cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Arkeologiåret 1885
Arkeologiåret 1885 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1885.
Paul-Marie Richaud
Paul-Marie Richaud (født 16. april 1887 i Versailles i Frankrike, død 5. februar 1968 i Bordeaux) var en av den katolske kirkes kardinaler, og erkebiskop av Bordeaux 1950–1968.
Bakgrunn
Paul Richaud kom fra en familie som slo seg ned i Versailles under Den franske revolusjonen. Hyacinthe Richaud, en kjøpmann, var valgt til borgermester i byen i 1791, og var deretter stedfortreder for nasjonalkonvensjonen og til slutt deputert til Femhundrerådet.
Paul-Maries far, Jules-Marie Richaud, som døde 85 år gammel den 11. februar 1933, var visepresident for Commission des Hospices de Versailles. Paul Richaud hadder en søster, Jeanne Richaud, som ble dominikanerinne med ordensnavnet søster Marie de la Trinité. Han hadde også to prestenevøer, sønner av Albert, hans eldste bror, som var advokat i Orléans.
Prest
Paul Richaud studerte fra 1909 katolsk teologi og filosofi i Versailles, og ble presteviet der den 28. juni 1913. Deretter tok han tilleggsstudier fra 1913 til 1915 ved Det pavelige universitet Gregoriana i Roma.
Fra 1915 var han menighetssjelesørger i bispedømmet Versailles, og i 1931 ble han det generalvikar.
Hjelpebiskop i Versailles
Den 19. desember 1933 utnevnte pave Pius XI ham til titulærbiskop av Irenopolis in Isauria og til hjelpebiskop i Versailles. Han ble bispeviet av Versailles' biskop Benjamin-Octave Roland-Gosselin i Saint-Louis-katedralen i Versailles; Medkonsekratorer var Pierre Gerlier, biskop av Tarbes, og Georges Louis, biskop av Périgueux. Den 27. juli 1938 utnevnte Pius XI ham til biskop av Laval.
Erkebiskop av Bordeaux
Pave Pius XII utnevnte Richaud til erkebiskop av Bordeaux den 10. februar 1950.
Kardinal
Den 15. desember 1958 opptok pave Johannes XXIII ham i kardinalkollegiet som kardinalprest med tittelkirken Santi Quirico e Giulitta. Richaud deltok på konklavet 1963, som valgte pave Paul VI. Likeså deltok han på Andre Vatikankonsil.
Kardinal Richaud døde i en alder av 80 år i Bordeaux, og ble bidatt i katedralen der.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
HMAS «Melbourne»
Tre skip i Royal Australian Navy (RAN) har blitt døpt HMAS «Melbourne» etter Melbourne hovedstaden i Victoria og Australias nest største by.
Eric W. Weisstein
Eric W. Weisstein (født 18. mars 1969 i Bloomington i Indiana) er en encyklopedist som har grunnlagt og vedlikeholder MathWorld og Eric Weisstein's World of Science (ScienceWorld). Han er i dag ansatt i Wolfram Research, Inc.
Ole Vig
Ole Vig (født 6. februar 1824 i Vikmarka i Stjørdal, død 19. desember 1857 i Christiania) var en norsk skole- og folkeopplysnings­mann som arbeidet for utdanning for alle. I Rune Slagstads bok De nasjonale strateger karakteriseres Vig som «en folkeopplysnings­mann og nasjons­bygger som har hatt stor betydning for utviklingen av vårt demokrati». Vig regnes av mange som den norske folkehøyskolens far, selv om Vig selv ikke fikk oppleve skoleslagets etablering i løpet av sitt korte liv.
Virke
Gjennom presten Frederik Wexelsen kom han i kontakt med Grundtvig-bevegelsen i Trøndelag. Sommeren 1851 fikk han mulighet til å komme til Sorø Akademi i Danmark, hvor han også møtte denne danske presten og skolemannen. Han gikk på sine ben det meste av veien til Danmark. Underveis besøkte han sin venn Fredrik Wexelsen på Toten, der han også traff Wexelsens søster, Marie Wexelsen som han forelsket seg i. Vig besøkte Wexelsen-familien flere ganger, og skrev til slutt et frierbrev der han åpenbarte sine følelser overfor Marie. Hun svarte med å uttrykke sympati og vennskapelige følelser, men avviste ekteskap. Vig forble tro mot sin kjærlighet til Marie, og begge forble ugifte. Samme år gav Vig ut en diktsamling.
Som sekretær for Selskabet for Folkeoplysningens Fremme og redaktør i Den norske Folkeskole tok han opp arven etter Henrik Wergeland. I 1854 flyttet Vig dessuten inn til Wergelands forhenværende bolig i Pilestredet 31 (kalt Hjerterum) i Christiania. Som medlem av styret for det som senere ble Det norske Theater, kom Vig i kontakt med Bjørnstjerne Bjørnson og Henrik Ibsen. Vig var med i teaterslaget i 1856, og han samarbeidet med Knud Knudsen om arbeidet for å få et norsk skriftspråk. Han var også opptatt av å få folke­boksamlinger på bygdene, og for å få folkehøyskole­etablering også i Norge. Han var redaktør av bladet Folkevennen fra 1851 til 1857.
Som et bilag til Folkevennen ble Sange og Rim for det norske Folk ugitt i 1854. Denne sangboka kom til å bli skjellsettende. I over hundre år hentet norske skolesangbøker sitt kjernerepertoar fra utvalget i Sange og Rim.
Død og ettermæle
Ole Vig hadde rukket å ta farvel med sine venner før han døde av tuberkulose i advent 1857 i Hjerterum, ensom og fattig, bare 33 år gammel. Mange av hans visjoner ble realisert etter hans død. Da Norges første folkehøyskole, Sagatun Folkehøyskole på Hamar, ble innviet i 1864, minnet grunnleggerne Olaus Arvesen og Herman Anker om Vigs innsats og inspirasjon. Etter Ole Vig lever blant annet diktet «Normandssang» («Blandt alle Lande»), som han skrev som en fedrelandssang. Stjørdal kommune markerte Ole Vig-året i 2007, i forbindelse med at det da var 150 år siden Vig døde. Ole Vig-året ble markert med diverse kulturarrangementer, de aller fleste av dem direkte knyttet til Vig og hans virke. Året ble avsluttet med konsert for næringslivet og elever ved Ole Vig vgs. i Værnes kirke den 19. desember.
Det er reist en bronsestatue av Ole Vig utenfor Stjørdal rådhus. Statuen er utført av Hjalmar Hansen og ble avduket i 1971.
