cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Løvtrær
Utvikling
De første kjente trærne var slekten Wattieza i klassen Cladoxylopsida, karsporeplanter i gruppen Pteridophyta, i våre dager representert ved bl.a. bregner og sneller. Wattieza dannet skoger alt i midtre Devon for 385 millioner år siden. På Svalbard er det funnet en 380 millioner år gammel fossil skog bestående av kråkefotplanter, karsporeplanter som skilte seg ut som egen gruppe før Pteridophyta oppstod. For 370 millioner år siden oppstod de første moderne trærne, Archaeopteris i gruppen Progymnospermophyta, selv om også disse formerte seg ved hjelp av sporer. Etter hvert skulle ulike gigantiske karsporeplanter i karbon-perioden dominere sumplandskapene. De første kjente frøplantene var trær kjent som frøbregner (Pteridospermales), som på tross av navnet ikke var bregner, men nakenfrøete trær som oppstod for cirka 380 millioner år siden og dominerte landfloraen fra sent Devon til begynnelsen av Perm for rundt 300 millioner år siden, hvorpå de deretter ble utryddet relativt kort tid etter. Deretter utviklet bartrærne seg i trias, sammen med ginkgo og ulike andre arkaiske grupper, omkring 320 millioner år siden. Tempeltreet Ginkgo biloba er et løvtre og eneste gjenlevende art fra denne tiden, og den har vært i praksis uforandret siden trias. Bartrærne dominerte helt i mesozoikum (245–65 millioner år siden), mens dagens løvtrær ble utviklet for alvor i kritt-perioden. I tertiær begynte trærne å dominere og dekke jordkloden, men med istidene som startet for om lag 1,5 millioner år siden trakk skogene seg tilbake.
Bruk
Økonomisk har løvtrærne atskillig mindre verdi enn bartrærne i nordlige og tempererte områder. I tropene derimot, er løvtrærne helt enerådende og her fokuserer nesten all økonomisk treforedling på løvtrær, med eukalyptus og mahogni som blant de økonomisk viktige treslagene. Nedhoggingen av tropisk tømmer har stort fokus i internasjonalt miljøvern. Ellers brukes også mange treslag i dyrking av frukt, så som appelsin, sitron, mango og oliven.
Løvtrær er lette og ofte sterke, og har en rekke bruksområder. Edelløvtre er mye brukt i paneler og møbler, samt i finere snekkerarbeider. Mange løvtrær gir hardt virke som egner seg til parkett og generelt i gulv. Tempererte løvtrær egner seg først og fremst som i gulv, møbler, fyrstikker, linjaler, blyanter, ski, og ulike andre gjenstander. Videre brukes osp i fyrstikker, mens ask er svært seigt og sterkt og egner seg godt skistaver, årer til robåter, og skaft til redskaper. Tempererte løvtrær brukes sjelden i papirindustri eller til bygningsmateriale i større omfang. Fra 1600-tallet og framover var derimot norsk eik et ettertraktet skipstømmer i Nederland og England, og eikeskogene på Sørlandet ble nesten helt utryddet gjennom hogst.
Løvtre har meget god brennverdi som ved, ofte bedre enn bartrær. Best brennverdi har svensk asal, etterfulgt av bøk, eik, ask, alm, lønn, rogn, bjørk, svartor, og først deretter bartreet furu etterfulgt av selje, lind, osp og til sist gran.
Arter i Norge
Av Norges antatt 180 arter og krysninger av naturlige og forvillede trær, regner man med at 37 er bartrær og drøye 140 er løvtrær – svært mange av dem busker. I tillegg har landet 716 arter av trær som er plantet, men enda ikke forvillet, og svært mange av disse er løvtrær i botaniske hager, parker og private hager.
Av de 140 løvtrærne i Norge er om lag 90 naturlig forekommende eller kan påtreffes forvillet, og disse er gjengitt nedenfor fordelt på slektene de tilhører:
Fordelingen mellom de ulike hovedgruppene av skog i Norge er slik:
Løvtrærnes systematikk
For en mer systematisk oversikt over løvtrær, se: Karplanter For en mer detaljert beskrivelse, se artiklene om de enkelte familier og slekter.
Taksogrupperingen av bartrærne er nedenfor gjengitt med basis i internasjonal taksonomi – The Angiosperm Phylogeny Group og APG II-systemet fra 2003 med 83 ordener og 461 familier av karplanter – og det nyeste nordiske standardverket med 5 klasser og 155 familier av planter i Norden.
Ashbergdiamanten
Ashbergdiamanten er en ravfarget, puteformet diamant som veier 102.48 karat, var tidligere del av Russlands kronjuveler.
Løvtrær
Løvtrærnes systematikk
Nedenfor gjengis hovedgruppene av løvtrær med noen vanlige arter, herav alle arter som vokser i Norge. Hovednavn som er satt i kursiv, angir familier, slekter eller arter som utelukkende vokser naturlig utenfor Norden og som i 2007 ikke inngår i de 155 familiene i det nordiske standardverket. Trær med navn i kursiv kan dog være plantet ut og gjenstående i Norge eller Norden, men forviller seg sjelden.
Ashbergdiamanten
Diamanten er antatt å stamme fra Sør-Afrika, på grunn av sine karakteristika.
Løvtrær
Løvtrærnes systematikk
Landkodene for nordisk utbredelse er: d Danmark. f Finland. i Island. n Norge. sv Svalbard. s Sverige.
Walls
Walls er det 36. studioalbumet til artisten Barbra Streisand. Det ble utgitt 2. november 2018 av Columbia Records. Førstesingelen «Don't Lie to Me», som ble utgitt 27. september 2018, var siktet mot USAs president Donald Trump. Walls er det første Streisand-albumet på 13 år hvor de fleste sangene er nyskrevne. I tillegg til de nye låtene har Streisand også covret «Imagine» og «What the World Needs Now Is Love».
Albumet fikk god kritikk, og magasinet Rolling Stone kåret Walls til en av musikkårets beste popplater. Damien Morris fra The Guardian kalte albumet betimelig og lidenskapelig og kommenterte «Streisands sterke formidling av enkle, poengterte sangtekster».
Det kinesisk-sovjetiske bruddet
Det kinesisk-sovjetiske bruddet var en politisk-ideologisk konflikt mellom Folkerepublikken Kina og Sovjetunionen mellom 1960 og 1989. Konflikten skyldtes strid om lederskapet i den kommunistiske verden, de respektive statenes egeninteresser, og de ulike tolkningene av marxismen, nemlig maoisme og marxisme-leninisme.
