cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gary Moore
Røff oppvekst, røft uttrykk
Unggutten lyttet likevel til blues, hvor bending av strenger var en del av stilarten. Moore var uvitende om at han hadde alt for tykke strenger på sin gitar, men strevde likevel med dette til han maktet å spille blues med dette umulige redskapet. Da kameratene kom over for å prøve gitaren hans, klarte de knapt å trykke ned strengene, mens Moore på deres gitarer derimot kunne «bende» strengene dobbelt så langt som normalt! Dette skulle bli en del av hans fremtidige uttrykk og varemerke.
Moore gikk på skole sammen med Phil Lynott og trommeslager Brian Downey.
Med utgangspunkt i blues
Hans første inspirasjonskilder var bl.a. Elvis Presley og The Beatles. Fra midten av 1960-tallet fikk han oppleve konserter med Eric Clapton (John Mayall's Bluesbreakers / Cream), Jimi Hendrix og særlig Fleetwood Macs Peter Green, noe som ledet ham i retning av blues. Moore kjøpte Greens brukte Les Paul-gitar som ble hans hovedinstrument i mange år. Peter Green oppdaget det unge talentet. Etter hvert skulle han også la seg inspirere av Jeff Beck og landsmannen Rory Gallagher.
Phil Lynott, Skid Row og Thin Lizzy
Moore flyttet til Dublin i 1970 og startet det Cream-inspirerte bandet Skid Row, hvorpå han traff en annen talentfull, ung musiker ved navn Phil Lynott. Lynott fungerte en periode som bandets vokalist og bassist. Skid Row sikret seg platekontrakt med CBS i 1970, da var Lynott allerede godt i gang med å danne sitt eget band Thin Lizzy (etablert 1969). Kameratene flyttet etter hvert til London. Skid Row ga totalt ut tre LP-er og deltok blant annet som supportband for the Allman Brothers på deres USA-turné. Han forlot etter hvert gruppa for å satse på en solokarriere, men ble raskt rekruttert til Thin Lizzy i 1974 som ny gitarist etter Eric Bell. Han ble den første gangen værende 3 måneder i Thin Lizzy og bidro med en klassisk gitarsolo på balladen «Still in Love With You» på albumet Night Life. Moore medvirket med sitt gitarspill til å gi bandet en hardere og mer energisk stil. Moore medvirket på turne i USA i 1977 (som erstatning for Brian Robertson) og deretter på albumet Black Rose i 1979 (bandets største suksess). Relasjonen mellom Moore og Lynott var legendarisk ustabil. Lynott medvirket i 1979 til Moores bestselgende single «Parisienne Walkways». Moore sluttet i Thin Lizzy etter en turn i USA i 1979. Moore ble ikke fast medlem av Thin Lizzy lenge, men vendte stadig tilbake for å hjelpe gruppa, som hadde stort forbruk av gitarister. Moore var på denne måten sentral i Thin Lizzy gjennom hele 1970-tallet, men grunnet sterk personlighet og trang til å følge egne idéer, valgte han til slutt å fremstå som soloartisten Gary Moore. Noe av hans beste arbeid med Thin Lizzy er fint dokumentert på plata Black Rose: A Rock Legend fra 1979, hvor Gary Moores særpreg er tydelig mht både gitarspill og som låtskriver.
Viktig gitarist
Gary Moore blir regnet som en av rockens mest innflytelsesrike gitarister gjennom tidene. Han var en av de første gitarister innen rock som innførte både klassiske – og jazzrelaterte elementer til stilarten. Med sin teknisk-aggressive og emosjonelt-ekspressive gitarstil, har han vært inspirator for flere generasjoner av gitarister som har kommet etter ham, bl.a. Vivian Campbell (Dio,Def Leppard), John Sykes (Blue Murder,Thin Lizzy), Doug Aldrich (Whitesnake) og John Norum (Europe). En av Moores nærmeste samarbeidspartnere har vært Thin Lizzy-frontmann, Phil Lynott (1949–1986). Disse to skrev bl.a «Parisienne Walkways» og «Out in the Fields» sammen, og Lynott bidro med både sang og bass på begge originalinnspillingene. Moore dediserte albumet Wild Frontier (1987) til Lynott.
Bredt spekter
Tidlig i sin profesjonelle karriere spilte Moore en unik hybrid av jazz-folk-country-rock med Skid Row og deretter jazz-rock fusjon med Colosseum II i samme stil som Jeff Beck, men etterhvert skiftet han genre til hardrock. Moores musikk på 1980-tallet kan betegnes som hardrock, med hits som balladen «Empty Rooms» og den keltisk inspirerte «Over the Hills and Far Away». Fra 1990 gikk han tilbake til sine bluesrøtter og hadde stor suksess med blant annet Still Got the Blues med bidrag fra George Harrison, Albert Collins og Albert King. . Utover 2000-tallet blandet Moore også sammen alle uttrykkene fra sin karriere.
Byrkjelo
Byrkjelo er et tettsted i Gloppen kommune i Sogn og Fjordane. Tettstedet har innbyggere per 1. januar. Tine Meierier har sitt anlegg med Norges største produksjon av gulost plassert på Byrkjelo. Byrkjelo stadion ligger sentralt til ved siden av barneskolen Breim skole.
Europavei 39 kommer gjennom Votedalen fra Jølster og skjærer gjennom Byrkjelo sentrum mot Sandane. E39 krysser fylkesvei 60 mot Stryn i Byrkjelo og er et sentralt trafikknutepunkt for buss.
Et sentralt landmerke for Byrkjelo er fjelltoppen Eggjenibba mot sør. Myklebustdalselva renner gjennom sentrum og møter Breimselva like sør for Byrkjelo.
Historie
Byrkjelo er en tidligere gård, også skrevet Bjørkelo.
Da veiforbindelsen Vadheim – Sandane (senere riksvei 14, nå Europavei 39) var ferdig i 1889 begynte Byrkjelo i Breim å ta form som et bygdesenter. Tidligere var Reed det naturlige senteret i Breim.
Byrkjelo stadion
Byrkjelo stadion er et fotball- og friidrettsanlegg med gummidekke (Spurtan). Anlegget er hovedarena for kommunen og hjemmebane til idrettslaget Breimsbygda idrettslag. Byrkjelo og banen er kjent for friidrettskonkurransene Byrkjelo Games som ble holdt her hvert år. Banen har også vært arena for norgesmesterskapet i friidrett tre ganger, i 1988, 1999 og i 2011
Musikkåret 1951
Dødsfall
|| komponist ||align=center|76 ||align=center| ||
Marcus Ehning
Marcus Ehning (født 19. april 1974) er en tysk rytter som spesialiserer seg i sprangridning. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 11 i lagkonkurransen. Han tok gull i lagkonkurransen under Sommer-OL 2000.