Junge Welt
Junge Welt er en tysk dagsavis som utgis i Berlin. Den oppgir seg å være en sosialistisk og marxistisk dagsavis. Avisen ble grunnlagt i den sovjetiske okkupasjonssonen (SBZ) i Tyskland 12. februar 1947, og var opprinnelig sentralorgan for den kommunistiske masseorganisasjonen Freie Deutsche Jugend. I 2016 hadde avisen trolig et opplag på fra 16 000 til 20 000.
Historie
I DDR-tiden hadde Junge Welt et stort opplag på omtrent 1,6 millioner ved kommunistregimets sammenbrudd.
Etter DDRs sammenbrudd ble avisen overtatt av private og opplagstallene falt raskt. I 1994 forsøkte Hermann Gremliza, en kjent aktør på den venstreekstreme scene, og utgiver av det antityske tidsskriftet Konkret, å reetablere Junge Welt. Driften ble imidlertid stanset igjen av eierne i april 1995. En del av redaksjonen valgte å fortsette å utgi avisen i egen regi, men sidetallet ble halvert til 16 sider. I 1997 kom det til konflikter i avisen og de fleste medarbeiderne okkuperte redaksjonslokalene etter at sjefredaktøren var blitt avsatt av foretakets leder. Under okkupasjonen utga forretningsføreren og tre redaktører som var lojale mot ham nødutgaver. Resten av redaksjonen grunnla motprosjektet Jungle World, som fortsatt eksisterer som en antitysk avis.
Det finnes ingen bekreftede opplagstall for Junge Welt, ettersom avisen ikke lar uavhengige undersøke dette. Opplysninger om opplaget går fra 16 000 til 20 000.
Kommentarer
Der Spiegel og Die Welt kritiserer Junge Welt for å være et samlingssted for Stasiveteraner.
Overvåkning
Bundesamt für Verfassungsschutz overvåker Junge Welt og beskriver avisen som venstreekstrem, og «et betydningsfullt printmedium i den venstreekstreme sfæren». Bundesamt für Verfassungsschutz slår videre fast at avisen har en «tradisjonell kommunistisk innretning og propagerer opprettelsen av et sosialistisk samfunn». Videre slås det fast at publikasjonen tar til orde for bruk av vold.
Pierre Puvis de Chavannes
Pierre Cécile Puvis de Chavannes (født 14. desember 1824 i Lyon, død 24. oktober 1898 i Paris) var en fransk maler.
Bakgrunn
Pierre Puvis de Chavannes var sønn av en gruveingeniør tilhørende en gammel adelig slekt. Pierre Puvis studerte i Lyon og deretter ved Lycée Henri IV i Paris, og hadde tenkt å følge i farens yrke. En reise til Italia åpnet imidlertid hans sinn for nye idéer, og da han vendte tilbake til Paris i år 1844, hadde han bestemt seg for å bli kunstner.
Kunstner
Han gikk i lære hos Eugène Delacroix, Henri Scheffer og senere under Thomas Couture. Det var ikke før flere år senere da den franske regjeringen kjøpte et av hans arbeider, at hans anerkjennelse ble utbredt. Selv om han studerte med noen av romantikerne, er hans arbeider sett på som symbolistiske i natur, og han er kreditert fordi han fikk innflytelse på en hel generasjon kunstnere.
I 1852 innrettet han sitt eget atelier ved Place Pigalle, og virket der hele sitt liv. Han arbeidet der med en vennekrets som omfattet blant andre malerne Alexandre Bida (1813–1895) og Louis-Gustave Ricard (1823–1873) og gravøren Victor Florence Pollet (1811–1882). Fra 1887 til 1889 studerte prins Eugen hos ham.
En av hans protesjéer var Georges de Feure. Blant skandinaviske kunstnere fikk han også innflytelse; de danske malerne Anna Ancher og Marie Triepcke studerte i Paris blant annet under Puvis de Chavannes. Marie Triepcke er i dag bedre kjent under navnet Marie Krøyer Alfvén. I 1890-91 var den norske maleren Mimi Falsen elev av Puvis de Chavannes, og våren 1892 studerte den norske maleren Ingerid Dahl hos ham i noen måneder.
Puvis de Chavannes er blant annet kjent for sine freskomalerier, som fremdeles kan ses blant annet på rådhuset (Hôtel de Ville) i henholdsvis Paris og Poitiers, Sorbonne, og Panthéon i Paris, og dessuten i USA, på biblioteket i Boston, Massachusetts. Hans malerier på lerret finnes i mange amerikanske og europeiske gallerier. Noen av hans verker er:
Société Nationale des Beaux Arts
Han var presidenten og medgrunnleggeren i 1890 av Société Nationale des Beaux Arts(Den nasjonale kunstforeningen). I henholdsvis Tyskland og Frankrike, var Ludwig von Hofmann og Auguste Rodin kanskje de som hentet mest fra Puvis' arbeider.
Puvis de Chavannes-prisen (Prix Puvis de Chavannes)
Prix Puvis de Chavannes er tildelt fra 1926 av Société Nationale des Beaux Arts i Paris, og består i en retrospektiv utstilling av hovedarbeidene til den prisvinnende kunstneren. Under det 20. århundre hadde denne utstillingen lokaler i Grand Palais eller i Musée d'Art Moderne.
Prismottagere
Det franske kunstmuseet Musée nationale de beaux arts finner man oversikten over kunstnerne som har mottatt Puvis de Chavannes-prisen siden den ble opprettet. Kunstnerne med en asterisk har dessuten vært den franske stats offisielle marinemalere, en tittel som det franske forsvarsdepartementet tildeler.
Ostalgie
Ostalgie, eller på norsk ostalgi, er et tysk begrep for den nostalgiske interessen for livet og hverdagskulturen i Øst-Tyskland (DDR), særlig blant tidligere østtyske borgere. DDR eksisterte som totalitær kommunistisk stat fra 1949 til 1989, da landet ble en del av dagens Tyskland. Ostalgien omfatter en mengde DDR-fenomener, -symboler og kulturuttrykk, blant annet dokkefilmfiguren Jon Blund, bilmerket Trabant og sosialistiske kampsanger som partihymnen Die Partei hat immer recht og nasjonalsangen Auferstanden aus Ruinen.
Ordet Ostalgie er et ordspill eller teleskopord for Ost-nostalgie («øst-nostalgi»).
Bakgrunn
Etter Berlinmurens fall i 1989 og innlemmelsen av DDR i Forbundsrepublikken Tyskland ble de mange spor etter det gamle regimet fjernet med støtte både fra de fleste østtyskerne og Forbundsrepublikkens myndigheter. Men med dette forsvant også mange av de bærende elementene i østtysk kultur- og samfunnsliv. Den høye arbeidsløsheten i øst og en følelse blant mange østtyskerne av å være annenrangs borgere i Forbundsrepublikken, har bidratt til å opprettholde sosiale og politiske forskjeller mellom øst og vest. Ostalgie betegner i særdeleshet sider ved dagliglivet som forsvant etter DDRs sammenbrudd.
