cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gulfotbuskblomsterflue
Utbredelse
Denne vidt utbredte arten finnes over mesteparten av den palearktiske sone og sannsynligvis også i store deler av Nord-Amerika. I Norge finnes den over hele landet bortsett fra det nordlige Finnmark.
Føderasjonen Rhodesia og Nyasaland
Føderasjonen Rhodesia og Nyasaland, også kalt Den sentralafrikanske føderasjon var en føderasjon i det sørlige Afrika som eksisterte fra 1. august 1953 til 31. desember 1963. Den bestod av de britiske koloniene Nyasaland (dagens Malawi), Nord-Rhodesia (dagens Zambia) og Sør-Rhodesia (dagens Zimbabwe).
Fra å være britiske kolonier, og dermed helt styrt av Storbritannia, fikk føderasjonen et visst indre selvstyre. Nyasaland forlot føderasjonen i 1962, deretter Nord-Rhodesia i 1963, og føderasjonen ble oppløst.
Generalguvernører
Følgende fungerte som generalguvernører:
Tupiratins
Tupiratins er en kommune i delstaten Tocantins i nordregionen av Brasil.
The Best of Dire Straits & Mark Knopfler: Private Investigations
The Best of Dire Straits & Mark Knopfler: Private Investigations er et samlealbum som Dire Straits ga ut den 7. november i 2005. Det ble gitt ut både som enkelt-CD og som dobbel-CD og består av de beste sangene til Dire Straits og Mark Knopfler.
«Private Investigations» er også et spor på albumet Love over Gold, som Dire Straits ga ut i 1982.
Mouna Chebbah
Mouna Chebbah (منى شباح; født 8. juli 1982 i Mahdia) er en tunisisk håndballspiller som spiller for Viborg HK og for det tunisiske landslaget.
Klubb
Chebbah spilte tre sesonger for den franske klubben Besançon før hun signerte for Team Esbjerg i den danske Dame Håndbold Ligaen. I løpet av hennes to år hos Esbjerg ble hun kåret til "sesongens beste spiller" to ganger. Hun ble også kåret til ligaens beste playmaker og var en del av All Star-laget 2009/10.
I mai 2010 signerte Chebbah en treårig kontrakt med Viborg HK.
Landslag
Chebbah deltok i Håndball-VM 2009 for kvinner i Kina, der Tunisia endte på en 14.-plass og Chebbah var blant de ti beste målscorerne.
Hun spilte også finalen i Afrikamesterskapet 2010, hvor Tunisia tapte mot Angola. Der ble hun kåret til turneringens beste spiller.
Ménage à trois
Ménage à trois er et fransk uttrykk som betegner et langvarig kjærlighets-eller seksuelt forhold som involverer tre personer, ofte et ektepar og en ekstra elskerinne. Direkte oversatt betyr Ménage à trois «En husholdning på tre». Noen ganger blir betegnelsen «trekant» benyttet dersom det utelukkende hentydes til et enkelt seksuelt forhold på tre personer.
Aki Mykkänen
Aki Mykkänen (født 7. mai 1972 i Pieksämäki) er en finsk ishockeytrener som var hovedtrener for Furuset Ishockey i Oslo fra 2003 til 2007. I 2006 tok han klubben til eliteserien.
Mykkänen spilte for laget Lätkä-77 i finske III og II-divisioona, før han begynte sin trenergjerning som spillende trener for det islandske laget Skautafélag Akureyrar. Etter et kort opphold tilbake i Lätkä-77 som spiller, fortsatte han karrieren i klubbene Kongsvinger, UJK, LaJy, EjL og Kotkanpoja før han la opp.
I 1999 flyttet han til Norge og trente juniorlagene til Lørenskog og Furuset. Etter to år i Finland kom han tilbake til Furuset i 2003 og tok over som hovedtrener for A-laget etter Jørgen Salsten midt i sesongen. Han tok Furuset tilbake til eliteseriespill, men avsluttet samarbeidet med Furuset etter dette. Han ble direktør for trenerutvikling for den finske klubben VG-62 fra 2010 til 2014. I 2016 hadde han engasjement på trenersiden for Stjernen Hockey, før han tok over Kinas U18-landslag.
Dakota Norway
Dakota Norway er en norsk stiftelse som eier og opererer Norges eneste veteranpassasjerfly, en Douglas C-53D Skytrooper, en militær variant av Douglas DC-3, bygget i 1942/1943. Flyet har 19 passasjerseter, har base på Torp flyplass ved Sandefjord, og medlemsturer arrangeres både i Norge og utenlands.
LN-WND
Maskinen som Stiftelsen Dakota Norway eier og flyr, ble satt i tjeneste hos US Army Air Force i 1943, og ble brukt under krigshandlingene i Europa. I 1948 ble flyet kjøpt av den finske staten og gikk på flyselskapet Finnairs ruter helt frem til 1969. Etter det ble flyet overtatt av det finske flyvåpen, og president Urho Kekkonen brukte denne maskinen som sitt representasjonsfly i mange år.
Thore Virik fra Sandefjord og Arne Karlsen fra Stokke kjøpte Dakotaen fra det finske flyvåpen i 1985. Siden august 1986 har den fløyet i Norge med kjennetegn LN-WND. Samlet har flyet logget 39 112 flytimer pr. august 2009, noe som tilsvarer fire og et halvt år på vingene. Flyet har 19 passasjerseter og flys til enhver tid av profesjonelle flykapteiner. Basen er Torp flyplass ved Sandefjord, og medlemsturer arrangeres både i Norge og utenlands.
Langs linjen (Oslo)
Langs linjen (15–43C; ingen partallsadresser) er en vei på Ljan i bydel Nordstrand i Oslo. Den går som blindvei nordover fra Ljabruveien, parallelt med Østfoldbanen, hvorav navnet, som ble vedtatt i 1917.
Dakota Norway
Stiftelsen
Dakotaen kan ikke fly med passasjerer, bare med medlemmer. Derfor blir alle som går ombord registrert som medlemmer for inneværende år. Året etter får de som ønsker videre medlemskap tilsendt en bankgiro, og stiftelsens medlemstall holdes oppe ved at en god del av de som tidligere har fløyet med Dakotaen også opprettholder sitt medlemskap i årene etter.
Kurt Sucksdorff
Sucksdorff vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under Vinter-OL i 1928 i St. Moritz. Han var målvakt på det svenske laget som kom på andreplass i OL-turneringen bak Canada. Sveriges resultat i finalerunden, som besto av fire lag, var tap med 0–11 mot Canada, og seier med 4–0 og 3–1 over henholdsvis Sveits og Storbritannia. OL-turneringen i ishockey i 1928 var også både det tredje verdens- og det trettende europamesterskapet i ishockey. Det svenske laget ble europamestere foran Sveits og Storbritannia.
