cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Randal Cremer
Bakgrunn
Cremer ble født inn i en arbeiderfamilie i Fareham, ikke langt fra Portsmouth. Etter at faren hadde forlatt hjemmet allerede mens William var spebarn, vokste han opp hos sin mor, som i tillegg hadde to døtre. Moren var en sterkt troende metodistisk kristen, og sønnen fikk gå på skole organisert av kirken.
Arbeiderleder
Han reiste til London i 1852, der han viste evner til å organisere arbeiderne. I 1858 var han i ledelsen for en kampanje for nitimers arbeidsdag. Kampanjen ble møtt av lockout av 70.000 arbeidere. Cramer deltok også i etableringen av en fagforening og en internasjonal faglig sammenslutning. Han trakk seg ut av dette, da ledelsen ble overtatt av mer revolusjonære krefter.
Politiker
Cremer stilte til valg til Underhuset første gang i 1868, men ble ikke valgt før i 1885. Deretter satt han med unntak for en enkelt valgperiode i Underhuset til sin død.
I Underhuset argumenterte Cremer for at menneskehetens eneste naturlige tilstand var fred, og at megling og voldgift var den beste måten å løse internasjonale konflikter på. Han gikk inn for Englands nøytralitet i den fransk-tyske konflikt i 1870/71. Cremer tok også initiativ til kontakt mellom Underhuset og Kongressen, med forslag om at alle konflikter mellom de to landene skulle løses ved voldgift.
Cremers initiativ mot USA vakte interesse hos Frédéric Passy som inviterte ham til Paris i 1888. Dette resulterte blant annet i at Cremer og Passy i 1889 grunnla Den interparlamentariske union.
Han ble i 1903 tildelt Nobels fredspris for sin langvarige innsats for fredssaken og voldgift. Han var sekretær for International Arbitration League og Den interparlamentariske union.
Cremer mistet to hustruer som døde, og han hadde ingen barn. Han levde enkelt, satte pris på naturen og hadde lange arbeidsdager. Prispengene fra Nobelkomiteen ga han i to omganger videre til International Arbitration League.
Kristoffer II av Danmark
Kristoffer II av Danmark (også Christoffer) (født 29. september 1276, død 2. august 1332) var konge av Danmark i to perioder: fram 1320 til 1326 og på nytt fra 1329 og fram til sin død i 1332. Han var bror av den barnløse Erik Menved, sønn av Erik Klipping. Hans navn forbindes i Danmark med nasjonal katastrofe, ettersom hans styre førte til noe nær oppløsning av den danske stat.
Bakgrunn
Som sønn av Erik Klipping var Kristoffer et kongsemne. Som ung mann med tittelen hertug av Estland støttet han sin brors politikk. Blant annet var det han som arresterte erkebiskop Jens Grand i 1294, men da han senere slo seg sammen med opposisjonen måtte han dra i landflyktighet i 1319.
I 1289–1301 var Kristoffer hertug av Lolland og Falster, 1303–1307 hertug av Estland, og i 1307–1315 hertug av Halland og Samsø. Allerede i Erik Menveds regjeringstid forsøkte Kristoffer å sikre seg en del av kongemakten ved å få de konspirerendes løfte om at han, Kristoffer, ville bli konge når Erik Menved var avsatt. Kongen oppdaget dette, og i 1315 måtte Kristoffer flykte fra landet. I 1318 sammensverget Kristoffer seg med den fordrevne erkebiskop Esger Juul og flere fredløse stormenn mot kongen. De foretok et mislykket angrep på Skåne, men da Erik Menved i 1319 døde uten å etterlate seg en arving, var Kristoffer klar. Erik skal på sitt dødsleie ha advart mot å velge hans svake bror framfor hertug Erik II av Slesvig, som også var på tale. Erik Menved etterlot seg et rike i konkurs og kaos, og stormennene øynet muligheten for å få en svak konge på tronen. Den 25. januar underskrev Kristoffer i Viborg en håndfestning, den første gangen et slikt dokument ble benyttet ved en kroning, og han ble hyllet som konge på landstingene. I 1324 ble han kronet med sin sønn Erik Kristoffersen som medkonge.
Et konkurs kongedømme
Storparten av Danmark var pantsatt til tyske og danske stormenn. Håndfestningen Kristoffer hadde signert, begrenset i stor grad hans mulighet for å innkreve skatter. Regjeringen ble anført av marsk Ludvig Albrektsen av Eberstein som ville ha garanti for at Kristoffer respekterte alle krav i håndfestningen, der han hadde lovet å lette skattene, at borgerne skulle få handle «uden told og tynge», og danehoffet innkalles hvert eneste år. Stormennenes krigsplikt ble nedsatt, og kongen forpliktet seg til å rive ned kongelige festninger, hvorav mange var bygd under Erik Menved. De tre gamle slottene i Kolding, Ribe og Skanderborg var unntatt. Men dette løftet ble, som de fleste andre, i liten grad innfridd.
Kristoffer var meget aktiv i Nord-Tyskland, og etter flere falske løfter lyktes det ham å bli anerkjent som lensherre over fyrstedømmet Rostock. Økonomisk kostet dette dyrt, og han skrev ut nye skatter i strid med håndfestningen. Flere av stormennene, blant andre Ludvig Albrektsen av Eberstein, allierte seg med de holsteinske grever og organiserte opprør i Jylland og på Fyn som snart bredte det seg til Sjælland. I 1326 hadde den mektige grev Gerhard («den kullede (= skallede) greve») erobret både Jylland og Fyn. Kristoffers sønn Erik forsøkte et motangrep, men måtte kapitulere ved Korsør og satt som fange på Haderslevhus. Kristoffer flyktet fra Danmark med restene av det kongelige skattkammer og sammen med sin dronning og sønnen Valdemar Atterdag til Nord-Tyskland. Kristoffer opptok et større lån og vendte tilbake til Danmark med en hær bestående av tyske leiesoldater for å nedkjempe motstanderne, men fant ingen støtte i den danske befolkningen. Isteden sendte grev Gerhard den danske hæren mot ham, og Kristoffer måtte nok en gang flykte fra landet.