Mens myndighetene i DDR mente å basere seg på en sosialistisk og kommunistisk ideologi, er mye av ostaligien preget av en kapitalistisk innpakning. Selv DDRs statsvåpen var en periode rettighetsbelagt av en privat person. Utover dette er de gamle østtyske matmerkene, TV-programmene og så videre som produseres i dag, laget av kapitalistiske selskaper.trenger referanse
Eksempler
Blant viktige ostalgi-symboler er bilmerket Trabant og TV-serien om Jon Blund. Ostalgien har også vært fremtredende i flere offentlige debatter. Kampen for å få stoppet rivningen av det gamle Palast der Republik og for å forhindre at de gamle østtyske trafikklysene, Ampelmännchen, skulle byttes ut med vesttyske, en kamp som faktisk ble vunnet, er eksempler på dette. Det har også kommet både bøker og filmer som tar for seg dette temaet. Thomas Brussigs bok På den kortere siden av Sonnenallee fra 1999, som senere også ble film, regnes av mange som ostalgiens startskudd. Wolfgang Beckers tragikomiske film Goodbye, Lenin! fra 2003, som handler om hvordan østtyskerne møtte den store omveltningen, die Wende, i 1989, er et annet kjent eksempel. Felles for disse er at de tar for seg det østtyske dagliglivet uten noen moraliserende pekefinger i den ene eller andre retningen.
Enkelte har kritisert romantiseringen i ostalgien og mener den ufarliggjør DDR-regimet, den politiske ideologien og hvordan den ble praktisert. Andre mener nostalgiske følelser er en naturlig reaksjon fra et folk som har opplevd at forhistorien og bakgrunnen deres har blitt usynliggjort og diskreditert.
Annet
Enkelte bruker også begrepet ostalgi om støtten til de tidligere statsbærende partiene i hele Øst-Europa.
Kavala
Kavala (gresk: Καβάλα) er den nest største byen i nordlige Hellas, den fremste havnebyen i østlige Makedonia og er hovedstad i prefekturet med samme navn. Den ligger i Kavalabukten, rett overfor øyen Thasos. Kavala er lokalisert ved motorvegen Egnatia og ligger to timers kjøretur fra Thessaloniki (160 km mot vest) og førti minutter til Drama (37 km mot nord) og Xanthi (56 km øst).
Antikken
Byen ble grunnlagt av bosettere fra Thassos en gang mot slutten av 600-tallet f.Kr. som kalte stedet for Neapolis (Νεάπολις; «nybyen»). Det var en av koloniene som Thasos opprettet langs kysten for å kunne utnytte de rike mineralforekomstene på gull og sølv i området, særlig de som var lokalisert i nærheten av fjellet Pangaion.
Dyrkelsen av Parthenos (Παρθένος «jomfru»), en kvinnelig gresk guddom adoptert fra den trakiske gudinnen Vendis er arkeologisk dokumentert fra arkaisk tid. Mot slutten av 500-tallet f.Kr. krevde Neapolis uavhengighet fra moderbyen Thassos og preget sine egne sølvmynter med hodet av Gorgo (γοργὀνειο) på den ene siden som sitt symbol. Ved begynnelsen av 400-tallet f.Kr. erstattet et stor jonisk tempel gjort av marmor fra Thassos et eldre arkaisk tempel. Deler av det joniske tempelet kan bli sett i det arkeologiske museum i Kavala.
I 411 f.Kr. under Peloponneskrigen ble Neapolis beleiret av de allierte styrkene til Sparta og Thassos, men den forble lojal til Athen. To athenske æresforordninger i 410 og 407 f.Kr. belønnet byen for dens lojalitet.
Bysantinsk tid
På 500-tallet e.Kr. befestet den østromerske keiser Justinian I den store byen for å beskytte den mot angrep fra barbarere. I senere bysantinsk tid ble byen kalt for Christoupolis (Χριστούπολις, «byen til Kristus») og tilhørte theme Makedonia. Første gang det nye navnet ble nevnt var en nedtegnelse i en taktikon tidlig på 800-tallet. På 700- og 800-tallet tvang bulgarske angrep bysantinerne til å reorganisere forsvaret av området og ga da større omsorg til Christoupolis med en befestning og en betydelig garnison. I 926 rekonstruerte den bysantinske generalen (stratigos) Vasilios Klaudon de skrøpelige forsvarsmurene til byen; «τα πριν φθαρέντα και πεπτωκότα τείχη», i henhold til en inskripsjon som i dag er i det arkeologiske museum i Kavala. Grunnet Christoupolis' lokalisering, fikk byen en økonomisk blomstringstid, sikret gjennom å være kontakten mellom Konstantinopel og Thessaloniki.
I det normanniske angrepet på Makedonia i 1185 ble byen både erobret og brent. I 1302 greide katalonerne ikke å ta byen. For å forhindre at de kom tilbake, bygde den bysantinske keiseren, Andronikos III Palaiologos, en ny, lang forsvarsmur; «το παρά την Χριστούπολιν τείχισμα». I 1357 er det nevnt at bysantinske offiserer og brødrene Alexios og Ioannis kontrollerte byen og området rundt. Nyere undersøkelser har avslørt ruinene av en tidligere bysantinsk basilika under en gammel osmansk moské i den gamle delen av byen. Denne kirken ble benyttet til sen bysantinsk tid da det også er avdekket en liten kirkegård rundt. De osmanske tyrkerne erobret byen i 1387 og ødela den fullstendig i 1391, hvilket også er bevitnet i en krønike i klosteret Athos
Osmansk tid
Kavala var underlagt Det osmanske rike fra 1387 til 1912. På midten av 1500-tallet bidro Ibrahim Pasha, storvisir for sultan Suleiman, til dens framgang ved å bygge en akvadukt. De muslimske tyrkerne utvidet også den bysantinske festningen på høyden av Panagia. Begge landmerker er blant de mest gjenkjennbare symboler i dag.
Det moderne Kavala
Kavala ble kortvarig okkupert av bulgarerne som beseiret osmanene i 1912, men byen ble til sist annektert av grekerne ved den gresk marine i 1913 under en vellykket landgang ledet av den berømte admiral Pavlos Kountouriotis. Etter den gresk-tyrkiske krigen 1919–1922 gikk byen inn i en ny vekst og framgang på grunn av den arbeidskraft som ble kom med de tusenvis av gresk flyktninger som kom fra Lilleasia. Utviklingen skjedde både i industrien og i jordbruket. Kavala ble i stor grad involvert i prosesseringen og handelen med tobakk. Mange bygninger knyttet til lagring og prosessering av tobakk fra denne tiden er bevart i byen.
