cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stuping under Sommer-OL 2004
Stuping under Sommer-OL 2004. Stuping var med på OL-programmet for 21. gang under OL 2004 i Athen. Det ble konkurrert i åtte øvelser, fire for herrer og fire for damer. Kina ble beste nasjon med seks gullmedaljer foran Australia og Hellas med en hver.
Jødeopprørene
Jødeopprøret 132-135
Jødeopprøret (132-135) ble ledet av Simon Bar Kochba («stjernesønnen») som anså seg selv som den jødiske Messias som skulle frelse Israels barn. Opprøret kom da den ellers måteholdne keiser Hadrian begynte å bygge et tempel for Jupiter på tempelplassen i Jerusalem, og samtidig forbød jødene å omskjære guttebarn. Opprøret endte nok en gang med romersk seier og førte til at alle jødiske innbyggere i Jerusalem ble fordrevet. Utenfor byen fikk mange av jødene fortsatt lov til å bli værende, men da kristendommen ble romersk statsreligion, ble de enten kristnet, forble jøder eller gikk i landflyktighet.
Andrej Kasjetsjkin
Andrej Kasjetsjkin (født 21. mars 1980 i Kzyl Ordinskaja) er en kasakhstansk syklist.
Kasjetsjkin ble profesjonell i 2001, og gikk i 2004 til Crédit Agricole. Etter to sesonger der gikk han til Astana Team. Under Tour de France 2005 stod Kasjetsjkin frem som en god klatrer, og kom på andreplass i ungdomskonkurransen. I 2006-sesongen vant han en etappe og kom på tredjeplass sammenlagt i Vuelta a España. Han ble også nummer tre sammenlagt i Deutschland-Tour.
Den 8. august 2007 ble det kjent at Kasjetsjkin hadde avlagt en positiv prøve på bloddoping. Testen skal ha blitt tatt på en uanmeldt dopingkontroll den 1. august. 31. august ble det bekreftet at også B-prøven var positiv, og han ble sparket fra laget.
I juni 2010 skrev han under for Lampre-Farnese Vini etter å ha deltatt i ett ritt etter utestengelsen, temporittet under VM i 2009. I august 2011 brøt han kontrakten for å gå tilbake til Astana.
Jafet Lindeberg
Jafet Lindeberg (født 12. september 1873, død november 1962) kom fra gården Bankenes i Kvænangen. Han fant gull i Alaska, og var med på å grunnlegge byen Nome. Lindeberg ble i sin tid regnet som den rikeste nordmann i Amerika, men tapte stort ved børskrakket i 1929. Han fikk også sin venn Leonhard Seppala over i 1900, og Lindeberg forærte Seppala et hundespann.
Krisehjelp
Høsten 1897 besluttet den amerikanske kongressen å sende hjelp til gullgraverne i Klondike i Canada. Gullrushet hadde tatt fullstendig av. Tusenvis av mennesker strømmet til området, og de fleste av dem var helt uvant med det harde klimaet.
Myndighetene fryktet en humanitær katastrofe med hungersnød, epidemier og lovløse tilstander. Det var vanskelig å få sendt forsyninger. Det ble derfor besluttet å hente rein og kyndige reinpassere fra Norge og frakte dem til Klondike. Rein var kjent som allsidige bruksdyr som kunne brukes til mat, klær og transport.
4. februar 1898 forlot Lindeberg Alta med båten «Manitoba» som hadde kurs for New York. Han hadde fått jobb som reinpasser. Ombord var 113 mennesker, 535 rein og 250 tonn reinlav. Da han kom fram, viste det seg at krisen ikke ble så stor som fryktet, og Lindeberg ble løst fra sin kontrakt. De norske reinsdyrene skal ha gitt opphave til julenissens populærkulturelle reinsdyr. Senere gjorde den norskættede juristen Gudbrand J. Lomen vellykket forsøk på reindrift ved Nome. Hans firma Lomen & Co (som Lindeberg deltok i) innførte reinsdyr fra Norge.
«De tre heldige svenskene»
På Sewardhalvøya ved Beringstredet traff han svenskene Erik Lindblom og John Brynteson, og de tre dannet det svært profittrike gruveselskapet Pioneer Mining Co.. De grunnla også gullgraverbyen Nome i Alaska (først kalt Anvil Creek), hvor de senere gjorde de et stort gullfunn.
Ryktet om gullfunnet til «The Three Lucky Swedes» spredte seg som ild i tørt gress. Året etter ble Nome utsatt for et gullrush tilsvarende det i Klondike.
Etterspill
Mange fra Troms og Finnmark deltok i gullrushet i Nome de første årene. Det var både deltakere fra Manitoba-ekspedisjonen og andre. Fra Skjervøy, Kvænangen og Alta dro om lag 50 personer på gullgraving. Mange vendte rike hjem.
I Nome står det en statue av Jafet Lindeberg og de to svenskene.
Lindeberg døde i San Francisco, i en alder av 89 år.
Mobile World Congress
Mobile World Congress er en årlig verdensutstilling og kongress for mobiltelefonibransjen, der operatører, leverandører og innholdsleverandører møtes. Den arrangeres i Barcelona.
I 2008 besøkte ca. 55 000 personer messen.
Syngespill
Syngespill er en lett og munter operaform med både sang og tale. Operatypen oppstod i Tyskland rundt 1750. Berømte syngespill er Mozarts Bortførelsen fra Seraillet og Tryllefløyten. Betegnelsen syngespill brukes ofte synonymt med vaudeville.
Utdrikningslag
Utdrikningslag eller utdrikkingslag er en fest eller et selskap som forloverne ordner for en mann eller kvinne som skal gifte seg. Festen skal markere et farvel med ungkarslivets eller frøkenskapets frihet og gleder. De er ofte vennefester med bare mannlige eller kvinnelige gjester.
Laup
Laup (også kalt pundslaup) er en gammel norsk måleenhet for vekt og volum, brukt til å måle smør, erter, korn og salt med mer. En laup brukes også som betegnelse på en sveipet beholder.
Utdrikningslag
Tradisjoner
Utdrikingslaget ble tidligere holdt dagen før bryllupet, men holdes i vår tid vanligvis i løpet av de siste ukene før giftermålet – dels for at brud og brudgom skal kunne være i stand til å nyte selve bryllupsdagen uten å måtte slite med bakrus, dels på grunn av at utdrikningslaget skal komme som en overraskelse.
