cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gauldal sorenskriveri
Gauldal sorenskriveri var en førsteinstansdomstol i Frostating lagdømme som ble opprettet i 1836. Røros sorenskriveri var en del av Gauldal inntil 1855, da det ved kongelige resolusjon 29. august 1855 ble besluttet å ansette en egen sorenskriver og politimester i eget embete. I 2003 ble Gauldal sorenskriver slått sammen med Orkdal og Midt-Trøndelag og fikk navnet Sør-Trøndelag tingrett. I dag er også Trondheim tingrett en del av denne domstolen.
Spitak
Spitak er en armensk by som ligger i provinsen Lori.
Den har 15 000 innbyggere (2004) og dekker et areal på 57,6 km².
Henry Albert Tandberg
Henry Albert Tandberg (født 14. desember 1871, død 3. april 1959) var frelsesoffiser, sangforfatter og dikter. Han har gitt norsk kristenhet sanger som «Jeg er en seiler på livets hav», «Jesus har bedt oss å komme» og «O Herre, til hvem skulle vi dog gå hen». Han skrev også den såkalte «Stjernesangen» på en melodi fra Jean Sibelius' kjente verk Finlandia.
Biografi
Tandberg ble født i Chicago, men flyttet sammen med sin mor til Kristiania etter farens død. Våren 1888 ble han frelst og året etter ble han frelsesoffiser.
Tandberg var viktig for Frelsesarmeen i Norge, og var aktiv og grunnla samfunnets barne- og ungdomsarbeid. Han revitaliserte også Frelsesarmeens ettersøkelsesarbeid og var redaktør for Krigsropet i 26 år, men det er først og fremst som sangdikter han huskes. Teksten til «Jeg er en seiler» ble skrevet i en sykdomsperiode i 1909. Melodien er av Klaus Østby. I 1924 kom den med i Landstads reviderte salmebok. Den er også med i Norsk Salmebok, Norsk salmebok 2013 og i de flere andre sangbøker. Olav Werner med Hjalmar Lindbergs orkester spilte inn sangen 11. oktober 1950. Den ble utgitt på 78-platen Odeon ND 7109 og på EP-platen Odeon GEON 19. Sangen ble også innspilt av Karsten Ekorness med Dag Kristoffersens kor 27. oktober 1952. Den ble utgitt på 78-platen Odeon ND 7109 og på EP-platen Odeon GEON 21.
Tandberg skrev historieboka om Frelsesarmeens første 50 år i Norge, 50 års korstog (1937). Han ga også ut to diktsamlinger: Gråspurv og Aftenstjerner.
Interaksjonsmodellen
Interaksjonsmodellen innenfor profesjonen sosialt arbeid er utviklet av blant andre Lawrence Shulman. Det er et verktøy for å bedre kunne forstå og håndtere relasjonen mellom sosialarbeideren og klient/bruker. Her forstått som en dynamisk prosess som foregår i faser alle med sine særpreg og krav til ferdigheter hos sosialarbeideren.
Stepanavan
Stepanavan er en armensk by som ligger i provinsen Lori.
Interaksjonsmodellen
Sentralt i modellen er toklient-ideen som peker på at sosialarbeideren alltid har to klienter. Et eksempel kan være arbeid med problemer i en familie med en alkoholisert far vil "far" være den ene klienten mens resten av familien være den andre klienten.
Stepanavan
Den har 23 782 innbyggere (2010) og dekker et areal på 14 km².
Interaksjonsmodellen
Shulman legger til grunn tre antakelser bak interaksjonsmodellen. (Shulman 2003, Kap 1)
Forberedelsesfasen
Poenget med forberedelsesfasen er å forberede seg på møte med klienten og legge til rette for en god arbeidsprosess. Samtidig er det en mulighet for sosialarbeideren å forberede seg på å oppfatte det klienten kommuniserer(både verbalt og ikke-verbalt) ved å forsøke, etter beste evne, å sette seg inn i klientens situasjon. Ifølge Shulman er empati en vesentlig ferdighet i forberedelsesfasen sammen med ferdigheten "tuning in" som innebærer å leve seg inn i mulige følelser og problemstillinger klienten opplever.
Å stille seg inn på autoritetstemaet innebærer å åpne for at klienten kommer med spørsmål knyttet til sosialarbeiderens person, erfaring, holdninger og makt over klientens situasjon,m.m. Her peker Shulman på at det er vanlig å kommunisere spørsmål knyttet slike temaer indirekte med spørsmål knyttet til sosialarbeiderens personlige erfaring med klientens problematikk. Bak et slikt spørsmål peker Shulman på at det ofte ligger en tanke om at "hvis du ikke har erfaring med dette selv, hvordan skal du kunne hjelpe meg?".(Shulman 2003)
Å komme i kontakt med egne følelser er prosessen å utforske sine egen følelser rundt menneskene og temaene man jobber med. Shulman peker på at det bli opphengt i egen følelser vil hindre sosialarbeidere i å yte effektiv assistanse og at man heller bør lære å forstå og bruke følelsene aktivt i stedet for å fornekte dem.(Shulman 2003)
Å stille seg inn på flere nivåer tar høyde for at det er flere nivåer å forhåndsinnstille seg til en klient eller gruppe på. Et ungdomshjem for kriminelle gutter vil først innebære kategorien gutter(og det som der fører med seg), men også en konkret ungdom som en ungdom på kant med loven.(Shulman 2003)
Åpningsfasen
Shulman hevder at det første møtet er viktige i alle hjelperelasjoner og "hvis de håndteres riktig kan de legge grunnlaget for produktivt arbeid og innlede utviklingen av en solid arbeidsrelasjon mellom klient og sosialarbeider" (Shulman, side 148).
Videre definerer han sentrale ferdigheter i denne prosessen:
Å avklare sitt formål og sin rolle som sosialarbeider betyr å "beskrive det generelle formålet med møtet (og/eller tjenesten som tilbys)" (Shulman, side 148) samtidig som man sier noe om hvordan en vil forsøke å hjelpe.
Å fange opp klientens tilbakemelding er prosessen Shulman kaller det å "finne ut hvordan klienten oppfatter sine egne behov." (Shulman, side 148)
Å dele opp klientens problemer. Bak denne ferdigheten ligger en tanke om at mange klienter har problemer de oppfatter som store, overveldende og uhåndterlige. Shulman mener derfor at man bør ta tak i problemene i mindre og mer håndterlige deler.