Spillerne på Sveriges OL-, VM- og EM-lag i 1928 var Carl Abrahamsson, Emil Bergman, Birger Holmqvist, Gustaf Johansson, Henry Johansson, Nils Johansson, Ernst Karlberg, Erik Larsson, Bertil Linde, Sigfrid Öberg, Wilhelm Petersén og Kurt Sucksdorff.
Sucksdorff ble historisk under Ishockey-VM 1931 i Krynica. Han slapp ikke inn et eneste mål i Sveriges kamp mot Canada. Kampen endte 0–0 og var Canadas første poengtap i en landskamp i ishockey.
Gul glassvingeblomsterflue
Gul glassvingeblomsterflue (Scaeva selenitica) er en middels stor flue som tilhører familien blomsterfluene. I Norge finnes er den funnet over det meste av landet. Den er utbredt i hele Europa.
Utseende
Scaeva selenitica er en ganske stor blomsterflue (12-16 mm). Den ligner på Scaeva pyrastri men skiller seg på at bakkroppens flekker er større og gule. Den har glissen, fin lys hårbekledning. Brystpartiet har lengst hårbekledning og er skinnende svart. Brystets sider er lysere. Scutellum er skittent gul-grønt eller mer mørkere farget. Bakkroppen er mørkt svart med kommaformede gul-hvite flekker. Beina er lyse, brun-gule på midten, mens lår (femora) og føtter (tarsi) er mørker, nesten svarte. Vingene er klare og gjennomskinnelige.
Wanderlândia
Wanderlândia er en kommune i delstaten Tocantins i nordregionen av Brasil.
Gul glassvingeblomsterflue
Utseende
Hodet er virker stort og ansiktet er lyst gul-hvitt farget, toppen av hodet er skinnende svart med tre punktøyne. Partiet rundt antennene er oppsvulmet særlig hos hannene. Det er to store, hårete fasettøyne. Hos hannene møtes øynene på toppen av hodet, mens det hos hunnene er en tynn pannestripe mellom fasettøynene.
Levevis
Arten finnes i skog, eng og hager. Ofte setter den seg på en trestamme eller i vegetasjonen, i solen. Artene er kjent for å fly over store strekninger, men kan trolig også greie å overvintre i Norden i alle fall i milde vintre. Voksne fluer kan påtreffes i april-oktober.
Larvene lever av bladlus.
Hans Brüggemann
Hans Brüggemann (født ca. 1480 i Walsrode, død ca. 1540) (aktiv i perioden ca. 1514 – ca. 1521) var en tysk billedskjærer.
Han er i dag kjent for Bordesholmalteret, som ble utført til Bordesholm kloster syd for Kiel. Alteret ble flyttet til Schleswig domkirke i 1666.
Bordesholmalteret er tatt opp i den danske Kulturkanonen.
Dan Quayle
James Danforth «Dan» Quayle (, født 4. februar 1947 i Indianapolis) er en tidligere amerikansk republikansk politiker. Han var USAs 44. visepresident under George H.W. Bush 1989–1993, etter å ha vært kongressrepresentant for Indianas 4. distrikt 1977–1981 og senator for Indiana 1981–1989.
Han praktiserte som advokat før han ble valgt til Representantenes hus som 29-åring. At Bush foretrakk Quayle som sin visepresidentkandidat ved presidentvalget i 1988, ble møtt med en del skepsis, men Bush og Quayle vant valget. Quayle appellerte til republikanernes mer konservative velgergrupper. Han er trolig blant visepresidentene som har vært mest involvert i utformingen av presidentens utenrikspolitikk. Han avla offisielle besøk i 47 land, mange av dem i Latin-Amerika og Asia. Bush og Quayle tapte gjenvalg i 1992 mot demokratene Bill Clinton og Al Gore. Quayle stilte i de republikanske primærvalgene foran presidentvalget i 2000, men trakk seg tidlig og støttet den senere president George W. Bush.
Etter tiden som politiker har Quayle vært bosatt i Paradise Valley i Arizona, og leder en avdeling av investeringsselskapet Cerberus Capital Management, foruten å skjøtte flere styreverv.
Familie, oppvekst og utdannelse
Dan Quayle ble født i Indianapolis i Indiana som sønn av James C. Quayle og Martha Corinne Pulliam. Slektsnavnet Quayle stammer fra Man i Irskesjøen, og det var Dan Quayles oldefar, Robert Quayle, som utvandret fra fødebyen Douglas til Amerika på 1800-tallet. Quayles morfar, Eugene C. Pulliam, grunnla Central Newspapers Inc., som eier dagsaviser som The Arizona Republic og The Indianapolis Star. James C. Quayle flyttet med familien til Arizona i 1955 for å lede en avdeling av svigerfarens medieimperium. Av politisk observans var de begge konservative republikanere.
Etter å ha tilbragt mye av sin oppvekst i Arizona, ble Dan Quayle uteksaminert fra Huntington High School i Huntington i Indiana i 1965. Fra 16-årsalderen hadde jobb som avisbud, senere som journalist og lederskribent, i Huntington Herald-Press. Han tok sin collegeutdannelse i statsvitenskap ved DePauw University.
Mellom 1969 og 1975 tjenestegjorde han i Nasjonalgarden i Indiana, og oppnådde grad av sersjant. Mens Quayle var i den overbemannede Nasjonalgarden, ble mange av hans jevnaldrede sendt i Vietnamkrigen. Han har benektet at foreldrene brukte sin innflytelse til å unngå at sønnen ble sendt til stridshandlingene i Vietnam.
I løpet av militærtjenesten fullførte han en kandidatutdannelse i jus ved Indiana University i 1974. På kveldskurs i jus møtte han Marilyn Tucker. Hun kom fra et strengt kristent hjem, hvor begge foreldrene arbeidet som leger. Dan og Marilyn giftet seg i 1972, og har tre barn, deriblant Ben Quayle, som har vært kongressrepresentant.
Dan Quayle ble ansatt i avdelingen for forbrukerbeskyttelse hos Indianas generaladvokat i juli 1971. Senere samme år ble han administrativ sekretær for guvernør Edgar Whitcomb. Quayle var avdelingsdirektør for arvebeskatning ved skatteetaten i Indiana 1973–1974. Etter å ha fullført jusstudiet i 1974, kom Quayle inn i driften av familiens avis, Huntington Herald-Press. Han var også privatpraktiserende advokat i Huntington sammen med ektefellen.
