vært helseskadelig.
Zoom Urørt
Foran Zoom 2005 inngikk Zoom et samarbeid med NRK Urørt og endret navn til Zoom Urørt. Antall årlige vinnere ble samtidig redusert fra tre til to og i stedet blir det nå plukket ut ulike lokale band brukt som oppvarmingsband under turneen.
Geiranger
Kommunikasjon
Om vinteren er Geirangervegen stengt og fergen til Hellesylt vanligvis ikke i trafikk, og den eneste helårsforbindelsen til bygda er Ørnevegen på fylkesvei 63. Før Trollstigen ble åpnet i 1936 var Geirangervegen den eneste sammenhengende kjørevegen på det som nå er fylkesveg 63. Ørnevegen åpnet i 1956 og før den tid hadde Geiranger og Valldal ferjesamband (ferjestedet var Sylte). Ferjesambandet Linge-Eidsdal åpnet i 1967 og kortet inn ferjesambandet ytterligere.
Zoom Urørt
Vinnere
Band/artister som er blitt plukket ut som vinnere av Zoom/Zoom Urørt for turné det påfølgende år.
Geiranger
Kommunikasjon
I 1886 kjøpte hotelleiere på Hellesylt dampbåten Turisten som i sommersesongen gikk i rute Geiranger-Hellesylt-Ørskog-Hjørundfjord.
Zoom Urørt
Vinnere
Det britiske bandet deltok sammen med vinnerne fra 1999 under turneen i 2000.
Geiranger
Kommunikasjon
Simen Iversen begynte med utgangspunkt på Lillehammer skyssekjøring med hest og vogn i Gudbrandsdalen nordover til Veblungsnes og Støren i 1870. Da jernbane ble anlagt til Otta i 1896 etablerte Iversen seg der og trafikkerte også strekningene over Strynefjellet og over Geirangervegen. Iversen hadde 80-100 hester i arbeid og det tok 2-3 dager å tilbakelegge disse strekningene som alle var over 160 km.
Fra rundt 1900 ble tilbudt til transport med hest og vogn mellom Øye (via Grodås og Stryn), Stryn og Geiranger. Hotelleier Karl Mjelva og Sivert Mjelva fikk i samarbeid med Bertel O. Steen laget en håndfull Opel-biler spesielt for de lokale veiforholdene. Mjelva hadde eget verksted der bilene ble montert. Fra 1913 dominerte biler turistkjøringen over fjellet mellom Geiranger, Otta og Stryn. I 1920 ble det etablert et eget interkommunalt billag Ottadalen-Geiranger-Stryn istedet for private biler: Frem til andre verdenskrig hadde laget 30 motorkjøretøy inkludert 7 busser med plass til 24 passasjerer. Fra Øye ved Hjørundfjorden gjennom Norangsdalen ble turistene også skysset til Hellesylt, mens cruiseskipene gikk rundt for å fortsette turen Hellesylt-Geiranger. Adolf Schjelderup bygget hotell både i Geiranger og på Øye, begge med navnet Union.
Zoom Urørt
Vinnere
Andre band som har deltatt på Zoom i tidligere år av konkurransen er Madrugada, Bigbang, Moddi og Jaga Jazzist.
Geiranger
Kommunikasjon
Geiranger skysslag ble stiftet i 1907 og i 1910 var 36 hesteiere med i driften hvorav noen med flere hester. På en god dag kunne man kjøre to turer til Djupvatnet, men liten samlet kapasitet gjorde at det ble leid inn hester og folk fra Eidsdal. I mellomkrigstiden gikk etterhvert også skysslaget over til motorkjøretøy.
Kultur
I fjellene er gamle dyregraver og bogesteller (buestillinger) fra steinalderen. Mye tyder på at enkelte av disse er fra slutten av siste istid og blant de eldste byggverk i Norge.
Norsk Fjordsenter ligger i Geiranger og gir innblikk i fjordkulturen, særlig livet slik det var på de mange fraflyttede fjellgårdene ved Storfjorden.
Geiranger har inspirert en rekke kunstnere. Sangen Å Vestland, Vestland skal være skrevet i Geiranger.