Alpint under Vinter-OL 2010 – Utfor menn
Utforkonkurransen for menn under Vinter-OL 2010 ble avholdt i Whistler Creekside i Whistler, Britisk Columbia 15. februar 2010. Øvelsen skulle egentlig blitt avholdt den 13. februar, men måtte utsettes på grunn av værforholdene. Didier Défago vant gullet, mens Aksel Lund Svindal vant sølv og Bode Miller vant bronse.
Regjerende olympisk mester i øvelsen var Antoine Dénériaz, Frankrike.
Terje Aa
Terje Aa (født 16. mars 1961) er en norsk bridgespiller.
Aa har vunnet to sølvmedaljer i verdensmesterskapet for nasjonslag i bridge.
AA ble Europamester for nasjonslag i bridge i 2008 (Pau, Frankrike) og i 2018 (Oostende, Belgia). Han har per 2018 22 norgesmestertitler.
Alodia
Kongedømmet Alodia eller (på gammelnubisk Alwa) var det sørligste av de tre kongedømmene i det kristne Nubia som oppsto etter Kongedømmet Aksum ble oppløst; de to andre var Nobatia og Makuria i nord.
Historie
Det er begrenset hva man vet om dette kongedømmet, til tross for dets nesten tusen år lange eksistens og dets merkbare makt og utstrekning. På grunn av at man har gjennomført færre utgravelser, ved man mindre om Alodia enn de to rikene lengre nord. Mesteparten av det man vet om det kristne Nubia kommer enten fra samtidige egyptiske kilder eller fra intensive arkeologiske utgravelser i Nedre Nubia før Aswandammen oversvømte mange av utgravelsesstedene. Ingen av disse kildene gir oss mye informasjon om hva som gikk fore i Øvre (sørlige) Nubia i denne perioden. At Alodia lå i det som i dag er Sudan heller enn i Egypt har også hindret arkeologisk arbeid, siden ustabiliteten i det landet har lenge hindret arbeidet. Flere litterære verker i etiopisk-ortodoks liturgi viser riktignok til at Keiserriket Etiopia fikk skatt fra og kontrollerte området både under den gamle akusmittiske riket og senere under det salomoiske dynasti. Felttogene til tvillingkeiserne Ezana og Se'azana og deres yngre bror Hadefan skal ifølge deres krønikeskrivere ha vært straff for tilbakeholdelse av skatt og et opprettholdt opprør. Innbyggerne i regionen hadde hjulpet bejanrøverne som Aksum stadig kjempet mot. Aksumittiske nedtegnelser gir detaljer om hæravdelingene som ble sendt, forberedelsene, tapstall og hvor mange fanger som ble tatt i området.
Man vet lite om kongedømmets opphav. Den første nedtegnelsen om Alodia kan være en meroittisk stele fra Nastasens regjeringstid, hvor en region kalt Alut kan ha betydd Alodia. Den første konkrete referansen stammer fra Plinius den eldre, som inkluderte Alwa i sin liste over nubiske byer. Hvilket forhold som var mellom det gamle kongedømmet Meroë og Alodia er et av de viktigste spørsmålene rundt dette kongedømmet. Alodia befant seg i hjertet i det som var det meronittiske riket. På 'Ezanas tid later det til at Alwa ble kontrollert av Noba heller enn av kusjittene.
Den muslimske geografen Ibn Ḥawqal er den viktigste eksterne kilden til kunnskap om kongedømmet, siden han var en av de eneste reisende som selv skrev om landet. Han beskriver Alodia som større, mer velstående og mektigere enn Makuria; landet skal ha dekket et stort område som strakte seg fra Etiopia til Kurdufan.
Det later til at Alodia bevarte sin identitet etter funjerobringen og etter at riket ble annektert av Sultanatet Sannar. Alodierne, som ble kjent som abdallab, gjorde opprør under Ajib den store, og det semi-uavhengige Kongedømmet Dongola ble opprettet og kom til å var i flere århundrer.
Det er mulig at Alodia lenge var en tributtstat under Aksum. Ifølge aksumittiske og senere etiopiske nedtegnelser utkjempet de to maktene mange slag i regionen nær grensa mellom dem. Det ville vært merkelig om aksumittene og etiopierne ikke ville ha etterlatt seg nedtegnelser om en uavhengig stat eller ikke ville ha gått til krig mo den før de fortsatte nordover, slik Aksum gjorde. Det er mye mer sannsynlig at Alodia var det nordligste kongedømmet i det aksumittiske riket, eller det sørligste kongedømmet i det egyptiske. Den første muligheten er mest sannsynlig, siden kongedømmer som Gondar, Begemeder, Wello og Kaffa alle fantes innenfor det aksumittiske riket, mens Egypt var en mer enhetlig stat.
Herskere over Alodia
Riket erobret av Sultanatet Sannar i 1504.
Østlandets Blad
Østlandets Blad (ØB) er en norsk lokalavis med hovedkontor i Ski i Akershus. Avisen utgis i Follo-kommunene. Avisens primære dekningsområde er kommunene Nordre Follo og Ås. I tillegg blir en del stoff fra Vestby, Enebakk, Nesodden og Frogn dekket.
Avisen ble stiftet i 1908 under navnet Øieren med undertittel «Nyhets og avertissementsblad for Enebakk, Kråkstad, Ski og Ås med omliggende distrikter», og utkom i Kråkstad hver onsdag og lørdag. Avisen ble trykket i Indre Smaalenenes Avis' trykkeri på Mysen. Avisens navn ble endret til Østlandets Blad i 1919. I 1967 flyttet avisen inn i nytt bygg beliggende i Idrettsveien i Ski sentrum. Bygningen omtales ofte som ØB-gården.
I september 2011 flyttet avisen inn i nye lokaler i Jernbaneveien i Ski, i 4. etasje av stasjonskvartalet. Våren 2015 flyttet de to etasjer ned i samme bygget. På grunn av utbyggingen av Follobanen ble deler av bygningen revet. Derfor flyttet avisen i mai 2018 til Holtegrenda (tidl. Holteveien) i Ski sentrum.
Østlandets Blad utgir podkasten «Tungvekterne».
Omlegging
ØB reduserte antall utgivelser fra seks til tre dager i uken: tirsdag, torsdag og lørdag. I et brev til abonnentene i forkant av omleggingen lovet daværende sjefredaktør Siri Zachariassen «en bedre avis for deg som leser». Med omleggingen satt ØB også opp en betalingsmur på nettavisen.
Omleggingen ble ingen suksess, og leserne protesterte mot den. Et allerede synkende opplag ble enda verre, og økonomien ble drastisk forverret.
Ved inngangen til 2013 var det 42 ansatte på avishuset. Våren 2015 er de 18, hvorav 12 i redaksjonen. Annonseomsetningen er nesten halvert fra 105 millioner kroner i toppåret 2008 til 55 millioner kroner i 2014 og 44,9 millioner kroner i 2017.
