cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aminosyre
RNA koder for 20 aminosyrer direkte, pluss at det finnes noen modifiserte utgaver av enkelte aminosyrer (som selencystein og pyrrolysin). Vi deler dem gjerne inn i essensielle og ikke-essensielle aminosyrer. De essensielle er de som mennesker må ha tilført gjennom kostholdet og ikke kan produsere selv. De ikke-essensielle kan kroppen normalt per definisjon lage selv.
Brunbladlusløve
Brunbladlusløve (Hemerobius stigma) er en av bladlusløvene (Hemerobiidae), en av de mindre nettvingene i Norge.
Utbredelse
Hemerobius stigma finnes i hele Norge, og er ganske vanlig.
Utseende
Brunbladlusløve er en ensfarget brunlig bladlusløve. Kroppen varierer, men er vanligvis omtrent 10 mm lang. Hodet er nedoverbøyd, med munndelene på undersiden (ortognath). Brunbladlusløve har en bue, en tilbakeløpende tverribbe i framvingen. Den tilbakeløpende tverribben er den første, nærmest kroppen, mellom de to første årene langs vingeframkanten (costa og subcosta). Vingene varierer mye med flekker, mønster.
Slektene Megalomus, Hemerobius og Wesmaelius har alle to rekker av skråstilte tverribber i bakvingene.
Artene i slekten Hemerobius kan være vanskelige å skille fra hverandre. For enkelte arter er bare hannens genitalia som er et sikkert artskjennetegn. Hunner kan vanskelig artsbestemmes når de er nyklekte, eldre hunner kan artsbestemmes ut fra genitaliene, men dette medfører disseksjon.
Levevis
Brunbladlusløve er rovdyr og lever vanligvis av bladlus. Arten er tilknyttet barskog.
Tangshan kullkraftverk
Tangshan kullkraftverk er et kullkraftverk i storbyen Tangshan i provinsen Hebei, i det nordlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 600 MW fordelt på 2 like store generatorer. Anlegget stod ferdig i 2004. Det produseres om lag 4,8 TWh årlig. Kraften fordeles til kraftnettet i Beijing, Tanjing og Tangshan. Operatør er Datang International Power Generation Co Ltd.
Los Angeles-klassen
Los Angeles-klassen eller 688-klassen er en amerikansk klasse av atomdrevne angrepsubåter. Den første ubåten ble satt i tjeneste i 1976 og den siste i 1996. De fleste båtene har navn etter amerikanske byer og bryter dermed en tradisjon i US Navy med å navngi atomdrevne angrepsubåter etter sjødyr. Klassen etterfølger Sturgeon-klassen og er den klassen atomubåter det er bygget flest av i verden. De 31 første ubåtene som ble bygget var Flight I-versjonen, de 8 neste var Flight II-versjonen som blant annet hadde VLS installert, og de 23 siste var Flight III eller 688i-versjonen som har et mer avansert kampsystem og som går stillere enn sine forløpere.
Flere ubåter i klassen har vært involvert i ulykker. Den mest alvorlige da USS «San Francisco» (SSN-711) kolliderte med et undersjøisk fjell sør for Guam i 2005. Kollisjonen skjedde med full hastighet og på mer enn 150 meters dyp og var så alvorlig at ubåten nesten gikk tapt. Ett besetningsmedlem ble drept og 23 skadd i ulykken.
Den røde moské
Den røde moské (Lal Masjid) er en moské beliggende i Pakistans hovedstad Islamabad som følger salafismen.
To madrassaer er tilknyttet moskéen, en for hvert kjønn.
Moskéen har alltid vært et sentrum for radikale islamistiske budskap.
Den røde moské ble stormet 10. juli 2007 da forhandlingene med Ghazi brøt sammen etter en åtte dager lang beleiring. 58 personer døde, 50 opprørere og åtte soldater.
World Wide Fund for Nature
WWF Verdens naturfond, eller World Wide Fund for Nature (WWF) som er det engelske navnet, er en internasjonal miljøorganisasjon med nettverk i mer enn 100 land. Organisasjonen ble grunnlagt 29. april 1961, av blant andre biologen Julian Huxley (1887–1975) og ornitologen Peter Scott (1909–1989). Det første kontoret åpnet samme høst i Morges i Sveits.
I dag har WWF ca. 6,000 ansatte fordelt på drøyt 100 land, og nærmere 5 millioner støttespillere globalt.
Organisasjonens varemerke er en panda, inspirert av pandaen «Chi Chi» som flyttet fra Beijing til London Zoo samme år som WWF ble grunnlagt. Logoen ble tegnet av Peter Scott etter skisser av den skotske naturalisten Gerald Watterson. Dagens logo ble innført i 2000.
Organisasjonens hovedmål var opprinnelig å beskytte truede arter og deres leveområder, men WWF har med årene utvidet virksomheten sin til et bredere natur- og miljøvernarbeid hvor et overordnet mål også er å bekjempe de menneskeskapte klimaendringene. I dag regnes WWF for å være blant verdens største og mest innflytelsesrike miljøorganisasjoner.
Globalt mål
WWF arbeider for å stanse ødeleggelsen av jordas natur og miljø – for å skape en framtid der mennesker lever i harmoni med naturen. Det gjør organisasjonen gjennom å jobbe for
WWF International
WWFs hovedkontor, som fungerer som et sekretariat for hele nettverket, ligger i Gland i Sveits. WWF-nettverket har organisert sitt globale arbeid rundt seks tematiske områder: Skog, hav, ville dyr og natur, mat, klima og energi, og vann. I tillegg kommer tre tverrgående satsingsområder, hvor organisasjonen ser at det er viktig med påvirkningsarbeid for å skape bærekraftig endring: Finans, markeder og offentlig forvaltning.
WWF Verdensnaturfonden
Den danske avdelingen, WWF Verdensnaturfonden, ble opprettet den 15. mai 1972. Dette skjedde da prins Henrik innkalte 35 innflytelsesrike personer til Fredensborg slott til et konstituerende møte om WWF Verdensnaturfonden. Organisasjonen startet som ren fundraising-organisasjon. Målet var å skaffe penger til Verdens naturvernunion, som arbeidet for å redde truede dyrearter. I dag driver WWF en meget aktiv innsats på mange områder - bak skrivebordene, i laboratorier, i maktens korridorer og ved de internasjonale forhandlingsbord.