Under Valdemar III
De holsteinske og danske stormenn valgte da den 11 år gamle hertug Valdemar av Slesvig som konge. Han var i slekt med kong Abel av Danmark og dermed arveberettiget. På grunn av Valdemars unge alder ble morbroren hans, grev Gerhard, «den kullede greve», valgt som riksforstander og guttens formynder, dvs. Danmarks reelle hersker. Det ble også bestemt at samme person ikke kunne være både konge av Danmark og hertug av Slesvig. Gerhard III gjorde seg da til den nye hertug av Slesvig, samtidig som han styrte kongedømmet Danmark på unge Valdemars vegne. Samtidig tok Knud Porse (gift med den norske kongsdatteren Ingebjørg Håkonsdatter) Halland for seg selv, som takk for de tjenester han hadde gitt grev Gerhard og grev Johan av Holsten. Den påfølgende krangel mellom stormennene i deres kamp for å stykke opp Danmark til egen fordel, brøt opp den allianse de hadde inngått, og som hadde tvunget Kristoffer ut av landet.
Fram til 1329 levde Kristoffer i landflyktighet, men det voksende kaoset i stormennenes Danmark, og friksjonene mellom Gerhard III og hans fetter, Kristoffers halvbror grev Johan av Holsten, ga den avsatte kongen en ny sjanse. Ved hjelp av Henrik av Mecklenburg sto Kristoffer fast ved Vordingborg med 2.000 tyske riddere i full rustning. Beklageligvis for Kristoffer lot de seg omringe og tvunget til å kapitulere. Etter et bondeopprør i Jylland som ble nådeløst knust av grev Gerhard, bønnfalt bøndene i Skåne den svenske kongen Magnus Smek om han kunne styre dem. Kong Magnus aksepterte, og Danmark opphørte som et samlet kongedømme.
Hot Fingers
Hot Fingers er et musikkalbum med Tore Morten Andreassen, utgitt i 1998. Dette er hans første plateutgivelse som soloartist.
Kristoffer II av Danmark
Under Valdemar III
Det vakter stor misnøye at Danmark var på utenlandske hender, og Johan av Holsten fikk Kristoffer anerkjent som konge i Skåne og på Sjælland. Det førte til full konflikt mellom Danmarks største kreditorer, grev Gerhard (med Fyn som len) og Johan 3. (med områdene øst for Storebælt som len).
Andre kongeperiode
Kristoffer tok Johans parti, men i 1331 beseiret grev Gerhard dem i et slag på Kropp hede nord for Dannevirke. Kristoffers sønn Erik, som året før hadde giftet seg med grev Gerhards søster Elisabeth, omkom i Kiel etter et fall med hesten under flukten. Kristoffers andre sønn, Otto, hertug av Estland og Lolland, ble tatt til fange i 1334 etter nederlaget på Tap hede ved Viborg. Hele Danmark var dermed på stormennenes hender. Å få landet tilbake, ville koste 200.000 mark sølv. Dette var bare for jorden; den samlede gjelden var mye større. I Sakskøbing på Falster ble den avsatte kongen utsatt for en holstener og en danske som prøvde å røyke ham ut av huset han hadde søkt tilflukt i. Som eneste utvei rømte Kristoffer opp gjennom skorsteinen. Da hans sønn Valdemar senere ble konge, tvang han gjerningsmennene til å betale en større oppreisning.
Sin siste tid satt Kristoffer fengslet på festningen Ålholm på Lolland, hvor han døde som en ruinert og nedbrutt mann året etter.
Han hadde skjenket Sorø kloster gods i 1315 for å sikre seg en standsmessig gravferd hos munkene, og både han og dronning Eufemia ligger gravlagt i klosterkirkens kor. De to liggende bronsefigurene av kongeparet er de første av sin type i Danmark.
Etter Kristoffers død gikk Danmark helt i oppløsning, og det tok åtte år før Danmark igjen fikk en konge.
Ettermæle
Historiens dom over Kristoffer har vært meget hard, og han har vært vurdert som en svak, upålitelig og udugelig tyrann – «kongen som pantsatte Danmark til tyskere». Det er noe urettferdig, da han ble tvunget til å videreføre arven etter sin forgjenger. Å pantsette eiendom var vanlig praksis blant adel og konger for å skaffe raske penger. Det vil også være ukorrekt å kalle ham en passiv hersker. Danske og tyske adelsmenns makt, sammen med den danske kirke, fjernet effektivt hans muligheter for å gjøre endringer.
Kristoffer hadde tre sønner, Erik, Otto og den yngste, Valdemar, som overtok den danske tronen i 1340.
Giovanni Battista Martini
Giovanni Battista Martini eller Giambattista Martini, kalt Padre Martini (1706–1784) var en italiensk komponist og musikkteoretiker.
Liv og virke
Giovanni Battista Martini fikk sin første musikkopplæring av faren Antonio Maria Martini, som var fiolinist og cellist. Andre lærere var Padre Pradieri (cembalo), Giovanni Antonio Riccieri (kontrapunkt) Giacomo Antonio Perti (komposisjon), Angelo Predieri og Francesco Antonio Pistocchi.
I 1722 gikk Martini inn i minorittordenen. Han foretok lange reiser der han utelukkende konsentrerte seg om musikkutdannelse. I 1725 ble han kapellmester ved fransiskanerkirken i Bologna og tiltrakk seg oppmerksomhet på grunn av sine komposisjoner. Musikkskolen som han grunnla her ble drevet helt inn på 1800-tallet og utdannet flere kjente italienske og utenlandske kunstnere. Som lærer foretrakk han den gamle romerske komposisjonstradisjonen. Han var en betydningsfull pedagog og musikkteoretiker med et bibliotek på rundt 15.000 bind, og i musikalske spørsmål ble han regnet som høyeste instans og rådspurt i flere stridsspørsmål.
Johann Christian Bach var en av hans elever. Den unge Wolfgang Amadeus Mozart fikk under sin første italiareise undervisning i kontrapunkt av ham. Også andre komponister søkte råd hos Martini, eksempelvis Giovanni Battista Cirri, Vicente Martín y Soler, Christoph Willibald Gluck, Niccolò Jommelli, André Grétry, Antonio Boroni og andre.
Guilty (Zoo-album)
Guilty er et musikkalbum med Zoo, utgitt i 1978.
Giovanni Battista Martini
Liv og virke
Martini skrev innflytelsesrike læreverk i musikk, og korresponderte med de mest kjente musikere og lærde i Europa. Av hans komposisjoner hører man i blant en fløytekonsert i G-dur.
Verk
Ved siden av 32 messer og et rekviem skrev Padre Martini hovedsakelig kirkemusikk, som stort sett er forblitt upublisert. Liceo i Bologna har flere manuskripter, to oratorier, Litaniae atque antlphonae finales B. V. Mariae fra 1734 og tallrike kantater og arier. Tilsammen komponerte han 94 sonater for tangentinstrumenter, blant annet de tolv Sonate d'intavolalura seks sonater for cembalo og Duetti da camera'' (sonater for fløyte og generalbass). 24 sinfonias, blant annet Sinfonia con violoncello e violino obbligati og flere konserter for soloinstrumenter og strykere. Martini komponerte fem sceneverk, blant annet L'Impresario delle canarie (1744).