Mandag 3. februar 2014 ble ØB ukeavis, utgitt om morgenen. ØB utkommer i 2018 med fem nummer i uken.
Fra og med 13. april 2021 kommer avisen ut tre dager i uken – mandag, onsdag og fredag.
Redaktører
Martin Gray ble 28. juni 2013 ansatt som ny ansvarlig redaktør og daglig leder i Østlandets Blad. Han hadde vært konstituert ansvarlig redaktør i to måneder, etter at Siri Zachariassen trakk seg fra stillingen i mai 2013. Gray kom fra stillingen som nyhetsredaktør i ØB. Før han kom til ØB i august 2012 hadde han i over 14 år hatt forskjellige roller i Aftenposten, og bakgrunn fra blant annet Akershus Amtstidende, Romerikes Blad og Glåmdalen. Gray forlot stillingen som ansvarlig redaktør og daglig leder i august 2022, etter å ha blitt ansatt som ansvarlig redaktør i Dagens Medisin.
Kongsgårdmoen skole
Skolen består av et stort bygg med to etasjer og kjeller. Utenfor ligger det en gymsal som ble ferdig i 1999. Det er også en gymsal i kjelleren, men den måtte stenges på grunn av regelverket som sier hvor mange tilfluktsveier et slikt sted skal ha. I 2004 fylte skolen 40 år og det var en stor markering for akkurat det.
Østlandets Blad
Redaktører
Anders Nordheim Dahl ble 19. august 2022 konstituert som ansvarlig redaktør og daglig leder i Østlandets Blad. Dahl kom fra stillingen som nyhetsredaktør i ØB, og skal midlertidig lede Østlandets Blad inntil Martin Grays etterfølger er på plass.
Kaledonsk javanesisk
Kaledonsk javanesisk er et austronesisk språk som snakkes av rundt 6 750 javanesere på det franske territoriet Ny-Caledonia i Stillehavet. Språket ble talt av gjestearbeidere som kom fra Java til Ny-Caledonia mellom 1900 og 1938.
Språket er en utløper av standard javanesisk, men anses som distinkt fra javanesisk. I motsetning til javanesisk, som er påvirka av indonesisk, er kaledonsk javanesisk mer påvirka av fransk. Det er også i nær slekt med karibisk javanesisk, som tales av javanesere i det franske departementet Fransk Guyana i Sør-Amerika.
Østlandets Blad
Opplag
Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:
Viktor Orbán
Viktor Orbán (født 31. mai 1963 i Székesfehérvár i Ungarn) er en ungarsk politiker. Han er landets statsminister fra 2010 og var også statsminister fra 1998 til 2002.
Bakgrunn
Orbán ble født i Székesfehérvár og tilbragte barndommen i de nærliggende byene Alcsútdoboz og Felcsút. Han vokste opp i enkle kår på landsbygda i en lite intellektuelt eller kulturelt orientert familie. I 1977 flyttet familien hans til Székesfehérvár. Han fullførte gymnasiet i 1981, og avtjente militærtjenesten mellom 1981 og 1982. Deretter studerte han jus ved Eötvös Loránduniversitetet i Budapest. Han tok juridisk embedseksamen i 1987 og skrev avsluttende oppgave om den polske fagforeningen Solidaritet. I de følgende to årene bodde han i Szolnok, men pendlet til Budapest hvor han arbeidet i landbruks- og fødevareministeriet.
Han fikk stipend fra George Soros for å studere ved Oxford.
Han var en begavet fotballspiller og han legger selv ikke skjul på at han som ung var en bølle og bråkmåker som gjerne brøt reglene. Han er gift med ungdomskjæresten og de har fem barn. Han er eller var eklært ateist.
Politisk karriere
Orbán var en av grunnleggerne av det nasjonalkonservative partiet Fidesz (Ungarsk borgerforbund) som ble grunnlagt 30. mars 1988. Partiet skulle representere de unge og hadde den første tiden øvre aldersgrense 35 år. Den 16. juni 1989 talte Orbán, som da var studentleder, på Heltenes gate i anledning den nye begravelsen av Imre Nagy og andre nasjonale martyrer fra oppstanden mot de sovjetiske okkupantene i 1956. Han forlangte frie valg og at sovjetiske tropper ble trukket ut av landet. Han kritisterte de eldre talerne den dagen for å være for slappe. Talen var basert på manus som Orban leste opp fra. Talen ble møtt med stor nasjonal begeistring. Sommeren 1989 deltok han i opposisjonens forhandlinger i forbindelse med en demokratisk maktovertagelse.
I 1990 ble han medlem av det ungarske parlamentet og fra 1993 leder av Fidesz. Partiet var opprinnelig del av venstreopposisjonen i parlamentet. Senere ble partiet omformet fra en radikal studentorganisasjon til et klart høyreorientert politisk parti under hans ledelse. Da sosialistene vant valget i 1994 angrep han regjeringen fra høyre. I 1995 endret partiet navnet til Fidesz-MPP (unionen av unge demokrater / det ungarske borgerpartiet). Partiet vant parlamentsvalget i 1998 og Orbán ble statsminister. I mars 1999 underskrev han avtalen som gjorde Ungarn til medlem av NATO.
Orbán var ved tiltredelsen, den yngste statsminister i Ungarns historie.
I 2018 sørget han for å flytte statuen av Imre Nagy fra et sentral sted foran parlamentet i Budapest, til et mindre sentralt sted. Kritikere hevder at dette er et ledd i en historieomskriving og for å pleie forholdet til Vladimir Putin.
Sommeren 2019 omorganiserte Orbán «1956-instituttet», et forskningssenter for oppstanden i 1956, slik at det kom under regjeringens kontroll. Alle de ti forskerne ved senteret sa opp.
The Economist, et britisk tidsskrift, mener at Orbán har uthulet demokratiet i Ungarn slik at landet begynner å ligne på en ettpartistat. Ifølge the Economist har dette blant skjedd ved at de tre statsmaktene (utøvende, lovgivende og dømmende) har blitt «samordnet» og støtter hverandre i stedet for være uavhengige og kontrollere hverandre.
På gangveien foran parlamentsbygget i Budapest sørget Orbán i 2020 for å liste opp navn på stedene avgitt ved Trianon-traktaten av 4. juni 1920. I Ungarn er det en utbredt følelse av dette er en historisk urett og er en følelse Orbán har holdt liv i og appellert til. Ungarske myndigheter har kritisert rumenske myndigheter for å det de mener er diskriminering av etniske ungarere i Romania. Fidesz, Orbans parti, heiste i 2013 Transilvania-ungarernes flagg på parlamentsbygget, flagget er forbudt i Romania.
