cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Intel Pentium
Pentium III
De første Pentium III-prosessorene var veldig lite annet enn Pentium II-prosessorer med SSE-støtte og minimalt økt L2-cache. Senere Pentium III-utgaver hadde opptil 512KiB L2-cache og høyere klokkefart: opptil 1,4 GHz.
Pentium 4
Pentium 4 er en prosessor som har større minne enn Celeron og er også litt dyrere. Denne prosessoren er godt egnet til spill, filmredigering og krevende oppgaver og kan nesten sammenlignes med AMDs Athlon-prosessor. Den er nå i senere tid blitt erstattet med Intel Pentium D-prosessoren, men som igjen er på vei til å bli erstattet med Intel Core 2 Duo prosessoren, som igjen er på vei til å bli erstattet med Intel Core 2 Quad prosessoren, som igjen er på vei til å bli erstattet med Intel i7 prosessoren.
Pentium M
M står for Mobile, og Pentium M ble utviklet for bruk i bærbare datamaskiner.
Pentium D
Denne modellen er en oppgradert Pentium 4-prosessor med dobbel kjerne. Den blir ofte brukt til tunge og krevende spill eller videoredigering.
Intel Pentium Extreme Edition
Denne modellen har både dobbel kjerne og 64-bits prosessor.
The Last of the Duanes
The Last of the Duanes er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av J. Gordon Edwards.
Intel Pentium
Pentium Ivy Bridge
Pentiums produksjon ble originalt avsluttet i 2006 ved lanseringen av "Dual Core" men Pentiums populæritet og Intels behov for en mellom prosesor så blei den gjort om til dual core og lansert igjen i 2007, den nyeste versjonen nå er Pentium g2030 som har en klokkerating på 3.0 ghz og har Intel Hd grafikk, det følger også med en vifte og en kjøleenhet og klistermerke.
The Last of the Duanes
Handling
Buck Duane skyter mannen som tidligere hadde drept faren hans, før han må flykte fra loven.
Men kort tid senere redder han en ung kvinne som han en gang hadde elsket fra en gruppe fredløse, men skona til den fredløse lederen har sine egne planer for Buck.
Fabian Tamm
Claës Fabian Tamm (født 13. november 1879 i Film, Östhammar kommune, død 4. oktober 1955 i Stockholm), var en svensk  sjøoffiser og admiral.
Bakgrunn
Han var sønn til överståthållaren og statsråden friherre Claës Gustaf Adolf Tamm og Ebba, født Tersmeden. I 1908 giftet han seg med friherrinne Eva Beck-Friis, datter til friherre C. J. Beck-Friis og friherrinne Anna von Otter.
Karriere
Fabian Tamm avla eksamen ved Kungliga Sjökrigsskolan 1899 og ble da utnevnt til underløytnant. Han ble løytnant i 1901, kaptein i 1907, marineattaché i Berlin og København 1914-1917, kommandørkaptein av andre graden i 1918, sjef for Kungliga Sjökrigsskolan 1921-1925, avdelingssjef i marinestaben 1926, representant i försvarsutredningen i 1928 og 1929, kommandørkaptein av første graden i 1923, kommandør 1927, flaggkaptein i 1930, sjef for sjöförsvarets kommandoexpedition 1931-1933, sakkyndig ved nedrustningskonferansen i Genève i 1932, kontreadmiral i 1933, sjef for Kustflottan i 1933-1939, viseadmiral i 1939, sjef for den svenske marinen i årene 1939-1945.
Han ble utnevnt til admiral i reserven i 1947, to år etter at han forlot aktiv tjeneste.
Representant i Kungliga Krigsvetenskapsakademien, sekretær i Kungliga Örlogsmannasällskapet 1918-1921 og æresrepresentant i 1933.
Øvrige utmerkelser; kommandør med storkors av Svärdsorden; ridder av Nordstjärneorden; ridder av første klasse av Vasaorden; storkors av Italias kroneorden; storkors av Latvias sverdorden; storoffiser av Den tyske ørns fortjenesteorden; kommandør av første grad av den danske Dannebrogordenen; kommandør av første klasse av Finlands hvite roses orden; kommandør med stjerne av St. Olavs Orden; kommandør av første klasse av den polske Ordenen Polonia Restituta; kommandør av andre klasse av den spanske Orden del Mérito Naval; offiser av den italienske Sankt Mauritius' og Sankt Lasarus' orden; ridder av første klasse av den mecklenburgske Griffordenen; ridder av tredje klasse av den prøyssiske Kroneordenen; ridder av tredje klasse av den russiske Sankta Annas orden.
Pavel Lahun
Han representerte Belarus under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i forsøksheatet på 100 meter butterfly.
Bernoulli-forsøk
Bernoulli-forsøk, også kalt binomisk forsøk, ble definert av den sveitsiske matematikeren Jacob Bernoulli, en av flere kjente matematikere fra Bernoulli-familien. Han er også kjent for Bernoulli-fordelingen.
Man har bernoulli-forsøk dersom:
Eksempel på mye brukte bernoulli-forsøk er myntkast eller en urnemodell med tilbakelegging.
Ioan Gherghel
Han representerte Romania under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i forsøksheatet på 100 meter butterfly.
Politiets utlendingsenhet
Politiets utlendingsenhet (PU) er et særorgan i den norske Politi- og lensmannsetaten med ansvar for asyl- og utlendingssaker. Enheten, som ble opprettet i 2004, er underlagt Politidirektoratet og har rundt 520 ansatte.
PUs hovedoppgaver er registrering av asylsøkere, fastsetting av identitet og uttransportering av personer uten lovlig opphold i Norge. I tillegg driver PU Politiets utlendingsinternat på Trandum, familieenhet på Haraldvangen og Utreisesenteret ved Oslo Gardermoen.
PU er delt inn i fire avdelinger:
Kristoffer Reinsfelt Arnesen
Kristoffer Reinsfelt Arnesen (født 1. oktober 1979) er en norsk radio- og tv-produsent. Han arbeidet i NRK fra 2000 til 2010 med NRK P3 og har vært med å lage tv- og radioprogrammene Kykelikokos, Karate, Et Norge i krig, Marte, Kompani Knudsen, Halvseint, P3 Sessions, Urørt, Topp 20, Flyttefeber, TV-aksjonen, Kristoffer,, Reinsfelt og Svogern og Reinsfelt. Fra 2010 til 2012 jobbet han som produsent og executive produsent i Monster Media, med blant annet Showman, Komikere i arbeid og Dagens mann.
I tillegg har han vært programleder i portrettserien Utkant på NRK3 høsten 2012.
William Lawrence Bragg
William Lawrence Bragg (født 31. mars 1890, død 1. juli 1971) var en australsk-født fysiker.
