cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Luttsuite i g-moll, BWV 995
Det ser ut til at celloversjonen kom først, men eksperter er enige om at Bach var dypt tiltrukket av lutten, og innførte hele tiden religiøs symbolisme i sine komposisjoner skrevet for lutt. For eksempel siterer sarabanden et incarnatus est fra Credo i Messe i h-moll. Ved å kombinere finessene fra den franske lutt-tradisjonen med det enkle og direkte i den tyske stilen, blandet han de to forskjellige nasjonale stilene.
Wilton kraftverk
Wilton kraftverk  er et varmekraftverk sør for Middlesbrough i North Yorkshire i det sentrale Storbritannia, ved elva Tees. Det har vært ulike kraftverkenheter her siden 1952, fyrt historisk på olje] og kull, men siden omstilt til fyring med biomasse og naturgass. Dagens installerte produksjonskapasitet er 227 MW. Operatør er selskapet SembCorp Utilities, tidligere var det bl.a Enron
Per Anders Johansen
Per Anders Johansen (født 1. november 1965) er en norsk journalist og redaktør. Han var nyhetsredaktør i NRK fra 2004 til 2007, først nyhetsredaktør for NRK radio og fra våren 2007 nyhetsredaktør for Dagsrevyen og Dagsnytts hovedsendinger.
Før 2004 var han redaktør for Brennpunkt. Han har tidligere arbeidet som journalist i Aftenposten, Morgenbladet og Dagsnytt, og som redaktør i studentavisa Universitas. Både som journalist i Dagsnytt og Aftenposten har han vunnet flere priser for undersøkende journalistikk. Han vant SKUP-prisen i 1993 og har fått flere SKUP-diplomer. Han har også vært styremedlem i SKUP.
Våren 2008 begynte han som politisk journalist i Aftenposten, og ble Moskva-korrespondent i 2015.
Han er sønn til Jahn Otto Johansen, og far til Aftenposten-journalist Gina Grieg Riisnæs.
Närpes
Närpes (finsk: Närpiö) er en kommune i landskapet Österbotten i Finland. Kommunen har en befolkning på 9 463 og et areal på 985 km², hvorav 977 km² er land. Närpes grenser til kommunene Kaskö, Kristinestad, Östermark, Kurikka, Malax og Korsnäs.
Närpes, Korsnäs og Larsmo var Finlands siste enspråklig svenske kommuner utenfor Åland. I 2016 ble Närpes en tospråklig kommune. Närpes er kjent for sin gamle og særegne finlandssvenske dialekt.
Närpes kyrka er en korskirke i gråstein. Den ble påbegynt i 1550-årene, men har senere blitt utvidet flere ganger.
Søren Bugge
Slekt
Søren Bugge var sønn av kjøpmannen Lars Sørensen Bugge og Anne Else Schultz fra Århus. Selv var han gift med Gidsken Edvardine Røring, datter av sorenskriver Edvard Røring. Hans fettere på morssiden var dikteren Edvard Storm og brødrene J. E. og Chr. Colbjørnsen. Han var far til biskop Peder Olivarius Bugge og farfar til pedagogen Frederik Moltke Bugge og presten Søren Bruun Bugge.
Prest
Søren Bugge ble uteksaminert fra Christiania skole i 1739, og tok teologisk embetseksamen i København i 1743. I årene 1745–1747 var han kateket ved Børnehuset i Christiania og ble i denne tiden kjent med brødremenigheten, som han støttet resten av sitt liv, men aldri var offisielt medlem av. Det var likevel brødremenighetens lære han forkynte da han var sogneprest i Vanse.
I 1747 ble han personalkapellan i Holt, hos den danske sognepresten Svend Hvistendahl, og traff der sin tilkommende ektefelle, som var søster av Hvistendahls ektefelle. I 1767 ble han sogneprest i Vanse på Lista. I 1780 ble han prost i Lista prosti. Han gikk av fra embetet på grunn av alderen i 1790, men kort etter ble han utnevnt til sogneprest i Øyestad, og i 1792 kunne han påta seg prosteembetet i Nedenes, siden dette ikke medførte sjøreiser.
Bugge utga på 1760-tallet noen små teologiske og oppbyggelige skrifter i gammeldags ortodoks ånd. I tiden på Vanse skrev han også et og annet om jordbruk.
Bugge var prest i Vanse da den senere biskop Claus Pavels (1769–1822) vokste opp der, og nevnes i Pavels' Autobiographi som en «overmaade retskaffen Mand», skjønt han var «aldeles indviet i de mähriske Brødres Aand». En tid underviste han den unge Pavels i latin, men ifølge Pavels voldte undervisningen dem begge mer bryderi enn gavn.
Tillman Thomas
Tillman Thomas (født 13. juni 1945 i Hermitage i Saint Patrick Parish i Grenada) er en politiker fra Grenada som for tiden tjenestegjør som statsminister i Grenada. Han er også leder for det grenadiske partiet National Democratic Congress (NDC).
I desember 1984 ble Thomas valgt inn til Representantenes hus for St. Patricks østre valgkrets, og fra 1984 til 1990 var han en junior minister i departementet for juridiske saker. I 1987 var han en av grunnleggerne av partiet NDC, og mellom 1987 og 1990 var han partiets assisterende generalsekretær.
Thomas ble beseiret i valget for St. Patrick Øst i valget i 1990, men han ble likevel utpekt til å være Junior minister i Arbeidsdepartementet. Deretter ble han utnevnt til minister i departementene for arbeid og turisme. Etter NDC sitt nederlag i det generelle valget i 1999 ble Thomas valgt inn som partileder for NDC i oktober 2000.
Han vant et sete i Representantenes hus valget som var i november 2003 sammen med seks andre medlemmer av hans parti. Thomas ble leder for opposisjonen I Grenada tidlig i desember 2003.
Etter å ha tilbrakt 13 år i opposisjon til den sittende regjeringen så vant NDC valget som ble avholdt den 8. juli 2008 da de tok 11 av de 15 setene og samtidig beseiret det sittende partiet NNP. Den 9. juli 2008 ble Thomas tatt i ed som statsminister i Grenada Trade Center i Grand Anse av den sittende generalguvernøren Daniel Williams.
Thomas sin nye regjering, bestående av 17 medlemmer, ble tatt i ed på National Stadium, den 13. juli 2008. I tillegg til å være statsminister, tok Thomas på seg jobben med porteføljene for diverse juridiske saker, den Nasjonale Sikkerhet, Informasjon og offentlig administrasjon. To medlemmer av forskjellige frivillige organisasjoner som var uten tilknytning til NDC ble inkludert i regjeringen hans regjering. Disse var Franka Bernadine som minister for utdanning og Human Resources, og Jimmy Bristol som statsadvokat.