Å støtte klienten når tabuområder kommer opp betyr at man legger til rette for å "snakke om spørsmål og bekymringer som vanligvis oppleves som tabu i vårt samfunn(f.eks seksualitet,døden,autoritet,avhengighet)". (Shulman, side 148)
Shulman påpeker at relasjonen klient⇔sosialarbeider i interaksjonsmodellen oppfattes som et dynamisk system og påpeker at man må se klients reaksjons og handlinger som "et menneske i dynamisk interaksjon med sosialarbeideren". (Shulman, side 152)
Arbeidsfasen
Å se forbindelser mellom innhold og prosess er tanken om at klienten bevisst eller ubevisst kommuniserer med oppførsel i arbeidsrelasjonen. Shulman peker på at dette kan være en del av bearbeidingen av et gitt problem. Det vesentlige her er å se sammenhengen å påpeke det overfor klienten slik at klienten kan lære noe av denne innsikten og "ta kontroll over sitt sampill med andre". (Shulman, side 197,198)
Shulman er motstander av at sosialarbeideren skal innta en nøytral posisjon, men heller skal denne formidle egen kunnskap og erfaring i form av fakta, meninger og verdier. Dette mener han kan være en viktig del av hjelpeprosessen. Shulman legger til at det må vurderes hva slags informasjon som er relevant og den skal formidles på en måte som lar klienten selv avgjøre om den er verdifull. Samlet sett betegnes slike ferdigheter å hjelpe klienten til et nytt syn på livet eller omdefinering. Shulman legger til grunn at personens tankemønster har bidratt til problematikken og ved å få nye perspektiver kan personen oppnå større forståelse for sin situasjon og et mer positivt selvbilde. Dette kan i neste omgang forandre følelser og atferd og hjelpe til å mestre også andre områder i livet.((Shulman, side 198))
Internkontrollforskriften
Forskriften pålegger virksomheter å innføre og utøve internkontroll, definert som systematiske tiltak som skal sikre at virksomhetens aktiviteter planlegges, organiseres, utføres og vedlikeholdes i samsvar med lovpålagte HMS-krav.
Internkontrollforskriften ble fastsatt ved kongelig resolusjon 6. desember 1996 med hjemmel i brann- og eksplosjonsvernloven og arbeidsmiljøloven. Den trådte i kraft 1. januar 1997.
Fjøløy fort
Fjøløy fort er et fort som ble anlagt under andre verdenskrig. Det var tyskerne som etablerte Fjøløy fort i 1941, og det ble overtatt av det norske forsvaret i 1945. Fortet var tjeneste som kystfort helt til 1999 og ble øvelsesområde for forsvaret til 2009. Fortet ble lagt ned i 2009, men er fortsatt operativt.
Antonio Pollarolo
Liv og virke
Rundt 1700 fikk han uroppført sin første opera, L'Aristeo, i . I 1702 ble han sin fars vikar ved orgelet i Markusdomen og i mars 1716 Benedetto Vinaccesis etterfølger som maestro di coro ved Ospedale di Direlitti. Etter at faren døde i 1723 overtok han organistposten ved Markusdomen, og i 1740 ble han Antonio Lottis etterfølger som kapellmester i kirka, etter å ha vært vikarierende kapellmester for ham fra 1733/1734.
Verk i utvalg
I samtiden ble Pollarolo ofte sammenlignet med faren, og maktet sjelden å komme ut av skyggen hans. Etter egne opplysninger skrev han i perioden 1716 til 1730 fire oratorier, tre pastoraler, en pasjon, tre messer, 185 motetter, 73 antifoner og annen kirkemusikk.
Tonje
Tonje er et kvinnenavn med flere mulige opprinnelser. Det kan være:
Tonje brukt som kvinnenavn i Norge har følgende opprinnelse: Inntil ca. 1950 forekom det kun hos få personer og nesten bare som oppkallingsnavn i Aust-Agder. Etter at skuespiller Ingerid Vardund kalte sin datter Tonje ble det et nytt motenavn. Bakgrunnen for navnet har antakelig sammenheng med endringer i lydverket i Aust-Agders kystområde i første halvdel av 1700-årene. Ord med -rn- ble uttalt -nj-, eksempel konj for korn, honj for horn, bånj for barn. I bygdene mellom Risør/Gjerstad og Arendal/Øystad møttes de eldre formene Tone (øst) og Todne (vest). Begge har Torny som eldre former. En gjennomgang av kirkebøker i dette området viser at kvinner døpt Tone i begynnelsen av 1700-årene ofte blir ført som Tonje ved død etter 1740. Kirkebøkene viser også at fra samme tid er Tonje som oppkallingsnavn en direkte fortsettelse av Tone eller Todne. Nesten alle som het Tonje før 1950 var oppkalt etter formødre. Det er ikke vanskelig å finne eksempler på oppkallingsrekker som begynner med Tone/Todne før 1700 og som etter 1740 videreføres som Tonje, og nesten alle finnes i østre del av Aust-Agder. Arne ble i samme geografiske område til Ånje, men eksemplene er få fordi Arne var lite brukt her. Tonie som kortform av Antonie er kjent fra mange land i Europa.
Utbredelse
Tonje var et populært navn på norske jentebarn på 1980- og 1990-tallet.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Brudalsbekken kraftverk
Brudalsbekken kraftverk er et vannkraftverk ved Sundsbukta i Indre Fosen kommune i Trøndelag.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 100 meter i Brudalsbekken.
Installert effekt er 22 kW fra fire små peltonturbiner. Årsproduksjon er 0,02 GWh.
Tashir
Tashir er en armensk by som ligger i provinsen Lori.
Den har 8 700 innbyggere (2008) og dekker et areal på 3,3 km².
Openreach
Openreach er et britisk telekommunikasjonsselskap som har oligopol på rør og kabler (trådnett av kobber eller fiber) som forbinder nesten alle forretninger og hjem i Storbritannia til det nasjonale bredbånds- og fasttelefoninettet. Openreach er et datterselskap i BT Group og ble etablert i 2006 etter en overenskomst mellom BT og landets teletilsyn Ofcom om å sikre konkurrerende teleselskaper kobberaksess til BTs lokale nettverk.
NM i mangekamp 2012
NM i mangekamp 2012 var en del av NM i friidrett 2012, og ble arrangert som et eget mesterskap i Bergen, 26. og 27. mai 2012 av idrettsklubben BFG Fana.
Kvinner
Kun to deltakere
Herrer 50-54 år
Vikane fikk flest poeng på 100 meter (699), med tiden 13,07.
