cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oslo Middelalderfestival
Innhold
Oslo middealderfestival har et rikholdig og profesjonelt program, med flere spesialkomponerte verk og aktiviteter. Foruten middelaldertorget med handelsboder, opptog og dans, tilbyr festivalen konserter, teater- og gjøglerforestillinger, dansevisninger og fortellerstunder, foredragsserier, historiske omvisninger og ridderturneringer. Det er blitt skrevet flere dramatiske bestillingsverk til området, og festivalledelsen har utviklet et eget program for barn og unge, med prinsesse- og ridderskole, tidsreiser, forteller- og teaterforestillinger, ridderkamper og ridderleker. Festivalen tilbyr publikum mat som bygger på middelalderens råvarer og oppskrifter.
Samarbeid
Festivalen har startet et samarbeid med middelalderfestivalene i Hamar og Tønsberg.
I 2013 tok festivalen initiativ til Foreningen for norske historiske festivaler. Den nystartede foreningen talte i 2014 atten medlemsorganisasjoner på landsbasis.
Styret
Stiftelsen har fra april 2010 et styre på syv medlemmer. Følgende organisasjoner og institusjoner utpeker et av disse hver:
Tre av styremedlemmene velges av representantskapet, og disse er:
Formålsparagraf
Formålsparagrafen lyder etter vedtektsendring 27. november 2007 slik:
«Stiftelsen har som overordnet formål å bidra til å opprettholde bevisstheten om at Oslo by har sine røtter i middelalderen. Stiftelsen vil bidra til dette ved å:
Helmut Hirsch
Bakgrunn
Helmut Hirsch vokste opp i Stuttgart, hvor han ble medlem av Deutsche Jungenschaft. I 1935 emigrerte han til Tsjekkoslovakia, hvor han studerte arkitektur. Han opprettholdt kontakten til vennene i Deutsche Jungenschaft, som i mellomtiden var blitt forbudt.
Attentatplanlegger
I Praha kom han i forbindelse med en gruppe av organisasjonen Schwarze Front, ledet av Gregor Strasser. Sammen med et angivelig medlem av denne gruppen, som i virkeligheten var agent for den tyske politiske sikkerhetstjenesten (Gestapo), planla han et bombeangrep på rikspartidagområdet i Nürnberg. Ved slutten av 1936 ble han arrestert under en reise til Stuttgart.
Ghanas bank
Ghanas bank (engelsk: Bank of Ghana, BOG) er sentralbanken i Ghana, en republikk i vestlige Afrika. Den har hovedkontor i Accra, og ble etablert i 1957. Nåværende sentralbanklov er fra 2002 (Bank of Ghana Act, 2002 (Act 612)).
Helmut Hirsch
Attentatplanlegger
Etter at Hirsch den 8. mars 1937 ble dømt til døden, forsøkte den amerikanske ambassadør i Berlin, William Dodd, forgjeves å redde hans liv ved å tildele ham amerikansk statsborgerskap, og rettet en direkte appell til Adolf Hitler. Benådningsansøkningen ble avvist. Han ble henrettet ved giljotinering den 4. juli 1937 i Plötzensee-fengselet.
Han ble også brukt som vitne av myndighetene mot forbudte ungdomsgrupper som ble anklaget for forberedelse til høyforræderi og brudd på sprengstoffloven.
Ghanas bank
Historie
Storbritannia hadde tidligere flere kolonier i Vest-Afrika, og Bank of British West Africa (BBWA) ble etablert i 1894 av en gruppe britiske forretningsfolk. Den drev bankvirksomhet i de britiske koloniene Nigeria, Gullkysten, Sierra Leone og Gambia, og senere også i Liberia. BBWA ble i 1912 erstattet av West Africa Currency Board.
Undergrunn
Andre undergrunnsaktiviteter
Det norske ordet undergrunn opptrer oftest i sammensetninger som undergrunnsbane, en underjordisk tunnelbane for tog og trikk, og undergrunnsbevegelse, det vil si en hemmelig eller illegal virksomhet, for eksempel en motstandsbevegelse i et okkupert område. Andre undergrunnsmiljøer kan være en «underverden» (underworld) eller «forbryterverden» av asosiale personer og kriminelle nettverk som lever «under jorden», det vil si i skjul for politi og myndigheter, særlig i en storby.
