cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
CITES
Norske reservasjoner
Unntaket gjelder populasjonen vest for Grønland Reservasjonen gjelder ikke for populasjonene i det nordlige Stillehavet og i områder fra 0 til 70 grader østlig lengdegrad, og fra ekvator til Antarktis. Reservasjonen gjelder for populasjonene i Nord-Atlanteren ved Island, Nord-Atlanteren ved Newfoundland og i områder fra 40 grader sørlig breddegrad til Antarktis og fra 120 til 60 grader vestlig lengdegrad.
Pippi Langstrømpe (1949)
Handlingen
De neste scenene bygger igjen på Lindgrens bøker. Pippis pappa kommer tilbake fra de sju hav med skuta "Hoppetossa", for å hente sin datter hjem til Kurre-Kurreduttøyen. Etter et tåredryppende farvel som også er med i senere filmatiseringer, slutter filmen allikevel med at Tommy og Annika følger med Pippi til Stillehavet. Muligens kan man her ane planer på en oppfølger.
Nordlandsbryggeriet
Nordlandsbryggeriet ble opprettet i 1897, i perioden 1897 til 1978 het det Bodø Aktiebryggeri. E.C. Dahls bryggeri overtok i 1976 Bodø Aktiebryggeri, som i 1978 ble omdøpt til Nordlandsbryggeriet. Tolv år senere (1990) byttet bryggeriet nok en gang navn, denne gangen til Ringnes Nordlandsbryggeriet.
Historie
Direktør og eier, Kjell Fongen, solgte i 1971 56,8 % av aksjene i Bodø Aktiebryggeri til E.C. Dahls bryggeri i Trondheim. Aksjene besto av 310 ordinære aksjer, og 940 preferansjeaksjer. For sin andel av aksjene mottok Kjell Fongen et kontant oppgjør på 175.000 kroner. 5 år senere, i 1976, kjøpte de opp en større andel aksjer og kontrollerte da ca. 90 % av aksjene. I overenskomsten mellom E.C. Dahl og medlemmene av Fongenfamilien, punkt 4, står følgende: "Bodø Aktiebryggeri må fortsette sin virksomhet i en eller annen form, således at de nåværende ansatte og pensjonister ikke blir skadelidende".
På 80-tallet skjedde raske skiftninger i eierforholdet rundt Nordlandsbryggeriet. E.C. Dahl fusjonerte i april 1986 med Nidar Bergene, som en motvekt mot Nora Industrier konsernet. Dette ble beskrevet som en handling for å svekke dominansen til konsernet Nora. Få uker etter fusjoneringen, kjøpte Nora 25 % av den totale aksjeposten i Nidar Bergene. I desember 1986 eide Nora 30 % av aksjene. Januar 1988 slo Nora sammen Frydenlund Ringnes Bryggerier AS og Nora Mineralvann AS til en samlet drikkevaredivisjon i Nora-konsernet. Ringnes ble morselskap i divisjonen, E. C. Dahl ble datterselskap og Nordlandsbryggeriet datter-datter.
Holter kirke
Holter kirke er en langkirke fra 1600 i Nannestad kommune, Viken fylke. Den er en del av Den norske kirke og hører til Øvre Romerike prosti i Borg bispedømme.
Nordlandsbryggeriet
Historie
Brorparten av arbeidet som ble utført på Nordlandsbryggeriet var analogt arbeid. Digitale hjelpemidler ble tatt i bruk, f.eks automatisering av bryggeriprosessen, regnskapsføring og statistikkføring. Denne endringen gjorde det enklere for alle ansatte ved bryggeriet og få tilgang til regnskap og statistikk for bedriften.
Holter kirke
Byggverket er i tre og har 208 plasser.
Nordlandsbryggeriet
Historie
Etter overtakelsen av E.C. Dahl i 1976, ble Nordlandsbryggeriet styrt av E.C. Dahl, som igjen ble styrt av Ringnes sentralt. Bryggeribransjen var, og er fortsatt, et stort marked. Det foregikk mye intern konkurranse mellom bryggeriene om markedsandeler. Nordlandsbryggeriet var som kjent eid av E.C. Dahl, og skulle konkurrere med Mack om markedsandeler i Nord-Norge. Nordlandsbryggeriet hadde en leveringsområde som strakte seg fra Saltfjellet i sør til Troms/Finnmark i nord.
Ringnes Nordlandsbryggeriet var en egen selvstendig juridisk enhet. Dvs. at de utnevnte eget styre, og Ringnes ville ikke stå som økonomisk ansvarlig ved en eventuell konkurs.
I 1994 reduserte Nordlandsbryggeriet produksjonen med 3 millioner liter årlig, fra 9,4 til 6,5 millioner. Dette resulterte i at 10 arbeidsplasser forsvant fra bryggeriet.
Nordlandspils
Nordlandspilsen er en alkoholholdig drikk som består av malt, humle, gjær og vann
Eventyrbrus
I 1955 fant bryggerimester ved Bodø Aktiebryggeri, Olav Rasch, opp Eventyrbrusen. Rasch ønsket å finne et alternativ til den klassiske bringebærbrusen, som han mente hadde en uønsket ettersmak. Som følge av dette eksperimenterte han sammen med sin kone, hjemme på sin egen kjøkkenbenk. Misnøyen med at eventyrbrusen brukte et kunstig fargestoff for å få frem den rødlige fargen, ble etterhvert stor. Løsningen fantes i et italiensk firma, som klarte å presse fargestoffet ut av druer uten å få med noe av smaken. På denne måten ble det kunstige fargestoffet i eventyrbrusen erstattet med en naturlig ingrediens.
De velkjente etikettene på flasken ble kjøpt av et firma i Oslo som het Halvorsen og Larsen. Det finnes 12 forskjellige etiketter på eventyrbrusen, alle med motiv fra kjente norske eventyr.
Tirsdag 30. mai 2000 ble de siste flaskene med Eventyrbrus fylt på Nordlandsbryggeriet.
Diskusjon rundt nedleggelsen av bryggeriet
Da avgjørelsen om nedleggelsen av Nordlandsbryggeriet ble tatt skapte dette store reaksjoner i Bodø, sentralt. Diskusjonen om hvorvidt Nordlandsbryggeriet skulle legges ned pågikk over flere år, med flere møter mellom styret i Ringnes sentralt, representanter fra E.C. Dahls bryggeri i Trondheim og representanter fra Nordlandsbryggeriet.
Hovedavtalen representerte en skjerming fra omgivelsene i den forstand at den var en konkurranseregulerende avtale mellom så godt som alle bryggeriene i Norge. Landet var delt inn i såkalte teiger, og hvert bryggeri hadde hver sin teig hvor de hadde forrett på salget. Salg utenfor området bedførte merkostnader slik at man ble mindre konkurransedyktig utenfor sin egen teig. Nordlandsbryggeriet for eksempel hadde sitt området i Nordland fylke. Denne avtalen, som ga det enkelte bryggeri en form for monopol, var godkjent av Sosialdepartementet.