Ved valget våren 2022 fikk Fidesz 54 % oppslutning og fordi valgordningen favoriserer vinneren fikk partiet to tredjedeler av plassene i parlamentet.
Andre verdenskrig og holocaust
I 1999 satte Orban i gang omarbeiding av Ungarn-paviljongen i Auschwitz. De foreslåtte endringene av paviljongen ville fremstille tyskerne som eneansvarlige for holocaust i Ungarn og hadde ifølge Randolph L. Braham som mål å rehabilitere Horthy-epoken. Endringene skulle fokusere på de positive sidene ved jødisk liv i Ungarn. Planene ble lagt bort etter protester. Før andre verdenskrig hadde Budapest et av de største jødiske samfunn i Europa. Per 2010 hadde byen omkring 100.000 jødiske innbyggere, knapt 10% av jødene i Europa.
I 2014 sørget han for å sette opp et monument sentralt i Budapest over «ofre for den tyske invasjonen i 1944». Kritikerne sier at Orban forsøker å fremstille Ungarn som uskyldig og dermed tilsløre myndighetenes medvirkning til Holocaust der 437,000 av landets borgere ble deportert og drept. Holocaust-museet i Budapest blir også kritisert for å nedtone myndighetenes rolle. Ágnes Heller, som overlevde Holocaust, men mistet store deler av familien, har vært en av Orbans tydeligste kritikere. Heller mente at han bruker antisemittisme for å oppnå politisk gevinst og at han bygger ned demokratiet i Ungarn for å sikre sin egen makt.
Miklós Horthys levninger ble i 1993 flyttet fra Portugal til Horthys fødeby i Ungarn, med støtte fra daværende statsminister József Antall. Viktor Orbáns parti Fidesz og det liberale partiet SzDSz var motstandere av seremonien ved gjenbegravelsen av Horthy. I 2017 sa Orbán at Horthy var en eksepsjonell statsmann.
George Soros og antisemittisme
Orbán blir beskyldt for å utnytte antisemittisme for å oppnå politisk gevinst. I 2017-2018 drev Orbán en omfattende kampanje mot George Soros, en mangemillionær av jødisk herkomst og født i Ungarn hvor han overlevde holocaust. Kampanjen besto blant annet av en rekke plakater med slagord mot Soros og beskrives som antisemittisk. Ifølge New York Times skal bildene av Soros brukt i kampanjen ha blitt manipulert slik at nesen fremsto lengre. Soros betalte for den unge, da mer liberale Orbans utdanning ved Oxford i 1989 og støttet Orbans regjering økonomisk for å rydde opp i forurensing i landet. Regjeringen finansierte i 2015 et monument over den antisemittiske politikeren Bálint Hóman. I 2010 leide Orban inn de amerikanske PR-rådgiverne George Birnbaum og Arthur Finkelstein for å lage en kampanje særlig mot Soros. Birnbaum og Finkelstein, som hadde arbeidet for Richard Nixon og Ronald Reagan, er selv av jødisk herkomst. Orbans kjente angrep på Soros baserer seg på klassiske antisemittiske forestillinger om listige og mektige internasjonale jødekapitalister. Slik anti-Soros retorikk gjenbrukes av antisemitter og høyreradikale i mange land. Orban har tatt i bruk betegnelser om etniske grupper brukt av nazistene, noe som skapte mye bråk i Ungarn og førte til at Orbans jødiske medarbeidere trakk seg.
Politiske standpunkter
Under forhandlingene om EUs østutvidelse forlangte Orbán i en tale i EU-parlamentet i 2002 at Tsjekkia og Slovakia måtte erklære Beneš-dekretene, som var grunnlaget for den etniske rensningen av etniske tyskere og etniske ungarere (madjarer) fra disse landene, for ugyldige, før de kunne bli innvilget EU-medlemskap. EU etterkom ikke kravet.
Granrudmoen
Granrudmoen er et tettsted i Øyer kommune i Innlandet. Tettstedet har innbyggere per, og ligger sør i Gudbrandsdalen.
Viktor Orbán
Politiske standpunkter
I en tale i den rumenske byen Baile Tusnad i juli 2022 uttalte Orban at han ikke ønsket å bli et land av blandet rase, land der slikt skjer er ikke lenger nasjoner ifølge Orban. Uttalelsen ble skarpt kritisert og hans langvarige medarbeider Zsuzsa Hegedüs gikk av i protest. Hegedüs kalte talen nazist-prat som var Joseph Goebbels verdig. Romanias utenriksminister Bogdan Aurescu kalte uttalelsene uakseptable og Luxembourgs utenriksminister fordømte uttalelsene på det sterkeste.
Den østerrikske statsviteren Hans-Georg Heinrich mener at Orbán ikke er tilhenger av noen fast ideologi og at han ikke formidler noe klart bilde av hvordan Ungarn bør være i fremtiden. Ifølge Heinrich er ideologi bare Orbán et middel til å beholde makten. På 2010-tallet var Orbáns holdning preget av: Orden med klare hierarkier i samfunnet; maskuline verdier; stabilitet; nasjonal uavhengighet; etno-nasjonalisme; sterkt lederskap og styrte markeder. Orbán omfavnet liberalisme da han var studentleder i opposisjon til kommunistregimet og ble i 1992 valgt til nestleder i Den liberale internasjonale. Etter valgnederlaget i 1994 trakk Orbán partiet Fidesz i en nasjonalistisk retning. Fra 2010 har Orbán fremmet det han kaller «illiberalt demokrati» som innebærer at de liberale ikke vinner valg: For Orbán gir demokrati mening bare når de «riktige» vinner frem, det vil si konservative politikere. Han har selv avvist påstander om at regimet er autoritært og at det kan være fungerende demokrati selv om liberale ikke vinner.
Granrudmoen
Granrudmoen er Øyers handelssentrum, mens kommunehuset og Øyer kirke befinner seg på Tingberg litt lenger nordvest.
Viktor Orbán
Politiske standpunkter
Han har fremstilt Ungarn som det kristne Europas forsvarer mot en forestilt islamsk trussel. Sosiologen Gyula Tellér har underbygget Fidesz' og Orbáns antakelse at de siste restene av Janos Kádárs regime fortsatt finnes og må rives opp med roten for å skape fremskritt i Ungarn. Dette innebærer blant annet forestilling om at de tidligere kommunistene har invitert utenlandske investorer som landet har blitt avhengig av. Med «investor» siktes det i hovedsak til George Soros.
Under Russlands invasjon av Ukraina 2023 avsto han fra å kritisere Russland. Han motsatte seg våpenhjelp til forsvar av Ukraina og hevdet av slik hjelp ville gjøre 3. verdenskrig mer sannsynlig.