Tidlig politisk karrière
I 1976 ble Quayle valgt til Representantenes hus fra Indianas 4. distrikt, etter å ha vunnet over den erfarne demokraten J. Edward Roush med 54,4 % av stemmene. To år senere ble Quayle gjenvalgt med den hittil største stemmeandelen i dette distriktet, 64,4 %. I sin personlige stab ansatte han blant andre Dan Coats. Coats skaffet ham innflytelse i kristenkonservative miljøer, «det kristne høyre», i Indiana. På denne tiden hadde det kristne høyre en økende mobiliseringsevne og politisk innflytelse.
I 1980 ble Quayle valgt inn i Senatet. Han slo demokraten Birch Bayh, som hadde sittet i tre perioder, med 53,8 % stemmene. Med dette ble han Indianas hittil yngste senator, 33 år gammel. Valget gikk parallelt med presidentvalget, der republikaneren Ronald Reagan vant en klar seier, og tolv mandater i Senatet gikk fra demokrater til republikanere. Quayle har ment at valgseieren skyldtes misnøye med stor arbeidsledighet og høye renter. Bidraget fra det kristne høyre hadde også vært viktig, skjønt Quayle ikke ville vedkjenne seg støtten fra blant andre Jerry Falwell. Quayle mener at valgkampen mot Roush i 1976 var mer krevende enn valgkampen i 1980.
Quayle skrev nok en gang valghistorie da han ble gjenvalgt i 1986 med den hittil største marginen i et delstatsdekkende valg i Indiana, med 60,6 % av stemmene. Valgseieren stod i klar motsetning til den nasjonale trenden; 7 av 12 republikanske senatorer som ble valgt første gang i 1980, ble ikke gjenvalgt dette året.
Quayle håpet å få sitte i Senatets faste komiteer for utenriks- og finanssaker, men havnet i komiteene for militærtjeneste, budsjett og sysselsetting. I sistnevnte komité ble Quayle leder for underkomiteen for sysselsetting og produktivitet. Som senator var Quayle i all hovedsak lojal til Reagans politiske linje.
Presidentvalget i 1988
George H.W. Bush uttalte at han ønsket at hans egen visepresident skulle spille den samme rollen som han selv hadde gjort som Ronald Reagans visepresident. Bush begynte sin utvelgelse en måned før republikanernes landsmøte i New Orleans i august 1988. De tre fremste kandidatene var Bob Dole, Jack Kemp og Dan Quayle, men Bush røpet ikke sin beslutning for Barbara Bush, Reagan eller Quayle før åpningen av landsmøtet. På landsmøtets andre dag presenterte han Quayle som sin foretrukne visepresidentkandidat. Quayle tok tak i Bush' arm og sa «la oss gå og ta dem», og etterlot et inntrykk av en nokså utradisjonell kandidat.
Quayle ble enstemmig nominert til visepresidentkandidat. Han ble den første president- eller visepresidentkandidaten fra de store partiene som var født etter den andre verdenskrig. Ved å peke på Quayle, forsøkte Bush sannsynligvis å gi kandidaturet et mer ungdommelig preg og appell hos mer konservative velgergrupper. Den republikanske staben var dårlig forberedt på pressens granskning av Quayles tjeneste i Nasjonalgarden. Pressen spekulerte i Quayles golftur til Florida med to andre kongressrepresentanter og lobbyisten Paula Parkinson i 1980. En politietterforskning i 1981 hadde ikke funnet bevis for noe straffbart. Quayle dro mer oppmerksomhet bort fra Bush enn hva partiledelsen hadde forutsett.
Demokratene nominerte guvernør Michael Dukakis fra Massachusetts og senator Lloyd Bentsen fra Texas til president- og visepresidentkandidat. Den republikanske valgkampen ble ledet av James Baker, som ikke hadde ønsket Quayle som visepresidentkandidat. Quayle hadde ikke arbeidet med sin nye stab før, og de ble ikke enige om hvordan han burde fremtre. I TV-debatten mellom visepresidentkandidatene i oktober ble Quayle utfordret på sin politiske erfaring, og svarte at han hadde like lang fartstid fra Kongressen som det John F. Kennedy hadde i 1960. Lloyd Bentsen repliserte: «Senator, du er ingen Jack Kennedy», som ble en ikonisk uttalelse. Til tross for dette, så ledet Bush på meningsmålingene.
Mot slutten av valgkampen tok Quayle sterkere kontroll over staben, og han ble mer frittalende. Inntrykket av Quayle som en politisk lettvekter hadde likevel fått feste seg. Et flertall av velgerne i 1988 ville ha foretrukket Lloyd Bentsen som visepresident, ifølge meningsmålinger. Visepresidentkandidaten fikk liten betydning for stemmegivningen. Ved valget i november vant Bush og Quayle over Dukakis og Bentsen med 426 mot 168 valgmannsstemmer og en margin på 8 prosentpoeng av stemmene.
Arbeid som visepresident
Quayles stabssjef var William Kristol, senere redaktør i The Weekly Standard. Noen aviser gav Kristol det – for Quayle – mindre flatterende tilnavnet «Quayles hjerne».
President Bush gjorde til Quayle til sjef for Konkurransedyktighetsrådet samt den første formannen i Det nasjonale romfartsrådet. Oppnevnelsene kan betraktes som symboler på målene for presidentens politikk, heller enn instrumenter for å nå disse målene. Som formann i romfartsrådet ville Quayle sikre jorden mot kollisjoner med asteroider. Konkurransedyktighetsrådet ble stiftet som en ideell organisasjon under president Ronald Reagan i 1986. Rådet skulle være en støttespiller for amerikansk næringsliv som ville operere globalt for å bringe store selskaper til USA.
Quayle appellerte til velgere som bekjente seg til den amerikanske middelklassens tradisjonelle etikk og idealer, som patriotisme og familieverdier. Med brodd mot «Hollywood- og mediaeliten» ønsket han å bekjempe «moralsk forfall». Han mente at enkelte TV-programmer hadde en dårlig oppdragende effekt på ungdom og medvirket til færre giftermål og flere skilsmisser, som gav usikre oppvekstvilkår og dårligere levekår. Han satte opptøyene i Los Angeles etter Rodney King-saken i 1992 i forbindelse med moralsk forfall, og brukte alenemoren «Murphy Brown» i såpeoperaen med samme navn som et ofte sitert eksempel.
Quayle ble gjenstand for latterliggjøring og vitsemakeri i media og befolkningen i et slikt omfang at arbeidet hans sjelden ble nevneverdig anerkjent. Media gjengav hyppig uttalelser fra Quayle som store deler av befolkningen oppfattet som komiske. Vitsemakingen bygget i stor grad på det etterlatte inntrykket av Quayles egne uttalelser, hans blonde, gutteaktige utseende eller hans illegtimitet.