Herrer 75-79 år
Sølvberg fikk flest poeng i kulestøt (973), med lengden 12,15 meter. Kula veide 4,0 kg. Han løp 100 meter på 16,41 sekunder, og hoppet 1,28 meter i høydehopp.
Herrer 80-84 år
Søbstad fikk flest poeng i høydehopp (992), med høyden 1,28 meter. Han løp 100 meter på 18,04 sekunder.
Kvinner 65-69 år
Haug fikk flest poeng i høydehopp (783), med høyden 1,12 meter. Hun løp 200 meter på 39,79 sekunder.
Akhtala
Akhtala er en armensk by som ligger i provinsen Lori.
Den har 2 100 innbyggere (2015) og dekker et areal på 4,3 km².
Calometopus obscuratus
Calometopus obscuratus er en bille som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Disse billene har larver i død ved eller humus, de voksne finnes ofte på blomster.
Utseende
Små til middelsstore, avlange, litt matte gullbasser. Hodet er forholdsvis stort med tydelig "hals", foran med en U-formet innskjæring. De er mørke med lyse flekker.
DNA-register
DNA-registeret består av tre individuelle registre. Identitetsregisteret, Sporregisteret og Etterforskningsregisteret. I Identitetsregisteret ligger DNA-profilene til de som er dømt til ubetinget fengsel og samfunnsstraff. I Sporregisteret, og så kalt Åstedsregisteret, ligger DNA-profiler som er sikret av politiet på åsted, men som man ikke kjenner identiteten til. I etterforskningsregisteret ligger DNA-profilene til personer som er under etterforskning for straffbare forhold som kan medføre fengselsstraff. Disse profilene slettes dersom saken blir henlagt eller vedkommende blir frifunnet.
DNA-profiler sikret fra åsteder for straffbare handlinger, kan søkes opp i mot Identitetsregisteret og Sporregisteret. Profiler som ligger i Etterforskningsregisteret kan bare benyttes i den aktuelle saken profilen er innhentet i.
Annilese Miskimmon
Annilese Miskimmon (født 8. mars 1974 i Belfast) er en irsk-britisk regissør og operasjef. Hun tiltrådte som sjef ved Den Norske Opera & Ballett 1. august 2017.
Liv og virke
Annilese Miskimmon vokste opp i Bangor. Hun studerte litteraturvitenskap ved Christs College i Cambridge, og kunstadministrasjon ved universitetet i London. Hun arbeidet deretter som frilans som teatersjef og regissør. Fra 2002 til 2005 arbeidet hun ved Glyndebourne-festivalen. I perioden 2004 til 2014 arbeidet hun ved Opera Theatre Company i Dublin.
Miskimmon ble 2012 intendant ved Den Jyske Opera i Aarhus, der hun etterfulgte Giordano Bellincampi. Miskimmon etterfulgte Per Boye Hansen som operasjef i Oslo. I oktober 2019 ble det kjent at hun hadde sagt opp ved operaen i Oslo for å begynne ved English National Opera i London i 2020.
Ishockey under Vinter-OL 1998 – Menn – Tropper
Troppene til herrenes ishockeyturnering under Vinter-OL 1998 inneholder samtlige fjorten tropper som ble tatt ut til OL-turneringen fra 7. til 22. februar 1998. Alle aldre er som de er ved starten av turneringen (8. februar 1998).
For første gang noensinne friga verdens største profesjonelle ishockeyliga, National Hockey League (NHL) sine spillere til å delta i OL. Ligaen avholdt en 17-dager lang pause for å akkomodere OL og la alle deres spillere konkurrere i turneringen. På grunn av dette ble turneringen omtalt som «århundrets turnering» og «drømmelagsturnering».
Turneringens innledende runde startet dagen før NHL-pausen trådte i kraft, hvilket betød at lagene kun kunne bruke de NHL-spillerne som allerede hadde spilt sin siste kamp innen pausen, hadde fått godkjennelse av sine respektive NHL-klubber og var med OL-troppen. Lagene kunne ikke gjøre endringer i OL-troppen før de eventuelt avanserte til neste runde. Dette betød at flere av lagene ikke kunne anvende sine NHL-stjerner på tross av at de var på plass i Nagano. Turneringsformatet fikk kraftig kritikk av blant andre Slovakia, som bare hadde to ledige plasser i troppen til Róbert Švehla og Peter Bondra mens de samtidig hadde fem NHL-spillere på tribunen til den avgjørende kampen mot Kasakhstan (Žigmund Pálffy, Jozef Stümpel, Miroslav Šatan, Pavol Demitra og Richard Zedník).
Deltakelse av NHL-spillere
Innen turneringen var det spekulasjoner om at National Hockey League (NHL) ville frigi spillerne for å de kan delta i OL. Den internasjonale olympiske komité (IOK) hadde i 1986 åpnet for at alle spillere kunne delta i OL fra og med 1988 uansett om de var amatører eller profesjonelle NHL valgte dog ikke å frigi spillerne til å delta i OL i 1988 eller i 1992 ettersom at vinter-OL avholdes i februar og dermed i midten av ligaens grunnserie.
I mars 1995 reiste Bettman til Genève for forhandlinger med IIHF-president René Fasel, IOK-president Juan Antonio Samaranch og direktøren for spillerorganisasjonen NHLPA, Bob Goodenow. Blant uenighetene som skulle løses var konkurransebestemmelser, spilleprogram og tilgangen til markedsavtaler. Hvor Bettman og Goodenow tidligere hadde vært rivaler under NHL-lockouten i 1994–1995 var det nå enighet mellom partene, og sammen med Fasel arbeidet de for å legge rammene for NHL-deltakelse i OL.
Fasel reiste deretter til San Diego sommeren 1995 for å selge ideen til NHL-spillerne. På tross av en viss bitterhet mot at IIHF hadde forhindret NHL-spillere i å spille i europeiske ligaer under NHL-lockouten ble spillerne overtalt til OL-deltakelse etter oppfordring av spillere som russiske Vjatsjeslav Fetisov og Igor Larionov (som hadde vunnet OL-gull med Sovjetunionen) og canadierne Eric Lindros og Paul Kariya (som hadde vunnet OL-sølv med Canada i henholdsvis 1992 og 1994).