Kristoffer Reinsfelt Arnesen
Fra og med høsten 2014 har Kristoffer Reinsfelt Arnesen hatt rollen som programlederansvarlig på TV 2.
Malcolm
Malcolm er et engelsk mannsnavn med skotsk opprinnelse.
Etymologi
Malcolm er en engelsk form av skotske Maol-Columb, som er den keltiske formen av gammelirske Máel Coluim. Navnet er dannet av máel, «disippel», og coluim, «av sankt Columba».
Utbredelse
Malcolm (eller Maelchon) er kjent brukt i Skottland på 500-tallet, av faren til kong Bridei I av pikterne. Malcolm var et populært navn i England i 1930- til 1950-årene.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Fylkesvei 4854
Fylkesvei 4854 går mellom Nordvågen og Sørvågen i Utsira, med ferge til Risøya i Haugesund. Veien er 2,9 km lang utenom fergestrekningen.
Fergeforbindelsen er del av fylkesveien og betjenes tre (fredag fire, lørdag to) ganger daglig i hver retning. Avhengig av last eller værforhold betjenes Sørvågen fergekai alternativt til Nordvågen.
Frem til 2019 hadde veien og forbindelsen betegnelsen fylkesvei 911. Fylkesvei 912 og fylkesvei 913 ble armer av veien.
Gevinstrealisering
Gevinstrealisering (engelsk: benefits realisation management) er å organisere og lede for å sikre at resultatet av et prosjekt er minst like nyttig for brukerne som forespeilet da prosjektet ble planlagt. Å lykkes med at prosjektene er nyttige omtales i ledelsesterminologi som «å hente ut forventede gevinster». De siste tiår har gevinstrealisering blitt innført som et ekstra formelt steg i prosjektstyring for å unngå at prosjekt blir mål i seg selv eller ender opp som økonomisk ulønnsomme. En gevinstrealiseringsplan er en del av et prosjekts styringsdokumentasjon.
Gevinster er ofte økonomiske gevinster (som å effektivisere, øke inntekter eller spare kostnader). Men kan også være kvalitative, som for eksempel spare tid for kunder eller innbyggere, bedre kvalitet. Gevinstene kan og være antatte gevinster som kan være vanskelig å tallfeste, som økt tillit til organisasjonen. Prosjekt kan mislykkes i ønsket resultat på tross av at de både er gjennomført i henhold til plan, innenfor budsjett og innenfor planlagt tid.
I offentlig sektor har «manglende gevinstrealisering» blitt brukt som en eufemisme for budsjettkutt eller nedbemanning.
Planlegging av gevinstrealisering brukes i sammenheng med begrep som gevinstansvarlig og gevinsteier (om roller i prosessen). Hypotetiske gevinster omtales som «gevinstpotensial». Plandokumenter etter gevinstrealiseringsplan og grafiske fremstillinger av hvordan tiltakene henger sammen eller er avhengige av hverandre omtales som «gevinstkart».
Dyschirius
Dyschirius er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) graveløpere (Scaritinae) i familiegruppen løpebiller.
Utseende
Små (2,5-7,5 millimeter), avlange, blanke, mørke løpebiller med kraftige bein. Pronotum og dekkvingene er rundet hver for seg, overflatisk kan de minne vagt om maur. Antennene er perlekjede-formede og forholdsvis korte. Hodet er forholdsvis lite med middelsstore fasettøyne og kjever. Pronotum er rundet og hvelvet, dekkvingene rundede. Beina er utviklet til gravebein.
Levevis
Disse billene graver i bakken og lever for det meste underjordisk. Flere av artene lever på havstrender, der de gjerne graver seg ned i sand eller mudder ved flo sjø. De er rovdyr som jakter på små leddyr.
Utbredelse
Slekten forekommer i alle verdensdeler bortsett fra Australia (og Antarktis). De fleste av artene lever Palearktis.
Systematisk inndeling
Oversikten har med de europeiske artene. Systematikken følger Carabidae of the World.
Shihomi Fukushima
Shihomi Fukushima (født 19. juni 1995) er en japansk fekter.
The Last Outlaw (1919)
The Last Outlaw er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av John Ford.
Handling
Hovedpersonen besøker en by som han tidligere hadde vært bosatt i, stedet for hans ungdommelige bedrifter.
Mimocete
Mimocete er en slekt av biller som hører til familien kortvinger.
Utseende
Små, nokså brede kortvinger, oftest noe flate. De har gjerne reduserte fasettøyne og størt forkortede, kjegleformede antenner. Hodet kan være dekket av pronotum.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Afrika.
Asiamesterskapet i håndball for menn 2016
Asiamesterskapet i håndball for menn 2016 ble arrangert i Manama og Isa by i Bahrain i 2016.
Kinas Grand Prix 2019
Kvalifisering
Noter:
Løpet
Noter:
Miltina
Miltina er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Det er bare kjent 2 arter,.
Utseende
En middelsstor (ca. 10 millimeter), bred og høyt hvelvet, halvblankt brun bladbille. Hannen kan ha kamformede antenner. Kroppen er litt utvidet bakover, oversiden fint og tett punktert. Hodet og pronotum er forholdsvis små. Dekkvingene er uten punktrader.
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.
MacWrite
MacWrite er et tekstbehandlingsprogram som ble levert som en del av standardpakken til datamaskinen Apple Macintosh fra lanseringen i 1984 og fremover. MacWrite hadde alle viktige basisfunksjoner for tekstbehandling, var den første tekstbehandleren med WYSIWYG-funksjonalitet, flere forskjellige skriftsnitt og -grader, menyer for redigeringsfunksjoner, og linjal for å styre marger, tabulatorer og innrykk. Sammen med MacPaint, som også ble levert som en del av basispakken, la MacWrite grunnlaget for populariteten og videre utbredelse av det grafiske brukergrensesnitt i dataverdenen. Dette ble også understøttet av maskinens andre funksjoner, ikke minst det spesielle tastaturet til Macintosh. MacWrite og MacPaint gikk også inn i programpakken AppleWorks som var et prisgunstig alternativ til det kraftigere alternativet Microsoft Office.
MacWrite
Selve programmet MacWrite var utviklet for skriving og formatering av tekst, mest egnet til brev og enkle dokumenter. Det var mulig å bruke en rekke format- og redigeringsfunksjoner. Programmet var likevel forholdsvis enkelt med begrenset mulighet til avanserte formateringer. Det inngikk som et ledd i et maskinsystem og var basert på konseptet Finder.