Tvillingparadokset
Tvillingparadokset er ifølge Einsteins relativitetsteori at tiden ikke går med samme hastighet for alle observatører. For å tydeliggjøre tidsdilatasjonen, er det satt fram et paradoksalt tankeeksperiment:
Et enegget tvillingpar, født samtidig, vokser opp, hvorav en velger å bli astronaut. Vedkommende blir med på den første bemannede reisen til Alfa Centauri. Fartøyet går med en hastighet nær lysfarten. Romfarerne når sitt mål, og returnerer til jorden.
Relativitetsteorien sier at man må presisere nærmere hvilken tid det er snakk om. For tvillingen som ble med på reisen har det gått 10 år mellom avreise og hjemkomst. På jorden derimot har tiden gått raskere, og det har passert 40 år mellom de to hendelsene. Neste gang tvillingene har fødselsdag. Merk at ingen av de to har gått glipp av noen år, de har ganske enkelt opplevd at tiden ikke er absolutt. Grunnen til at tiden går langsommere for vedkommende som reiser tur/retur Proxima Centauri, er den hastigheten han/hun utsetter seg for. Den spesielle relativitetsteorien beskriver hvordan høye hastigheter (spesielt hastigheter nær lysets hastighet) fører til at tiden går langsommere.
Forklaringen er at astronauten skifter treghetsystem i det han/hun snur for å vende tilbake til jorden, mens tvillingen på jorden hele tiden er i samme treghetsystem. Derfor er det den jordfaste tvillingen som regner riktig.
The Gift Girl
The Gift Girl er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Rupert Julian.
Handling
Historien skildrer et engelsk par reiser til Midtøsten, akkompagnert av den lille jenta deres. Etter ankomst velger de å gå på jakttur i en av Persias (dagens Iran) mange skoger. De bestemmer seg også for å ta med seg datteren sin på turen. Ulykken inntreffer når ville dyr dreper begge babyens foreldre, men barnet overlever. Men hun er nå hjelpeløs og alene i skogen. Men en mann kalt Malec (spilt av Rupert Julian) snubler over tragedien, og han oppdager det hjelpeløse barnet. Malec bestemmer seg for å redde barnet, ta henne med inn i sin persiske husholdning og oppdra henne som sin egen. Han kaller jenta Rokaia. Tiden går og Rokaia (spilt av Louise Lovely) vokser opp til en vakker kvinne. Malec sørger for at en velstående teppehandler skal gifte seg med Rokaia. Men hun nekter å gifte seg med teppehandleren.
Men i Persia kan ikke en datter avvise en fars preferanse for en ekteskapspartner. I stedet for å respektere farens ønsker, flykter Rokaia til Frankrike. Etter at hun rømmer, befinner Rokaia seg alene og pengeløs i Paris. Men en velstående adelsmann, Marquis de Tonquin (spilt av Wadsworth Harris) oppdager Rokaia. Han tar den unge kvinnen inn i hjemmet sitt, som hushjelp. Sønnen hans, Marcel, ender opp med å bli forelsket i henne. Marcel ber om Rakaias hånd i ekteskapet, men faren mener at han ikke burde knytte slike bånd med en fattig hushjelp. Men disse bønnene faller for døve ører.
Delingen av Korea
Delingen av Korea var flere hendelser under og etter andre verdenskrig som førte til at Korea ble inndelt i de to statene Sør-Korea og Nord-Korea.
Viktar Vabisjtsjevitsj
Viktar Vabisjtsjevitsj (belarusisk: Віктар Аляксандравіч Вабішчэвіч, født 22. mars 1989) er en belarusisk svømmer.
Delingen av Korea
Delingen av Korea starter i 1945 ved den allierte seieren i andre verdenskrig. Ved Japans kapitulasjon 15. august 1945 ble også Japans kolonisering av Korea avsluttet etter 35 år. USA og Sovjetunionen avtalte mot slutten av verdenskrigen midlertidig å dele Korea i to okkupasjonssoner, der Sovjetunionen skulle kontrollere området nord for den 38. breddegrad, mens USA skulle kontrollere området i sør. Nesten alle koreanere var motstandere av en slik deling, men måtte avfinne seg med den.
Viktar Vabisjtsjevitsj
Han representerte Belarus under Sommer-OL 2008 i Beijing, hvor han ble utslått i forsøkene på 100 meter bryst.
Delingen av Korea
Formålet med delingen og den midlertidige okkupasjonen var å etablere en midlertidig koreansk myndighet. Det endelige målet var etablering av en fri og uavhengig koreansk stat, som avtalt under Kairokonferansen i 1943.
Høgbrøthøgde
Høgbrøthøgde er et fjell nord for Eidsbugarden nordevest i Vang kommune i Innlandet. Fjellet ligger i Jotunheimen nasjonalpark, og har en høyde på 1 821 meter over havet.
Delingen av Korea
FN planla frie og uavhengige valg, men Sovjetunionen nektet FN tilgang til den nordlige sonen, der en var i ferd med å etablere en egen sovjetstøttet regjering under ledelse av Kim Il-sung. I sør ble det avholdt FN-overvåkede valg, som resulterte i valg av Syngman Rhee som landets første president. Ettersom de to supermaktene støttet hver sin leder for hver sin okkupasjonssone var i realiteten de to koreanske statene etablert, noe som ytterligere ble sementert da Republikken Korea ble proklamert 15. august 1948, mens Den demokratiske folkerepublikken Korea ble etablert to uker senere, den 9. september.
Koreakrigen, som varte mellom 1950 og 1953, sementerte delingen ved etablering av den demilitariserte sonen, som er en 4 km bred sone som deler Koreahalvøya fra øst til vest.
Impulse Records
Impulse Records er et jazzplateselskap som startet i 1961 av Creed Taylor som et datterselskap av ABC-Paramount Records, basert i New York. Plateselskapet ga på 60-tallet ut flere klassiske innspillinger, ofte produsert av Bob Thiele, blant andre John Coltranes A Love Supreme som ble utgitt i 1965. Formålet med selskapet var å gi ut ny og utfordrende jazzmusikk, ofte det som er kommet til å bli kalt frijazz.
Delingen av Korea
På 2000-tallet ble forholdet mellom de to statene noe bedre, blant annet takket være den sørkoreanske president Kim Dae-jungs politiske initiativ, også kalt for «solskinnspolitikken». Initiativene ble reversert av den konservative presidenten i Sør-Korea fra 2008, Lee Myung-bak.
