cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ctenomaeus
Utseende
Middelsstore (ca. 15 millimeter), slanke, mørke trebukker med mørkt blålig metallisk glans. Hannene har kamformede antenner. Pronotum er avrundet tønneformet. Antennene er tynne og litt lengre enn kroppen. Beina er ganske lange, særlig bakbeina, lårene klubbeformede, forbeina gjerne rødlige.
Levevis
Larvene utvikler seg i ved av løvtrær.
Utbredelse
Slekten er utbredt i det østlige Afrika (Somalia, Etiopia, Kenya og Tanzania).
Kate O’Mara
Kate O'Mara (født Frances Meredith Carroll; 10. august 1939 i Leicester, død 30. mars 2014 i Sussex) var en britisk skuespillerinne og fotomodell.
Kate O'Mara slo igjennom i Storbritannia i 1963 da hun spilte en rolle i teateroppsetningen av Kjøpmannen i Venedig. På 1960-tallet medvirket hun i mange britiske TV-serier, blant annet i Helgenen og Doctor Who. På 1980-tallet spilte hun rollen som Alexis søster, Caress Morell, i den amerikanske TV-serien Dynastiet. O'Mara fortsatte med TV-opptredener på 1990- og 2000-tallet, deriblant i Absolutt fabelaktig og Bad Girls.
Argja kommuna
Argja kommuna var en kommune på Færøyene. Den ble opprettet ut av restene etter Tórshavnar uttanbíggja kommuna i 1978, og også denne hadde Argir som administrasjonssentrum. Øvrige bygder i kommunen var Norðradalur og Syðradalur. Kristian Arge og senere Erland T. Jacobsen var formenn i kommunestyret. Kommunen ble innlemmet i Tórshavnar kommuna i 1997. Argja kommuna hadde ved innlemmelsen 1 508 innbyggere.
Suddenly There’s a Valley
Sangfen ble en større hit for Gogi Grant. Hennes innspilling ble utgitt av Era Records med katalognummer 1003.
Sangen har også blitt spilt inn på plate av Jo Stafford (Utgitt av Columbia Records med katalognummer 40559, av Julius La Rosa (Utgitt av Cadence Records med katalognummer 1270) og av The Mills Brothers 1. september 1955 (Utgitt av Decca Records med katalognummer 29686).
Edith Piaf spilte inn en franskspråklig versjon, «Soudain une valléé», på plate, som solgte bedre enn alle tidligere versjoner i Europa.
En tysk verjon ble spilt inn 1. desember 1955 av Vera Lynn under tittelen «Folgen dem Rat deines Herzens». Den ble utgitt i begynnelsen av 1956 på Decca-singlen D 18 172.
Den ble også sunget av The Drifters i 1960.
I 1964 ble sangen fremført av The Kingsmen på gospelalbumet med samme navn.
Norsk versjon
Juul Hansen har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «En plass i solen».
Listeplasseringer
En versjon med Petula Clark kom på den britiske singlelisten 26. november 1955 og lå der i ti uker med nummer syv som høyeste plassering.
Jo Staffords versjon kom på den britiske singlelisten 10. desember 1955 og lå der i seks uker med nummer tolv som høyeste plassering
En versjon med Lee Lawrence om på den britiske singlelisten 3. desember 1955 og lå der i fire uker med nummer 14 som høyeste plassering.
På Cash Box Best-Selling Record-listen, hvor alle de amerikanske versjonene var kombinert, nådde sangen en åttendeplass.
The Mills Brothers nådde også Billboard Top 100 med sin versjon, men den ble ikke listet av Cash Box som bestselger.
Gogi Grants versjon nådde Billboard magazines Top 10.
Sognsvann skole
Sognsvann skole er en tidligere selvstendig spesialskole for elever fra 1.–10. trinn, som ligger ovenfor Rikshospitalet på Gaustad nord i Oslo etablert i 1970. Siden 2010 er skolen del av avdeling Sogn under Nordre Aker skole, sammen med tidligere Sogn skole.
Avdelingens elever er barn og ungdommer kategorisert med svært alvorlige adferdsavvik, og er tilknyttet Klinikk for psykisk helse – barn og ungdom ved Rikshospitalet.
Giovanni Costanzio Caracciolo
Giovanni Costanzio Caracciolo (født 19. desember 1715 i Napoli i Italia, død 	22. september eller 22. desember 1780 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet den romerske kurie.
Han deltok ved konklavet 1769 som valgte pave IKlemens XIV, og ved konklavet 1774–1775 som valgte pave Pius VI.
De andre kardinaler i samme slekt var Marino Ascanio Caracciolo (kreert 1535), Innico Caracciolo den eldre (1666), Innico Caracciolo den yngre (1715), Niccolò Caracciolo (1715), Diego Innico Caracciolo (1800), og Filippo Giudice Caracciolo (1833).
Abu Ghraib-fengslet
Abu Ghraib-fengslet er et fengsel i Abu Ghraib, en irakisk by 32 km vest for Bagdad. Det ble kjent internasjonalt som et sted der Saddam Hussein torturerte og henrettet motstandere, og senere som åstedet for tortur og mishandling av fanger, utført av soldater og fangevoktere under USAs kommando. 28. april 2004 ble det kjent gjennom offentliggjøringen av bilder og film at amerikanske soldater torturerte flere irakiske fanger som ble holdt der.
Abu Ghraib under Saddam Hussein
Under Saddam-regimet var fengselet understilt Den alminnelige Sikkerhetstjeneste (al-Amn al-Amm) og var åsted for tortur og henrettelser av tusener av politiske fanger. Anslag vedrørende året 1984 alene går ut på at inntil 4000 ble henrettet der det året. Amnesty International hevdet om 1990-årene at det da hadde funnet sted mange massehenrettelser der, med som regel hundrevis av drepte hver gang. Etter Saddams fall ble det i omgivelsene rundt fengselet funnet flere massegraver.
I 2001 var det anslagsvis 15 000 fanger der, deriblant irakiske kurdere, sjiitter, og irakere av persisk avstamning. Noen hadde vært der siden 1980. Mange av fangene var verken anklaget eller dømt for noe. Noen ble holdt på enecelle i åresvis. Ubekreftede meldinger vil at noen fanger ble gjort til prøvekaniner for den irakiske utprøving av biologiske og kjemiske våpen.
Våren 2002 begynte en utbygging av komplekset; seks nye celleblokker skulle komme i tillegg. Sent 2002 ble imidlertid fengselet rømt; de fleste fanger ble gitt amnesti, og nesten alle dokumenter der ble ødelagt av de irakiske fengselsmyndigheter. Etterpå ble det forlatte anlegget plyndret, og deler av det ble satt i brann.