Avtalen mellom IIHF og NHL skulle endelig vedtas på IIHFs halvårlige kongress i Budapest den 29. september 1995. Ikke alle nasjonale forbund var for NHL-spillernes deltakelse, og det mest åpenlyst skepiske forbundet var Hockey Canada. Forbundets direktør, Frank Lento, mente at OL-planen hadde blit forhandlet uten nok hensyn til de som måtte godkjenne den, og ved å vinne sølv i de siste to OL-turneringene mente Lento at Canada hadde en så stor bredde at de kunne samle konkurransedyktige OL-lag uten NHL-spillere. I sin tale til kongressen uttrykte Lento misnøye med å bli herset rundt av europeerne, en uttalelse som senere viste seg å tilbake mot Canada da den fikk flere europeiske forbund til å stemme for planen.
Avtalen mellom NHL, IIHF, NHLPA og ble underskrevet 29. september 1995 og presentert under en pressekonferanse med Bettman og Fasel den 2. oktober. Ligaen tok en 17-dager lang pause som startet etter at NHL-klubbene hadde spilte sine siste kamper den 7. februar 1998. NHL-spillerne vile reise til Japan den 8. og 9. februar, etter at OL hadde begynt og etter at de lavere seedede lagene allerede hadde spilt noen kamper i en kvalifiseringsrunden. Dermed kunne de lavere rangerte lagene først få sine NHL-spillere til disposisjon når de hadde spilt deres siste kamp innen OL-pausen. Kampene skulle spilles etter internasjonal banestørrelse (60 x 30 meter) i stedet for NHLs banestørrelse (61 x 26 meter) og anvende IIHFs regelverk (hvilket blant annet betød et forbud mot slagsmål og bruken av straffeslag i sluttspillet). Samtidig skulle alle kamper hvor mere enn 50 prosent av spillerne var NHL-spillere dømmes med NHL-dommere.
Den canadiske troppen ble offentliggjort den 29. november 1997 og besto av 23 spillere (tre målvakter, syv backer, tretten løpere).
Fjorten spillere som representerte Canada ved World Cup i ishockey 1996 var med i OL-troppen, og flere andre hadde også erfaring fra forskjellige VM- og Canada Cup-turneringer. Etter tapet til amerikanerne i finalen av World Cup i 1996 hadde mange lagt skylden på det canadiske laguttaket hadde for mange veteraner. General manager Bobby Clarkes laguttak reflekterte et fokus på fysikk og forsvarsspill fremfor fart og teknisk dyktighet og utelot flere veteraner fra World Cup-turneringen i 1996. Lagets største stjerne var 37-år gamle Wayne Gretzky, som skulle spille i sin første og siste OL-turnering. Philadelphia Flyers' power-forward Eric Lindros (194 cm og 109 kg) og Paul Kariya (Mighty Ducks of Anaheim) var blant lagets yngre stjernespillere som Clarke håpet på skulle ta sitt neste steg.
Flere aspekter av Clarkes laguttak var kontroversielt, blant annet valget å utelate veteranen Mark Messier (Vancouver Canucks) og valget av 24-årige Lindros som kaptein fremfor Gretzky. Clarke ble anklaget for favorisering ettersom at han også var general manager for Lindros' klubb Philadelphia Flyers. Men avgjørelsen ble tatt i samråd med de assisterende general managererne Bob Gainey og Pierre Gauthier. Den største overraskelsen i laguttaket var Rob Zamuner, en defensiv løper for Tampa Bay Lightning som Clarke omtalte som «den beste defensive løperen i NHL». Power-forwardsene Joe Nieuwendyk, Keith Primeau og Rod Brind'Amour, spillere som utmerker seg både gjennom sitt fysiske spill og målproduksjon, ble valgt på bekostning av mere mer teknisk dyktige spillere.
Clarke skisserte en plan om å spille med to offensive rekker, en defensiv rekker (da antatt å være Zamuner-Primeau–Trevor Linden) og en fjerderekke bestående av power-forwards. Gretzky skulle da være 13. løper men på tross av dette ha samme istid som de andre og ville bli brukt i overtallsspill. Trener Marc Crawford avvek fra disse prinsippene og fokuserte heller på rotasjon mellom fire jevnbyrdige rekker som alle hadde to offensive spillere og en mere defensiv spiller.
Ettersom at laget besto utelukkende av NHL-spillere var det kun to spillere i troppen som hadde tidligere OL-erfaring: Lindros (som hadde vunnet sølv i 1992) og Kariya (som hadde vunnet sølv i 1994). Med Kariyas forfall var det kun én spiller i troppen med tidligere OL-erfaring.
På grunn av Canadas enorme bredde var det naturlig at mange talentfulle spillere ville bli utelatt fra den endelige troppen. Veteranen Messier ble utelatt etter å ha hatt en svak start på sesongen, mens flere spillere ble fravalgt på fokusset på fysikk og forsvarsspill, blant andre teknisk dyktige spillere som Mark Recchi (Montréal Canadiens) og Doug Gilmour (New Jersey Devils). Andre spillere som Adam Oates (Washington Capitals), Paul Coffey (Philadelphia Flyers) Claude Lemieux (Colorado Avalanche) og Ron Francis (Pittsburgh Penguins), som alle hadde spilt i World Cup i ishockey 1996, ble også utelatt. På backsiden var den mest overraskende utelatelsen Scott Niedermayer (New Jersey Devils).
Den 1. februar 1998 pådro Kariya seg en hjernerystelse etter en krysstakling av den amerikanske backen Gary Suter under en kamp mellom Mighty Ducks of Anaheim og Chicago Blackhawks. Det ble spekulert at taklingen ble gjort med vilje for å forhindre at Kariya deltok i OL. Det var opprinnelig forventet at Kariya skulle komme seg i tide til OL, men senfølgene av hjernerystelsen (postcommotiosyndrom; hans fjerde hjernerystelse på tre år) førte til at han måtte melde forfall. Han ble erstattet av Mark Recchi. Kariyas forfall ble møtt med skuffelse blant japanske hockeyfans på grunn av Kariyas japanske opphav.
MT-LBu
MT-LBu er et sovjetisk flerbruks fullt amfibisk pansret kjøretøy som ble utviklet under fabrikkindeksen Objekt 10 på slutten av 1960-tallet, basert på MT-LB understell. MT-LBu har en kraftigere motor, 40 cm høyere skrog og et lengre chassis med 7 løpehjul på hver side. Mannskapet —en sjåfør og en vognkommandør— ligger i en kupé på forsiden av kjøretøyet med motoren bak. Lasterommet bak har et volum på 13 m3 og kjøretøyet kan taue 6500 kg. Vogna er fullt amfibisk og blir fremdrevet med beltene når den svømmer i vann.