Laup
Måleenhet
En bismerlaup (blant annet brukt i (Borgarting, Gulating og Gudbrandsdal) med smør tilsvarte 3 bismerpund eller ca. 18 kg. Vekten og volumet har imidlertid variert gjennom tiden. I en periode var vekten ca. 15,42 kg og volumet ca. 16,2 liter i dette området. I Ryfylke delte man smørlaupen i 4 bismerpund eller 4 «stinne» spann (ca. 20,57 kg eller 21,6 liter) i en periode, og i 3 spann eller tilsvarende 1 «låklaup» (ca. 11,57 kg eller 12,15 liter) i en annen periode. I søndre Høland utgjorde smørlaupen 1,5 bisperpund (ca. 7,71 kg eller 10,29 liter), og i Elvsysla tilsvarte den 2 bismerpund (ca. 10,29 kg eller10,8 liter). I Bergen var en laup salt lik en «mælekjerald» (ca. 16,2 liter), og i Sogn tilsvarte en laup erter 4 spann (ca. 16,2 liter).
Gjenstandsbetegnelse
En sveipet beholder kalles i enkelte norske målfører, blant annet i Trøndelag, en laup. Laupen har gjerne tilnærmet oval bunn, og lokket klemmes fast mellom to staver i endene. Lauper finnes i ulike størrelser og til mange forskjellige oppbevaringsformål. Betegnelsene kunne være presise i forhold til bruken, for eksempel smørlaup. De kunne være særlig forseggjorte til sending eller kirkeferd, eller de kunne være enkle bruksting på gården eller i utmarka. Lauper var til tørt innhold, de var ikke vanntette.
Utdrikningslag
Tradisjoner
Lagene inneholder forskjellige mer eller mindre tradisjonelle innslag. Ikke sjelden er det knyttet forskjellige ablegøyer til sammenkomsten. Gjestene kan for eksempel være med på utkledning eller andre former for uvanlig oppførsel der det er mange mennesker, på en pubrunde eller gatelangs i en by. Ofte blir hovedpersonen utsatt for en narrestrek eller må utføre mer eller mindre fantasifulle eller pinlige oppgaver. Det er også vanlig å fylle deler av laget med en eller flere aktiviteter og leker. Et nyere fenomen er å ha strippere til stede som karikert «guttemoro» eller «jentemoro». Det er heller ikke uvanlig å ta med utdrikningslaget til utlandet.
Laup
Gjenstandsbetegnelse
Den vanligste betegnelsen for en sveipet beholder i norsk språk er tine.
Stedsnavn
Laup eller Laupen finnes også som stedsnavn, blant annet som navn på fjell, for eksempel i kommunene Rana og Luster.
Zietzia
Zietzia er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utdrikningslag
Tradisjoner
Tradisjonen med utdrikningslag er utbredt i svært varierende grad fra miljø til miljø. Flere følger ikke skikken i det hele tatt. Da den danske kronprins Frederik ble forlover for den norske kronprins Haakon i 2001, arrangerte den danske prinsen ikke utdrikningslag («polterabend») for Haakon før bryllupet hans med Mette Marit 25. august det året.
Zietzia
Utbredelse
Slekten er utbredt i Australia (South Australia, Northern Territory, Queensland).
Utdrikningslag
Tradisjoner
Noen ganger holder gifteklare personer som ikke ønsker å drikke seg beruset, en fest som mer er ment som en avskjed. Slike sammenkomster kan være av ulik art, og er gjerne rene gutte- eller jentefester, men inneholder som regel ikke slike utskeielser som tradisjonelle utdrikningslag forbindes med.
Müritz nasjonalpark
Müritz nasjonalpark (tysk: Müritz-Nationalpark) er en nasjonalpark i delstaten Mecklenburg-Vorpommern i Tyskland. Den ligger omtrent midt mellom Berlin og Rostock og strekker seg over en stor del av innsjølandskapet på Mecklenburgische Seenplatte. Müritz nasjonalpark ble opprettet i 1990 og har et flateinnhold på 318 km². De nærmeste byene er Waren og Neustrelitz. Ved byen Waren ligger et informasjonssenter om parken, kalt Müritzeum.
Utdrikningslag
Betegnelser på ulike språk
Utdrikningslag og liknende festlige markeringer har forskjellige betegnelser på ulike språk. På svensk kalles festen for menn «svensexa» («ungkarsfest klokka seks») og en tilsvarende for kvinner «möhippa» (eller bare «hippa»). På britisk-engelsk er betegnelsene henholdsvis «stag night» og «hen night», på amerikansk «bachelor party» og «bachelorette party». På dansk er betegnelsen «polterabend».
Müritz nasjonalpark
Geografi
Nasjonalparken består av to adskilte områder, Müritz og Serrahn : Den førstnevnte delen, som også er den største, strekker seg fra østbredden av innsjøen Müritz til byen Neustrelitz, mens den andre og mindre delen ligger øst for Neustrelitz. Landskapet i parken består av endemorener, sandur og lavland. 65% av parken er dekket av skog og 12% av innsjøer, mens resten består av myrer, sumper og enger.
Parken har navn etter innsjøen Müritz, som har et flateinnhold på 118 km². Det er dog bare østbredden av sjøen som ligger innenfor nasjonalparken. Det er rundt 100 innsjøer i Müritz nasjonalpark, og tallrike mindre tjern og små elver og bekker. Elva Havel har sitt utspring i Müritz-delen av parken, nær vannskillet mellom Østersjøen og Nordsjøen.
Landskapet og den tallrike innsjøene ble dannet av rester av innlandsisen, som trakk seg tilbake for rundt 12 000 år siden.
Fauna og flora
Blant de mest kjente dyre- og fugleartene som finnes i nasjonalparken er hjort, traner, havørn og fiskeørn. Andre er rørdrum, sivsanger, rødstilk, gluttsnipe, svartstork, krikkand, knekkand og dvergsnipe.
Plantelivet i nasjonalparken omfatter blant annet sjeldne gressarter som storak (Cladium mariscus), foruten også store mengder einer.
Goulburn (elv i New South Wales)
Goulburn er en sideelv til Hunter i New South Wales i Australia. Goulburn har sin kilde øst for Mudgee og renner østover før den munner ut i Hunter ved Denman. Den renner igjennom ett område med lite bosetting og mye av området er del av Goulburn River nasjonalpark.
Elven er oppkalt etter krigs- og koloniminister Henry Goulburn.
Bunny Wailer
Bunny Wailer (født Neville Livingstone; 10. april 1947, død 2. mars 2021 ) var en jamaikansk reggaemusiker, og en av grunnleggerne av The Wailers sammen med Bob Marley og Peter Tosh.
Wailer ga ut en rekke albumer, blant annet hans debutalbum som soloartist, Blackheart Man fra 1976. Denne plata inneholder noen av Wailers mest kjente låter; «Reincarnated Souls», «The Oppressed Song» og «Armagideon».
Slaget ved Khe Sanh
Slaget ved Khe Sanh, også kalt beleiringen av Khe Sanh, fant sted i 1968 under Vietnamkrigen og anses ofte for å være en del av Tết-offensiven.