Den peruanske uavhengighetskrigen
Den peruanske uavhengighetskrigen (spansk: La Guerra de Independencia del Perú; på quechua omtrent: Piruw Kachariy Awqanakuy) var en serie konflikter som ble utkjempet for å frigjøre visekongedømmet Perú fra spansk styre. Disse konfliktene var en del av de hispanoamerikanske uavhengighetskrigene, som var en relaterte serie uavhengighetskamper i Latin-Amerika som etterfulgte den franske invasjonen av Spania i 1808, som igjen var en del av Napoleonskrigene i Europa. Dermed hadde denne konflikten militære og politiske forbindelser med de andre selvstendighetskampene på kontinentet, og hærer og statsmenn fra hele kontinentet samarbeidet ofte og kjempet på begge sider av de senere nasjonalgrensene mellom de amerikanske landene.
Geiranger
Kultur
Hvert år arrangeres Frå fjord til fjell, som består av halvmaraton, miniton, marsj og sykkelritt som går fra sentrum i bygden til toppen av Dalsnibba, 1497 moh.
Den peruanske uavhengighetskrigen
I Peru sto rojalistene mye sterkere enn i de andre søramerikanske landene, og rundt 1821 var det rojalistenes eneste gjenværende befestning i det kontinentale Amerika, hvor de kjempet mot frihetsforkjemperne i Bolivia, Chile og Quito. Da hadde en rekke opprør allerede blitt slått ned av rojalistenes hærer. Perú ble dermed ikke selvstendig før etter José de San Martíns argentinsk-chilenske (1820–1823) og Simón Bolívar og Antonio José de Sucres storkolombianske (1823–1825) felttog i Perú at selvstendigheten til ikke bare Perú, men også resten av det latinamerikanske fastlandet, ble sikret.
Bakgrunn
De hispanoamerikanske uavhengighetskrigene var inspirert av den amerikanske, den haitiske og den franske revolusjonen. De hvite criolloene i Amerika ønsket selvstendighet fra det spanske styret av økonomiske og politiske årsaker.
Frankrikes invasjon av Spania i 1808 førte til at det spanske monarkiet under kong Ferdinand VII kollapset. De fleste av kong Ferdinands tidligere spanske undersåtter godtok ikke regjeringen til Joseph Bonaparte, som ble utnevnt til spansk konge av sin bror Napoléon I. Prosessen for å opprette en stabil spansk regjering, som skulle bli anerkjent i store deler av imperiet tok hele to år. I mellomtiden ble den øverste junta opprettet som et patriotisk alternativ til det bonapartistiske styre. Dette førte til et maktvakuum og politisk usikkerhet i de spanske besittelsene i Amerika, inkludert Visekongedømmet i Peru.
I Perú var også indianeropprør som José Gabriel «Tupac Amaru II» Condorcanquis opprør i 1780–1783, det siste av en serie på seksten protester og opprør i Perú i det attende århundre, en del av uavhengighetskrigens bakgrunn. Opprøret skapte frykt for nye store opprør, samtidig som Amaru også ble et mytisk forbilde for frihetsforkjemperne. De peruanske visekongene fikk fikk også støtte for å gå imot Chile og Argentinas interesser, siden det var under kommersielt og nasjonalistisk press. Noe før uavhengighetskrigen hadde Øvre Perú (Bolivia) og Río de la Plata-regionen blitt overført fra Visekongedømmet Perú til det nye Visekongedømmet Río de la Plata. Dette styrket den tradisjonelle støtten som den peruanske visekongen fikk fra det såkalte Lima-oligarkiet, som følte seg truet av folkelige opprør og som satte seg imot den nye kommersielle klassen i Buenos Aires.
Tidlige opprør og felttog
Mens mange andre byer og regioner i spansk Amerika opprettet juntaer da spanjolene mistet kontrollen under halvøyskrigen mot Frankrike, støttet Lima-oligarkiet rojalistene, særlig etter at Buenos Aires' arméer hadde mislykkes i å invadere Øvre Perú.