Denne avtalen mellom stort sett alle bryggeriene i Norge opphørte i 1987, noe som skapte et større konkurransemarked blant bryggeriene i Norge. Dette medførte igjen press på alle bryggeriene om å utvide, samt sikre sine egne interesser. E.C. Dahl som et betraktelig større bryggeri enn Nordlandsbryggeriet, ønsket av økonomiske årsaker å flytte produksjonen til Trondheim. Dette ble gjennomført i 2000 da Nordlandsbryggeriet offisielt ble lagt ned. Selv om produksjonen v/ Nordlandsbryggeriet ikke opphørte 100% før i 2006.
«Da tyskerne bombet Bodø i 1940 ble 400 av 600 bygninger skadet eller ødelagt. Bryggeriet sto igjen. Jeg tar det som et signal på at det hører hjemme i byen. Det var direkte nedslående å oppleve at Ringnes aldri tok oss med på råd, men bare innkalte oss for å fortelle at de ville legge ned i byen» ''Nordlandsposten, 3. desember 1999''
Sigmund B. Strømme
Sigmund Bjarne Strømme (født 19. desember 1933 i Oslo, død 11. juli 2009) var professor i fysiologi ved Norges idrettshøgskole.
Strømme tok artium ved Hegdehaugen gymnas, befalsutdannelse ved Hærens Transportkorps. Han gjennomgikk Statens gymnastikkskole for deretter studerere realfag ved Universitetet i Oslo. Han tok doktorgraden i USA. Strømme ble utnevnt til professor ved Idrettshøgskolen i 1976.
Little Norway
Little Norway, Lille Norge, egentlig Flyvåpnenes Treningsleir (FTL), ble opprettet i Canada under den andre verdenskrig av den norske regjeringen i eksil. Opprinnelig var planen å sette utdannede norske styrker inn i kampene i Nord-Norge. Et forsøk på å opprette en flygerskole på Alapmoen og i Finland ble oppgitt. Planer om opprettelse av en skole i Frankrike ble skrinlagt da landet kapitulerte. Til slutt åpnet det seg en mulighet for å få startet en skole i Canada.
Flymateriellet som ble benyttet var bestilt i USA vinteren og våren 1940. Etter hvert som flyene var leveringsklare, ble de sendt til Toronto. Selv om skolen ikke ble offisielt åpnet før i november, pågikk det flygetrening og rekruttskolevirksomhet allerede fra august–september. Det var ikke bare luftpersonell som fikk sin utdanning ved Little Norway, det ble også utdannet både motor- og skrogmekanikere. Totalt i løpet av krigen ble over 3000 norske flysoldater av alle kategorier (flygere, navigatører, mekanikere m.m.) utdannet i Little Norway.
Bakgrunn
Da kampene i Sør-Norge opphørte, fikk kaptein Bjarne Øen, som fungerte som sjef for Hærens flyvåpen, en tredelt ordre av general Ruge:
I tillegg til disse mannskapene, hadde en rekke andre flygere kommet til Storbritannia på egen hånd. Blant annet hadde flygere fra Marinens flyvåpen fløyet Heinkel-flyene over Nordsjøen.
Johan Koren Christie, Wsevolod Walentinowitch Bulukin, Gunnar Halle og Olav Bakke Stene var blant de første som kom til Toronto og de ledet oppbyggingen av Little Norway. Ole Reistad tok over ledelsen i april 1941.
Siden ankomsten til London, hadde Øen deltatt i samtaler med Air Ministry om hvordan man best skulle utnytte mannskapene som etterhvert strømmet til.
Ved siden av samtaler om hvor og hvordan norsk flypersonell skulle settes inn, var det også diskusjoner om utdanning og opplæring av ytterligere personell. Øen var i Frankrike i juni og hadde samtaler om oppretting av en flyskole der, men Frankrike kapitulerte like etter. Samtidig var Ole Reistad i Finland for om mulig å opprette en treningsleir der. Finnene var takknemlige for det arbeidet Reistad og Norsk Aero Klubb hadde gjort for opplæring av finske flygere under vinterkrigen, men Reistad fornemte en stigende tyskvennlig innstilling, og planene om trening av nordmenn i Finland ble lagt vekk.
Leiren i Toronto
|undefined
Flyplassen Island Airport, som fortsatt er i bruk, ligger på øya Centre Island sør for Torontos havnelinje. På øya lå et gammelt, ubrukt sykehjem for barn, Lakeside Home, som allerede i september ble tatt i bruk som rekruttskole under ledelse av kaptein Chr. Fr. Jean-Hansen. På øya ble det også bygd en hangar i tilknytning til flyplassen, men FTL hadde også kontrakt på fastlandet, der det ble bygd brakker og undervisningslokaler. Videre ble det leid kontorlokaler inne i byen.
10. november 1940 ble leiren offisielt åpnet av generalmajor Steffens.
Fuzhoutankaer
Fuzhoutankaer eller Fuzhou Tanka (fuzhouhua: 曲蹄; Foochow Romanized: Kuóh-dà̤ ; forenklet kinesisk: 福州疍民, Hók-ciŭ Dáng-mìng; 江妹仔. Gĕ̤ng-muói-giāng; 曲蹄婆, Kuóh-dà̤-bò̤), eller fuzhoubåtfolket, er en etnisk gruppe i provinsen Fujian i Kina. De er en gren av tankafolket, og har tradisjonelt bodd på sampaner langs de nedre deler av elven Min og langs kysten rundt Fuzhou i Fujian. De ble offisielt tilregnet som en gruppe av hankineserne i 1955.
Little Norway
Leiren i Toronto
I januar 1941 overtok Ole Reistad kommandoen over treningsleiren. Bjarne Øen, som til da hadde hatt kommandoen, var beordret tilbake til London.
Fuzhoutankaer
Navn
Fuzhoutankaenes fuzhounesiske navn " Kuóh-dà̤ " (曲蹄) er en nedsettende betegnelse benyttet av fuzhounesere på land, og kan ordrett oversettes som krumbeinte. I en lokal årbok fra Qing-dynastiets tid hevdes det at «det alminnelige folk kaller dem krumbein, ettersom de bor på båter og mange av dem ikke lenger klarer å rette ut bena sine helt».
Little Norway
Leiren i Toronto
5. april 1943 ble leiren i Toronto solgt til Royal Canadian Air Force (RCAF), og omdøpt til Lakeside Camp.
Fuzhoutankaer
Navn
I eldre litteratur er de blitt omtalt som 游艇子 (Yóu Tíng Zăi, «skipsbarn»), 白水郎 (Bái Shủi Láng, «hvite vannmennesker») eller 蜒 (Tíng, «libeller»).