Æresbevisninger
Han har fått Freedom Award av American Enterprise Institute og New Atlantic Initiative (2001), storkorset av den nasjonale fortjenstorden i Ungarn (2001), Förderpreis Soziale Marktwirtschaft (2002) og Mérite Européen-prisen (2004).
Mitt klima
Mitt klima (myclimate) er en ideell organisasjon som jobber for bevissthet rundt utfordringene fra klimagassutslipp knyttet til flytrafikk. Myclimate ble stiftet i Sveits i 2002, og i 2006 startet Framtiden i våre hender «Mitt klima» i Norge. Tilsvarende organisasjoner finnes også i Tyskland (500PPM GmbH) og i USA (Sustainable Travel International).
Mitt klima-billett
Mitt klima-billetten gjør det mulig for folk å veie opp for sine klimagassutslipp fra flyreiser. Ved å kjøpe en klimabillett blir det gitt støtte til klimaprosjekter som reduserer utslipp av klimagasser i fattige land.
Morgenstemning
«Morgenstemning» er et musikkstykke for orkester av Edvard Grieg, skrevet 1874–1875 som en del av scenemusikken til Henrik Ibsens skuespill Peer Gynt (op. 23, der «Morgenstemning» er stykke nr. 13). Stykket inngår også som første sats i ''Peer Gynt-suite nr. 1, op. 46'' fra 1888.
Besetning
Stykket er skrevet for et orkester bestående av 2 fløyter, 2 oboer, 2 klarinetter, 2 fagotter, 4 valthorn, 2 trompeter, pauker og strykere.
I 1888 ble det også utgitt versjoner for 2- og 4-hendig piano.
Musikken
«Morgenstemning» ble skrevet som forspill til fjerde akt av Ibsens Peer Gynt. Ved premieren i 1876 begynte fjerde akt ved dagens scene 5 i fjerde akt («Tidlig morgen. Stenet egn med udsigt ind over ørken»). Senere ble de foregående 4 scenene også tatt med i fjerde akt, og «Morgenstemning» derfor flyttet fram. Stykket innleder derfor i dag en scene lagt til sydvestkysten av Marokko, der Peer Gynt er blitt en velhavende mann og er vert for et aftenmåltid for sine venner.
Musikken er en naturbeskrivelse hvor Grieg så for seg en soloppgang helt fra de første solstrålene bryter igjennom:
Odovakar
Odovakar (latin: Flavius Odoacerus, italiensk: Odoacre; født ca. 433, død 15. mars 493) var en soldat som i 476 ble den første konge av Italia (476–493). Hans styre er generelt sett på som markeringen av slutten på Vestromerriket. Selv om han satt med den reelle makten over Italia, representerte han seg selv som klientkonge av Julius Nepos, og etter Nepos’ død i 480, av den østromerske keiseren i Konstantinopel. Odovakar benyttet generelt romerske hederstittel patrisier, gitt av den østromerske keiser Zenon, men er referert til som en konge (latin: rex) i mange dokumenter og han benyttet det selv minst en gang og ved en annen anledning av konsul Basilius. Odovakar innførte noe få viktige endringer i det administrative systemet i Italia. Han fikk støtte hos det romerske senatet og kunne tildele landområder til sine tilhengere uten større motstand. Uro blant hans krigere førte til vold i 477–478, men det var ingen flere slike forstyrrelser i løpet av den senere perioden av hans styre. Selv om Odovakar var ariansk kristen, blandet han seg sjelden inn affærene til de ortodokse statskirkene.
Biografi
Odovakar var antagelig av skirisk opphav, et østgermansk folkeslag. Han var en militær hærfører i Italia som ledet et opprør av germanske soldater (herulere, rugiere og skirere) som avsatte Romulus Augustulus den 4. september 476. Augustulus var blitt erklært som vestromersk keiser av sin far, en opprørsk general av hæren i Italia, mindre enn ett år tidligere, men hadde ikke greid å vinne troskap, allianser eller anerkjennelser utenfor sentrale Italia. Med støtte fra det romerske senatet kunne Odovakar deretter styre Italia eneveldig, men i navnet lot han som om han var klientkongen av Julius Nepos, den siste vestlige keiser, og Zenon, den østromerske keiseren i Konstantinopel. Da Nepos ble myrdet i 480, invaderte Odovakar landet Dalmatia for å straffe morderne. Han henrettet konspiratørene, men i løpet av to år hadde han erobret hele regionen og lagt det inn under sine besittelser.
Zenon utnevnte deretter den østgotiske Teoderik, som da truet de østromerske grensene, til å bli konge av Italia, og sate således en brysom, i navnet vasall opp mot den andre.
Teoderik invaderte Italia i 489 og ved august 490 hadde han erobret det mest av Den italienske halvøya og tvang Odovakar til å søke tilflukt i byen Ravenna. Byen overga seg den 5. mars 493; Teoderik inviterte Odovakar til et forsoningsmiddag og der drepte han Odovakar.
Odovakar er den tidligste hersker i Italia som et egenhendig, signert brev med hans juridiske vedtak er blitt bevart fram til i dag. Den største delen av en nedtegnelse av Odovakar som bevilget eiendommer på Sicilia og på øya Melita ved kysten av Adriaterhavet i regionen Dalmatia (i dagens Kroatia) til Pierius og utstedt i 488, ble skrevet på hans tid.
Kontiolax
Kontiolax (finsk: Kontiolahti) er en kommune i Finland. Stedet ligger i den østlige delen av Finland, i landskapet Norra Karelen.
Kommunen hadde et innbyggertall på 12 103 (i 2003) og dekker et område på 1,029.84 km² hvorav 247,92 km² er vann. Det gir en innbyggertetthet på 11,8 per km².
I denne delen av Finland er språket finsk.
Kontiolax er kjent som arrangementssted for vinteridrett og spesielt verdenscup i skiskyting. Verdensmesterskapet i skiskyting ble arrangert i Kontiolax i 1990, 1999 og 2015.
Fredrik Austbø
Fredrik Austbø (født 20. april 1988) fra Tasta i Stavanger er en norsk snøbrettkjører og rullebrettkjører. Han ble tatt ut i den norske troppen til OL i Torino, 17 år gammel. Dermed ble han også Norges yngste deltaker i et vinter-OL siden Sonja Henie. Han deltok i halfpipe, og kom på 38.-plass.
Han ble tatt ut til OL på grunnlag av sterke resultater (to fjerdeplasser) i verdenscuprenn i januar 2006.
I 2003 vant han NORB norgesmesterskapet i rullebrett i både streetpark og bowl i Horten.
Teignbridge
Teignbridge er et administrativt distrikt i Devon, England. Administrasjonssenteret er Newton Abbot. Distriktet har navn etter et gammelt hundred.