Første versjon
Første versjon hadde klare begrensninger og kunne bare håndtere dokumenter på noen få sider. Likefullt hadde programmet etablert en standard. Snart fulgte programmet WriteNow, som kunne brukes til lange dokumenter, siden også den første versjonen av Microsoft Word med grafisk brukergrensesnitt.
Fra og med lanseringen av Mac Plus, valgte Apple å ta ut MacWrite av basispakken, og kundene måtte kjøpe tekstbehandlingsprogram som «ekstrautstyr». MacWrite solgte fortsatt bra, men det ble i liten grad utviklet videre. Dette førte til misnøye blant brukerne, og ansvaret for programmet ble lagt inn i Apples programvareselskap, Claris. Utover mindre tilpasninger til nye versjoner av Mac OS, skjedde det lite.
MacWrite II
Først i 1989 hadde Claris klar en ny versjon med oppdatert brukergrensesnitt og nye «stiler». På dette tidspunktet hadde Word allerede oppnådd 60% andel i Mac-markedet. MacWrite II var en suksess, og i 1990 hadde programmet 30% andel, mens Word-andelen hadde sunket til 45%. Med lanseringen av MS Word 4.0, begynte MacWrites andel igjen å synke.
MacWrite Pro
Claris hadde neste versjon av tekstbehandleren klar i 1993. MacWrite Pro var et av flere programmer som tilhørte en serie for profesjonell bruk (bl.a FileMaker Pro). Brukergrensesnittet var forbedret, men samtidig manglet fortsatt en rekke funksjoner brukerne forventet på dette tidspunktet. Word var blitt den klart, dominerende tekstbehandleren og i praksis også standardprogram for Macbrukere.
Claris avbrøt videre utvikling av MacWrite midt på 1990-tallet. Både funksjonaliteten og begresningene i MacWrite Pro, dukket opp som en del av tekstbehandlingsmodulen i AppleWorks (v 5.0).
Trygge Barnehager
Trygge Barnehager AS er et norsk barnehagekonsern som siden 1987 har bygget nærmere 400 barnehager over hele Norge.
Selskapet driver 160 av disse barnehagene selv, og etablerer i tillegg barnehager på vegne av andre eiere. Blant selskapets ansatte er sivilarkitekter, rådgivende ingeniører innen bygningsfagene, daglige ledere i barnehagene, og egen barnehageekspertise. Trygge Barnehager benytter hovedsakelig lokale byggeledere og entreprenører.
8. serierunde i 2. divisjon avdeling 3 2007
'''8. serierunde i 2. divisjon avdeling 3 2007''' startet 8. juni og endte med Viking 2 – Fyllingen den 11. juni 2007.
Geometrisk fordeling
Geometrisk fordeling beskriver sannsynligheten for antall forsøk som må til før et gitt utfall skal inntreffe. Dette gjelder bare for bernoulli-forsøk. Dersom du utfører en rekke like bernoulli-forsøk og ønsker å finne sannsynligheten for at første suksess kommer etter n forsøk, kan du bruke geometrisk fordeling. Geometrisk fordeling er et spesialtilfelle av negativ binomisk fordeling, med r lik 1.
Vi gjør først x - 1 forsøk som ikke er suksess. Sannsynligheten for hver av disse er (1 - p). Sannsynligheten for at vi skal ha x - 1 forsøk som dette blir da. Til slutt skal vi ha et forsøk som gir suksess. Sannsynligheten for dette er p. Vi ender da opp med formelen, som beskrevet over.
Sammenheng med geometrisk rekke
, når|k| < 1
Forventning og varians
Forventet antall forsøk før suksess er gitt ved og varians er gitt ved
Poliovaksine
Poliovaksine er vaksine til beskyttelse mot polio.
Aleksandr Rodimtsev
Aleksandr Ilitsj Rodimtsev (Александр Ильич Родимцев, født 1905, død 13. april 1977) var generaloberst i Den røde hær under andre verdenskrig og ledet 13. gardegeværdivisjon i slaget om Stalingrad, et vendepunkt for de sovjetiske styrkene.
Poliovaksine
Én type benytter inaktivert poliovirus og gis som injeksjon, mens andre typer bruker svekket poliovirus og gis gjennom munnen. WHO anbefaler at alle barn vaksineres mot polio. De to vaksiner har eliminert polio i det meste av verden og redusert antallet av tilfeldel fra anslagsvis 350.000 i 1988 til 359 i 2014.
Aleksandr Rodimtsev
Militær karriere
Rodimtsev meldte seg til Den røde hær og kjempet fra 1936 til 1937 i den spanske borgerkrigen med andre sovjetfrivillige. De kjempet sammen med andre internasjonale styrker for å støtte den lovlig valgte republikanske regjering mot Francisco Franco og fascistene. For sin innsats ble han første gang belønnet med æresbevisningen Sovjetunionens helt.
Poliovaksine
Poliovaksine med inaktivert virus er temmelig sikker. Mild rødme eller smerte kan oppstå på injeksjonsstedet. Orale poliovaksiner anvender resulterer i vaksineassosiert paralyttisk poliomyelitis i omkring tre tilfelleer av én million doser. Begge er generelt sikre å motta under graviditet og hos personer med Hiv/Aids, som ellers er friske. Oral poliovaksine (OPV) som består av levende svekket vaksine brukes mindre, for eksempel ikke lengre i Danmark.
Aleksandr Rodimtsev
Militær karriere
I 1939 ble han ferdig med sin utdannelse ved Frunze militærakademi, deretter deltok han i 1940 i vinterkrigen mellom Finland og Russland. Sovjet kom seirende, men svekket ut av krigen, og Adolf Hitler besluttet å innlede operasjon Barbarossa; Nazi-Tysklands planlagte invasjon av Sovjetunionen.
Poliovaksine
Den første poliovaksine var med inaktivert poliovirus. Det ble utviklet av Jonas Salk og ble tatt i bruk i 1955. Danmark var det andre land i verden som tok Salks vaksine i bruk, også i 1955. Den orale poliovaksinen ble utviklet av Albert Sabin og kom i kommersiell bruk i 1961.
Aleksandr Rodimtsev
Andre verdenskrig
I den første tid av den tyske hærs invasjon kjempet Rodimtsev bl.a. i slaget ved Kiev, og i 1941 fikk han kommandoen over den 13. gardegeværdivisjon i den 62. armé.
Poliovaksine
Poliovaksine er på WHOs liste over essensiell medisin. Grossistprisen på oral poliovaksine var i 2014 på 0,25 amerikanske dollar. I USA koster en poliovaksine med inaktivt virus 25-50 amerikanske dollar.