Han var mest betydningsfull som musikkteoretiker:
Martini formidlet sine kunnskaper som komponist i læreboken Saggio fondamentale pratico di contrapunto og som musikkhistoriker i sin berømte Storia della musica. Selv om sistnevnte er uferdig og mangler et systematisk register, tjente den som utgangspunkt for flere senere musikkhistoriske verk.
Åkersjön
Åkersjön er en bebyggelse som ligger ved innsjøen av samme navn nær Föllinge i Krokom kommune i Jämtland, Sverige.
Turisme er viktigste næringsvei i bygda som består av et mindre antall helårsboliger og en rekke fritidsboliger. Et fjellhotell står for en betydelig del av servicenæringen på stedet. I tillegg til hotellet, er det fjellservicebutikk, gjestgiveri, alpinanlegg og fasiliteter for camping. Turismen rundt Åkersjön er godt tilrettelagt for scooterturister. Alpinanlegget består av to bakker som deler en 1500 meter lang skiheis med en total fallhøyde på om lag 250 meter.
I innsjøen Åkersjön fanges først og fremst ørret. Øvrige bygder rundt selve innsjøen er Högrun, Dal og Vallrun. Åkersjön dreneres av Åkerån, som er en av Långans sideelver. Elvene møtes like før Landögssjön.
San Mateo–Hayward Bridge
San Mateo–Hayward Bridge, kjent som San Mateo Bridge, er en bro over San Francisco-bukten i California, USA. Broen forbinder San Francisco-halvøya med East Bay, mellom byene San Mateo og Hayward.
Den over 11 km lange broen har seks kjørefelter og er en del av hovedveien State Route 92. Årsdøgnstrafikken er på 93000 kjøretøyer. Seilingshøyden er 41 meter. Den åpnet i 1967.
Haugar (Tønsberg)
Haugar er et av de eldste landemerkene i Tønsberg i Vestfold. Haugar utgjør en høyde midt i byen, med gravhauger fra vikingtida. Her ble Haugarting avholdt på 12- og 1300-tallet.
Vestfold Haugar kunstmuseum holder til i en markant bygning på Haugar. Bygningen er oppført for Tønsberg Sjømannskole mellom 1918 og 1921 (egentlig Tønsberg Navigasjonsskole). På Haugar ligger også Villa Møllebakken, en stor villa i sveitserstil, som lenge rommet Tønsberg bibliotek.
Haugar ligger øst i byen, ikke langt fra Vestfold fylkeskommunes kontorer og Svend Foyns arbeiderboliger. Haugar utgjør et slags skille mellom den nordlige og sørlige delen av Tønsberg.
Mylder.no
Mylder.no var en norsk nyhetsaggregator startet av Tom Ottmar i 2001. Fra 2005 er tjenesten deleid av Aftenposten med 35 %. Mylder henter nyheter fra mer enn 1300 norske kilder og presenterer dem i et enhetlig, enkelt grensesnitt. Målgruppen er alle som jobber faglig med informasjon (journalister, informasjonsmedarbeidere, skolefolk, bibliotekansatte osv.) – og dessuten folk flest. Ottmar etablerte også ABC Startsiden i 1996. Den sistnevnte tjenesten solgte han senere til Telenor og Schibsted.
Mylder.no ble nedlagt fra 20.8.2021. Nedleggelsen begrunnes av Ottmar med at pengesekken da var tom og antall månedligere brukere falt fra 220 000 på det meste til rundt 30 000.
Hodalen landskapsvernområde
Hodalen landskapsvernområde ligger i Tolga kommune i Innlandet. Landskapsvernområdet er på 10 597 dekar og ligger like sørøst for sentrum i grenda Hodalen, langs fylkesvei 26. Området avgrenses i vest av innsjøen Drengen og i øst av Storsjøen. Landskapsvernområdet er opprettet på grunn av særpreget landskap der kvartærgeologiske formelementer utgjør en vesentlig del av landskapets egenart. Eskersystemet fra Hodalen til Trangdalen beskrives som et av «de best utformede i fylket».
Landskapsvernområdet ble opprettet i 1989.
Guru
En guru (hindi, opphav fra sanskrit, egentlig i betydningen tung, verdig) er i indiske religioner og vestlige yogabevegelser en person som har nådd en høy grad av åndelig innsikt, og som derfor er i stand til å undervise eller fungere som spirituell veileder.
Guru-begrepet er sentralt i hinduisme, buddhisme og sikhisme, og for tilhengere av disse religionene er det viktig å finne en guru man har respekt for og som man kan stole på.
I Vesten brukes guru ofte som en humoristisk betegnelse på en person som er ekspert innenfor et emne.
Guruen som religiøst konsept og sosial rolle er ikke bare en integrert del av sør-asiatiske kulturtradisjoner, men har for lengst funnet inngang i europeiske språk og kulturer.
Peada av Mercia
Peada (død 656) var prins og konge i Mercia. Han var sønn av Penda av Mercia. Han ble innsatt som underkonge i deler av riket av sin far. Peada innførte katolisismen til deler av landet. Etter at faren falt i et slag mot Oswiu av Northumbria, ble han konge i det sydlige Mercia. Ett eller to år senere ble han imidlertid myrdet. Det fortelles at hans kone stod bak sammensvergelsen.
An Dehai
An Dehai (, født 1844 i Nanpi i Zhili i Kina, død 12. september 1869 i Jinan) var en storevnukk ved det keiserlige hoff i Beijing i Qingdynastiets tid i Kina.
Liv og virke
An Dehai hadde i 1851 en sentral rolle ved de seremonielle utnevnelser og forfremmelser av keiserlige konsorter og konkubiner, den gang da Jehonala kom inn i det keiserlige harem.
Cixis medarbeider
I 1861 ble han som anerkjennelse for sine tjenester gjort til sjefsevnukk. I 1860-årene ble han antagelig mest betrodde hjelper enkekeiserinne Cixi hadde. og han stod så sterkt at annenregenten, Ci'an, følte det fornærmende.
Endelikt
I 1869 sendte enkekeiserinnen ham på oppdrag til den keiserlige tekstilfabrikk i Nanjing. Han seilte da på den store kanal på en elvebåt som flagget med de keiserlige insignier, vel å merke på bud av enkedronningen. Selv ville han helst ha sluppet, fordi han kjente til farene. Reisen var i strid med palassbestemmelsene, som forbød evnukker å forlate hovedstaden med mindre de ledsaget embedsbærere, og det var knyttet dødsstraff til overtredelsen. Bakgrunnen var ønsket om at evnukkene skulle bygge seg opp og bli politisk mektige.