I 1950- og 1960-årene handlet den ideologiske debatten mellom Kina og Sovjetunionen også om «fredelig sameksistens» med den kapitalistiske verden. Nikita Khrusjtsjov mente at dette var oppnåelig, mens Mao Zedong betraktet det som sovjetisk revisjonisme. Etter at Khrusjtsjov fordømte arven etter Josef Stalin i 1956, hardnet den ideologiske debatten til. I 1961 avviste Det kinesiske kommunistiske parti offisielt Sovjetunionens kommunistiske partis politikk som et produkt av «revisjonistiske forrædere».
Det kinesisk-sovjetiske brudd ble et vendepunkt i den kalde krigen. Splittelsen blir ofte ansett som en foranledning til Nixons besøk i Kina i 1972 og den påfølgende tilnærmingen mellom Kina og USA. Det samme gjelder den kinesisk-sovjetiske grensekonflikten i 1969, som markerer et bunnpunkt i forholdet mellom Kina og Sovjetunionen. USAs tilnærming til Kina var et ledd i Richard Nixons triangeldiplomati for å presse Sovjetunionen. En gradvis normalisering kom som følge av Maos død i 1976. To år senere ble firerbanden veltet av Deng Xiaoping, som ikke hadde den samme ideologiske aversjonen overfor Sovjetunionen.
Splitta liv
Splitta liv er et musikkalbum med Vrangstrupe, utgitt den 12. oktober 2012.
Conrado Balweg
Conrado Balweg (født 29. desember 1942 i Abra på Filippinene, død 31. desember 1999 i Malibcong i Abra) var en filippinsk prest som forlot prestegjerningen og grunnla og ledet Cordillera People's Liberation Army, en militant gruppe som kjempet for autonomi for Cordilleraregionen nord på Filippinene. Han var også kjent ved sitt nom de guerre Ka Ambo.
Liv og virke
Conrado Balweg kom fra folkegruppen tingguian. Han ble presteviet for kongregasjonen Society of the Divine Word av pave Paul IV i 1970 under hans pastoralbesøk til Manila.
Han sluttet seg til New People's Army (NPA) i 1979 da han ble inspirert til å kjempe for folkene i Cordilleras etter at stammelederen Macli-ing Dulag ble drept det året. Dulag var motstander av regjeringens plan Chico River Dam Project som gikk ut på å anlegge en kunstig innsjø og bygge et vannkraftverk i Cordilleras. Tidlig på 1980-tallet definerte Armed Forces of the Philippines Balweg som sin mest ettersøkte opprørsleder, og hadde utlovet en dusør på 200 000 peso for ham. Som medlem av NPA var han del av Lumbaya Company.
Balweg dannet Cordillera People’s Liberation Army (CPLA) i 1986 sammen med presten Bruno Ortega. Under hans lederskap inngikk CPLA en «sipat» (våpenhvile) med den filippinske regjering på Mt. Data Hotel i Bauko i Mountain Province den 13. september 1986 (kalt 1986 Mount Data Peace Accord).
Død
Et annet medlem av NPA, Procorpio Tauro kjent som «Pyro» og «Ka Lito», ble av filippinsk politi funnet å være direkte ansvarlig for drapet. Tauro, og Balwegs egen bror og andre NPA-medlemmer hadde vært tilstede da han ble skutt.
Balweg hadde giftet seg med Corazon Cortel. Etter Balwegs død ble hun stabssjef for CPLA. Cortel døde i Camp Upi i Gamu i Isabela den 10. mars 2008, og etterlot seg fem barn.
Jordan, ett av Balwegs barn, var et medlem av CPLA som ble integrert inn i Philippine Army i 2012.
Sallapadan
Sallapadan (Bayan ng Sallapadan, Abra) er en kommune på Filippinene. Kommunen ligger på øya Luzon, og tilhører provinsen Abra.
Baranggayer
Sallapadan er inndelt i 9 barangayer.
Luis Fernando López
Luis Fernando López (født 3. juni 1979 i San Juan de Pasto) er en colombiansk friidrettsutøver som konkurrerer i kappgang. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han ikke fullførte 20 kilometer kappgang.
Dokkelva kraftverk
Dokkelva kraftverk er et vannkraftverk i Eresfjord i Molde kommune i Møre og Romsdal.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 138 meter i Kanndalselva. Inntaket ligger ved utløpet fra Kanndalen kraftverk, og tar også vann fra Kvidalselva.
Kraftverket har to aggregater med samlet effekt 5,49 MW. Årsproduksjon er 18,6 GWh.
Erythrochiton
Erythrochiton er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, avlange, gulbrune eller brunrøde trebukker med svarte tegninger, pronotum kan være helt svart. Antennene er tynne og lengre enn kroppen hos hannene, kortere enn kroppen hos hunnene. Pronotum er rundet, dekkvingene er parallellsidige. Beina er svarte, lange og tynne.
Utbredelse
Slekten er kjent fra Brasil, Bolivia, Paraguay, Uruguay og Argentina.
Grunnfrysing
Historie
Grunnfrysing fant ifølge en beretning fra 1895 første gang sted i 1862 i en gruvesjakt ved Swansea i South Wales, men prosessen var foreslått i Frankrike noen få år tidligere. Den tyske ingeniøren Friedrich Hermann Poetsch tok patent på en metode for grunnfrysing i 1883. Poetsch kalte metoden Gefrierverfahren og den bestod av et kjølesystem med ammonium eller freon som kjølte ned kalsiumklorid som ble sirkulert i fryserør i grunnen.
Afrikas historie
Afrikas historie begynner med kontinentets forhistorie og framveksten av det tidlig mennesket, homo sapiens, i østlige Afrika, fortsetter inn i nåtiden med et lappeteppe av et mangfoldig og politisk utviklende nasjonstater. En del tidlig bevis på landbruk i Afrika er datert fra 16,000 f.Kr., og metallarbeid fra rundt 4,000 f.Kr. Den dokumenterte historien til tidlig sivilisasjon oppsto i oldtidens Egypt og senere i Nubia, området Maghreb i nordvestlige Afrika, og Afrikas horn i østlige Afrika. I løpet av middelalderen spredte islam seg fra Arabia gjennom regionen, krysset Maghreb og Sahel. Et markant senter for muslimsk kultur var Timbuktu. En del betydelige førkoloniale stater og samfunn i Afrika var blant annet Nokkulturen, Maliriket, Ashantiriket, kongedømmet Mapungubwe, kongeriket Sine, kongeriket Saloum, Baolriket, kongeriket Zimbabwe, Kongoriket, oldtidens Kartago, Numidia, Mauretania, kongeriket Aksum, Ajuuraan-staten og Adal-sultanatet.
Grunnfrysing
Historie
Metoden ble populær og i Tyskland, Frankrike, Polen, Nederland og Belgia ble det laget over 100 gruveganger med metoden.