Norsk Slektshistorisk Forening
Norsk Slektshistorisk Forening (NSF) ble stiftet den 22. oktober 1926 og er Norges eldste, riksdekkende forening for slektsforskere (genealogi). Tidligere hadde norske slektsforskere og genealoger hatt felles organisasjon med de danske gjennom Samfundet for dansk-norsk Genealogi og Personalhistorie (stiftet 1879).
Slaget ved Khe Sanh
Bakgrunn
Khe Sanh ligger i Quang Tri provinsen, den nordligste i Sør-Vietnam og ikke langt fra grensen mot Laos og inntil den demilitariserte sonen mellom Nord- og Sør-Vietnam.
Norsk Slektshistorisk Forening
Publikasjoner
Foreningens hovedmål er å utgi publikasjoner som fremmer kunnskapen om slekter og slektsforskning i Norge. Foreningen utgir fagtidsskriftet Norsk Slektshistorisk Tidsskrift og medlemsbladet Genealogen, begge med to eksemplarer i året.
Slaget ved Khe Sanh
Bakgrunn
Den geografiske plasseringen gjorde området viktig forsyningsmessig for Nord-Vietnam da den lå i nærheten av Ho Chi Minh-stien og den demilitariserte sonen, og ble derfor viktig både militært og prestisjemessig for USA og Sør-Vietnam.
Norsk Slektshistorisk Forening
Publikasjoner
Allerede i 1906 kom det første tidsskriftet for norsk slektsforsking, Norsk tidsskrift for genealogi, personalhistorie, biografi og litteraturhistorie, som kom ut med tilsammen 16 hefter (fordelt på tre bind) frem til 1926. Tidsskriftet ble redigert av Erik Andreas Thomle, Stian Herlofsen Finne-Grønn og Christopher Morgenstierne Munthe. Fra 1927 overtok Norsk Slektshistorisk Tidsskrift som tidsskrift for slekts- og personalhistorie i Norge. Norsk Slektshistorisk Forening har i dag rundt 1 800 medlemmer i inn- og utland og driver i tillegg et fagbibliotek i Oslo.
Slaget ved Khe Sanh
Bakgrunn
USA og Sør-Vietnam fryktet at hele det nordlige Sør-Vietnam ville bli truet dersom Khe Sanh falt, herunder den gamle keiserhovedstaden Huế som ble delvis tatt under slaget om Huế i den samtidige Tết-offensiven, samtidig som en tilbaketrekning fra Khe Sanh ville virke ødeleggende for kampmoralen.
Det ble derfor en viktig symbolsak for den amerikanske øverstkommanderende i Vietnam, general William Westmoreland å holde stillingen ved Khe Sanh, også under den etterfølgende og samtidige Tết-offensiven.
Norsk Slektshistorisk Forening
Kongress i 2014
Foreningen arrangerte sammen med Norsk Heraldisk Forening den 31. internasjonale kongress for genealogi og heraldikk i Oslo i dagene 13. til 17. august 2014. Hovedtemaet for kongressen var Innvirkning på genealogi og heraldikk av store hendelser i en nasjons historie. Kongressen hadde i alt 111 deltagere fra 26 forskjellige land. Den fant sted på Akershus festning, i Fanehallen og på Artilleriloftet. Kongressrapporten ''Genealogica & Heraldica. Influence on Genealogy and Heraldry of Major Events in the History of a Nation. Proceedings of the XXXIst International Congress of Genealogical and Heraldic Sciences'', Oslo 2014, ble utgitt av Slektshistorisk forlag i 2015 og inneholder de fleste foredragene som ble holdt under kongressen.
Paraplyorganisasjon
Norsk Slektshistorisk Forening er medlem av paraplyorganisasjon en Norges kulturvernforbund.
Slaget ved Khe Sanh
Basen
Garnisonen i Khe Sanh ble anlagt i juli 1962 og i september samme år var en avdeling fra Sør-Vietnams hær stasjonert i basen, og det ble anlagt en rullebane på knappe 400 meter. I april 1964 flyttet den første enheten fra det amerikanske marineinfanteriet inn i basen, og i de følgende to årene ble basen videreutviklet. Blant annet ble basen forsterket med artilleri og rullebanen ble utvidet til 1,200 meter. Denne manglet imidlertid fast dekke slik at den var ubrukelig i regnperioder, særlig om våren.
Utover i 1967 var styrken i Khe Sanh-basen stadig i kamper med nordvietnamesiske styrker om høydedragene rundt området, og 155 amerikanske soldater falt i denne perioden.
Slaget
Amerikanerne undervurderte sommeren 1967 det som viste seg å være en nordvietnamesisk opptrapping, men etterretningsrapportene utover høsten og vinteren tilsa en større styrkeoppbygging. Amerikanerne svarte da med å tilføre området flere soldater fra United States Marine Corps.
Slaget artet seg som et forsøk på en beleiring tilsvarende som ved Dien Bien Phu, men denne ble aldri helt vellykket siden amerikanerne lyktes å bringe forsyninger inn i basen under hele slaget. Slaget ble innledet rett etter midnatt 21. januar 1968, da høyde 861 rett nord for basen ble beskutt med bombekastere. Basen ble i løpet av de 77 dagene slaget varte konstant angrepet av nordvietnamesiske bakkestyrker og beskutt av tungt artilleri. Under beleiringen ble det også umulig for amerikanerne å opprettholde aksjonene mot den militære infiltreringen av området fra nord.
Som en støtte for de amerikanske bakkestyrkene, startet US Air Force operasjon Niagara, en massiv bombing av de nordvietnamesiske stillingene. Dette gjorde både forsyningssituasjonen og den generelle situasjonen for bakkestyrkene noe enklere. Den 1. april startet amerikanerne operasjon Pegasus med sikte på nå fram til Khe Sanh langs bakken. De framrykkende amerikanske styrkene møtte liten motstand da de utkjørte nordvietnamesiske bakkestyrkene trakk seg tilbake. Basen fikk gjenopprettet kontakten med omverdenen da amerikanske styrker ankom basen 8. april kl 08:00 og veien inn til basen ble erklært åpen 11. april og operasjon Pegasus ble offisielt avsluttet 15. april.
Resultat
Den nordvietnamesiske strategien under Võ Nguyên Giáps ledelse tok sikte på å gjenta suksessen fra slaget ved Dien Bien Phu mot Frankrike i 1954, men forholdene var ikke sammenlignbare. Blant annet hadde de amerikanske styrkene langt bedre forsyningslinjer, amerikanerne holdt høydene omkring og det amerikanske artilleriet var effektivt.