WWF Verdens naturfond
WWF Verdens naturfond (Stiftelsen WWF – Verdens naturfond ) er en norsk natur- og miljøorganisasjon, stiftet i Norge 14. desember 1970 med kronprins Harald som president. Det norske hovedkontoret ligger i Oslo og ble til 2017 ledet av generalsekretær Nina Jensen. Fra mars 2018 overtok Bård Vegar Solhjell som generalsekretær. Solhjell ledet WWF frem til 31. desember 2019, da han startet som direktør i Norad. Den 2. april ble Karoline Andaur utnevnt til generalsekretær etter å ha vært konstituert siden oktober 2019. Hun kom fra stillingen som nestleder i WWF Verdens naturfond. WWF har rundt 70 heltidsansatte.
WWF i Norge jobber for å beskytte og bevare naturverdier og biologisk mangfold på land, i ferskvann og i hav- og kystområder. I tillegg har organisasjonen utviklingsprosjekter i Afrika og Asia, og jobber for å forbedre norsk miljøpolitikk og lovverk. WWF jobber også for nye klimastrategier for Norge, fornybar energi og global energitilgang og globale strategier for en bærekraftig og trygg klimafremtid.[15 ] For å nå sine mål, samarbeider WWF blant annet med myndigheter, forvaltning, næringsliv, organisasjoner og lokalbefolkning nasjonalt og internasjonalt.[20]
WWF har i overkant av 20 000 givere i begynnelsen av 2020. Tilskudd fra det offentlige (Norad og Utenriksdepartementet) utgjorde 55 prosent dette året, mens resten var bidrag fra medlemmer/faddere og støttespillere innen norsk næringsliv.
I Norge var organisasjonen tidligere kjent som Verdens Villmarksfond, men navnet ble endret i forbindelse med det internasjonale navnebyttet i 1989. WWFs medlemsmagasin Verdens Natur ble utgitt fire ganger årlig fram til det ble nedlagt i 2017. Det inneholdt nyheter, reportasjer og unike bilder fra WWFs arbeidsområder i hele verden. Bladet ble distribuert til alle medlemmer og samarbeidspartnere. Opplaget var 13 000 eksemplarer. Fra 2017 ble magasinet kun tilgjengelig digitalt.
Pandaklubben er WWFs medlemskap for barn under tolv år.
Arbeidsområder
WWF jobber med å sikre det biologiske mangfoldet, herunder vern av arter og deres livsmiljø. Organisasjonen driver holdningsskapende arbeid for å øke kunnskap om og forståelse for verdien av naturvern og en bærekraftig naturforvaltning. For å nå sine mål samarbeider WWF i Norge blant annet med myndigheter, forvaltning, næringsliv, organisasjoner og lokalbefolkning nasjonalt og internasjonalt.
Norsk natur
WWF jobber med å ta vare på mangfoldet i norsk natur, både på land og til havs. I Norge er så mange som 2 752 arter klassifisert som truet. Organisasjonen fremmer bærekraftig bruk av naturressursene og at den mest verdifulle og sårbare naturen skal sikres gjennom vern.
Hav og kyst
WWF jobber med de største truslene mot havmiljøet både i Norge og globalt, og er engasjert i prosjekter som spenner fra isfylte farvann i Arktis, via de dypeste havområder i Atlanteren til korallrev i Australia og mangroveskoger i Asia.
Klima og energi
For å unngå katastrofale klimaendringer, må globale utslipp av klimagasser ikke stige etter 2015 – samtidig som vi fram mot 2050 får til en storstilt dreining mot et samfunn basert på bærekraft, ny teknologi og fornybar energi. WWFs klima- og energiteam jobber for å bidra til dette. Hovedarbeidsområdene er:
Internasjonalt arbeid
WWF mener at natur- og miljøvern er en effektiv måte å bekjempe og forebygge fattigdom i utviklingsland. WWF jobber for å forbedre kvaliteten i norsk bistand generelt, og for å forbedre og øke norsk miljøbistand gjennom politisk arbeid med norske miljøstrategier, miljøhandlingsplaner, stortingsmeldinger og statsbudsjett som angår norsk bistand. WWF i Norge jobber med:
WWF og mennesker
Lokalbefolkning er nøkkelen til å ta vare på naturen og alt som lever der. Om vann, skog, planter, fisk og ville dyr skal forvaltes på bærekraftig vis, må menneskene som er avhengige av disse ressursene kunne dra nytte av dem på en konkret og rettferdig måte. Både på kort og lang sikt. WWF støtter lokalsamfunn, slik at de selv kan forvalte sine egne naturressurser. WWF jobber for at de lokale sivilsamfunnenes stemme skal bli hørt i naturvernspørsmål, og for at miljøhensyn og gode levekår kan gå hånd i hånd.
TV-aksjonen 2020
Den 6. juni annonserte NRK at WWF ble tildelt TV-aksjonen 2020. Aksjonen samlet totalt inn over 239 millioner kroner. Inntektene går til WWFs arbeid for å bekjempe plast i havet, gjennom å blant annet etablere og forbedre eksisterende avfallssystemer for mer enn 900 000 mennesker. Midlene blir øremerket tiltak i Indonesia, Vietnam, Filippinene og Thailand. .
Världsnaturfonden WWF
I Sverige ble Stiftelsen Världsnaturfonden WWF stiftet i 1971, og i Sverige hadde organisasjonen i 2012 sitt sete i Ulriksdals slott i Solna. Formålet var dels å bidra til finansiering av den internasjonelle virksomheten og dels å samle midler til svensk forskning, utdannelse og praktisk naturforvaltning.
I dag bedriver WWF naturforvaltning til stor del i egen regi der hovedoppgaven er å beskytte det biologiske mangfoldet og fremme naturressursenes langvarige bruk, både i Sverige og globalt.
Virksomheten er organisert i tre programmer: Landmiljö, Vattenmiljö og Ekologiska fotavtryck, der også klimaendring inngår.
Noreen Branson
Noreen Branson (født Noreen Browne 16. mai 1910, død 25. oktober 2003) var en kommunistisk aktivist og historiker som var medlem av Communist Party of Great Britain.
Branson var datter av Lord Alfred Browne, sønn av Henry Ulick Browne, femte marki av Sligo. Branson giftet seg med kunstneren Clive Branson i juni 1931, og kort tid senere ble hun medlem av Independent Labour Party, før hun meldte seg inn i det britiske kommunistpartiet. Da andre verdenskrig brøt ut meldte Clive Branson seg til krigstjeneste. Han ble deretter sendt ut til fronten i Asia. I 1944 ble han drept ved fronten i Arakan; etter krigen publiserte Noreen Branson brevene han hadde sendt henne i løpet av krigsårene, i boken Letters of a British Soldier in India.
