cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
James Watt
Kjemiske eksperimenter
Med McGrigor og hans hustru Annie begynte han å skalere opp prosessen og i mars 1788 var McGrigor i stand til på tilfredsstillende vis å bleke 1,37 km med tøy. På omtrent samme tid oppdaget Berthollet prosessen med salt og svovelsyre, og i motsetning til Watt publiserte han oppdagelsen slik at den ble offentlig tilgjengelig. Mange andre begynte å eksperimentere for å forbedre prosessen, som fortsatt hadde mange begrensninger, ikke minst når det gjaldt transport av det flytende produktet. Watts rivaler tok snart føringen i utviklingen av prosessen og han trakk seg ut. Det var dog ikke før i 1799 da Charles Tennant tok patent på en prosess for å produsere blekningspulver i fast form (kalsiumhypokloritt) at det ble en kommersiell suksess.
I 1794 hadde Watt blitt valgt av Thomas Beddoes til å fabrikkere apparater for å produsere, rense og lagre gasser for bruk i det nye Pneumatic Institution (et medisinsk forskningssenter) ved Hotwells i Bristol. Watt fortsatte å eksperimentere med ulike gasser i flere år, men i 1797 hadde medisinsk bruk for «kunstig luft» kommet til en blindgate.
Personlighet
Watt kombinerte teoretisk kunnskap med vitenskap og dyktigheten til å anvende den praktisk. Kjemikeren og oppfinneren Humphry Davy uttalte om ham at «de som betraktet James Watt kun som en stor praktisk mekaniker, gjorde en stor feil i vurderingen av hans karakter; han var i like stor grad framragende som naturfilosof og kjemiker, og hans oppfinnelser demonstrerte hans gjennomgående kunnskap om de vitenskapene, og det er særlig karakteristisk av et geni, å forene dem for praktisk anvendelse.»
Han var meget høyt respektert av andre prominente menn som var aktive under den industrielle revolusjon. Han var et betydningsfull medlem av foreningen Lunar Society og en ettertraktet samtalepartner og selskap, alltid interessert i å utvide sin horisont. Hans personlige forhold til sine venner var alltid vennskapelige og langvarige.
Watt var en profilert brevskriver. I løpet av sine år i Cornwall skrev han lange brev til Boulton flere ganger i uken. Han var uvillig til å publisere sine resultater i for eksempel Philosophical Transactions of the Royal Society og ville heller kommunisere sine ideer i patenter. Han var også en utmerket teknisk tegner.
Derimot var han en svak forretningsmann og hatet særlig pruting og å forhandle om vilkår med dem som forsøkte å nyttiggjøre seg av dampmaskinen. I et brev til William Small i 1772 bekjente Watt at han «ville heller møte en ladd kanon enn å avgjøre et regnskap eller gjøre et kjøp». Inntil han trakk seg tilbake, var han alltid bekymret for sine finansielle affærer og var alltid pessimistisk. Hans helse var ofte dårlig; han hadde hyppig nervøs hodepine og depresjon.
Støperi
I begynnelsen gjorde partnerskapet tegninger og spesifikasjoner for maskiner og overvåket arbeidet med å opprette dem på kjøpernes eiendom. De produserte bortimot ingen av delene selv. Watt gjorde det meste av sitt arbeid i sitt hjem i Harper’s Hill i Birmingham, mens Boulton arbeidet ved fabrikken Soho Manufactory. Gradvis begynte partnerne å framstille flere og flere av delene selv. I 1795 kjøpte de en eiendom omtrent 1,5 km fra Soho Manufactory ved bredden av Birmingham Canal for å etablere et nytt støperi for å framstille maskinene. Soho Foundry ble formelt åpnet i 1796 på en tid da Watts sønner, Gregory og James Jr., var tungt involvert i ledelsen av foretaket. I 1800, året da Watt pensjonerte seg, hadde firmaet framstilt 41 maskiner.
Senere år
Watt pensjonerte seg i 1800, det samme året som hans grunnleggende patent og partnerskap med Boulton utløp. Det berømte partnerskapet ble overført til deres sønner, Matthew Robinson Boulton og James Watt Jr. Den mangeårige bedriftsingeniøren William Murdoch ble snart gjort til partner og firmaet hadde framgang.
Watt fortsatte å finne opp ting. I sitt hjem i Handsworth Heath, Staffordshire, gjorde Watt bruk av et kvistværelse som verksted, og det var her han arbeidet på mange av sine oppfinnelser. Blant andre ting fant han opp og konstruerte flere velfungerende maskiner for å kopiere skulpturer og medaljonger, men som han aldri patenterte. En av de første skulpturene han framstilte med en slik maskin, var et lite hode av sin gamle professorvenn, Adam Smith. Han opprettholdt sin interesse i ingeniørvirksomhet og var konsulent ved flere betydningsfulle prosjekter. Han foreslo eksempelvis en metode for å bygge en fleksibel ledning for å pumpe vann under elven Clyde ved Glasgow.
Sammen med sin andre hustru reiste han til Frankrike og Tyskland. Han kjøpte en eiendom i Wales ved Doldowlod House, en og en halv km sør for Llanwrthwl, denne utbedret han i stor grad. I 1816 tok han en tur med dampskipet «Comet», et skip som indirekte var et produkt av hans egen oppfinnelse, for å besøke sin hjemby Greenock.
Murdocks bidrag
William Murdoch ble ansatt i firmaet Boulton & Watt i 1777. I begynnelsen arbeidet han i mønsterbutikken, men snart var han med på å montere maskiner i Cornwall. Han ble en betydningsfull del av firmaet og kom med mange bidrag til dets suksess. Ved siden av å være meget dyktig, gjorde han mange viktige oppfinnelser på egen hånd.
John Griffiths, som skrev hans biografi i 1992, har argumentert at Watt forsøkte å hindre at Murdoch arbeidet med utvikling av dampmaskiner med høyere trykk (Watt trodde med rette at dampkjeler på denne tiden var utrygge) for sine eksperimenter med damplokomotiver og således forsinket denne utviklingen.
Watt patenterte anvendelsen av sol- og planet-tannhjul i 1781 og et damplokomotiv i 1783, som begge kan hevdes å ha blitt oppfunnet av Murdoch. Patentet ble aldri utfordret av Murdoch, og Watts firma fortsatte å benytte dette tannhjulet på sine roterende maskiner, selv lenge etter at patentet for veivakselen hadde gått ut i 1794. Murdoch ble gjort til partner i firmaet i 1810 og ble værende inntil han gikk av med pensjon 20 år senere i en alder av 76 år.