Little Norway
Flytting til Muskoka
På grunn av utvidelse av virksomheten ble i mai 1942 et nytt treningssenter opprettet ved Muskoka Airport, 11 mil nord for Toronto og deler av treningsleiren ble overført dit. Høsten 1944 ble utdanningen av flyvere overført til Storbritannia, til Norwegian Training Base (N.T.B.) på flystasjonen Winkleigh i Devon. Leiren i Muskoka ble solgt til en privatperson i august 1945.
Fuzhoutankaer
Opprinnelse
Det er ikke enighet om fuzhoutankaenes opprinnelse. Den mest fremherskende teori er at de nedstammer fra oldtidens Yuefolk. Som gren av tankafolket har fuzhoutankaene vært i Sørkina i mer enn 2000 år. Dette rimer til dels med eldre skrifter som for det meste går ut fra at tankaene er etterkommere fra staten Min-Yue, som ble knust av det vestlige Han-dynasti. Disse ble også kalt for «slangerasen» (蛇種).
Little Norway
Vesle Skaugum
Sent på våren 1941 ble det for innsamlede penger kjøpt en rekreasjonsleir som også ble brukt som rekruttskole. Vesle Skaugum lå på en landstripe, eller eid, mellom Dotty Lake og Oxbow Lake, om lag 25 norske mil nord for Toronto. Da leiren i Toronto ble lagt ned, ble også radio/telegrafiskolen der flyttet hit.
Da krigen var over, ble Vesle Skaugum solgt til Kiwanis Club i Toronto, som brukte plassen til leirsted for barn og ungdom i flere år.
Flytreningen
FTL fulgte den britiske Commonwealth Air Training Plan. Dette innebar at man først gjennomførte en rekruttskole, deretter Initial Training School (ITS). Her gikk man gjennom et pensum som besto av flyfag som blant annet matematikk, grunnleggende navigasjon, bevæpning, morse og meteorologi. Så gjennomgikk man grunnleggende flytrening, Elementary Flying Training School (EFTS). Alt dette foregikk ved Little Norway. Så ble man sendt til en canadisk skole for gjennomføring av Service Flying Training School (SFTS). Medicine Hat i Alberta og Moose Jaw i Saskatchewan var slike skoler. Hvilken skole man ble sendt til, var avhengig av om man skulle bli opplært på en- eller tomotors fly.
Fuzhoutankaer
Språk
Fuzhoutankaene taler nå fuzhounesisk, slik som flertallet av folk i området. Gjennom skolevesenet er de også blitt kjent med mandarin. De hadde en gang sitt eget språk, men har etter hvert oppgitt det. Allerede under Mingdynastiet var mange av dem i stand til å tale fuzhounesisk eller andre østlige minspråk, med en god del ord og grammatiske tilpassinger fra deres gamle språk. Også de fuzhoutankaer som har migrert nordover og ut av det fuzhounesiske dialektområde, har i regelen holdt på fuzhouuttalen.
Slektsnavn
Det er bare noen dusin slektsnavn i bruk blant fuzhoutankaene. De fleste er kommet i bruk under Ming- eller Qing-tiden, etter at folket ble sinisert. De fleste navnene har noe med vann å gjøre. Typiske slektsnavn er Jiang (江), Tang (唐), Wen (翁), Ou (欧), Bian (卞), Chi (池) og Pu (浦). Navnet Wen kommer antagelig fra yrkesbetegnelsen «fisker» (渔翁), Ou kommer fra «måke» (鸥鸟), Chi fra «dike», Pu fra «bukt», Jiang fra «elv», og Hai fra «hav». Noen tankaer med slektsnavnet Chen tror at de nedstammer fra opprørslederen Chen Youliang.
Little Norway
Flytreningen
Også Royal Air Force sendte elever til videregående opplæring i Canada, da deres egne flyskoler i Storbritannia hadde sprengt kapasitet. Derfor, da Hærens første flygerkull i Little Norway i april 1941 sendte sine videregående elever til No 32 SFTS i Moose Jaw, var det 11 britiske elever der, i tillegg til de 19 norske. Likevel ble Svein Heglund og Martin Gran de to beste elevene.
Før Little Norway var offisielt åpnet, hadde man begynt flytrening ved hjelp av Toronto Flying Club (TFC), en privat flyskole og flyklubb som lå like øst for der Downsview Airport nå ligger. Den første puljen som hadde ankommet Little Norway, var stort sett flygere som hadde fullført flyskole i Norge før krigen. For å opprettholde deres ferdigheter, ble de sendt til TFC. Noen nye elever gjennomførte elementær flytrening ved flyklubben, før man 21. september 1940 kom i gang med egne kurs med egne fly på Island Airport.
Fuzhoutankaer
Slektsnavn
I Fuzhou heter de fleste tankaer Tang, Lai, Jiang, Wen eller Zhan. I Minhou dominerer navnene Ou, Bian, Chi, Jiang, Guo, i Changle navnene Chen, Jiang, Wen og Lin, og ved Luoyuans kyst for det meste Ou, Jiang, Zheng, Lian, Chen, Wen og Liu.
Little Norway
Flytreningen
Sommeren 1941 ble EFTS med 11 Fairchild fly i en tre måneders periode flyttet til Emsdale, en nødflyplass 200 km nord for Toronto, før den ble flyttet tilbake til Island Airport senere på høsten 1941.
Når flyeleven hadde bestått ved SFTS, ble han tildelt vingen. Totalt fikk 21 kull opplæring i Little Norway, og den siste vingutdelingen i Canada var 29. mars 1945.
Oppretting av skvadroner
Hensikten med treningsleiren hadde hele tiden vært å opplære mannskaper til norske enheter. På dette tidspunktet var ikke betegnelsen skvadron tatt i bruk av de norske flyvåpnene, man brukte fortsatt betegnelsen ving. Derfor, da det i april 1941 var klart til å sende over det første kullet ferdigutdannete marineflygere til Island, var det under betegnelsen 1. Northrop-ving. MS Fjordheim seilte til Reykjavik med 18 Northrop-fly i kasser, flygere og teknisk personell i slutten av april. I mellomtiden var det blitt klart at navnet på enheten ville bli 330 (Norwegian) Squadron.
I slutten av juni var det første jagerflygerkullet ferdig på SFTS, og 1. Jageving, eller 331 (Norwegian) Squadron, var dermed klar til opprettelse. Få dager seinere seilte 124 bakkemannskaper, mekanikere og flygere, fordelt på tre transporter, til Storbritannia. Seinere på året, i november, sto mannskapene i 2. Jageving, eller 332 (Norwegian) Squadron, klare for avreise til Storbritannia.