Noreen Branson deltok i nedskrivingen av offisielle historien til kommunistpartiet i Storbritannia, og hadde ansvaret for å skrive om årene fra 1927 til 1941 og fra 1941 til 1951.
Hun var også redaktør for Labour Research Department Magazine i nesten 30 år.
I 1960 ble hennes første bok, Room At The Bottom, en kritikk av velferdsstaten, utgitt under pseudonymet Katherine Hood, etterfulgt av en bok om den britiske staten, skrevet med Roger Simon (under pseudonymene Katherine Hood og James Harvey).
Den flyvende hurtigrute
Den flyvende hurtigrute var det populære navnet på DNLs flygninger med Short Sandringham sjøfly til Nord-Norge fra sommeren 1947.
Starten
Ruten ble offisielt åpnet 2. juni 1947 da sjefsflyver John Strandrud og kaptein Hesselberg tok av fra sjøflyhavna på Fornebu med det første flyet som var fullt av autoriteter, blant annet samferdselsminister Nils Langhelle, og sjef for Luftforsvaret, general Bjarne Øen.
Ruten gikk fra sjøflyhavna ved Fornebu til Tromsø, via Trondheim (Hommelvik), Harstad og Bodø.
Avslutningen
Etter flere problemer med Sandringhamflyene på ruten, deriblant Kvitbjørn-ulykken i 1947 og Bukken Bruse-ulykken i 1948, opphørte Sandringhamruten høsten 1951. På det tidspunktet var flypassen i Bodø, på Bodøhalvøya, klar til å ta imot større landfly som Skymaster. Etter hvert ble de to gjenværende Sandrignhamene faset ut. LN-LAI Jutulen, ble leid ut til et fransk selskap i Nigeria. Flyet sank ved fortøyningsbøyen 16. november 1952, og det andre, LN-LMK Polarbjørn, ble solgt til Argentina.
Norman Wisdom
Norman Wisdom (født 4. februar 1915, død 4. oktober 2010) var en britisk komiker, sanger, sangskribent, musiker og skuespiller.
Første år
Norman Wisdom ble født i distriktet Marylebone i London. Hans foreldre var Frederick, en sjåfør, og Maud Wisdom (født Targett), en dameskredder som ofte arbeidet for teatrene i West End. Paret ble gift i Marylebone i 1912. Normans eldste bror, Fred, ble født i 1913 og Norman ble født to år senere. Familien bodde i en ettromsleilighet i Fernhead Road 91 i London W9.
Militæret
Etter en periode i et barnehjem i Deal i Kent rømte Norman hjemmefra da han var elleve år, men kom tilbake for å bli visergutt i en matbutikk etter å ha sluttet på skolen da han var 13 år. Etter at han ifølge seg selv hadde gått til fots til Cardiff, hvor han ble messegutt i handelsflåten. Han arbeidet også som kullgruvearbeider, kelner og hotellarbeider. Han ble deretter innrullert som trommeslager i 10. kongelige husarer i den britiske hæren og i 1930 ble hans stasjonert i Lucknow i India som orkestermedlem.
Andre verdenskrig
Ved utbruddet av andre verdenskrig ble Wisdom sendt for å arbeide i et kommunikasjonssenter i en kommandobunker i London hvor koblet telefonsamtaler fra hærledelsen til statsministeren. Han møtte Winston Churchill ved flere anledninger som spurte om oppdateringer om innkomne samtaler. Han ble deretter tilsluttet Det kongelige signalkorps og utførte tilsvarende oppgaver for en militærenhet basert i Cheltenham i Gloucestershire. Etter en veldedighetskonsert ved Cheltenham Town Hall, kom skuespilleren Rex Harrison bak scenen for å oppmuntre ham til å bli en profesjonell underholder.
Arne Hestenes
Arne Hestenes (født 29. januar 1920, død 3. januar 1995) var en norsk journalist og forfatter. Han var knyttet til avisa Dagbladet i Oslo fra 1947, der han blant annet skrev intervjuer, petitkåserier og anmeldelser under signaturen «Plut».
I Norsk biografisk leksikon beskriver Fredrik Wandrup Hestenes som «en av norsk presses mest frodige penner gjennom alle tider, på samme tid en fullblods journalist og en stor litterær begavelse».
Han reiste til Sverige under krigen og ble opplært som kryptograf i Sikringstjenesten ved Rettskontoret i Stockholm.
Arne Hestenes er blant annet kjent for en rekke intervjuer med filmstjerner og internasjonale kulturkjendiser, ikke minst fra Filmfestivalen i Cannes. Fra han første gang skrev om festivalen i 1949 dekket han den 40 ganger.
Norman Wisdom
Filmkarriere
Wisdom gjorde en rekke komedier med lavt budsjett for Rank Organisation, og startet med filmen Trouble in Store i 1953. Denne filmen skaffet ham en pris, British Academy Film Awards (BAFTA), som «Mest lovende nykommer» i 1954.
Rigging
Rigging er et ord med flere betydninger. Det kom inn i norsk språk som et sjømannsuttrykk via engelsk og stammer sannsynligvis fra angelsaksisk wrigan, «å kle». Opprinnelig betegner rigging hele framdriftssystemet på et seilskip, og omfatter dermed seil, tauverk, master og mekanikken for å håndtere dette. (Deler av riggingen på seilskip kaltes også takkelasje). Man kan på norsk si rigg i stedet for rigging. Således betegner en oljerigg kun den operasjonelle delen av en oljeplattform.
Norman Wisdom
Filmkarriere
Filmenes muntre og ikke særlig pretensiøse appell gjorde dem til direkte etterkommere av en rekke filmer gjort en generasjon tidligere av George Formby. Kritikerne hadde ikke mye ros, men var populære hos det britiske filmpublikumet og blant de som solgte best i sin tid. De var i tillegg suksessfulle i en del land utenfor Storbritannia, noe som sørget for Rank Organisation holdt seg flytende finansielt da andre og mer kostbare filmprosjekter ikke gjorde det bra.
Rigging
Siden 1970-årene kom – også via engelsk – dermed begrepet inn som et fagfelt i offshoreindustrien men også i den delen av sceneteknikken som er relatert til fysiske krefter og bevegelse av objekter. Felles for disse tre feltene er mekanikken og de fysiske prinsippene som ligger til grunn for bruken av liner (både tau av mykt materiale, kjetting og stålwire) for å skape bevegelse, heise og flytte på gjenstander. Rigging er lite formelt etablert som fag i Norge (med unntak for skoleskip og kranindustri). Ledende land på dette er Tyskland, Storbritannia og USA.