Patenter
Watt var listet som eneste oppfinner på sine seks patenter:
Ettermæle og æresbevisninger
James Watts forbedringer av dampmaskinen settes gjerne inn i et større bilde av framveksten av den industrielle revolusjon. Det er sagt at Watt omformet dampmaskinen «fra en opprinnelig drivkraft av marginal effekt til en mekanisk arbeidshest for den industrielle revolusjonen.» Tilgjengeligheten av effektiv, pålitelig drivkraft gjorde at fullstendig nye industri typer ble økonomisk levedyktige, og endret økonomien i Europa og resten av verden. Det førte igjen til gjennomgripende sosiale endringer, ved at millioner av mennesker fra landsbygda flyttet til byene og industriområdene. Forfatteren Aldous Huxley skrev at Watt «oppfant tiden».
Watt ble æret i sin samtid. I 1784 ble han gjort til medlem av Royal Society i Edinburgh. I 1787 ble han valgt til medlem av det nederlandske Batavisk samfunn for eksperimentell filosofi i Rotterdam. I 1789 ble han innvalgt til elitegruppen Smeatonian Society of Civil Engineers. I 1806 ble han gitt graden som æresdoktor av lov ved Universitetet i Glasgow. Det franske akademi valgte ham som korresponderende medlem og gjorde ham til utenlandsk kollega i 1814.
Watt ble gravlagt på kirkegården til St. Mary's Church i Handsworth i Birmingham. Da kirken senere ble utvidet, ble hans grav liggende på innsiden av kirkebygget. Kvistværelset som var Watts verksted i hans pensjonisttid, ble stengt og forble urørt fram til 1853, da det ble besøkt av hans biograf J. P. Muirhead. Deretter ble det besøkt fra tid til annen, men ble bevart i sin opprinnelige tilstand. Et forslag om å overføre det til Patentkontoret førte ikke til noe. Da huset ble revet i 1924, ble rommet og alt dets innhold overført til Science Museum, hvor det ble restaurert i sin helhet. Det var åpent for besøkende i mange år. I mars 2011 ble det igjen offentlig tilgjengelig som del av en ny fast utstilling i Science Museum kalt «James Watt og vår verden».
Det omtrentlige stedet for Watts fødested i Greenock er minnet med en statue. Flere steder og gatenavn i Greenock minnes ham; mest kjent er biblioteket Watt Memorial Library, som ble påbegynt i 1816 med Watts donasjon av vitenskapelige bøker, og deretter utviklet som en del av Watt Institution av hans sønn og ble med tiden til James Watt College. Biblioteket ble overtatt av lokale myndigheter i 1974; det har fremdeles en samling og et arkiv over lokalhistorie i Inverclyde, og en stor statue av en sittende Watt dominerer vestibylen. Watt er i tillegg minnet ved en statue på George Square i Glasgow og på Princes Street i Edinburgh, foruten andre steder i Birmingham, hvor han er minnet ved en rekke steinmonumenter, ett for hver av medlemmene i Lunar Society, disse kalles for «månesteiner». Her er det også en skole navngitt til hans ære.
James Watt College er utvidet fra sin opprinnelige beliggenhet til å omfatte campusene i Kilwinning (North Ayrshire), Finnart Street og The Waterfront i Greenock, og sportcampusen i Largs. Heriot-Watt University i nærheten av Edinburgh var en gang kunsthøyskolen i byen, grunnlagt i 1821 som verdens første institutt for mekanikk, men for å minnes George Heriot (en finansmann for kong Jakob på 1500-tallet) og James Watt, ble skolens navn ved kongelig charter endret til Heriot-Watt University. Flere titalls universiteter og høyskoler (hovedsakelig for vitenskap og teknologi) er oppkalt etter ham. Matthew Boultons hjem, Soho House, er i dag museum og hedrer arbeidet til begge mennene. Universitetet i Glasgows ingeniørfakultet har sitt hovedkvarter i James Watt Building, som også huser avdelingen for maskinteknikk og for romfartsteknikk. Det enorme maleriet av James Watt fordypet i tanker over dampmaskinen, av James Eckford Lauder, eies i dag av National Gallery of Scotland.
Watt utviklet konseptet med måleenheten hestekrefter. Betegnelsen watt for effekt, med symbolet W, er oppkalt etter James Watt for hans bidrag til utviklingen av dampmaskinen og ble vedtatt av Den andre kongress av British Association for the Advancement of Science i 1889. Ved den 11. generalkonferansen for mål og vekt i 1960 ble effektenheten tatt opp i det internasjonale systemet for enheter (SI-systemet).
En enorm statue av Watt laget av Francis Leggatt Chantrey ble plassert i Westminster Abbey og senere flyttet til St. Pauls katedral. Inskripsjonen på minnesmerket sier: «James Watt ... forstørret landets ressurser, økte menneskets kraft, og steg opp til et fremstående plass blant de mest strålende ledsagere av vitenskapen og verdens ekte velgjørere.» Det er også statuer av James Watt på Piccadilly Gardens i Manchester og City Square i Leeds.
29. mai 2009 annonserte Bank of England at Boulton og Watt ville bli avbildet på den nye £50-seddelen. Dette var første gang en britisk pengeseddel fikk et dobbeltportrett, og det presenterte de to industrilederne side ved side med bilder av Watts dampmaskin og Boultons fabrikk Soho Manufactory. Sitater tilskrevet begge er trykt på seddelen: «Jeg selger her, sir, hva alle i verden begjærer — KRAFT» (Boulton), og «Jeg kan ikke tenke på noe annet enn denne maskinen» (Watt).
I 2011 var Watt en av sju som ble innviet til skotske ingeniørers Hall of Fame. Han er blitt beskrevet som en av de mest innflytelsesrike personer i menneskehetens historie.
526 Jena
526 Jena er en hovedbelteasteroide og et medlem av asteroidefamilien Themis. Den ble oppdaga den 14. mars 1904 av Max Wolf fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Den er oppkalt etter den tyske byen Jena, i anledning av et møte i Astronomische Gesellschaft som ble holdt der i 1905.
Ljudmila Blonska
Ljudmyla Leonydovna Blonska, ukrainsk Людмила Леонідівна Блонська, russisk Ljudmila Leonidovna Blonskaja (Людмила Леонидовна Блонская) (født 9. november 1977 i Simferopol, Ukraina) er en ukrainsk mangekjemper, som opprinnelig vant sølvmedalje i sjukamp under OL i 2008 i Beijing, men ble diskvalifisert etter å ha avlagt en positiv dopingtest på anabole steroider.