Da An Dehai og hans følge kom til provinsen Shandong rapporterte provinsguvernør Ding Baozhen deres ankomst og opptreden tilbake til Den forbudte by. Under prins Gong, som mislikte An Dehai, beordret Storrådet at evnukken skulle henrettes for falskt å ha påberopt seg keiserlige fullmakter og reist utenfor Beijing på egen hånd.
Enkekeiserinne Ci'an kan muligens ha støttet dette vedtaket, og enkekeiserinne Cixi, som støttet An Dehai, så seg ikke i stand til å intervenere på hans vegne. Skjønt noen har ment at Cixi overvar en pekingopera da saken ble behandlet, og ikke fikk informasjonen i tide fordi hun hadde bedt om ikke å bli forstyrret.
Dermed ble An Dehai og seks andre evnukker i hans følge halshogd nær Ximizhi-kilden i et Guandi-tempel i Jinan. De øvrige i An Dehais reisefølge ble dømt til slaveri og sendt til Heilongjiang ved rikets yttergrense mot nord.
An Dehais henrettelse var antagelig del av en bredere maktkamp mellom Cixi og prins Gong.
Nicolas Boileau-Despréaux
Nicolas Boileau-Despréaux, vanligvis kalt Boileau, (født 1. november 1636, død 13. mars 1711) var en fransk dikter, litteraturteoretiker og litteraturkritiker. Boileau gjorde mye for å reformere den rådende formen for fransk poesi, likt det Blaise Pascal gjorde for å reformere prosa. Han var meget preget av den latinske dikteren Horatius. Han er kjent for verkene Satires og Epistles, L'Art Poétique, Le Lutrin og andre, der han gikk til angrep på det han oppfattet som sin samtids dårlige smak. Han var den franske klassisismes forkjemper for sunn fornuft.
Liv og virke
Boileau ble født i Paris, ble oppdratt med tanke på en juridisk karriere, men endte opp som skribent og litterat. Etternavnet Despréaux var avledet fra en liten eiendom ved Crosne i nærheten av Villeneuve-Saint-Georges. Han var det femte barnet i en stor barneflokk av Gilles Boileau, en rettsskriver i høyesterett. To av hans brødre fikk en del utmerkelse: Gilles Boileau, forfatter av en oversettelse av den greske stoiske filosofen Epiktet; og Jacques Boileau som ble kannik ved Sainte-Chapelle, og kom med en del verdifulle bidrag til kirkehistorien. Deres mor døde da Nicolas var to år gammel, og Nicolas Boileau, som hadde en skrøpelig konstitusjon, synes å ha vært plaget av noe som trengte omsorg.
Boileau vokste opp med en enkel lidenskap, «hatet til tåpelige bøker», ifølge den franske litteraturhistorikeren Sainte-Beuve. Han fikk sin utdannelse ved Collège de Beauvais, og deretter ble han sendt til Sorbonne for å studere teologi, men endret det til jus, og ble advokat i desember 1656. Fra advokatprofesjonen, etter opplevelsen av en kortvarig rettssak, vek han tilbake i avsky, klagde bittert på mengden av sjikane som passerte under navnet av lov og rettferdighet. Hans far døde i 1657, og etterlot ham en liten formue. Det gjorde det mulig å hengi seg til litteraturen.
En mann av hans legning følte seg tiltrukket av satiren. Han viste tidlig sans for smidig prosa og solide og åndelige aleksandriner. Hans sju første Satires ble til i årene 1657-1665, og utkom samlet i 1666, etterfulgt av den åttende og niende satire i 1668. I den første, kalt Dikterens avreise, gikk han løs på det borgerlige samfunns skikker. Han svingte pisken over fromme jansenister og hugenotter, jurister, kjøpmenn og diktere får som fortjent. Andre satire var tilegnet Molière og handlet om rimet og fornuften. Det er en hyllest til komediedikteren som roses som en ypperlig «rimsmed», og spør: «Si meg, Molière, hvor finner du rimet?» En av hans satirer var over kvinner, noe som ga ham flere fiender. En dansk oversettelse av hans tolv satirer kom ut i 1757.
I L’Art poétique, et dikt om diktning, sammenfattet han blant annet den striden som oppstod om scenekunstens former etter Corneilles stykke Le Cid. Samtidig formulerer han et program for en ny dramatikk som på vesentlige punkter bryter med barokkens scenekunst. Han mener at samtidens dramatikere må vende seg til den greske og romerske antikken for å finne både emner, form og personer, og forbilder. Med dette standpunktet la Boileau grunnlaget for den retningen som kalles klassisismen innen fransk og europeisk drama.
I 1677 ble han utsett til kongelig rikshistoriograf, men ble ikke valgt inn i det franske akademi før den 15. april 1684. Han fikk stol 1 etter Claude Bazin de Bezons. Etter et avbrudd på sitt gods i Auteuil, vendte han tilbake til Paris i 1705, og virket da ved Notre Dame, men etter et smedeskrift om jesuittene, Sur l'equivoque, havnet han i konflikt med den katolske kirke, noe som kanskje framskyndet hans død, som inntraff i mars 1711.
Estetikk
I 1674 skrev han sitt fremste verk, L'Art poétique og Le Lutrin. Det første ga ham et omdømme som den fremste teoretikeren innenfor den franske klassisismen. Det er en etterligning av Horatius' Ars Poetica og hadde en betydning nesten uten sidestykke for å kodifisere versekunsten og fremme klassisismens estetikk.
Boileau framførte i L'Art poétique en poetikk som hevdet at diktet skulle utgå fra de tradisjonelt gitte formene, og ikke ha til hensikt å endre disse. I språklig henseende var dikterens oppgave å finne det riktige uttrykket, le mot propre. Han tok avstand fra barokkens vilje til å overraske og overdrive, og mente at diktet med fornuftens hjelp skulle skape klarhet om naturen. Naturen forsto han som et sannhetsprinsipp; bare det sanne var det verdt å dikte om, og det sanne var evig. Boileau mente at de greske dikterne fra antikken greide å dikte om naturen, derav betegnelsen klassiker, og tragedien ble den fremste sjangeren, ettersom tragedien handlet om høyere samfunnsklasser.
Mönkhbatyn Myagmarjargal
Mönkhbatyn Myagmarjargal (født 3. mars 1992) er en mongolsk bokser.