Ghanas bank
Historie
I 1953 etablerte Ghanas regjering Bank of the Gold Coast (BCG) for å drive både kommersiell bankvirksomhet og sentralbankaktiviteter. Banken skulle særlig bistå forretningsfolk og bønder som ikke fikk støtte fra de utenlandske bankene. Banken var ingen sentralbank, men ga grobunn for den senere sentralbanken. Bank of the Gold Coast ble i 1957 omdøpt til Ghana Commercial Bank, som finnes den dag i dag.
Undergrunn
Geologi
Undergrunn kan dessuten betegne jordlag under bakken og andre typer underlag.
Ghanas bank
Historie
Sentralbanken, Ghanas bank, ble etablert ved «Forordning 34 av 1957» (Bank of Ghana Ordinance), vedtatt av Det britiske parlamentet 4. mars 1957. Dette var to dager før Ghana fikk sin uavhengighet fra Storbritannia. De satte i gang med å få på plass en organisasjon, og i midten av juli 1957 var hovedkontoret til sentralbanken klar for drift. I sin åpningstale vektla statsministeren (Leader of Government Business) at denne anledningen markerte starten på et selvstendig valutastyre i det nylig uavhengige Ghana, og viktigheten av å ha en egen sentralbank: "In the modern world a central bank plays a very important and decisive role in the life of a country. It is essential to our own independence that we have a government-owned bank and that the central bank follows a policy designed to secure our economic independence and to further the general development of our country"
Første driftsdag var 1. august 1957, men utstedelsen av valuta startet ikke før juli 1958.
Målsetting og oppgaver
Loven fra 1957 definerer hovedmålet til sentralbanken til å være å utstede sedler og mynter, samt å bruke valutareserver for å opprettholde lav og stabil inflasjon («monetary stability»). De skal også opprettholde verdien av landets valuta (tidligere ghanesisk pund, i dag ghanesisk cedi). I tillegg skal sentralbanken være regjeringens bank og rådgiver.
Sentralbanksjef
Den første sentralbanksjefen var den skotske bankmannen Alfred Eggleston, som før dette var banksjef for BGC. Med seg som visesentralbanksjef hadde han Douglas F. Stone.
Pr mai 2016 er Abdul Nashiru Issahaku sentralbanksjef. Han overtok etter Henry Kofi Wampah 1. april 2016. Wampah overtok som midlertidig sentralbanksjef etter Kwesi Bekoe Amissah-Arthur i 2012, da Amissah-Arthur ble utnevnt til Ghanas visepresident, og han ble formelt innsatt i april 2013.
Millison Kwadwo Narh er første visesentralbanksjef.
HTC Tempo
HTC Tempo er en Windows Mobile-basert mobiltelefon (smartphone) som ble produsert av HTC. Den ble lansert i oktober 2005.
Argyll and Bute
Argyll and Bute (skotsk-gælisk: Earra-Ghàidheal agus Bòd; skotsk: Argyll an Buit) er en av 32 og den nest største av Skottlands regioner, og et stattholderskap. Den nåværende stattholderen (Lord-Lieutenant) er Jane Margaret MacLeod (14. juli 2020). Administrasjonsbyen er Lochgilphead ved slottet Kilmory Castle, en nygotisk bygning og gods fra 1800-tallet. Den nåværende rådslederen er Robin Currie for Kintyre og øyene.
Beskrivelse
Argyll og Bute dekker det nest største administrative området i et skotsk råd. Rådsområdet grenser til Highland, Perth og Kinross, Stirling og West Dunbartonshire. Grensen går gjennom Loch Lomond i West Dunbartonshire og Highland.
Colias
Colias er en slekt av sommerfugler i gruppen hvitvinger.