Afrikas historie
Fra slutten av 1400-tallet ble Afrika en kilde for slavehandel, og de fremste aktørene var europeere og arabere. Slaver ble tatt med vold eller kjøpt fra lokale herskere i vestlige, sentrale og sørøstlige Afrika. De europeiske slavene gikk oversjøisk i den atlantiske slavehandelen, mens slaver tatt av muslimer ble ført nord- og østover. Europeisk kolonisering av Afrika utviklet seg raskt i kappløpet om Afrika på slutten av 1800-tallet og tidlig på 1900-tallet. Som følge av kampene for uavhengighet i mange deler av kontinentet, foruten også et svekket Europa etter den andre verdenskrig, tok avkolonialiseringen fart. En del områder førte det til vekst og framgang, for andre deler førte det til borgerkriger og stridigheter.
Grunnfrysing
Historie
I 1962 begynte man i Frankrike å bruke flytende nitrogen direkte inn i fryserørene. Metoden med flytende nitrogen var dyrere enn Poetsch prosessen.
Afrikas historie
Afrikas historie har vært en utfordring for historikere og forskere innenfor feltet av afrikanske studier ettersom det er en knapphet på skriftlige kilder for store deler av subsaharisk Afrika (Afrika sør for Sahara). Forskningteknikker som nedtegnelse av muntlig historie, historisk lingvistikk, arkeologi og genetikk er derfor viktige metoder.
Denne artikkelen omhandler et kontinents historie fra de eldste tider til i dag, og kan bare dekke hendelser, land og folk summarisk. Se de enkelte underartikler for utdyping.
Paleolittisk tid
De første hominider utviklet seg i Afrika. I henhold til paleontologi (læren om forhistorisk liv og evolusjon) var anatomien av de tidlige hominiders kranier ganske lik de til gorillaer og sjimpanser. Store aper utviklet seg også i Afrika, men hominidene hadde tilpasset seg en tobent gange og frigjort hendene. Det ga dem en avgjørende fordel, og de kunne leve både skogområder og på den åpne savannene på en tid da Afrika tørket opp og savannene trengte seg inn i skogsområdene. Dette skjedde for 10 til 5 millioner år siden.
DS «Storstad»
DS «Storstad» var et 6 000 tonns norsk tørrlasteskip eid av A. F. Klaveness & Co, bygget i Newcastle upon Tyne i 1910.
Grunnfrysing
Metode
Grunnfrysing er en metode som utnytter at egenskapene i grunnen endrer seg når temperaturen synker under frysepunktet. Grunnen blir vanntett og styrken øker, slik at grunnen i seg selv er et konstruksjonselement. Metoden brukes normalt som en midlertidig støttekonstruksjon i kombinasjon med vanntetting, eller kun som en barriere mot vanngjennomstrømning.
Afrikas historie
Paleolittisk tid
For omtrentlig 2,3 millioner år siden ble de første primitive steinredskapene framstilt, benyttet til bearbeide kjøttet av dyr felt og drept av rovdyr, og for høste beinmarg fra kadaver. Disse hominider, de tidligste menneskene, homo habilis, drev antagelig ikke jakt selv da de ikke kunne konkurrere med de store rovdyrene og drev fortsatt mer plyndring av rovdyrenes felling enn selv å felle andre dyr. De stjal antagelig egg fra fuglereder og kan ha vært i stand til fange mindre dyr og svekkede større byttedyr (unger og eldre dyr). De primitive redskapene de benyttet kalles for oldowan.
En gang for 1,8 millioner år siden er en annen menneskerase, homo ergaster, i henhold til arkeologiske funn. Fra disse utviklet homo erectus seg, «det oppreiste menneske», en gang for 1,5 millioner år siden. En del tidlige representanter av denne arten hadde relativ liten hjerne og benyttet primitive steinredskaper, ganske likt homo habilis. Hjernen vokste etter hvert i størrelse, og homo erectus utviklet også mer komplekse steinteknologi for redskaper. Homo erectus var muligens de første jegere og de mestret kunsten å gjøre ild. De var også de første hominider som bevegde seg ut av Afrika, og spredte seg utover det meste av den gamle verden.
Funn av fossiler viser at neste utviklingstrinn av menneskearten, homo sapiens, bodde i sørlige og østlige Afrika for minst 100,000 og muligens for 150,000 år siden. For rundt 40,000 år siden begynte også denne menneskearten å spre seg ut av Afrika og koloniserte etter hvert de områder som de spredt seg over. Ved 10,000 f.Kr. hadde homo sapiens, dagens moderne mennesker, spredt seg til alle hjørner av de gamle verden. Deres spredning er sporet av lingvistiske, kulturelle og genetiske bevis.
Framveksten av jordbrukskultur
En gang rundt 16,000 f.Kr., fra fjellene ved Rødehavet til de nordlige høylandene i Etiopia, ble nøtter, gress og rotvekster samlet inn som mat. Ved 13,000 til 11,000 f.Kr. begynte folk å samle inn villkorn. Det spredte seg til vestlige Asia, som domestiserte villkorn, hvete og bygg. Mellom 10,000 og 8,000 f.Kr. ble det i nordøstlige Afrika kultivert hvete og bygg og drevet med sauer og krøtter fra sørvestlige Asia. En våt klimafase i Afrika gjorde de etiopiske høylandene om til fjellskog. Et folk som snakket omotiske språk domestiserte bananer en gang rundt 6500–5500 f.Kr. I tiden 7000 f.Kr. domestiserte bosettere i de etiopiske høylandene esler som hadde spredt seg til sørvestlige Asia. Folk som snakket kusjittiske språk, delvis sluttet med krøtterdrift, domestiserte teff og en form for hirse (eleusine coracana) en gang mellom 5500 og 3500 f.Kr.
DS «Storstad»
På en tur fra Sydney i Nova Scotia til Quebec, med kull fra Dominion Coal Company, støtte «Storstad» sammen med RMS «Empress of Ireland» på St. Lawrence-elva nær Pointe-au-Père 29. mai 1914. Det ble revet et 14 fots hull i skroget på «Empress of Ireland», og skipet sank på 14 minutter, med det resultat at 1012 av passasjerene og mannskapet døde, 473 personer overlevde. Ombord var 21 nordmenn, 14 av dem omkom. DS «Storstad» ble stygt skadet i sammenstøtet, men kom seg til land for egen maskin.
Afrikas historie
Framveksten av jordbrukskultur
I Vest-Afrika førte den våte fasen til en ekspanderende regnskog og bevokst savanne fra Senegal til Kamerun. Mellom 9000 og 5000 f.Kr., domestiserte et folk som snakket nigerkongo oljepalme og raffiapalme. To frøplanter, en form for erter og en afrikansk art av jordnøtt, ble også domestisert, fulgt av moskus og kolanøtter. Ettersom de fleste plantene vokste i skogen framstilte dette folket en form polerte steinøkser for å rydde vekk trærne.