Nicolas Boileau-Despréaux
Estetikk
Disse ideer ble normgivende i hele Europa, og ble ikke utfordret før med Goethe og romantikken. Mange av ideene som Boileau framførte hadde dog allerede blitt knesatt, og hans storhet ligger heller i formuleringen, og det gjennomslag som verket fikk. Som forkjemper for sunn fornuft, hevdet han at man skulle dyrke den også i litteraturen, og dyrke naturen, det vil si virkeligheten. Uten å vakle stilte han opp den store antikke litteraturen som forbilde. «Intet er vakkert, unntatt det sanne!» lyder en av hans regler. Med sin sikre sans for kvalitet, sin ubestikkelighet, og framstående formuleringsevne ble han banebrytende som litteraturkritiker.
Pseudapharina
Pseudapharina er en slekt av små, rødlige eller brunlige køllebiller.
Utseende
Små (gjerne ca. 1 millimeter), rødbrunaktige køllebiller, bakkroppen er mye bredere enn forkroppen. Hodet er omtrent så langt som bredt, fasettøynene er middelsstore og noe utstående. Antennene er ganske lange og kraftige, i spissen kølleformede, køllen butt. Brystskjoldet (pronotum) er omtrent så langt som bredt, tønneformet. Dekkvingene er rundede, utvidet bakover, og mye bredere enn brystskjoldet. De to bakerste bakkroppsleddene stikker ut bak dekkvingene. Beina er forholdsvis lange og kraftige, med litt fortykkede lår.
Levevis
De voksne billene finnes gjerne i råtnende plantemateriale, som kompost, løvstrø, under bark eller lignende.
Utbredelse
Slekten er kjent fra Sørøst-Asia (Borneo).
Noregs heitaste
Noregs heitaste er et musikkalbum med Zoo, utgitt i 1980. Albumet ble utgitt på CD i 2001.
Haverford College
Skolepengene (2006) er relativt høye, US$ 33 170, og universitetet går for å være et av de bedre humanistiske undervisningssteder på Østkysten. Høyeste gradstildeling er Bachelor (BA).
Haverford deler bibliotekressurser med det nærliggende Bryn Mawr College.
Krimforfatteren John Dickson Carr studerte ved Haverford.
Rangeringer
U.S. News & World Report rangerte Haverford College som nummer 8 blant liberal arts-collegene i USA i 2015,  Forbes plasserte det på 9.-plass blant alle colleger i USA, mens Washington Monthly rangerte det som nr. 11 av amerikanske liberal arts-colleger i 2014.
Haverford College var ikke å finne blant de 500 beste universitetene i verden i Times Higher Education World University Rankings 2014-2015, i QS World University Rankings for 2014 eller i Academic Ranking of World Universities (Shanghai-rankingen) for 2014.
Hohenschönhausen
Det tidligere Hohenschönhausen er nå delt i ortsteilen Alt-Hohenschönhausen, Neu-Hohenschönhausen, Wartenberg, Falkenberg og Malchow. I Neu-Hohenschönhausen var det betydelig boligbygging på 1980-tallet og ortsteilen er preget av store boligblokker, men også store grøntarealer mellom bygningene. Denne delen har S-Bahn-forbindelse med sentrum og det går også to Metro-trikker (M4 og M5) til sentrum.
I Alt-Hohenschönhausen finner man Hohenschönhausen Minnesenter som er et tidligere Stasi-varetektsfengsel. Dette fengselet var avskjermet i DDR-tiden og er i dag et museum om SED-regimets umenneskelighet.
Düm Tek Tek
«Düm Tek Tek (Crazy for You)» var Tyrkias sang i Eurovision Song Contest 2009, fremført av belgisk-tyrkiske sangerinnen Hadise. Sangen ble valgt på nyttårsaften. Sangtittelen er tyrkisk, men sangen er på engelsk. Sinan Akçıl og Stefaan Fernande skrev sangteksten. Det er første gang at en som ikke er fra Tyrkia deltar for landet.
I Eurovision Song Contest 2009
Tyrkia gikk videre fra den første semifinalen og endte i finalen på fjerdeplass.
Antonio Ángel Hurtado Roca
Kategori:
Antonio Angel Hurtado Roca (født 4. mars 1964) er en spansk politiker fra det konservative partiet Partido Popular. Antonio Roca ble valgt til ordfører i byen Almoradí i lokalvalget i 1999, og vant på nytt fire år senere. Roca tok nok en seier i lokalvalget 2007 og er dermed ordfører i sin tredje periode for Almoradí.
Parasitaxus
Parasitaxus er en monotypisk slekt i gultrefamilien, en gruppe sørlige bartrær. Slekten har bare én kjent art, Parasitaxus usta på Ny-Caledonia. Den ble beskrevet av Viellard i 1861, som Podocarpus ustus.
Parasitaxus usta er unik som verdens eneste parasittiske bartre, den er parasittisk på et annet medlem av Podocarpaceaefamilien, nemlig Falcatifolium taxoides på Ny-Caledonia. Parasitaxus usta mangler røtter, den trekker vann fra vertsplantens røtter.
Antakelig er arten svært nært beslektet med slekten Lepidothamnus, og da særlig med arten Lepidothamnus fonkii som vokser i Sør-Amerika.
David Stenerud
David Stenerud (født 11. januar 1972) er en norsk journalist, redaktør, kommentator og tidligere miljøverner. Fra 1. mars 2021 er han redaktør i ABC Nyheter.
Stenerud har bakgrunn fra miljøorganisasjonene Greenpeace og Framtiden i våre hender. Han var leder for det norske Greenpeace-kontoret i slutten av 1990-årene.
Journalistkarrieren startet i Dagbladet i 2000, og han har siden hatt flere roller i norsk presse. Blant annet var han redaktør i Seher.no fra 2009 til 2012 og digitalleder og sjef for osloredaksjonen i Dagsavisen fra 2014 til 2019. Han har jobbet i blant annet NRK og Nettavisen.
Lucanus fairmairei
Lucanus fairmairei er en billeart i familien hjortebiller (Lucanidae).
Kjennetegn
En nokså stor (33-52 millimeter) og kraftig, mørkbrun hjortebille. Hannen har kraftige, noe krumme kjever, disse har en kraftig, innoverrettet tann noe utenfor midten, og er kløvede i spissen. De knebøyde antennene har vanligvis en fire-leddet vifte. Bakhodet har nokså høye, men forholdsvis korte tverrkjøler langs bakkanten på sidene. Beina er mørke, lårene røde langs forkanten, leggene også delvis røde.
Utbredelse
Arten er utbredt i Myanmar, det nordlige Thailand, Tibet og Yunnan.