Politikk i Hof
Kommunestyret i Hof ble styrt etter formannskapsmodellen. Mette Måge Olsen (Ap) var den siste ordføreren i kommunen fra 2015, og Anne Nordby Skarstad (Sp) ble den siste varaordføreren i Hof kommune som fra 1. januar 2018 ble en del av Holmestrand kommune.
Kommunevalget 1995
Antall stemmeberettigede ved kommunevalget 1995 i Hof var 2106 og fremmøte var 66,3 %. Ved kommunevalget var det avgitt 1396 stemmer.
Kommunevalget 2003
Antall stemmeberettigede ved kommunevalget 2003 i Hof var 2313 og fremmøte var 62,5 %.
Innvalgte i kommunestyret ble:
Kommunevalget 2007
Antall stemmeberettigede ved kommunevalget 2007 i Hof var 2344 og fremmøte var 1538 eller 65,6 %. Ved kommunevalget ble det talt opp 26 blanke og 4 forkastede stemmesedler.
Kommunevalget 2011
Antall stemmeberettigede ved kommunevalget 2011 i Hof var 2350 og fremmøte var 1541 eller 66,6 %. Ved kommunevalget ble det talt opp 1566 avgitte stemmer hvorav 783 var rettede stemmesedler, 24 var blanke og 1 ble forkastet.
Masako av Japan
Masako (雅子, født Masako Owada (小和田雅子 Owada Masako) den 9. desember 1963) er keiserinne av Japan gift med keiser Naruhito av Japan.
Politikk i Hof
Kommunevalget 2015
Antall stemmeberettigede ved kommunevalget 2015 i Hof var 2 442 og fremmøte var 1541 eller 63,1 %. Det ble talt opp 1541 avgitte stemmer hvorav 13 var blanke og 0 ble forkastet.
Masako av Japan
Hun er eldste datter av diplomaten Hisashi Owada og Yumiko Owada.
På grunn av farens arbeid tilbrakte hun sin tidlige barndom i Moskva og New York. Hun gikk på Denenchōfu Futaba-skolen i Tokyo fra barnetrinnet til gymnaset. I 1979 reiste hun igjen til USA, der faren var ansatt ved Japans ambassade i Washington, DC. Hun begynte å studere internasjonal økonomi ved Harvard, og fullførte studiene der i 1985. Deretter studerte hun statsvitenskap ved Universitetet i Tokyo. Hun var én av kun tre kvinner blant 800 søkere som ble tatt opp i 1986 (eller 1987 ) til Utenriksdepartementet. Der arbeidet hun i avdelingen som tok seg av OECD-relaterte saker. Hun ble utstasjonert ved ambassaden i London i 1988, og studerte også i to år ved Balliol College.
Politikk i Hof
Kommunevalget 2015
Innvalgte i kommunestyret ble:
Masako av Japan
Hun ble forlovet med Naruhito i januar 1993, og gift i juni samme år. De fikk en datter, Aiko, i 2001.
Politikk i Hof
Kommunevalget 2015
Se også: Offisiell valgprotokoll fra valgstyret for kommunevalget i 2015 i Hof kommune.
Masako av Japan
Kronprinsessen har selv arbeidet i det japanske utenriksministeriet, og snakker flytende tysk, fransk og engelsk.
Rundt 2002 ble hun diagnostisert med en tilpasningslidelse og ble fritatt fra offisielle oppgaver i flere år.
Trochodendraceae
Trochodendraceae er en plantefamilie som i APG III-systemet er plassert en egen orden, Trochodendrales. Familien har to slekter og to arter av trær som har vært skilt i hver sine familier, Tetracentraceae og Trochodendraceae.
Artene i Trochodendraceae har vedvev som kun består av trakeider, vedrør mangler. Dette er sjelden hos blomsterplanter og ligner situasjonen hos nakenfrøete.
Slekter og arter
De to slektene med hver sin art er:
Major League Soccer
Major League Soccer (MLS) er den øverste ligaen i fotball i USA og Canada, godkjent av United States Soccer Federation, som er medlem av FIFA. Ligaen inneholder 28 lag, som spilles i to konferanser - en vestlig og en østlig. I løpet av grunnspillet spiller alle lagene innenfor konferansen en hjemme - og bortekamp mot hvert lag. På tvers av konferansene spilles det kun ett oppgjør. Vinneren av grunnspillet totalt blir tildelt tittelen Supporters' Shield. Grunnspillet danner utgangspunktet til sluttspillet, der hver konferanse kårer en vinner etter utslagsrunder. Vinner av østlig og vestlig konferanse møtes til MLS Cup.
Lagene (2023)
S Fotballstadion
P Planlegger å flytte til et stadion kun til fotball
Ciara
Ciara Harris (født 25. oktober 1985 i Austin, Texas) er en amerikansk R'n'B-sanger som slo gjennom med hiten «Goodies» som ble kjent verden over. Hun har flere ganger arbeidet sammen med hiphop-dronningen Missy Elliott, blant annet på oppfølgersingelen «1, 2, step» og Missys egen singel «Lose Control».
Ciara utga albumet Goodies i 2004.
Confirmit
Confirmit AS er et norsk IT-selskap. Det utvikler analyseverktøyer for meningsmålinger. Confirmit AS har 230 ansatte samt kontorer i Norge, England og USA.
Det hadde en omsetning på elleve millioner i annet kvartal i 2008. Confirmit AS fikk et driftsresultat på én million kroner.
Administrerende direktør/daglig leder er Henning Hansen.
Confirmit AS ble stiftet 7. oktober 1996.
Alexander Vik
Sebastian Holdings, som blir kontrollert av Alexander Vik, eier mer enn nitti prosent av aksjene per 1. august 2008. Det innebærer at Vik kan tvangsinnløse de andre aksjonærene.
Han har vært investor i Confirmit AS siden 2001 og er styremedlem. De seneste to månedene har han per 1. august 2008 kjøpt seg opp til en kontrollerende posisjon.
Lauvøya (Dønna)
Lauvøya (tradisjonell uttale låvøiæ) er en øy i Dønna kommune på Helgeland. Det er ikke lenger fast bosetning på øya.
Eiendommen Lauvøya tilhørte fra gammelt av Herøy kirke. I 1777 fikk Ole Hartvigsen Jentoft løyve til å drive gjestgiveri i handelshuset på øya. I 1801 kjøpte Jentoft eiendommen, ved å gjøre en byttehandel der han overdro eiendommene Skorpa og Sørra til kirkegodset.