Norman Wisdom
Filmkarriere
Filmene involverte vanligvis hans faste Gimp-figur, Norman Pitkin, i en form av et manuelt yrke som han knapt behersket og hans medskuespiller var ofte framført av Edward Chapman som «Mr. Grimsdale». De trakk veksler på Wisdoms evner på fysisk slapstick-komedie, og hans dyktighet i å skape en følelse for figurens hjelpeløshet. Filmene hadde ofte en romantisk tilleggshandling. Pitkins uunngåelige tafatthet med kvinner var et karakteristisk trekk som han delte med de tidligere Formby-filmene.
Arne Hestenes
Hestenes fikk journalistprisen Narvesenprisen i 1963 og siden Riksmålsforbundets Gullpennen i 1985. Samme år fikk han også Oslo bys kunstnerpris. Hestenes var offiser av den franske Ordenen for kunst og litteratur. Til heder for Arne Hestenes stiftet Dagbladet i samarbeid med Den norske filmfestivalen og Institutt for journalistikk Arne Hestenes’ journalistpris (også kalt «Hestenes-prisen»), som deles ut årlig i forbindelse med Haugesund internasjonale filmfestival.
Arne Hestenes og Dagbladet arrangerte missekonkurransen Frøken Norge fra 1952 til 1956.
Hestenes vokste opp i Tromsø. Han var broren til advokat Olav Hestenes.
Hestenes er begravet på Vestre gravlund.
Norman Wisdom
Filmkarriere
Til tross for beslutningen om å filme i farger var Wisdoms kommersielle filmappell nådd sitt høydepunkt på midten av 1960-tallet. Det var opplagt ikke troverdig at en mann på femti år spilte statsministerens barnebarn i filmen Press for Time (1966). Hans egentlige alder ble for øvrig rapport unøyaktig i mange år.
Senere karriere
I 1966 dro Wisdom til USA for å spille i en produksjon på Broadway til James Van Heusen og Sammy Cahn, musikalkomedien Walking Happy. Han ble nominert til Tony-prisen for beste mannlige hovedrolle for innsatsen.
Han fullførte også sin første amerikanske film som en vaudevillekomiker i The Night They Raided Minsky's. Etter en typisk framføring på The Ed Sullivan Show ble de muligheter som kunne ha kommet i USA minsket da han måtte dra tilbake til London ved at hans andre hustru gikk fra ham. Han påfølgende karriere var stort begrenset til fjernsyn, men turnert utenfor Storbritannia med en meget populært kabaret. Han fikk kritikernes ros i 1981 for sin rolle som en døende pasient i fjernsynsstykket Going Gently.
Den 11. februar 1987 ble Norman Wisdom emne for Thames Televisions show This Is Your Life for andre gang. Han ble fremtredende igjen på 1990-tallet, hjulpet av den unge komikeren Lee Evans, som selv hadde store likheter med Wisdoms arbeid. Hans klassiske Rank-filmer ble framført for et nytt publikum på fjernsyn og på DVD. Han fikk et voksende antall av unge tilhengere i Storbritannia og i utlandet. Høydepunktet i hans nye popularitet var at han ble utnevnt til Knight Bachelor og derved adlet i 2000. Han fikk dermed også rett til å føre tiltaleformen sir foran sitt navn. Wisdom er også utnevnt til offiser av Order of the British Empire.
Fra 1995 og fram til 2004 opptrådte han i en periodisk rolle som Billy Ingleton i den langvarige BBC-komedien Last of the Summer Wine. Rollen var opprinnelig tenkt som en enkeltstående opptreden, men viste seg så populær at han gjentok figuren ved en rekke anledninger. I 1996 ble han mottaker av en pris for særskilt prestasjon fra Londons filmkritikere.
Norman Wisdom var en gjest på en spesialutgave av This Is Your Life i 2000 for skuespilleren og regissøren Todd Carty. Han opptrådte som en pausegjest ved kvalifikasjonsfotballkampen England-Albania i 2002 ved St James' Park, Newcastle upon Tyne.
I 2002 filmet han en liten rolle som butleren Winston i filmen Alone in the Dark, skjønt den ble ikke utgitt før i 2008 under tittelen Evil Calls: The Raven. I 2004 gjorde han en opptreden i Coronation Street hvor han spilte pensjonisten og mosjonsfanatikeren Ernie Crabbe. I 2007 kom han igjen ut av pensjonering for å ta en betydelig rolle i en kortfilm kalt Expresso.
Populær i Albania
Wisdom er et kultikon i Albania hvor han var den eneste vestlige skuespiller hvis filmer ble tillatt i landet under diktaturet til Enver Hoxha. Han er kjent som «Herr Pitkin» etter sin Gump-figur. I 1995 besøkte han det poststalinistiske samfunnet hvor han til sin overraskelse ble møtt av mange takknemlige tilhengere, inkludert den daværende presidenten i Albania, Sali Berisha. Under et besøk i 2001 som falt samtidig med Englands landslag i fotball spilte mot Albanias lag i byen Tirana. Wisdoms tilstedeværelsen på treningsleiren overgikk selv den populariteten som kom David Beckham til del.
I sin bok og TV-serie One Hit Wonderland, slo Tony Hawks seg sammen med Wisdom og sir Tim Rice for å utgi en singel, «Big In Albania», i et forsøk på å komme på de albanske poplistene. Sangen nådde plass 18 på albansk radios mest spilte.
Pensjonering
I 2007 gjorde han likevel en enkeltstående rolle i en spillefilm regissert av Kevin Powis. Filmen, som Wisdom senere annonserte skulle være hans aller siste filmrolle, er lokalisert i et kafeteria i løpet av en dag og finansiert av UK Film Council and ScreenWM. Filmen ble innspilt i januar og hadde premiere ved filmfestivalen i Cannes den 27. mai 2007. Den ble senere sluppet på DVD som støtte for veldedighetsorganisasjonen Macmillan. I filmen spiller Wisdom en prest som blir plaget av en flue på en kafeteria. Produsent Nigel Martin Davey ga ham utelukkende en visuell rolle slik at han ikke trengte å huske noen tekst, men på den dagen var Wisdom på hogget og fikk sin framføring endret for å gjøre den mer komisk.
Personlig liv
Wisdom ble gift med sin andre hustru Freda Isobel Simpson, en danser, i oktober 1947. De har to barn sammen; Nicholas (født 1953) og Jacqueline (født 1954). Paret ble skilt i 1968, og Wisdom fikk foreldreretten til barna. Freda Wisdom døde i Brighton i 1992.