Plastbakke
Plastbakke er en populær betegnelse på hoppbakker som er bygget slik at de også kan brukes i sommerhalvåret, når det ikke er snø. Dette gjøres ved at bakkenes unnarenn blir belagt med plastmatter, mens porselen, plast eller rustfritt stål brukes i ovarennet. Når porselenssporet og plastmattene overrisles med vann, gir dette gliegenskaper som ligner det man har på snø.
Plastbakker brukes til trening og konkurranser både i sommerhalvåret og med vanlig snødekke i vintersesongen. Plastmattene i unnarennet gir mange moderne plastbakker en karakteristisk, sterk grønnfarge, som er synlig på lang avstand når bakkene ikke er dekket med snø. De fleste nye, større hoppbakker blir i dag belagt med plastmatter, og mange eldre hoppbakker blir ved ombygging og modernisering også utstyrt med dette.
Historie
Alt fra tidlig på 1900-tallet ble det gjort forsøk på å hoppe på andre underlag enn snø. Under sin Amerika-turné i 1905 hadde det tyske Circus Busch blant attraksjonene en nordmann som hoppet på ski i en hoppbakke belagt med kokosmatter, inne i sirkusteltet. Andre underlag ble prøvd ut de neste tiårene, dog hovedsakelig i forbindelse med oppvisningshopping, og i liten grad av sportslige grunner. Man prøvde å finne et underlag som var glatt, men samtidig ikke så glatt at det ble umulig å holde styring på skiene. Samtidig var det et mål at underlaget skulle ha en viss holdbarhet.
Blant de mange midlene som ble prøvd var «kunstsnø» av kunststoffer, ekte kunstsnø (iskrystaller), granbar, bark og såpe, boraks, mandelskall, høy og gummi. Det ble også vurdert å kunstfryse hoppbakker med kjøleelementer.
Etter at det var gjort nye framskritt innen plastproduksjon, fikk den østtyske landslagstreneren Hans Renner ideen om å lage matter av PVC-tråder og å bruke mattene som underlag i hoppbakker. Dette viste seg å gi gode resultater, med god gli når det ble helt vann på plastmattene. Det nye plastunderlaget ble prøvd ut i hemmelighet i småbakken Regenbergbakken i Zella-Mehlis, der det første testhoppet ble gjort den 31. oktober 1954. Det første offisielle rennet på plastmatter var et kretsmesterskap i Wadebergbakken (K40) i Oberhof i november samme år. Hans Renner fikk patent på plastmattene, og de ble i mange år framover et av DDRs eksportprodukter.
Det ble utviklet lignende plastmatter i andre land, men byggingen og ombyggingen av plastbakker skjøt for alvor fart først etter at det østtyske patentet utløp på midten av 1970-tallet.
Norges første permanente plastbakke var den daværende normalbakken i Granåsen i Trondheim, som fikk plastdekke i 1977.
Plastbakker i dag
I dag finnes det hoppbakker med plastbelegg i alle størrelser unntatt skiflygingsbakker. Mange av verdens storbakker med størrelse K120-125 har nå plastunderlag. De største plastbakkene i Norge, storbakken i Granåsen i Trondheim og storbakken i Lysgårdsbakkene på Lillehammer, er begge blant de største i verden av dette slaget, med K-punkt 123 meter og bakkestørrelse 140 og 138 meter. Også den nye Holmenkollbakken skal utstyres med plastmatter.
Enkelte plastbakker har litt forskjellig bakkeprofil avhengig av om det hoppes på plast- eller snøunderlag. For eksempel har K90-bakken i Salpausselkä i Lahtis i Finland bakkestørrelse 97 meter med snøunderlag og 95 meter med plastunderlag, mens K64-bakken har bakkestørrelse 70 meter om vinteren og 66 meter om sommeren.
Verdens nordligste plastbakker ligger i dag i Grønnåsen hoppsenter i Tromsø. De har bakkestørrelse på 6 meter og på 15 meter.
Teknologien som muliggjør hopping i sommerhalvåret gjør at det i prinsippet kan bygges hoppbakker nesten over hele verden, også i varme strøk der det aldri faller snø. Manglende tilgang på vann kan dog være en begrensning, siden vann må brukes som glidemiddel i bakkene. Så langt har det imidlertid ikke blitt gjort forsøk med å bygge hoppbakker i land uten noen som helst tradisjoner for vintersport.
Siden 1994 har FIS arrangert Grand Prix-renn i plastbakker i sommerhalvåret, tilsvarende verdenscupen i vinterhalvåret. I tillegg arrangeres det renn på plast i kontinentalcupen både for kvinner og menn, samt i FIS-cupen for menn.
Storkoalisjon
Storkoalisjon er i politikken en betegnelse på en koalisjon av de største partiene i parlamentet. Dette vil gjerne være det borgerlige partiet og det sosialdemokratiske partiet.
Tyskland ble ledet med grunnlag i en storkoalisjon mellom CDU/CSU og SPD fra 1966 til 1969 (regjeringen Kiesinger), fra 2005 til 2009 (Merkel I), fra desember 2013 til mars 2018 (Merkel III), og igjen fra mars 2018 til desember 2021 (Merkel IV). På delstatsnivå har landet hatt en rekke slike koalisjoner.
I Norge har bl.a. Francis Sejersted ytret sympati for tanken om en storkoalisjon bestående av Høyre og Arbeiderpartiet.
Rallus
Rallus er én av 37 slekter i riksefamilien (Rallidae), som videre inngår i ordenen tranefugler (Gruiformes). Slekten teller 13 arter og er utbredt i Amerika, Europa, Nord-Asia og Afrika. Forskning bekrefter at, Rallus er én av åtte grunnleggende klader i riksefamilien.
Olive Thomas
Olive Thomas (født 20. oktober 1894 i Pennsylvania, død 10. september 1920) var en amerikansk skuespiller, hovedsakelig i stumfilmer.
Rallus
Inndeling
Inndelingen følger Birds of the World. Norske navn på arter og delgrupper følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017). Norske navn i parentes er eventuelt uoffisielle midlertidige beskrivelser.
Olive Thomas
Da faren hennes James Duffy, en stålarbeider, døde i 1906, ble Olive tvunget til å forlate skolen i en alder av femten år for å begynne å arbeide for å støtte moren og de to yngre brødrene, Jakob og William, som henholdsvis var to og fem år yngre enn henne. I april 1911, 16 år gammel, giftet hun seg og ekteskapet varte i to år. Etter skilsmissen bodde hun hos et familiemedlem i New York City, hvor hun fant arbeid i et varehus i Harlem.