I tillegg forelå det planer om en skvadron med Hudson-fly, og både sommeren 1942 og høsten 1944 planer om en tredje jagerskvadron.
Flyulykker ved Little Norway
Det inntraff flere ulykker med tap av elever og instruktører i tilknytning til flytreningen.
I juni 1941 omkom to mann da Northrop-flyet deres kolliderte med fergen «Sam McBride» i havneløpet i Toronto, og dette førte til mye mediaoppmerksomhet. Avisen Toronto Star skrev at det snart var «et tidsspørsmål før et av de norske flyene styrter inne i selve byen». Dette, sammen med at det var upraktisk å ha både elementær- og videregående opplæring på samme sted som det pågikk sivilflyging, førte til at man 1. januar 1942 tegnet kontrakt om bygging av en ny leir i Muskoka, som ble åpnet i mai. Dit ble elementæropplæringen flyttet, mens den videregående opplæringen fortsatte på Island Airport.
Den første dødsulykken ved Muskoka i august 1944 var også den siste for FTL i Canada. En Fairchild med to mann ombord mistet vingen og styrtet i bakken. Ikke lenge etter styrtet en annen Fairchild av samme årsak, men den gangen unnslapp begge ombord ved hjelp av fallskjerm. Fairchildene ble midlertidig satt på bakken, men etter at årsaken til ulykkene var fastlagt og utbedret ble flyene tatt i bruk igjen.
I alt omkom eller forsvant 23 personer ved Flyvåpnenes Treningsleir, i tillegg til syv som døde av sykdom, i andre ulykker eller ved drukning.
Flytyper i bruk ved Little Norway
Hæren: Marinen:
I tillegg kommer flytyper som var i bruk ved Toronto Flying Club, dit de første kullene ble sendt før flyvåpnenes egne fly var på plass i Little Norway:
Gaveflyene
Gjennom innsamlinger, og ved hjelp av gavmilde nordmenn, fikk FTL midler til et  stort antall fly. De to ovennevnte Interstate-flyene var en gave fra Thor Solberg. 30 av Fairchild-flyene var innkjøpt som resultat av innsamlinger. Et nytt Fairchild-fly kostet om lag 12 000 dollar fra fabrikken.
Kvinnekorpset
|undefined
Toronto
Det eneste som i dag står igjen etter Little Norway i Toronto er flaggstangen. Det er anlagt en park kalt Little Norway Park der leiren en gang lå.
Vesle Skaugum
22. mars 1953 ble Vesle Skaugum, et nytt feriested for Luftforsvarets personell, åpnet på Golsfjellet. Stedet ble finansiert blant annet av midlene fra salget av Vesle Skaugum i Ontario.
Fuzhoutankaer
Samfunn
Båtene var gjerne fem til seks meter lange, med baug og hekk noe oppbygd og midtpartiet flatt. I midtpartiet var det gjerne et bambusbygg. Bådene var både bosted og arbeidssted. Arbeidet ble gjort på dekk, innendørs sov man, eller fraktet fergegjester eller varer, eller hadde lager. Skipene hadde ingen avtreder, den slags benyttet men hekken til. For urinering brukte man gjerne rommelige bambusbeholdere som man holdt opp de rommelige buksebeina. Mange tankaer hadde fjærkre i hekken av båtene.
Fotbinding av jenter forekom ikke blant tankaer, og tankakvinner bar øreringer og hadde også en helt distinkt håroppsetningstradisjon; de knyttet håret i en knute med en topp vendt oppover. Eldre kvinner benytter gjerne en forseggjort slangeformet hårpinne for å feste tuppen (skjønt dette var i lengre tid forbudt tankaene). Noen etnologer ser på dette som et indisium på at nedstammer fra områdets urinnvånere.
Fuzhoutankaene hadde en sterk folkemusikk tradisjon. Fiskersangene deres har to utforminger med helt karakteristiske trekk. I varianten Pan Chang (盘歌) dreier det seg om en duett mellom mann og kvinne i dialogisk «spørsmål-svar-form». Tekstene improviseres. Så finnes det nyttåressanger som tankaene sang når de til det kinesiske nyttår var på tiggerferder. Fiskersangene har tatt opp i seg elementer fra Minoperaen, og omvendt har fuzhoutankaenes sangstil påvirket den landfaste befolknings folkesang. Dette kulturgode er under sterkt press, med den følge at myndighetene i Fujian og Fuzhou har utropt den til verneverdig immaterielt kulturminne.
Tankaerne hadde tradisjonelt også andre oppfatninger om sex før ekteskapet og om gjengifte etter ektefellens død enn de mer strikte kinesere på land. De tradisjonelle begravelsesskikker har vært annerledes – ikkekristne tankaer har ikke begravd sine døde i gravfelter, men har rullet sine døde inn i stråmatter og begravd dem på øde strender.
Diskrimineringen tvang dem til å kle seg enkelt slik at deres lavere sosiale status skulle være synlig. Generelt gikk tankaene under Qing-dynastiet og den republikanske tid for det meste sort, mørkeblå eller brun lindrakt. Buksene var i regelen svært vide. Kvinnedraktene hadde gjerne en svart rand av en cun (tommelbredds) bredde. Mot slutten av 1800-tallet var mange tankaer blitt katolikker. Noen av dem kunne bosette seg på land, under beskyttelse fra den katolske kirke. Ofte ble det slik at de bygde på pæler i strandsonen, og rett og slett monterte båtene sine oppe på pælene.
Siden 1950-tallet har det kinesiske kommunistparti bygd bosettinger på land og langsomt flyttet tankaene dit. I 1990-årene var prosessen så godt som sluttført slik at det ikke lenger er noen tankaer som bor på sampaner. Det har ført til at det er blitt mange tankalandsbyer langs elven Min og langs kysten. Deres tradisjonelle levemåte er i ferd med å dø ut, og deres tradisjoner også i det øvrige er på vikende front.
Diskriminering
Siden 1800-tallet hadde Qing-dynastiet og senere under Republikken også Kuomintangregjeringen, forsøkt å få slutt på diskrimineringen, men lyktes ikke helt. Det var først under Folkerepublikken Kina at alle diskriminerende forordninger fullstendig bortfalt, selv om det fremdeles består noen rester av det sosiale stigma mot tankaene i den alminnelige befolkning.
Religion
Før 1800-tallet praktiserte mange fuzhoutankaer taoisme og kinesisk folkereligion. De tilbad gudinnene Mazu, Linshui og andre guder og gudinner, som gamle kongeguder, en slangegud, en froskegud og en dragegud. Ved sine reiser spredte de enkelte av sine religiøse skikker, særlig dyrkingen av gudinnen Mazu, til nær og fjernt (Matsuøyene, til og med Ryukyuøyene). Noen tankaer ble også buddhister. Etter hvert kom det i gang en katolsk misjon i området; den begynte allerede på 1600-tallet. De tankaer som gikk over til katolisismen ble tidligere etter sin død gjerne begravd på en kirkegård på et fjell nordøst for Fuzhou, samme sted der jesuitten og misjonæren Giulio Aleni (1582–1649) opprinnelig var gravlagt. Denne skikken holdt seg lenge.