Aleksandr Rodimtsev
Slaget om Stalingrad
Hans taktiske evner og snarrådighet var en vesentlig årsak til at tyske tropper ble forhindret i å etablere et brohode på det strategisk viktige Mamayev Kurgan-høydedraget og Jernbanestasjon nr. 1 – dette på tross av at den 13. gardegeværdivisjon var i mindretall og hadde betydelig dårligere utstyr. Kampene var så blodige, at kun 320 av divisjonens opprinnelige 10 000 menn overlevde slaget, men på grunn av deres innsats kunne et mer stabilt forsvar bygges opp og den sovjetiske 62. armé under ledelse av Vasilij Tsjujkov unngikk et katastrofalt nederlag.
Čulloveaijohka
Čulloveaijohka er ei elv i Utsjok kommune i Lappland i Finland. Den er ei sideelv til Tana og er 14,6 kilometer lang. Elva har utspring fra myrområdet Čulloveaijeaggi i Paistunturit og renner mot vest til samløpet med Tana.
Aleksandr Rodimtsev
Slaget om Stalingrad
Rodimtsevs mot var vidt anerkjent, og han var sterkt beundret av sine menn. Hans innsats i slaget om Stalingrad ga ham sin andre utmerkelse som Sovjetunionens helt.
Øvrig krigsdeltagelse
Etter Stalingrad fikk Rodimtsev kommandoen over det 32. riflekorps, som bl.a. også omfattet den 13. rifledivisjon og deltok i 1943 i slaget ved Kursk, hvor de kjempet mot en SS-panserenhet. Rodimtsevs korps var en del av steppefronten som stod under ledelse av general Ivan Konev. Konev var sammen med Georgij Zjukov en av Sovjetunionens ledende frontgeneraler.
Dessuten deltok Rodimtsev i operasjon Bagration; kodenavnet for den russiske offensiv i 1944 som drev de tyske tropper ut av Hviterussland og den østlige del av Polen.
Etter andre verdenskrig
Da krigen sluttet ble han utnevnt til nestkommanderende for Det østsibiriske militærdistrikt. Senere var han militærattaché i Albania, før han igjen fikk en stilling som nestkommanderende i Det nordlige militærdistrikt. Rodimtsev døde den 13. april 1977 og er begravet i Moskva.
Utmerkelser
1937 og 1945 ble han tildelt utmerkelsen Sovjetunionens helt, og tre ganger ble han belønnet med Leninordenen. Andre æresbevisninger inkluderer bl.a. Oktoberrevolusjonens orden, Rødbannerordnen (fire ganger), Røde stjernes orden, medalje for forsvaret av Stalingrad. Dessuten fikk han adskillige ordner og utmerkelser fra utenlandske regjeringer og institusjoner.
Gunnar Jahn
Gunnar Jahn (født 10. januar 1883 i Trondhjem, død 31. januar 1971 i Oslo) var en norsk sosialøkonom og jurist. Han hadde statsrådsposter (V) i to regjeringer, satt som sentralbanksjef i Norges Bank og ledet en periode Den Norske Nobelkomite. Jahn var også en fremtredende skikkelse i motstandskampen under andre verdenskrig.
Gunnar Jahn var født i Trondhjem, men bodde det meste av sitt yrkesaktive liv i Oslo. Han var gift med kvinnesaks- og fredsforkjemperen Martha Emily Larsen.
Karriere
Jahn var utdannet cand.jur. (1907) og cand.oecon. (1909) fra Universitetet i Oslo.
Etter endt utdannelse ble Jahn ansatt i Statistisk sentralbyrå i 1910. Etter å ha jobbet noen år i Rasjonaliseringsdirektoratet kom han tilbake til Statistisk sentralbyrå der han ble direktør i 1920. Samtidig som han var direktør der, jobbet han som lærer ved Oslo handelsgymnasium og foreleser ved Universitetet i Oslo. Han var også finansminister i Johan Ludwig Mowinckels tredje regjering et halvt år fra høsten 1934.
Fra 25. juni 1937 til 31. desember 1943 og fra 5. november 1945 til 31. desember 1966 var Jahn medlem av Den Norske Nobelkomite. Han var komiteens viseformann 1940–1941 og overtok som formann etter avdøde Fredrik Stang d.y. 15. november 1941–31. desember 1943 og 5. november 1945 til 31. desember 1966.
Under andre verdenskrig var Jahn medlem av Administrasjonsrådet i 1940. Jahn var også en viktig mann i Kretsen og var derfor med på «Grimelundsmøtene» på Grimelund gård. Som motstandsmann ble han i 1944 formelt en av lederne i Hjemmefronten. Samme høst ble han arrestert av tyskerne og sendt til Grini. I rettsoppgjøret etter krigen markerte Jahn seg som en konsekvent motstander av dødsstraff.
Jahn førte dagbok fra 9. april 1940. Den ble senere maskinskrevet og er viktig historisk kilde til hva embetsmenn snakket om.
I Einar Gerhardsens samlingsregjering i 1945 ble Jahn på nytt finansminister. I 1946 ble han direksjonsformann i Norges Bank (tilsvarer i dag posisjonen sentralbanksjef), en stilling han hadde frem til 1954. Han fortsatte å være tilknyttet Norges Bank etter at han sluttet som direksjonsformann. Økonomihistorikeren Einar Lie har karakterisert Jahns innsats i Norges Bank som: «Han var den ruvende samfunnspersonen som ble en marginal sentralbanksjef – ikke av mangel på maktvilje, men av mangel på reelt handlingsrom.»
Jahn ble sett på som en mann med enorm faglig tyngde, men det hindret ham ikke i å skrive mer trivielle bøker som Byggeskikker på den norske landsbygd og Om binding av ørretfluer. Han var også blant dem som introduserte idretten bueskyting i Norge.
Registrering av jøder i Norge
Gunnar Jahn var i første del av krigen direktør for Statistisk sentralbyrå (SSB). Den 29. januar 1941 fikk SSB ved Gunnar Jahn et brev fra Nasjonal Samlings Statistiske kontor. I brevet ble det bedt om spesifiserte oversikter over antall jøder i forskjellige regioner i Norge.
Dagen etter, den 30. januar, svarte Statistisk sentralbyrå: «Som svar på Deres brev av 29 ds. meddeles at Byrået bare har oppgaver over antall medlemmer av Det mosaiske trossamfunn tatt opp i forbindelse med folketellingen per 1/12 1930 og trykt i publikasjonen «Trossamfund». Etter disse oppgaver tilhørte i 1930 1359 personer det Mosaiske Trosamfund og disse fordeler seg slik på rikets bygder og byer». Svarbrevet etterfølges av tabeller som viser den nøyaktige fordelingen av jøder rundt om i kongeriket. Statistisk sentralbyrå mottok imidlertid ingen flere henvendelser fra NS' Statistiske kontor i denne anledning, da folketellingen i 1930 ble ansett foreldet.