Wisdom er en livslang tilhenger og tidligere styremedlem av fotballklubben Brighton and Hove Albion F.C.. Han liker å spille golf og er et medlem av Grand Order of Water Rats, veldedighetsforening for underholdningsverden i Storbritannia. Han er godt likt på man hvor han levd i snart 30 år i et hus i sognet Andreas. Huset heter Ballylough som er mansk for «Latterens hus».
Han elsker biler og eide både en Rolls-Royce Silver Spirit 1987-modell og en Jaguar S-Type, inntil hans alder og etterhvert skrøpelige mentale helse betydde at han ikke kunne ha bilsertifikat lenger, og bilene ble solgt i september 2005. Ettersom han har støttet en rekke veldedighetsforeninger, blant annet Mencap, deltok han i 2005 i en video med jentegruppa Twisted Angels fra Man for deres singel «LA» som støtte for et lokalt velferdsprosjekt.
I løpet av 2006 ble helsen stadig dårligere og han ble fløyet til Liverpool i et helikopter for å få en pacemaker installert og i august 2007 ble han innlagt på sykehjemmet Abbotswood i Ballasalla. Den 16. januar 2008 sendte BBC2 fjernsynsprogrammet Wonderland: The Secret Life Of Norman Wisdom Aged 92 and ¾, en dokumentar som fortalte om dilemmaet med å håndtere en aldrende pasient. Hans minneproblemer var da såpass at han selv ikke gjenkjente sine egne filmer.
I 2007 ble det åpnet en bar med en Norman Wisdom-tema i Sefton Hotel i Douglas som ble kalt for «Sir Norman's». Den har stillbilder fra mange av filmene hans på veggene og TV-skjermer som framviser en del av hans gamle filmer. En bronsestatue som tidligere sto ved en benk utenfor rådhuset har nå blitt flyttet til trappene som fører inn til baren.
Nepal Kamyunishta Parti (Sanyukta Marksbadi)
Nepal Kamyunishta Parti (Sanyukta Marksbadi) (NKP (SM) – nepali (नेपाल कम्युनिस्ट पार्टी (संयुक्त मार्क्सवादी), Communist Party of Nepal (United Marxist) (CPN (UM) – Nepals Kommunistiske Parti (forent marxistisk)) er et lite kommunistparti i Nepal, grunnlagt i september 2005.
Forhistorie
Partiet blei til ved at to små partier, NKP (Marksbadi) (1991) og NKP (Sanyukta) (parentesen betyr forent) slo seg sammen.
NKP(Marksbadi) (1991) var siste rest av det første erklært promaoistiske partiet i Nepal, NKP (Pushpa Lal). Dette partiet skifta i 1987 navn til NKP (Marksbadi) og gikk i januar 2001 inn i det store, moderate kommunistpartiet UML. Etter at medlemmer og ledere mente at de blei satt til side innafor UML, brøyt mange ut igjen, og stifta NKP(Marksbadi) (1991).
Overenskomst
En overenskomst er i realiteten det samme som en avtale, men kjennetegnes gjerne av at partene i avtalen, i tillegg til å stå ansvarlig overfor motparten, står ansvarlig overfor dem de representerer. Partene i en overenskomst må dermed anerkjenne det ansvar deres motpart tar (eller tvinges til å ta) ved å inngå avtalen.
Nepal Kamyunishta Parti (Sanyukta Marksbadi)
Forhistorie
NKP (Sanyukta) blei danna i 1991 for å samle alle da eksisterende prosovjetiske kommunistpartier i Nepal. Et av disse partiene hadde fått 2 representanter ved parlamentsvalget samme år, og det la grunnlaget for at andre partier med tilsvarende politikk også var villige til å slå seg sammen med det. Men etter kort tid brøyt samlingsprosessen sammen. Flere grupper brøyt ut og slutta seg etterhvert til UML. NKP(S) blei et lite og uviktig parti.
Overenskomst
Videre vil en overenskomst ofte – men ikke alltid – bære preg av å være en samling av flere avtaler under ett. En overenskomst kan ofte være et forlik, kompromiss eller en «pakkeløsning» der begge anerkjenner hverandres tap og seier (men også bare seire) for å oppnå enighet. Overenskomster kan skape juridisk presedens innenfor det området de regulerer, gjerne fordi de fyller et fra før juridisk tomrom.
Nepal Kamyunishta Parti (Sanyukta Marksbadi)
Forhistorie
(For flere detaljer, se hovedartikler om disse partiene.)
Overenskomst
En avtale mellom to eller flere stater kalles traktat, konvensjon eller overenskomst. Fordi overenskomstene er mellomstatlige må partene enten anerkjenne en domstol over seg for å mekle ved uenighet, eller akseptere motpartens rett til å trekke seg fra avtalen.
Nepal Kamyunishta Parti (Sanyukta Marksbadi)
Sammenslutninga i 2005
I 2002 gikk begge disse partiene sammen med 3 andre, og danna fronten Samyukta Bammorcha (SBM). Alle 5 var små kommunistpartier som ikke var representert i parlamentet i 1999.
Overenskomst
En avtale mellom partene i arbeidslivet kalles tariffavtale, som igjen består av to deler: hovedavtale og overenskomst i arbeidslivet. Arbeidslivet er i disse sammenhenger i stor grad styrt av presedens. En overenskomst i arbeidslivet utfyller i mange tilfeller områder som loven enten ikke regulerer, eller bevisst overlater til partene. I tillegg kan partene true hverandre med streik eller lockout for å trumfe gjennom sine krav i avtalen.
Nepal Kamyunishta Parti (Sanyukta Marksbadi)
Sammenslutninga i 2005
Etter kong Gyanendras statskupp 1. februar 2005 gikk SBM inn som det minste partiet i den parlamentariske fronten Sjupartialliansen for demokrati i Nepal. Dette ga de 5 småpartiene økt politisk betydning, og bidro til at 4 av dem slo seg sammen til 2 litt større partier.
I november 2005 slo NKP(M) og NKP(S) seg sammen. Sammenslåinga var ironisk, ut fra disse to partienes historie som de siste representantene for hver sin politiske tradisjon som hadde utvikla seg som motstandere.
Audi RS2
Audi RS2 (typenummer P1) er betegnelsen for et samarbeid mellom de tyske bilmerker Audi og Porsche, på basis av Audi 80 B4 Avant (typenummer 8C).
Nepal Kamyunishta Parti (Sanyukta Marksbadi)
Sammenslutninga i 2005
Bishnu Bahadur Manandhar, en kjent leder som kom fra NKP(S), blei partiets første generalsekretær.