Argyll and Bute
Beskrivelse
Hoveddelen av regionen utgjøres av det tradisjonelle grevskapet Argyllshire, unntatt området Morvern som tilhører Highland. Regionen inkluderer også selve øya Bute og resten av det tradisjonelle Buteshire, samt noen områder sør og vest for Loch Lomond som er del av det tradisjonelle Dunbartonshire.
Colias
Navnet
Det latinske navnet, kommer av det greske ordet Colias, som er navnet på en høyde, nær Attica (Hellas), der et tempel ble reist for gudinnen Afrodite.
Argyll and Bute
Beskrivelse
Enkelte av øyene som tilhører regionen er en del av Indre Hebridene.
Colias
Utseende
Colias-artene er en nokså enhetlig gruppe utseende-messig. De er middelsstore sommerfugler, vingespennet er mellom 40 og 50 millimeter for de aller fleste artene. Vingene er avrundede, hvite, gule eller lyst grønnlige, nesten alltid med mørk ytterkant på oversiden. Roten, det innerste leddet, av antennen og vingefrynsene har rødlige farger, fra rosa til vinrød.
Argyll and Bute
Kulturelle referanser
De siste scenene i James Bond-filmen From Russia with Love fra 1963 ble filmet rundt innsjøene og åsene i Argyll og Bute.
Området har også blitt indirekte udødeliggjort i populærkulturen av hitlåten «Mull of Kintyre» fra 1977 av daværende Kintyre-beboer Paul McCartneys band på den tiden, Wings.
Colias
Levevis
Flukten er rettlinjet og rask. Ofte sitter sommerfuglen i solen, da stiller den kroppen slik at solen faller inn fra siden, mens den folder sammen vingene, rett opp fra kroppen.
Colias-artene lever i åpne områder, gjerne der det er litt fuktig. Flere av artene er blant de sommerfuglene som går lengst mot nord og høyest opp i fjellet. Larvene lever på planter i erteblomstfamilien (Fabaceae). Overvintringen skjer i larvestadiet.
Utbredelse
Finnes i de tempererte og kalde områdene på den nordlige halvkulen. De fleste artene lever i fjellområdene i Sentral-Asia. I Norge finnes noen arter som bare lever i fjellet eller i fjell og myrområder, mjeltgulvinge (Colias hecla), polargulvinge (Colias werdandi) og myrgulvinge (Colias palaeno).
Shuangxi-demningen
Shuangxi-demningen er en demning med vannkraftverk i fylket Dabu, prefektur Meizhou i Guangdong-provinsen i det sørlige Folkerepublikken Kina, anlagt i elva Meixi He. Effekten er ca 150 MW.
Demningen er en betong gravitasjonsdam av typen RCC. Dammen er 52 meter høy og 221 meter lang. Den brukes også til vannforsyning, flomkontroll, og irrigasjon.
Tichá Orlice
Tichá Orlice (tysk: Stille Adler) er en 107,5 km lang elv i Tsjekkia.
Elven har sitt utspring på vestsiden av det 1003 m høye Jeřáb (Ebereschberg), i nærheten av landsbyen Horní Orlice, 5 km sørøst for byen Králíky i Hanušovická vrchovina. Elven møter Divoká Orlice, og disse danner elva Orlice.
Edith av Wessex
Edith av Wessex (født ca. 1025, død 19. desember 1075) var dronning av England som ektefelle av Edvard Bekjenneren, som hun ble gift med den 23. januar 1045 da hun antagelig var rundt 25 år. Hennes angelsaksiske navn var Ædgyte (også stavet Eadgythe), som Edith er normannisk variant av. Edith var datter av jarl Godwin av Wessex og dennes andre hustru Gyda Torkelsdatter. Hun var således søster til Harald Godwinson, konge av England i 1066. I motsetning til de fleste engelske dronninger på 900- og 1000-tallet ble hun kronet. Den fremste kilden til hennes liv er et verk hun selv bestilte, Vita Ædwardi Regis (Livet til kong Edvard).