Amerikansk bruk av fengselet
I 2003 overtok US Army fengselet. En del av fengselet var fremdeles intakt, de ødelagte delene ble gradvis om- og gjenoppbygd. På grunn av sin nærhet til Bagdad ble fengselet av amerikanernes viktigste i Irak.
Våren 2004 anordnet den amerikanske militærledelse nok en utvidelse av fengselet, ettersom det var blitt overfylt. En del av anlegget ble dessuten forlegning for den irakiske hær. I mai 2004 ble det kjent i den internasjonale offentlighet ved rapporter og fotografier at amerikansk militært og etteretningspersonell hadde torturert fanger i Abu Ghraib. Stadig flere detaljer ble kjente, og utløste sterke reaksjoner, ikke bare i USA og i internasjonalt, men særlig i den arabiske verden.
Straffeforfølgelse
I etterkant av skandalen, ble flere amerikanske soldater brakt inn for krigsrett og dømt. I tillegg til sterkt varierende fengselsstraffer, ble de aller fleste gitt avskjed i vanære fra de amerikanske styrkene.
1. mars 2008 offentliggjorde psykologen Philip Zimbardo nye bilder fra overgrepene og torturen i fengselet.
Litteratur
Philip Gourevitch i samarbeid med Errol Morris har skrevet boken ''Stående ordre. På innsiden av Abu Ghraib'', Gyldendal, 2009, ISBN 9788205383197. Det er en grundig analyse av bildene fra fengselet, men de er ikke med i boken, som er basert på intervju av mennesker som hadde tjenestetid i fengselet.
Kjell Arne Bratli har skrevet boken Oppdrag Bagdad (ISBN 82-7668-036-4, Fortuna Forlag) som omhandler den norske pastoren Sigurd Bratlie som i 1978 ble arrestert i Bagdad og som ble holdt fengslet i Abu Ghraib.
De ti bud (film fra 1956)
De ti bud (originaltittel The Ten Commandments) er en amerikansk bibelsk storfilm fra, produsert og regissert av Cecil B. DeMille. Filmen ble fotografert med VistaVision og distribuert av Paramount Pictures. De ti bud er basert på fire separate verk, henholdsvis Prince of Egypt av Dorothy Clarke Wilson, Pillar of Fire av J.H. Ingraham, On Eagle's Wings av A.E. Southon og Andre Mosebok. Filmen dramatiserer den bibelske fortellingen om Moses – som i filmen fremstilles som en egyptisk prins – som leder israelittene ut av Egypt. Etter at folket har unnsluppet, åpenbarer Gud seg for Moses på Sinaifjellet og gir ham de ti bud. Charlton Heston spiller hovedrollen som Moses, mens Yul Brynner, Anne Baxter, Edward G. Robinson, Yvonne De Carlo, Debra Paget og John Derek spiller andre bibelskikkelser.
Handling
Filmen handler om Moses (Charlton Heston), en av Israels stamfedre. Han vokste opp i luksus som broren til faraoen Seti I (Cedric Hardwicke), mens resten av hans folk levde som slaver i Egypt. Kort tid etter at Josva (John Derek) bønnfaller Moses om å frigjøre sitt folk, blir Moses befalt av Gud til å lede israelittene ut av Egypt. Under vandringen klatrer Moses opp til toppen av Sinaifjellet hvor han mottar de ti bud fra Gud. Men når folket fortsetter å leve i synd, blir de tvunget til å vandre i ørkenen i 40 år. Når de endelig innser at de må adlyde budene, finner de veien til Jordanelven og det lovende land.
Om filmen
Filmen ble spilt inn i Egypt, på Sinaifjellet og på Sinaihalvøya, og det var DeMilles siste og mest suksessfulle prosjekt.
Filmen hadde kinopremiere i USA 5. oktober 1956. På det tidspunktet var De ti bud tidenes dyreste filmproduksjon. Filmen ble nominert til sju Oscar-priser, blant annet for beste film og beste klipping. John P. Fulton vant Oscar for beste spesialeffekter for effektarbeidet i filmen. Heston ble i tillegg nominert til en Golden Globe for sin rolleskildring. Ifølge Guinness rekordbok er De ti bud fremdeles historiens 7. mest innbringende film justert for inflasjon.
De ti bud ble innlemmet i National Film Registry i 1999, et utvalg av filmer til bevaring i det amerikanske nasjonalbiblioteket Library of Congress. Det amerikanske filminstituttet har kåret filmen til den 10. beste storfilmen fra USA. Hestons rollefigur Moses ble også kåret til filmhistoriens 43. beste helteskikkelse.
John Stainer
John Stainer (født 6. juni 1840 i Southwark i London, død 31. mars 1901 i Verona) var en britisk organist og komponist.
Liv og virke
Han sang som barn i koret i Saint Paul's Cathedral og ble i en alder av 16 år engasjert av Frederick Ouseley som organist for det nettopp grunnlagte St. Michael's College i Tenbury. I 1860 ble han organist ved Magdalen College i Oxford, i 1872 i Saint Paul's Cathedral. Hans virksomhet som korleder og organist ble retningsgivende for anglikanske kirkemusikk. Stainer var dessuten lærer. I 1889 ble han professor i musikk ved Oxford University og foretok banebrytende forskning innen tidligmusikk.
Som komponist hadde han en stor produksjon innen geistlig musikk. Pasjonskantaten The Crucifixion er særlig godt kjent.
ADCC Submission Wrestling World Championship
Abu Dhabi Combat Club Submission Wrestling World Championship er en konkurranse innen submission wrestling som avholdes annenhvert år.
Konkurransen består av profesjonelle utøvere av jujutsu, bryting, judo, sambo, shooto og mixed martial arts.
Jan Toorop
Jean Theodoor «Jan» Toorop (født 20. desember 1858, Purworejo, Java, død 3. mars 1928, Den Haag) var en nederlandsk maler som befant seg i overgangen mellom symbolisme og art nouveau.
Liv og virke
Familien flyttet fra Java til Nederland i 1872, og han studerte i Delft og Amsterdam, hvor han kom inn på det statlige akademiet i 1880. Han flyttet til Brussel i 1882 og bodde der til 1886. Han var da med i gruppen Les Vingts (de tyve) som hadde James Ensor som hovedperson. Toorop eksperimenterte da med flere stilarter, som realisme, impresjonisme og postimpresjonisme.