Audi RS2
Modellen kunne kun fås som Avant (stasjonsvogn), ikke som Limousine (sedan). Dog er det utstilt en RS2 Limousine i Audimuseet i Ingolstadt. RS2 modellene ble produsert fra 1994 til 1996. Som direkte etterfølger kan ses Audi RS4, som ble introdusert i 2000.
Alle RS2 modeller er utstyrt med permanent Quattro firehjulstrekk, og en 2,2 liters 5-sylinder rekkemotor med turbolader, intercooler, en effekt på 315 hk og et dreiemoment på 410 Hm (motorkode ADU), basert på motoren fra Audi S2, hvor den yter 230 hk og 350 Hm (motorkode ABY). Til bremsene anvendes Porsche-deler i stedet for de standard Audi 80-delene.
Nepal Kamyunishta Parti (Sanyukta Marksbadi)
Regjeringsparti fra mai 2006
Etter seieren i demokratirevolusjonen Jana Andolan 2006 danna Sjupartialliansen regjering. SNM fikk en ministerpost. Fra mai gikk Prabhu Narayan Chaudhari inn i G. P. Koiralas regjering som ULFs eneste representant. Han var minister for jordreform og økonomisk styring (Land Reform and Management).
Han var også leder av SBM fra 31. mars til 12. oktober 2006. (Ledelsen roterte mellom de forskjellige partiene i fronten hver 6. måned).
Splittelsen i oktober 2006
Chaudharis arbeid i regjeringa blei kritisert internt i partiet og innafor SBM.
Det utvikla seg ei krise innafor SBM og i alle de 3 medlemspartiene. Fra oktober til januar sprakk alle 3 partier i to. Det var også ei ledelseskrise i SBM, der både Chaudhari og C. P. Mainali fra NKP(ML)(2002) gjorde krav på å være leder. (Det er mulig at SBM også for ei tid sprakk i to.)
NKP (SM) var det første partiet som sprakk. Etter en partikamp 15. oktober 2006 blei det rapportert at Prabhu Narayan Chaudhari blei erstatta av Chandra Deb Joshi som partileder. Bishnu Bahadur Manandhar støtta kritikken av Chaudari, men trakk seg fra partiledelsen (trolig uten å gå ut av partiet) og blei erstatta av Lok Narayan Subedi som generalsekretær. NKP(SM) sprakk i to partier, i hvert fall i store trekk slik at de to partiene som hadde slått seg sammen i 2005, gikk hver til sitt.
Joshis og Subedis fløy fortsatte som medlem av Sjupartialliansen og SBM. Men det er ikke klart hvilken av de to fløyene i partiledelsen som fikk kontroll over dette partiet.
Nepalsk presse på engelsk har ikke rapportert hva det heter eller hvem som leder det. Det er mulig at det også kalte seg NKP(SM). Det kan også hende at dette partiet er identisk med et parti som i april 2007 registrerte seg foran valget til grunnlovsgivende forsamling som NKP(Marksbadi). (I så fall som det 3. partiet som har brukt dette navnet.)
Representasjon i Nepals overgangsparlament
I Nepals overgangsparlament 2007 fikk SBM fra 15. januar 3 representanter, en fra hvert av medlemspartiene.
Ganesh Shah var representanten fra NKP(SM).
Da Nepals overgangsregjering 2007 blei oppretta 1. april fikk SBM igjen en minister, men denne gangen kom han ikke fra NKP(SM), men fra NKP(ML)(2002).
Masseorganisasjoner
Fagbevegelsene til NKP (Sanyukta), Nepal Trade Union Federation, og MLP (Marksbadi), Nepal Trade Union Centre, slo seg 19. november 2005 sammen til Nepal Progressive Trade Union Federation (NPTUF).
De to partienes studentorganisasjoner, NKP (Sanyukta)s Nepal National Students Union og NKP (Marksbadi)s Nepal Progressive Students Union, slo seg 10. desember 2005 sammen til Nepal Progressive Student Federation.
Edith Bone
Edith Bone (opprinnelig navn: Edit Olga Hajós, født 14. juli 1889 i Ungarn, død 14. februar 1975) var en britisk lege, journalist og oversetter som var medlem av Communist Party of Great Britain.
Bakgrunn
Bone giftet seg med Hajos Béla Balázs i 1913. I Ungarn utdannet hun seg til lege. Hun bodde i Berlin, Tyskland fra 1923 til 1933, og skal ha arbeidet for Komintern der. I 1933 flyktet hun fra Berlin etter at den bulgarske kommunisten Dimitrov var blitt beskyldt for å ha satt fyr på Riksdagsbygningen; hun hadde arbeidet som oversetter for ham. Fra Berlin dro hun til Paris, og i Paris skal hun ha truffet den tyske kommunisten Willi Munzenberg, som sendte henne videre til London for å arbeide for det britiske kommunistpartiet. I London traff hun oversetteren Gerald Martin, og de giftet seg i februar 1934. I 1936, under den spanske borgerkrigen, var Bone med på å stifte Unified Socialist Party of Catalonia (PSUC) i Barcelona.
Arrestasjon og fengsling uten rettergang
I 1949 var Bone frilans korrespondent i Budapest, tilknyttet London Daily Worker. Da hun skulle reise ut av Ungarn ble hun pågrepet av det ungarske hemmelige politi ÁVH («Statens beskyttelsesorgan»). Hun ble ført til en anonym bygning i Budapest og stilt overfor anklager om at hun var spion for Storbritannia. Avhørene pågikk i mange timer. Uten å få muligheten til å imøtegå beskyldningene eller få saken sin prøvd for en domstol, ble hun satt i enecelle, der hun ble sittende i syv år uten noen form for rettssak eller et identifikasjonsnummer som alle fanger, ifølge regelverket, skulle få med en gang de ble satt i fengsel. Hun fastholdt at hun ikke var noen spion og ikke hadde begått noen av de handlingene hun ble anklaget for.
I 1957 ga Edith Bone ut boken Seven Years' Solitary, som handlet om de syv årene i fengsel og om løslatelsen.
De siste årene av sitt liv arbeidet hun som oversetter.
Fylkesvei 406
Fylkesvei 406 (Fv406) går mellom Stemlona og Sennumstad i Birkenes. Veiens lengde er 17,9 km.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
Vågan kirke
Vågan kirke, også kjent som Lofotkatedralen, er en korskirke i Kabelvåg i Nordland. Bygget er oppført i tømmer og utformet i nygotisk stil. Det er en langstrakt kirke med korte og brede korsarmer, og en lang vestarm. Den ble innviet 9. oktober 1898 og er med 1100-1200 plasser en av landets største. Arkitekt for kirka var Carl Julius Bergstrøm.