Handelshuset på Lauvøya ble drevet fram til midt på 1900-tallet. Lauvøya hadde postkontor (Lauvøy i Helgeland, Løvø i Helgeland) til tidlig på 1960-tallet. På 1920-tallet var det også en sildoljefabrikk på øya.
I 1965 kjøpte Helgeland Skogselskap Lauvøygarden, og det meste av eiendommen, 315 dekar, ble i årene 1965-67 tilplantet med 92 000 sitkagran. Innmarka måtte plantes opp igjen i 1969 og 1970. Sitkagrana på Lauvøya har vokst særskilt godt.
På slutten av 1990-tallet overdro Skogselskapet våningshuset til Dønna kystlag. Utenom våningshuset er det meste av hus knyttet til handelsstaden revet, men mange strandsitter- og husmannsstuer er ennå i bruk som hytter.
Lille Lauvøya
Ved siden av Lauvøya, som også blir kalt Store Lauvøya, ligger Lille Lauvøya. Denne øya er også avfolka nå.
Wuxihua
Wuxihua eller Wuxidialekt (forenklet kinesisk: 无锡话; tradisjonell kinesisk: 無錫話; pinyin: Wúxí huà) er en kinesisk dialket, en underdialekt av wu-språk-dialekten taihuhua. Wuxihua tales i byprefekturet Wuxi i provinsen Jiangsu i Folkerepublikken Kina.
Dialekten har mange fellestrekk med shanghainesisk og suzhouhua, men den kan ikke lett forstås verken i Shanghai eller i Suzhou. Derimot er den mye tettere beslektet med changzhouhua, uten noen gjensidige forståelsesproblemer.
Pedersöre
Pedersöre (finsk: Pedersören kunta) er en kommune i landskapet Österbotten i Finland. Kommunen har en befolkning på 10 406 og et areal på 824 km², hvorav 790 km² er land. Pedersöre grenser til kommunene Nykarleby, Kauhava, Evijärvi, Kronoby, Larsmo og Jakobstad.
Pedersöre er en tospråklig kommune med svensk som majoritetsspråk (90 %) og finsk som minoritetsspråk (9 %).
Kommunesenteret ligger i Bennäs, men det største tettstedet er Kållby. Pedersöre er et av de eldste sognene i Österbotten. Byen Jakobstad som ble grunnlagt på Pedersöres område i 1652, har sitt finske navn Pietarsaari etter Pedersöre. Pedersöre kirke, sognekirken som ble bygget på 1300-tallet eller senest 1400-tallet, ligger i det som i dag er nabokommunen Jakobstad.
Rødmus
Rødmus (Myodes rutilus) har som navnet antyder en rødbrun pels. Den er en svært nær slektning av klatremusa, som også er rødbrun på ryggen. Rødmusa kan skilles fra klatremusa bl.a på en litt kortere hale. For øvrig har de to artene nesten helt adskilte utbredelsesområder i Norge, så forvekslingsfaren er ikke så stor her. Rødmusa er utbredt fra Vesterålen og nordover. Slektskapet mellom de to artene er så nært at man kan få dem til å krysse seg med hverandre i fangenskap.
Også i levevis minner rødmusa om klatremusa. Den er bl.a. en utmerket klatrer og finner en del av føden oppe i trær. Den er hovedsakelig en planteeter, med forkjærlighet for bl.a. knopper, frø og bær. Den tar imidlertid også noe insekter og andre smådyr, og den kan til og med ta små fugleegg. Om vinteren spiser den en god del bark og skjegglav oppe i trærne. Et typisk merke etter rødmusas beiting er nedkastede småkvister som mangler endeknopp.
Rødmusbestanden varierer vanligvis sterkt i løpet av en tre-fire-års periode, slik som mange andre smågnagerbestander. Fruktbarheten hos hunnene varierer i takt med dette, slik at de er minst produktive når bestandstettheten er størst. Da er det vanlig med bare ett kull pr. hunn i løpet av hele sommerhalvåret. I andre år kan hunnene få opptil fire kull på en sesong, og med fire til ni unger pr. kull er de da svært produktive. Det er påvist yngling hos rødmus i januar, men dette er trolig sjelden. Voksne hunner okkuperer et leveområde som de forsvarer mot andre voksne hunner. Om vinteren kommer rødmusa ofte inn i hus.
Rødmusene på en del øyer på Finnmarkskysten skiller seg så markert fra hovedbestanden, bl.a i størrelse, at de av noen regnes som en egen underart (rase). En teori går ut på at disse dyrene er etterkommere etter rødmus som levde på isfrie deler av Finmarkskysten i siste istid, men det finnes ikke noe bevis for dette.
Sverre Malling
Sverre Wilhelm Malling (født 4. september 1977 på Skedsmokorset i Viken) er en norsk billedkunstner som også er maler, grafiker skulptør, kurator, rettstegner og skribent. Malling debuterte på Høstutstillingen som 17-åring, i 1995. Han var elev ved Einar Granums Malerskole 1996–97, SHKS 1997–2000 og Statens kunstakademi 2000–04. Malling har hatt soloutstillinger ved blant Lillehammer Kunstmuseum, Galleri Haaken, Kunstnerforbundet og deltatt på gruppeutstillinger ved Gallen-Kallela Museum (Helsinki), kunstforeningen GL Strand (København), studio MKII (London) og Reykjavik kunstmuseum (Island).
Han er innkjøpt av blant annet Nasjonalmuseet for Kunst, Sørlandets Kunstmuseum, Astrup Fearnley Museet, Drammens Museum, Høgskolen i Lillehammer, Norsk Hydro, Statoil og Nordnorsk Kunstmuseum.
Han mottok Høstutstillingsprisen i 2009, Aksel Waldemars Minnepris i 2010 og han ble også tildelt det første stipendet fra Jakob Weidemanns Minnestipend.
Han ble i 2014 tildelt 10-års «Stipend for etablerte kunstnere» av Norsk Kulturråd.
Tematisk innhold: Forgjengelighet, utenforskap og alternative verdensbilder.
Mallings figurative tegninger med tidkrevende detaljrikdom fremstår som et billedunivers med hentydninger til kunst- og kulturhistoriske referanser såvel som kontemporære strømninger i massekulturen. En litterær verden som er utbrodert og narrativt gjennomført i tett samspill med kunsthistoriske og popkulturelle referanser.
Vest-Berlin
Vest-Berlin var den delen av Berlin som var kontrollert av de tre vestlige maktene USA, Storbritannia og Frankrike fra 1945 til 1990. Den var omgitt av den sovjetiske okkupasjonssonen, og ble etterhvert skilt fra Øst-Berlin og DDR av Berlinmuren som DDR-myndighetene bygget rundt byen. Vest-Berlin var således en demokratisk øy inne i østblokken, og hadde dermed stor symbolbetydning under den kalde krigen.