Karriere
Første gang Blonska deltok i OL, var i Sydney i 2000, hvor hun kom på 23.-plass. Etter å ha klart 13.-plass i EM i 2002, testet hun kort tid etter positivt på anabole steroider, og ble utestengt i to år. Etter at hun returnerte til friidretten, har hun hatt en bemerkelsesverdig utvikling, som har ført til en rekke spekulasjoner om hun fortsatt benytter ulovlige prestasjonsfremmende midler. I forkant av OL i Beijing kritiserte konkurrenten Kelly Sotherton at Blonska fikk lov å stille i OL.
Lars Erik Lund
Lars Erik Lund (født 25. juli 1974 i Oslo) er en norsk tidligere profesjonell ishockeyback som spiller for Vålerenga i GET-ligaen fram til 2011.
I aldersbestemte klasser, spilte Lund for Manglerud Star. Som senior har han spilt i Vålerenga nesten hele karrieren. Det eneste unntaket var i 1999-2001 da han spilte to sesonger for Frisk Tigers. Han har spilt for Norges ishockeylandslag siden 2004. Han har også spilt i aldersbestemte landslag fra han var 18 år. Lund gikk da på Linderud videregående skole (nå Bjerke videregående skole).
Den 18. april 2008 fikk han en puck i ansiktet under en kamp mot Sveits. Etter ti timer i operasjonssalen ble øyet hans reddet. Men skaden var så alvorlig at han gikk glipp av Ishockey-VM 2008 i Canada.
Lund ble norgesmester med Vålerenga i 1998, 1999, 2003, 2005, 2007 og 2009.
GET-ligaen
(Oppdatert: Slutten av sesongen 2008/09)
Laparus doris
Laparus doris er en sommerfugl som tilhører gruppen Heliconiini i den store familien flikvinger (Nymphalidae).
Levevis
I likhet med de fleste andre Heliconiini lever larvene på pasjonsblomster (Passiflora spp.).
Utbredelse
Arten er utbredt fra Honduras og Trinidad i nord til Bolivia i sør.
Systematisk inndeling
Arten ble tidligere regnet til den formrike slekten Heliconius. Den blir delt opp i flere underarter.
Teater Neuf
Teater Neuf – Studentteatret i Oslo er en amatørteaterforening som holder til på Chateau Neuf i Oslo og er underlagt Det Norske Studentersamfund. Studentteatret i Oslo ble stiftet i 1834 og hadde premiere i 1835. Teater Neuf er følgelig byens eldste nåværende teater og Norges eldste studentteater. Studentteatret i Oslo har operert under mange navn: Studentersamfundets Teater, Samfundsteatret, Teaterutvalget, Teaterverkstedet eller bare Studentteatret. I 1996 ble Teater Neuf lansert som navn. En periode fra 1999/2000 het det igjen Studentteatret, med ny logo utført av Harald Kolstad, før navnet Teater Neuf ble tatt tilbake. Nåværende teatersjef er Silje Lier (2019–). Teater Neufs orden heter Den Hvide Knap og er Studentersamfundets nest eldste orden.
Historie
Den 21. november 1834 ble den første teaterdireksjon valgt, og det ble vedtatt at teatret «regelmessig skulde lade os høre skuespil fremsagt av Nordmænd og i den norske tunge». Bare noen få måneder senere, 2. mars 1835 hadde Studentersamfundets Theater sin første premiere med stykket Skuespilleren mod sin vile og en måned senere fulgte Wessels Kjærlighet uden strømper. Interessen for teater ble enorm og i 1836 gav teatret en ny forestilling hver 14. dag. Men det var først i 1850-årene studentteatret fikk sin gullalder med studenterkomediens gjennombrudd, blant de mest kjente er kanskje Jokum Pjurres (Olaf Skavlan) Gildet på Mærrahaug' en parodi av Ibsens Gildet på Solhaug.
Fram mot århundreskiftet dukket det opp flere studenterkomedier, eksempelvis Fra Løvernes Verden av den senere statsminister Christian Michelsen i 1877, Splendid i 1883 og Paa Hybelen av Adam Hiorth i 1900. På 1900-tallet slo imidlertid revyen igjennom på studentteatret. Den mest vellykkede var kanskje Maxis som hadde premiere i 1909 og spilte for 25 fulle hus i Kristiania. Siden dro revyen på turné, blant annet til Bergen og spilte 15 forestillinger til. Maxis ble så populær at Studentersamfundet i Trondhjem kjøpte hele revyen og forestillingene i Trondheim dannet så grunnlaget for det som senere skulle bli den tradisjonsrike UKA-festivalen.
Da Andre verdenskrig brøt ut og Norge ble okkupert ble studentersamfundet oppløst, noe som også førte til at teatret måtte innstille. Men det gjenoppsto i 1945 og den første etterkrigsrevyen Ad Undas kom iløpet av våren 1946. Det var Mentz Schulerud, Barthold Halle og Finn Ludt som først og fremst sto bak suksessen, men revyen er kanskje mest kjent for å være Alf Prøysens gjennombrudd. De neste tiårene vendte teatret blikket utover Norges grenser og ble tilknyttet Nordisk studentteaterunion. Studentteatret gjestet København i 1949 og senere fikk Oslo besøk av blant annet Göteborgs Studentteater, Odin Teatret og Studentteatret fra Kiel. 1960-tallet var et høydepunkt for Studentersamfundets teater, som framsto som en av hovedstadens mest vitale scener.
På mot slutten av 60-tallet og på begynnelsen av 70-tallet ble studentteatret politisert. Front-teatret som var løselig knyttet til studentteatret ble etablert tidlig på 70-tallet og spilte en forestilling mot EU i 1971. Noen år senere stilte studentteatret seg i klassekampens tjeneste og teaterstyret erklærte sin støtte til Rød Fronts politiske plattform. Mest kjent fra denne tiden er kanskje Tramteatret, som brøt ut av studentteatret i 1977 for å danne en profesjonell teatergruppe med Chateau Neuf som base.
Revyen Deep Sea Thriller ble en enorm suksess og spilt på teatre over hele landet. I 80- og 90-åra dabbet imidlertid aktiviteten i studentteatret av og Oslo var i noen år uten noe studentteater. Initiativ til gjenopprettelse av teatret ble tatt i 1986 og 1989-94, med relativt god respons og det ble spilt enkelte forestillinger og revyer i disse årene. Men det var ikke før mot slutten av 90-tallet at man fikk på plass noen permanent ordning. Teater Neuf ble lansert som Studentersamfundets teatergruppe i 1996 og reorganisert som fri forening, tilknyttet studentersamfundet i 1998. Siden da har det blitt drevet uavbrutt studentteatervirksomhet på Chateau Neuf under Det Norske Studentersamfund. Idag er Teater Neuf ansvarlig for forestillinger, kurs og festivaler og driver teatervirksomhet på et svært bredt plan.