Hornhinneendotel
Hornhinneendotelet er et enkelt lag av spesialiserte, flate, mitokondriumrike lag av celler som danner den indre (posterior) overflate av hornhinnen (cornea) mot fremre kammer i øyet. Hornhinneendotel regulerer transporten av væskeløsninger som holder hornhinnen i en svakt dehydrert tilstand, noe som er nødvendig for at hornhinnen skal beholde sin transparens (gjennomsiktighet).
Slaget ved Khe Sanh
Politisk betydning av slaget
Slaget fikk i sin samtid en meget stor medieoppmerksomhet, blant annet på grunn av den etterfølgende Tết-offensiven, som for alvor brakte Vietnamkrigen inn i den amerikanske hverdagen og var med på å forme både den amerikanske, men også europeiske oppfatningen av krigen i Vietnam. Slaget ved Khe Sanh har derfor blitt et referansepunkt i amerikansk kultur, og ble eksempelvis nevnt av Barack Obama i hans innsettelsestale som president 20. januar. 2009.
Selv om det militære resultatet, i hvert fall på kort sikt ble annerledes, har allikevel slaget blitt sammenlignet med Slaget ved Dien Bien Phu med hensyn til de langsiktige skadevirkningene det fikk for støtten til det amerikanske militære engasjementet i Vietnam.
Eivind Brager
Eivind Nissen Brager (født 19. april 1939) er en norsk handikappidrettsutøver som har deltatt i paralympiske sommerleker én gang, der han vant to medaljer i svømming. Han deltok også i bordtennis der. Hans handicap skyldes at han ble rammet av poliomyelitt som barn.
Slaget ved Khe Sanh
Khe Sanh i populærkulturen
Det australske bandet Cold Chisel utgå låten Khe Sanh på sitt første album i 1978.
Eivind Brager
Han jobbet som prest i sitt yrkesliv, og fungerte som sykehusprest ved Diakonhjemmet fram til 2006. Han bor i Oslo, er gift og har fire barn.
Slaget ved Khe Sanh
Khe Sanh i populærkulturen
Bruce Springsteen har en referanse til slaget i sangen «Born in the U.S.A.», hvor jeg-skikkelsen i teksten skal ha hatt en bror som falt i slaget.
I den amerikanske animerte situasjonskomedien Simpsons skal skolens rektor Seymour Skinner ha deltatt i slaget da han var sersjant i den amerikanske hæren og skal ha blitt tatt som krigsfange.
Karakteren Walter Sobchak, spilt av John Goodman i filmen Den store Lebowski, hvor slaget nevnes som et av flere slag under Vietnamkrigen som tok så mange unge liv.
I filmen Black Lagoon nevner karakteren Dutch slaget da han kommenterer en skyteepisode på en bar ved å si at «den fikk slaget ved Khe Sanh til å stå fram som en piknik» («...makes the Battle of Khe Sanh look like a picnic»).
Slaget er også et av mange kart i videospillet Battlefield Vietnam.
Kelly Ripa
Kelly Maria Ripa (født 2. oktober 1970 i Stratford i New Jersey) er en amerikansk skuespillerinne og programleder.
Dimrost
Dimrost er et stryk i elva Celebros i J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard. Dette stryket ligger like ovenfor det stedet hvor Celebros møtte elva Taeglin på grensen til Brethil. Strykene skapte et fint yr av vann i lufta, og derfra hard et også navnet sitt, som betyr Regnfulle trapper. Ovenfor Dimrost hadde mennene fra Brethil laget en trebru som krysset elva Celebros.
Kelly Ripa
Kelly Ripa leder sammen med Regis Philbin programmet Live with Regis and Kelly på TV-kanalen ABC. Hun har en av rollene i komedien Hope & Faith som også sendes av ABC. Hun spilte også Hayley Vaughan i såpeoperaen All My Children fra 1990 til 2002.
Dimrost
Fra brua var det vidt utsyn som hadde overblikk over juvet og Taeglin 3,2 kilometer nedover. Da Níniel først ble brakt til Brethil, da hun for første gang så dette synet, begynte hun å skjelve hemningsløst – så mye at navnet Dimrost ble byttet til Nen Girith, Gysningens vann. Det var først senere at grunnen til at hun skalv så kraftig ble oppdaget: avgrunnen som Níniel så fra brua skulle nemlig siden bli det stedet hvor hun skulle lide en tragisk død.
Minor places in Middle-earth Almaren Cabed-en-Aras Almaren 奧瑪倫島
Kelly Ripa
1. mai 1996 giftet Kelly Ripa seg med sin medskuespiller fra All My Children, Mark Consuelos. Paret har tre barn, Michael Joseph Consuelos (født 2. juni 1997), Lola Grace Consuelos (født 19. juni 2001) og Joaquin Antonio Consuelos (født 24. februar 2003).
Hun blir alltid presentert som Kelly «Lee» Ripa når hun er på Late Show with David Letterman.
Høyere utdannelse
Høyere utdannelse er utdanning på universitets- eller høyskolenivå, det vil si utdanning som bygger på videregående opplæring eller tilsvarende erfaring.
Statistisk sentralbyrå definerer å ha en høyere utdanning som å ha fullført minst minst to års heltidsstudion (120 studiepoeng) på universitets- eller høyskolenivå.
Høyere utdannelse i Norge
Fra 2018 ble fagskoleutdanning omtalt som «høyere yrkesfaglig utdanning».
Høyere utdannelse, Danmark
Til forvirring for norskspråklige, kalles høyere utdannelse i Danmark for videregående uddannelser. Det som på norsk kalles videregående utdanninger kalles i Danmark gymnasiale uddannelser.
Falafel
Falafel (arabisk:فلافل, (hebraisk: פָלָאפֶל ), i Egypt og Sudan også kjent som ta'meya, (arabisk طعمية), er stekte kuler eller postei laget av krydrede favabønner og/eller kikerter. Falafel er en populær form for hurtigmat i Midtøsten, der det også blir servert som meze.
Falafel serveres ofte fritert i pitabrød, toppet med friske og/eller syltede grønnsaker, chilisaus og tahinibaserte sauser.
«Falafel» er flertallsformen av det arabiske ordet فلفل (filfil), som betyr «pepper».
Jan Johnsen
Jan Johnsen (født 23. juli 1941 i Stavanger, død 8. april 2000) var en norsk politiker (H). Etter mange år i Stavanger bystyre og formannskap, ble han innvalgt på Stortinget fra Rogaland i 1997.
I tillegg til sitt politiske engasjement var han hottelldirektør på Sola Strand Hotell fra 1976 frem til sin død. Han var gift og hadde tre barn, deriblant Janne Johnsen som var statssekretær i Fiskeridepartementet 2003–2005. Jan Johnsen var initiativtaker til innsamlingsaksjonen «Sykehuset i våre hender», en aksjon som sørget for at Rogaland fikk landets første MR-maskin, det såkalte kroppsøyet.