Tidlige år
Edith hadde to yngre søstre, Gunhild og Ælfgifu, og seks brødre, Svein, Harald, Tostig, Gyrth, Leofwine og Wulfnoth. Den nøyaktige fødselsdatoen til Godwins barn er ikke kjent, men Svein var førstefødte og Harald var andre sønn. Harald var rundt 25 år i 1045, noe som plasserer hans fødselsdato til rundt 1020.
Edith ble oppfostret ved nonneklosteret Wilton Abbey i Wiltshire, som var et læresenter som tiltrakk seg adelige kvinner fra hele landet. Hun ble en utdannet kvinne som snakket flere språk, ferdigheter hun antakelig lærte ved Wilton. Hun forble tilknyttet stedet, og i senere år fikk ombygget dens kirke. Hennes niese, Gunhild av Wessex, datter av Harald, ble senere også utdannet ved Wilton.
Vita Ædwardi Regis framhever hennes fromhet. Hun hjalp Giso, biskop av Wells, å sikre sitt bispesete, og land og eiendommer til klosteret Abingdon Abbey, men munker ved Evesham hevdet at hun fikk relikvier fra mange klostre fraktet til Gloucester slik at hun selv kunne velge de beste. Da Gervin, abbed av Saint-Riquier, som besøkte det engelske hoff, avviste hennes velkomstkyss, tok hun det som en fornærmelse. Edvard refset henne, og hun aksepterte avvisningen, og oppfordret deretter engelske kirkemenn om ikke å kysse kvinner, skjønt de hadde ingen innvendinger til skikken.
Edith mistet fire av sine brødre i løpet av meget kort tid. Tostig døde den 25. september 1066 under slaget ved Stamford Bridge. De tre andre, Harald, Gyrth, og Leofwine, døde alle den 14. oktober 1066 under slaget ved Hastings.
Dronning
Den mektige jarlen Godwin støttet Edvards krav på den engelske tronen da sistnevnte kom tilbake til England etter sitt eksil i Normandie. Godwin støttet opprinnelig den danske kongen Hardeknut, men da denne døde i 1042 vurderte han å gi sin støtte til den norske kongen Magnus den gode, et krav som også ble støttet av Emma av Normandie, mor til Edvard. Godwin ga til slutt sin støtte til Edvard. Ekteskapet mellom Edvard og Godwins datter var derfor en politisk allianse.
Ekteskapet mellom Edith og Edvard ga ingen barn. Senere geistlige skribenter har forsøkt å hevde at dette skyldes at Edvard hadde tatt en ed av å leve i sølibat, eller for at han nektet å ha noe med Edith gjøre grunnet antipati for hennes familie. Ediths far Godwin ble hurtig en leder for opposisjonen når Edvard trakk til seg forbundsfeller fra Normandie. Godwin bekjempet den økende normanniske innflytelsen i England og det toppet seg i en maktkamp mellom jarl og konge. Moderne historikere har avvist teorien om sølibat, og i henhold til Edvards biograf, Frank Barlow, «teorien at Edvards barnløshet hadde sin årsak i bevist fravær fra seksuelle forhold mangler autoritet, troverdighet, og diagnostisk verdi.»
Ved å alliere seg med andre jarler klarte Edvard å få Godwin og sønnene hans landsforvist fra riket i 1051. Edith ble sendt til et nonnekloster, antagelig ettersom hun var barnløs og Edvard håpet å bli skilt fra henne. Ni måneder senere kom Godwin tilbake med en flåte, seilte opp elven Thamsen til London og tvang kong Edvard til å akseptere at han ble gjeninnsatt med tidligere rettigheter, blant annet sitt store jarledømme i Wessex. Hustruen Edith fikk da komme tilbake fra nonneklosteret i 1052 og innta sin posisjon som dronning av England på nytt. Godwin jarl døde i 1053. I senere år ble hun en av Edvards innerste gruppe av rådgivere. I Vita Edwardi, i henhold til Barlow, «skjønt hun er alltid plassert beskjedent bak tronen, har ikke forfatteren minimalisert hennes makt eller fullstendig skjult hennes vilje. Når som helst vi får et glimt av henne andre steder ser vi en fast bestemt kvinne, forstyrrende, hard, antagelig med dårlig humør.»