Impulse Records
Impulse gir nå bare ut nyutgivelser. Selskapet inngår i dag i Verve Music Group som eies av Universal Music Group.
Delingen av Korea
Japans kolonisering av Korea (1910–1945)
Da den russisk-japanske krig sluttet i 1905, ble Japans posisjon i området vesentlig styrket, og Korea ble som en følge av dette i realiteten et japansk protektorat. Den endelige annekteringen skjedde i 1910.
Andre verdenskrig (1939–45)
I november 1943 møttes Franklin Roosevelt, Winston Churchill og Chiang Kai-shek under Kairokonferansen for å diskutere hva som skulle skje med Japans kolonier. De ble enige om at landet skulle miste alle, som var tatt med makt. I deklarasjonen etter konferansen blir Korea nevnt for første gang. De tre lederne erklærte at Korea «med tiden» skulle bli fritt og uavhengig.
Koreanske nasjonalister som ønsket umiddelbar uavhengighet var misfornøyde med ordleggingen «med tiden».
Sovjets invasjon av Mandsjuria
Mot slutten av andre verdenskrig i august 1945 var de allierte lederne ikke enige om Koreas sjebne. Koreanere hadde sine egne planer for den koreanske nasjonen. Noen av disse inkluderte en reokkupasjon av Korea av utenlandske styrker. Etter den amerikanske atombombingen av Hiroshima 6. august 1945, invaderte sovjetiske soldater Mandsjuria, noe Stalin og den nye amerikanske presidenten Harry Truman hadde blitt enige om på Potsdamkonferansen i juli.
10. august 1945 fikk de to amerikanske offiserene, Dean Rusk og Charles Bonesteel i oppgave å fastsette grensene til en amerikanske okkupasjonssonen i Korea. Oppgaven kom brått på og de to var uforbredt. Ved hjelp av er kart fra National Geographic bestemte de seg for å sette grensa til 38. breddegrad. De valgte denne grensa fordi den delte landet omtrent i to like deler, samtidig som hovedstaden Seoul kom under amerikansk kontroll. Ingen Korea-eksperter ble konsultert, og de to offiserene var derfor ikke klar over at en 40 år tidligere hadde hatt en tilsvarende situasjon, der Russland og Japan hadde diskutert mulighetene for å dele Korea mellom seg langs den samme grensa. Rusk har senere sagt at han ville valgt en annen grense om han visste dette. Uansett så ble denne grensedragningen skrevet inn i Generalordre nr. 1 som en del av administrasjonen av etterkrigs-Japan.
Regjeringen i Folkerepublikken Korea var dominert av politikere fra venstresiden, mange hadde kjempet mot den japanske koloniseringen og identifiserte seg med kommunistenes syn på imperialisme og kolonialisme.
Sørlige Korea
7. september 1945, gav general MacArthur generalløytnant John R. Hodge jobben med å administrere den amerikanske okkupasjonssonen. Hodge gikk i land i havnebyen Incheon sammen med sine militære styrker neste dag. Koreas eksilregjering sendte en delegasjon på tre tolker, men Hodge ville ikke snakke med dem. På denne måten avviste USA å anerkjenne både Folkerepublikken Korea og Koreas eksilregjering.
Antikommunisten Syngman Rhee hadde flyttet tilbake til Korea etter flere ti-år i eksil i USA. Han ble av amerikanerne ansett som en akseptabel kandidat til å lede landet, ettersom han ble oppfattet som vennlig innstilt overfor USA. Rhee sørget for at myndighetene i sør gjennomførte flere aksjoner mot venstre-orienterte som tok til våpen mot den amerikanske okkupasjonsstyrken, samt den politiske opposisjonen. De neste årene ble mellom 30 000 og 100 000 mennesker drept i kampen mot de venstre-orienterte opprørerne.
I august 1948 ble Syngman Rhee den første presidenten i den nyetablerte staten Sør-Korea. USA har hatt militært nærvær i Sør-Korea siden da.
Nordre Korea
I august 1945 organiserte koreanere folkekomitéer som avdelinger av Komitéen for forberedelse av koreansk uavhengighet. Den sovjetiske hæren tillot disse komitéene fordi de var vennlig innstilt overfor Sovjetunionen, men valgte likevel å etablere en egen sovjetisk sivil myndighet for å sentralisere de uavhengige komitéene. Ytterligere komitéer ble organisert med kommunister i de ledende posisjonene. I mars 1946 tok Kim Il-sung initiativ til en jordreform. Jord fra japanske eiere, samt fra koreanere som hadde samarbeidet med japanerne ble delt ut til fattige bønder.
Organiseringen av de mange fattige i de nye folkekomitéene brøt den gamle kontrollen som de tidligere jordeierne hadde hatt. Jordeiere fikk bare beholde et areal som var like stort som alle andre fikk tildelt. Jordreformen var mindre voldelig enn tilsvarende i Folkerepublikken Kina eller i Vietnam. Ifølge offisielle amerikanske kilder ble tidligere landsbyledere fratatt all politisk makt uten at det førte til blodsutgytelse, men det ble også tatt grundige forholdsregler for å hindre dem i å ta makten tilbake. Dette var populært blant de fattige bøndene, men førte samtidig til at mange tidligere jordeiere og kollaboratører flyktet til sør, der enkelte fikk posisjoner i det nye sørkoreanske statsapparatet. Militære amerikanske kilder mener at 400 000 nordkoreanere flyktet sørover.
I februar 1946 ble en midlertidig regjering, kalt for Den nordkoreanske midlertidige folkekomitéen etablert under ledelse av Kim Il-sung. Kim hadde brukt de siste årene i Sovjetunionen, der han fikk opplæring sammen med sovjetiske styrker i Mandsjuria. Innad var det flere konflikter og maktkamper i den midlertidige ledelsen i Pyongyang, etter hvert som flere aktører manøvrerte for å skaffe seg posisjoner og makt i den nye ledelsen.
På lavere nivå angrep folkekomitéene åpent kollaboratører og jordeiere, og flere ble drept. Det var blant disse gruppene rundt om i landet at Kim kunne samle nok støtte til å kunne bli Nord-Koreas nye leder, etter at de sovjetiske styrkene trakk seg ut i 1948.
Valg og FNs- involvering
Mistanke og mistillit økte stadig mellom USA og Sovjetunionen. De to stormaktene klarte ikke å enes om hvordan den nye koreanske regjeringen skulle organiseres. USA brakte det koreanske spørsmålet inn for FN høsten 1947. Sovjetunionen på sin side motsatte seg FNs involvering.