Han ble gift med engelske Annie Hall i 1886, og flyttet stadig mellom Haag, England og Belgia – og fra 1890 også Katwijk aan Zee.
I løpet av denne perioden utviklet han sin egen unike symbolistiske stil med linjeføring og motiver som han hadde med seg fra Java.
Etterhvert gled stilen over mot mer art nouveau med lik linjeføring, men mer dekorativt enn med symbolikk. Etter å ha konvertert til katolisismen i 1905, ble Toorop mer opptatt med å lage religiøse arbeider. Han laget også plakater og glassmalerier samt illustrerte bøker.
Fylkesvei 7698
Fylkesvei 7698 går mellom Nordmela og Risøybukta i Andøy kommune.
Nasjonal turistvei
Sammen med delstrekninger av og  har strekningen mellom Nordmela og Bjørnskinn fått status som nasjonal turistvei Andøya. Turistveien er 58 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 974.
Levendefødende tannkarper
Levendefødende tannkarper er en gruppe tannkarper. Det er fisk som lever i fersk- og brakkvann. Guppy, molly, platy og sverddrager tilhører denne gruppen. Tross navnet inneholder gruppen både ovovivipare og eggleggende arter i tillegg til vivipare arter. Alle de afrikanske artene er eggleggere. Med unntak av Fluviphylax er alle de amerikanske artene ovovivipare.
Venezuela under Panamerikanske leker 1967
Venezuela under Panamerikanske leker 1967. Venezuela deltok i de femte Panamerikanske leker som ble arrangert i Winnipeg mellom 23. juli og 6. august 1967. De kom åttendeplass med en gull-, fire sølv- og seks bronsemedaljer.
Flammenwerfer 35
Flammenwerfer 35 (FmW 35) er en tysk flammekaster brukt under andre verdenskrig av Tyskland.
Den er enmannsoperert og ble brukt til å rydde skyttergraver og bygninger. Den veier 35,8 kilo og holder 11,8 liter med brennbar væske, som ga omtrent 10 sekunder med kontinuerlig bruk. Den ble produsert fra 1935 til 1941. Maksimal rekkevidde er 30 meter, og effektiv rekkevidde er 25 meter.
Tiruchirappalli
Tiruchirappalli (tamilsk:, også kalt Trichinopoly, kort navn: Trichy) er en by som ligger ved elven Kaveri i den indiske delstaten Tamil Nadu. Trichy som byen kalles er den fjerde største byen i Tamil Nadu og har 856 354 innbyggere i 2004.
I et slag i byen i 1752 ble Frankrike beseiret av Storbritannia under ledelse av Robert Clive. Dette er sett på som den største historiske hendelsen i byens historie.
I Tiruchirappalli er industri viktig, og de største industriene som produseres er lokomotiver og elektrisk utrustning. I byen finnes det også flere universiteter og høgskoler, blant annet det velkjente universitetet Bharathidasan Institute of Management och National Institute of Technology.
Tiruchirappalli er siden 1919 den sentrale byen for Tamil Evangelical Lutheran Church som har virksomhet i hele Tamil Nadu.
Politbyrå
Et politbyrå (politisk byrå, fra russisk: политбюро / polititjeskoje bjuro eller fra tysk: Politbüro) er den utøvende makten i flere politiske partier, som regel i kommunistiske.
Alle landene i østblokken ble i praksis styrt av et politbyrå, der Politbyrået i Sovjetunionen kanskje er det mest kjente.
Folkerepublikken Kina er av de få landene som i dag de facto er styrt av et politbyrå. Makten er her konsentrert i politbyråets stående komité, sammensatt av ni personer fra Politbyrået for sentralkomiteen for det kinesiske kommunistparti.
Slippin’ and Slidin’
«Slippin' and Slidin'» er en rock'n'roll-sang skrevet av Edwin Bocage (Eddie Bo), Albert Collins, Richard Penniman (Little Richard) og James Smith. Den ble først innspilt av Eddie Bo under tittelen «I'm Wise» i 1956, men er kjent under navnet Little Richard ga den i sin innspilling senere samme år. Låten er basert på «I Got the Blues for You» som Albert Collins hadde utgitt i 1955. Krediteringen for sangen varierer stort mellom de mange utgivelsene.
Little Richard ga ut «Slippin' and Slidin'» først som B-siden til «Long Tall Sally» i mars 1956. Året etter var den med på debutalbumet Here's Little Richard.
Buddy Holly spilte inn to demoer av sangen i 1959, og en av dem kom med på det posthume albumet Reminiscing.
Brit Mila
Brit mila (hebraisk: בְּרִית מִילָה, kan uttales [bʁit miˈla] og [brit miˈla]; uttale på jiddisch: [bʀɪs] og [brɪs]), også skrevet brit milah, er en jødisk seremoni der guttebarn omskjæres åtte dager etter at de er født. Omskjæringen skjer dersom gutten ikke er syk eller «svakelig», som for eksempel at barnet er født prematur. Dette tas det hensyn til, og man venter da med brit mila til gutten er frisk. Brit mila betraktes som en gledens dag, og omskjæringen utførtes av en mohel (flertall mohalim). Etter selve omskjæringen holdes det en fest for familie og andre inviterte.
Slippin’ and Slidin’
Det norske bandet The Wizards ga ut en versjon av låta som ble gitt ut som single i 1965.
Brit Mila
Etymologi
Mila er ordet for selve omskjæringen, og brit er ordet for seremonien der guttebarnet annonseres som en del av det jødiske folk, der barnets hebraiske navn presenteres.
Slippin’ and Slidin’
John Lennon spilte inn sangen i oktober 1974 og ga den ut i februar 1975 på sitt album Rock 'N' Roll.
Brit Mila
Mohel
Brit mila utføres av en mohel, en rituell omskjærer. En mohel (flertall mohalim) er en jøde som er trent til å utføre brit mila. Steder man kan utdanne seg til å bli en mohel finnes i blant annet USA. Mange molahim er utdannet som rabbinere eller leger, og noen er også begge deler. Dersom det ikke finnes en mohel i en jødisk menighet, kontaktes en annen menighet som har en mohel tilgjengelig, som tilkalles for å utføre brit mila. I Norge finnes det ikke en egen mohel, og her tilkalles det ofte en mohel fra særlig Danmark eller England.