Som kongens hustru var hun ansvarlig for hans kongelige representasjon. Hun bestilte arbeider for hans personlige pryd og ornament, og hadde minst en gullsmed blant sine tjenere. Da han døde viste Domesday Book at hun var den rikeste kvinnen i England, og med den fjerde rikeste enkeltpersonen etter kongen, erkebiskop Stigand av Canterbury, og hennes bror Harald som etterfulgte den barnløse Edvard som konge. Hun holdt eiendommer som var verdsatt til mellom 1570 og 2000 pund i året.
Senere liv og død
Edith fikk bestilt et verk som nærmest helgenerklærte hennes avdøde mann Edvard: Vita Ædwardi Regis (Livet til kong Edvard). Verket har gitt viktig informasjon om tiden før og under kong Edvards regjering. Det er i henhold til dette verket at Edvard fikk sitt tilnavn «Bekjenneren» ved at han trakk seg tilbake til en verden hvor bønn til Gud rådde og for å drive veldedighetsarbeid. Ettersom Edvard hadde vært en ivrig jeger og soldat kan man anta at hans påståtte fromhet var kun et inntrykk som det passet kirken og hans hustru å kultivere.
Bayeux-teppet har tradisjonelt blitt tillagt Vilhelm Erobreren og hans hustru som Mathilda som beskyttere og oppdragsgivere, eller biskop Odo av Bayeux, Vilhelms halvbror. Kunsthistorikeren Carola Hicks har i 2006 kommet opp med hypotesen at derimot Edith av Wessex var beskytter og oppdragsgiver av teppet for å sikre seg en posisjon i det nye hoffet til kong Vilhelm. Denne interessante hypotesen er dog ikke blitt bevist eller har fått gjennomgående aksept.
Etter Edvards død leste Edith om livene til engelske helgener, og ga informasjon om den hellige Kenelm av Mercia til hans hagiograf Goscelin av Saint-Bertin.
Edith døde ved Winchester den 18. desember 1075. Matthew Paris har nedtegnet en tradisjon om at hennes død førte til opphør for en sykdom som hadde lenge vært plaget av. Hun ble gravlagt sammen med sin ektemann i Westminster Abbey og hennes begravelse ble arrangert av Vilhelm Erobreren. Den nordlige forfatteren av Den angelsaksiske krønike, D-manuskriptet, har rapportert:
HTC Typhoon
HTC Typhoon er en Windows Mobile-basert mobiltelefon (smartphone) som ble produsert av HTC. Den ble lansert i august 2004.
Den er også solgt som Audiovox SMT5600, Dopod 565, Eurotel Smartphone 2, i-mate SP3, Krome iQ700, Orange C500, Qtek 8010 og TSM520.
Leichter Panzerspähwagen
Leichter Panzerspähwagen («Lett pansret oppklaringskjøretøy») var en serie av lette 4 x 4 panserbiler produsert i Tyskland fra 1935 til 1944.
Kjøretøyene ble utviklet av Eisenwerk Weserhütte i Bad Oeynhausen. Chassiset ble laget av Auto Union i Zwickau og montert av F. Schichau i Elbing og Maschinenfabrik Niedersachsen i Hannover-Linden.
De brukte standard sPkw I Horch 801 (tung bil) chassis med et vinkelformet pansret karosseri og tårn.
Den 3,8 liters bensinmotoren med 90 hk var plassert bak i bilen og ga bilen en topphastighet på 80 km/t på landevei og 40 km/t i terrenget. Bilen hadde en maksimal rekkevidde på 347 km.
Panservognen ble brukt av oppklaringsenheter i panserdivisjonene. Den fungerte utmerket i land med gode veier, slik som i Vest-Europa, men på østfronten og i Nord-Afrika ble denne typen kjøretøyer svekket av sine forholdsvis svake kjøreegenskaper i terrenget. I disse kampområdene ble den gradvis erstattet av Sd.Kfz. 250 halvbeltekjøretøyer. Sd.Kfz. 250/9 var en Sdkfz med samme tårn som Sd.Kfz. 222.