Ishockey under Vinter-OL 1998 – Menn – Tropper
Hockey Canada-president Bob Nicholson utnevnte 48-årige Clarke som general manager for det canadiske OL-laget. Etter sin spillerkarriere hadde Clarke vært general manager for Philadelphia Flyers mellom 1984–1990 og siden 1995. Han hadde også vært general manager for Minnesota North Stars (1990–1992) og Florida Panthers (1993–94). Høydepunktene hadde vært tre Stanley Cup-finaler med Flyers (1985, 1987 og 1997) og én med Minnesota (1991). Han hadde også vært general manager for de canadiske lagene som vant Canada Cup i 1987 og 1991. Clarke ble assistert av Bob Gainey, general manager for Dallas Stars, og Pierre Gauthier (general manager for Ottawa Senators).
Den japanske troppen ble offentliggjort i desember 1997 og besto av 23 spillere (tre målvakter, syv backer, tretten løpere).
Japan ble vurdert til å være det svakeste laget i turneringen og var kun kvalifisert til turneringen som vertsnasjon. Selv om troppen var forholdsvist veltrent og spilte med motivasjon så ble spillernes manglende erfaring på toppnivå, spillernes lave høyde og vekt (177 sentimeter og 79 kilo i gjennomsnitt) samt manglende bredde på backsiden ansett som troppens største svakheter. Frem til 1998 hadde Japan stort sett spilt i B- og C-puljen ved ishockey-VM og spilte så sent som året før i C-VM. Det japanske laget ble derfor spådd til å ende sist i gruppen.
Blant lagets største profiler var backen Takayuki Kobori, som med sin høyde 185 sentimeter på og vekt på 98 kg var en av troppens fysisk største spillere. I forberedelse til OL-turneringen hadde japanerne også fått naturalisert seks spillere født og oppvokst i Canada (målvakten Dusty Imoo og løperne Ryan «Haruo» Kuwabara, Ryan «Kiyoshi» Fujita, Matt «Yoshikazu» Kabayama, Chris Yule og Steve Tsujiura) og to spillere født og oppvokst i Sverige (senterforwarden Shin Larsson Yahata og målvakten Jiro Nihei).
Svenske Björn Kinding hadde vært landslagstrener for Japan siden 1996 mens canadieren Dave King hadde overtatt som general manager for laget i forbindelse med OL-turneringen. Kinding hadde tidligere vært hovedtrener for Rungsted IK i den danske ligaen, ledet SC Herisau til opprykk i Nationalliga B (1985–1987) og trent EHC Biel-Bienne (1987–1991) og EV Zug (1991–1994) i Nationalliga A. Han hadde også vært landslagstrener for Danmark fra 1983 til 1985. Kinding ble assistert av japanske Toru Itabashi.
King var i 1997 assistenttrener for Montréal Canadiens i NHL og hadde hatt en lang trenerkarriere på både amatør, profesjonelt og landslagsnivå. King hadde vært trener for juniorlaget Billings Bighorns i Western Hockey League og senere Saskatchewan Huskies (ishockeylaget til University of Saskatchewan) fra 1979 til 1982, hvor han ledet laget til en CIAU-mesterskapstittel i 1983. I 1980 ble han kåret til årets trener i CIAU (Father George Kehoe Memorial Award). Fra 1982 til 1983 var han hovedtrener for Canadas U20-landslag og vant ett VM-gull (1982) og en bronse (1983). Etter en sesong som assisttrener for Canadas A-landslag (hvor de tok bronse) overtok han i 1982 hovedtreneransvaret. I perioden 1982–1992 ledet han Team Canada ved sju VM- og tre OL-turneringer og vant to VM-sølv (1989, 1991) og ett OL-sølv (1992). Fra 1992 til 1995 var han hovedtrener for NHL-klubben Calgary Flames etterfulgt av en kort periode som landslagstrener for Japan fra 1995 til 1996.
Den russsiske troppen ble offentliggjort i desember 1997 og besto av 23 spillere (tre målvakter, åtte backer, tolv løpere).
Da troppen ble offentliggjort var det større oppmerksomhet på de spillerne som ikke hadde blitt tatt ut. Ettersom at flere ledende NHL-stjerner boikottet landslaget i protest mot forholdene i det russiske ishockeyforbundet, måtte det russiske ishockeyforbundet stille med et svakere lag enn forventet.
Flere av de russiske NHL-stjernene valgte å melde forfall til turneringen i protest mot forholdene i det russiske ishockeyforbundet: løperne Sergej Fjodorov, Igor Larionov, Vjatsjeslav Kozlov (alle tre fra Detroit Red Wings) og Aleksandr Mogilnyj (Vancouver Canucks); backene Sergej Zubov (Dallas Stars) og Vladimir Malakhov (Montréal Canadiens) og målvakten Nikolaj Khabibulin (Phoenix Coyotes). Khabibulin boikottet landslaget i protest mot at daværende landslagstrener Viktor Tikhonov hadde konfiskert hans gullmedalje som han vant som tredje målvakt under vinter-OL 1992.
Kovaljov måtte i januar 1998 gjennomgå en operasjon i kneeet og måtte derfor melde forfall til OL-turneringen. Han ble erstattet av Fjodorov etter at han hadde kontaktet Aleksandr Steblin, presidenten i det russiske ishockeyforbundet, og tilbudt å erstatte Kovaljov.
Det russiske laget ble ledet av Vladimir Jurzinov, som hadde blitt valgt som ny landslagstrener høsten 1997. Jurzinov kom fra rollen som hovedtrener for TPS i finske SM-liiga, som han fra 1992 til 1997 hadde ledet til to mesterskapstitler (1993 og 1995) og ytterigere tre finaler (1994, 1996 og 1997). Før det hadde han også vært hovedtrener for Dinamo Riga og HK Dynamo Moskva i den den sovjetiske toppligaen. Han hadde også lang erfaring på internasjonalt nivå som en av Viktor Tikhonovs assistenttrenere fra 1975 til 1992.
På grunn av turneringsformatet kunne ikke Slovakia gjøre endringer i OL-troppen før de eventuelt avanserte til finalerunden. Slovakerne kom med krass kritikk av formatet ettersom de bare hadde to ledige plasser i troppen til Róbert Švehla og Peter Bondra mens de samtidig hadde fem NHL-spillere på tribunen som ikke kunne brukes til den avgjørende kampen mot Kasakhstan (Žigmund Pálffy, Jozef Stümpel, Miroslav Šatan, Pavol Demitra og Richard Zedník). Tapet til Kasakhstan betød at avansementet til hovedrunden glapp for slovakerne, og NHL-spillerne på tribunen måtte reise hjem uten å ha spilt en eneste kamp.