Våren 2009 ble det besluttet at Teatret skulle oppføre Oscar Wildes «Hvem Er Ernest» som jubileumsforestilling, hvor premieren skulle markere 175-årsfeiringen Teatrets første premiere. «Hvem Er Ernest» hadde premiere 5. mars 2010.
Teatersjefer
Studentersamfundets Theater 1834–1995
Teater Neuf 1996–2015
Omdømme
Omdømme er et norsk begrep som har opphav i norrøne umdǿmi, som betyr dom, vurdering av andre, og egen evne til å dømme, ha dømmekraft. Begrepet i dag benyttes stadig mer i betydningen renommé, særlig under innflytelse PR- og kommunikasjonsbransjen, omtrent slik det engelske begrepet image benyttes. Også uttrykk som public relations og renommé har en viss tradisjon i en slik sammenheng, men da med litt nyanserte videre betydninger. Markedsposisjon er den økonomiske og prestisjebaserte posisjonen til et fabrikat, en merkevare eller en virksomhet i et markedssegment.
I markedsammenheng
Omdømme defineres i markedsammenheng som summen av forventninger omgivelsene har til et selskaps produkter, tjenester og aktiviteter i forhold til forretningsmessige, sosiale og finansielle prestasjoner. Omdømme oppstår i skjæringspunktet mellom forventninger og opplevelser, som skapes av den aktuelle organisasjonens løfte og levering. Det er ikke bare hva som leveres (opplevelsen) som avgjør omdømmet, men snarere hva som leveres i forhold til hva som ble lovet (forventningene). Forventningsstyring er følgelig sentralt i omdømmearbeid.
Omdømme kan også forstås som produktet av en viss enighet om innstillinger, evalueringer av egenskaper og verdier som knyttes til et tema, en organisasjon, et selskap eller en sektor.
Omdømme brukes også om merkevarer, da som eksempelvis «brand image», hvilke vil si merkevareomdømme, og tilsvarende om en organisasjon eller bedrift, da eksempelvis som «corporate image», hvilket vil si bedriftsomdømme.
Å ivareta en organisasjons omdømme gjennom strategisk kommunikasjon, er en av de fremste oppgavene til fagområdet virksomhetskommunikasjon og PR.
Norge
Hvert år siden 2004 har Reputation Institute og Apeland i samarbeid med Peggy Simcic Brønn ved Handelshøyskolen BI analysert omdømmet til Norges mest synlige virksomheter, med analyseverktøyet RepTrak. Listen publiseres av Dagens Næringsliv i forbindelse med deres DN500-liste. Blant vinnerne av RepTrak Norge er:
Berit Overgaard
Overgaard tok eksamen artium ved Frogner skole i 1958, og gikk ved Bergen Kunsthåndverksskole 1966–68 og 1972–73, før hun året etter studerte ved Studieateliéret i Bergen. I tiden 1973–76 utdannet hun seg ved Statens Lærerhøgskole i Forming (Høgskolen i Oslo). Overgaard ledet formingsverkstedet ved Statens attføringsinstitutt i Oslo 1976–1980, og Billedvevavdelingen ved Høgskolen i Oslo i 1984–95. Hun var dessuten leder for fagorganisasjonen Norske Tekstilkunstnere i årene 1985–87.
Utøvende kunstner
Arbeidene til Overgaard er alle figurative og litterært inspirert, ofte med innslag av satire. Hennes tidligste tekstiler bygget på dikt av norske, franske og russiske poeter, mens hennes installasjoner bar preg av hennes fire år i Sovjetunionen. Installasjonene ble påbegynt først under hennes opphold i Kirkenes. På den tiden opphørte Sovjetunionen, og med en mer åpen grense mot øst kom politiske betraktninger inn som et bærende element i hennes arbeider, med Lenin, kommunistpartiet, ateisme og religion i hovedrollene.
I Moskva, Leningrad, og Riga knyttet hun bånd til landets kunstnere innen forskjellige retninger. Hennes russisk-inspirerte tema er preget av Sots-Art. Sots-Art er en retning innen den russiske kunsten fra 1970–80-årene, som ironiserte over den statlige dirigerte kunstretningen Sosialistisk Realisme. Sots-Art-arbeider ble ikke vist offentlig i Sovjet-tiden.
Utstillingsvirksomhet
Overgaard deltok med tekstil på Statens Kunstutstilling i 1979, 1980, 1982 og 2017, og på Østlandsutstillingen i 1980 og 1982. Etter sin debututstilling i Kunstnernes Sentrale Hus i Moskva i 1984, der hun viste fjorten tekstiler, har hun hatt om lag 30 separatutstillinger i Norge, de fleste med tekstil. Foruten tekstilutstillingene står hun bak tre markante installasjoner, Postleninisme 1.1992, vist i Galleri Malmklang, Kirkenes og Galleri Cassandra, Drøbak, samt Postleninisme 2, som ble vist i Galleri Cassandra, Drøbak i 1994, på Oscarsborg festning i 2000 og Drøbak Kunstforening 2004. Høsten 2014 avsluttet hun Postleninisme-prosjektet med Postleninisme 3, som ble vist i Avistegnernes hus, Drøbak. Denne installasjonen inneholdt verkene Russisk basar, Korsvandring og Bisettelse av V.I. Lenin. De tre installasjonene var preget av politisk satire.
Berit Overgaard var representert på utstillingen Norge-Russland, naboer gjennom 1,000 år på Norsk Folkemuseum i 2004.
Fra 2010 har Overgaard gått tilbake til billedveven. I 2015 arbeidet hun fortsatt med prosjektet ruteaakle.no, som hun startet på i 2010. Prosjektet kobler de gamle norske tekstiltradisjonene ruteåklær til vår tid, ved å bruke blant annet oljeprodukter som plastposer, søppelsekker og nylon som materiale.
Utsmykningsoppdrag og innkjøp
Overgaard har hatt flere offentlige oppdrag. Det største er en 14 meter høy billedvev, Hommage à Newton fra 1996, bestilt av Statens Utsmykkingsfond (nå KORO). Det henger over te etasjer i trappehuset på Justervesenets bygg på Kjeller. Av andre offentlige innkjøp kan nevnes ni billedvevnader innkjøpt av Høgskolen i Oslo og Akershus.