Bygning
På slutten av 1800-tallet var det nesten 5000 innbyggere i Vågan og etter kirkeloven av 1851 krevde dette en kirke med 1500 sitteplasser. Departementet ga dispensasjon og ga tillatelse til en kirke med 1000 plasser (Kirkebyggdatabasen oppgir 1200). Lofotposten hevdet at over 3000 mennesker fikk plass inne ved åpningen uten at kirken så ut til å være overfylt.
Dette er den største trekirka nord for Trondheim. Tømmeret til kirka ble levert av trelastfirmaet Jacob Digre i Trondheim. Oppføringen av bygget kostet 62.500 kr, i tillegg kom kostnader med tomt og inventar. Bygget ble satt opp i Trøndelag (trolig Levanger), tømmeret ble merket og tatt ned igjen for frakt nordover. Delene ble prefabrikert på fabrikken i Trøndelag og satt sammen i Kabelvåg. Bygget har saltak med samme høyde til raft og møne for alle armene. På taket er det en rekke små arkoppbygg. Tårnet står i vestre ende og er høyt med kvadratisk plan. Tårnet er i reisverk. Koret er lavere og smalere enn østarmen. Vinduene er høye og smale med spiss avslutning på toppen. Kirkerommet er høyt og åpent med mye naturlig lys gjennom vinduene. Midtskipene og sideskipene er skilt fra hverandre med slanke søyler forbundet med spissbuer. Sideskipene har galleri.
Vågan kirke er en typisk nygotisk kirke med aksemonumentalitet og høydevirkning. Bergstrøm tegnet på samme tid Sortland og Skånland kirker.
Tidligere kirker på stedet
Dagens kirke erstattet ei eldre kirke fra 1798, som var blitt for liten. Det var særlig behov for en større kirke på grunn av den store mengden fiskere som kom til Lofoten i forbindelse med Lofotfisket i perioden januar til april hvert år. På slutten av 1800-tallet bodde det omkring 5000 mennesker i Vågan. Kabelvåg har vært kirkested i omtrent 900 år, og det første Håløygske kirkehus ble opprinnelig reist av Øystein Magnusson rundt år 1114, trolig i forbindelse med at den daværende kongen deltok i en sak mot Sigurd Ranesson. I 1224 i Håkon Håkonsons saga omtales stedet som Kirkjuvagum (Kirkevåg, vågen med kirke), og kilder fra 1600-tallet omtaler også stedet som Kirkevåg. Kablevåg kan ha vært det første bydannelsen stedet nord for Trondheim. I tillegg til kirken i Kirkevågen kan det ha stått et mindre kapell i «Kapellvågen» som kan ha gitt opphav til navnet Kabelvåg. Fem eller seks kirker har ligget innenfor området til dagens kirke. Ei tidligere kirke ble flyttet til Værøy i 1799.
Bygget fra 1798 ble revet og materialene solgt i løs vekt. Prekestolsbaldakinen ble tatt vare på inntil den havnet i Svolvær kirke.
Johan Bojer
Johan Kristoffer Bojer (født 6. mars 1872 på Orkedalsøren i Orkedalen, død 3. juli 1959 på Oppdal ) var en norsk forfatter. Flere av Bojers bøker er knyttet til hans hjembygd Rissa og folket der. Som hans viktigste bøker regnes hans storverk Den siste viking om trøndere på lofotfisket, utvandrerromanen Vår egen stamme og den selvbiografiske Læregutt.
Liv
Johan Kristoffer ble født utenfor ekteskap. Moren var ugift pike Johanna Ivarsdatter Elgaaen (1845–1884) fra Elgå i Engerdal, mens handelsfullmektig Hans Olaf Bojer fra Christiania (1822–1894) ble oppgitt som far til barnet. Moren var på denne tiden tjenestepike i Trondhjem; foreldrene bodde ikke sammen. Johan ble kort tid etter fødselen bortsatt, og vokste fra to-årsalderen opp som fostersønn hos Mor Randi og hennes mann Elias Fætten i Reinsgrenda i Rissa i Trøndelag.
Johan Bojer debuterte som forfatter i 1893. Fra 1895 til 1915 bodde han store deler av tiden i Paris, hvor han i 1908 mottok litteraturprisen Prix Langlois i Frankrike. 1907 vendte han tilbake til Norge.
Familie
I 1899 giftet Johan Bojer seg med Ellen Lous Lange (1873–1932) fra Stavanger, søster av Christian Lous Lange. Ellen blir regnet som en foregangskvinne ved å begynne på universitetsutdannelse, men fullførte ikke graden etter at hun møtte Johan. I 1902 fikk ekteparet datteren Thora; hun giftet seg med billedhuggeren Dyre Vaa i 1927. I 1903 ble datteren Randi Bojer Fætten født i Paris, og i 1905 sønnen Hallvard.
Sangeren Odd Nordstoga er oldebarn av Johan Bojer gjennom moren Ellen Nordstoga. Andre kjente etterkommere av Bojer er Jon Bojer Godal, legen Tore Godal, stortingsmann Ingvald Godal, Jan Bojer Vindheim og forfatter Ranja Bojer.
Bojers bøker i utlandet
Bojers forfatterskap var svært populært også utenlands. Bøkene hans ble oversatt til en rekke språk, eksempelvis svensk, tysk, engelsk, kroatisk, polsk, rumensk, fransk, italiensk og spansk. De spanske oversettelsene ble utgitt under forfatternavnet Juan Bojer.
Leverpostei
Leverpostei er en postei som inneholder lever. Den leverposteien som produseres for salg er normalt laget av griselever og fett flesk. Leverpostei kan også lages med storfe- og fuglelever.
Historie
Leverpostei som skandinavene kjenner den, ble så vidt det vites oppfunnet av franskmannen François Louis Beauvais, som hadde butikk i Østergade i København. Herfra ble leverpostei med franske trøfler solgt første gang den 20. oktober 1847, en eksklusiv vare som kun de færreste hadde råd til.
Leverpostei i dansk versjon kjennes kun i Danmark. I Sverige og Norge er produksjonsmetoden ofte annerledes. Det finnes en rekke varianter, hvorav en del nærmer seg den mere internasjonalt anvendte kategorien pâté. En spesiell dansk versjon av smørbrød med leverpostei bærer navnet Dyrlægens natmad.
Fremstilling
Leverpostei fremstilles ved å blande hakket lever, spekk, egg, kryddrer samt ev. andre ingredienser, og deretter bake den i ovn.