Sverre Malling
Han regnes i gruppen av kunstnere som har gitt tegning ny aktualitet i norsk samtidskunst i begynnelsen av 2000–tallet og framover.
Vest-Berlin
Vest-Berlin hadde en spesiell status; byen var formelt underlagt vestmaktenes direkte militære styre, men fungerte i praksis som en delstat i Vest-Tyskland. I 1950 overlot vestmaktene utøvelsen av den daglige regjeringsmakten til Vest-Berlins folkevalgte parlament og regjering. Vest-Berlin besto av fransk sektor (i nord omkring Tegel), britisk sektor (sentralt omkring Kurfürstendamm og Charlottenburg) og amerikansk sektor (i sør med blant annet Tempelhof). Det er ingen nøyaktig dato for når de vestlige sektorene ble en egen politisk enhet, men Berlinblokaden fra 1948 til 1949 regnes som regel som startpunktet.
Sverre Malling
Posisjon i nyere kunst
Mallings kunst har gjort seg sterkt gjeldende de siste tiårene, noe vi også kan se gjenspeilet i intensivert antall anmeldelser og medieoppmerksomhet. «''Jag gillar Sverre Wilhelm Mallings bilder också; kanske det är vad jag gillar allra mest den här eftermiddagen; mörka, nattliga skogslandskap där nakna kvinnor antingen flyr från skuggorna eller skamlöst bjuder ut sig för betraktaren. Det är i och för sig inte måleri, men det skiter jag i''», bemerket Tommy Olsson på Kunstkritikk allerede i 2004. På samme nettsted skriver Line Ulekleiv noen år senere at «[D]en innadvendte og infernalskhimmelske grunntonen er fin hos Malling, idyllen knekker opp i okkulte understrømninger. En tander poetlignende fyr står eksempelvis og resiterer på et blad, boken i hånden tilhører ved inspeksjon kategorien svart magi)».
Vest-Berlin
Vest-Berlin dekket et areal på 483 km2; av dette var 30 % skog, parker og vann, og 7,5 % var jordbruksareal. Ingen andre byer i verden hadde så store grøntarealer innenfor sine grenser. Den hadde i 1982 2,18 millioner innbyggere; av disse var 9 % såkalte gjestearbeidere (Gastarbeiter) særlig fra Tyrkia. Området rundt Kurfürstendamm ble regnet som Vest-Berlins sentrum.
Sverre Malling
Posisjon i nyere kunst
Malling er en sentral figur i fremveksten i den nye generasjonen av tegnere på 2000-tallet og mediets fornyede popularitet. I Ny norsk kunst etter 1990 (Fagbokforlaget, 2011) plasserer Øystein Ustvedt Malling blant den nye generasjonen tegnere som jobber med «tegning i utvidet forstand eller med en mer konseptuell tilnærming til medier». Ustvedt fortsetter: «Detaljrikdommen og den nitide gjennomføringen i Sverre Mallings store tegninger med symboltunge hippie- og skolebusser forlatt som stumme fossiler i et skoglandskap, kan minne om gammeltestamentlige dommedagsfremstillinger samtidig som de har noe av Black Metal-kulturens dyrkelse av det mystiske, rituelle og okkulte» (ibid.).
Vest-Berlin
Samfunnsliv
Vest-Berlin var den klart største byen i Tyskland som helhet og hadde en storbykarakter og kosmopolitisk atmosfære som andre tyske byer manglet. Byen var særlig et sentrum for utdanning, forskning og kultur. Vest-Berlin ble sterkt subsidiert av Vest-Tyskland, som dekket halvparten av byens budsjett. Dette skjedde ut fra en tanke om at Vest-Berlin skulle være et utstillingsvindu for vesten, og bidro til at Vest-Berlin ble en velstående by, til tross for at den økonomiske gjenoppbyggingen i Vest-Berlin egentlig gikk langt tregere enn i Vest-Tyskland, ikke minst på grunn av begrensningene som delingen av byen medførte. Vest-Berlin hadde også fritak for verneplikt, noe som gjorde at byen tiltrakk seg mange unge, og ingen annen tysk by hadde så mange unge innbyggere som Vest-Berlin. Disse omstendighetene bidro til Vest-Berlins liberale atmosfære.
Sverre Malling
Posisjon i nyere kunst
Malling trekker veksel på barokkens stillebensmotiver og memento mori-oppsett, men slekter også på romantikkens fragment-tenkning, symbolismens interesse for drømmer og motkultur, foruten en lang rekke popkulturelle kilder som skrekkfilmer, psykedelika-musikk, flower power, og andre typer alternative kulturer som Hells Angels og bandet/performance-prosjektet Throbbing Gristle, med også motkulturer eller kontraoffentligheter med lengre historiske røtter som frimurere, tempelriddere, og andre esoteriske forbund. Mallings kunst befinner seg i spenningfeltet mellom gammelt og nytt, tradisjonsfast og lekenhet, det kultiverte og vulgære, voksne og infantile, søtladne og groteske. Han skaper et hybridisert mellomrom for å tenke rundt motsetninger som ofte forblir lite undersøkt, med vekt på outsideren eller alternative ståsteder. I vakre, men ofte urovekkende tablåer, bringer han frem en dissonant nerve i relasjonen mellom natur og kultur, brutalitet og uskyld, mainstream og utenforskap, lek og alvor. Under det hele beveger Malling seg i et spenningsfylt historisk rom hvor nostalgien etter tapte fortider og drømmer som brast forenes med en vilje til eller et ønske om å finne utopier som kan vise veien videre. Det som forener alt dette er en fascinasjon for møtepunktet mellom håp og håpløshet, utopi og sammenbrudd, utenforskap og autoritet.
Vest-Berlin
Samfunnsliv
Samtidig var Vest-Berlin sterkt preget av å være en "frontby" under den kalde krigen og av å være det viktigste stedet for konfrontasjon mot østblokken fra vesttysk og alliert side; en sterk og følelsesladet antikommunisme var en konsensusholdning og grunnverdi både blant alle de regjerende partiene og i brede lag av befolkningen, i mye større grad og mye lengre enn ellers i Vest-Tyskland. Særlig de første tiårene av den kalde krigen var antikommunismen langt mer militant, og fikk sterk støtte av USA; CIA konsentrerte fra begynnelsen av 1950-årene store deler av sine europeiske operasjoner i Vest-Berlin. Den kalde krigen ble i Berlin utkjempet lokalt, meter for meter, en situasjon som var unik for Berlin. Vest-Berlin fremstod ikke minst i 1950- og 60-årene som "episenteret for den kalde krigen, stedet for supermaktenes konfrontasjon, 'nervekrigen', Amerikas finest hour." Den kalde krigens mest symboltunge markeringer fant sted i byen, blant disse John F. Kennedys Ich bin ein Berliner-tale i 1963 og Ronald Reagans Tear down this wall-tale i 1987. Internasjonalt var Berlin og da særlig Vest-Berlin også kjent som verdens fremste "spionhovedstad"; ingen by i verden hadde så mange etterretningstjenester og agenter i virksomhet.