Presidentvalget i 1992
I meningsmålinger i mars 1991 ble president Bush støttet av 89 % av velgerne, og ble fortsatt støttet av over halvparten i desember. Gode meningsmålinger, et svakere lederskap under stabssjef Samuel K. Skinner og presidentens uavklarte holdning til renominasjon gjorde at valgkampforberedelsene kom sent i gang. Det var en gryende bekymring i befolkningen for økonomien.
En stor del av velgerne og republikanske strateger mente at Bush burde finne en annen visepresidentkandidat enn Quayle. Strategene ville heller ha Quayle som forsvarsminister. Utenriksminister James Baker, som ledet den republikanske valgkampen i 1988, var Quayles mest sannsynlige motkandidat. Bush bekreftet sin tillit til Quayle, som ble enstemmig renominert til visepresident av republikanernes landsmøte i 1992.
Demokratene nominerte guvernør Bill Clinton fra Arkansas og senator Al Gore fra Tennessee. Den partiløse milliardæren Ross Perot fra Texas stilte også, og hadde viseadmiral James Stockdale som sin visepresidentkandidat. Time påpekte likhetene mellom Quayle og Gores alder, familiebakgrunn, ektefeller, religiøsitet, medietrening og politiske erfaring. Quayle møtte Gore og Stockdale til TV-debatt, og meningsmålingene i etterkant var svært sprikende i spørsmålet om hvem som hadde vunnet. Slik som de fleste debattene for visepresidentkandidater, hadde den liten innvirkning på valget, som Clinton og Gore vant med 370 mot 168 valgmannsstemmer og en margin på 5 % av stemmene. Perot fikk 19 % av stemmene, men ingen valgmannsstemmer.
Senere år
Quayle ble oppfordret til å stille som guvernørkandidat i Indiana i 1996, men skal ikke ha vært motivert, og mente at det ville være en fordel å være uten politiske verv en stund. Quayle avslo å stille i de republikanske primærvalgene foran presidentvalget samme år, og viste til sine plager med årebetennelse.
Han skrev en bok om sin tid som visepresident, Standing Firm, som ble en bestselger. Hans andre bok, The American Family: Discovering the Values that Makes Us Strong, ble utgitt våren 1996, og en tredje bok, Worth Fighting For, i 1999. Han var formann i den politiske handlingskomiteen Campaign America i 1990-årene.
I april 1999 erklærte han sitt kandidatur i de republikanske primærvalgene foran presidentvalget i 2000. Med hentydning til George W. Bush sa Quayle at «vi vil ikke ha enda en kandidat som trenger arbeidstrening». Blant de som erklærte sin støtte til Quayle, var de tidligere senatorene Mack Mattingly, Dan Coats og Spencer Abraham, de tidligere guvernørene Otis R. Bowen, John H. Sununu og Carroll A. Campbell, daværende guvernør Kirk Fordice og 11 kongressrepresentanter. I en prøvevotering i Iowa i august 1999, det første primærvalget i rekken, fikk Quayle bare 3,9 % stemmene. Quayle var erfaren, men svekket av ettermælet som visepresident. Han trakk seg som kandidat i september 1999, og gav sin støtte til George W. Bush, som også ble valgt til president.
Quayle og ektefellen flyttet til Arizona i 1996. Han avslo å stille som guvernørkandidat i Arizona i 2002. I 1999 gikk han inn i Cerberus Capital Management, et av USAs største investeringsselskaper innen aktiv eierkapital, og leder selskapets avdeling for globale investeringer. Han er også involvert i den konservative tankesmien Hudson Institute, styreformann i Quayle and Associates, styremedlem i vannselskapet Heckmann Corporation og styremedlem i forretningsbanken Aozora Bank i Tokyo. Quayle har tidligere hatt styreverv i selskaper som K2 Sports, Amtran, Central Newspapers og BTC.
Magnus Gerne
Magnus Gerne (født 1921, død 1987) var en kjent svensk illustratør, kunstner og tegner. Han var først og fremst kjent for faktaspekkede panoramabilder med innfelte detaljtegner og røntgentverrsnitt. Gerne var Expressens ledende tegner fra 1950-tallet. Han laget også grafiske reportasjer for ukeblader og svensk næringsliv. Med sine detaljrike tegninger illustrerte han også Lars Widdings dramatisering av historiske hendelser i blant annet Svenska Äventyr. Magnus Gerne bodde sammen med sin hustru, Gunhild Lilian Gerne i Täby, Stockholms län. En stor del av sin tid var han på deres sommersted på Högmarsö i Roslagen.
Tzintzuntzan
Tzintzuntzan (purépecha: Ts’intsuntsani, «Kolibristedet») er en liten by og arkeologisk utgravning på Tarasca-sletta i den meksikanske delstaten Michoacán. Byen ble grunnlagt av purépecha-kongen Tariácuri rundt år 1325 like ved Pátzcuaro-sjøen. Da byen var på sitt mektigste hadde den kanskje 40 000 innbyggere, og var hovedstad i purépecha-riket (også kalt tarasco-riket) fra midten av 1400-tallet fram til spanjolenes ankomst.
Den arkeologiske sonen omfatter et seremonisenter som står oppå en plattform på ca. 400 m² med en rampe i midten. På plattformen er det bygd såkalte yácatas i rektangulære og runde former, og på disse sto det tidligere templer viet til gudene i purépecha-gudeverdenen. Den viktigste guden var Curicaueri.
Dagens kommune
Den moderne byen Tzintzuntzan er kjent for sitt kurvmakeri og sin vevproduksjon. Klosteret Santa Ana fra 1500-tallet er en av de tidligste klostrene i Mexico, og her huses flere mirakelgjørende relikvier og helgenbilder. I klosterhagen står oliventrær som skal ha blitt bragt over fra Spania, og som var de første oliventrærne som ble plantet i Amerika.
Tzintzuntzan kommune dekker et areal på 165 km². I tillegg til byen Tzintzuntzan er det mindre samfunn i Ihuatzio, Cucuchuchu og Los Corrales. I 1995 bodde det rundt 12 500 mennesker i byen, hvorav ca. 2550 snakket et urspråk, først og fremst purépecha og ixcatekisk.
Eksterne lenker
Tzintzuntzan
Lotto Dstny
De fleste rytterne fra Omega Pharma-Lotto ble med til det nye laget.
Etter 2022-sesongen rykket de ned ett nivå.
4. etappe i Tour de France 2005
Startliste
14.20: Euskaltel-Euskadi
14.30: AG2R Prevoyance
14.35: Saunier Duval-Prodir
14.40: Cofidis
14.45: Davitamon-Lotto
14.50: Liquigas-Bianchi
14.55: Bouygues Telecom
15.00: Francaise des Jeux
15.05: Domina Vacenze
15.10: Quick Step-Innergetic
Langteigåsen (Oslo)
Langteigåsen (1–81, 2–62) er en vei på Bjørndal i bydel Søndre Nordstrand i Oslo. Den går som gangvei nordover gjennom rekkehusbebyggelsen fra en snuplass i enden av Trollstien. Det er gangveiforbindelse videre nordover til Beverkollen.