14. november 1947 vedtok FNs generalforsamling en resolusjon der det ble slått fast at frie og uavhengige valg skulle avholdes, utenlandske styrker skulle trekkes tilbake, og en FN-kommisjon (United Nations Temporary Commission on Korea) for Korea skulle etableres. Sovjetunionen boikottet møtet og anså resolusjonen som ikke-bindende. I april 1948 ble det organisert en konferanse for representanter fra begge sider av den 38. breddegrad i Pyongyang. Den gav ingen resultat, og Sovjetunionen valgte å boikotte de FN-overvåkede valgene, som derfor bare ble avholdt i sør.
10. mai 1948 ble det avholdt parlamentsvalg i Sør-Korea. Syngman Rhee tok i 1947 til orde for at det skulle avholdes valg, selv om FN ikke fikk tilgang til Nord-Korea. Rhee så muligheten for å styrke sin egen posisjon. Venstresiden boikottet valget, og Rhees parti vant valget. 15. august 1948 ble Republikken Korea proklamert i Seoul, og fikk dermed også tildelt myndighetsansvaret fra de amerikanske militærmyndighetene. 9. september ble Den demokratiske folkerepublikken Korea proklamert i nord, med Kim Il-sung som landets statsminister.
Koreakrigen
Etter mer enn tusen år som ett land ble Korea nå effektivt delt, selv om regjeringene på begge sider av grensa mente at situasjonen var uholdbar, og at Korea skulle gjenforenes, om det så måtte skje med militære midler. Militære styrker fra begge stater gjennomførte flere blodige angrep i grenseområdet fram til 1950. Den 25. juni 1950 brøt det ut full krig da nordkoreanske styrker gikk over den 38. breddegrad med full styrke. Borgerkrigen herjet landet de neste tre årene, før det ble signert en våpenhvileavtale som effektivt delte Korea i to. En demilitarisert sone med en bredde på 4 kilometer ble trukket langs frontlinja.
Genève-konferansen og NNSC
Som våpenhvileavtalen sa, ble situasjonen tatt opp i Genève-konferansen i 1954. Den første delen av konferansen (26. april – 15. juni), behandlet konflikten i Korea men intet gjennombrudd skjedde. Ingen av partene ville gi etter, og oppdelingen i Sør-Korea og Nord-Korea langs den 38. breddegrad forble slik den var.
Grensekonflikter
Etter delingen av Korea har det vært utallige grensekonflikter, infiltrasjoner og hendelser langs den koreanske grensa både på land og sjø. Selv om de fleste av disse skyldes nordkoreansk aktivitet, nekter Nord-Korea for at en har ansvar for slike hendelser. Mellom 1954 og 1992 har 3693 væpnede nordkoreanske infiltratører tatt seg over grensa og inn i Sør-Korea. 20 prosent av hendelsene skjedde i 1967 og 1968.
Eksterne lenker
連合軍軍政期 (朝鮮史) 盟軍託管時期
Butamyabreen
Butamyabreen (bulgarsk ледник Бутамя, Lednik Butamya) er en 6,9 km lang og 2,5 km bred isbre på Barison Peninsula på Grahamkysten på vestsiden av Antarktishalvøya. Den ligger nordvest for Talevbreen og nord-nordøst for Chernomenbreen og flyter nordover og ut i Beascochea Bay.
Isbreen er kalt opp etter feriestedet Butamya sørøst i Bulgaria.
Politimester
Politimester er en tittel som brukes i politiet i de tre skandinaviske landene, gjerne om lederen for et politidistrikt, men også om andre med høye lederstillinger i politiet. Stillinger som politimester har tradisjonelt vært forbeholdt jurister, men nylig er det åpnet for visse unntak fra dette.
På de skandinaviske språkene blir politimester også brukt som betegnelse på tilsvarende utenlandske politistillinger.
Amy Morrison
Amy Morrison (født 18. juli 1984) er en newzealandsk skuespiller, best kjent for rollen som Zandra i TV-serien The Tribe. Hun har også bl.a hatt en mindre rolle i Xena: Warrior Princess.
Politimester
Norge
I Norge brukes tittelen politimester oftest om den øverste lederen i et politidistrikt, som styrer all politivirksomhet innenfor dette geografiske området. Politimesteren er justisministeren og politidirektoratets distriktsrepresentant og utøver av den vedtatte kriminalpolitikken. Tittelen politimester brukes også om enkelte politiledere som ikke leder noe politidistrikt. Sammenslåingen av politidistrikter i 2002 førte til at en rekke politimestre ble uten politidistrikt; noen av disse jobber nå for Politidirektoratet.
Ansvarsområde
Politimesteren har etter politilovens § 16, 1.ledd totalansvaret for polititjenesten i sitt politidistrikt både administrativt, organisatorisk og faglig. Dette innebærer også ansvar for etterforskning og straffesaksbehandling. Politimesteren tilhører derfor påtalemyndigheten og er underlagt riksadvokaten og statsadvokatene. Politimesteren har også operativt ansvar som innbefatter blant annet redningstjenesten, kriseberedskap og alle væpnede aksjoner. Når en operasjon har et visst omfang vil politimesteren sette stab, det vil si kalle inn sine faste stabsmedlemmer som en strategisk støttefunksjon.
Av rettssikkerhetsmessige grunner er politimesteren gitt en viss eksklusiv kompetanse. Dette gjelder spesielt bruk av helt spesielle typer etterforskningskritt og bevæpning av politiet.
Politimester har fortsatt ansvaret når det ytes bistand av de ulike særorganer og spesialenheter, som Kripos, Økokrim og Beredskapstroppen.
Politimestrene i Rogaland og Salten politidistrikt er øverste operative leder når Hovedredningssentralen i henholdsvis Sør- eller Nord-Norge leder større redningsaksjoner.
Kvalifikasjoner
Tradisjonelt har juridisk embedseksamen vært en forutsetning for å bli utnevnt til politimester. Politimestre er utnevnt på åremål av Kongen i statsråd.
Etter en mangeårig profesjonsstrid i politietaten har det nå blitt åpnet for at personer uten juridisk embedseksamen kan bli utnevnt til politimestre. Et visst nivå av juridisk kunnskap er likevel fortsatt et krav.
Historie
Visepolitimester er en lederstilling i politiet som rangerer rett etter politimester.