Sverre Malling
Posisjon i nyere kunst
I 2008–2009 var Malling også en sentral skikkelse av diskusjonen av «nyromantikk», hvor blant annet kunsthistoriker Maria Veie Sandvig mente å se en tilbakevending til enkelte av 1800-tallets romantiske motiver som hun stedfester til Høstutstillingen i 2004. «Mallings arbeider kan ved første øyekast se ut som «pen, folkelig kunst», men ved nærmere undersøkelse er dette verk med like stor grad av populærkulturell sampling som vi opplever innen musikk. På dette grunnlaget lanserte jeg en ny isme høsten 2004: romantismen», skriver hun (se pamfletten Underskog: Bevegelser nå i norsk kunst og musikk, forfattet sammen med komponist og forfatter Eivind Buene. Frekk Forlag, 2010). Arve Rød, på sin side, bekrefter disse ideene mange år senere (Dagbladet, 13.12, 2019), og skriver at «Den romantiske forståelsen av kunst og kunstnerrollen er fremdeles en kraft å regne med. Kunstnere som skulptøren og maleren Steinar Haga Kristensen, tegneren Sverre Malling og performancekunstneren Monica Winther er representanter for tre ulike varianter av en romantisk tilnærming, der en nær kontakt med materialene og tilvirkningsprosessene skiller dem fra mange av konsept- og kontekstkunstnernes mer «administrative» fremgangsmåte, der håndens avtrykk spiller liten rolle.»
Vest-Berlin
Samfunnsliv
Timothy Brown peker på denne dobbeltheten ved Vest-Berlin:
Juridisk status
Vest-Berlin hadde en spesiell og komplisert status.
Sverre Malling
Posisjon i nyere kunst
De utstilte tegningene skapte debatt. Dagsavisens Oda Bhar var blant de mest kritiske. «Sverre Mallings rettstegninger, seks portretter fra ulike vinkler. Her henger han altså på galleriveggen og er vel blitt det han håpet – kjendisen Breivik. Jeg ønsker at juryen hadde spart oss for dette,» skriver hun (7.9, 2012). Mona Pahle Bjerke er mer positiv. «De er så intense, de skildrer den skremmende kynismen, det fanatiske, men også den dype ensomheten som står som et gufs omkring dette mennesket, som selv etter en grundig rettssak, med omfattende psykiatrirapporter og utallige vitnemål fremdeles fremstår som en mørk gåte for oss,» skriver hun (NRK.no, 7.9, 2012).
Vest-Berlin
Juridisk status
I henhold til sin egen forfatning, vedtatt i 1950, var «Stor-Berlin» en delstat i Forbundsrepublikken Tyskland, men de tre vestmaktenes holdning var at de foreløpig ikke kunne godta dette. Dette hang sammen med en avtale inngått med Sovjetunionen i 1945 om at hele Berlin skulle styres i fellesskap av disse fire. De tre vestlige allierte regnet ikke Berlin som en del av den sovjetiske okkupasjonssonen. Sovjetunionen hadde latt DDR få erklære Øst-Berlin som en del av og hovedstad i DDR, noe vestmaktene protesterte mot. Vestmaktene mente det var viktig å beholde deres direkte styre over Vest-Berlin for å unngå at byen falt i hendene på Sovjetunionen, og at en formell overføring til Forbundsrepublikken Tyskland måtte vente til det forelå en løsning for Tyskland som helhet.
Sverre Malling
Allegorier og fragmenter
Mange av Mallings verk består av rester eller fragmenter, blant annet i Arrangement, (Toad) (2007), hvor vi kan se en padde omgitt av fragmenter fra kulturen: En flaske, en sigaretteske, en skje, en tomflaske, en sprøyte og noen piller fra en tapt pilleeske. Stilleben-motiv som dette er møtepunkt mellom ulike påvirkningskilder og kunsthistoriske linjer i Mallings kunstnerskap. Med kunsthistorikeren Norman Bryson kunne vi si om at Malling ofte «ser på det oversette» i både direkte og indirekte betydning. Barokkens skogsstilleben, hvor alskens kryp som tilhører og etterlatenskaper ble vist frem, er et naturlig bakteppe for Malling på dette punkt, siden det gjerne er naturen – eller kanskje snarere akkurat den gråsonen hvor natur og kultur overlapper – han belyser og undersøker i sine verker. Andre verk går dypere inn i den barokke impulsen ved å utvikle tydeligere allegoriske elementer, som Skullbong (2007), som skriver seg inn i barokkens memento mori-tradisjon, men samtidig knytter seg til sekstitallets hippiebevegelse og vår tids outsideres ruskultur.
Allegorien er også forbundet med en kronologisk dissonans hos Malling, siden han knytter seg til forskjellige epoker som kunsthistorisk ligger langt fra hverandre. Dette utvikles i for eksempel Wittenberg (2014), hvor den store grisen som er verkets hovedelement henviser til Martin Luther s antisemittisme, særlig hans beskrivelse av jøden som Judensau. Grisen blir både direkte og i overført betydning lerret for andre montasjer mellom ulike tider, siden den er dekket av en mengde tegninger og symboler som vitner om andre historiske øyeblikk – vi kan blant annet se en tegning av et arketypisk modernistisk verk som kan minne om den russiske kunstneren Vasilij Kandinskij s komposisjoner. En slik akronologisk og montasjebasert måte å tenke kunstens kronologi på speiles også i hans mangefasetterte blikk på historien, hvor elementer fra ulike tidsepoker og kulturelle/sosiale miljøer plasseres innenfor samme motiv. Malling tar i flere verk opp motivelementer fra norsk og nordisk kultur som kan spores tilbake til nasjonalromantikken og stiller, gjennom denne forbindelsen, kritiske spørsmål til vårt forhold til grensen mellom natur og kultur, som i hovedverket Norwegian Muskox (2015/2016), hvor en kjempemessig moskusokse dominerer. Oksen, som oppfattes som noe urnorsk, er imidlertid importert fra Grønland. Dyrets detaljrikdom blir et tankebilde for tegnearbeidet langsomme håndverk, og målbærer en kognitiv kvalitet ved utførelsen: Den håndverksmessige langsomhet og grundighet er en inngang til å reflektere over hva som er naturlig og hva som er konstruert, samt hvilke elementer som korresponderer med våre drømmer og hvilke som ikke gjør det. Verket kan også linkes til 22. juli-terroren i sin belysning av utenforskap (legge eksempelvis merke til gjødselsekken som kan oppfattes som en direkte referanse til terroristen).