Tid og sted
Brit mila kan foretas på sykehuset, hjemme eller i et festlokale. Ulik praksis varierer på grunn av ulike jødisk retningers praksis av brit mila. Det skal helst være ti jødiske menn til stede. Etter forskjellige lovprisninger og innledende handlinger legges barnet på en pute på gudfarens knær. En rekke bønner resiteres og gutten omskjæres. Inngrepet går svært raskt. Barnet får ikke bedøvelse, men det gis en liten tøyfille med litt søt vin å suge på, inntil det kan bringes til moren for å få mat. Det er ulik praksis når det gjelder kvinners og barns tilstedeværelse under selve seremonien, men de deltar på festen på lik linje med menn.
Tildeling av navn
Gutten får sitt navn i forbindelse med omskjæringen. Gutten innlemmes her som en del av det jødiske folk. Det er ulik praksis når jenter får sitt navn. Noen jenter får sitt navn rett etter fødselen, noen får sitt navn når torarullene leses i synagogen første gang etter hennes fødsel, og noen gir navnet ved slutten av den første måneden i jentens liv. Jenter omskjæres ikke.
Synspunkter
Praktisk talt alle jødiske foreldre lar fremdeles sine sønner omskjæres. Mange reformjøder lar omskjæringen utføres av leger. Noen ønsker at inngrepet skal skje på sykehus av helsepersonell, for så å gi guttebarnet sitt navn hjemme på den åttende dagen. Andre ønsker at inngrepet skal gjennomføres av en mohel på den åttende dagen, etterfulgt av at gutten får sitt navn. Man har også de som ønsker at inngrepet skal utføres på sykehus, og at barnet får sitt navn i synagogen ved en senere anledning.
Brit Shalom
Som et alternativ til brit mila finnes brit shalom. Dette er en navneseremoni, uten omskjæring av guttebarn. Dette er en alternativ til ikke-ortodokse jødiske menigheter. Bønner resiteres også her, likt under brit mila, men omskjæring av gutter finner ikke sted.
Blue Öyster Cult
Musikere og låtskrivere
Blue Öyster Cult har i alle sine inkarnasjoner vært en kvintett. Musikken ble stort sett skrevet av bandets egne musikere, med Buck Dharma og Albert Bouchard som de mest produktive, i hvert fall i glansperioden. Deres mentor Sandy Pearlman har bidratt med mange tekster, i tillegg til blant andre kjente science fiction-forfattere som Michael Moorcock og Eric Van Lustbader, samt den kjente rock/punk-poeten Patti Smith. Eric Bloom regnes som førstevokalist, men flere av de andre bidrar som vokalister, ofte på sine egne låter.
Den klassiske besetningen (som var aktiv fra 1970 til 1981) besto av:
Forhistorie og de første platene
Blue Öyster Cult ble dannet i 1967 under navnet Soft White Underbelly. To år senere skiftet de navn til Stalk-Forrest Group og spilte inn en plate for plateselskapet Elektra, som imidlertid ikke ble utgitt. Nok en innspilling ble gjort 1970 under navnet Oaxaca, men heller ikke den ble utgitt. Stilen på disse innspillingene var psykedelisk rock. Begge innspillingene ble utgitt av Rhino Handmade Records i 2001.
Lepidomela
Lepidomela er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Blue Öyster Cult
Forhistorie og de første platene
Lykken snudde seg da de 1971 fikk kontrakt med det store plateselskapet Columbia (CBS i verden utenfor USA). Plateselskapet ønsket seg et amerikansk svar på Black Sabbath, og gruppen la om stilen til heavy metal, ispedd en god dose blues, og de psykedeliske røttene var godt hørbare på det selvtitulerte debutalbumet fra 1972. Det var i forkant av denne utgivelsen at bandet fikk sitt nåværende navn.
Lepidomela
Utseende
Nokså store (23–30 millimeter), kraftige oldenborrer, rødbrune på farge. Kroppsformen er avlangt oval, pronotum med jevnt rundede sider, dekkvingene jevnbrede. Oversiden er tett og kraftig punktert og kledt med lyse skjell.
Blue Öyster Cult
Forhistorie og de første platene
Bandet gjorde seg fra første stund bemerket med bisarre tekster. Gjennom karrieren har tekstene handlet om bl.a. overnaturlige fenomener, merkelige personer, UFOer, vampyrer, science fiction, astronomi og reiser i rommet, MC-kultur, marerittaktige drømmer og rendyrket galskap. Deres utradisjonelle og vidtrekkende lyriske temaer ga dem tilnavnet «den tenkende manns heavy metal-band». Plate nummer to, Tyranny and Mutation som kom 1973, hadde et liknende lydbilde som debuten, men med mer raffinert hardrock/heavy metal. De fortsatte nedtoningen av psykedelia- og blues-elementene på Secret Treaties (1974) som av mange regnes som gruppens sterkeste album. På coveret til denne plata er en blyanttegning av bandet foran et Messerschmitt-fly fra andre verdenskrig, og plata har en låt («ME 262») som refererer til de siste kamper mellom tyskerne og engelskmennene i 1945, hvor jeg-personen er en tysk jetjagerpilot. Bandet ble feilaktig stemplet som nazisympatisører i kjølvannet av dette.
Lepidomela
Levevis
Larvene lever i jorda som vanlig for oldenborrer.
Blue Öyster Cult
Forhistorie og de første platene
Blue Öyster Cult hadde allerede på denne tiden opparbeidet seg et godt ry som konsert-band, blant annet gjennom turnéer med Alice Cooper, og første konsertplate kom ut i 1975 med tittelen On Your Feet or on Your Knees. Bandets kreativitet i hva som er blitt kalt «black & white»-perioden (referanse til omslagene på de 3 første platene) er illustrert ved at låter som «Stairway to the Stars», «Cities on Flame with Rock and Roll», «The Red and the Black», «Harvester of Eyes», «Astronomy» med flere har vært faste innslag i konsertrepertoaret gjennom hele karrieren.
Lepidomela
Utbredelse
Slekten er utbredt i Øsr-Afrika (det østlige Tanzania, Uganda, Kenya, Etiopia og Somalia).
Blue Öyster Cult
Det kommersielle gjennombruddet
Agents of Fortune ble utgitt i 1976. Denne platen skulle vise seg å bli bandets kommersielle gjennombrudd, godt hjulpet av låten «(Don't Fear) The Reaper». Den solgte til platina i USA og gjorde det også bra i Europa.
Stilmessig viser platen mye større diversitet enn de tidligere utgivelsene. Fra rolige ballader («The Reaper»), via kommersiell radiorock («This Ain't the Summer of Love») til hardrock («Tattoo Vampire» og «Extra Terrestrial Intelligence»).