Danmark
I Danmark ble tittelen politimester frem til 1. januar 2007 brukt om alle sjefene for de daværende 54 politikretsene. Politimestre var sidestilt med visepolitidirektører og viserikspolitisjefen. Dermed hadde politidirektøren i København og rikspolitisjefen høyere rang enn politimestrene. I forbindelse med politireformen i 2007 fikk lederne for de nye 12 politikretsene tittelen politidirektør. Tittelen politimester anvendes heretter kun for avdelingsledere i Rikspolitiet, samt for lederne for de to politikretsene på Færøyene og Grønland.
Sverige
I Sverige er politimester (polismästare) tittelen for sjefen for politimesterdistriktene ved de større politimyndighetene i Sverige. Politimester inngår også i tittelen lenspolitimester (länspolismästare), som er sjefen for politiet i et len og tilsvarer politidirektør i Danmark og Police Commissioner i Storbritannia (noen direkte norsk parallell finnes ikke).
Matthias Ettrich
Matthias Ettrich (født 14. juni 1972 i Bietigheim-Bissingen, sør i Tyskland) er en datatekniker, som grunnla KDE- og LyX-prosjektene, som er grafiske brukergrensesnitt til henholdsvis Unix og LaTeX.
Procambarus delicatus
Procambarus delicatus er en art av ferskvannskreps innenfor den artsrike slekten Procambarus, og den tilhører underslekten Ortmannicus som har en ganske stor utbredelse nord-sør i USA fra omtrent de store sjøene og Appalachene gjennom Midtvesten ned mot Mexico.
Arten hører videre under familien Cambaridae (orden Reptantia) blant tifotkrepser. Procambarus delicatus er en av anslagsvis 160 arter i slekten Procambarus. Denne arten er endemisk til Lake County i Florida.
Ivar Ertzgaard
Ivar Ertzgaard (født 5. juni 1906 i Røra, død 22. desember 1983 i Inderøy) var handelsmann og drosjeeier på Røra i Inderøy kommune. Han var NS-oppnevnt ordfører i Røra kommune fra 23. september 1944 til 16. januar 1945. Han var skolestyreformann 1942–44.
Han overtok handelsvirksomheten på Hylla etter faren Henrik Ertzgaard, og etablerte den som et AS i 1935. Han var som faren poståpner i tilknytning til forretningen, og utvidet med salg av radioer og biler og motorsykler, i tillegg til at han var drosjeeier. Firmaet ble avviklet i 1972.
Gustav Ertzgaard, handelsmann og ordfører i Frol, var hans farbror.
Honorius I
Honorius I (født i Campania, død 12. oktober 638) var pave fra 27. oktober 625 til sin død. Han ble posthumt fordømt for kjetteri 7. november 680 på det tredje konsil i Konstantinopel, og den daværende pave Agathos' utsendinger protesterte ikke mot fordømmelsen av ham. Fordømmelsen av ham ble opprettholdt av pave Leo II og senere paver.
Pave
Han ble valgt til pave to dager etter at forgjengeren pave Bonifatius V døde.
Hvis hans utnevnelse til pave mottok den tradisjonelle keiserlige godkjennelsen, kom ikke denne fra keiseren av Byzans, men fra eksarken i Ravenna.
Honorius I ble valgt til pave den 12. oktober 625 og konsekrert den 27. oktober. Han arbeidet for å fullføre pave Gregor den stores verk på mange områder. Han var meget opptatt av kristendommens fortsatte spredning på De britiske øyer. Han gjenopptok misjonen blant sakserne, som pave Gregor hadde påbegynt, men som siden gikk i stå. Han virket også for å tilbakeføre de arianske langobarderne til kirken.
Tilsynelatende var han klar over den nye trosbevegelse islam som såvidt var begynt å utbre seg.
Han uttalte seg til fordel for keiser Heraklius’ forsøk på å gjenforene monofysittene med kirken. Her var en av tilnærmingene for å oppnå dette målet den såkalte monoteletiske skoleretning, som gikk ut på at det i Kristus finnes bare én vilje og én virkemåte.
Denne setning ble senere forkastet på det sjette økumeniske konsil, i Konstantinopel i 680. Det var da at man fordømte den avdøde Honorius som kjetter. Her kan det vel historisk heller sies at Honorius ikke hadde gått god for monoteletismen. Snarere hadde han opptrådt som realpolitiker. Han hadde støttet patriark Sergios I av Konstantinopel i at i Kristus bare var virket én viljens kraft (θέλημα,voluntas), men hvorvidt denne ytret seg i to viljer (ἐνέργειαι, operationes), oppfattet han som unødvendig spissfindig, og ikke noe som trengte en kirkelig læredefinisjon.
Da monoteletisme-striden flammet opp igjen etter hans død, reagerte teologer på Honorius' ytringer. Problemet i to-vilje-spørsmålet er i praksis problematisk bare dersom man med «to viljer» underforstår dette som «to motstridende viljer». Intet tyder på at Honorius mente Kristus hadde dette.
Ved det tredje kirkemøtet i Konstantinopel ble monoteletismen fordømt, «og med dem Honorius, som var prelat i Roma, og fulgte dem i alt». Med sitater fra brevvekslingen hans med patriark Sergios I ble Honorius sagt å ha røpet sine ugudelige doktriner.
Honorius bygde mange vakre kirker og innstiftet festen for korsets opphøyelse. Han klarte å bringe den irske kirkes påsketermin i harmoni med den katolske.
I Roma fikk han reist kirken Sant'Agnese fuori le mura der det finnes en mosaikk av ham, hvor han holder en modell av kirken.
Species 2000
Species 2000 er det gjenværende juridiske organet for det globale Catalog of Life-programmet, og innehar dets immaterielle rettigheter, opphavsrett, domenenavn, tilgangslisenser, Memoranda of Understanding (MoU), tar ansvar for kontinuitet mellom store prosjekter og sørger for den pågående styringen av det globale programmet. Det er strukturelt en føderasjon, eid og styrt av deltakerne som også blir Species 2000s medlemmer.
Species 2000 er medlem av Global Biodiversity Information Facility (GBIF) og Taxonomic Databases Working Group (TDWG) og har MoU-er med Integrated Taxonomic Information System (ITIS), Encyclopedia of Life (EoL) og Consortium for the Barcode of Life (CBOL). Det er en liten til mellomstor bedrift (SME) registrert i Storbritannia med sekretariatet i Naturalis Biodiversity Center i Nederland, og kontorer i USA og på Filippinene. Species 2000 styres av et styre som er ansvarlig for juridiske og økonomiske forhold, og rådes av Catalog of Life Global Team om vitenskapelig politikk.