4. etappe i Tour de France 2005
Startliste
15.20: Illes Balears-Caisse d'Epargne
Langteigåsen (Oslo)
Navnet ble vedtatt i 1995.
4. etappe i Tour de France 2005
Startliste
15.25: Crédit Agricole (Thor Hushovd)
15.30: Liberty Seguros-Würth Team
15.35: Fassa Bortolo
15.40: T-Mobile Team
15.45: Gerolsteiner
15.50: Phonak
15.55: Discovery Channel
16.00: Team CSC (Kurt Asle Arvesen)
Info
Dette var årets eneste lagtempo i touren. De store forhåndsfavirittene var Team CSC og Discovery Channel Pro Cycling Team. Første lag starter kl. 14:20 og siste lag ut starter kl. 16:00. Startintervallene mellom hvert lag er på 5 minutter.
Som forventet ble dette en kamp mellom laget til Bjarne Riis (Team CSC) og Lance Armstrong (DSC). CSC ledet med 15 sekunder på Armstrong tidlig i løpet, men etterhvert tok Discovery inn på CSC, med kun 6 km igjen til mål ledet CSC med 2 sekunder. Kun noen hundre meter fra mål falt mannen i den gule trøya, CSCs David Zabriskie. Dette gjorde at laget trolig tapte noen dyrebare sekunder, som trolig førte til at Discovery vant etappen og at Zabriskie mistet ledelsen i rittet. Om Zabriskie ikke hadde falt ville han etter all sannsynlighet beholdt ledelsen i løpet ettersom at CSC da trolig ville vært noen sekunder raskere. I stedet trillet Zabriskie i mål på en 53.-plass, 1 minutt og 28 sekunder bak DSC-laget. Kurt Asle Arvesen gjorde en solid innsats på CSC-laget og var en av de som dro laget aller mest de siste meterne etter Zabriskies fall. Lance Armstrong overtok den gule ledertrøyen etter denne etappen. Thor Hushovds lag Crédit Agricole imponerte og havnet til slutt på 6.-plass.
5. etappe går fra Chambord til Montargis.
Hull-noten
Utkast til foreslått grunnlag for avtale mellom De forente stater og Japan, ofte omtalt som Hull-noten, var det siste forslaget som ble avlevert til keiserriket Japan av De forente stater før angrepet på Pearl Harbor og den amerikanske krigserklæringen. Noten ble avlevert 26. november 1941 og er oppkalt etter han som avleverte den, USAs daværende utenriksminister Cordell Hull.
Bakgrunn
Amerikas forente stater var motstander av andre kinesisk-japanske krig og japanske troppers okkupasjon av en del av Kina. Som protest sendte Amerikas forente stater støtte til den nasjonalistiske regjeringen under Chiang Kai-shek, sperret japanske ressurser i USA og gjennomførte et oljeembargo mot Japan.
5. november 1941 godkjente keiser Hirohito planen om angrep på Pearl Harbor. Samtidig gjorde hans regjering en siste innsats for å nå en diplomatisk løsning på deres uenigheter med USA. Ambassadør Kichisaburō Nomura fremsatte to forslag for den amerikanske regjeringen.
Det første, forslag A, la han fram den 6. november. Det gikk ut på å avslutte den andre kinesisk-japanske krigen med en delvis tilbaketrekning av japanske tropper. Amerikanske etterretningstjenester hadde dekryptert noen av Japans diplomatiske koder, så de visste at det var et andre oppfølgende forslag dersom forslag A ble avvist. Amerikas forente stater svarte henholdende og avviste dermed forslag A 14. november 1941.
20. november 1941 fremla Nomura forslag B, som foreslo at Japan stoppet ytterligere militære aktiviteter til gjengeld for en million gallons (3 800 m³) flybensin fra USA. Amerikas forente stater skulle til å fremsette et motforslag til denne planen, som omfattet en månedlig forsyning av olje til sivilt bruk, men president Franklin D. Roosevelt mottok en lekket opplysning om Japans krigsplaner og nyheten om at japanske troppeskip var på vei mot Indokina. Han gikk for at japanerne ikke forhandlet for alvor og ga utenriksminister Hull beskjed om å oppgi motforslaget.
Noten
26. november 1941 ga Hull den japanske ambassadøren «Hull-noten», som hadde en fullstendig tilbaketrekning av alle japanske tropper fra Fransk Indokina og Kina som et krav fra USAs side. Den omtalte ikke Manchukuo, hvor tusener av japanske sivile allerede var bosatt. Den japanske statsministeren Hideki Tojo sa til sin regjering: "Dette er et ultimatum".
Angrepsstyrken som angrep Pearl Harbor hadde seilt avgårde dagen før, om morgenen den 26. november 1941 japansk tid. Den kunne ha blitt kalt tilbake underveis, men ingen ytterligere diplomatiske fremskritt ble gjort, og 1. desember godkjente keiser Hirohito krigen mot USA, Storbritannia og Nederland, som begynte med angrepet på Pearl Harbor, Malaysia og Filippinene.
Tanum skole
Tanum skole er en offentlig barneskole i Bærum kommune i Akershus, etablert i 1900. Skolen har i underkant av 300 elever per 2009 fordelt på 14 klasser og rundt 50 ansatte. Skolen ligger ikke langt fra Tanum kirke og nærmeste by er Sandvika. Bjørnegård ungdomsskole har videre det kommunale ansvaret for å ta inn elever som går ut fra Tanum.
Historie
Den 6. juni 1900 ble skolen offisielt åpnet av sogneprest Grødal og den fikk navnet "Tanum skole i Tanum skolekrets". Bygningen var en trestruktur som skulle holde styr på ca. 100 elever. I 1926 var det 126 elever på skolen og bygningen hadde fått enkelte påbygninger. Etter andre verdenskrig steg elevtallet kraftig og i 1960 var det 300 elever på skolen. Dette hadde Tanum skole ikke kapasitet til og elever måtte oppholde seg på midlertidige klasserom i nærområdet. Som følge av dette begynte kommunen et byggeprosjekt som skulle fornye hele skolen og fra 1964 til 1993 gjennomgikk skolen tre byggeprosjekter som ga skolen gymsal, musikkrom, kjøkken for heimkunnskapsfaget samt naturfagsrom og bibliotek med mer. Dermed var skole regnet for å være godt nok utstyrt til å ta inn elever til 14 klasser, det vil si 1. til 7.klasse med to paralleller.