På denne tiden gjorde bandet seg bemerket ved sine påkostede lasershow. Etterfølgeren Spectres (1977) med blant annet låten «Godzilla» var i stor grad skåret over samme lest og solgte også godt, om enn ikke like godt som Agents of Fortune.
Motgang og kommersielt comeback
Mirrors fra 1979, skulle vise bandet fra en enda mer kommersiell side. Platen var den første som ikke ble produsert av teamet Sandy Pearlman og Murray Krugman, men av Tom Werman (også kjent for å ha produsert blant andre Ted Nugent og Cheap Trick). Låtene på platen er for det meste å regne som poprock, kun «Dr. Music», «The Vigil» og «I Am the Storm» har de hardrock-tendensene som man forbinder med Blue Öyster Cult.
Denne nye retningen ble ikke særlig godt mottatt av fansen, og Werman fikk noe av skylden. Bandet bestemte seg for å returnere tilbake til hardrocken i 1980 med Cultösaurus Erectus, og produsent denne gangen var Martin Birch, kjent for jobber for blant andre Deep Purple, Black Sabbath og senere Iron Maiden. Platen gjorde det godt i Storbritannia, men ble nærmest en kommersiell flopp i USA, til tross for gode kritikker.
De valgte imidlertid å fornye samarbeidet med Birch på neste plate, Fire of Unknown Origin (1981). Bandet hadde skrevet de fleste låtene for lydsporet til filmen Heavy Metal, men kun «Veteran of the Psychic Wars», basert på en science fiction-roman av Michael Moorcock, ble til slutt brukt. Blant andre låter fra albumet kan nevnes «Burnin' for You», som nådde Top 40 i USA, og den kontroversielle «Joan Crawford».
Med Fire of Unknown Origin begynte salgstallene igjen å peke oppover, men samarbeidet internt fungerte ikke. Albert Bouchard ble bedt om å pakke sine saker på sensommeren, etter at han hadde kommet for sent til to spillejobber i England. Han ble erstattet av Rick Downey, opprinnelig roadie og lystekniker for bandet. Han spilte på de fleste av låtene på konsertplaten E.T.L. (Extra Terrestrial Live) fra 1982. Samme år ga Buck Dharma ut et soloalbum med tittelen Flat Out.
Nedgangstider og kontroversielle utgivelser
Albert Bouchard var en av de viktigste låtskriverne i bandet, og hans fravær ble tydelig. The Revölution By Night fra 1983 var på mange måter en god plate, men noe av den gamle magien manglet. Platen solgte mye dårligere enn forgjengeren, til tross for at singelen «Shooting Shark» gjorde det brukbart. Bruce Fairbairn var produsent, og ga bandet et radiovennlig «80-talls-lydbilde».
Det var imidlertid to år senere at bandets problemer virkelig kom for en dag. Allen Lanier var ikke fornøyd med låtmaterialet på Club Ninja, og bestemte seg for å forlate bandet. Det samme gjorde Rick Downey. De ble erstattet av henholdsvis Tommy Zvoncheck og Jimmy Wilcox. Etter utgivelsen av platen i starten av 1986 (slutten av 1985 i Europa) forlot også Joe Bouchard den synkende skuta. Bandet ble oppløst på vårparten i 1986.
Noen av problemene med Club Ninja lå i at bandet ikke bare manglet inspirasjon, men også i at de brukte altfor mange eksterne låtskrivere, slik at det ble liten sammenheng i materialet. Sandy Pearlman, som hadde vendt tilbake som produsent på Club Ninja, var også sterkt involvert i bandets neste prosjekt. Han var hjernen bak konseptet til Imaginos (1988). Denne platen var opprinnelig ment å være et soloalbum av Albert Bouchard, og han startet innspillingen av det etter at han hadde fått sparken i Blue Öyster Cult. Plateselskapet var imidlertid ikke fornøyde med vokalen hans, og det endte opp med at platen ble utgitt under navnet Blue Öyster Cult, med mange eksterne bidragsytere, blant andre Kenny Aaronson, Joe Satriani, Jack Rigg, Joey Cerisano og Robbie Krieger fra The Doors.
Omfattende turnéer og platecomeback
Imaginos skulle vise seg å bli den siste studioplaten fra Blue Öyster Cult på 10 år. I mellomtiden var bandet svært aktivt på turnéfronten, fortsatt med Eric Bloom, Buck Dharma og Allen Lanier som kjernen i bandet.
I 1992 spilte de inn lydsporet til en tredjerangs skrekkfilm (Bad Channels), og i 1994 ga de ut nyinnspillinger av noen av sine mest kjente låter i form av Cult Classic. Besetningen skiftet stadig, men stabilitet kom med innlemmelsen av Danny Miranda på bass og Bobby Rondinelli på trommer.
Bandets comeback-plate, Heaven Forbid, kom ut i 1998, og ble rimelig godt mottatt. Noen kommersiell suksess var den imidlertid ikke, for bandet hadde ikke lenger noe stort plateselskap i ryggen. Det tyske selskapet SPV tok seg av distribusjonen i Europa, mens CMC ga ut platen i USA. I 2001 ble Curse of the Hidden Mirror utgitt, også den med god mottagelse. I 2002 spilte bandet inn en konsertplate, A Long Day's Night, som også ble utgitt på DVD. Miranda og Rondinelli forlot bandet i 2004 og ble erstattet med Richie Castellano og Jules Radino. Allen Lanier sluttet i bandet i 2006. Castellano byttet til keyboards og gitar, mens Rudy Sarzo som tidligere spilte i bl.a. Whitesnake ble bassist i 2008. Kasim Sulton erstattet Sarzo i 2012, men ble i sin tur erstattet av Danny Miranda som returnerte i 2017. I anledning 40-årsjubiléet for utgivelsen av debuten ble det i oktober 2012 gitt ut en boks med remastrede versjoner av alle platene som ble utgitt av Columbia, i tillegg til rariteter og radioinnspillinger - i alt 17 CD-er. Bandet spilte også to konserter i sin hjemby New York i anledning denne lanseringen, en av dem var en gjenforening av originalbesetningen. Dette ble Allen Laniers aller siste opptreden. Han døde 14. august 2013 av KOLS. Bouchard-brødrene spiller i dag i bandet Blue Coupe sammen med Dennis Dunaway fra det originale Alice Cooper-bandet. I 2019 ble det klart at Blue Öyster Cult har skrevet kontrakt med det italienske plateselskapet Frontiers. I januar 2020 ble konsertplaten Hard Rock Live Cleveland 2014 utgitt, samt en nyutgivelse av Cult Classic (1994), og gjenutgivelse av de to seneste studioplatene, denne gang også på LP i begrenset opplag. I mars og juni fulgte to nye konsertplater. Den ene var viet hele Agents of Fortune-platen og her gjestet originalmedlem Albert Bouchard på flere låter. Innspillingen var gjort i forbindelse med 40-årsjubileet for deres mest suksessrike studioplate i 2016. Et nytt studioalbum spilles inn, med planer om utgivelse høsten 2020.