Stortingsrepresentant Jan Johnsen døde bare 58 år gammel. Han druknet 8. april under Energi- og miljøkomiteens reise i Costa Rica. Det som skulle vært et forfriskende avbrudd i et tett arbeids- og reiseprogram for komiteen, endte i en tragedie. Vararepresentanten Bent Høie trådte inn i Jan Johnsens verv frem til neste valg, og ble deretter valgt inn som fast stortingsrepresentant.
Gatenavn
Stavanger har hedret ham med Jan Johnsens gate på Våland.
Cadel Evans
Cadel Evans (født 14. februar 1977 i Katherine) er en australsk, tidligere profesjonell, syklist. Han ble verdensmester i landeveissykling i 2009 og vant Tour de France 2011.
Karriere
Evans begynte sykkelkarrieren innen terrengsykling hvor han blant annet fikk to VM-medaljer i U23-klassen. Under OL 2000 i Sydney kom han på sjuendeplass i terrengsykling.
I 2001 gikk han over til landeveissykling, og syklet for laget Saeco. I 2002 gikk han til Mapei, og i 2003 og 2004 kjørte han for T-Mobile Team (tidligere Team Telekom). Årene i T-Mobile ble, i likhet med Paolo Savoldelli, preget av velt og skader. Fra og med sesongen 2005 til og med 2009 har han kjørt for det belgiske laget Silence-Lotto (tidligere Davitamon-Lotto og Predictor-Lotto).
Den første gangen han utmerket seg i store etapperitt var under Giro d'Italia i 2002. Dette året tok han over sammenlagtledelsen helt mot slutten av rittet, og hadde gode muligheter til å vinne. På den neste fjelletappen sprakk han imidlertid. Mot slutten av etappen kom han seg knapt oppover, selv om fortvilte hjelperyttere gjorde alt de kunne for å hjelpe ham. Evans tapte godt over 10 minutter til de andre i toppen av sammendraget og endte til slutt på 14.-plass sammenlagt.
Før Tour de France 2008 var han storfavoritt til sammenlagtseieren, men kom på andreplass bak Carlos Sastre. Tour de France 2009 ble ingen suksess, og han endte på 30.-plass sammenlagt. Vuelta a España 2009 gikk bedre – han fikk kjøre i den gyldne ledertrøya på en etappe, og endte på tredjeplass sammenlagt til tross for en ubeleilig punktering på en av de avgjørende etappene.
Under verdensmesterskapet i Mendrisio i september 2009 tok han sin største seier da han vant landeveisrittet etter å ha rykket fra de andre favorittene noen kilometer før mål.
Evans ble i 2013 utnevnt til medlem av Order of Australia
Han la opp karrieren med første utgave av Cadel Evans Great Ocean Road Race, 1. februar 2014.
Norsk fortellerforum
Norsk Fortellerforum (NOFF) er en organisasjon for fortellere og andre som er interessert i fortelling. Organisasjonen ble stiftet i Oslo 2. juni i 1996 og er landsomfattende. Organisasjonen har en bred medlemsgruppe som jobber med scenefortelling, fortelling i pedagogisk sammenheng, innen helse, i næringslivet, som litteraturformidling m.m.
Styret i NOFF arrangerer kurs og fagkvelder for medlemmene, og arbeider i tillegg med å dokumentere fortellerpraksis i Norge, bidra til fagutvikling og fungere som informasjonsportal for norsk fortellerkunst. På sikt arbeides det med å opprette et nasjonalt kompetansesenter. Styreledere har bl.a vært Torgrim Mellum Stene, Kristine Haugland, Karen Høie og Tormod Fuglestad.
Fortellerkunst
Muntlig fortelling eller fortellerkunst er ikke teater eller opplesning, men en egen kunstart der selve fortellingen og møtet mellom den som lytter og den som forteller står i sentrum. Fortelleren har bare seg selv, sin stemme og sine indre bilder, og viktigst av alt – sine historier. Han eller hun gjenforteller ikke en nedskrevet tekst ordrett, men søker å gi historien sitt personlige særpreg. Kildene er som regel muntlige eller innsamlet tradisjonsstoff som myter, eventyr, legender, sagn og vitser. Skrøner og historier fra eget eller andres liv blir også fortalt.
Æresmedlemmer i Norsk Fortellerforum er Marit Jerstad, som opprettet fortellerkunst som eget studie på Høgskolen i Oslo, tidligere leder Lars Poverud, og Prinsesse Märtha Louise.
Brigantere
Brigantene var en keltisk stamme som i tiden før romerske Britannia bodde i området mellom elvene Tyne og Humber i nordlige England. Deres område, ofte kalt Brigantia, var sentrert rundt det som senere ble til Yorkshire. Den greske geografen Klaudios Ptolemaios navnga en (annen?) stamme ved samme navn i Irland hvor de oppholdt seg i området Wexford, Kilkenny og Waterford, mens historikeren Strabon omtalte antagelig en annen stamme med samme eller lignende navn, Brigantii, som en undergruppe av vindelikere (Vindelici) i regionen Alpene.
Innenfor det som er Storbritannia grenset britgantenes område til fire andre keltiske stammer: Karvetiere (Carvetii) i nordvest, som de kan ha vært beslektet med; parisere (Parisi) i øst; korieltauvere (Corieltauvi) og kornoviere (Cornovii) i sør. I nord lå området til votadiniene (Votadini) som oppholdt seg i området ved dagens grense mellom England og Skottland.
Etymologi
Navnet til brigantere (gresk: Βρίγαντες) deler samme urkeltiske rotord som den keltiske gudinnen Brigantia, *brigant- i betydning «høy, opphøyd» og det er uklart om bosetningene som ble kalt for Brigantium ble såkalt for om de var «de høye» eller «opphøyde» i metaforisk betydning av å tilhøre en adel, eller om det var bokstavelig de som bodde opplandet, en referanse til fjellkjeden Penninene, eller om de bodde i fysisk høytliggende bygdeborger i terrenget.
På moderne walisisk betyr ordet braint «forrett, prestisje» og kommer fra samme ordrot som *brigantī. Andre beslektede former fra moderne keltiske språk er: walisisk brenin, «konge» (< *brigantīnos); walisisk/kornisk/bretonsk bri "«forrett, omdømme, ære, rang, verdighet»; skotsk-gælisk brìgh, «kraft, styrke, makt»; irsk brí, «energi, betydning»; mansk, bree «kraft, energi», (alle < *brīg-/brigi-); og walisisk/kornisk/bretonsk bre, «høyde, ås» (< *brigā). Personnavnet Bridget fra gammelirske Brigit (moderne irsk Bríd) kommer også fra Brigantī, og det samme gjør stedsnavnet for den engelske elven Brent.