Forsker Espen Søbye, som fant disse fakta i 1998, mener at tallene fra Jahn ble brukt på Wannseekonferansen i januar 1942. Opplysningene understøttes av dokumentet «Population Statistics, the Holocaust and the Nuremberg Trials» (1998), som er forfattet av den kjente amerikanske forskeren William Seltzer.
I november 1942, like før massearrestasjonene og deportasjonen av jødene til konsentrasjonsleirene, bisto den samme Gunnar Jahn også sammen med kollega Julie Backer – Statistisk sentralbyrås første byråsjef fra 1936 og en av landets ledende demografer – i utarbeidelse og utsending av «Rundskriv fra Statistisk sentralbyrå til førerne av de sivile registrene» i november 1942, rett før massearrestasjonene og deportasjonen av de norske jødene. I den sammenheng finnes det flere eksempler på at SSB kom med forslag om hva som skulle foregå for at de sivile registrene skulle fungere best mulig, uten at institusjonen var spurt på forhånd.
«Statistisk sentralbyrås delaktighet i opprettelsen av folkeregistrene i alle landets kommuner kommer i et grelt lys. Gunnar Jahn var kjent med at det var behovet for overvåkning som var okkupasjonsmaktens begrunnelse for å opprette folkeregister i alle kommuner» skriver forsker Espen Søbye i sin artikkel «Et mørkt kapittel i statistikkens historie» i Samfunnspeilet nr. 4/98.
Jahns dagbok fra oktober og november 1942
I 2018 skrev historikeren Olav Njølstad i en aviskronikk at Jahn i oktober og november 1942 skrev i dagboken sin om forhold bekymret sentrale hjemmefrontledere: Et fokus var, ifølge Njølstad,"«rettet mot unntakstilstanden i Trøndelag og henrettelsen av uskyldige sonofre på Falstad og i Trondheim i kjølvannet av Majavatn-affæren [... og ryktene som gikk] om at tyskerne forbereder militær unntakstilstand også i Oslo. 23. oktober [... mener Jahn å vite at] NS og Gestapo har utarbeidet en liste med navn på 180 Oslo-borgere som skal tas som gisler straks unntakstilstand blir erklært. Hans eget navn figurerer øverst på listen sammen med blant andre biskop Berggrav og Paal Berg. I dagene som fulgte meldte radiosendingene fra London to ganger at det fantes slike dødslister for alle store byer i Norge. [...] Mellom 9. november og 1. desember kommenterer han jevnlig ryktene som svirrer om en forestående unntakstilstand. [... Som et føre-var-tiltak] fulgte han til slutt oppfordringen fra en bekjent om å sove borte om nettene, slik at Gestapo ikke fant ham hjemme hvis de gikk til aksjon. 1. desember skriver han at han har inntrykk av at halve byen har sovet ute i natt»."Njølstad skrev at det kan ikke utelukkes at faren for å bli tatt som gissel under en kommende unntakstilstand, kan ha påvirket [oppfatninger av situasjon og mulig handlingsrom] til «sentrale hjemmefrontledere som sto i fare for å bli arrestert [...] Ryktene om unntakstilstand bidro i hvert fall til å trekke Jahns oppmerksomhet bort fra det som skjedde med jødene nettopp i de ukene da jødenes skjebne ble avgjort».
Habiru
Habiru (Ha biru) eller Apiru eller pr.w (egyptisk) er det navn som ble til en gruppe nomader og røvere eller angripere som ble gitt av ulike sumeriske, egyptiske, akkadiske, hettittiske, mitanniske, og ugarittiske kilder i tiden mellom 1800 f.Kr. og 1100 f.Kr. Disse folkene levde i det området som kalles for Den fruktbare halvmåne, fra nordøstlige Mesopotamia og Iran og til grensene til oldtidens Egypt i Kanaan. Avhengig av kilde og epoke er dette habirufolket beskrevet som nomadisk eller seminomadisk, opprørere, fredløse, røvere, handelsmenn, og buemenn, tjenere, slaver, utenlandske arbeidere, og videre.
Navnene Habiru og Apiru er benyttet i akkadisk kileskrifter. De tilsvarende navnene (med kun konsonanter) i skiftene i Egypt synes å ha vært PR.W, konvensjonelt uttalt som Apiru (W var den egyptiske flertallsendelsen). I mesopotamiske nedtegnelser er de også identifisert av sumeriske logogrammet SA.GAZ med en uttalelse som er ukjent. Navnet Habiru ble også funnet i Amarnabrevene som igjen inkluderte mange navn på kanaanittiske folk skrevet på akkadisk. Disse brevene ble skrevet til egyptiske faraoer på 1300-tallet f.Kr. på den tid da det var uro og stridigheter i Kanaan som går tilbake til før slaget ved Kadesj og til tiden til farao Thutmosis I.
Habiru og de bibelske hebreere
Siden oppdagelsen av inskripsjonene fra 2000-tallet f.Kr. som nevner habiru har det vært mange teorier som har forsøkt å knytte disse til hebreere fra 1000-tallet f.Kr. som nevnt i Bibelen. Imidlertid er dagens forskerkonklusjon at dette er tvilsomt, skjønt ikke alle er like kategoriske som å si at «overfloden av forsøk på å knytte apiru (Habiru) til innbyggernavnet ibri er ingenting annet enn ønsketenkning.»
Kildene
Etter hvert som mer tekst er blitt avdekket via arkeologi i Midtøsten, desto klarere har bildet av habirufolket blitt. De er nevnt i sammenhenger som strekker seg fra løse jordbruksarbeidere og omflakkende landstrykere, til leiesoldater og ridende bueskytere. Sammenheng skiller seg avhengig av hvor referansen er funnet.
I artikkelen Bitter Lives: Israel in and out of Egypt skrev Carol Redmount at via funn over det meste av Den fruktbare halvmåne som «strekker seg fra flodområdet mellom elevene Eufrat og Tigris til kyststrøkene mot Middelhavet og ned via Nildalen i løpet av det andre millennium, det vesentlig område for historisk interesse er i deres tilknytning med Egypt».
Carol Redmount konkluderte med at begrepet «Habiru» hadde ingen felles etnisk tilhørighet, at de ikke snakket noe felles språk, og at de vanligvis førte et marginalt og tidvis lovløst eksistens i utkanten av de faste, bosatte samfunnene. Hun definerte de ulike Apiru/Habiru som «et løselig definert, mindreverdig sosial klasse bestående av foranderlige og upålitelige befolkningselementer uten sikre tilknytninger til bosatte samfunn» som er referert til «som lovløse, leiesoldater, og slaver» i oldtidens tekster. I den samme åren har en del forskere betraktet habirufolket, i den grad det er snakk om ett folk, å ha vært mer av en sosial betegnelse framfor en etnisk gruppe eller folkestamme.