Ray Weston
Ray Weston (født 20. januar 1954 i Glasgow, Skottland) er en britisk musiker. Han er mest kjent som trommeslager i det engelske rockebandet Wishbone Ash.
Weston fikk sitt første trommesett da han var 16 år og ble kort tid etter med i et pubband som spilte coverlåter. Deretter spilte han med flere ukjente lokale band i Glasgow før han til slutt flyttet til London på begynnelsen av 1980-tallet. Her fant han flere jobber som studiomusiker og arbeid som reservetrommeslager på konserter for flere kjente band og artister. Han kom i kontakt med Wishbone Ash' bassisten Martin Turner ved flere deltagelser på hans soloprosjekter. I løpet av 1980-årene etablerte Ray Weston seg som en respektabel studiomusiker i Londons musikalske arena og hadde studioarbeid med artister som Bill Wyman, Del Shannon og Cliff Richard. I 1986 spilte han også trommer med Ultravox på bandets siste turné.
I 1990 fikk Weston en telefon fra Martin Turner som lurte på om han var interessert å spille trommer på noen av låtene på Wishbone Ash-albumet Strange Affair. Han takket ja og deltok på seks av ti låter, samt ble med bandet på en omfattende turné som også resulterte i liveutgivelsen The Ash Live in Chicago. Ray ble i gruppen til desember 1993. Etter at han forlot Wishbone Ash ble han medlem av bandet World of Leather som ga ut to album på midten av 1990-tallet og fortsatte å arbeide som studiomusiker for andre artister. Han opptrådte også i husbandet for flere populære britiske TV-programmer, hvor han blant annet støttet Tom Jones. Ray arbeidet også i denne perioden noe med Fleetwood Mac-gitaristen Peter Green.
I 1998 ble Ray nok engang invitert til å bli med i Wishbone Ash, denne gang av Andy Powell. Han takket ja og har beholdt posisjonen som trommeslager for bandet siden. Buddy Rich, Ian Paice, John Bonham, Ringo Starr og Stevie Wonder er noen av Ray Westons musikalske forbilder.
Tanzania under OL
Tanzania deltok første gang i olympiske leker under Sommer-OL 1964 i Tokyo under sitt tidligere navn, Tanganyika. De har deltatt i alle påfølgende sommerleker, unntatt Sommer-OL 1976 i Montréal, som de boikottet. Tanzania har aldri deltatt i vinterlekene.
Mannspanelet
Mannspanelet var et utvalg nedsatt av Barne- og likestillingsdepartementet den 6. august 2007 for å se på og diskutere menns levekår i Norge. Ved lanseringen uttalte daværende barne- og likestillingsminister Karita Bekkemellem at:
Arve Juritzen og Jan Kjærstad trakk seg uten å ha deltatt i panelets arbeid. Som ny barne- og likestillingsminister, oppnevnte Manuela Ramin-Osmundsen 2. november 2007 to nye medlemmer til panelet: Tor Stafsnes og Roar Pedersen.
Gustavianska operahuset
Gustavianska operahuset også kalt Gustav III’s opera var et operahus på Gustav Adolfs torg i Stockholm som ble bygget i 1782 på Gustav IIIs initiativ. Det ble revet i 1892 for å gi plass til den nåværende Kungliga Operan.
En seksjonstegning over det Gustavianska operahusets scene fantes på den tidligere svenske femtilappen, til høyre for motivet med Jenny Lind.
Oppdraget
Oppdraget med å tegne det nye operahuset gikk til arkitekt Carl Fredrik Adelcrantz som tidligere hadde tegnet blant annet Kina slott. Teaterinteressen hadde Adelcrantz arvet fra sin far og i Ulriksdals slottsteater (1753) og senere i Drottningholms slottsteater (1764) fikk han omsatt sin kunnskap i reell arkitektur. Med operabygningen i Stockholms slotts umiddelbare nærhet ga Gustav III i 1775 Adelcrantz oppdraget med å skape en stor teaterbygning og samtidig fullføre Nicodemus Tessin d.y.’s idéer angående utseende på Gustav Adolfs torg. Torget skulle komme til å få sin helhet når Arvfurstens palass sto ferdig i 1794.
Bygningen
Adelcrantz hentet inspirasjon og forbilder fra Frankrike. Bygningen blei bygget ved torgets østre side. Teatersalongens hesteskoform og scenens golv hadde forbilder fra blant annet teateret i Lyon, tegnet av Jacques-Germain Soufflot.
Salongen og foajé ble utført i gull og hvit. Huset hadde tre etasjer mot Gustav Adolfs torg. Fasaden var dominert av en frontispis i fire etasjer som ble fremhevet av fire søyler. De fleste rom og salonger i første etasje tilhørte den kongelige losjen. Andre etasje var tjenerboliger og de tre vinduer i frontispisens gesims tilhørte malerateliéet.
Scenebygningen hadde større volum og lå som en egen bygning mot øst. Gjennom høye porter som fantes i fasaden mot Norrström kunne store gjenstander, for eksempel dekorasjoner og hester, føres inn og ut fra scenen. Den østre del av bygningen var utført enklere, og der var det losje og verksteder.
Tiltross for at scenen lå høyere enn de øvrig bygningene gikk det ikke mange år før det ble ansett som utilstrekkelig, man ville heise og senke kulissene under fremføring av skuespill, ikke trekke dem frem som et trekkspill. Teaterledelsen forsøkte å få løyve til å bygge ut scenen i høyden, men søknaden om byggeløyve ble avslått. Salongen bestod opprinnelig av parkett samt fire balkonger. En femte balkong ble bygd i 1815. Scenens mål var 18 ganger 40 alen (omtrent 10,67 x 23,72 meter). Teatermaskineriet var konstruert av Johan Schef.