Det er flere oldtidsbosetninger kalt Brigantium rundt om i Europa, blant annet Berganza i Alava (Spania), Betanzos og Bergondo i Galicia (Spania), Bragança i Portugal og Briançon, Brigetio ved grensen av Slovakia og Ungarn, Brigobanne som er beliggende ved elven Breg og nær elven Brigach i sørlige Tyskland (før-romerske Vindelicia)  og Bregenz i Alpene.
Det italienske ordet brigante, hvorfra engelske og franske brigand og brigade kommer fra, opptrer i middelalderlatin på 1300-tallet i formene brigancii, brigantii, brigantini, brigantes. Selv om en til sist keltisk opprinnelse for ordet er mulig, synes enhver forbindelse fra det italienske begrepet til det keltiske stedsnavnet usannsynlig ettersom brigantere ikke spilte noen betydelig rolle på Den italienske halvøy og hadde forsvunnet som et folk for rundt tusen år før begrepet er dokumentert.
Historie
Da romerne invaderte De britiske øyer i år 43 var brigantene den sterkeste keltiske stammen på øyene. Fra begynnelsen av var de vennligsinnede overfor romerne, og fikk status som klientkongedømme, det vil si et kongedømme kontrollert av guvernøren i romersk Britannia, men med en viss autonomi.
I år 50 søkte Caratacus tilflukt hos brigantenes dronning Cartimandua etter å ha lidd nederlag i slaget ved Caer Caradock. For å vise sin lojalitet mot romerne overleverte hun ham, og han ble ført til Roma i lenker. Dermed var en av de sterkeste av de keltiske krigsherrene satt ut av spill.
Tacitus, i en tale lagt i munnen på den kaledonske lederen Calgacus, viser til brigantene, som «under en kvinnes lederskap», nesten beseiret romerne.
Dallas (TV-serie)
Dallas er en amerikansk såpeopera som gikk på CBS fra 1978 til 1991. Serien handler om den dysfunksjonelle familien Ewing som har gjort seg styrtrik innen oljebransjen. Familien bor på Southfork, en ranch utenfor Dallas i Texas og her utspiller det seg mange intriger, triumfer og tragedier. Dallas varte i 13 år og hele 14 sesonger ble innspilt. Den regnes også som forløperen til serier som Dynastiet og Falcon Crest.
Dallas ble ikke sendt på norsk TV før 1990-tallet, men en del nordmenn fulgte serien ved å se på SVT der serien gikk hver uke. I 1992 sendte TVNorge 23 episoder av sesong 12, mens TV 2 sendte hele serien i tidsrommet 1996-1997. Høsten 1999 sendte NRK2 rundt 70 episoder av serien og i april 2010 startet NRK1 å sende den som dagserie.
Handling
En av de karakterer i Dallas som serien ble berømt for var J.R. Ewing, den intrigante sønnen i familien Ewing som aldri lar en sjanse å gå fra seg til å gjøre livet surt for sine fiender. Oljeindustrien er en tøff bransje, og en av konkurrentene er J.R.s svigerinnes bror Cliff Barnes. J.R. er gift med den etterhvert så alkoholiserte Sue Ellen.
Ingmar Bergman om Dallas
I Røster i radio uttalte Ingmar Bergman om Dallas: «Den er så fullstendig fantastisk elendig at man kan regne ut alt på forhånd. Jeg har fundert over hvor hemningsløst fælt dette er. Alt er åpenbart mulig hvis man lar alle kunstneriske og moralske hemninger falle. Det er skikkelig fengslende! Jeg kan ikke la være å gruble over denne fantastiske smørja - og over at så mange mennesker ser den. Jeg tror det skyldes et behov for eventyr, et bunnløst behov. Som barn ville vi høre det samme eventyret om igjen og om igjen. Det får vi her. Dallas er fascinerende. Jeg ser det ofte og gjerne...»
TV-historie
Noen av avsnittene kan sies å ha gått inn i TV-historien:
Ny serie
I 2012 gjenoppsto serien i en fornyet format på TNT. Mange av de gamle skuespillerne var også med, men serien handlet mest om neste generasjon. Den ble avsluttet i 2014. Serien hadde en del seere i starten, men i løpet av andre og tredje sesong falt tallene en del.
I Norge sendt TV 2 deler av serien.
Goksem
Goksem (Gauksum) er fra gammelt av en gård som ligger på Lindesneshalvøya i Lindesnes kommune i Agder, mellom Ramsland og Fjeldskår. Det var inntil 1964 barneskole på Goksem for innbyggere på Lindesneshalvøya, men skolen ble nedlagt og skolegangen for disse ble lagt til Spangereid.
Goksem har også en værutsatt havn.
Bent Høie
Bent Høie (født 4. mai 1971 i Randaberg) er en norsk tidligere politiker (H) som siden 1. november 2021 er statsforvalter i Rogaland. Høie var stortingsrepresentant fra Rogaland fra 2000 til 2021, og han var 2. nestleder i Høyres fra 2010 til 2020. Han ledet Stortingets helse- og omsorgskomité 2009–2013 og Høyres programkomité foran stortingsvalget i 2013. Han var helse- og omsorgsminister i Erna Solbergs regjering fra 2013 til 2021.
Familiebakgrunn og utdannelse
Høie er sønn av supervisor Kurt Høie (1942–) og husmor Solveig Vistnes (1943–), og vokste opp i Randaberg nord for Stavanger. Etter grunnskolen i Randaberg var han elev ved handel- og kontorlinjen ved Randaberg videregående skole 1987–1990. Høie har grunnfag i rettsvitenskap fra Universitetet i Bergen fra 1991 og et toårig studium i hotelladministrasjon fra Norsk Hotellhøgskole fra 1993. Høie hadde diverse stillinger ved Sola Strand Hotel 1990–1994. Han var styreleder i stiftelsen Dysleksiforskning 2000–2006.
Han møtte Dag Terje Solvang i marinen i 1993 og de to begynte å date i 1995. Paret giftet seg på Sankthans den 23. juni 2000.
Politisk arbeid
Høie kom tidlig inn i politikken, først som leder i Rogaland Unge Høyre 1990–1992, medlem av Unge Høyres sentralstyre 1994–1996 og valgkampsekretær for Rogaland Høyre 1993–1995. Lokalpolitisk var han medlem av Rogaland fylkesting 1992–2000, medlem av fylkesutvalget 1999–2000 og medlem av Randaberg kommunestyre 1992–1995. Han arbeidet særlig med skole-, helse- og sosialsaker. Han var medlem av Stavanger bystyre 1999–2003, etter å ha vært politisk rådgiver for Høyres bystyregruppe i fire år. Høie var leder i Stavanger Høyre 2000–2002.