Pselaphophus
Pselaphophus er en slekt av små, rødlige eller brunlige køllebiller, der mange av artene er knyttet til maur.
Utseende
Små (1,5-2 millimeter), spinkle, blanke, brunlige køllebiller.
Levevis
De voksne billene finnes gjerne i råtnende plantemateriale, som kompost, løvstrø, under bark eller lignende. De fleste lever sannsynligvis av midd og andre små leddyr. I alle fall noen av artene er knyttet til maur (myrmekofiler).
Utbredelse
Slekten er utbredt i Australia og på New Zealand.
Kim Deinoff
Kim Erik Deinoff (født 2. desember 1976) er en norsk fotballspiller som spiller som målvakt for Kongsvinger IL Toppfotball.
I sin første sesong for Løv-Ham spilte Deinoff samtlige kamper og ble kåret til årets spiller av sine medspillere. Etter 2009-sesongen var Deinoff på prøvespill i Stømsgodset, men fikk ikke kontrakt. Han var også på prøvespill i Sandnes Ulf.
22. mai 2010 scoret Deinoff 3–3-målet i en bortekamp mot Os på overtid, og sikret med det Manglerud Star ett poeng.
Jean Chapelain
Liv og virke
Chapelain ble født i Paris, og fra tidlig alder begynte han å kvalifisere seg for et liv med litteraturen, og foruten å perfeksjonere seg i fransk, lærte han seg også spansk og japansk. Etter å ha fullført sine studier, underviste Chapelain i spansk til unge adelsmenn en tid før han ble utpekt som privatlærer for de to sønnene til Sébastien Le Hardy, grand-prévôt de France, og for de neste sytten årene var han tilknyttet denne familien, og gitt ansvaret å administrere deres formue.
Hans første utgitte verk var forordet til Adone av Giambattista Marini. Deretter fulgte en oversettelse av Mateo Alemáns roman, Guzmán de Alfarache, og skrev fire svært forskjellige oder, én av dem var ikke tilfeldig adressert til den mektige kardinal Richelieu.
Den franske klassisismen hadde funnet sin første leder i François de Malherbe som krevde at diktningen skulle først og fremst være feilfri; kravet om feilfrihet og fullkommenhet gikk arv de franske klassisistene, som Chapelain. Richelieu ønsket styring av denne franske purismen, og samlet de ledende klassisistene. Det skulle opprettes en høyborg for den gode smak, et akademi av gode menn etter italiensk mønster med Accademia della Crusca i Firenze. På Richelieus bud ble Académie française opprettet i 1634. Chapelain var en av de som fikk plass.
Akademiet var i stor grad opptatt av at det franske språk som skulle holdes rent og sterk, og bekjempe nydannelser og utenlandsk innflytelse. Man satte seg i fore å utgi blant annet en rettledende ordbok, som til sist utkom i 1690. Arbeidet ble ledet av Chapelain og lingvisten Vaugelas. Det var dog bare en side av akademiets virksomhet. Richelieu var akademiets høye beskytter etter italiensk mønster, og dets medlemmer var valgt av ham. Det var ikke tilfeldig, og akademiet fungerte som redskap for hans diktatoriske makt. Dets medlemmer var i hans tjeneste; de måtte gjøre ulike skriftlige oppgaver, skrive hans taler, lovprise hans politikk, polemisere mot hans fiender og lignende.
Etter Malherbes død i 1628 ble Chapelain den ledende smaksdommeren, og Richelieus fremste mann. En av kardinalens mest virksomme metode for å knytte til seg åndspersoners lojalitet var å utbetale pensjoner til de som han mente hadde fortjent det. Etter Richelieus død i 1642 var det Chapelains oppgave å lage fortegnelser over de som fortjente ytelser. Det ga ham en enestående maktstilling i fransk kulturliv og skaffet ham mange fiender. Han stilte seg selv åpen for hogg ved å utgi de første 12 satser av sitt store episke verk La Pucelle om Jeanne d’Arc i 1656. Han hadde arbeidet med det i tyve år. Det skulle gi Frankrike et nasjonalepos og skulle være hans triumf. I løpet av 18 måneder fulgte det hele seks utgaver av det samme håpløse diktet, noe som gjorde han til gjenstand for kritikk, hån og latterliggjøring. Nicolas Boileau-Despreaux kalte ham hånlig for den største franske poet noensinne, og med stadig bedre bedømmelser; «Le plus grand poète Français qu’ait jamais été et du plus solide jugement». Inntrykket av Chapelain som en latterlig pedant har holdt seg til i dag, men det skygger over for at han som litteraturkritiker for andre enn seg selv, var både kunnskapsrik og stilsikker.
Polyommatini i snever forstand
Blåvinger (Polyommatini) er en delgruppe av glansvingene. Blåvinger er dagaktive, fargerike sommerfugler.
Utseende
De fleste blåvinger har blå eller brunlig farge på vingenes overside, og litt gråblå kropp og vingeunderside, ofte med svarte og oransje flekker. Hannene har vanligvis den sterkeste blåfargen, mens hunner ofte er litt mer brunlige enn hannene. Men enkelte arter er mer brun enn blå, slik som brun blåvinge.
Larven
Larven har generelt tykk hud og er ganske hardføre. Blåvingelarvene er forholdsvis korte og trinne, og har korte, stive hår.
Vingeundersider hos norske arter
Mange av blåvingene er ganske like. Vingeoversidene har farger fra blått til brunt, og det kan være vanskelig å skille mellom de ulike artene. Vingeundersidene har derimot flere kjennetegn, eller forskjeller mellom artene.
Levevis
Vingene holdes sammenlagt opp og ut fra kroppen, og vingeundersiden gir sommerfuglen en viss kamuflasje og beskyttelse.
Voksne glansvinger lever av nektar de suger opp fra blomstene på ulike planter (urter). Sugesnabelen, på hodets underside, gir sommerfuglen mulighet til å nå inn i dype blomster for å suge til seg nektar. Sugesnabelen gjør at sommerfugler er avhengig av flytende føde.
Larvene
Larven lever som plantespiser på ulike urter, busker og trær.
Mange arter lever i samspill (symbiose) med maur. Blåvingelarven utskiller et sukkerholdig stoff og aminosyrer, kalt honningdugg, fra en kjertel på bakkroppens sjuende ledd. Maur tiltrekkes og spiser dette stoffet, samtidig gir dette sommerfugllarven en viss beskyttelse, i noen tilfeller forer de også larvene.
Utbredelse
Blåvinger finnes på alle kontinenter, unntatt i Antarktis og Arktis.