Åpningen og mordet på kongen
Til premieren hadde man planlagt å fremføre operaen Aeneas i Carthago med libretto av Johan Henric Kellgren og musikk av Joseph Martin Kraus, men solisten som skulle synge rollen Dido, den danskfødte Caroline Müller, forlot landet med sin mann uten forvarsel. Ved premieren 30. september 1782 ble en annen svensk opera fremført, Cora och Alonzo med libretto av Gudmun Jöran Adlerbeth og musikk av Johann Gottlieb Naumann. Den daværende kapellmester ønsket offentlig maskeradeball etter fransk mønster, hvor man bare slapp inn hvis man var maskert. Billetten var billig.
Den 16. mars 1792 ble Gustav III drept under et maskeradeball i operahuset. Da huset ble revet tok en vare på rommet, det såkalte lille kabinettet, hvor kongen ble ført etter at han var blitt skutt. Dette rommet ble gjenskapt i det nye operahuset. Etter mordet ble offentlige maskeradeball forbudt fram til 1821.
Teaterbygningens pendant blir skapt
Som en eksakt og nøyaktig fasadependant på vestre siden mot torget lot Gustav IIIs søster, prinsesse Sofia Albertina, bygge Sofia Albertinas palass eller Arvfyrstens palass etter tegninger av vise-byarkitekt Erik Palmstedt. Adelcrantz anga retningen og Palmstedt gjorde torget ferdig i årene 1783-1794. Nå danner operaen og palasset fløybygninger for Stockholms slotts nordre fasade, med Norrbro som en sentralakse. Også idag kan man i Arvefyrstens palass’ fasade ane hvordan det gustavianske operahuset så ut før det ble revet.
I 1806 ble operaen stengt av Gustav IV Adolf, som i 1807 gav ordre om at huset skulle rives. I 1809 gjenoppstod operaen, som åpnet med noen mindre forestillinger i 1810. I 1812 ble det gustavianske operahuset åpnet. Forestillingen var operaen «Den bergtagne» i fem akter av Frans Hedberg, som ble uroppført den 30. november 1891.
Gustavianske operahusets slutt
Etter drøye 110 års bruk hadde teaterets maskineri blitt håpløst foreldet og bygningen ble ansett brannfarlig. Oscar II ønsket et nytt moderne operahus på samme plass. Derfor ble huset revet i 1892. Med det gustavianska operahuset gikk en umistelig del av Gustav Adolfs torg tapt. I ei kort overgangstid i samband med Gustav II Adolfs 300-års fødselsdagsjubileum var det på tomten en kulissearkitektur som viste det gamle slottet Tre Kronor.
Ledelsen for «Kungliga Teaterns AB» forsøkte lenge i det minste å bevare en del av den gamle fasaden mot torget i det nye operabygget. Men til slutt valgte man en utformning som var inspirert av den nye Parisoperaen fra 1875.
Loxoprosopus
Loxoprosopus er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) billene lever på planter i flere ulike plantefamilier.
Utbredelse
Slekten er utbredt i den neotropiske økosonen (Costa Rica, Brasil, Guyana, Ecuador og Bolivia).
Sentralkomité
Sentralkomité benyttes særlig om den ledende forsamling i et kommunistisk parti.
I kommunistpartier velges som regel delegatene til sentralkomitéen av partikongressen. Sentralkomitéen fungerer som et slags styre for partiet, og velger også medlemmene i politbyrået. I en norsk sammenheng vil en partikongress normalt tilsvare et landsmøte, sentralkomitéen et landsstyre og politbyrået et partis sentralstyre.
Betegnelsen sentralkomité brukes også i noen ikke-kommunistiske sammenhenger, f.eks. Zentralkomitee der deutschen Katholiken. Assosiasjonen til kommunisme har av noen da vært holdt frem som et problem.
Mario Borghezio
Mario Borghezio (født 3. desember 1947 i Torino) er en italiensk politiker som representerer Nordvest-Italia i Europaparlamentet for Lega Nord og er medlem av Uavhengighet/Demokrati-grupperingen.
Han er kjent for sin krasse, rasistiske og vulgære retorikk og for å ha vært involvert i flere episoder av rasistisk vold, som da han ble kjent skyldig for å ha utøvd vold mot et 12-årig marokkansk gateselger, eller da han satte fyr på eiendelene til noen hjemløse innvandrere i Torino, noe som førte til brann.
Borghezio har i sin ungdom vært aktiv på den ytterliggående høyresiden, og ble filmet i 2009 av et skjult kamera da han rådet franske høyreekstremister til å framstå som et lokal, kristen grasrotsbevegelse for å unngå å bli stemplet som fascister, men «i bunn og grunn forbli de samme». I den samme anledningen foreslo han å organisere en tverrstatlig partiskole som skulle utdanne ikke politikere, men «soldater [...] som skal kunne bekjempe fienden».
Bilderberg-gruppen
Borghezio har utmerket seg i Europaparlamentet for sin kritikk av Bilderberg-gruppen, og dennes innflytelse over EU, og inviterte ved en anledning den kjente Bilderberger-kritikeren Daniel Estulin til å holde en pressekonferanse i Europaparlamentet.
Bilderberg-gruppen holdt møtet sitt i 2011 i St. Moritz, Sveits, og Borghezio møtte opp utenfor hotellet hvor gruppen hadde samlet seg og forsøkte å komme seg inn. Sikkerhetsvaktene nektet ham inngang, dyttet ham i bakken og tok ham med til politistasjonen. Som følge av dette begynte Borghezio å blø. Han uttalte senere at han kom til å anmelde forholdet, og den italienske ambassaden i Bern krevde at sveitsiske myndigheter skulle undersøke saken.
Islam
Borghezio er også kjent for sin kritikk av islam, og ble arrestert av belgisk politi etter en demonstrasjon mot islamiseringen av Europa 11. september 2007.
I mai 2011 var Borghezio gjest i et radioprogram, og sa at «Ratko Mladić er en patriot» og «serberne kunne ha stanset islams fremmarsj i Europa, men de fikk ikke lov til å gjøre det».
I juli 2011 uttrykket han, i en annen sending av det samme radioprogrammet som ovenfor, beundring for Anders Behring Breiviks meninger om Islam og innvandring, og betegnet dem «100% gode, noen utmerkede», selv om han tok avstand fra metodene hans. 29. juli utviste Lega Nord Borghezio fra det samme partiet i tre måneder på grunn av hans støtte til Anders Behring Breivik meninger.
Steinsbuskardet-Hisdal biotopvern
Steinsbuskardet-Hisdal biotopvern er et 39 900 dekar stort verneområde etter viltloven vest i Bykle kommune. Området ligger sør for Blåsjø og strekker seg også østover på sørsiden av Botsvatn. Området ble vedtatt vernet 28. april 2000 og 15 år senere, 27. april 2015 ble det vedtatt forvaltningsplan for området.