I 1811 vant peruanske rojalister over en mye større hær bestående av revolusjonssoldater sendt av Buenos Aires' Første junta og lokale indianske hjelpere i slaget ved Guaqui. Til sammen sendte de argentinske revolusjonære tre ekspedisjoner til Alto Perú mellom 1810 og 1815. Argentinerne ble beseiret av rojalistene i alle disse felttogene, og ble et hardt slag for de revolusjonære. Disse felttogene sammenfalt med to opprør i Tacna, sør i det nåværende Perú, i 1811 og 1813, det første ledet av Francisco Antonio de Zela, men opprørene ble slått ned siden argentinerne ikkekunne sende den støtten de hadde lovet til Zela. Etter disse seierne ble igjen Øvre Perú en del av det peruanske visekongedømmet i 1815, noe som var lønnsomt for handelsmennene i Lima.
Til tross for rojalistenes sterke stilling i Perú var det også der flere opprør mot det rojalistiske styre. I 1812 var det criollo-opprør i Huánuco, hvor en forsøkte å opprette en junta, og i Cusco var det opprør i både 1814 og 1816. Disse opprørene mottok støtte fra Buenos Aires' arméer, men ble likevel slått ned av rojalistene.
I det nåværende Bolivia hadde det blitt opprettet juntaer i Sucre og La Paz allerede i 1809, men de ble fort beseiret av rojalistene. I Øvre Perú ble striden opprettholdt fra 1810 til 1824 av seks geriljagrupper, såkalte republiquetas, som opererte fra Titicaca-regionen.
San Martíns felttog
Ettersom de revolusjonære beseiret rojalistene i resten av Sør-Amerika, ble Perú den siste befestningen til kong Ferdinand VIIs støttespillere. Det argentinske og chilenske felttoget i Perú er på spansk kjent som Expedición Libertadora del Perú, eller liberatdorenes Perú-ekspedisjon.
Etter å ha beseiret rojalistene i Chile i slaget ved Maipú i 1818, arrangerte den argentinske generalen José de San Martín et kombinert sjø- og landfelttog. Med hjelp av den skotske viseadmiralen Lord Thomas Cochrane, opprettet han en chilensk marine (Primera Escuadra Nacional), bestående av 25 skip, derav åtte krigsskip og søtten transportskip, med en besetning på rundt 1600 mann. 15. juli besto San Martíns ekspedisjonshær av 4642 mann, oppdelt i en chilensk divisjon (División de Chile) og en argentinsk divisjon (División de los Andes), og videre i ti bataljoner. Hæren hadde også 25 kanoner.
I 1820 transporterte den nye chilenske flåten soldatene fra Chile til Paracas-halvøya på Perús stillehavskyst, hvor de gikk i land 7. september det året. Fire dager senere erklærte han til det peruanske folket at han ikke kom som en erobrer, men som en frigjører. Lord Cochrane fortsatte med å begynne et sjøfelttog mot den spanske flåten i Stillehavet, mens San Martín begynte et landfelttog.
I motsetning til hans tidligere felttog, som hadde vært militaristiske, fokuserte San Martín mest på diplomati i Perú, og unngikk konfrontasjoner med fienden. Grunnen til dette var at Lima var det spanske Amerikas sentrum, og det ville derfor gå mot den nasjonalistiske saken hvis hans styrker brukte eller truet med vold for å bryte ned den etablerte monarkiske styreformen. Strategien hans bestod i å vente til det peruanske folket selv gjorde opprør. Dette førte til at han sendte mange diplomatiske utsendinger til Lima for å overtale visekongen Joaquín de la Pezuela om å gi Perú sin selvstendighet, men alle mislyktes.
Etter å ha inntatt Pisco seilte hæren nordover 26. oktober og gikk i land i Huacho 12. november, som var bedre egnet ut ifra et strategisk synspunkt. Deretter ble Huacho brukt som San Martíns hovedkvarter. Mens han var der hørte han for første gang om frigjørelsen av Guayaquil under ledelsen til peruaneren Gregorio Escobedo. Sammen med andre hendelser, som Cochranes maritime blokade av Callao, og Alvarez de Arenales' seiere over rojalistene i Guacarillo 6. oktober og i Pasco 20. desember, styrket uavhengighetsinnsatsen ledet av San Martín.