Det meste av sørlige Afrika var befolket av pygmefolk og khoisanere som siden sen-paleolitikum var jegere og samlere. En del av den eldste helleristninger ble skapt av dem.
Rett før avskogingen av Sahara ble samfunnene sør for oldtidens Egypt i de områdene som i dag er Sudan deltagere i hva som ettertiden har kalt for den neolittiske revolusjonen. Begrepet henviser til den store omstruktureringen som skjedde i menneskehetens historie da jeger- og samlerkulturen gikk over til det levevis hvor menneskene hovedsakelig forsørget seg gjennom jordbruk og husdyrhold. Denne første jordbruksrevolusjonen var den gradvise overgangen fra nomadiske samfunn av jegere og samlere i steinalderen til et samfunn av jordbruk og fast bosetning. Folket i Sudan levde i en delvis nomadetilværelse med domestiserte planter og dyr. Det har vært foreslått at de megalittstrukturene som er blitt funnet ved Nabta Playa er eksempler på verdens første kjente arkeoastronomiske anordninger, og forutdaterer Stonehenge med mer enn tusen år. Den sosiokulturelle kompleksiteten observert ved Nabta Playa og uttrykt ved ulike nivåer av myndighet innenfor samfunnet der, har blitt forsøkt forstått som grunnleggende strukturer for både det neolittiske samfunnet ved Nabta og det gamle rike i Egypt. Den sørlige, egyptiske Naqadakulturen var kulturelt og etnisk tilsvarende med den subsahariske da de nordlige egyptiske kulturer hadde omfattende bånd og forbindelser til Levanten, og foreningen av disse kulturer kom senere til påbegynne den dynastiske periode i oldtidens Egypt.
DS «Storstad»
«Storstad»s besetning gjorde en heltmodig innsats og reddet de 473 passasjerer og besetning fra «Empress of Ireland».
Ridgway
Ridgway kan vise til flere ting:
DS «Storstad»
Etter sammenstøtet, da «Storstad» kom seg til land I Québec, ble hun tatt i arrest.
Rettslig etterspill
Etter ulykken ble det holdt sjøforklaring og etterfølgende søksmål. Rettssaken gikk ikke til «Storstad»s fordel. Canadian Pacific hadde fordelen å spille på hjemmebane. De norske sjøfolkene snakket dårlig engelsk og de to kapteinene beskyldte hverandre gjensidig for ikke å ha fulgt vikeplikten. The Canadian Pacific Railway, som eide «Empress of Ireland», saksøkte eierne av DS «Storstad» for 3 000 000 dollar. DS «Storstad» ble gitt til Canadian Pacific Railway som del av oppgjøret, og hun ble igjen solgt på auksjon for 175 000 dollar. Tilslaget gikk til forsikringsselskapene Vidar og Skuld.
Afrikas historie
Metallurgi
De første metallene som ble smeltet i Afrika var bly, kobber, og bronse, en gang på 3000-tallet f.Kr.
Kobber ble smeltet i Egypt i løpet av den førdynastiske epoken, og bronse kom i bruk ikke lenge etter 3000 f.Kr. i Egypt og Nubia. Nubia var en betydelig kilde for kobber, men også gull. Bruken av gull og sølv i Egypt går også tilbake til førdynastisk periode.
Pterostichinae
Pterostichinae er en underfamilie av løpebiller. Pterostichinae er en stor slekt med mange vanlige nordiske arter, flere er registret fra Norge.
DS «Storstad»
Rettslig etterspill
Storstad ble frigitt og flyttet til verft for reparasjon. Deretter ble den satt i vanlig drift med samme mannskap.
Afrikas historie
Metallurgi
I Aïrfjellene i dagens Niger ble kobber smeltet uavhengig av utviklingen i Nildalen. Det skjedde en gang mellom 3000 og 2500 f.Kr. Prosessen var ikke godt utviklet, indikert på at kunnskapen ikke kom utenfra regionen; det ble mer modent i tiden rundt 1500 f.Kr.
Poppy (1917)
Poppy er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Edward José.
Pterostichinae
Levevis
Denne formrike gruppen kan finnes i de fleste miljøer på landjorda, og er vanlige både i skog og på dyrket mark. De fleste av artene er allsidige rovdyr, men gruppen Zabrini lever av frø, noen av disse artene kan gjøre skade i korndyrking, mens resten av gruppen gjerne er ansett som nyttedyr i landbruket fordi de eter mange skadeinsekter. Arter som er svarte er som oftest nattaktive, mens metallisk skinnende arter er dagaktive.
Poppy (1917)
Handling
Historien er sentrert rundt et lite foreldreløst barn i Afrika, som gifter seg uforvarende med det som etter hvert viser seg å være en voldelig mann.
Pterostichinae
Systematisk inndeling
Systematikken følger Carabidae of the World
Afrikas historie
Metallurgi
Kunnskapen om at jernarbeid spredte seg til området sør for Sahara via den nubiske byen Meroë er ikke lenger gjennomgående akseptert av forskere. Metallarbeid i Vest-Afrika har blitt datert så tidlig som 2500 f.Kr. ved Egaro vest for Termitfjellene i Niger, og jernarbeid ble praktisert her ved 1500 f.Kr. I Sentral-Afrika er det bevis på at jernarbeid kan ha blitt praktisert så tidlig som 2000-tallet f.Kr. Jernsmelting ble utviklet i området mellom Tsjadsjøen og de store afrikanske innsjøene mellom 1000 og 600 f.Kr., lenge før kunnskapen nådde fram til oldtidens Egypt. Før 500 f.Kr. hadde Nokkulturen på Josplatået drevet på med å smelte jern.
Antikken
Nord-Afrikas antikke historie er uoppløselig knyttet til historien i antikkens Midtøsten. Dette er særlig riktig i henhold til oldtidens Egypt og Nubia. På Afrikas horn styrte kongeriket Aksum deler av hva som i dag er Eritrea, nordlige Etiopia og kystområdet av den vestlige delen av Den arabiske halvøya. Oldtidens egyptere hadde etablert bånd med landet Punt i 2350 f.Kr. Punt var en handelspartner med Egypt og det er antatt at de var lokalisert i hva som i dag er Somalia, Djibouti eller Eritrea. Fønikiske byer som Kartago var en del av Middelhavets jernalder den klassiske antikken. Afrika sør for Sahara utviklet seg mer eller mindre avhengig i samme tidsrom.
Poppy (1917)
Handling
Men hun forelsker seg i, og blir gravid med, en mann som lider av hukommelsestap - før hun stikker av og begynner som roman-forfatter.
Gamu
Gamu (Bayan ng Gamu) er en kommune på Filippinene. Kommunen ligger på øya Luzon og tilhører provinsen Isabela.
Baranggayer
Gamu er inndelt i 16 barangayer.