Om formålet med vern heter det i forskriften: «Steinsbuskardet - Hisdal biotopvernområde har til føremål å sikre eit særs viktig heilårs leveområde med trekkvegar og kalvingsområde for villrein i Setesdal Vesthei.»
Hans Ditlev Bendixsen
Hans Ditlev Bendixsen (født 14. oktober 1842, død 12. februar 1902) var en amerikansk skipsbygger som bidro til utviklingen av handelsmarineindustrien på vestkysten av USA. Hans trelastskonnerter ble bygget i, eller i nærheten av Eureka, California, i verftene på Humboldt-Bay i over 30 år. Disse skonnerter spilte en viktig rolle i den historiske trelasthandelen på vestkysten  av USA.
Bakgrunn
Hans Ditlev Bendixsen ble født i Thisted, Nordjylland, Danmark som sønn av Frederik Carl Bendixsen, en tobakkshandler og Mariane von Mehren Bendixsen. Begge kom fra fremtredende danske familier. Bendixsen var lærling i et skipsbyggeri  i Aalborg i to år. Da han hadde fullført sin læretid arbeidet han ved ulike verft i København, og dro deretter til sjøs som tømmermann.
Legacy
Enkelte av Bendixsens trelastskonnerter har overlevd inn i det 21. århundre. SS «Wawona», bygget i 1897 ble sjøsatt ved i South Lake Union Park i Seattle. SS «Wawona» ble slept til Puget Sound Shipyard 4. mars 2009 og er siden blitt nedrigget. Av Hans Bendixsens gjenværende fartøyer er «C. A. Thayer»nbygget i 1895, som ligger i San Francisco Maritime National Historical Park. «C. A. Thayer» er blitt restaurert og seilte tilbake til Hyde Street Pier 12. april 2007.
Kjell Stahl
Kjell Stahl (født 16. september 1937) er en norsk sivilingeniør fra Stavanger. Kjell Stahl er pensjonert konsernrådgiver i Telenor. Stahl har tjent som konsernrådgiver under konsernsjefene Tormod Hermansen og Jon Fredrik Baksaas. Han var statssekretær i Kommunal- og arbeidsdepartementet under statsråd Arne Rettedal 1983-86. Før dette arbeidet Stahl blant annet i Norges Industriforbund.
I perioden 1988-90 var Stahl universitetsdirektør ved Universitetet i Oslo. Som universitetsdirektør var Stahl kontroversiell. Sammen med professor Inge Lønning forsøkte han å innføre virksomhetsplanlegging og målstyring i institusjonen, hva som vakte motstand i Det akademiske kollegium. Konflikten endte med at Stahl fratrådte stillingen sin frivillig.
Stahl har hatt en rekke styre- og tillitsverv, deriblant ved Høgskolen i Oslo (HiO) fra 1994 til 2000.
Pholidochris
Pholidochris er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
Nokså store (26-36 millimeter), kraftige, blanke til matte oldenborrer.
Levevis
Larvene lever i jorda som vanlig for oldenborrer.
Nasjonale mesterskap i landeveissykling 2009
Nasjonale mesterskap i landeveissykling 2009 startet i Australia og New Zealand i januar. De fleste andre mesterskapene arrangeres siste helga før Tour de France.
Atlasagam
Atlasagam er en agam som er utbredt i Maghreb.
Den lever både i områder med middelhavsklima og i tørrere områder, så lenge den finner steiner å klatre på. I Atlasfjellene finnes den opptil 2500 meter over havet. Atlasagam er utbredt i Marokko, på Monte Hacho ved Ceuta, Melilla, nordvestre Algerie, Vest-Sahara, og kanskje Mauritania.
Atlasagam eter insekter, for det meste maur og termitter. Forplantingssesongen er lang og begynner i midten av mars når arten våkner etter vinterdvalen. Gravide hunner kan påtreffes til begynnelsen av september. Det er gjennomsnittlig 14 egg i kullet, og det tar opptil to måneder før ungene klekkes.
Undersøkelser av mitokondrielt DNA viser at arten omfatter to klader. Den ene er utbredt nord og vest for Atlasfjellene, mens den andre finnes sør og øst for fjellkjeden. Kladene ble adskilt i miocen for 8,5–9,4 millioner år siden, samtidig som Atlasfjellene ble dannet.
Arten er også kjent under et annet vitenskapelig navn, Agama bibronii Duméril & Duméril 1851.
Gottlieb Bender Christiansen
Gottlieb Bender Christiansen (født 27. oktober 1851 i Røjle Mark, Vejlby, Danmark, død 27. september 1929 i Brush, Colorado, USA) var en dansk-amerikansk pastor som kom til Amerika i 1877. I årene 1896–1921 var han den første presidenten i United Evangelican Lutheran Church.
Yngvar Wang
Yngvar Wang (født 21. august 1904 på Høvik i Bærum, død 14. januar 1960 i Oslo) var en norsk jazzmusiker (saksofon og klarinett) og orkesterleder. Wang er en av veteranene innen norsk jazz, og var en del av en rekke sentrale orkestre i Oslo fra slutten av 20-tallet. Han blir ansett som en av sin tids fremste og oftest hørte saksofonister.
Håndball-VM 2027 for menn
Håndball-VM 2027 for menn blir det 30. mesterskapet i håndball for herrer og arrangeres i Tyskland i januar 2027.
Yngvar Wang
Yngvar Wang er faren til sangeren og skuespilleren Sølvi Wang (1929–2011), og det var med hans orkester at hun først opptrådte offentlig.
Håndball-VM 2027 for menn
Kvalifiserte nasjoner
1. Med tanke på at Sommer-OL 2028 skal arrangeres i USA, ga IHF wildcardplass til USA i mesterskapene i 2025 og 2027.
Yngvar Wang
Jens Book-Jenssen tildelte Yngvar Wang den årlige revyprisen "Peterprisen", etter Book-Jensens mellomnavn, i 1956 for "trofast arbeide i revyfaget" da han i flere år hadde arbeidet ved Chat Noir.
Biografi
Yngvar Wang begynte sin musikkarrière tidlig, som en del av det musikalske miljøet rundt glassverket Høvik Verk. Eksempelvis stiftet Yngvar Wang allerede den 18. august 1918 Høvik Verk Skolekorps sammen med Frithjof Pedersen, Frithjof Andersen og Olga Andersen. Senere stiftet han en rekke danseorkestre på Høvik.