Zipcar
Zipcar er et kommersielt, medlemsbasert bilkollektiv, grunnlagt i Cambridge i USA av Robin Chase og Antje Danielson. Selskapet tilbyr bilutleie til sine medlemmer, regnet per time eller dag. Etter at det fusjonerte med konkurrenten Flexcar i 2007 er Zipcar verdens største bilkollektiv, med 6 000 biler og 275 000 sjåfører i 67 byer i USA, Canada og Storbritannia.
Tilsvarende i Norge er andelseide organisasjoner som samarbeider, De har ca. 4000 sjåfører og ca. 200 biler. Disse er: Andelslaget Bilkollektivet (Oslo Kristiansand og Stavanger), Andelslaget BilDeleRingen (Bergen) og Trondheim Bilkollektiv.
Wilhelm Petersén
Wilhelm Knut «Mulle» Petersén (født 2. oktober 1906, død 11. desember 1988) var en svensk ishockeyspiller som deltok i De olympiske vinterleker i 1928 i St. Moritz.
Petersén vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under Vinter-OL i 1928 i St. Moritz. Han spilte på det svenske laget som kom på andreplass i OL-turneringen bak Canada. Sveriges resultat i finalerunden, som besto av fire lag, var tap med 0–11 mot Canada, og seier med 4–0 og 3–1 over henholdsvis Sveits og Storbritannia. OL-turneringen i ishockey i 1928 var også både det tredje verdens- og det trettende europamesterskapet i ishockey. Det svenske laget ble europamestere foran Sveits og Storbritannia.
Spillerne på Sveriges OL-, VM- og EM-lag i 1928 var Carl Abrahamsson, Emil Bergman, Birger Holmqvist, Gustaf Johansson, Henry Johansson, Nils Johansson, Ernst Karlberg, Erik Larsson, Bertil Linde, Sigfrid Öberg, Wilhelm Petersén og Kurt Sucksdorff.
Petersén spilte 20 ishockeylandskamper for Sverige. Han spilte også på landslaget i fotball og bandy. Han ble svensk mester i alle tre lagsportene og er en av kun tre personer som er svensk mester i tre forskjellige sporter.
Banjo-Tooie
Banjo-Tooie er et plattform og action/eventyrspill utviklet av Rare/Rareware og publisert av Nintendo i 2000 for Nintendo 64 som en del av spillserien Banjo-Kazooie. Spillet er oppfølgeren til Banjo-Kazooie og Banjo-Kazooie: Grunty's Revenge, og var en av de mest ventede oppfølgerne til Nintendo 64.
I 2009 ble spillet gjenutgitt til Xbox Live Arcade på Xbox 360, og gjenutgitt 4. august 2015 i samlepakka Rare Replay til Xbox One. Spillet har støtte for 4K på Xbox One X.
Navnet «Banjo-Tooie» kommer av engelsk: Banjo Two/Banjo-Twooie (Banjo 2).
Handling
Spillets historie finner sted to år etter Banjo-Kazooie. Skurken i spillet – heksa Gruntilda Winkybunion – ble i Banjo-Kazooie bekjempet av Banjo og Kazooie. Heksa falt fra toppen av tårnet sitt, og ble sperret inne under jorden fanget av en stor stein. I slutten av Banjo-Kazooie: Grunty's revenge, bad Gruntilda sin tjener Klungo om å hente søstrene hennes for hjelp. Samtidig blir Bottles (Glugge) og Mumbo Jumbo (Hokus Pokus) invitert til et slag poker hos Banjo. Gruntilda blir liggende under steinen ved foten av Spiral Mountain.
Banjo-Tooie begynner like etterpå. Mumbo, Banjo, Bottles og Kazooie spiller poker hos Banjo når Gruntilda's søstre Mingella og Blobbelda plutselig ankommer i sin store gravemaskin. De befrir Gruntilda fra sin grav under steinen med magi. Gruntilda kommer opp, og er bare et skjelett etter de to årene som har gått. Mumbo får øye på dem, og løper for å fortelle det til Banjo. Gruntilda ser ham, og løper etter. Hun stopper utenfor huset og lager en stor trylleformel for å drepe dem alle.
Mumbo kommer inn til Banjo, Kazooie og Bottles og forteller hva som har skjedd, og at Grunty er i ferd med å blåse dem alle til himmels. Banjo og Kazooie kommer seg ut i tide, men Bottles, som tror det hele er en spøk, blir igjen i huset og blir truffet av Grunty's formel. Gruntilda og søstrene hennes drar fra Spiral Mountain, og setter ut monstre som ødelegger hele omerådet i det de drar. Etter stormen står Banjo, Mumbo og Kazooie utenfor Banjo's hus, som ligger i ruiner etter Grunty's trylleformel. Resten av Spiral Mountain er også ødelagt.
Skrekkslagen ser de en svartsvidd og skadet Bottles halte ut av huset og dø foran øynene på dem. Banjo, Kazooie og Mumbo lengter etter hevn, og setter etter Gruntilda for å få akkurat det. De følger etter heksa og kommer til Jinjo Village (Hjembyen til jinjo-folket). Der møter de King Jingaing, som gir dem deres første jiggy for å hjelpe dem videre.
I mens har Gruntilda og søstrene hennes dratt til deres nye slott, hvor søstrene har bygd en stor masking kalt B.O.B. (Big-O-Blaster). Denne maskinen kan avfyre en stråle for å suge opp livskraft fra planter, skapninger og omeråder. Som straff for å ha gitt Banjo en jiggy, avfyrer de en stråle mot jinjo-kongen, palasset blir livløst og grått og kongen selv blir forvandlet til en zombie. Når Banjo og Kazooie endelig når frem til slottet og vinner den store quizen Gruntilda har forberedt for dem, får de tilgang til maskinen. De setter den i revers, og redder både King Jingaling og Bottles. Deretter må de ta seg av heksa. Når Gruntilda er overvunnet, er det ingen ting igjen av henne annet enn en hodeskalle. Banjo og Kazooie lar henne bli igjen på toppen av slottet og drar hjem til Spiral Mountain.
Oppfølgeren 'Banjo-Kazooie: Nuts & Bolts' begynner åtte år senere, når Gruntilda, som kun er en hodeskalle, endelig greier å krabbe tilbake til Spiral Mountain.