Medlemskap i Species 2000 er åpent for alle som er interessert i å fremme målene. Vanligvis er medlemsorganisasjoner eller enkeltpersoner taksonomiske institusjoner, forvaltere av taksonomiske databaser, taksonomiske programvareteam og organisasjoner eller individer som er involvert i bruk av taksonomiske sjekklister innen biologisk mangfold, agro-skogbruk og bevaring. Medlemskap gir fordelen av et tettere engasjement i Species 2000, inkludert muligheten til å motta rapporter fra styret og bidra til å formulere og påvirke politikk gjennom beslutningstaking på den årlige generalforsamlingen.
Peter Frølich (1956–)
Peter Frølich (født 20. juli 1956 i Bergen) er en norsk forretningsadvokat.
Tre-hjuling
En Tre-hjuling er et kjøretøy med tre hjul. Noen er mototsykler som kan være lovlig klassifisert, enten som biler eller motorsykler, mens andre er sykler uten motor, ofte brukt som varesykler.
Peter Frølich (1956–)
Han begynte i 1984 i den juridiske avdelingen i Bergen Bank, som i 1990 gikk inn i DnB. Fra 1992 til 2019 var han partner i advokatfirmaet Wikborg Rein i Bergen, der han ledet virksomhetsgruppen for bank og finans.
Tre-hjuling
Oversikt
Mange tre-hjulinger som eksisterer i form av motorsykkel er ofte kalt trehjulinger og har ofte et hjul foran og bakaksel omtrent som på en bil. Andre trehjulinger omfatter ATV (All-terrain vehicle) og er spesielt konstruert for off-road bruk.
Peter Frølich (1956–)
Peter Frølich har vært styreleder i fergerederiet Fjord Line siden 1995. Han har også vært styreleder i det daværende morselskapet Bergen-Nordhordland Rutelag.
Tre-hjuling
Oversikt
Tre hjuls biler kan enten ha ett hjul bak og to foran, (for eksempel: Morgan Motor Company) eller ett hjul foran og to på bak (for eksempel Reliant Robin). En variant på et foran var Scott Sociable, som lignet en fire-hjuling hvor et forhjul manglet.
Tidsdilatasjon
Tidsdilatasjon er et reelt fenomen som Albert Einstein postulerte i relativitetsteorien. Dersom en betrakter er i jevn bevegelse eller i ro vil ifølge den spesielle relativitetsteorien ethvert ur som er i bevegelse i forhold til betrakteren gå langsommere enn hans eget ur. Fenomenet gjelder naturligvis ikke bare for ur, men også for tiden i det systemet som beveger seg i forhold til betrakteren, og dermed for alle prosesser i dette systemet.
Peter Frølich (1956–)
Han har juridisk embedseksamen fra Universitetet i Bergen fra 1984 og diplom i avansert internasjonal rett fra McGeorge School of Law ved University of the Pacific fra 1986.
Han er sønn av motstandsmann og konsernsjef Peter Frølich og far til stortingsrepresentant Peter Christian Frølich.
Tre-hjuling
Historie
I 1896, John Henry Knight viste en tri-bil på The Great Exhibition.
Tidsdilatasjon
Ifølge relativitetsteorien finnes det ingen absolutt tid. Tidsdimensjonen påvirkes av bevegelsestilstanden og av gravitasjonsfeltet rundt observatøren. Det innebærer at tiden går med forskjellig hastighet i to treghetsystemer som beveger seg i forhold til hverandre, eller som befinner seg på forskjellige steder i et gravitasjonsfelt.
Tre-hjuling
Historie
I 1897, Edward Butler (inventor) laget Butler  Petrol Cyle, en annen tre-hjuls bil.
Tidsdilatasjon
Tidsdilatasjonen gir opphav til det såkalte tvillingparadokset.
Tre-hjuling
Historie
En Conti 6 hp Trehjuling deltok i (men fullførte ikke) i Peking -Parisløpet i 1907, sponset av den franske avisen Le Matin.
Solar
Verdens raskeste solar-drevet kjøretøy, Ashiya University's Sky Ace TIGA, er en tre-hjuling. Den oppnådde 91,332 km/ ved Shimojishima Flyplassen i Miyakojima, Okinawa, Japan for å bli oppført Guinness rekordbok, 20. august 2014. Den tok rekorden fra en annen tre-hjuling, Sunswift IV, konstruert og bygget ved University of New South Wales i Australia, med en margin på nesten 3 km/t
Tidsdilatasjon
Bevis ved hjelp av to atomur
At tiden går saktere er bevist ved å bruke to atomur, der det ene er på jorden og det andre blir med på en tur i et supersonisk fly. Ved sammenligning av urene etterpå, har man sett at uret som var om bord i flyet har saktnet en tanke i forhold til det uret som har vært på jorden hele tiden. (Selv om supersoniske fly går fort, så er hastigheten langt fra lysets hastighet – for Concorde omkring 1/500 000 – så effekten er svært liten, men kan være målbar.)
Tre-hjuling
Damp
En annen av de tidligste bevarte eksemplene er Long steam tricycle, bygget av George A. Long rundt 1880 og patentert i 1883, nå utstilt på Smithsonian Institution.
Tidsdilatasjon
Bevis ved partikkelakseleratorer
Når partikler akselereres til svært høye hastigheter i forbindelse med fysiske eksperimenter er det nødvendig å regne med relativistiske bevegelsesligninger for å få akseleratoren til å virke.
GPS
Det globale navigasjonssystemet GPS bygger på relativistiske bevegelsesligninger. Ombord i satellittene som inngår i systemet er det atomklokker som gjør det mulig å beregne satellittens nøyaktige posisjon basert på hva klokken er. Uten å korrigere for at tiden går fortere (summen av hastighetsforskjellen, og gravitasjonsforskjellen) ombord i satellittene, hadde systemet ikke fungert.
Sergio Ferreyra
Sergio Ferreyra (født 21. mai 1977) er en argentinsk svømmer.
Han representerte Argentina under Sommer-OL 2008 i Beijing, hvor han ble utslått i forsøkene på 100 meter bryst.
Tibetansk sypress
Tibetansk sypress (latin: Cupressus gigantea) er en art av bartrær innenfor sypresslekten i sypressfamilien (Cupressaceae).
Chengsypress er sjelden, den er ganske utrydningstruet ("vulnerable"), og vokser kun i skogshabitater i høyereliggende strøk av Himalaya – i det sørvestlige Kina. Habitatene er på retrett og artens habitater forsvinner.