Sumerisk nedtegnelser
De tidligste nedtegnelser av begrepet er datert til styret til kong Irkabtum av nordlige mesopotamiske (amorittiske) kongedømmet Yamkhad (ca 1740 f.Kr.), som hadde et år kalt «Året da kong Irkabtum gjorde fred med Semuma og habiruene». Dette har blitt forstått som at habiruene ledet av Semuma allerede utøvet slik innflytelse i nabolaget av Alalak at den lokale hersker følte seg tvunget til inngå en fredsavtale med dem.
Sumeriske dokumenter fra 1400-tallet beskrev deretter disse gruppene ved at de snakket ulike språk, og ennskjønt beskrevet som omvandrende hadde de betydelig innflytelse og militær organisering. Disse folkene er utpekt ved en kileskrift på to tegn eller et logogram hvor uttalelsen ikke kan bli bestemt, og som konvensjonelt er blitt transkribert som SA.GAZ og tilsvarer vestsemittiske hapiru og akkadiske habbatu som har meningen banditt, røver, eller angriper. Selv om logogrammet opptrer i sumersk litteratur har de to symbolene ingen adskilt mening på sumerisk.
Tidlig mesopotamiske kilder
En av de tekstene benyttet akkadisk kileskrift for ordet hapiri framfor logogrammet; en annen beskrev dem som «soldater fra vest». Deres navn er overveiende akkadiske; en del er vestsemittiske, og noen er ukjente. Deres opprinnelse, når det er nedtegnet, er til lokale byer.
Tikunaniprismet, en gjenstand i leire med akkadiske kileskrift som er datert til rundt 1550 f.Kr., lister navnene på 438 habirusoldater eller tjenere av kong Tunip-Tessup av Tikunani, en liten bystat i midtre Mesopotamia. Flertallet av disse navnene er typisk sett hurrittisk (nordøstlige Kaukasus), resten er semittiske, en av dem er kassittisk.
En annen tekst er fra omtrent samme periode og beskriver hapiruer som soldater eller arbeidere, organisert i grupper av ulik størrelse kommandert av SA.GAZ-ledere: en gruppe fra Tapduwa har 15 soldater, en annen fra Sarkuhe har 29, og ytterligere en fra Alalakh har hele 1 436.
Kanaanittiske kilder
Et antall av Amarnabrevene — sent til faraoene Amenhotep III, Akhnaton (Amenhotep IV) og kortvarig hans to etterfølgere, fra vasallkonger i Kanaan og Syria på 1300-tallet f.Kr. — nevner «habiru». Disse brevene, skrevet av kanaanittiske skriver kileskrift basert på akkadisk språk, klager over angrep fra bevæpnete grupper som var villig til å slåss og plyndre på hvilken som helst side i de lokale krigene i utbytte for utstyr, provisjoner og innkvartering.
Disse folkene er identifisert av det sumeriske logogrammet SA.GAZ i de fleste av brevene, og av det akkadiske navnet Hapiru i et få fra området Jerusalem. Dette folket eller folkene synes å være aktiv i et bredt område som inkluderer Syria (ved Upe i nærheten av Damaskus), Fønikia (Sumur, Batrun og Byblos), og sør så langt som til Jerusalem. Ingen av kongene i regionen, med den mulige unntagelsen av en Abdi-Ashirta, er benevnt som Habiru eller SA.GAZ.
Kildene diskuterer også en Labayu, som hadde vært en egyptisk vasall. For å angripe Megiddo samlet han en gruppe hapiruere som besto av både fordrevne lokale folk og angripere. Etter å ha erobret Megiddo for seg selv ga han Sikem (eller Shechem) til de som støttet ham.
Idrimi, en konge av Alalaka på 1400-tallet f.Kr., sønn av kongen av Aleppo, hevdet i sine krøniker at etter at hans familie var blitt tvunget til å flykte til Emar med hans mors folk, etterlot ham dem og slo seg sammen med «hapirufolket» i «Ammija i landet Kanaan», hvor hapiruene anerkjente ham som «sønn av deres overherre» og «samlet seg rundt ham». Etter å ha levd sammen med i syv år førte hans sine habirukrigere på et suksessfylt angrep fra sjøsiden mot Alalak hvor han ble konge.
Abdi-Heba, en egyptisk vasallkonge av Jerusalem i Amarnaperiden, midten av 1330-tallet f.Kr., skrev en rekke brev til den egyptiske farao hvor han klagde på aktivitetene til «habiru». Disse plyndret landområdene til denne underkongen. Abdi-Heba ønsket å vite hvorfor farao lot dem oppføre seg på denne måte; hvorfor han ikke sendte bueskyttere for å beskytte hans eiendommer. Om han ikke sendte militær hjelp ville hele landet bli erobret av habiruene.
Egyptiske kilder
Flere egyptiske kilder, både før og etter Amarnabrevene, nevner et folk kalt for 'PR.W (uten konsonanter) i et skrift hvor .W er flertallsmarkør. Uttalelsen av dette ordet har blitt rekonstruert som apiru. Fra likheter i konteksten og beskrivelsen er det antatt at egyptiske 'PR.W er ekvivalent med akkadiske Habiru/Hapiru.
To steler ved Memfis og Karnak skryter farao Amenhotep II over å ha tatt hele 89 600 fanger i sitt hærtokt i Kanaan en gang rundt 1420 f.Kr., inkludert 127 prinser og 179 adelige (?) fra Retjenu (det egyptiske navnet på Kanaan og Syria), 3 600 apiruer, 15 200 shasuer (egyptisk gjetende nomader), 36 600 hurritter, og videre.
En stele fra styret til farao Seti I fra en gang rundt 1300 f.Kr. forteller at farao sendte en ekspedisjon inn i Levanten som svar på angrep fra «apiruer fra Yarmutafjellet» ved en lokal by.
Arbeidere som farao Ramses IV sendte til steinbruddet ved Wadi Hammamat i hans tredje år utgjorde 5 000 soldater, 2 000 menn tilknyttet templene til farao foruten 800 apiruer. Dette er den siste kjente referanse til apiru i egyptiske dokumenter.
Leivur Øssursson
Leivur Øssursson, Leif Øssursson, Leiv Ossursson, (født ca. 980 – død før 1047) var hersker over Færøyene, da han fikk de i len av Norge i 1035. Samtidig markerer begynnelsen av Leivurs regjeringstid slutten på vikingtiden på Færøyene, og dermed slutten på den færøyske republikken. Leivur var sønn av Ossur Havgrimsson og omtales i Færøyingesagaen.