Afrikas historie
Oldtidens Egypt
Etter at Sahara var blitt avskoget ble bosetningen mer konsentrert i Nildalen hvor det etter hvert utviklet seg tallrike sakrale høvdingriker. Regionene med de største befolkningskonsentrasjonene var i deltaregionen i Nedre Egypt, Øvre Egypt og langs andre og tredje katarakter ved Dongola langs Nilen i Nubia. Denne befolkningspresset og veksten hadde sin årsak i kultiveringen av avlinger fra sørvestlige Asia, inkludert hvete og bygg, og avling av sauer, geiter og krøtter. Befolkningsveksten førte til konkurranse om landbruksområder og behov for regulert jordbruk. Regulering ble etablert av opprettelsen av byråkratier i høvdingrikene. Den første og mektigste av disse var Ta-Seti som ble opprettet i tiden rundt 3500 f.Kr. Ideen om sakrale høvdingriker spredte seg over både Øvre og Nedre Egypt.
Senere sammenslutninger av høvdingdømmene til bredere politiske enheter begynte i Øvre og Nedre Egypt, og kulminerte i forening av Egypt til ett politisk enhet ved Narmer (Menes) i 3100 f.Kr. Istedenfor å bli sett på som sakrale høvdinger, ble han en guddommelig konge eller farao. Henoteisme, eller dyrkelse av en enkelt gud innenfor et system av polyteisme, praktisert i de sakrale høvdingdømmene, ble forent i den polyteistiske religion i oldtidens Egypt. Byråkratiene ble mer sentralisert under faraoene, drevet av guvernører, skatteinnsamlere, generaler, kunstnere og ingeniører. De samlet inn skatter, organiserte betydelige offentlige arbeider, og bygde irrigasjonssystemer, pyramider, templer og kanaler. I løpet av fjerde dynasti (2620-2480 f.Kr.) ble langdistansehandel utviklet. Det ble handlet tømmer fra Midtøsten, gull og skinn fra Nubia, røkelse fra Punt, og dessuten handel med Libya. Under det gamle rike i Egypt utviklet og opprettholdt landet sin grunnleggende systemer, institusjoner og kultur, alltid gjennom det sentrale byråkratiet og ved faraos guddommelighet.
På 2000-tallet f.Kr. begynte Egypt å utøve direkte militær og politisk kontroll over sine sørlige og vestlige naboer. Ved 220 f.Kr. hadde det gamle rikets stabilitet blitt underminert av rivalisering blant guvernørene i nomene som utfordret faraos makt, og samtidig av invasjoner fra asiater inn i deltaet. Første mellomepoke i Egypt begynte på en tid av politisk splid og usikkerhet.
Ved 2130 ble perioden med stagnasjon avsluttet ved Mentuhotep I, den første farao av det ellevte dynasti, og framveksten av mellomriket i Egypt. Pyramidebyggingen ble tatt opp igjen, langdistansehandelen kom i gang igjen, og maktens senter flyttet seg fra Memfis til Teben. Forbindelsene med de sørlige regioner i kongedømmet Kusj, Wawat og Irthet i andre katarakt ble forsterket. Deretter kom andre mellomepoke i Egypt hvor et folk som ble kalt Hyksos invaderte landet ved hjelp av stridsvogner trukket av hester og med våpen gjort av bronse, en teknologi ikke tidligere sett i Egypt. Stridsvogner spredte seg snart vestover til det ubebodde Sahara og nordlige Afrika. Hyksosfolket klarte ikke å holde på sine egyptiske erobringer, og ble antagelig absorbert i det egyptiske samfunnet. Det førte til en av Egypts mektigste faser, det nye rike i Egypt (1580-1080 f.Kr.) med det attende dynasti. Egypt ble en supermakt som kontrollerte Nubia i sør og Midtøsten i øst mens det utøvde politisk innflytelse på libyerne i vest og ut i Middelhavet.
Som tidligere endte det kongerike med en invasjon, denne gangen fra vest ved libyske høvdinger, noe som førte til den tredje mellomepoke i Egypt. Begynnende med Sjesjonk I ble det 21. egyptiske dynasti etablert. Det varte i to århundrer.
I sør ble nubisk uavhengighet og styrke sikret og da Nubia var sterke nok ble Egypt invadert og til sist erobret, begynnende med Kashta og fullført av Piye (751–730 f.Kr.) og Shabaka (716–695 f.Kr.). Deretter ble Egypt styrt av nubiske faraoer, begynnende med det 25. egyptiske dynasti. Nubierne reetablerte egyptiske tradisjoner og skikker og styrte landet i bortimot hundre år. Dette styret ble avsluttet av en assyrisk invasjon og hvor farao Taharqa fikk erfare hvor effektive våpen av jern var. Den nubiske farao Tantamani ble den siste i det 25. dynasti.
Da både assyrerne og nubierne forlot landet oppsto et nytt 21. dynasti fra Sais. Det varte fram til 525 f.Kr da Egypt ble invadert av en stor krigsmakt, Perserriket. I motsetningen til assyrerne opprettholdt perserne sitt grep på Egypt inntil 332 f.Kr. da landet ble erobret av gresk-makedonske Aleksander den store. Det var begynnelsen på det ptolemeiske kongedømme og med ny hovedstad i Alexandria som ble den store kulturelle og økonomiske byen i den østlige delen av Middelhavet. I 30 f.Kr. ble ptolemeerne ryddet av vegen ved romerne.
Nubia
En gang rundt 3500 f.Kr. var Ta-Seti, et av de første sakrale høvdingdømmene som oppsto ved Nilen, lokalisert i nærheten av nordlige Nubia. Ta-Seti var et mektig rike i Nildalen ved første og andre katarakt som utøvde innflytelse på de nærliggende høvdingdømmene. Basert på dets billedrepresentasjoner er det hevdet at riket styrte over Øvre Egypt. Ta-Seti drev handel så langt unna som Syria og Midtøsten, foruten også med Egypt. Ta-Seti eksporterte gull, kobber, strutsefjær, elfenbein og ibenholt til det gamle rike. Ved 3100 f.Kr. var derimot Ta-Seti i nedgang. Etter foreningen med Egypt ved Narmer i samme tidsrom, den første farao som styrte et forent Egypt, ble Ta-Seti invadert av farao Hor-Aha (fra det første dynasti) som ødela de siste levningene av Ta-Seti. Den kulturen som arkeologene har identifisert som A-gruppe-kulturen har blitt tilsluttet Ta-Seti.