I mars 1821 seilte hæren til Ancón i nærheten av hovedstaden. General William "Guillermo" Miller ble sendt sørover langs kysten, mens Alvarez de Arenales ble sendt nordover opp i fjellene, for å isolere Lima. Igjen mislyktes en diplomatisk løsning, siden de la Serna ikke ville erklære Perú selvstendig, mens San Martín ikke vill godkjenne de la Sernas forslag om at frihetsforkjemperne skulle godkjenne den spanske 1812-grunnloven og sende utsendinger til Cortes Generales.
2. juli møtte San Martín igjen visekonge la Serna, og denne gangen foreslo San Martín at Perú skulle bli et konstitusjonelt monarki med en valgt europeisk monark. La Serna hevdet at han ikke hadde tilstrekkelig makt til å ta en slik beslutning, og spurte om to dager for å diskutere saken. Etter å ha diskutert med rojalistkommandantene ble forslaget forkastet på det grunnlag at de ikke hadde tilstrekkelig makt til å gi Perú sin selvstendighet eller til å opprette et monarki. 8. juli dro la Serna med sine styrker fra byen for å bygge opp sine styrker på landsbygda.
12. juli okkuperte San Martíns styrker hovedstaden, noe som var et stort nederlag for spanjolenes styrker. 28. juli 1821 San Martín erklærte Perús uavhengighet:
(San Martín, Lima, 28. juli 1821)
San Martín ble deretter valgt til «Perús beskytter». Samme år opprettet han Perús nasjonalbibliotek, som han donerte sin boksamling til. Da et peruansk parlament hadde blitt samlet, frasa han seg sin stilling som beskytter. José da la Mar ble republikkens nye president.
Selv om Lima var tapt, beholdt rojalistene riktignok kontrollen over store deler av Perú, og i Øvre Perú.
Guayaquil-konferansen
26. juli møttes libertadorene San Martín og Simón Bolívar i Guayaquil i Quito for å planlegge Latin-Amerikas fremtid. De fleste detaljene fra møtet ble hemmeligholdt, og det har blitt svært omdiskutert blant senere historikere. Enkelte mener at det at Bolívar nektet å dele kommandoen over den kombinerte hæren med San Martín var det som førte til at San Martín forlot Perú og bosatte seg som en bonde i Mendoza. Andre mener at han ga etter for Bolívars energiske utstråling, og unngikk en konfrontasjon med ham. Mange mener at mens San Martín var et militært geni, og dyktigere både militært og politisk i forhold til Bolívar, hadde han ikke Bolívars utstråling eller politiske ambisjoner. Kort tid senere pensjonerte han seg i Frankrike.
San Martín måtte gi etter for Bolívars politiske idéer for Perú, siden Bolívar ikke ønsket noe nytt monarki, men ønsket heller å opprette republikker i de tidligere koloniene. San Martín skal også ha ment at den peruanske visekongens hær var for mektig til at bare hans eller Bolívars hær kunne ha beseiret den. Dermed overtok Bolívar San Martíns styrker, samt den fullstendige frigjørelsen av Perú.
I 1822 og 1823 ledet argentineren Rudecindo Alvarado og bolivianeren Andrés de Santa Cruz hvert sitt «mellomfelttog» (Campaña de Intermedios) mot rojalistene i Perú.
Bolívar og Sucres felttog
Det colombianske felttoget i Perú ble regnet som en del av sørfelttogene (Las Campañas del Sur), som skulle befri Ecuador, Perú og Bolivia, nå som Bolívar allerede hadde befridd Colombia og sitt hjemland Venezuela. Etter å ha befridd Quito etter slaget ved Pichincha i 1822, vendte Gran Colombia seg mot Perú. I august 1821 hadde Bolívar mottatt tittelen Perús frihets beskytter, og 10. februar 1824 utnevnte den peruanske kongressen ham til diktator, og overtok deretter for José Bernardo de Tagle, som da tjente sin andre termin som Perús president. Dette gjorde at Bolívar kunne fullstendig omorganisere den politiske og militære administrasjonen i Perú.
Likevel hadde han problemer med å beseire rojalistenes siste styrker i de andeanske fjellområdene i Perú og Alto Perú. Tidlig i 1824 førte indre stridigheter mellom rojalistgrupperingene under generalene José de la Serna og Pedro Antonio de Olañeta i Øvre Perú i forbindelse med den samtidige borgerkrigen i Spania til at rojalistene mistet halvparten av hæren sin.