Gensløyd
Gensløyd, genspleising, eller genmodifisering (genetisk modifisering, GM) omfatter endring av arveanleggene i en organisme: flytning av gener fra én organisme til en annen. Det er en teknikk for å endre arveanlegg, det vil si at eventuelle avkom vil få samme endring. Ordet genmanipulasjon betyr det samme, men er et verdiladet begrep da «manipulasjon» oppfattes som en umoralsk eller uetisk hensikt. Gensløyd er et norsk begrep ved at prosessen ofte innebærer å plukke fra hverandre deler av et DNA-molekyl og spleise delene sammen på en annen måte.
Gensløyd er en mer avansert måte å foredle på; ved tradisjonell foredling kan man ikke kun ta de gode gener og velge bort de dårlige. Ved gensløyd er man i stand til å velge ut bestemte egenskaper og sette dem inn i en annen art eller plate. I teorien er det mulig å genspleise en plante og et dyr, men det er ennå vanskelig ettersom jo mindre de to har til felles, desto mindre er sannsynligheten for at de vil være i stand til ta de nye celler til seg.
Ved gensløyd endres genene slik at genenes egenskaper også endres. Hvis man eksempelvis ønsker flere vitaminer i maten eller at maten skal holde seg lengre enn normalt setter man inn et gen som gjør at maten får disse egenskapene. Grunnen til at det er mulig ved hjelp av gensløyd å flytte gener fra mennesker, dyr, planter, og bakterier er at disse er laget av de samme stoffer. I Europa er det utbredt en forsiktig holdning til gensløyd, mens andre land, eksempelvis USA, har tatt i bruk genetisk modifisering i stor skala. Norge følger på dette området en forsiktighetsstrategi som kalles «føre var»-politikk.
India under Sommer-OL 1988
India under Sommer-OL 1988. 46 sportsutøvere fra India deltok under Sommer-OL 1988 i Seoul. De vant ikke noen medaljer.
Sean Parnell
Sean R. Parnell (født 19. november 1962 i Hanford, California) er en amerikansk politiker for Det republikanske parti. Han er guvernør i delstaten Alaska fra 26. juli 2009, da han som tidligere viseguvernør overtok embetet etter at Palin trakk seg midt i embetsperioden.
Sarah Palin meldte 3. juli 2009 at hn ville trekke seg guvernør den 26 juli. og at Parnell ville overta embetet i tråd med delstatens grunnlov. Samtidig utnevnte hun generalløytnant Craig Campbell, leder av Alaskas Department of Military and Veterans Affairs som Parnells viseguvernør.
Parnell arbeidet en periode som lobbyist for oljeselskapet ConocoPhillips Alaska, Inc. etter å ha sittet i Alaskas senat, men vendte tilbake til politisk stilling som nestleder ved statens olje- og gassavdeling, før han atter arbeidet som lobbyist for oljeindustrien mens han stilte til valg som viseguvernør, sammen med Palin.
I 2008 prøvde han å slå ut den sittende kongressmannen Don Young, som har sittet siden 1973, men tapte i det republikanske primærvalget med snau margin, bare 304 stemmer etter diverse omtellinger.
Zwickauer Damm undergrunnsstasjon
Zwickauer Damm undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Zwickauer Damm er på linjen U7.
Francesco Solimena
Francesco Solimena (født 4. oktober 1657, død 3. april 1747) var en produktiv italiensk maler innen barokken. Han kom fra en familie med mange malere og tegnere.
Stubberudveien (Oslo)
Stubberudveien (7, 2–10) er en vei på Alnabru i bydel Alna i Oslo. Det er en blindvei i industriområdet på sørsiden av Strømsveien.
Navnet ble vedtatt i 1956.
Francesco Solimena
Liv og verk
Francesco Solimena ble født i Canale di Serino, som ligger nær Avellino. Han kom fra en slakt med flere malere. Han kom tidlig i lære hos sin far, Angelo Solimena, og sammen lagde de flere verk, blant andre «Den hellige Kyril av Alexandrias visjon» foran Domenico-kirken i Sofra.
Han bosatte seg i Napoli i 1674, der hans aktive malestudio dominerte i Napoli fra ca. 1690 og de nærmeste 50 årene. Han hadde en konvensjonell stil, men er svært vel ansett, på nivå med barokkens mestere som Luca Giordano, Giovanni Lanfranco og Mattia Preti. Solimena brukte mye av stilen til Mattia Preti, med hans varme skyggelegging med bruntoner. Solimena malte mange fresker i Napoli, altertavle, bryllupsmalerier, men også et og annet maleri med mytologiske tema, samt portretter. Noen detaljer som typisk kjennetegner hans verker er trapper, hvelvinger, rekkverk og søyle, noe som bidrar til å vende oppmerksomheten mot selve figuren i bildet. Kunsthistorikere har stor glede av å finne igjen modeller fra andre verker som han har imitert og bakt inn i sine egne malerier. I hans mange forarbeider som fortsatt finnes er det gjerne blandet ulike teknikker, ved at han blander penn og blekk, kritt og vannfarger.
Selv om han tilbragte det meste av sitt liv i Napoli, var han i 1702 i Montecassino og i 1700 og i 1707 i Roma. I Napoli virket han først hos Francesco di Maria. 1723–28 var han i Wien og malte der for det meste for prins Eugen.
Et typisk eksempel på hans detaljerte og forseggjorte allegoriske «maskiner», som virkelig viser hvordan han behersket det clair-obscure, er verket «Herskerallegori» (1690), som i dag befinner seg på Eremitasjen i St. Petersburg.
Solimena ønsket at hans sønn Orazio skulle få en karriere innen jus. Sønnen mottok sin doktorgrad innen jussen, men fortsatte i stedet å bli maler, som sin far.
Hans store atelier ble et dominerende akademi og en samlingsplass for kunstnere, midt i Napolis kulturliv. De mest berømte av hans elever er Corrado Giaquinto, hans sønn Orazio og Sebastiano Conca. Den skotske portrettmaleren Allan Ramsay tilbragte tre år i Solimenas studio. Blant de andre av hans tallrike elever kan nevnes Francesco de Mura (1696–1784), Giuseppe Bonito (1707–89), Pietro Capelli, Domenico Mondo, Onofrio Avellino, Scipione Cappella, Giovanni della Camera, Francesco Campora, Leonardo Oliviero, Salvatore Olivieri, Salvatore Pace, Romualdo Polverino. Evangelista Schiano og Gaspare Traversi. Solimena ble meget velstående, ble gjort til baron, og levde et opulent liv på nbakgrunn av sin fremgang.