David Gascoyne
David Gascoyne (10. oktober 1916 – 25. november 2001) var en engelsk poet tilknyttet surrealistbevegelsen.
Tidlig liv og surrealistbevegelsen
Gascoyne ble født i Harrow som den eldste av tre sønner av Leslie Noel Gascoyne (1886–1969), en bankfunksjonær, og hans hustru Winifred Isobel, født Emery (1890–1972). Hans mor, en niese av skuespillerne Cyril Maude og Winifred Emery, var en av to unge kvinner til stede da den aldrende dramatikeren W. S. Gilbert døde i sin innsjø ved Grim's Dyke i mai 1911. Gascoyne vokste opp i England og Skottland og gikk på Salisburys katedralskole og Regent Streets polytekniske i London. Han tilbrakte deler av 1930-tallet i Paris. En del av hans tidligste dikt utkom i «Poet’s Corner» i avisen Sunday Referee, sammen med andre unge poeter i 1933 som Dylan Thomas og Laurie Lee.
Hans første bok, Roman Balcony and Other Poems, ble utgitt i 1932 da han var kun 16 år. En roman, Opening Day, ble utgitt året etter. Imidlertid var Man's Life is This Meat (1936), som samlet hans tidligste surrealistiske arbeid og oversettelser av franske surrealister, og Hölderlin's Madness (1938) som etablerte hans omdømme. Disse utgivelsene, sammen med hans A Short Survey of Surrealism (1935) og hans arbeid på den internasjonale surrealistutstillingen i London i 1936, hvor han hjalp til med å organisere, som plasserte ham i den lille gruppen av engelske surrealister som også omfattet Hugh Sykes Davies og Roger Roughton. Ironisk nok måtte Gascoyne ved denne utstillingen redde Salvador Dalí fra dykkerdrakt som Dali var ikledd under sin forelesning:
Politikk
Gascoyne hadde blitt venner med Charles Madge og gjennom ham ble han involvert i en organisasjon for sosiologisk forskning grunnlagt i 1937, Mass Observation. Organisasjonen hadde som mål å dokumentere dagliglivet i Storbritannia. Han hadde meldt seg inn det britiske kommunistpartiet i 1936 og fikk sendt en del radiosamtaler for et propagandaministerium basert i Barcelona. Han ble imidlertid desillusjonert over kommunismen og forlot partiet.
Senere liv og verker
Gascoyne tilbrakte årene før utbruddet av den andre verdenskrig i Paris hvor han ble venner med Salvador Dalí, Max Ernst, André Breton, Paul Éluard og Pierre Jean Jouve. Hans poesi som han frambrakte i denne perioden ble utgitt i samlingen Poems 1937-1942 (1943) med illustrasjoner av kunstneren Graham Sutherland.
Hans dikt Requiem, dedikert de framtidige ofrene av krigen, ble skrevet for å bli satt til musikk av hans venn Priaulx Rainier. Hennes Requiem hadde premiere i 1956. Hun døde på Gascoynes 70-årsdag, den 10. oktober 1986.
Han reiste tilbake til Frankrike etter krigen og levde til og fra der inntil midten av 1960-tallet. Hans arbeid fra 1950-tallet ble utgitt i samlingene A Vagrant and Other Poems (1950), og Night Thoughts (1956). Interessant nok hadde hans senere arbeid bevegd seg fra surrealismen og henimot en mer metafysisk og religiøs poesi. Etter å ha fått et mentalt sammenbrudd dro Gascoyne tilbake til England og tilbrakte resten av livet på Isle of Wight. Han synes å ha skrevet lite fra da av. Nye utgivelser fortsatte likevel å komme ut grunnet ulike «gjenoppdagelser» av hans arbeid, sammen med et antall samlinger og utvalg fra hans arbeid, utgitt på Oxford University Press, Enitharmon og andre forlag. To bøker av hans dagbøker ble gitt tilbake til ham etter å ha vært tapt for en tid og de ble utgitt i to adskilt innbundne bøker ved Alan Clodd hos Enitharmon Press. Da en tredje bok ble funnet ble en ny samling utgitt med tilleggsmateriale som var redigert av Lucien Jenkins for forlaget Skoob Books Publishing. For denne samlingen hadde David Gascoyne selv gitt hva han kalt et ‘postface’ (etterord), og det var et av de mer omfattende tekststykkene fra ham de siste årene.
De giftet seg i 1975. Ekteskapet med Judy Lewis revitaliserte hans livskraft og hadde lesninger av sine dikt på så mange ulike steder som i Paris, Belgia, Italia, Amsterdam, Island, Korfu og i San Francisco. Et annet pussig sammentreff var at Judy Gascoyne var husholderske for Bob Dylan ved Forelands Farm i august 1969.
David Gascoyne døde den 25. november 2001 i en alder av 85 år.
Omdømme
I et poetisk landskap dominert av W. H. Auden og andre mer politiske og sosiale poeter, tenderte de engelske surrealister å bli oversett av kritikerne og det lesende publikum. Gascoyne, blant andre, ble utsatt for Dylan Thomas' nedsettende satire i Letter to my Aunt. Selv om Poems 1937-1942 med Graham Sutherlands illustrasjoner fikk en del positiv omtale i sin tid, var det kun med den fornyede interesse i eksperimentell skriving assosiert med British Poetry Revival at deres poetiske arbeid begynte å bli gjenoppdaget og diskutert. Gascoynes Collected Poems kom ut i 1988 og hans verk ble inkludert i Revival-antologien Conductors of Chaos (1996), redigert av Iain Sinclair.
I sine senere år synes Gascoyne selv å ha resignert over at han ikke hadde klart oppnå i sin poesi det han hadde besluttet i sin ungdom og heller ikke hadde gjennomført sitt bemerkelsesverdige tidlige løfte. Han ble uansett glad når han mottok en kritisk notis eller omtale. Da han i sine senere år ble oppmerksom på den balanserte bedømmelse av sitt arbeid av Martin Seymour-Smith i den veldige Guide to Modern World Literature (1985), var han takknemlig både for kommentarens tone og det faktum at Seymour-Smith forsikret at han fortsatt ble lest i omfattende grad.
Bibliografi
I utvalg fram til 1984:
Bergen Studentidrettslag
Bergen Studentidrettslag (BSI) er en studentorganisasjon og et allianseidrettslag som gir et treningstilbud til studenter og ansatte for alle i Bergen. Den aller største andelen av medlemsmassen er studenter fra alle utdanningsinstitusjonene i Bergen.
Idrettslaget hadde i 2022 over 2,600 medlemmer, og består av et hovedstyre som representerer undergruppene.