Malling kan for eksempel trekke veksel på tegnere som Louis Moe eller Theodor Kittelsen og fører disse sammen med Elsa Beskow s barnebøker, episke undergangsvisjoner a la Hieronymus Bosch eller elementer fra skrekkfilmer som Eksorsisten og Nightmare on Elm street. Gjennom slike demonteringer av forskjellige tidsrom skaper Malling et forestillingsrom som åpner for alternative kronologier, men også tankerom hvor andre steder og andre tenkemåter generelt kan komme til syne. Men i diakronien ligger også en åpning mot Mallings store fascinasjon for ulike typer motkulturer, deriblant 70-tallets alternative bevegelser (herunder blant annet biker-kulturen, flower power-bevegelsens undergrupperinger samt forskjellige psykedelika–bevegelser) og mystiske og esoteriske bevegelser og forbund, som innbefatter alt fra frimureri, Hells Angels, Aleister Crowley og ulike typer eksotisme. I denne sammenhengen er Mallings verker ofte forbundet med forskjellige typer utopisk tankegods, ofte rester av utopiske prosjekter som har strandet. Mallings verk hverken bejaer eller fornekter slike tradisjoner men redder restene av dem for å bevare spørsmålet om det likevel er en rest av et slags håp, et funksjonelt utopisk element i outsiderfiguren og motkulturen han tilhører vi likevel kan lære noe av.
Når det gjelder «å se det oversette», for igjen å bruke Norman Brysons uttrykk, ligger det også en sosialt orientert empatisk impuls hos Malling, for, som Bryson skriver, er fokuset på det som vanligvis ikke kommer til syne eller tildeles verdi og autoritet også et valg om å skape en annen form for oppmerksomhet som retter seg mot andre klasser og andre typer skikkelser enn dem som vanligvis har makt eller verdi i samfunnet. Malling har i forskjellige sammenhenger snakket om hvordan uteliggere og rusmisbrukere og de stedene og livsformene de skaper gjerne ligger nettopp i grenselandet mellom kultur og natur: I kratt langs en større vei eller bosetning, i utkanten av parken, på benker ved en bensinstasjon osv. Dette er også «andre steder», fordi de faller utenfor det kretsløpet av nytte samfunnet vanligvis opererer med som verdifullt og viktig: Disse outsiderne hverken produserer noe eller tilfører fellesskapet noen målbar verdiskapning. Både barokkens allegorier og romantikkens fragment-tenkning åpner for alternative blikk på slike steder, slik Malling belyser dem, og de kan til og med betraktes i forlengelse av andre kontra-steder eller heterotopier, for å bruke den franske filosofen Michel Foucault s begrep fra artikkelen Des Espace Autres (1986). Mens utopier fremstiller samfunnet eller virkeligheten i sin ideelle form er heterotypien virkelig eksisterende steder som ikke lar seg innlemme i noen enkel fortelling om fremskritt eller opplysning. Om vi betrakter de figurene og stedene Malling er opptatt av i sitt kunstnerskap er det nettopp slike heterotopiske momenter i samtid eller fortiden han er opptatt av: Former, ideer, steder eller skikkelser som ikke har noen naturlig plass i den etablerte historien, men som nettopp derfor markerer et annet utgangspunkt for virkelighetens og livets sammensetning. Med utgangspunkt i det eller den utstøtte eller tiloversblevne ideen, landskapet eller personen, kan vi, synes Malling å antyde, kanskje finne andre innganger til både vår egen og andre tider som setter oss i stand til å fortelle en annen historie om både kunsten og livet. Kanskje vi til og med, som den israelsk-palestinske teoretikeren Ariella Azoulay foreslår i Potential History (Verso Books, 2019), kan gjenfinne rester av en potensiell historie hos Malling, som foreløpig er undertrykt i den gjengse forståelsen av fortid og samtid?
Utvalgte utstillinger
Many a Blossom Shall Its Leaves Unfold (2007), Galleri Haaken.
I Mallings første seperatutstilling ser vi tydelig flere av elementene som skal bli så betegnende for hans billedunivers. Utgangspunktet er barnet og naturens tilsynelatende uskyldighet, men det blander seg raskt inn urovekkende og voldelige elementer i idyllen. Han beveger seg uanstrengt inn i et univers som spenner fra Hieronymus Bosch' fantasimyldrende helvetesvisjoner, til barokkens stilleben og Elsa Beskows barneeventyr. «Et slikt spenn mellom det naive og det dekadente ligger også under alle Mallings tegninger, men uttrykt i en surrealistisk blanding av elementer og referanser. Slik maner de fram mørke psykedeliske tablåer som virker både fremmedartede, urovekkende og forlokkende,» som filosofen Anders Dunker skriver i utstillingsteksten.
Utstillingen ble jevnt over godt mottatt. I Billedkunst 1/2007 er Janicke Iversen begeistret over Mallings «suverent teknisk gjennomførte tegning», mens kunstkritiker Kjetil Røed blant annet skriver at «Mallings memento mori er imidlertid ikke stilisert. Han henvender seg på en mer direkte måte, hvor naturens bearbeidelse av menneskelig avfall belyser vår plass i det hele» (Morgenbladet, 2.3, 2007). Nora C. Nerdrum bemerker i sin anmeldelse av utstillingen at «Mallings detaljrikdom er fengslende,» og føyer i en mer kritisk tone til: «Men i våre dager imponerer jo også alt som vitner om tidkrevende og fingernemt håndverk. Problemet med de fire bildene er at de er for emblematiske. I sin iver etter å skape et tidsbilde, ender Malling med å gi publikum for mange spor; neddynget i tidstypiske rekvisitter virker motivene overkonstruerte» (Klassekampen, 11.3, 2007).