Habiru
Hettittiske kilder
SA.GAZ er nevnt i minst et dusin dokumenter fra det hettittiske kongedømmet som begynner rundt år 1500 f.Kr. eller tidligere. Flere av dokumentene inneholder frasen «troppene fra Hatti og SA.GAZ-tropper». Hatti var kjerneregionen i det hettittiske kongedømmet.
Leivur Øssursson
Det er uklart hvor og når Leivur ble født, men man vet at det må ha vært før 983. I 983 døde hans far som 23-åring. Fødested var sannsynligvis enten i Gøta, hvor hans far bodde hos Tróndur i Gøta, i Hov, hvor faren fikk Havgrímurs gård, eller på Skúvoy, hvor faren også fikk gården ved Brestir og Beinir.
Han giftet seg med Tóra Sigmundsdóttir, datteren av Sigmundur Brestisson og Turið Torkilsdóttir.
Habiru
Hettittiske kilder
To eder påberopt fra tiden til Suppiluliuma (antagelig Suppiluliuma I som styrte fra rundt 1358 til 1323 f.Kr.) og Mursilis II (en gang rundt 1300 f.Kr.) lister foruten en mengde guddommer, også «Lulahhi-gudene (og) Hapiri-gudene, Ereshkigal, guder og gudinner fra Hatti-landet, gudene og gudinnene til Amurru-landet, ...»
Leivur Øssursson
Olav den hellige oppfordret noen viktige menn fra Færøyene, lagmann Gille, Tórolvur Sigmundsson og Leivur Øssursson, om å komme til Norge for å bli hans hirdmenn i 1024. Men så lenge Tróndur i Gøta levde klarte ikke Olav den hellige å få full kontroll over Færøyene. Men etter Tróndur i Gøtas død i 1035, tok Leivur Øssurson Færøyene i len til den norske kongen Magnus den gode samme år.
Habiru
Hettittiske kilder
En annen referanse skjer i en avtale mellom kongene Duppi-Teshub av Amurru og Tudhaliya av Karkemisj, meglet av den hettittiske kongen Mursili II. Den hettittiske monarken minnes hvordan han hadde gjeninnsatt kong Abiradda på tronen i Jaruwatta, en by landet Barga, som hadde vært erobret av hurritter og gitt til «bestefaren til Tette, en SA.GAZ».
En annen tekst nedtegner eksistensen av en habirubosetning et sted i nærheten av et hettittisk tempel; et fra Tahurpa som navngir to kvinnelige sangere fra SA.GAZ.
Mitannianske kilder
En inskripsjon på en statue er funnet i Alalakh i sørøstlige Anatolia, den mitannianske prinsen Idrimi of Aleppo (som levde en fra 1500 f.Kr. til 1450 f.Kr.) fortalte at etter at hans familie hadde blitt tvunget til Emar, han forlot dem og slo seg sammen med «hapirufolket» i «Ammija i landet Kanaan». Hapiruene anerkjente ham som «sønn av deres overherre» og «samlet seg rundt ham», de inkluderte også «innfødte fra Halab fra landet Mushki, fra landet Nihi, og også krigere fra landet Amae». Etter å ha levd blant dem i syv år førte han sine habirukrigere til suksessfylt angrep fra sjøsiden til bystaten Alalakh hvor han ble konge.
Flere detaljerte lister av SA.GAZ-tropper har blitt funnet på det samme stedet, åtti til sammen. Navnene er hovedsakelig hurrittisk; syv er kanskje semittiske. De kom fra flere bosetninger spredt rundt i regionen. En hadde vært en tyv, en annen en slave, to andre var prester; de fleste ble infanterister, en håndfull stridsvognførere, og en ble budbringer.
Som med SA.GAZ-soldatene fra de tidligere mesopotamiske bystatene mottok de betaling eller kanskje rasjoner i former av sauer. En generell opptelling av soldatene innenfor byen talte 1436 til sammen.
Ved Nuzi i Mesopotamia nedtegnet dokumenter fra husholdningen til en myndighetsperson kalt Tehiptilla et antall habirufrivillige som gikk inn langtidstjeneste i bytte for mat, klær og ly. Offentlige nedtegnelser fra samme by førte regnskap med utlevering av mat og klær til habiruene, den første til grupper, den siste til enkeltpersoner. En ble gitt føde for en hest, kanskje indikasjon på en militær rolle. Et annet dokument allokerte habiruarbeidere til ulike enkeltpersoner.
Den lokale befolkningen var hovedsakelig hurritter, hvor bortimot 2 tredjedeler av habirunavnene var semittiske; av disse var alle østsemittiske (akkadiske) og ingen vestsemittiske.
Ugarit
I havnebyen Ugarit i nordlige Syria var en tavle med kileskrift fortsatt i bakerovnen da byen ble ødelagt en gang rundt 1200 f.Kr. Den nevner PRM, som er antatt å referere til hapiru, -M er den ugarittiske flertallsendelsen. Skattelister fra byens opptegnelser nedtegner eksistensen av «Aleppo av PRM» (i ugarittisk) og «Aleppo av SAG.GAZ» (på akkadisk; logogrammet er noe modifisert fra det vanlige SA.GAZ).
Ved å bli funnet på lister hele fire Aleppoer som er ellers den samme, er disse ganske sikkert samme sted, men det er uklart hvorvidt de er adskilte bosetninger eller kvartaler innenfor den samme byen.
Juri Takayama
Juri Takayama (født 21. oktober 1976), japansk softballspiller som deltok i de olympiske leker 1996 i Atlanta, 2000 i Sydney og 2004 i Athen.
Takayama vant en olympisk sølvmedalje i softball under sommer-OL 2000 i Sydney. Hun var med på det japanske laget som kom på andreplass i softballturneringen bak USA. I finalen mot USA tapte Japan med 1-2.
Kjøsterud skole
Kjøsterud skole er en ungdomsskole i bydelen Åssiden i Drammen i Buskerud. Skolen ble åpnet 16. august 1969 og ligger langs Betzy Kjelsbergsvei, nærmere bestemt på Liejordet. Kjøsterud skole tok imot elever fra Åssiden og Øren barneskoler de første årene. Siden 1990 tar skolen imot elever fra Åssiden og Aronsløkka, og ikke lenger fra Øren.
Juri Takayama
Fire år senere, under Sommer-OL 2004 i Athen, vant hun en bronsemedaløje med det japanske softballdamelandslaget som kom på tredjeplass bak USA og Australia.
Kjøsterud skole
Sommeren 2008 ble skolen pusset helt opp. Alle klasserom fikk smartboard og de har bra dekning hva angår datamaskiner/elever.