Tidvis virket han også som arkitekt; eksempler er fasaden på kirken San Nicola alla Carità i Napoli, og hans eget palass i Via San Potito.
Thorvald Astrup
Han ble født i Christiania (Oslo) som sønn av grosserer Harald Astrup (1831–1914) og utdannet seg til arkitekt ved Christiania Tekniske Skole fra 1891 til 1892. Deretter gikk han på Kunst- og håndverksskolen i Christiania fra 1892 til 1893. Astrup studerte siden ved den tekniske høgskolen i Berlin (Technische Hochschule Charlottenburg) fra 1896 til 1897.
Fra 1899 var han praktiserende arkitekt i Christiania. Astrup ble tidlig knyttet til industrien som arkitektkonsulent, og fikk her en rekke oppdrag med utforming av større kraft- og transformatorstasjoner, fabrikk- og dambygg. I de monumentale byggene som utviklingen av storindustrien førte med seg, brukte han både nyklassisistisk stil og funksjonalismens virkemidler.
Astrup tegnet mange industribygg, blant annet Tysso I (1906), Svelgfoss II (1909–1913), Bjølvo kraftverk (1915) og Såheim kraftstasjon på Rjukan, sammen med Olaf Nordhagen (1916). «Adminiet» (administrasjonsbygningen) på Rjukan ble tegnet av Thorvald Astrup for Norsk Hydro-Elektrisk Kvælstofaktieselskab i 1908.
Astrup er begravet i familiegrav på Vår Frelsers gravlund i Oslo.
Ettermiddagen
Ettermiddagen er et norsk aktualitetsprogram som ble sendt direkte på TV 2 fra 2012 til 2013. Programmet gikk på ettermiddager og tidlig kveld, mandag til torsdag. Det varte i 1,5 time, avbrutt av en halv time nyheter (kl. 17.30-18.30 og kl. 19.00-19.30). Sendingene gikk direkte fra TV 2s lokaler på Karl Johans gate i Oslo.
Programmet ble det første året ledet av Silje Stang, Sarah Natasha Melbye og Stian Barsnes-Simonsen. I 2013 overtok Guri Solberg og Martin Giæver.
Hval kirke
Hval kirke er en enskipet oktogonal sentralkirke i laftet tømmer fra 1862 og ligger på Hallingby i Ytre Ådal, i Ringerike kommune, Viken. Kirken var sognekirke i Ådal prestegjeld, men da prestegjeldene ble nedlagt i Norge på begynnelsen av 2000-tallet ble Hval kirke en del av Hval, Viker og Nes menighet i Ringerike prosti.
Kirkehistorie
På Hvalshaugen ved Hval gård i Ytre Ådal, et lite stykke nord for dagens kirke, har det trolig stått ei (kanskje to) stavkirker i middelalderen. Om denne eller disse kirkene vet man nærmest ingen ting i dag, men en omtales som «gamle Hval kirke» i sorenskriver (i Ringerike og Hallingdal) Christian M. Palludans beretning av 1744. På denne tiden må stavkirken åpenbart ha vært borte, for i 1740 skriver fogden i Ringerike og Hallingdal, Ivar Madsen Wiel, følgende:
«''Oppe paa det flade av Haugen siges en Kirke at have staaet hvor han endu ser Tomtestedet og paa gaarden sees endu den Ring som have siddet i Kirkedøren og er en skjøn klingende Malm ligesom de Ringe, der endu findes paa gamle Kirkedøre. I de smaa Houger er det troligt har været Begravelses steder, og er der rimligt, at i førstningen, de begynde at begraves i Kirkegaarder, have de gjort deres Graver runde efter den forrige Maade.''»
Stavkirken på Hval må har vært et anneks under Viker kirke, som tradisjonelt var den viktigste kirken i Ådal. I tiden uten egen kirke må folk i Ytre Ådal derfor ha reist den lange veien til enten Viker (ca. 22 km) eller Norderhov kirke for å gå i kirken. Av prestens manntall for 1664 kan man imidlertid se at det kun var 47 eller 48 gårdsbruk i Ådal, hvorav 72 menn nevnes. Selv om manntallet ikke var nøyaktig, var befolkningen altså svært sparsom i dalen på denne tiden. Man må derfor gå ut ifra at det ikke var befolkningsgrunnlag stort nok til å ha ei egen kirke i Ytre Ådal, siden de fleste gårdene på den tiden nok lå langs vestsiden av Ådalselva. Avfolkningen skyldes trolig svartedauden i 1349–1350. Det er imidlertid usikkert om stavkirken ble stående tom etter dette eller om det kanskje var reformasjonen i 1536 som førte til at den endelig ble forlatt. Utover på siste halvdel av 1700-tallet og første halvdel av 1800-tallet voks imidlertid befolkningen i Ytre Ådal. Dette førte etter hvert til planer om å føre opp ei ny kirke i bygda.
Da Ådal ble eget prestegjeld ved kongelig resolusjon i 1857 ble naturlig nok Viker sognekirke, men etter at nye Hval kirke sto klar på Hasalhaugen ved Hallingby 1. oktober 1862 tok etter hvert denne over som sete for sognepresten i gjeldet. Det har den vært siden.
Bygningshistorie
Hval kirke er bygget etter de samme tegninger som Nes kirke på Nes i Ådal, opprinnelig tegnet av arkitekt Christian Heinrich Grosch. Kirken er oppført som en enskipet oktogonal sentralkirke i laftet tømmer og har oktogonalt telttak som bærer en takrytter som understøttes av fire stolper fra gulvet i skipet. Klokkestua er betydelig lavere enn ved Nes kirke. I øst har skipet et smalere kortilbygg med samme vegghøyde, og i vest et våpenhus som også har samme vegghøyde. Både koret og våpenhuset har sadeltak. Inntil korets østside står et lavt sakristi med brutte østhjørner og telttak.
Byggkostnadene var 3000 daler.
Opprinnelig hadde kirken synlige tømmervegger utvendig. I 1902 ble imidlertid veggene avstivet med strekkfisker og utvendig kledt med hvilmalt stående panel. Kirken ble restaurert i 1924, samtidig som et nytt gravkapell i bindingsverk ble oppført og innviet i 1925. Under restaureringen ble det innvendige malte tømmerveggene kledt med rupanel over et brystpanel med slanke, stående fyllinger. Rupanelen ble deretter tapetsert og malt. I 1962 ble kirka dessuten utvidet mot øst.