The Pipers Call (2009), Galleri Haaken
I denne utstillingen utvides repertoaret betraktelig, når han tar utgangspunkt i eventyret Rottefangeren fra Hameln, som er mest kjent i versjonen signert brødrene Grimm (1814). Eventyret – hvor fløytespilleren ikke bare lurer rottene ut av byen med sitt fløytespill, men får dens barn til å forsvinne – blir en allegori over forholdet mellom ondskap og godhet, uskyld og undergang, syndefall og utopi, men også trangen til å finne en syndebukk i krisetider. Malling utvider spekteret med fargerike, stort anlagt verker og innfører et skulpturelt element i utstillingen når The Pied Piper/ Rat Salad (2007), et av dens hovedverker, monteres på en stor, tredimensjonal ramme som bukter seg gjennom rommet og har tegninger på begge sider. Dette er også utstillingen han for første gang presenteres for sin monumentale folkevognsbuss i ruiner, Transporter 67, som skal vise seg å bli et av hans signaturverk.
Ida Bringedal mener at man «i det Mallingske univers stilles det flere spørsmål enn det gis svar. Og det morbide hører definitivt til blant det levende et sted» (Kunstforum, 20.11, 2009). Harald Flor skriver at «Det fins en blanding av grusomhetens atmosfære hos Brødrene Grimm og den moderne horrorfilmens redsler i Sverre Mallings detaljrike og stemningsmessig suggestive kulltegninger. Men de har også billedmessige røtter hos kunsthistoriske forgjengere som Hertervig og den visuelle kulturen innenfor 60-tallets psychedelia. Den monumentale tegningen av et overgrodd folkevognvrak, «Transporter 67» omsluttes av de skogsdunkle omgivelsene som et symbol på den romantiske stoffkulturens avsporing. Men Mallings metodiske og mollstemte tegninger framkaller ingen entydig elegi over de tapte drømmene fra ei forgangen tid» (Dagbladet, 25.2, 2007). Mona Larsen skriver følgende: «Blant tegningene Sverre Malling stiller ut er triptyken «Tribe» der nakne blomsterbarn klatrer rundt på planter og blader. Naturens mystikk har alltid vært skildret i eldre norsk kunst. Mest kjent for sine trolske og overnaturlige skildringer er Theodor Kittelsen, alle kjenner nøkken og skrømtene han festet til papiret» (Dagsavisen, 23.2, 2007).
Sleeping in a hollow log, Kunstnerforbundet
På denne utstillingen ser vi en ytterligere utvidelse av motiver og materialer fra Mallings hånd. Han foretar en historisk montasje mellom forskjellige tider og steder når han refererer til alt fra den amerikanske samtidskunstneren Dash Snow til stilleben, eventyr, skrekkfiksjon, tegnefilm og konseptkunst. Også formalt har Malling en bredere horisont her enn tidligere, noe som markerer en utvidelse av den rollen han til tider har blitt tildelt som figurativt orientert kunstner. For første gang beveger han seg i enkelte verk til og med bort fra tegningen, som i de konseptuelle, tekstbaserte verkene Tales from a hollow log # VII (Howl/ Desert of the real) (2010) og Tales from a hollow log # IX (Mirror, The Hermit IX) (2010). Samtidig har han ikke forlatt sin interesse for utenforskap, men legger i denne utstillingen større vekt på de mørke undertonene i kunstnergeniets skjebne. I sin tekst til utstillingen skriver Line Ulekleiv følgende: «Den standhaftige troen på opprørets sprengkraft, som ikke desto mindre ender i fallitt, er sterkt til stede i Sverre Mallings nye arbeider. Samtidig reflekterer de over kunstnerrollen per se, som tradisjonelt har vært knyttet til eksalterte forestillinger rundt autonomi og intens subjektivitet. Et oppgjør med denne klisjéfulle posisjonen har lenge vært på agendaen i kunstverdenen, like fullt er det en tilbakevendende og lammende lengsel etter en kunstnergestalt utenfor de institusjonelle systemene og samfunnets regelverk. Kunstnerens tiltagende varekarakter inkorporerer denne lengselen etter outsideren som standardisert og lettvint myte, hvor et eventuelt opprør i realiteten begrenser seg til et gisp i et vakuum».
Satelites and Pomegranates (2014), Galleri Haaken
Denne utstillingen bringer Mallings tegneferdigheter og utvidede motivkrets flere hakk fremover. Utstillingen lar seg best beskrive som en kunsthistorisk montasje av forskjellige elementer fra kunsten innenfor rammen av utenforskap, motkultur og mystikk som Malling er så interessert i. Det tilkommer også et kulturkritisk element i utstillingen siden selve teknikken formidler kunsthistorien som et håndverksmessig erkjennelsesanliggende: I tegningen kan man finne frem til alternative kronologier gjennom håndens langsomme bevegelse over papiret. I pressemeldingen skriver Kjetil Røed at «Mallings tegninger mimer mangfoldet i den digitale tidsalder, men oversetter det til tegningen og arbeidets tid. Tegnepraksisen og håndverksmessige tidsutmålingens fastholding av oppmerksomhet, signaliserer og bebuder nye sammenhenger, nye verdener, gjennom den tid og det rom tegningen gjør krav på. [...] Slik kan et større bilde av historien, her bare synlig som løsrevne fragmenter, åpne seg, bakover og forover. Fortiden og fremtidens rester blir, om en tar seg tid til å sette sammen delene, peilepunkter for parallelle verdener forkynt av tegningens tidsrom».
Utstillingen fikk unisont gode anmeldelser. I Klassekampen skriver Øivind Storm Bjerke følgende: «For meg handler Mallings bilder mindre om å lage seg en fantasyverden, enn om det å gripe fatt i denne strømmen av impulser som farer forbi i en virtuell verden, og arrestere strømmen i form av å dikte den om til egne bilder. Den langsomme transformasjon av bilder hentet ut av strømmen og omskapt til tegninger, bidrar til å stanse strømmen og skape et rom for å reflektere over hva vi opplever. Det håndverksmessige blir da meningsbærende. Den blir et middel til å sette sitt individuelle merke på bildene. Vi er da heller ikke i tvil om at alle de tegningene vi ser, har en karakteristisk signaturstil som bærer Sverre Mallings seg. Malling gir sitt bidrag til at det fortsatt virker meningsfullt å snakke om en individuelt og personlig preget kunst» (2.6, 2014).