Ryosuke Kojima
Ryosuke Kojima (født 30. januar 1997) er en japansk fotballspiller.
Karriere
Ryosuke Kojima startet sin profesjonelle karriere i Oita Trinita i 2019.
Landslaget
Ryosuke Kojima ble tatt ut i Japans tropp til Copa América 2019.
Anthony Zhou Weidao
Anthony Zhou Weidao (født 22. august 1905 i Ta Ying Li i Fufeng i Shaanxi i Qing-Kina, død 1. november 1983 i Fengxiang) var katolsk biskop av Fengxiang i provinsen Shaanxi i Kina.
Han ble presteviet for fransiskanerne den 1. mai 1930. Den 31. mai 1950 ble han utnevnt til biskop av Fengxiang og ble bispeviet 1. oktober samme år i Shanghai.
Biskopene Alois Li Boyu (Zhouzhi, 1951), Pacific Li Xuande (Yan'an, 1951) og Paul Fan Yufei (Zhouzhi, 1982) ble bispeviet av biskop Zhou, den sistnevnte i all hemmelighet.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Los Altos
Los Altos kan være:
Roger B. Chaffee
Roger Bruce Chaffee (født 15. februar 1935, død 27. januar 1967) var en amerikansk marinepilot og astronaut. Han var med i Apollo-programmet (selv om han aldri fløy i det).
Chaffee døde ombord i romfartøyet Apollo 1 i en katastrofal brann da romfartøyet var under testing. Brannen drepte alle de tre astronautene ombord.
Hedersbevisninger
Grissom ble tildelt «the Congressional Space Medal of Honor» og medaljen «Purple Heart» etter sin død.
2. divisjon ishockey for menn 2019/20
2. divisjon ishockey for menn 2019/20 var det tredje nivået i norsk ishockey sesongen 2019/20. Ligaen startet 5. oktober 2019 og ble avsluttet 8. mars 2020.
Roger B. Chaffee
Hedersbevisninger
Chaffee-krateret på månen har fått hans navn til minne om ham.
2. divisjon ishockey for menn 2019/20
Kvalifisering avlyst
På grunn av koronavirusutbruddet i 2019–2020 ble kvalifisering til 1. divisjon avlyst. Ingen lag rykket opp eller ned i de tre øverste divisjonene.
Roger B. Chaffee
Hedersbevisninger
27. januar 2004 bestemte NASA seg så for å hedre mannskapet på Apollo 1 ved å gi tre fjell nord for «Columbia Memorial Station» navnet Apollo 1 Hills. Hver av astronautene fikk oppkalt ett av de tre fjellene etter seg: Grissom Hill, Chaffee Hill og White Hill. IAU har ennå ikke offisielt bekreftet navnene på disse fjellene etter navnene på astronautene.
Franziskus Xavier von Salm-Reifferscheidt
Franziskus Xavier von Salm-Reifferscheidt  (født 1. februar 1749 i Wien i Østerrike, død 19. april 1822 i Klagenfurt) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var fyrstbiskop av Gurk 1783–1822.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Kapp Horn
Kapp Horn (nederlandsk: Kaap Hoorn; spansk: Cabo de Hornos), navngitt etter den nederlandske byen Hoorn, er en odde som ligger lengst sør i øygruppen Tierra del Fuego (Ildlandet) i sørlige Chile, og er lokalisert på den smale øya Hornos. Selv om det ikke er det aller sørligste punktet i Sør-Amerika, som er de mer avsidesliggende Diego Ramírez-øyene, omtrent 100 kilometer sørvest for Kapp Horn, markerer Kapp Horn den nordlige grensen til Drakestredet og er således stedet hvor Atlanterhavet og Stillehavet møtes. I mange tiår var dette stedet en betydelig milepæl for skipstrafikken. Havene rundt Kapp Horn er særdeles risikable og farlig grunnet sterke vinder, store bølger, sterke strømmer og isfjell; disse farene har gjort stedet og passasjen beryktet som skip og sjøfolks gravsted.
Behovet for skip å runde Kapp Horn ble i stor grad redusert ved åpningen av Panamakanalen i 1914. Å seile rundt Kapp Horn er betraktet som en av de største utfordringene for seilsporten. Av den grunn er det en del seilskip som fortsetter å seile denne ruten, tidvis som en del av en jordomseiling, og bortimot alle velger ruter som går gjennom kanalene som går nord for Kapp Horn.
Kapp Horn ble første gang rundet 25. januar 1616 av Willem Schouten og Jacob le Maire fra Nederlandene i seilskuten «Eendracht». De kalte stedet for Hoorn etter den nederlandske byen med samme navn. Fra 1700-tallet blir rundingen av Kapp Horn en del av verdens viktigste handelsrute, «Clipper Route». 9. mai 2006 ble nordmannen Audun Nordhus den første som rodde rundt Kapp Horn i robåt.
Mikhail Studenetskij
Mikhail Vladimirovitsj Studenetskij (russisk: Михаил Владимирович Студенецкий, født 6. mars 1934 i Moskva, død 1. mars 2021 samme sted) var en sovjetisk basketballspiller som deltok i de olympiske leker OL 1956 i Melbourne.
Studenetskij vant en olympisk sølvmedalje i basketball under OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det sovjetiske laget som kom på andreplass i basketturneringen bak USA. Det var fjerde gangen som basketball sto på det olympiske programmet, femten lag deltok i turneringen som ble avviklet i perioden 22. november til 1. desember 1956. Sovjetunionen vant semifinalen over Frankrike med 56-49, men i finalen tapte de mot USA med 55-89. Studenetski spilte alle åtte kampene og scoret 35 poeng for Sovjetunionen under OL-turneringen.
Han døde av covid-19 den 1. mars 2021, i en alder av 86 år.
Kenyon College
Det er et liberal arts-college med fokus på humanistiske og samfunnsvitenskapelige fag. Skolepengene er (2006) på i alt US$ 36 050, om lag $2 500 høyere enn ved Harvard University. Høyeste gradstildeling ved Kenyon er Bachelor of Arts (BA).
Rangeringer
Kenyon College var ikke å finne blant de 500 beste universitetene i verden i Times Higher Education World University Rankings 2014-2015, i QS World University Rankings for 2014 eller i Academic Ranking of World Universities (Shanghai-rankingen) for 2014.
Charley Davison
Charley Davison (født 1994) er en britisk bokser.
Hun representerte Storbritannia under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble utslått i åttendedelsfinalen.
John C. Lilly
John Cunningham Lilly (født 6. januar 1915, død 30. september 2001) var en amerikansk lege, psykoanalytiker og skribent.