Høie var 1. vararepresentant til Stortinget 1997–2001, og ble fast representant da Jan Johnsen døde den 8. april 2000. Han overtok Johnsens sete i Stortingets energi- og miljøkomité. I 2001 ble Høie innvalgt på eget mandat, og satt som medlem av Stortingets sosialkomité 2001–2005, medlem av Stortingets kommunal- og forvaltningskomité 2005–2009 og leder i Stortingets helse- og omsorgskomité 2009–2013. Han ble medlem av Høyres arbeidsutvalg i 2008 og 2. nestleder i 2010.
Reservasjonretten
Regjeringen sendte ut et høringsnotat om forslag til endringer i helse- og omsorgstjenesteloven og pasient- og brukerrettighetsloven, samt i fastlegeforskriften og forskrift om pasient- og brukerrettigheter i fastlegeordningen. Høringsfristen ble satt til 30. april 2014. Det viktigste forslaget i notatet var å gi hjemmel for en forskrift som gir rett for leger til å reservere seg mot henvisning og behandling ved alvorlige samvittighetskonflikter knyttet til liv og død, i praksis særlig abort. Forslagene, som var en følge av forliket mellom Kristelig Folkeparti og regjeringspartiene Høyre og Fremskrittspartiet under regjeringsforhandlingene høsten 2013, ga støtet til mye kritikk, også fra regjeringspartienes egne rekker   En rekke ordførere ville nekte sine fastleger å reservere seg mot å henvise til abort. Som følge av motstanden valgte Høie å trekke forslagene.
Statsforvalter
Den 26. oktober 2018 ble Høie utnevnt til statsforvalter i Rogaland. Han tiltrådte 1. november 2021.
Fylkesvei 3674
Fylkesvei 3674 går mellom Helldal og Nedre Tingsaker i Lillesand kommune.
Monumento a la Madre
Monumento a la Madre er et monument til ære for mødrene som står i Jardín del Arte, mellom gatene Sullivan, Villalongín og Avenida de los Insurgentes i Mexico by. Monumentet består av tre skulpturer: en skrivende mann med indianske trekk, en kvinne med indianske trekk med en maiskolbe, som er et fruktbarhetssymbol, og en større figur i midten som forestiller en mor med lang kjole og et barn i armene.
Fylkesvei 3674
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 237 (Aust-Agder).
Melchior Shi Hongzhen
Melchior Shi Hongzhen (født 1927 i Kina) er katolsk biskop i bispedømmet Tianjin i Folkerepublikken Kina.
Biografi
Han ble hemmelig bispeviet som en av to hjelpebiskoper for bispedømmet Tianjin i mars 1982 av undergrunnsbiskopen der, Stephano Li Side.
Fra 1991 ble den andre av de to, hans slektning biskop Joseph Shi Hongchen (død 2001) anerkjent av myndighetene som den rettmessige biskopen av bispedømmet, noe som vanskeliggjorde ytterligere det anstrengte forholdet mellom katolikker knyttet til «undergrunnskirken» og «den åpne kirke»s troende. Biskop Melchior Shi, som dessuten hadde helseproblemer og hadde tilbragt tid i sykehus i Beijing, ble ikke anerkjent som biskop av myndighetene, og ble pålagt å holde seg i landsbyen Xiangyang ved Tianjin.
Også en ordinær undergrunnsbiskopen, biskop Stephen Li Side, ble holdt under oppsyn i et enda mer isolert område i byprovinsen. Senere fikk han lov til å utføre prestelig arbeid i en kirke nær Tanggu, en forstad til Tianjin.
Biskop Li Side døde i 2019, og ettersom Melchor Shi Hongzhen var koadjutorbiskop, utnevnt med etterfølgelsesrett, er han etter katolsk kirkerett å regne som den nye biskop. Dette er det imidlertid lite realitet i, både ettersom de kommunistiske myndigheter stiller betingelser som Shi neppe innfrir (å slutte seg til Den kinesiske patriotiske katolske forening), og fordi han i 2019 var fylt 92 år.
Elisabeth Dons Christensen
Elisabeth Dons Christensen (født 14. mai 1944) er en dansk teolog. Hun var biskop i Ribe stift fra 2003 til 2014.
Christensen er utdannet cand.mag i historie og kristendomskunnskap i 1973 og ble cand.theol. i 1993. Hun var prest i Søllerød siden 1997. Christensen ble utnevnt som formann for Værdikommissionen av kulturminister Per Stig Møller 11. februar 2011.
Christensen ble i 2008 utnevnt til ridder av 1. grad av Dannebrogordenen.
Gullkysten (britisk koloni)
Gullkysten (Gold Coast) var en britisk koloni ved Gullkysten i Vest-Afrika, og heter den dag i dag Ghana. Gullkysten ble dannet som britisk koloni i 1874, da britene annekterte privat eid land langs hele kyststrekningen.
Britene utvidet gradvis koloniens territorium ved erobringstokter mot lokale stammer, Ashantikonføderasjonen og andre europeiske land som hadde etablert små kolonier i området. Det største problemet for britene var ashantifolket, som de var i konstant konflikt med. Fire anglo-ashantiske kriger oppstod mellom 1863 og 1896. Etter den siste krigen mistet ashantikongedømmet sin uavhengighet og ble britisk protektorat den 1. januar, 1902.
I 1946 ble ashantiprotektoratet Britisk Togoland, og Fante-protektoratet innlemmet i Gullkysten og dermed konsolidert som én koloni. Gullkysten ble uavhengig ni år etter (1957) og fikk navnet Ghana.
Bomarsunds festning
Bomarsunds festning er en kasematt i Sund på Åland. Festningen ble oppført av russerne fra 1832, men ble i 1854 erobret og sprengt av britene og franskmennene under Krimkrigen. Den er i dag en ruin.
Festningen lå strategisk til rundt Bomarsund mellom Fasta Åland og Prästö midt på Åland, ved innløpet til Bottenviken og midtvegs mellom Sverige med hovedstaden Stockholm og Finland.
Russland begynte byggingen av det som skulle ble rikets vestligste befestede punkt i 1832, etter at Åland sammen med Finland falt til Russland fra Sverige som en del av freden i Fredrikshamn i 1809. Hovedfestningen var en 290 meter lang halvrund væpnetbrakke med to etasjer, designet for å huse 2–500 menn. Hovedfestningen ble oppført i tegel og rød ålandsk granitt. Rundt hovedfestningen ble det planlagt femten kanontårn, men bare tre av disse ble ferdig oppført. Festningen var omgitt av den bylignende bebyggelsen Skarpans.