Gruppeutstilling Sneakyville (2016), Haugar Kunstmuseum
I denne utstillingen – som Malling kuraterte – ekspanderer hans undersøkelser til å innbefatte også andre kunstnere. Mengden av uttrykk og formater gir oss en bredspektret optikk på Mallings interesse for outsideren og den uhyggen som til enhver tid hviler under hverdagens overflate. Dette mangfoldet av synsvinkler gir oss dermed også et rikt forankret, visuelt bibliotek av former og innfallsvinkler som har et betydelig analytisk potensial. «Spennet mellom det utopiske og undergangen ligger som et bakteppe for alle verkene i utstillingen og formidles i en mørk og karnevalsk blanding av stilelementer og visuelle kryssreferanser,» som direktør Jan Åke Petterson formulerer det i pressemeldingen. Kunstnerne som var med på utstillingen var, foruten Malling selv, Nadine Byrne (SE), Tessa Farmer (UK), Jarmo Mäkilä (FI), Russell Nachman (US) og Danilo Stankovic (SE). Det var også på denne utstillingen Mallings kjempemessige tegning av en moskusokse ble vist første gang. Verket ble innkjøpt av Haugar.
Anmeldelsene var også denne gang gode. «Malling bekrefter eget kunstnerisk ståsted gjennom sitt valg av verker av andre kunstnere. De er gjennomsyret av den samme pessimistiske undergangsromantikken som i hans egne verk, men ingen av dem når opp til hans nivå,» skriver Øivind Storm Bjerke (Klassekampen, 10.2, 2016). I dagsavisen sier Lars Elton følgende: «Koblingen mellom natur og mystikk i de sistnevntes arbeider finner en resonansbunn i Sverre Mallings tegninger, som veldig ofte tematiserer møtet mellom natur og kulturelle etterlatenskaper. Enten det er en gammel hippie, en utrangert folkevognbuss eller – som i utstillingens signaturverk – en shabby hytte i fjellheimen, handler Mallings tegninger ofte om elementer fra kulturens utkanter som settes under press i møtet med naturen. I signaturverket «Norwegian Muskox» fyller en stor moskusokse nesten hele flaten i den store tegningen. Den er utstyrt med et mystisk smil som kan minne om «Mona Lisa». Det gir den en inviterende gest, samtidig som den veldige kroppens kompakte stillstand virker truende. Det er så vidt det blir plass til en hytte nede i hjørnet, men den er viktig – ikke minst fordi den er utstyrt med en rekke kulturelle koder som sier sitt om det samfunnet vi er en del av» (6.2, 2016). I en samtale med Malling, som er gjengitt i Aftenposten, skriver psykiater og skribent Finn Skårderud at det ofte er «en vag stemning av ubehag i Mallings bilder. Det er ikke overraskende at Haugar har gitt ham ansvaret for en gruppeutstilling om det uhyggelige, kalt Sneakyville. Det uhyggelige er ofte noe kjent som vi ikke har kontroll over. Det kan være spenninger mellom det hjemlige og det fremmede, som en moskus i Vestfold, mellom det kjente og det skjulte, mellom det oversiktlige og uoversiktlige. Jeg ser mer på bildet av moskusen. Nederst til venstre på den store tegningen er det en liten norsk fjellhytte med en skigard. Den har torvtak, som seg hør og bør, og et gevir over døren. Utenfor er det et fat til å brenne søppel i, redskaper og gjenstander. Og er det en sekk med kunstgjødsel, fra Yara? Sneaky» (301, 2016).
The Blossom we wear in our hats (2017), Galleri Haaken
I denne utstillingen er Mallings interesser utviklet enda lenger inn i detaljene: Det motsetningsfulle i hver enkelt person eller de forskjellige betydningene som knyttes til et konkret objekt settes i scene i symbolsk ladede og dissonante billedrom. Fokuspunktene er fortsatt outsideren eller figurer som i en eller annen forstand har havnet i utkanten av den offisielle historien og gjennom disse reiser også spørsmålet om vi muligheten for alternative forløp, potensielle historier, og hvorvidt disse ikke likevel kan ha noe å tilby oss i vår konfliktfylte tid. I sin tekst skrevet i anledning utstillingen formulerer Mona Gjessing seg slik: «Mallings kunstnerskap er preget av en løpende kontinuitet og i de nye detaljrike kulltegningene gjenkjennes kunstnerens stadige veksling mellom motsetningspar som sentrum og periferi, det bofaste og nomadiske, og samtid og mytisk tid. Gjenkjennes gjør også interessen for alternative levemåter og kulturer som gjerne avviker fra normalen. Opp til diskusjon med betrakteren tas også den ambivalente og kanskje bent frem konfliktfylte relasjonen mellom et, til dels, frivillig utenforskap og felleskapet. Innunder denne diskusjonen hører også den stadig pågående, offentlige debatten omkring assimilering eller integrering av grupper med fremmedkulturell bakgrunn. Et beslektet emneområde Malling indirekte gjør til gjenstand for undersøkelser i den aktuelle utstillingen er situasjonen for dagens urbefolkninger».
Kritikken var entusiastisk. Lars Elton skriver: «Sverre Mallings kunst har mange inngangsporter, men i bunn og grunn dreier den seg om identitetsproblematikk i konfrontasjon med en omskiftelig virkelighet. Når han i samme utstilling fremstiller en same, forkomne indianere og en byggmester med frimurersymbolet Salomos tempel blir hans bilde av verden en kompleks affære som tar opp i seg sammenhenger som fordrer mer enn de populistiske og enkle forklaringene som appellerer til massene» (Dagsavisen, 4.4, 2017). I Klassekampen har Øivind Storm Bjerke følgende tanker: «Malling står i fremste rekke blant de unge kunstnerne som har gjort tegningen til ett av de mest spennende medium i det siste tiåret. Mallings teknikk er fascinerende i sin utidsmessighet. Hans nitide teknikk bidrar i tillegg til at hvert bilde krever mye tid, og antallet tegninger blir få. Mye av beundringen for Malling stammer nok fra denne insisteringen på å gå imot tidens krav til effektivitet, raske løsninger og masseproduksjon» (5.4, 2017).
Eivind Sander
Eivind Sander (født 26. mars 1973) er en norsk skuespiller. Han spilte Tom i Nissene på låven fra 2001, Nissene over skog og hei fra 2011 og Nissene i bingen i 2021. Han vant Gullruten 2016 i klassen beste mannlige skuespiller for sin rolle i TV-serien Det tredje øyet.
Rasjonalisme
Rasjonalisme er en filosofisk strømning som anser fornuften (latin ratio) og tenkningen som grunnlaget og hovedforutsetning for all erkjennelse. Den står dermed i motsetning til empirismen (og dens ekstremform, sensualismen), som anser erfaring og sansing for å være den viktigste forutsetningen for erkjennelse.
Av antikkens filosofer regnes både Platon og til en viss grad Aristoteles og Sokrates som forløpere av rasjonalismen. Platons idélære antar for eksempel at det ligger uforanderlige essenser bak alle fenomener, og at disse bare er tilgjengelige gjennom tenkning, mens sansingen bare forteller noe om enkelttingene (essensialisme).