Den tsjekkiske troppen ble offentliggjort den 14. januar 1998 og bestod av 23 spillere (tre målvakter, sju backer, tretten løpere).
Det tsjekkiske laguttaket var preget av fiaskoen under World Cup i 1996, hvor et stjernespekket tsjekkisk lag uten kjemi ble ydmyket av et 1–7-tap til Tyskland og ikke nådde kvartfinalen. Spillere som Radek Bonk (–4 i pluss/minus) klarte aldri å integrere seg i den tsjekkiske troppen, mens førsterekken med Bobby Holík-Petr Nedvěd-Jaromír Jágr klarte ikke å produsere poeng, og sto med kun to mål og –4 og –5 i pluss/minus. Dette sto i kontrast til bare noen måneder før, hvor hadde ledet tsjekkerne til VM-gull i Wien.
Opp til OL-turneringen hadde det tsjekkiske trenerteamet dermed lært en lekse: det er det beste «laget» med det beste samspillet som vinner, ikke nødvendigvis et all-starlag bestående utelukkende av stjernespillere. Landslagstrener Ivan Hlinka og assistenttrener Slavomír Lener tok derfor ut en tropp kun bestående av tolv NHL-spillere ut av 39 mulige kandidater, hvilket var det laveste antallet av NHL-spillere i troppen blant de seks toppnasjonene. Resten av laget ble fylt med de beste tsjekkiske rollespillerne fra forskjellige europeiske ligaer som tsjekkiske Extraliga, svenske Elitserien og finske SM-liiga. Lagets to største stjerner var målvakten Dominik Hašek (Buffalo Sabres) og løperen Jágr (Pittsburgh Penguins). Den 32-årige NHL-backen Petr Svoboda (Philadelphia Flyers), som hadde hoppet av til Vesten i 1984, ble tatt ut til sitt første mesterskap på seniornivå.
Hlinka brukte psykologi for å bygge laget sitt. Laget skulle spille med en defensiv spillestil hvor rollespillerne fra de europeiske ligaene skulle supplere NHL-spillerne. Omvendt skulle NHL-spillerne påta seg større defensivt ansvar. For å gi en så dominerende høyrevingen som Jágr til å bruke egenskapene sine til det beste for laget, var det essensielt å finne en senter som kunne å tilpasse seg ham. Det overraskende valget falt på den 35-årige veteranen 	Vladimír Růžička, som ble utnevnt til kaptein. Růžička hadde vært en av stjernene på det tsjekkoslovakiske landslaget på 1980-tallet, men hadde ikke blitt tatt ut på landslaget på åtte år. Hlinka valgte også å sette sammen andrerekken med spillerne Martin Ručinský, Robert Reichel og Robert Lang, spillere som Hlinka hadde trent på HC Litvínovs juniorlag og som han håpet på ville ha god kjemi på isen.
Fire spillere hadde tidligere OL-erfaring. Kaptein Růžička hadde to tidligere OL-deltakelser (1984 og 1988) mens Robert Lang, Jiří Šlégr og Richard Šmehlík hadde én tidligere OL-turnering (alle 1992). Růžička var den eneste i troppen med OL-medalje, en bronse fra 1984.
Med 39 tsjekkiske spillere i NHL for 1997/98-sesongen var det flere profiler som ble utelatt, blant andre de unge talentene Patrik Eliáš og Petr Sýkora og veteraner som František Musil. Bobby Holík hadde søkt om amerikansk statsborgerskap og var derfor jevnfør tsjekkisk lovgivning ikke spilleberettiget for Tsjekkia. Nedvěd, som hadde hoppet av til Vesten i 1989 og blitt canadisk statsborger, kunne heller ikke spille på det tsjekkiske landslaget da han hadde representert Canada ved vinter-OL i 1994. Bonk hadde etter World Cup-fadesen ikke noen tillit hos den tsjekkiske landslagsledelsen.
Det 22 år gamle NHL-talentet Václav Prospal (Philadelphia Flyers) hadde opprinnelig blitt tatt ut til OL-troppen men brakk beinet mens han kjempet om pucken med Lance Pitlick under en kamp mot Ottawa Senators 3. januar 1998. Han ble erstattet av et annet talent, 21 år gamle Milan Hejduk (HC IPB Pojišťovna Pardubice).
48-årige Ivan Hlinka hadde returnert som tsjekkisk landslagstrener høsten 1996 etter at Luděk Bukač måtte gå av som følge av World Cup-fiaskoen. Etter avslutningen på sin meritterte spillerkarriere var Hlinka trener for HC Litvínov fra 1985 til 1994, med unntak av en kort periode i 1989 hvor han var trener for tyske EHC Freiburg. Han ble i 1992 tsjekkoslovakisk landslagstrener og ledet laget til OL-bronse og VM-bronse i 1992. Etter Tsjekkoslovakias oppløsning ledet han det tsjekkiske landslaget til ytterligere en bronsemedalje i 1993 før han gikk av i etterkant av den mislykkede VM-turneringen i 1994.
Tumanjan
Tumanjan er en armensk by som ligger i provinsen Lori.
Arnold av Bergen
Arnold av Bergen (Arnold Klementsson, Arend Klementssønn, Arnoldus Clementis, Arend, død 1434, sannsynligvis i april) var utnevnt biskop i Bergen bispedømme og ikke-ordinert erkebiskop i Uppsala erkestift i Sverige.
Bakgrunn
Arnold Klemensson fødeår og fødested er ukjente, men førstnevnte måtte ha vært senest i i 1400-tallets første år, idet Arnold i 1415 som vitne i et dokument fremtrer som kantor ved Vor frues kirke i København, og fødestedet med sikkerhets er å søke i Danmark. Når han ble prest, er uklart.
Den unge klerken synes å ha vunnet den da regjerende kong Erik av Pommerns gunst, for i 1431 nevnes han som dennes «kammermester» og utførende et par viktige forretningsouppdrag for ham. Formodentlig ved kongens styrelse hadde han også ervervet de rett innbringende kirkelige embeter som han ved samme tid innehadde, nemlig et kanonikat med prebende i Roskilde samt dekanatet i Linköping. Kong Erik var konge både i Sverige og Norge.
Biskop (utnevnt) av Bergen
Samme år (eller mer usannsynlig året før, 1430 ) ble han — om ved kongens formidling er ukjent men av annet å dømme høyst sannsynlig og måhende som lønn for de før nevnte tjenester — av paven den 19. juli 1431 utnevnt til biskop i Bergen. Han synes imidlertid aldri å ha bli viet til embedet.