Små sakrale høvdingdømmer fortsatte å være spredt utover den nubiske delen av Nildalen i århundrene etter 3000 f.Kr. Rundt den siste delen av 2000-tallet f.Kr. var det ytterligere en sammenslutning av disse smårikene. To kongedømmer i særdeleshet oppsto: kongeriket Sai, umiddelbart sør for Egypt, og kongeriket Kerma ved tredje katarakt. En gang rundt 1700-tallet f.Kr. erobret Kerma naboriket Sai, og summen av de to rikene ble en alvorlig rival til oldtidens Egypt. Kerma hadde et område fra første katarakt til der hvor elvene Den blå Nil, Den hvite Nil og elven Atbara løper sammen ved Khartoum i dagens Sudan. Rundt 1575 til 1550 f.Kr., i løpet av den siste delen av 17. egyptiske dynasti, invaderte kongeriket Kerma nordover og inn i Egypt. Kongeriket Kerma allierte seg eller dro fordel av Hyksosfolkets samtidige invasjon av Egypt.
Egypt fikk ny energi under det 18. dynasti og erobret kongeriket Kerma og/eller Kusj, og styrte det i nær 500 år. Kusj ble sterkt preget av egyptisk kultur i denne perioden. Ved 1100 f.Kr. trakk imidlertid egypterne seg ut av Kusj. Regionen fikk sin uavhengighet og fornyet sin kultur. Kusj bygde en ny religion rundt guden Amun, og gjorde byen Napata til sitt åndelige senter. I 730 f.Kr. var kongeriket sterkt nok til å invadere Egypt, overta Teben og opprette det nubiske rike. Dette riket strakte seg fra Palestina i øst, til samløpet av den blå og hvite Nilen i sør.
I 760 f.Kr. ble kusjittene forvist fra Egypt av assyrerne, som hadde overlegne våpen av jern. Senere ble den administrative hovedstaden flyttet fra Napata til Meroë, og en ny nubisk kultur utviklet seg. I begynnelsen var kulturen i Meroë preget av den egyptiske, men begynte etter hvert å utvikle egne adskilte trekk. Nubia ble et senter for produksjon av jern, og framstilling av tekstiler. Egyptisk hieroglyfisk skrift ble erstattet av meroittisk skrift som var egyptisk i opprinnelsen, men fungerte alfabetisk på et helt annet vis. Løveguden Apedemak ble lagt til den egyptiske gudeverden. Handelsforbindelser med Rødehavet økte, og knyttet Nubia til Middelhavets Hellas. Dets arkitektur og kunst ble også mer særegen med bilder av løver, strutser, sjiraffer og elefanter. Til sist ble Nubias handelsforbindelser brutt ved framveksten av kongeriket Aksum i nordlige Etiopia, og fikk også en miljømessig forvitring ved nedhogst av trær grunnet jernproduksjonen. I 350 e.Kr. sørget kong Ezana av Aksum at Meroë til sist gikk til grunne.
Kartago
Fønikerne var sjøfolk fra Middelhavet med opphav i Fønikia i Midtøsten. De var hele tiden på jakt etter verdifulle metaller som kobber, gull, tinn og bly. Snart begynte de å bosette seg på den nordafrikanske kysten, handlet og etter hvert blandet seg med den innfødte berbiske befolkningen. I 814 f.Kr. etablerte fønikere seg byen Tyr seg på det området som ble hetende Kartago. Ved 600 f.Kr. hadde Kartago vokst og blitt en betydelig handelsby og en politisk makt i Middelhavet. Mye av grunnen til byens vekst var handel med tropiske Afrika og dens vekst førte også til framveksten av berbiske kongeriker, Numidia og Mauretania. En gang rundt 500 f.Kr. skaffet Kartago seg en sterk drivkraft for handel med Afrika sør for Sahara. Berbiske mellommenn, som hadde opprettholdt kontakter med subsahariske Afrika siden ørkenen hadde uttørket, benyttet seg av pakkdyr for å frakte varer fra oase til oase. Trusler lurte fra garamantere i Fès som angrep og plyndret handelskaravanene. Salt og metaller ble handlet mot gull, slaver, perlehalsbånd og elfenbein.
Kartagerne var rivaler til grekerne og romerne. Kartago utkjempet tre store kriger med Roma: Første punerkrig (264 til 241 f.Kr.), over Sicilia; andre punerkrig (218 til 201 f.Kr.), hvor Hannibal invaderte Europa og Italia; og tredje punerkrig (149 til 146 f.Kr.), over Kartago selv. Byen tapte de to første krigene, og i den tredje ble byen ødelagt, og deretter ble området omgjort til den romerske provinsen Africa med støtte fra de det berbiske kongeriket Numidia. Provinsen Africa ble en betydelig leverandør av hvete, oliven, og olivenolje til det romerske keiserriket. To århundrer senere brakte Roma de berbiske kongerikene Numidia og Mauretania under sitt herredømme. På 420-tallet e.Kr. invaderte de germanske vandalene Nord-Afrika og Roma tapte sine provinser. De berbiske kongerikene gjenvant også sin uavhengighet.
DS «Storstad»
Rettslig etterspill
DS «Storstad» ble torpedert av en tysk ubåt i Atlanterhavet sørvest for Irland, og sank den 8. mars 1917. Mannskapet gikk i livbåtene og ble reddet tre dager senere.
Vladimir Kanajkin
Vladimir Aleksejevitsj Kanajkin, russisk Владимир Алексеевич Канайкин, (født 21. mars 1985) er en russisk friidrettsutøver som konkurrerer i kappgang. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han ikke fullførte 20 kilometer kappgang.
Geraille nasjonalpark
Geraille nasjonalpark (også stavet Geralle eller Gerale) er en nasjonalpark som ligger sør i Etiopia. Parkens areal er 3 858 km2, og den ligger i forvaltningssonen Liben i regionen Somali. Geraille nasjonalpark ble opprettet i 2006 og omfatter det som tidligere var Borana Controlled Hunting Area. Opprettelsen av parken var et initiativ fra regionen Somali, men den er administrert og drevet på føderalt nivå. Terrenget er forholdsvis flate savanner med småtraær og buskvekster. Årlig nedbørsmengde ligger normalt omkring 500 mm. Parkens terreng ligger på mellom 800 og 1 380 moh. Beliggenheten er omtrent 900 kilometer sør-sørøst for hovedstaden Addis Abeba, og 120 kilometer nordøst for grensebyen Moyale - ikke langt fra grensen til Kenya. Parkens nord- og østgrense utgjøres av elven Dawa som også er en viktig kilde til overflatevann i det tørre området.
Omtrent 7 300 husholdninger bor i og i umiddelbar nærhet til Geraille nasjonalpark. Dette betyr anslagsvis 60 000 mennesker hvorav omkring 65% driver med husdyrhold. Området er derfor ikke spesielt tett befolket, men tegn på nedbeiting av vegetasjonen har vært sett. I tillegg til gjentatte tørkeperioder er krypskyting og våpensmugling et problem i det vanskelig tilgjengelige området.