Interiør og inventar
Altertavlen er en kopi av «Oppstandelsen» malt av Adolph Tidemand 1871 (originalen befinner seg i Bragernes kirke i Drammen), gitt i gave av stortingsmann David Swensen fra Skollerud. Kirken er utstyrt med to kirkeklokker, begge støpt av J. Warner & Sons i London, henholdsvis i 1857 og 1861. Orgelet ble bygget av Filthvett orgelbyggeri i Oslo i 1882 og hadde 9 stemmer.
Mollestadeika
Mollestadeika eller Vetteeika er kåret til Norges nest største tre (omkrets, 1,3 m over bakken), etter «Brureika» ved Lothe i Ullensvang. Treet står på gården Vestre Mollestad i Birkenes kommune i Agder. Det er ca. 1 000 år gammelt og har seks store grener. Største gren har en tykkelse (omkrets) på 2,59 m. Treet er fremdeles i live, selv om det er innhult (diameter på hulrom = 1,3 m), etter angrep av svovelkjuke (Laetiporus sulphureus).
Det går mange sagn om eika, og det er utgitt et hefte som inneholder åtte slike sagn.
Hule eiker er særlig viktige biotoper for artsmangfold. Opptil 1500 ulike arter kan ha tilhold i en gammel hul eik. Dette er grunnen til at hule eiker er kategorisert som en utvalgt naturtype med særlig beskyttelse.
NRK-TV sendte i 2006 et program i serien Ut i naturen som i sin helhet var viet «Livet i Mollestadeika».
Data:
Puggy Pearson
Walter Clyde «Puggy» Pearson (født 29. januar 1929 i Tennessee, USA, død 12. april 2006) var en profesjonell amerikansk pokerspiller. Han vant 1973 World Series of Poker.
Før 1949 var alle pokerspill såkalt «cash games», en spiller kunne ta sin gevinst og forlate bordet når som helst. Pearson kom opp med ideen til en freezeout turnering og delte dette med en annen gambler, Nick Dandolos. Dandalos presenterte senere ideen til Benny Binion, som igjen senere etablerte World Series of Poker.
Siv Stubsveen
Siv Stubsveen (født 1968) er en norsk programleder kjent fra radioprogrammet Kjærlighet uten grenser.
Hun har også deltatt i TV-programmerne Reisesjekken, Kvinnene på taket, Tilgi meg og Siv møter menn.
Fra og med 2019 ble hun ansatt i Radio Vinyl som programleder.
Stubsveen ble født på Hamar, men vokste opp på Eidsvoll. Hun hadde en modellkarriere i slutten av tenårene og deltok i flere missekonkurranser.
It’s Too Late (Carole Kings sang)
«It's Too Late» er en amerikansk sang med melodi av Carole King og tekst av Toni Stern. Den var med på hennes album Tapestry (1971) «It's Too Late» ble utgitt på en dobbelt A-sidet single med «I Feel the Earth Move». Coverversjoner av sangen har blitt gjort av The Isley Brothers på sitt album Brother, Brother, Brother (1972) (nådde en 39.-plass på R&B-listen), av Billy Paul på hans album 360 Degrees of Billy Paul (1972), av The Stylistics på sitt album Round 2 (19872) , av Dennis Brown på hans album Spellbound (1980) og av Gloria Estefan på hennes album Hold Me Thrill Me Kiss Me (1994)
Dina Carroll gjorde en coverversjon av sangen i 1991 med bandet Quartz, noe som ga Carroll hennes første hit. Den lå som nummer åtte som den britiske singlelisten.
En coververversjon ble gjort av Mark Lindsay i 1971 og av Kyle Vincent på hans album Solitary Road (2002)
«It's Too Late» har vært med i Hollywood-filmer, innbefattet Fandango, Huset ved vannet  (The Lake House) og Invincible.
Norsk versjon
Finn Sidselrud har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Det er for sent».
Indonesia under Sommer-OL 1988
Indonesia under Sommer-OL 1988. Tjueni sportsutøvere fra Indonesia deltok i elleve sporter under Sommer-OL 1988 i Seoul. De kom på delt 36.-plass med en sølvmedalje, dette var landets første medalje i et OL.
Altingiaceae
Altingiaceae er en plantefamilie i ordenen Saxifragales. Tidligere, blant annet i Cronquist-systemet, ble disse artene klassifisert under trollhasselfamilien (Hamamelidaceae).
Alle arter er løvfellende eller eviggrønne trær med mye harpiks. Bladene sitter spredt. Trærne er sambu med adskilte hann- og hunnblomster på samme tre. Flere arter tjener som mat for larver av sommerfugler. Slekta Liquidambar er utbredt i temperert og subtropisk klima i Anatolia, Øst-Asia og Nord- og Mellom-Amerika, mens Altingia og Semiliquidambar er utbredt i subtropisk og tropisk klima i Øst- og Sørøst-Asia
Molekylærgenetiske studier tyder på at Liquidambar i tradisjonelt omfang er parafyletisk. De to artene i Nord-Amerika og Sørvest-Asia danner en gruppe, mens de østasiatiske artene er nærmere beslektet med Altingia. Det er påvist at Semiliquidambar består av hybrider mellom østasiatiske Liquidambar-arter og Altingia. I 2013 ble det publisert en systematikk for Altingiaceae der alle arter i familien samles i én slekt, Liquidambar. Dette er ment å gi et bedre bilde av de virkelige slektskapsforholdene i familien.
Slekter og arter
De tre slektene og de anslått 16 artene i familien omfatter:
Amalie Skrams hus
Amalie Skrams hus i Bergen er et kreativt senter, spesielt for mennesker med psykiske helseplager. Huset har et fullt utstyrt musikkrom, der brukerne kan få opplæring på forskjellige instrumenter. Huset har videre eget keramikkverksted, et rom for søm, tekstil og stofftrykk, snekkerverksted og en malesal ]. Huset inneholder også datarom, TV-stue, og en kantine. Kantinen drives av brukerne der de selv lager og selger mat. Senteret har ikke leger eller psykologer ansatt. Fokuset er på det friske i mennesket.
Johan Daniel Berlin
Johan Daniel Berlin (født 12. mai 1714 i Memel; død 4. november 1787 i Trondheim) var en tyskfødt komponist, organist og bymusikant som virket i Trondheim.
Liv
Berlin reiste til København i 1730, og studerte de neste syv årene hos bymusikeren Andreas Berg. Fra 1737 til 1767 var han bymusikant i Trondheim. Berlin var også organist i Nidarosdomen (1741–1787) og Vår Frue kirke (1752–1761).