Angrepet på Bomarsund
I Krimkrigen ble den da halvferdige festningen angrepet av en britisk flåte, som førte med seg en franske divisjon under Achille Baraguey d’Hilliers. Flåten var under kommando av admiral Charles Napier. I april 1854 ankom flåten Älvsnabben. Forsøket på å ødelegge den russiske flåten ved Kronstadt mislykkes og Napier angrep Bomarsund.
Den 8. august 1854 ble tropper satt i land på tre steder. Bomarsunds festning ble 10. august angrepet fra landsiden av 12 000 franske soldater og fra sjøsiden av 80 franske og britiske fartøyer. Festningen ble forsvart av 2 000 mann med 40 kanoner. For å hindre fienden i å finne beskyttelse i bebyggelsen i Skarpans, ble byen brent av russerne. Etter at to av de ytre forsvarstårnene falt, ble hovedfestningen 16. august tvunget til å kapitulere.
Festningen sprengt – ettervirkninger
De britiske og franske erobrerne bestemte seg for å ødelegge Bomarsund og sprengte festningen 2. september 1854. Det ble senere tatt ut sten til byggevirksomhet andre steder. Den ligger i dag som en ruin, med lite igjen av de veldige konstruksjonene. Ruinen er utviklet til et friluftsmuseum og kulturhistoriskt besøksmål. Det regnes som en av Ålands fremste severdigheter.
I Frankrike ble Bomarsunds fall ansett som en stor seier. En inskripsjon ble påført Triumfbuen i Paris til minne om seieren. Ved freden i Paris i 1856 forpliktet Russland seg gjennom det såkalte Ålandsservitutet til aldri å befeste Åland militært eller besette Åland med tropper av noe slag. Dette ble starten på Ålands demilitarisering, en situasjon som vedvarer til denne dag.
Emanuel Mohn
Emanuel Meyer Mohn (født 15. februar 1842 i Bergen, død 26. april 1891 i Utne i Ullensvang) var en norsk friluftsentusiast, skribent og tegner. Han ble kjent for sine artikler om fjellvandringens gleder, som fikk stor betydning for fjellsportens utbredelse i Norge. Han var bror til meteorolog Henrik Mohn og statistiker Jacob Mohn. Sammen med William Cecil Slingsby og Knut Lykken var han med på førstebestigningen av Store Skagastølstind i 1876, men bare Slingsby nådde toppen. I Jotunheimen har Mohns skar fått navn etter ham.
Oppvekst
Emanuel Mohn ble født i Bergen inn i en ungeflokk som etter hvert ble på 13 barn. Foreldrene var kjøbmand Albert Henrik Mohn (1811–1894) og Adelaide (Ida) Augusta Charlotte Neumann (1814–1864). Familien tilhørte byens velstående borgerskap. Broren Christian Joachim startet ett av Bergens første buekorps, Dræggens, i 1856, og Emanuel var også med der. Eldstebroren Henrik malte buekorpsets første fane.
I 1864 dro Mohn til Christiania for å studere filologi. Han losjerte hos kongelig fuldmæktig Ferdinand Nicolai Roll sammen med to medstudenter, Hagbart Berner og Claus Hansen. Han hadde rommelige kår, og familiebakgrunnen og brødrene Henrik og Jakob gjorde at han fikk adgang overalt. Han sluttet seg til venstremennene og engasjerte seg i målsaken. Han var en god debattant og fikk en selvstendig posisjon blant meningsfellene.
Han ble kjent med Ernst Sars og Aasmund Olavsson Vinje og kom med i den eksklusive kretsen som hadde sitt «Touristentag» i Studentersamfundets restaurant hver fredag. Her ble han et fast innslag i diskusjonene om fjellturer, tindebestigninger og politikk. Andre deltagere var språkforskeren Hans Mathias Elisæus Ross og Mohns medlosjerende, Hagbart Berner. Mohn ble etter hvert med i styret i Studentersamfundet.
I 1868 fikk Vinje og Sars satt opp en hytte på Eidsbugarden, i vestenden av Bygdin. Hagbart Berner var med på innvielsen av hytta. Samme år blir Den Norske Turistforening stiftet, med Tho. Joh. Heftye som formann.
Jotunheimens yndling
Sommeren 1868 dro Mohn på ferie på Vestlandet sammen med en studiekamerat. De gikk fra Skjolden opp Fortundalen og Bergsdalen, fulle av entusiasme for hva som åpenbarte seg av natur. Deres mål var å bestige Galdhøpiggen. Da de fikk se Hurrungane steg begeistringen til nye høyder, og de jublet høyt mot fjellene. Turen gikk videre gjennom Visdalen og Utladalen til Gjende, og over Memurutunga til Russvassbu.
Turen i Jotunheimen gjorde et dypt inntrykk på Mohn, og årvisst vendte han tilbake dit. Hans familie kalte ham «Jotunheimens yndling». Året etter la Mohn ut på sin andre tur i Jotunheimen.
Mohns artikler i Turistforeningens årbøker vakte oppsikt og gjorde at han etter hvert fikk et ry som Norges fremste fjellsportsmann, ekspert på Jotunheimen, til og med kongen av Jotunheimen.
Mohn og Slingsby
Mohn var også i Jotunheimen i 1873 og 1874. Dette året fikk han øynene opp for fjellklatring og besteg Nordre Dyrhaugstind, Glittertind og Nautgardstind. På dampbåten tilbake til Bergen traff han William Cecil Slingsby og kom i snakk med ham. De oppdaget at de hadde mange av de samme planene og ambisjonene om fjell de gjerne vil bestige.
Vinteren 1875/76 korresponderte Mohn og Slingsby og planla sommerens store fjelltur. Det var Mohn som var den mest ambisiøse og la store planer, men Slingsby hadde det avgjørende ordet.
8. juli 1876 møtte Mohn Slingsby i Oslo. De reiste med karjol opp til Bygdin, hvor de hadde avtalt å møte Knut Lykken, som skulle være med som fører. Da Lykken kom, la de ut på en ekspedisjon som er enestående i norsk fjellsports historie, med fem førstebestigninger i løpet av fem dager. Den første var Torfinnstind, ovenfor Torfinnsbu ved Bygdin. De fortsatte så med Galdeberget, Urdanostind, Nordre Urdanostind, som senere fikk navnet Slingsbytind, og Gjertvasstind, før de ga seg i kast med Storen.
Tidlig om morgenen den 21. juli startet Mohn, Slingsby og Lykken fra Vormeli. Været var ikke det beste, men det var siste dagen Lykken kunne være med, så de måtte prøve seg. De kom seg opp i Maradalen, og med visse problemer over Maradalsryggen og ned i Midtmaradalen.
Etter en kort rast ville Mohn som sedvanlig røyke sin pipe, men Slingsby vil videre. «Mohn is always lazy, always wants his pibehvil» skrev Slingsby.