Dyreliv
Parken ble opprettet for å beskytte dyrearter som lever på savannen. Minst 36 arter av større pattedyr er registrert. Av de mest tallrike planteetere kan nevnes oryxantilope, grantgaselle, sjiraffantilope (gerenuk), liten kudu og dvergantilopen dik-dik. Noen få kjøttetere finnes også i parken, blant annet afrikansk villhund og gepard. Noen få individer av elefanter og sjiraffer er også registrert. Lokalbefolkningen har hevdet å ha sett individer av det kritisk truede spissneshornet i parken, men påstandene er ikke bekreftet pr. 2014. Over 164 fuglearter er registrert på en foreløpig artsliste for Geraille nasjonalpark, blant annet hvithalesvale og jubavever.
Fotnoter
<references group="upper-alpha" />
Afrikas historie
Kartago
Kristendommen fikk et fotfeste i afrikanske Alexandria allerede på 100-tallet e.Kr. og spredte seg til nordvestlige Afrika. Ved 313 med Milanoediktet var hele Nord-Afrika blitt kristnet. Egypterne tilpasset seg monofysittisk kristendom og dannet den uavhengige (i henhold til biskopen i Roma og den østromerske keiseren i Konstantinopel) koptiske kirke. Berberne tilpasset seg donatistisk kristendom. Begge grupper nektet å akseptere autoriteten til den romersk-katolske kirke.
Berbere
Mens makten og innflytelsen til Kartago vokste, ble dens innvirkning på den innfødte befolkningen meget stor. Den berbiske sivilisasjon var allerede i et stadium hvor jordbruk, tilvirkning, handel, og politisk organisering støttet flere stater. Handelsforbindelsene mellom Kartago og berberne i det indre av Afrika vokste, men Kartagos ekspansjon førte også til at det ble tatt berbere til slaveri eller som rekrutter til den kartagiske hæren, og til utpressing av tributter fra andre. Ved tidlig på 300-tallet f.Kr. utgjorde berberne en av de største andelene, sammen med gallere, i den kartagiske hæren. I leiesoldatenes krig deltok berbiske soldater fra 241 til 238 f.Kr. etter ikke å ha blitt betalt som følge av Kartagos nederlag i den første punerkrigen.
Kanndalen kraftverk
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 262 meter i Kanndalselva. Vannet går videre til Dokkelva kraftverk.
Kraftverket har installert effekt 5,5 MW fra en peltonturbin. Årsproduksjon er 20,5 GWh.
Afrikas historie
Berbere
Berberne lyktes i å få kontroll over mye av Kartagos nordafrikanske områder, og de preget mynter som bar navnet Libya, et navn som ble benyttet av grekerne for å beskrive de innfødte i Nord-Afrika. Den kartagiske statens tilbakegang grunnet de suksessive nederlagene overfor romerne i de puniske krigene førte til at byen Kartago ble ødelagt. Mens Kartagos makt minsket, vokste de berbiske rikene i innlandet. To av dem ble etablert i Numidia, bakenfor de kystområdene som Kartago kontrollerte. Vest for Numidia lå Mauretania som strakte seg over elven Moulouya i Marokko og til Atlanterhavet. Høydepunktet til den berbiske sivilisasjonen, uovertruffen fram til muslimene la den stedegne sivilisasjonen i grus og erstattet den med en arabisk, ble oppnådd under styret til Masinissa på 100-tallet f.Kr. Etter hans død i 148 f.Kr. ble de berbiske kongerikene oppdelt og gjenforent flere ganger. Masinissas slekt overlevde fram til år 24 e.Kr. da de gjenværende berbiske områdene ble underlagt Romerriket.
Somalia
I klassisk tid blomstret flere somaliske byer som Opone, Mosyllon og Malao og de konkurrerte med Saba, Partia og Aksum for den rike handelen med den gresk-romerske verden.
Romersk Nord-Afrika
Økning i urbanisering og bydannelser under romersk styre førte omfattende omlokalisering av det berbiske samfunn. Nomadestammer ble tvunget til bosette eller flytte fra tradisjonelle streifeområder. Fastboende stammer mistet sitt selvstyre. Berbisk motstand mot romersk overherredømme var bortimot vedvarende. Den romerske keiseren Trajan etablerte en grense i sør ved fjellene Aurès og Nemencha og bygde en rekke med festninger fra Vescera (dagens Biskra) til Ad Majores sørøst for Biskra. Forsvarslinjen strakte seg så langt som til Castellum Dimmidi (dagens Messaad, sørvest for Biskra), romersk Algeries festning som lå lengst sør. Romerne bosette og utviklet området rundt Sitifis (dagens Sétif) på 100-tallet, men lengre vest strakte ikke Romas innflytelse seg, bortsett fra langs kysten, og militære hovedveger ble ikke bygget før langt senere.
Romersk militær tilstedeværelse i Nord-Afrika var relativ liten, bestående av 28,000 tropper og hjelpetropper i Numidia og to provinser i Mauretania. Begynnende på 100-tallet e.Kr. ble disse garnisonene hovedsakelig bemannet av lokale soldater.
Med unntaket av Kartago skjedde urbaniseringen i Nord-Afrika delvis med etableringen av veteransoldater under de romerske keiserne Claudius, Nerva, og Trajan. I Algerie omfattet slike bosetninger Tipasa, Cuicul eller Curculum (dagens Djémila, nordøst for Sétif), Thamugadi (dagens Timgad, sørøst for Sétif), og Sitifis (dagens Sétif). Velstanden til de fleste byene var avhengig av jordbruk. Nord-Afrika ble kalt for «romerrikets kornmagasin» ved å være blant de største leverandørene av korn til riket (Egypt var en annen viktig leverandør), og som ble eksportert til provinsene som ikke selv produserte korn, særlig Italia og Hellas. Andre avlinger var frukt, fiken, druer og bønner. Ved 100-tallet var olivenolje også eksportert.
Begynnelsen på nedgangen var mindre alvorlig i Nord-Afrika enn andre steder. Det var opprør og i 238 gjorde landeierne et mislykket opprør mot keiserens skattepolitikk. Sporadiske stammeopprør i fjellene i Mauretania fulgte fra 253 til 288. Byene hadde økonomiske vanskeligheter og bortimot all byggeaktivitet opphørte.
Byene i romerske Nord-Afrika hadde en betydelig jødisk befolkning. En del jøder hadde blitt deportert fra Judea på 100- og 200-tallet grunnet opprør mot romersk styre. Andre hadde kommet tidligere med fønikiske bosettere. I tillegg hadde en rekke berbiske stammer konvertert til jødedommen. Kristendommen kom på slutten av 100-tallet og skaffet seg raskt tilhengere i byene. Mer enn åtti biskoper, en del fra de fjerne grenseregionene i Numidia, deltok i kirkemøtet i Kartago i 256. Ved slutten av 300-tallet hadde de bosatte områdene blitt kristnet, og en del av de berbiske stammene konverterte samlet.