Mot slutten av 1800-tallet ble mange flere tankaer konvertert til katolisismen. De ble beskyttet og hjulpet av det katolske misjonsprotektorat, som hadde særlige rettigheter sikret av de traktater som ble inngått blant annet etter kolonikrigene, og noen klarte dermed å bygge seg boliger på land. Det ble bygget katolske skoler for tankaene, og det sosiale løft dette gav folket bidro til akselererende konvertering. Også et stort antall tankaer som holdt til i områder langt nord for der misjonen hadde sitt innsatsområde, ble katolikker.
Etter hvert er de fleste fuzhoutankaer blitt katolikker, og de utgjør en vesentlig del av den katolske befolkning i erkebispedømmet Fuzhou.
Fylkesvei 3300
Fylkesvei 3300 går mellom Ramberget og Geiteryggen i Skien kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 52 (Telemark). Etter at den nye traséen på riksvei 36 ble åpnet 27. november 2018 ble strekningen Brekka–Geiteryggen fra den gamle Rv36 del av veien.
Abruka
Abruka (svensk: Abrö) er ei øy i Estland. Øya ligger 6 km sør for Saaremaa i Østersjøen. Abruka tilhører Saare (eller Saaremaa) fylke og Kaarma kommune. Øya har et areal på 8,78 km² og hadde en befolkning på 16 personer i 2013.
De største naboøyene til Abruka er Vahase, Kassilaid og Linnusitamaa (bokstavelig oversatt fra estisk: Fugleskittøya).
Abruka er dekket av løvskog, og øyas høyeste punkt er ni meter over havet. På øya finnes et naturvernområde på 92 hektar. Mellom 1878 og 1880 ble det opprettet en hjortepark på øya, og 13 hjorter ble innført fra Kuramaa. Etterkommere av disse hjortene finnes fremdeles på Abruka.
Det finnes to fyr på Abruka, inklsive det 38 meter høye Abruka fyr. Fyret på Limbi-neset vest på øya ble bygd i 1932.
Paro lufthavn
Paro lufthavn (IATA: PBH, ICAO: VQPR) er Bhutans eneste internasjonale flyplass, og har vært i drift siden mars 1983.
Flyplassen ligger på 2.235 meters høyde i dzongkhaget Paro. Den har kun én rullebane.
Abruka
Abruka kan nås med båt fra havna i Roomassaare på Saaremaa.
Paro lufthavn
Flyplassen åpner i 1983, med Druk Airs rute til Kolkata. I 2015 betjente Paro 268.000 reisende.
På grunn av trange dalsider, regn og vind kan flyplassen være vanskelig å operere.
Trondhjems len
Trondhjems eller Trondheims hovedlen eller slottslen var en administrativ enhet (len) i Norge, med Nidaros, senere kalt Trondhjem som administrasjonsby. I 1662 falt lensordningen bort og Trondhjems hovedlen ble avløst av Trondhjems stiftamt.
Historikk
I 1308 ble den gamle ordningen med lendmann fra kongens hird avskaffet, og fylkesinndelingen i det sønnenfjellske Norge ble erstattet av en sysselinndeling. I senmiddelalderen.
Utviklingen nordenfjells, dvs. Trondhjems le) avvek fra dette og i unionstiden med Danmark frem til 1660 ble ordningen med skipreider og tinglag bare forsøksvis avløst av et system med len og lensherre inntil 1577.
Forsøkene med forlening kulminerte i all hovedsak med Fredrik 2s avsettelse av lensherre og stattholder Ludvig Munk i 1583. Etter dette hadde stattholder embetet i Christiania i praksis ingen rolle i skatteoppkrevingen Nordenfjeldske Norge.
Jens Bjelke satt på Austrått-godset, som etter makeskiftene fra 1508 (se "Norges gamle love" bind 2) var Norges største adelsgods. De tilkomne jordegods befant seg hovedsakelig på Nordmøre, Helgeland og i Østfold, og ikke i Trøndelag.
I de åtte Trønderske fylkene (Steenvigholms len) satt kongen tilbake i en posisjon nesten alene som føydalherre over alt jordegods som i Olav Engelbrektssons jordebok er benevnt som "St. Olavs eiendomme" i klartekst den katolske kirkes etterlatenskaper i Trøndelag, etter dette "krongods".
Et unntak er Bakke klosterlen som ble beholdt til 1660. Dette lenet omfattet betydelig jordegods rundt Trondheim by i Strindafylket, et 100-talls gårder og sagbruk i Stjørdals fylket (særlig i Selbu og Tydal), et 40-talls gårder i Orkdal (Byneset medregnet), og et 40-talls gårder og sagbruk i Gauldalen, og ikke minst hele Herjedalen. Sistnevnte avstått etter freden i Brømsebro i 1645.
På 1500-tallet var Norge inndelt i fire hovedlen eller slottslen:
Trondhjem hovedlen omfattet opprinnelig Nord-Norge. Deler av Nord-Norge ble i en periode forsøkt overført til Bergenhus på midten av 1540-årene. Det herjet tilnærmet handelskrig nordover langs kysten. Det var både pretensiøse lensherrer i Bergen, og særlig Hanseater som sto bak for å skaffe mest mulig handel til Bergen. Byene og ladestedene i Nord-Norge og på Finnmarkskysten beholdte sine «Trondhjemske handelsprivilegier». Disse privilegiene var særlig knyttet til eksportfrihet for trelast og mineraler, og importfrihet for korn.
Under Sverige
Etter freden i Roskilde våren 1658 ble Trondhjems len avstått til Sverige og svenske styrker inntok Trondhjem by og øvrige deler av lenet. Men allerede under Bjelkefeiden høsten 1658 ble området frigjort av norske hæravdelinger under felles strategisk ledelse av generalløytnant Jørgen Bjelke. Tilbakeføringen av lenet til Danmark-Norge ble bekreftet ved freden i København 1660.
Fylkesvei 5366
Fylkesvei 5366 går mellom Øvre Fyllingen og Bråtet i Bergen kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 284 (Hordaland).
Lars Chemnitz
Lars Hans Jens Josva Chemnitz (født 26. oktober 1925, død 18. november 2006) var en grønlandsk politiker. Fra 1995 til sin død bodde han og hans kone i Svendborg.
Yrkeskarriere
Lars Chemnitz ble utdannet lærer fra Iliniarfissuaq (Grønlands Seminarium) i Nuuk i 1946, og fra Haslev Seminarium i 1956.