De har også et tilfluktsrom. Dette rommer 537 personer.
Crypturopodidae
Gruppens taksonomi
Gruppen ble systematisert på ny i 2003. En moderne oppdatering av systematikken gis nedenfor i lys av 2013-revisjonen med basis i WoRMS-databasen.
Carmine Gori-Merosi
Carmine Gori-Merosi (født 15. februar 1810 i Subiaco i Italia, død 15. september 1886 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han virket i Den romerske kurie.
Han ble kreert til kardinal i november 1884 av pave Leo XIII.
Biltrial
Biltrial er en bilsport der en kjører i terrenget i oppmerkede seksjoner med porter som skal passeres. Gjør en feil, får en straffeprikker og den med færrest prikker vinner. Klasseinndelingen går stort sett ut på hvor mye en har lov å bygge om, fra «Original» der en bare skal sette inn bur og kjøre, til «Proto» der en plukker ut de delene en har tro på og bygger en bil på egenkonstruert ramme.
John Obi Mikel
John Michael Nchekwube Obinna (født 22. april 1987), også kjent som John Obi Mikel, er en nigeriansk tidligere fotballspiller.
Han gikk fra Lyn Fotball via Manchester United til Chelsea.
Overgangen til Chelsea
2005
2006
Mikel spilte seinere ti sesonger for Chelsea, og vant med den klubben to seriegull, tre cupmesterskap og Mesterligaen 2011/12. Han var ubenyttet reserve da Chelsea tapte Mesterligafinalen 2007/08. Etter at han mistet plassen i Chelseas startellever 2016 spilte han i Kina (Tianjin), Tyrkia (Trabzon), og for klubber på andre nivå i England (Middlesbrough og Stoke, EFL Championship).
Landslaget
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2018 i Russland. Han har spilt over nitti landskamper og ble Afrikamester 2013 med Nigeria.
Torra di Pinareddu
Torra di Pinareddu (korsikansk for Pinareddu-tårnet) er et genovesisk tårn i kommunen Zonza (Corse-du-Sud) på østkysten av Korsika. Tårnet står på en høyde på ca. 52 meter på øya Île de Pinarellu. Tårnet ble bygget rundt år 1595 og var et av flere forsvarsverk langs kysten som ble bygget av Adelsrepublikken Genova i perioden 1530-1620 for å beskytte mot angrep fra barbareskpirater.
Hengselretter
Hengselretter er et håndverktøy for å justere hengsler, for eksempel på dører, hengslede vinduer eller bildører. En hengselretter kan være til hjelp for å rette opp en dør som henger skjevt i forhold til dørkarmen, hvilket gradvis vil skje med de fleste dører etter lang tid.
Bruk
Retteren brukes ved at man trer den på dørhengselet og vrir verktøyet i den retningen man vil justere dørbladet. Det er viktig å dra riktig vei. Retteren tres på hengselen ovenfra mens døren er lukket i karmen. Ved å rotere retteren mot døren minskes åpningen mellom dørblad og karm på hengselsiden. Roteres derimot retteren bort fra døren vil glipen på hengselsiden bli større.
Drar man med for mye kraft kan hengselet knekke eller skruehodene til hengslene rives av.
Forskjellige typer og dimensjoner
Hengselrettere fås med åpning i forskjellige diametre for å passe ulike typer hengsler. Dimensjoner på hengsler (og dermed hvilket verktøy som passer) varierer mellom dørtyper og forskjellige regioner. Noen vanlige diametre for faste hengselrettere i Europa er 14 mm og 17 mm diameter. I USA er to typer hengsler vanlig, henholdsvis «.134» og «.180 gauge», som har diametre på henholdsvis ca. 19 mm og 21 mm. I Australia er noen vanlige diametre 12 mm og 15 mm.
Det finnes også justerbare hengselrettere som kan brukes på hengsler av ulike størrelser.
Todd Cooper
Todd Cooper (født 25. juni 1983) er en britisk svømmer.
Han representerte Storbritannia i Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i forsøksheatet på 100 meter butterfly.
The Law of Men
The Law of Men er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Fred Niblo.
Handling
Historien følger en skulptør som blir tatt under vingen til en kunst-elsker. Men kort tid senere kunst-elskeren myrdet.
Sumire Tsuji
Sumire Tsuji (født 29. november 1999) er en japansk fekter.
Hun representerte Japan under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun deltok i lagkonkurransen.
Otets
Otets (originaltittel: Отец) er en russisk film fra 2007 regissert av Ivan Solovov.
Elisabet von Eyben
Elisabeth Sophia Maria von Eyben (født 1745, død 1780) var en dansk hoffdame.
Hun var datter av Christian August von Eyben (1700–1785) og Elisabeth Sophia Maria von Hassberge (1717–1782). Fra 1766 var hun første kammerfrøken hos dronning Caroline Mathilde.
Nordic Journal of Criminology
Nordic Journal of Criminology (forkortet NJC eller med ISO 4-forkortelsen Nord. J. Criminol.) er et fagfellevurdert engelskspråklig vitenskapelig tidsskrift i kriminologi. Det utgis av det norsk forlaget Universitetsforlaget på vegne av Nordisk samarbeidsråd for kriminologi og de kriminologiske fagmiljøene i de nordiske landene.
Tidsskriftet er indeksert i Scopus, PsycINFO, EBSCO Legal Source og Criminal Justice Abstracts. Tidsskriftet har tidligere vært kategorisert som et nivå 2-tidsskrift (det høyeste nivået) i Norsk vitenskapsindeks, men ble fra 2012 igjen plassert på nivå 1.
Tidsskriftet ble etablert av Nordisk samarbeidsråd for kriminologi i 1965 under navnet Scandinavian Studies in Criminology. I 2000 ble det slått sammen med tidsskriftet Studies on Crime & Crime Prevention, etablert i 1992, under navnet Journal of Scandinavian Studies in Criminology and Crime Prevention. Det skiftet navn til Nordic Journal of Criminology i 2018.
Conrad Paumann
Conrad Paumann (1409/1415–1473) var en tysk organist, komponist og luttenist, i sin samtid kalt «Meister ob allen Meistern» («mester over alle mestre»).
Liv og virke
Paumann, som var blind fra fødselen, ble i ungdommen hjulpet fram av patrisieren Ulrich Grunherr, seinere av sønnen Paul Grunherr.
I 1446 ble Paumann organist ved Sebalduskirche i Nürnberg under sogneprest Laubing. Samme år giftet han seg med Margarethe Weichser. En Paul Paumann som i 1474 virket som organist ved hertugens hoff i München var antakelig en sønn av dem.