Nedgangen i handelen svekket romersk kontroll. Uavhengige kongedømmer oppsto i fjellrike og ørkenområder, byer ble overtatt og berberne, som hadde blitt presset ut rikets ytterkanter, kom tilbake.
Aksum
Den tidligste statsdannelsen i Eritrea og nordlige Etiopia var D'mt, datert til rundt 700- og 600-tallet f.Kr. D'mt drev handel via Rødehavet med Egypt og Middelhavet, særlig med røkelse. På 400-tallet f.Kr. hadde riket fått tilbakegang og flere etterfølger dukket opp. Senere kom det i gang større handel med sørlige Arabia, hovedsakelig via havnen i Saba. Adulis ble et viktig handelssenter på de etiopiske høylandene. Samhandlingene mellom folkene i de to regionene, sørarabiske Saba og nordlige etiopiere, resulterte i Ge'ezkulturen og språk, og til sist til utviklingen av en egen Ge'ez-skrift. Handelsforbindelsene økte og ekspanderte fra Rødehavet og til Middelhavet med Egypt, Hellas, og Roma, og til Svartehavet og til Persia, India og helt til Kina. Aksum ble kjent i disse landområdene. På 400-tallet f.Kr. var regionen meget framgangsrik, eksporterte elfenbein, skinn fra flodhester, gullstøv, krydder og levende elefanter. Landet importerte sølv, gull, olivenolje og vin. Aksum framstilte krystallglass, messing, og kobber for eksport. Et mektig Aksum sto fram, forente deler av Sudan, nordlige Etiopia (Tigray) og Eritrea. Dets konger bygde store palasslignende bygg av stein og ble gravlagt under store megalittiske monumenter. Ved 300 e.Kr. preget Aksum sine egne mynter i sølv og gull.
I 331 e.Kr. konverterte kong Ezana (320–350 e.Kr.) til monofysittiske kristendom, etter sigende ved greske Frumentius og Ædesius som hadde strandet på kysten av Rødehavet. En del forskerne mener at prosessen var langt mer kompleks og gradvis en kun et enkelt bytte av religion. I tiden rundt 350 da Ezana angrep og plyndret Meroë, hadde også klostertradisjonen slått røtter innenfor den etiopiske kirke.
På 500-tallet var Aksum mektig nok til å legge Saba på Den arabiske halvøya under sitt rike. Mot slutten av 500-tallet presset perserne Aksum ut av Arabia. Med spredningen av islam gjennom vestlige Asia og nordlige Afrika, ble Aksums handelsnettverk inn i Middelhavet stengt. Handelen ved Rødehavet minsket da den ble avledet til Persiabukten og dominert av arabere. Det førte til en tilbakegang for Aksum. Ved 800 ble hovedstaden flyttet sør til fjellene i innlandet, og Aksum var blitt en skygge av sin tidligere storhet.
Det kunne vært deg (album)
Det kunne vært deg er et musikkalbum med OnklP, utgitt i 2005. Albumet lå en uke på VG-lista og endte med 26.-plass som beste plassering.
Verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2017/18 – Verdenscup 1
Verdenscupåpning av sesongen 2017/18 i hurtigløp på skøyter blir arrangert i Thialf i Heerenveen, Nederland fredag 10., lørdag 11. og søndag den 12. november 2017 med Koninklijke Nederlandsche Schaatsenrijders Bond og organisasjonskomitéen som består av medlemmer fra Royal Ice club Thialf og House of Sports som arrangører.
Program
Alle tider er lokaltider UTC+01.00 (Sentraleuropeisk tid).
Afrikas historie
Vest-Afrika
I vestlige Sahel var veksten av bosatte samfunn hovedsakelig resultatet av domestisering av avlinger som hirse og sorghum (durra). Arkeologi har påvist betydelige befolkninger i Vest-Afrika på begynnelsen av 1000-tallet f.Kr. Symbiotiske handelsforbindelser utviklet før den transsahariske handelen kom i gang som svar på de muligheter tilbudt ved nord-sør-mangfoldet i økosystemene på tvers av ørken, gressland og skog. Jordbruket mottok salt fra ørkennomadene og disse fikk kjøtt og andre matvarer fra jordbrukerne på gresslandet og fra fiskerne ved elven Niger. De som bodde skogsområdene skaffet skinn og kjøtt.
Tichitt (Dhar Tichitt) og Oualata i Mauritania var særlig framstående blant de tidlige byområdene, datert til 2000 f.Kr. Rundt 500 steinbosetninger er det funnet levninger av i den tidligere savannen i Sahara. Dets folk drev på med fiske og dyrket hirse. Det har blitt avdekket at soninkefolket innenfor mandéfolket var ansvarlig byggingen av slike bosetninger. En gang rundt 300 f.Kr. ble regionen mer uttørket og grunnlaget for bosetninger ble vanskeligere, og folketallet sank. Mange synes å ha flyttet til Koumbi Saleh lengre sør. Med henvisning til arkitektur og keramikk er det antatt at Tichitt var beslektet med det senere Ghanariket.
Gamle Jenne (dagens Djenné) i dagens Mali begynte å bli bofast i tiden rundt 300 f.Kr. De produserte jern og hadde en betydelig befolkning, noe som er synbart ved tette gravlunder. Boliger ble framstilt av soltørket søle. Ved 250 f.Kr. var Jenne en stor, blomstrende markedsby.
Lengre sør i sentrale Nigeria i tiden rundt 1000 f.Kr. utviklet Nokkulturen seg på Josplatået. Det var et meget sentralisert samfunn. Nokfolket frambrakte små, naturtro terrakottafigurer, inkludert menneskehoder, elefanter og andre dyrefigurer. Ved 500 f.Kr. hadde de kunnskapen i jernsmelting. Ved 200 e.Kr. hadde derimot Nokkulturen forsvunnet. basert på stilistiske sammenligninger med Nokkulturens terrakottafigurer, kan det synes som om tradisjonen fortsatte i bronsefigurer i Ife og Benin.
Bantuekspansjonen
Bantuekspansjonen var en avgjørende folkevandring i afrikansk historie og bosetningen av kontinentet. Folk som snakket bantuspråk (en gren av Nigerkongo-språk) begynte på 1000-tallet f.Kr. å spre seg fra Kamerun og østover til regionen med de store afrikanske innsjøene, og derfra til sørlige og østlige delene av Afrika. En tidlig ekspansjon gikk sørover til øvre Zambezidalen på 100-tallet f.Kr. Deretter spredte bantufolk seg vestover mot savannene i dagens Angola og østover inni Malawi, Zambia, og Zimbabwe på 100-tallet e.Kr.