Han arbeidet som lærer på Haslev Borgerskole 1952–53, Hornbæk Kurbad 1953-55, Helsinge Kommuneskole 1955-57, Sønderborg Idrettshøyskole 1957-58, lærer i Nuuk 1958-60, viseskoleinspektør i Qaqortoq 1960-63, skoledistriktsleder i Qaanaaq 1964-66, skoleinspektør i Ilulissat 1966-68 og forstander for den grønlandske efterskolen «Lægården» i Holstebro 1968-69.
Salomonøyene under Sommer-OL 1988
Salomonøyene under Sommer-OL 1988. Fem mannlige sportsutøvere fra Salomonøyene deltok i fire sporter, bueskyting, friidrett boksing og vektløfting under Sommer-OL 1988 i Seoul. Det var andre gangen som Salomonøyene deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medaljer.
Lars Chemnitz
Yrkeskarriere
Senere fungerte han som konsulent for grønlandske anliggender i Udenrigsministeriet 1985–86 og personalutviklingskonsulent i Grønlandsbanken 1986-89.
Politisk karriere
Chemnitz var medlem av Grønlands Landsråd, valgt i «Bugtens valgkreds» ved Ilulissat 1967–75, og «Midtkredsen» ved Nuuk 1975-79. I perioden 1971-79 var han formann for Grønlands Landsråd og deltok blant annet i fiskeriforhandlingene med Færøyene og senere med EF; først om Grønlands medlemskap på bakgrunn av det danske «ja» ved folkeavstemningen i 1972, og senere om Grønlands utmeldelse av fellesskapet i 1985 etter en folkeavstemning, der det var et klart flertal for utmeldelse. 1988–1991 var han formann for Grønlands Landsting.
Lars Chemnitz var dessuten medlem av Hjemmestyrekommissionen, som utarbeidet grunnlaget for innføringen av hjemmestyre på Grønland. Da Dronning Margrethe II 1. mai 1979, på dagen for lovens ikrafttreden, overrakte loven om Grønlands hjemmestyre, var det nettopp Lars Chemnitz som på vegne av det grønlandske folk, mottok loven av dronningen.
Lars Chemnitz var tidligere valgt inn i det første Landstinget som skulle virkeliggjøre intensjonene i hjemmestyreloven. Han stilte for partiet Atassut, som første gang stilte opp til folketingsvalget i 1977. Atassut, som betyr «samhørighet», ble samlingssted for de mer moderate grønlandske politikerne, som motvekt til organiseringen av «den nye politikk» i bevegelsen Siumut. Lars Chemnitz ble partiets første formann, og var det frem til 1984, da han forlot Landstinget for å tiltre en stilling som konsulent for grønlandske anliggender i Udenrigsministeriet. Under sitt arbeide i Landstinget var Lars Chemnitz medlem av Landstingets økonomiske planleggingsutvalg, Fællesrådet vedrørende Mineralske Råstoffer i Grønland, Styrerådet for Den Kongelige Grønlandske Handel og «Sundhedsbestyrelsen».
Lars Chemnitz var sentral i prosessen rundt innføringen av hjemmestyre, og hans motto i tiden som formann var «mennesket i centrum».
Tillitsverv
Lars Chemnitz har vært medlem av styret for Den Kongelige Grønlandsfond, medlem av Executive Council av Inuit Circumpolar Conference (ICC) 1980-86, og formann for Det grønlandske Selskab 1985-87.
Gastonia
Gastonia er en by i delstaten Nord-Carolina i USA. Byen ble grunnlagt på begynnelsen av 1800-tallet, og er en av de viktigste industribyene for diverse tekstiler. Byen var også åstedet for en berømt streik i 1929.
Einar Gerhardsens første regjering
Einar Gerhardsens første regjering, også kalt «Samlingsregjeringen», satt fra 25. juni til 5. november 1945. Regjeringen var en såkalt samlingsregjering. Regjeringen ble opprettet i kjølvannet av frigjøringen og Nygaardsvold-regjeringens avgang, og fungerte som en overgangsregjering frem til man kunne avholde valg høsten 1945. Regjeringen var den første norske regjeringen med et kvinnelig medlem.
Regjeringens medlemmer
Regjeringen bestod av:
Bakgrunn
Johan Nygaardsvold tiltrådte som statsminister i mars 1935, etter at Arbeiderpartiet og Bondepartiet hadde inngått det såkalte kriseforliket. Regjeringen fortsatte etter valget i 1936. Frem til da hadde det vært stortingsvalg hvert tredje år, men endring av valgloven betydde at neste valg skulle gjennomføres høsten 1940. Den tyske invasjonen våren 1940 førte til at det ikke ble gjennomført noe stortingsvalg dette året.
Fra juni 1940 til mai 1945 var regjeringen Nygaardsvold i eksil i London. Under krigshandlingene våren 1940 tilbød Nygaardsvold flere ganger å vike plass for stortingspresident Carl J. Hambro, noe denne avviste av hensyn til eksilregjeringens behov for legitimitet.
John Hay
Bakgrunn
John Hay var tredje sønn til legen Charles Hay og hans hustru Helen født Leonard. Han ble født i Indiana og vokste opp i Warsaw i Illinois. Han studerte rettsvitenskaper ved Brown University i Providence i staten Rhode Island fra 1855 til 1858. Han kompletterte sin juridiske utdannelse frem til 1861 mens han virket ved et juristkanselli i Springfield i Illinois.
Einar Gerhardsens første regjering
Bakgrunn
Slik gikk det da også. 12. juni søkte regjeringen avskjed. Arbeiderpartiet, som var det største og best organiserte partiet på dette tidspunktet, gikk inn for at Hjemmefrontens leder, høyesterettsjustitiarius Paal Berg skulle få oppdraget med å danne samlingsregjeringen, et oppdrag han fikk av kong Håkon to dager seinere. Berg gav imidlertid opp etter få dager, da han innså at det var sterk motstand mot hans kandidatur i en del kretser – særlig NKP og Bondepartiet, og ikke minst fra stortingspresident Hambros side.
John Hay
Politikken
22 år gammel ble han privatsekretær for Abraham Lincoln. Han delte rom med en annen sekretær, John George Nicolay, i Det hvite hus' andre etasje. Hays dagbok og øvrige nedtegnelser under den amerikanske borgerkrig skulle bli viktige historiske kildeskrifter. Av mange historikere formodes han for å vøre forfatteren av det brev til Mrs. Bixby hvorved president Lincoln uttrykte sine kondolanser overfor den enken som skulle ha tapy grm av sine sønner på slagmarken. Han var til stede i Petersen House der president Lincoln døde etter å ha blitt skutt i Ford's Theatre i Washington, D.C. Hay og Nicolay skrev sammen en tibinds biografi om Abraham Lincolns liv, Abraham Lincoln: a History.