Strid om Uppsala erkebispestol
Det kan sammenhenge med at Arnold av kong Erik ble utsett til å etterfølge i 1432 avdøde erkebiskopen Johannes Haqvini i Uppsala, da kongen, vred over Uppsala domkapittels djervhet å ikke før valget å forespørre ham, bestemte å tilsidesette det av kapittelet foretatte valg av domprosten i Uppsala Olaus Laurentii  (Olof Larsson) til erkebiskop. Olaus hadde allerede lagt ut på ferden til Roma for å få pavens approbasjon.
Arnold, som i alt dette mer synes å ha handlet som et kongens redskap enn av egen drift, fikk imidlertid verken hos paven eller ved konsilet i Basel noe medhold. I dtedet ble valget av Olof bekreftet i stedet av paven og forble gjeldende. Engelbrektsopprøret, som snart etter utbrøt og som denne kirkepolitiske konflikt delvis sammenfiltrer seg, bidro naturligvis ytterligere til å gjøre kong Eriks bestrebelser nytteløse.
Død
Arnold døde mens feiden stod på. I et brev fra kongen av 27. april 1434 omtales han som nylig avdød. Erik prøvde da å påtvinge Uppsala domkapitel en annen av sine gunstlinger, prosten Torlav fra Bergen, men med like dårlig resultat. Konflikten løste seg med dette. Kongen aksepterte Olaus som erkebiskop da han kom tilbake fra Roma i 1435.
Løpetittel
Løpetittel (engelsk: running head) er i trykte publikasjoner som bøker og artikler en tittel som er trykket øverst, i noen tilfeller nederst, enten på hver side eller på annenhver side (en gang per oppslag). Løpetittelen kan være den fullstendige tittelen, men er ofte en forkortet tittel dersom den fullstendige tittelen overstiger en viss lengde. Undertitler inngår normalt ikke i en løpetittel; i mange tilfeller vil løpetittelen være den samme som hovedtittelen, men den kan også være en forenklet versjon av hovedtittelen. Løpetitler og spesifikasjoner for hvordan de skal brukes inngår i flere standardiserte formater for forskningsarbeider, eksempelvis APA-stil.
Sjamlugh
Sjamlugh er en armensk landsby og tidligere by som ligger i provinsen Lori.
Den har 700 innbyggere (2015) og dekker et areal på 3,6 km².
Donald Trump jr.
Donald John «Don» Trump jr. (født 31. desember 1977) er en amerikansk forretningsmann. Han er den første sønnen til eiendomsmagnat og tidligere amerikansk president Donald Trump og modellen Ivana Trump. Han arbeider sammen med sin søster Ivanka Trump og bror Eric Trump i stillingen som konserndirektør i The Trump Organization.
Kunstløp under Vinter-OL 2014 – Lag
Kunstløp under Vinter-OL 2014 – Lag er en konkurranse hvor hver nasjon stiller en utøver / et par i hver disiplin. De 5 beste landene totalt etter kortprogrammene gikk videre til friløp.
Resultater Sammenlagt
Kun de 5 beste nasjonene etter kortprogrammene får gå friløpene
Amelia av Leuchtenberg
Amelia av Leuchtenberg, på portugisisk Amélia (født 31. juli 1812 i Milano, død 26. januar 1873 i Lisboa) var keiserinne av Brasil. Hun ble gift i 1829 med keiser Peter I av Brasil i hans andre ekteskap.
Bakgrunn
Amelia var datter av Napoleons stesønn Eugène de Beauharnais og hans ektemake Augusta av Bayern og søster til Sveriges dronning Josefina.
Amélies mor visste hun måtte overvinne den problematiske napoleonske avstamningen og få alle sine døtre meget godt gift: I 1823 hadde Amélies eldste søster Josephine giftet seg med den svenske kronprins Oscar I, og den nest eldste Leuchtenberg-datteren Eugénie ble i 1826 gift med fyrst Konstantin Hohenzollern-Hechingen.
Ekteskap med keiser Peter
Peter ble forgapt i Amelias utseende og grunnla den keiserlige Roseordenen til minne om hennes skjønnhet. Amelia innførte fransk som offisielt språk ved hoffet og organiserte det etter europeisk mønster. Hun nektet å aksepterer ektemakens utenomekteskapelige datter Maria Isabel de Goias nærvær ved hoffet.
I 1831 abdiserte Peter fra tronen i Brasil. Amelia, som da var gravid, fulgte ham til Europa. Paret bodde først i Paris og Peter forsøkte å gjeninnsette sin datter Maria II på Portugals trone, som var blitt erobret av hans bror Mikael I av Portugal. Da han lyktes med dette og Maria atter ble Portugals monark i 1834 flyttet Amelia til Portugal med sin mann, hvor han straks derpå døde.
Enke
Amelia flyttet i 1850 tilbake til sitt hjemland Bayern med sin datter Maria Amélia av Brasil. På grunn av datterens sykdom flyttet de til Madeira i 1853, der datteren døde av tuberkulose. Amelia dro så til Portugal, der hun levde frem til sin død.
Hun testamenterte en hel mengde verdier, blant annet det såkalte brasilianske gullserviset og det brasilianske diademet, til sin søster, Sveriges dronning Josefina. De har siden da tilhørt det svenske kongehuset.
Røros bergrett
Røros bergrett var en domstol som var aktiv fra 1646 til 1813. Røros kobberverks privilegier ble utstedt 19. oktober i 1646. Røros bergrett dømte innenfor det området Røros kobberverk hadde privilegier. Dette privilegieområdet ble benevnt Circumferensen. Jurisdiksjonen gjaldt ikke for hele Circumferesen, og forholdet mellom den alminnelige jurisdiksjon og bergretten ble regulert gjennom flere reskripter. Det ble slått fast at det var de som var i bergverkets tjeneste som var underlagt bergverkets jurisdiksjon. Bergretten skulle ikke dømme i større kriminalsaker, men i sivile tvister og mindre straffesaker som for eksempel brudd på ordensregler. I praksis ble ikke alltid dette respektert.
Ved bergretten ble det også tatt opp forhør og utstedt tingsvitne. Videre var bergskriveren skifteforvalter og auksjonsforvalter. Røros bergrett førte også panteregistre og pantebøker.
Ved den store berganordningen av 7. september 1812 ble bergamtsrettene opphevet. Det ble da slutt på den særjurisdiksjon som bergverkene hadde hatt både når det gjaldt rettsstell, tinglysningsstell og skifte- og auksjonsforvaltning. Røros bergrett ble opphevet ved kongelig resolusjon 26. mai 1813.