Ut over disse stillingene var Johan Daniel Berlin overbranndirektør i Trondheim, vannverksinspektør, arkitekt og karttegner. I årene 1762–1771 organiserte han meteorologiske observasjoner for publisering i «Det Kongelige Norske Videnskabers Selskabs Skrifter ».
Berlin komponerte en hel del, men bare tre symfonier, en fiolinkonsert og noen småstykker for cembalo er bevart.
I 1744 utga han den første nordiske lærebok i musikk, Musicaliske Elementer. I 1765 kom en avhandling på latin og i tysk oversettelse i 1767. Oversatt etter den tyske tittelen blir tittelen Lærebok i tonometri, eller hvordan en gjennom logaritmiske beregninger kan komme fram til den såkalte likesvevende temperatur; med vedlegg: Undervisning i monokord (Monochordum), oppfunnet av meg i 1753. Disse skriftene ble utgitt på nytt i 1976 av Bjarne Kortsen.
Lesja stasjon
Lesja stasjon er en jernbanestasjon på Raumabanen. Stasjonen ligger ved Lesja kommunes sentrum og ble åpnet i 1921, tre år før Raumabanen var ferdig.
Tomáš Verner
(tsjekkisk uttale: [ˈtomaːʃ ˈvɛrnɛr]; født 3. juni 1986 i Písek i Tsjekkoslovakia) er en tsjekkisk kunstløper. Han har vunnet tsjekkiamesterskapet seks ganger (2002-2004, 2006-2008) og et europamesterskap (2008). Per januar 2010 blir han regna som nummer én i verden.
Karrière
Verner begynte med kunstløp som femåring og flytta fra sin hjemby til Praha for videre trening som 12-åring. Han vant sin første nasjonale tittel i sesongen 2001-02 og representerte Tsjekkia i europamesterskapet, der han kom på 14.-plass. Senere konkurrerte han i verdensmesterskapet, der han ikke greide å kvalifisere seg til fristil. I løpet av de neste fire årene klarte han å havne på 10.-plass i europamesterskap og 13.-plass i verdensmesterskapet. I 2007 forbedret Verner sine tidligere resultater betraktelig. I europamesterskapet i Warszawa havna han på 2.-plass, etter Brian Joubert. Dette gjorde at han ble den første tsjekkiske mann som vant medalje i et europamesterskap siden 1992. I verdensmesterskapet i 2007 i Japan kom han på fjerdeplass.
I 2008 blei han den første mannlige tsjekkiske vinneren av et europamesterskap siden Petr Barna sin seier for Tsjekkoslovakia i 1992. Han havna på fjerdeplass etter det korte programmet sitt, men havna til slutt på 15.-plass etter å ha feilet på flere hopp i det lange programmet.
Verner var deltaker i Grand Prix, i cupen i Kina og i Russland. Han kom på tredjeplass i Kina og andreplass i Russland og kvalifiserte seg med dette for Grand Prix-finalen, der han kom på fjerdeplass. I europamesterskapet i 2009 satte han personlig rekord med det korte programmet og var foreløpig på en andreplass, men han gjorde en del feil i det lange programmet, noe som førte til at han kom på en sjetteplass sammenlagt.
Verner deltok i Vinter-OL 2010 i Vancouver
Butikkbelysning
Butikkbelysning er belysning av butikklokaler, ofte med hensyn og tanke på økt salg og promotering av varene butikken selger. Tradisjonell butikkbelysning kan deles inn i 3 hovedgrupper:
Ved belysning i butikker, utstillings montere og eksponering av spesielle varer søker en ofte og endre RA Indeksen og tilpasse dette til produktet som skal eksponeres slik at ønsket farge virker fremtredende. Ra Indeks Evnen til å gjengi farger og skal ideelt sett være fra 85- 100.
Grunnbelysning
Grunnbelysningen er den belysningen en trenger for å lyssette selve lokalet. Eksempler er 18W tradisjonelle lysrør i tak og vegger, eller halogenbelysning. Mer moderne versjoner er High Bay-belysning.
Spotbelysning
Spotbelysningen er belysning som er rettet mot utstillinger eller produkter. Mest brukt her er metallhalogenbelysning. Ulemper med tradisjonell belysning er høyt energikonsum og stor strålevarme, samt en vesentlig grad av UV-bestråling. I senere tid er det utviklet LED-spots som avgir mindre UV- og varmestråling.
Effektbelysning
Effektbelysningen er belysning som er til for å skape oppmerksomhet enten ved hjelp av farger eller blinkende lys. Mest brukt her er metallhalogenbelysning, RGB-dioder og innebygget LED-belysning i vegger, glass og skilt.
Spesialbelysning
Til sist spesialbelysning. Dette er ofte belysning som er laget spesielt for enkelt formål. Eksempelvis rødtonet høyenergibelysning som får kjøttet til å virke rødere en det egentlig er i kjøttdisken, eller belysning som får frem fargene i frukt & grønt-diskene.
LED-teknologi gjør at en kan redusere energibehovet med ca. 75%, strålevarmen elimineres helt og UV-bestrålingen like så. Når strålevarmen fjernes, vil en også kunne redusere kraftig på kjølebehovet til butikker og kjøpesentere. Energigevinsten er dermed formidabel. LED produserer ikke lys i det infrarøde eller ultrafiolette spekteret, dermed brukes det ikke energi på å produsere lys som ikke synes. Dette i seg selv er energibesparende.
LED-effektbelysning er ofte RGB-dioder som kan endre fargesammensetning ved spenningsendringer. RGB dioder har derimot en veldig lav RA indeks noe som gjør det uegnet til grunnbelysning.
Som en snittverdi vil LED redusere effektbehovet med ca. 75 %, i tillegg vil energibehovet til HVAC reduseres med ca. 50 %.
Madabakartet
Madabakartet (også kjent som Madaba mosaikkart) er en del av en gulvmosaikk i den tidlig bysantinske Sankt Georges kirke i Madaba, Jordan. Madabakartet er det eldste eksisterende originale kartografiske beskrivelse av Det hellige land og spesielt Jerusalem. Det skriver seg fra 500-tallet e.Kr.
The Early Beatles
The Early Beatles er The Beatles' sjette utgivelse på Capitol Records og deres åttende album for det amerikanske markedet. Albumet ligner mer på et tidlig samlealbum, fordi mesteparten av sangene finnes på den tidlige utgivelsen fra Vee-Jay i 1964, Introducing... The Beatles. Forsidebildet på omslaget til dette albumet er det samme som baksiden på den britiske LP-en Beatles for Sale. Albumet er tilgjengelig på CD i samleboksen The Capitol Albums, Volume 2.