Einar Gerhardsens første regjering
Gerhardsen som statsministerkandidat
Det meste av norsk samfunnsliv var forståelig nok i unntakstilstand våren og sommeren 1945. Personer som innehadde verv de var valgt til før krigen, hadde ikke nødvendigvis verken mulighet eller legitimitet til å fortsette. Hvordan nyvalg skulle skje, var både et formelt (juridisk) og praktisk (politisk) spørsmål.
Oscar Torp hadde vært formann i Arbeiderpartiet siden 1923. Einar Gerhardsen var blitt valgt til nestformann i 1939. Ettersom Torp hadde dratt i eksil sammen med regjeringen han var medlem av, vedtok partiets landsstyre i juli 1940 at Gerhardsen skulle fungere som formann. Ved krigens slutt var Torp fortsatt i utlandet, og Gerhardsen, som 8. mai 1945 ble løslatt fra Grini, fungerte dermed fortsatt som leder. 28. mai besluttet landsstyret å velge Gerhardsen til formann også videre fram til neste landsmøte. Torp, som hadde vendt hjem til Norge 13. mai, var dermed – nærmest i det stille – avsatt fra sitt landsmøtevalgte verv. Dette er i ettertid betegnet som realitetenes seier over formalitetene. Gerhardsen hadde vært i Norge det meste av krigen, deltatt i motstandsarbeidet og sittet i Hjemmefrontens ledelse. Torp hadde vært i utlandet og vært medlem av en regjering som mange anså hadde «lagt Norge åpent» for okkupasjonsmakten. Selv om dette siste var et unyansert standpunkt, var det viktig for et parti som tok mål av seg til å lede landet videre, å vise en viss distanse til førkrigspolitikken.
James Grayman
James Grayman (født 11. oktober 1985 i Parham i Antigua og Barbuda) er en høydehopper fra Antigua og Barbuda. Han er født og oppvokst i byen Parham på øya Antigua.
Einar Gerhardsens første regjering
Gerhardsen som statsministerkandidat
Det var imidlertid ingen selvfølge at partiets leder også skulle være statsministerkandidat. I begge Arbeiderpartiets tidligere regjeringsperioder (Hornsrud og Nygaardsvold) hadde en operert med delt ledelse. I stortingsgruppa hadde Nygaardsvold fortsatt en del støtte i 1945. Blant annet forelå det et forslag om at han skulle være partiets kandidat, og ikke Paal Berg. Forslaget ble ikke votert over.
James Grayman
Hans personlige rekord 2,27 meter og denne rekorden ble satt den 7. juli 2007 i Pergine Valsugana. Det er også den nåværende høydehopprekorden i Antigua og Barbuda.
Einar Gerhardsens første regjering
Gerhardsen som statsministerkandidat
Da Berg ga opp sitt forsøk på å danne regjering, måtte Arbeiderpartiet ta en endelig beslutning om hvem som skulle være partiets statsministerkandidat. En engere krets (Gerhardsen, nestformann Eugen Johannessen, LO-formann Konrad Nordahl, utenriksminister Trygve Lie og redaktør Martin Tranmæl – og muligens Oscar Torp) drøftet spørsmålet 17. juni og besluttet å spørre Nygaardsvold om han ville fortsette. Dersom svaret var nei, skulle Gerhardsen spørres. Både Lie og Nordahl har imidlertid i ettertid opplyst at forsamlingens egentlige førstevalg var Gerhardsen.
John Hay
Karriere i amerikansk utenrikspolitikk
Utenriksminister: Deretter ble han USAs utenriksminister i president William McKinleys administrasjon. Etter at McKinley ble myrdet av Leon Czolgosz i 1901, fortsatte han i samme vervet under etterfølgeren Theodore Roosevelt, og det vedvarte å være helt til sin død. Som utenriksminister fikk Hay i samband med unionens imperialistiske politikk og livlige utenrikspolitikk en større arbeidsbyrde enn noen av sine forgjengere.
Einar Gerhardsens første regjering
Gerhardsen som statsministerkandidat
Etter at Nygaardsvold hadde takket nei, ble Gerhardsen neste dag godkjent av sentralstyret og stortingsgruppa. Dette skjedde imidlertid etter at gruppa først enstemmig hadde oppfordret Nygaardsvold til å vurdere spørsmålet en gang til. Han gav da uttrykk for at han var svært misfornøyd med måten har var blitt behandlet på, men at han uansett ikke ville stille.
John Hay
Karriere i amerikansk utenrikspolitikk
Han sluttet tidlig i sin tid som utenriksminister i 1898 fred med Spania og fikk derved avsluttet den spansk-amerikanske krig. McKinley hadde ikke helt bestemt seg om USA skulle tilegne seg de filippinske øyer, men gikk så inn for det. Da sendte Hay instruksjoner om dette til William R. Day og landets andre fredsforhandlere i Paris om at de skulle insistere på dette.
Transportøkonomi
Transportøkonomi er studiet av økonomiske forhold innen offentlig og privat transport. Faget omfatter alle former for transport, til lands, i sjøfart og i luftfart; og, det som befraktes er gods, pakker, mennesker og alt av fysisk art.
John Hay
Karriere i amerikansk utenrikspolitikk
Ham proklamerte og gjennomdrev 1898-99 «den åpne dørs politikk» med hensyn til Kina; med dette slo USA et slag for Kinas selvstendighet i forhold til andre fremmede makter som utnyttet Qing-dynastiets svake sider. Han skrev til alle de angjeldende europeiske land og oppfordret dem til å garantere regionens handelsfrihet. Faktisk undertegnet alle på Hays skriv, og dette sikret USAs maktstilling i Øst-Asia.
Einar Gerhardsens første regjering
Fra Arbeiderpartiet
Arbeiderpartiet fikk – utenom statsministeren – fem statsråder i samlingsregjeringen. Disse fem var utpekt til å sitte også i den påtenkte regjeringen til Paal Berg. Gerhardsen foreslo overfor sentralstyret at partiet skulle kreve uspesifiserte ministerposter for Trygve Lie, Oscar Torp og Lars Evensen, pluss at Kaare Fostervoll skulle få Kirke- og undervisningsdepartementet og Sven Oftedal Sosialdepartementet. Dette sluttet sentralstyret seg til, og Gerhardsen hadde rimeligvis ikke vansker med å oppfylle sitt eget krav, da det ble han selv som skulle danne regjering.
Transportøkonomi
De problemstillinger i transportøkonomien som behandles er eksempelvis:
John Hay
Karriere i amerikansk utenrikspolitikk
Han tok seg av de vanskelige spørsmål som oppstod i samband med overtakelsen av panamakanalprosjektet.