Mandolin Hills
Mandolin Hills er en isolert gruppe nunataker som stikker 300 meter opp av isen, 17 km øst for Mount Noel i Traverse Mountains, nordvest i Palmer Land. Den fikk dette navnet av United Kingdom Antarctic Place-Names Committee (UK-APC) i 1977 på grunn av formen sett fra bakken.
Gilaker
Gilaker (persisk: Gilak) er en etnisk gruppe i Iran med røtter i provinsen Gilan, som ligger ved sørkysten av Kaspihavet. De taler et gilakisk språk som er nært beslektet med mazenderani.
Gilakenes språk gilaki er et iransk språk som tales av 5,4 % av den iranske befolkning. Språklig og kulturelt er det likhetspunkter mellom gilakerne til aserbajdsjanske og kaukasiske folk som andre iranske folk som persere, kurdere og lurere ikke har. De har til gjengjeld mer av det arabiske i språk og kultur.
Contact Peak
Contact Peak er et markant fjell, 1 005 moh., som er den sørøstligste toppen på Pourquoi Pas Island, utenfor vestkysten av Antarktishalvøya. Det ble oppdaget og grovt kartlagt i 1909 av en fransk antarktisekspedisjon under ledelse av Jean-Baptiste Charcot. Det ble kartlagt i 1936 av British Graham Land Expedition og på nytt i 1948 av Falkland Islands Dependencies Survey (FIDS). Det fikk dette navnet fra FIDS fordi toppen markerer stedet der bergarter av granitt er i kontakt med vulkanske bergarter, et skille som er tydelig fra stor avstand.
Festival Records (amerikansk platemerke)
Festival Records var et amerikansk plateselskap grunnlagt i 1961 av Herb Abramson etter at hans platemerke Blaze Records opphørte. Den ble distribuert av King Records. Plateselskapet utga seks singler og et album før det ble nedlagt i 1962. Ingen av utgivelsene kom på hitlistene.
Bergh og Lous
Bergh og Lous var et norsk advokatfirma.
Høyesterettsadvokat Johannes Bergh (1837-1906) etablerte advokatpraksis i Kristiania i 1862. I 1870 ansatte han Karl Lous (1847-1928) som advokatfullmektig, og i 1874 inngikk de to kompaniskap under firmanavnet Bergh & Lous.
Firmaet ble videreført av stifternes sønner og sønnesønner frem til 1953, men firmanavnet skiftet da mellom Bergh & Lous og Lous & Bergh, alt etter hvem som for tiden var eldste kompanjong. I 1954 gikk Georg Lous (f. 1916) i kompaniskap med Christian Butenschøn Stoud Platou (f. 1924), sønn av Eilif Platou. Firmaet ble organisert som kontorfellesskap frem til 1990, da firmanavnet ble endret til Høyesterettsadvokatene Lous, Hagemann, Arff-Pettersen og Løken.
Fra 1893-1917 var firmaets prinsipal utnevnt som regjeringsadvokaten, og firmaet hadde av den grunn mange saker for NSB og Norges Vassdrags- og Elektrisitetsvesen. Disse fagfeltene ble videreført av firmaet også etter 1917. Firmaet er spesielt kjent for innsatsen innenfor reguleringsskjønn, kraftutbyggingsskjønn og ekspropriasjonssaker for Vassdragsvesenet, og bidro dermed på et viktig område av samfunnsutviklingen i første del av 1900-tallet.
Procambarus enoplosternum
Procambarus enoplosternum  er en art av ferskvannskreps innenfor den artsrike slekten Procambarus, og den tilhører underslekten Ortmannicus som har en ganske stor utbredelse nord-sør i USA fra omtrent de store sjøene og Appalachene gjennom Midtvesten ned mot Mexico.
Arten hører videre under familien Cambaridae (orden Reptantia) blant tifotkrepser. Procambarus enoplosternum er en av anslagsvis 160 arter i slekten Procambarus.
Jorgensen Nunataks
Jorgensen Nunataks er to fjelltopperr, som stikker over den isdekte ryggen som går østover fra Mount Picciotto i Queen Elizabeth Range. Den ble navnsatt av Advisory Committee on Antarctic Names (US-ACAN) etter Arthur E. Jorgensen, en meteorolog i US Antarctic Research Program (USARP) ved Amundsen-Scott-stasjonen, vinteren 1958.
Gift O’ Gab
Gift O' Gab er en amerikansk stumfilm fra 1917 regissert av W.S. Van Dyke.
Utfordringen (film)
Gene Hackman har hovedrollen som lagets trener Norman Dale, mens Barbara Hershey og Dennis Hopper har andre roller. Hopper ble nominert til en Oscar for beste mannlige birolle for sin skildring som bygdas fyllik Shooter Flatch. Jerry Goldsmith ble i tillegg nominert til en Oscar for lydsporet. Det amerikanske filminstituttet (AFI) har kåret Utfordringen til tidenes 4. beste sportsfilm fra USA. Filmen ble innlemmet i National Film Registry i 2001, et utvalg av filmer til bevaring i det amerikanske nasjonalbiblioteket Library of Congress.
Hundseid kraftverk
Hundseid kraftverk er et vannkraftverk i Vindafjord kommune i Rogaland.
Orwellion
Orwellion er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Hundseid kraftverk
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 48 meter i elven fra Røyravatnet.
Orwellion
Utseende
Middelsstore, avlange, matt mørkbrune trebukker med uregelmessige, lyse flekker. Antennene er omtrent så lange som kroppen hos hunnene, betydelig lengre hos hannene. Pronotum er tønneformet, omtrent så langt som bredt. Dekkvingene er nokså jevnbrede og ender i en skarp tann. Beina er slanke.
Hundseid kraftverk
Installert effekt er 80 kW fra en francisturbin. Årsproduksjon er 0,6 GWh.
Orwellion
Levevis
Larvene lever i død ved, mest av løvtrær.
Hundseid kraftverk
Kraftverket eies av lokal grunneier.
Orwellion
Utbredelse
Slekten er utbredt i det sørvestlige USA og Mellom-Amerika.
Hildegard von Bingen
Hun regnes som den første, men ikke typiske, representanten for den tyske middelaldermystikken. Skriftene hennes omfatter så atskilte emneområder som religion, medisin, musikk, etikk og kosmologi. 7. oktober 2012 utnevnte pave Benedikt XVI henne til å være kirkelærer i Den katolske kirke.
The Girl and the Crisis
The Girl and the Crisis er en amerikansk stumfilm fra 1917 regissert av William V. Mong.
Hildegard von Bingen
Interessen for Hildegard von Bingen har vært stor i Europa i lang tid, og det er skrevet en rekke vitenskapelige arbeider om hennes virke. De senere årene har interessen økt også i USA og i Asia.