Spillet
Banjo-Tooie bygger hovedsakelig på den samme spillemåten som Banjo-Kazooie. Spilleren styrer bjørnen Banjo, med en ryggsekk på ryggen med fuglen Kazooie i. Duoen lærte i Banjo-Kazooie mange «moves» (teknikker) som kan hjelpe dem gjennom spillet. Dette kan være alt fra for eksempel å bruke B-knappen til å slå og A-knappen til å hoppe, til å trykke Z og deretter A for å sende duoen opp i lufta, før de deiser i bakken of dreper eventuelle monstre under seg. I Banjo-Tooie beholder man alle disse teknikkene og lærer mange nye. Noe nytt var også muligheten til å spille som sjamanen Mumbo.
Peter Brixtofte
Peter Brixtofte (født 11. desember 1949 i København, død 8. november 2016 i Farum) var en dansk politiker for partiet Venstre. Han var borgermester i Farum kommune fra 1985 til han måtte gå av i 2002, i forbindelse med den såkalte Farum-saken. Han var også medlem av Folketinget. Farum ble i mange år fremhevet som en mønsterkommune. Etter folketingsvalget i 1998 var Brixtofte på tale som formann i Venstre. I 2002 ble det avdekket en rekke straffbare forhold i kommunens økonomiske disposisjoner. Brixtofte ble dømt til fengselsstraff.
Banjo-Tooie
Spillet
Man må som vanlig utforske store 3D-verdener med mange farer og feller og hjelpe snille karakterer. Hver verden inneholder 10 gyldne «jiggies» (Puslespill-biter), Som spilleren bruker til å åpne nye verdener. Hver verden har også en 'boss' (Et stort monster som er vanskelig å slå). Man får tak i puslespill-bitene på alskens forskjellige måter. I Banjo-Kazooie foregikk handlingen i Gruntilda's hule, og verdenene var der inne. I Banjo-Tooie kan man gå inn i hulen, men inngangen til verdenene er blokkert. I stedet utspiller handlingen seg på 'Isle of Hags' (Kjerringøya), som viser seg å være halvøya som grenser til Spiral Mountain. Banjo og Kazooie må spille seg gjennom verdenene for å få flere jiggies og nye teknikker så de kan komme seg videre på øya, og til slutt komme frem til Gruntilda's nye slott på fjelltoppen. Der spiller man, akkurat som i Banjo-Kazooie, en quiz med spørsmål om spillet og innhold, før man hiver seg løs på den siste bossen, som er Gruntilda i sin borremaskin. Etter at hun er beseiret, kan man fortsette å spille og samle de jiggiene man ikke fant tidligere.
Peter Brixtofte
Liv og virke
Han vokste opp i Søborg, en forstad til København. Faren var jurist og avdelingssjef i Rigsrevisionen.
Banjo-Tooie
Mottagelse
Da det ble sluppet ut ble Banjo-Tooie veldig godt mottatt og fik veldig gode kritikker. Spillet har solgt mer enn tre millioner kopier verden over. Johnny Liu fra Game Revolution mente at spillet var en verdig etterføler til Banjo-Kazooie''
Peter Brixtofte
Liv og virke
Han var medlem av Folketinget for Roskilde amtskrets 1973–1977, for Vejle amtskrets 1979–1981 og for Fyns amtskrets 1990–2005, og Danmarks skatteminister i Schlüter-regjeringen 1992–1993. Da han ble tvunget til å gå av som borgermester i Farum i 2002, ble han samtidig ekskludert fra Venstres folketingsgruppe. Han var tilsluttet Centrum-Demokraternes gruppe 2004–2005, men partiet nektet ham nominasjon til Folketinget.
Den 20. juni 2006 ble han dømt til 2 års ubetinget fengsel for grov tjenestesvikt. Dommen ble anket og stadfestet av Østre Landsret 8. februar 2007. Den 10. april 2007 ble han idømt ytterligere to års ubetinget fengsel for embedsmisbruk og tjenestesvikt. Brixtofte sonet fengselsstraffen i Horserød Statsfængsel.
Brixtofte hadde et langvarig alkoholmisbruk. Han døde av alkoholrelaterte skader i 2016.
Riksvei 55
Riksvei 55 (Rv55) gikk mellom Dragsvik i Balestrand og Stedje i Sogndal.
Veien går langs nordsiden av Sogndalsfjorden og Sognefjorden forbi Hermansverk og Leikanger til Hella og med ferge over Fjærlandsfjorden.
Før 1. januar 2010 var fylkesvei 55 del av veien.
2019 ble veien del av riksvei 13.
Vác
Vác [] (slovakisk Vacov, tysk Waitzen, latinsk Vacium) er en by nord i Ungarn ved Donaus venstre bredd. Byen ligger i fylket Pest ved Donaukneet ca 34 kilometer nord for Budapest og hadde rundt 33,000 innbyggere i 2021.
Historie
Magyarene slo seg til ved Donaukneet i 896. Kong Stefan I av Ungarn grunnla i Vác det første bispesetet i Ungarn, men dokumentene fra stiftelsen er ikke bevart. Den eldste skriftlige kilde hvor byens navn fremkommer, er en almanakk fra 1074 (Yburg), der byen omtales som Watzenburg. Bykjernen fra middelalderen var opprinnelig del av et festningsområde ved elvebredden. Kong Géza I oppførte på festningsområdet en domkirke til jomfru Maria, hvor han selv ble bisatt i 1077.
Sin første blomstringstid opplevde byen under biskop Miklós Báthory (ca 1435 til 1506) som bygget bispesetet i renessansestil. Deretter fulgte det osmanske herredømmet. Krigshandlingene mot slutten av den osmanske tiden og oppstanden under Franz II Rákóczi førte til utflytting av byen og ødela infrastrukturen. 1731 ødela en brann det meste av middelalderbyen. Gjennom den senere bl.a. tyske innvandringen fulgte en ny oppsving i det økonomiske liv. Mot slutten av det 18. århundret ble Vác oppført i barokkstil. Den første jernbanelinjen mellom Vác og Pest ble bygget i 1846.
Severdigheter
Katedralen, også kalt dom, ble bygget mellom 1761 og 1777 etter oppdrag fra biskop Christoph Anton von Migazzi etter planer av den østerrikske hoffarkitekt Isidore Canevale. Katedralen er oppført i senbarokk-klassisistisk stil. Det er den femte kirken som er reist i bispedømmet siden etableringen av bispesetet i det 11. århundret. Hovedalteret er laget over temaet Maria besøkelsesdag og fresken i kuppelen dreier seg om treenighetens seier. Begge verk er laget av maleren Franz Anton Maulbertsch (1724–1796).
Den eneste triumfbuen i Ungarn ble også reist på oppdrag fra biskop Migazzi i 1764 og av arkitekt Canevale til ære for Maria Teresia av Østerrike og i forbindelse med hennes besøk i byen.
Tårnet på det nordlige hjørnet av middelalderfestningen er det eneste i behold fra middelalderens bygninger i byen. Forøvrig er byens arkitektur preget av barokkstilen.