Arkivet fra Røros bergrett er avlevert til Statsarkivet i Trondheim. Arkivet inneholder justisprotokoller, tinglysningsmateriale, skiftemateriale og auksjonsmateriale fra perioden 1690–1821.
Arkiv
Arkivet etter Røros bergrett er avlevert til Statsarkivet i Trondheim.
Barron Hilton Cup
Barron Hilton Cup (BHC) var en verdensomspennende konkurranse i seilfly som ble grunnlagt av Barron Hilton, nå pensjonert styreformann, president og administrerende direktør for Hilton-Hotels Corporation, sammen med avdøde Prof. Dr. Helmut Reichmann. European Aeronautic Defence and Space Company (EADS) deltok i arrangementet. Konkurransen varte i 30 år, fra 1980 til 2009. vinnerne av hvert av konkurransene i en to-års periode ble invitert til en ukes seilflyleir på Barron Hilton's Flying-Ranch i Nevada, USA.
Siden 1986 er BHC blitt anerkjent av den Internasjonale Glidefly-kommisjonen som en Fédération Aéronautique Internationale første-kategori konkurranse. Formålet med konkurransen var å fremme langdistanse-glideflyvning og for å styrke kontakten mellom deltakerlandene.
Konkurransen ble delt inn i verdens fem geografiske områder.
R-166 Artek
R-166 Artek er et moderne russisk militært sambandsystem som finnes i de russiske væpnede styrker. Systemet er som regel montert i kjøretøyet КамАЗ-43114, men benytter ofte panservogner. Sambandet opererer både analogt og digitalt i VHF-båndet mellom 30 og 108 Mhz og i hele kortbølge-båndet. Radiosystemet er meget effektivt og utgjør kjernen i en moderne sambandsbataljon i brigade-forband.
R-166 produseres i tre grunnleggende versjoner:
Christopher Charles Prowse
Christopher Charles Prowse (født 14. november 1953 i East Melbourne i Victoria i Australia) er en australsk katolsk prelat og erkebiskop av Canberra-Goulburn.
Bakgrunn
Christopher Prowse er sønn av Frank Prowse og hans hustru Marian, neé Atkinson. Han hadde to eldre søsken og tre yngre søsken. Han begynte på skolen på St. Francis Xavier Primary School i Box Hill, og gikk senere på St. Leo's College i samme by. Da han var ferdig med den videregående skolegangen, begynte han som student ved presteseminaret Corpus Christi College Major Seminary, og studerte katolsk teologi og filosofi ved campusene Werribee (1972) og Clayton (1973–1980). Han tok en bachelor of arts-grad ved Monash University i 1978, og en bachelor-grad i teologi ved Melbourne College of Divinity i 1979.
Han ble ordinert til diakon i 1979 og tjenestegjorde som diakon i St. John's-menigheten i Mitcham.
Prest
Den 16. august 1980 ble han presteordinert av erkebiskopen av Melbourne, Thomas Francis Little. Deretter var han kapellan i St Mary of the Angels-menigheten i Geelong fra 1981 til 1983 og ved St Monica's-menigheten i Moonee Ponds fra 1984 til 1985.
Den katolske kirken i Australia sendte ham deretter til Roma for å arbeide med en doktorgrad i teologi. I 1987 avla han eksamen i moralteologi ved Det pavelige gregorianske universitet i Roma. Fra 1988 til 2001 var han foreleser i moralteologi ved den katolske teologiske høyskolen i Australia. I 1993 vendte han tilbake til Roma for å studere videre, og i 1995 ble han tatt opp ved Lateranuniversitetet etter å ha levert en avhandling med tittelen Racist Attitudes Towards Aboriginal Australians in the Light of Contemporary Catholic Concepts of Social Sin and Conversion, under veiledning av det tilhørende pavelige akademi Alfonsiana.
Fra 1996 var han sogneprest i Holy Spirit-menigheten i East Thornbury, samtidig som han fortsatte å undervise.
I 2001 utnevnte erkebiskop Denis Hart ham til generalvikar for erkebispedømmet Melbourne og til Moderator Curiae. Han ble også utnevnt til medlem av Konsultorkollegiet.
Biskop av Sale
Den 18. juni 2009 utnevnte pave Benedikt XVI ham til biskop av Sale. Han ble innsatt i embetet ved en seremoni den 15. juli samme år.
Erkebiskop av Canberra-Goulburn
Pave Frans utnevnte ham til erkebiskop av Canberra-Goulburn den 12. september 2013. Innsettelsen fant sted den 19. november samme år. Den 27. februar 2014 utnevnte paven ham til konsulent for den pavelige kommisjon for dialog med jødedommen.
Under sedisvakansen fra 12. september 2016 til 22. juli 2020 administrerte han bispedømmet Wagga Wagga som apostolisk administrator. Han har vært apostolisk administrator for det vakante australske militærordinariatet siden 24. mai 2021.
Kapan
Kapan er en armensk by som ligger i provinsen Siunik.
Incipit Satan
Incipit Satan er det femte studioalbumet til det norske black metal-bandet Gorgoroth. Det ble gjenutgitt av Back on Black Records i 2006. I dette albumet kan man finne antydninger av Noise og industriell metal. Dette albumet er det første albumet som blir utgitt hvor vokalist Gaahl og bassist King er fulltidsmedlemmer av bandet. Albumet ble dedikert til tidligere bandmedlem Grim.
Kapan
Den har 43 190 innbyggere (2011) og dekker et areal på 36 km².
Incipit Satan
Sporliste
Musikken er skrevet av Infernus, med unntak av spor 1 som er skrevet av Tormentor, spor 2 og 6 som er skrevet av både Infernus og Tormentor, og spor 7 som ble «skapt i studio» av Daimonion, King ov Hell og Gaahl.
Goris
Goris er en armensk by som ligger i provinsen Siunik.
Finnøy fort
Finnøy fort ligger på Finnøy i Stavanger kommune i Rogaland. Fortet ble anlagt av tyskerne under andre verdenskrig.
Liane Schmidt-Roth
Alice Liane Schmidt-Roth (født Alice Liane Roth; 25. november 1930 i Sighișoara, Romania, død 17. februar 2002 i Gummersbach, Tyskland) var en utendørshåndballspiller som spilte for Romanias kvinnelandslag. Hun tilhørte den etniske minoriteten Siebenbürgen-sakserne.