Det ble opprettet 1. april 1974 ved at bydistriktene Ashburton, Buckfastleigh, Dawlish, Teignmouth og Newton Abbot samt Newton Abbot landdistrikt og deler av St Thomas landdistrikt ble slått sammen.
John Tengo Jabavu
John Tengo Jabavu (født 11. januar 1859 Heraldtown, død 10. september 1921 Alice, Eastern Cape) var en sørafrikansk redaktør. Han var av Jili-klanen innen Xhosafolket.
Biografi
Han ble oppdratt metodist og deltok også på møter med Kvekersamfunnet.
I 1881 ble han redaktør for avisa Isigidimi samaXhosa (The Xhosa Messenger). I 1884 stiftet han den innflytelsesrike avisen Imwo Zabantsundu (Black opinion) i King Williams Town. Imwo Zabantsundu ble Sør-Afrikas første sort-eide avis. I 1897 ville ikke Jabavu ta i mot et tilbud fra Cecil John Rhodes om politisk støtte. Rhodes gikk da til Allan Kirkland Soga, og hjalp han med å etablere den rivaliserende avisen Izwi Labantu. Jabavus avis, Imwo Zabantsundu ble gitt ut helt frem til 1998 hvorpå den gikk inn.
Familie
Jabavu sønn, Davidson Don Tengo Jabavu ble den første Xhosa professor i afrikanske språk og Latin ved universitetet i Fort Hare.
Joseph Crosfields barnebarn, Michael Cadbury Crosfield (filmregissør) giftet seg senere med datter av Davidson Don Tengo Jabavu, forfatteren Nontando «Noni» Jabavu.
Langavatnet (Bergen)
Langavatnet er en innsjø i Åsane bydel i Bergen kommune i Hordaland.
Det er jordbruksområder rundt vannet, men i sørøst grenser det opp mot / i Vågsbotn.
Leanid Karnijenka
Leanid Leanidavitsj Karnijenka (belarusisk Леанід Леанідавіч Карніенка - Ljeanid Ljeanidavitsj Karnijenka, russisk Леонид Корниенко – Leonid Kornijenko, født 20. august 1987) er en belarusisk langrennsløper.
Under VM 2007 i Sapporo tok Karnijenka overraskende en sølvmedalje på 15 km fristil, bak nordmannen Lars Berger. Han hadde ikke deltatt i noen verdenscupløp før dette. Han hadde derfor svak FIS-ranking og dermed tidlig startnummer. Dette gav ham en fordel foran de senere startende fordi Karnijenka unngikk snøværet som satte inn omtrent halvveis i løpet.
Albert Cossery
Albert Cossery (født 3. november 1913 i Kairo i Egypt, død 22. juni 2008) var en egyptiskfødt fransk forfatter av greskortodoks, syriske og libanesisk avstamning.
Cossery var en sønn av små grunneiere fra Kairo. I en alder av sytten år ble Cossery inspirert av å lese bøkene til den franske forfatteren Honoré de Balzac, og Cossery emigrerte derfor til Frankrike. Cossery kom til Paris for å fortsette studiene som han aldri fikk gjort helt ferdig i hjemlandet fordi han hadde viet hele sin tid til skriving og Cossery bosatte seg permanent i den franske hovedstaden i 1945, og der var han bosatt helt frem til sin død i 2008, da han var 94 1/2 år gammel.
Over en seksti år lang periode skrev ikke Cossery mer enn åtte romaner, noe som var helt i samsvar med hans filosofi om livet hvor latskap er ingenting annet enn en form for kontemplasjon og meditasjon. I en alder av 27 år utga Cossery sin første bok, Les Hommes oubliés de Dieu (Menn Gud glemte). I løpet av hele hans litterære karriere ble Cossery en nær venn av flere andre anerkjente forfattere og kunstnere som f.eks. Lawrence Durrell, Albert Camus, Jean Genet og Alberto Giacometti.
Bud Grace
Bud Grace er en amerikansk tegneserieskaper som først og fremst er kjent for den ville humorserien Ernie. Opprinnelig var han utdannet atomfysiker, men han bestemte seg plutselig for å bli tegneserietegner. Han hadde nesten ikke tegnet en strek i hele sitt liv, og måtte derfor bruke mye tid på å trene opp tegnehånden. Han er i dag en stor personlighet i tegneserieverdenen. I USA gikk serien med navnet Ernie fra 1988 til 1998, og byttet samme året navn til Pirayaklubben. I Skandinavia har man beholdt originalnavnet Ernie.
Karen-Marie Ellefsen
Karen-Marie Ellefsen (født 25. august 1950 i Begnadalen i Valdres) er en norsk journalist. Hun var fast ansatt i NRK fra 1. oktober 1979 til hun gikk av med pensjon i 2020. Hun arbeidet også frilans for kanalen som student i tjueårene. Hun var programleder og kommentator i NRK-sporten, og kommenterte friidrett (Golden League, Diamond League, mesterskap osv.) sammen med Jann Post, og tidligere Lars Lystad. Hun har også kommentert turn i en årrekke.
Ellefsen gikk på Ringerike gymnas, Skjeberg Folkehøyskole og Universitetet i Oslo før hun gikk på Norsk journalisthøgskole i Oslo.
Sportskommentator
Hun kommenterte åpnings- og avslutningsseremonien i vinter-OL 2022 i Beijing for Discovery.
Den tropiske stormen Fay
Den tropiske stormen Fay var den sjette tropiske stormen i den atlantiske orkansesongen 2008. Fay har krevd flere menneskeliv, blant annet på Haiti hvor 50 mennesker ble drept i en bussulykke som en direkte følge av Fay. I Florida ble dødstallet først oppgitt til elleve og i Georgia til ett dødsfall. Totalt omkom 36 mennesker på grunn av Fay.
Karen-Marie Ellefsen
Utmerkelser
Ellefsen fikk hedersprisen under Gullruten 2011.
Hun mottok Kongens fortjenstmedalje i august 2020.
Ljabru
Ljabru er et strøk i bydel Nordstrand i Oslo, og en av grunnkretsene i Oslo. Grunnkretsen sammenfaller ikke helt med det område som vanligvis oppfattes som Ljabru. Grunnkretsen er avgrenset mot vest av Ekebergveien, men i dagligtale blir også enkelte områder vest for denne veien regnet med til Ljabru. På den annen side strekker grunnkretsen seg østover helt til Munkerudvollen, som vanligvis regnes å tilhøre Munkerud.
Da Ekebergbanen ble forlenget i 1941, fikk endestasjonen navnet Ljabru, etter gården nede ved Ljanselva noe lenger sør. Ljabru betyr brua over Ljǫrn, som er det gamle navnet på Ljanselva (Ljarnarbru). I området ligger også den opprinnelige Ljabru hovedgård, en staselig storgård som i dag blant annet huser barnehage.