Bordvannvegen i Lom
Bordvannveien i Lom, eller Bordvassvegen, er et kanalsystem for vanning av åkrer, hovedsakelig til korndyrking. Slike systemer med kanaler og vannrenner var vanlig i Ottadalsbygdene på 17- og 1800-tallet, og var en forutsetning for gode kornavlinger. Årsnedbøren er mange steder bare 300 mm. Gje Vårherre sol, ska oss sjølve skaffe væte, sa folk i Ottadalen.
68 anlegg av denne typen er registrert i Lom.
Vannrenner, hogd ut av tømmerstokker, var det tekniske grunnlaget for de første vannveiene av denne type.
Bordvassvegen er ett av disse anleggene, og en av de som var lengst i bruk. Den skulle skaffe vann til ni gårder ved Bøvra, fra Aukrust til Andvord. Det er bevart en kontrakt med Peder Dagsgardsøygard, også kalt Vass-Per, fra 1833 som forteller om byggeplanene.
Bordvassvegen begynner høyt oppe i fjellet under Lomseggen, 1450 moh., og ender på gården Andvord, 450 moh. Bordvannveien var i bruk helt frem til 1986. I dag brukes stien langs vannveien som tursti.
Litteratur
Elling Alsvik: Vatning i Lom og Skjåk. Magistergradsavhandling i etnologi ved Universitetet i Oslo. Oslo 1970.
Walmart
Walmart er en amerikansk detaljistkjede, grunnlagt i 1962 av Sam Walton i Rogers, Arkansas.
Selskapet er verdens største detaljist og verdens største bedrift, med 1,8 millioner ansatte i 44 land og en omsetning på 285 milliarder dollar (2005). Selskapet ble et aksjeselskap i 1969, og ble registrert på New York-børsen i 1972. Hovedkontoret ligger i Bentonville, Arkansas.
Bakgrunnshistorie
I 1945 kjøpte forretningsmannen Sam Walton en filial fra en annen butikk-kjede. Hans primære fokus skal ha vært å selge produkter til lavere priser i håp om å skaffe et høyere volum-salg. Han opplevde imidlertid tilbakeslag fordi leieprisen og prisen for filial-kjøpet var uvanlig høy. Men Walton var også i stand til å finne billigere leverandører, enn de som ble brukt av andre butikker. Dermed klarte han også å underby konkurrentene sine på pris. Salget økte med 45 prosent i hans første eier-år. Fem år etter å ha åpnet hans første butikk, kjøpte han kjedens andre butikk. Den butikken er nå et Walmart-museum.
2. juli 1962 åpnet Walton en ny butikk i Rogers, Arkansas. Navnet kom fra Fed-Mart, en kjede med lavpris-varehus grunnlagt av Sol Price i 1954, som Walton også ble inspirert av. Selskapet ble innlemmet som Wal-Mart, Inc. 31. oktober 1969, og forandret navn til Wal-Mart Stores, Inc. i 1970. Samme år åpnet selskapet et hjemmekontor og deres første distribusjonssenter i Bentonville, Arkansas.
I løpet av 1980-tallet fortsatte Walmart å vokse raskt, og ved selskapets 25-årsjubileum i 1987 fantes det 1 198 butikker med en omsetning på 15,9 milliarder dollar og 200 000 medarbeidere. Mens det var den tredje største forhandleren i USA, var Walmart mer lønnsomt enn rivalene Kmart og Sears på slutten av 1980-tallet. I 1990 ble Walmart den aller største amerikanske forhandleren målt etter omsetning. Selskapet begynte også åpne butikker utenfor Nord-Amerika, og gikk inn i Sør-Amerika i 1995 med butikker i både Argentina og Brasil.
Walmarts første butikk i Europa åpnet i juli 1999. I 1997 ble Walmart lagt til på Dow Jones Industrial Average. I 1998 introduserte Walmart konseptet «Neighborhood Market» med tre butikker i Arkansas. Etter hvert som Walmart raskt ekspanderte til ett av verdens største selskap, var mange kritikere bekymret for hva slags effekt dette kunne få på lokalsamfunnene.
Kritikk
Walmart har blitt sterkt kritisert fra mange hold i lang tid, blant annet for å presse ut mindre konkurrenter og for dårlige arbeidsforhold og aktiv motarbeiding av fagforeninger. I juni 2006 trakk Statens pensjonsfond – Utland, med sine nesten 670 millioner investerte kroner, seg ut av selskapet etter anbefaling fra Etikkrådet.
I 2005, ble en dokumentaren Wal-Mart: The High Cost of Low Price sluppet, denne filmen omhandler Walmarts behandling av ansatte, primært i USA, men også ved produksjonsanlegg i Kina; hvordan etableringen av en Wal-Mart-butikk representerer en konkurranse som kan bety at forretninger i småbyer blir utkonkurrert; og firmaets praksis i forhold til miljøspørsmål.
Bergen tinghus
Tinghuset i Bergen ligger på Tårnplass 2 i Bergen i Hordaland, på hjørnet mot Christian Michelsens gate. Tinghuset er tegnet av bergensarkitekten Egill Reimers i 1928 og sto ferdig i 1933. Hans premierte utkast hadde mottoet «Respekt for loven». Bygningen har totalt 12 000 kvm fordelt over seks etasjer, pluss kjeller og loft. Huset har 25 rettssaler og huser i dag Hordaland tingrett. Frem til høsten 2011 holdt Gulating lagmannsrett også til i tinghuset.
José Raúl Capablanca
José Raúl Capablanca y Graupera (født 19. november 1888, død 8. mars 1942) var en kubansk sjakkspiller. Capablanca regnes som en av de største sjakkspillerne gjennom tidene og har gjennom sin spillestil hatt stor betydning for en rekke stormestere. Capablanca viste meget tidlig fenomenale evner for sjakk, og han er en av sjakkhistoriens markante vidunderbarn. Han spilte nemlig posisjonelt, solid, var intuitivt og var følelsesladet til spillet, og han lander innenfor sjakkpersonligheten som kalles "geni". Han hadde også en veldig stor spilleforståelse. Han tok trekkene stort sett på intuisjon med litt eller nesten ingen kalkulering, fordi dette var spillestilen hans. Han bare følte kombinasjonene. Capablanca var også veldig sterk på sluttspillene. Mange mener at han er best gjennom tidene på nettopp dette.
Bergen tinghus
Bygningen
Stilmessig er tinghuset eklektisk: hovedkroppen er preget av italiensk ungrenessanse, mens hovedinngangen med sine søyler og store buede vinduer er i nygotikk. Tinghuset er bygget i teglstein med gulv og tak av armert betong. I inngangspartiet og i interiøret er det brukt naturstein.