Einar Gerhardsens første regjering
Fra Arbeiderpartiet
Valget av Lie og Torp var noe omstridt og møtte kritikk særlig fra Høyres formann, stortingspresident Hambro. De to hadde begge sittet i Nygaardsvold-regjeringen, og de skulle dermed granskes i forbindelse med hendelsene i 1940. Forslaget var imidlertid akseptert og støttet av Paal Berg – og faktisk ikke minst av kong Håkon, som hadde gitt uttrykk for at kontinuitet var viktig. Berg spurte imidlertid først general Otto Ruge om å ta posten som forsvarsminister, men denne anbefalte også Torp.
Fra andre partier
I samlingsregjeringen var Arbeiderpartiet den klart sterke part. Dette framgår av antallet statsråder, men også av hvordan disse ble valgt. Under Paal Bergs sonderinger hadde Gerhardsen altså stilt som klart krav at Arbeiderpartiet selv skulle utpeke sine ministrer. På den andre siden: Når det endte med at Gerhardsen ble statsminister, gav han ikke de øvrige partiene en tilsvarende innflytelse. Høyre-formannen Hambro karakteriserte prosedyren slik: «Han plukket ut et par av sine bekjente som ikke tilhørte Arbeiderpartiet og som aldri hadde hatt noen befatning med politikk, fikk dem utnevnt til statsråder og kalte konglomeratet en "Samlingsregjering".»
John Hay
Karriere i amerikansk utenrikspolitikk
I 1899 inngikk han med den britiske sendemann i Washington, Julian Paucefote, en overenskomst angående opphevelsen av Clayton-Bulwer-traktaten, som imidlertid ble forkastet av Senatet. Nye forhandlinger førte til Hay-Pauncefote-traktaten den 18. november 1901, og den ble ratifisert av Senatet og gav USA så godt som fri hender ved det tildelte kanalbygget og den blivende kanalens drift. Det ble imidlertid stipulert at alle lands fartøyer måtte ha like rett til å benytte seg av kanalen. De derpå følgende forhandlingene med Colombia ble også ført av Hay. Han stod i kontakt med de opprørske i Panama og anerkjente fristaten umiddelbart.
Einar Gerhardsens første regjering
Fra andre partier
Høyre ble sagt å ha fått tre statsråder: justisminister Johan Cappelen, forsyningsminister Egil Offenberg og skipsfartsminister Tor Skjønsberg. Ifølge Hambro var det bare Offenberg av disse som var medlem av Høyre. Hambro spilte inn andre navn, men fikk ikke gehør. Ingen av de tre hadde heller rikspolitisk erfaring. Skjønsberg stilte imidlertid sterkt som en av Hjemmefrontens sentrale ledere.
En annen sentral motstandsmann, Ole Rømer Sandberg, ble foreslått som representant for Bondepartiet. Han var medlem av Norsk Bondelag, men ikke partiet. I stedet ble Einar Frogner valgt. Han hadde vært aktiv i motstandsarbeidet i Hedmark og ble partiets leder noen år senere. I 1945 hadde han imidlertid ingen rikspolitisk erfaring.
Gerhardsen hadde også kontakt med Nils Lavik, lederen i Kristelig Folkeparti. Spørsmålet var om døveprest Conrad Bonnevie-Svendsen kunne representere KrF. Lavik svarte imidlertid at Bonnevie-Svendsen var ukjent politisk for dem, og at partiet ellers ikke ønsket å delta i en regjering der det ikke hadde innflytelse på program eller sammensetning. Bonnevie-Svendsen representerte nok heller Hjemmefronten; han hadde representert Den norske kirke i hjemmefrontens ledelse. Henvendelsen til Lavik kom på et tidspunkt da regjeringens sammensetning var bestemt.
Den ene Venstre-statsråden, Hans Gabrielsen, var også et nokså ubeskrevet partipolitisk kort. Han hadde tilbrakt tida fra 1928 til 1941 som fylkesmann i Finnmark. Imidlertid ble den sentrale posten som finansminister besatt av en venstremann, Gunnar Jahn, som hadde styrt samme departement i Johan Ludwig Mowinckels tredje regjering. I 1945 var Jahns posisjon i Hjemmefrontens ledelse trolig like viktig for valget som partitilhørigheten.
Norges kommunistiske parti var ikke representert på Stortinget fra 1937, men vant stor respekt under krigen og kom inn med 11 mandater ved valget høsten 1945. Slik sett kan en si at Gerhardsen kjente stemningen i folket da partiet fikk to statsråder i samlingsregjeringen. Det var første (og hittil eneste) gang partiet hadde slike posisjoner. NKPs partisekretær Peder Furubotn leverte en liste med aktuelle kandidater, og Gerhardsen valgte Johan Strand Johansen og Kirsten Hansteen fra denne. Gerhardsen kjente Johansen fra fangeoppholdet i Sachsenhausen og hadde stor respekt for ham. Hansteen var ingen prominent politiker, men hun hadde vært aktiv i motstandsarbeidet og hadde i tillegg stor symbolverdi som enke etter den henrettede LO-advokaten Viggo Hansteen.
Statsrådenes bakgrunn
Av regjeringens femten medlemmer var sju stykker født i og hadde hatt det meste av sitt virke i området Oslo/Akershus/Østfold. Cappelen og Johansen var trøndere. Det samme var for så vidt Jahn, men han hadde tilbrakt mange tiår i hovedstaden da han trådte inn i regjeringen. Fostervoll var fra Kristiansund, Oftedal fra Stavanger og Frogner fra Hedmark. Gabrielsen var fra Oslo, men hadde hatt det meste av sin yrkeskarriere i Finnmark. Motsatt var Hansteen født i Lyngen, men hun hadde bodd i Oslo fra hun var fem år gammel.
Hansteen var regjeringens eneste kvinne, den første norske kvinne i en statsrådspost. Etter dette var det alltid et kvinnelig medlem av Kongens råd, men det skulle ta tjue år (Per Bortens regjering) før antallet økte til to.
Av Arbeiderpartiets statsråder hadde Lie, Fostervoll og Oftedal akademisk utdanning. Torp og Gerhardsen hadde lite skolegang og lengre karrierer i Arbeiderpartiet, mens Evensen kom fra LO. Av de øvrige ministrene hadde alle unntatt tre høyere utdanning. (Johansen var journalist fra NKP-pressen, Offenberg var direktør med merkantil utdanning og Frogner var gårdbruker.)
Bortsett fra Lie, Torp og Jahn, som hadde vært med i tidligere regjeringer, var det ingen som hadde tidligere erfaring med politikk på parlamentarisk nivå.
Ellers er det mest åpenbare fellestrekket at alle de tretten som ikke hadde vært med i eksilregjeringen, hadde hatt nokså framtredende posisjoner i motstandsarbeidet under krigen eller vært i lang tids krigsfangenskap.