Bakgrunn
Hildegard ble født i Bermersheim 35 km fra Mainz i Rheinland-Pfalz som den yngste av ti barn. Hennes familie bestod av frie adelige riddere i tjeneste hos grevene av Sponheim, nære slektninger av Hohenstaufen-keiserne. Hildegards far var grev Hildebrecht av Hosenbach, vasall under greven av Sponheim - mens hennes mor het Mechtildis eller Mathilda von Hosenbach og kom fra en finere bondeslekt.
Nonne
Hildegard hadde dårlig helse og var fra treårsalderen plaget av visjoner som forvirret både henne og omgivelsene. Som treåring beskrev hun «skygger av det levende lys», og som femåring skjønte hun at dette var visjoner. Moren skal ha vært redd for at synene kunne være fra djevelen, og foreldrene kan ha tenkt at datteren ville bli best ivaretatt i et beskyttet liv i kloster. Som tiende barn var hun bokstavelig talt et tiende til kirken. Da en kvinnefløy ble åpnet i benediktinerklosteret Disibodenberg, oppkalt etter den irske munken Disibod (619-700) på allehelgensdagen 1106, sendte flere tyske adelsfamilier døtrene sine dit. Abbedissen het Jutta av Sponheim og skal ha holdt 8 år gamle Hildegard i hånden da de sammen gikk inn i klosteret. Ettersom begge var adelige, fikk de en tjener til disposisjon. Hildegard forteller i sin memoarer at hun gråt mye og var menneskesky. I klosteret måtte hun lære seg Benedikts klosterregel, søm og husstell og bruk av legende urter, samt latin – som hun aldri ble videre flink i. Hun lærte også å spille et ti-strengers psalterium. Snart gikk hun videre til å komponere selv. Den 18 år gamle abbedissen Jutta (f. 1084 i Spanheim - d. 22. desember 1136) var søster av grev Meinhard av Sponheim og kjent som eremitt eller «inkluser» (av latin inclusio = innesperring), dvs. at hun lot seg frivillig innemure i en celle med en åpning for å sende inn mat og drikke og hente ut toalettbøtten. I denne cellen levde Jutta resten av livet med en tung lenke om livet. I starten delte Hildegard celle med enken Uda av Göllheim, som i sin tid hadde lært opp Jutta; men 1. november 1112 ble hun murt inne sammen med Jutta, som deretter lærte opp henne og en annen ung kvinne. Jutta hadde samme dag avlagt sitt klosterløfte til abbed Burchard (1108-13), noe Hildegard gjorde som femtenåring i 1113 for biskop Otto av Bamberg (ca 1062-1139, «Pommerns apostel»), som i årene 1112-15 representerte erkebiskop Adalbert av Mainz mens denne var fengslet av den tysk-romerske keiseren Henrik 5.
Abbedisse
Mellom 1147 og 1150 kjøpte Hildegard stedet Rupertsberg beliggende overfor byen Bingen, og lot bygge et kloster der for nonnens medgift. Det ble kanskje Europas mest moderne klosterbygg - med innlagt rennende vann. Hun avskjediget både arkitekter og byggmestere som mente at dette ikke lot seg gjøre. Kunne romerne, kunne frankerne det samme, mente Hildegard, og innlagt vann ble det. Det bratte Rupertsberg var ikke velegnet til jordbruk, men hun løste problemet med å lage hengende hager som ble områdets stolthet. Hun innredet også en sykestue og ble kjent som legekyndig. Urter til medisinsk bruk var hun vokst opp med.
På Rupertsberg slo hun seg ned med 18 nonner. Dette klosteret ble stukket i brann av svenskene 19. april 1632 under trettiårskrigen, men har overlevd i stedsnavn som vingårdene Abtei Rupertsberg, Hildegardisbrünnchen og Klosterberg i området Bingen-Bingersbrück. I klosteret Rupertsberg, velsignet fri for abbed Kunos knugende autoritet, blomstret Hildegard og produserte strålende liturgiske arbeider om sitt klosterkall, med jomfruer i strålende antrekk på æresplass, der de synger og hedrer Gud. I sekstiårsalderen og plaget av sykdom, la Hildegard ut på den første av sine fire turnéer som predikant.
Etter hvert ble Rupertsberg, som var ga plass for 50 nonner, også for lite, og i 1165 grunnla Hildegard klosteret Eibingen på andre siden av Rhinen i nærheten av Rüdesheim. Eibingen kloster finnes fremdeles. Hit sendte Hildegard nonner fra Rupertsberg og ledet begge klostrene. Ifølge benedikterne selv dyrket nonnene vindruer. Mange av Hildegards omfattende skrifter er bevart, bl.a. beskrivelser av religiøse syn som hun hevdet at hun mottok fra svært ung alder, musikk, medisin og brev. Fem år etter at hun ble valgt til abbedisse, hevdet hun at hun fikk et profetisk kall fra Gud om å «skrive hva hun så». Visjonene samlet hun i tre bøker, Scivias, Liber Vitae Meritorum og De operatione Dei (også Liber Divinorum Operum).
Hun utviklet et nært, intenst forhold til den adelige nonnen Richardis fra Stade. Da Richardis ble utnevnt til abbedisse i et annet kloster, tryglet Hildegard forgjeves kirkens myndigheter om å sende Richardis tilbake til Rupertsberg. Av tonen i brevene hennes fremgår klart at hun desperat håpet å redde det nære vennskapet til et annet menneske. Margarethe von Trotta laget i 2009 filmen Vision om vennskapet mellom de to kvinnene, der Hildegard spilles av Barbara Sukowa.
Hildegards sekretær, munken Volmar, var enda en viktig person i hennes liv. Visjonene hennes fortsatte inn i voksen alder, men først mange år etter Juttas død i 1136, da Hildegard var magista (leder) for nonnene, mottok hun det hun tolket som en guddommelig ordre om å videreformidle innholdet i sine visjoner. Det var Volmar hun da betrodde seg til, ettersom han hadde ansvaret for nonnenes åndelige velferd. Volmar støttet og oppmuntret henne, og trosset motstand fra skeptikere. Et viktig trekk ved Hildegards åndelige liv var hennes opplevelse av å bli ledet av Gud på sin vei gjennom visjonene. Når hun motsatte seg det hun oppfatte som den guddommelige ordren, følte hun seg fysisk syk og tvunget til å gripe pennen og nedskrive ikke bare sine syner, men instrukser og oppmuntring både til vanlige mennesker og datidens sekulære og religiøse ledere.