Sd.Kfz. 222 ble gjennomgått nøye av sovjetiske designere før de utformet den tilsvarende BA-64, en lett panserbil.
Pansring
Fronten og sidene var opprinnelig laget av 8 mm stålpanser og på toppen, bunnen og bak var det samme type plater på 5 mm. Støpte plugghull erstattet senere hull skåret ut av panseret. Tårnet var åpent i toppen, og de ble utstyrt med stålrist som beskyttelse mot håndgranater.
Varianter
Grunnmodell og første produksjonsserie av panserbiler som ble bygd på et standard chassis til militær bruk. Sd.Kfz. 221 var utstyrt med et enkelt 7,92 mm Maschinengewehr 34 (MG34) maskingevær, hadde en besetning på to mann og firehjulstrekk. Pansringen var opprinnelig 8 mm tykk, men ble senere økt til 14,5 mm.
Denne versjonen av Leichter Panzerspähwagen var utstyrt med en 2 cm KwK 30 L/55 kanon og et 7,92 mm MG34 maskingevær. Det tredje besetningsmedlemmet var skytteren, som frigjorde vognkommandøren fra denne oppgaven. Noen versjoner hadde en 28 mm panserbrytende kanon. En prototype hadde en 50 mm kanon. Det ble produsert to eksemplarer av denne prototypen.
En radiobilutgave som i likhet med 221 var utstyrt med et 7,92 mm MG34 maskingevær. Den hadde ekstra radioutstyr og en stor rammeantenne på taket. Det ble produsert over 500 Sd.Kfz 223.
Limnophila sessiliflora
Limnophila sessiliflora er en vannplante som har blitt en populær akvarieplante. Den regnes nå som et ugress flere steder i verden hvor den har blitt introdusert.
Stengelen kan bli opptil fire meter lang, med noen få centimeter som stikker over vannflaten. De bladene som er over vannflaten er mer eller mindre lanseformede. Undervannsbladene er svært annerledes; de er fint oppdelte og fjæraktige.
Blomster er ikke vanlige. De er blå, fiolette, rosa eller lavenderfarget.
Salvador Carmona
Salvador José Carmona Álvarez (født 22. august 1975 i Mexico by) er en tidligere meksikansk fotballspiller, som er utestengt på livstid etter to positive dopingtester på stanozolol. Han har totalt 85 siden debuten i 1996, og var en sentral spiller på landslaget i VM i 1998 og VM i 2002.
Odirlei Pessoni
Odirlei Pessoni (født 1. juli 1982) er en brasiliansk bobkjører. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han ble nummer 29 i firer-bob.
Næstved kommune
Næstved kommune er en dansk kommune i Region Sjælland og ligger vest på øyen Sjælland. Før 1. januar 2007 var det navnet på en kommune i det nå oppløste Storstrøms amt.
Den gamle kommunen (1970–2006) hadde et areal på 199,84 km² og 47 422 innbyggere i 2005. De største byene er Næstved og Hyllinge.
Næstved kommune er en samling av Fuglebjerg kommune, Fladså kommune, Holmegaard kommune, Næstved kommune (1970–2006) og Suså kommune.
Ved kommunevalget 15. november 2005 fikk kommunalbestyrelsen (kommunestyret) rent sosialdemokratisk flertall.
Greensborough
Greensborough kan vise til:
Bikirer
Bikirer er en orden strålefinnefisker med en eneste nålevende familie. De er sammen med stører ofte klassifisert i en egen gruppe (bruskganoider) på grunn av de harde skjellene. Bikirer er en gammel og delvis meget primitiv fiskegruppe. Foruten øreålen er alle nålevende bikirer i slekten skuldergjedder.
Bygning
Pikirene viser en underlig kombinasjon av trekk som bare finnes hos noen få grupper strålefinnefisker, enkelte fossile funn og blant kjøttfinnefiskene. De har tykke, harde skjell bestående av solide beinskjell dekket med ganoin som gir dem et emaljeaktig utseende. På ryggen har de 8-15 småfinner i stedet for en enkel ryggfinne. Hver av disse har en skarp pigg. Kjevestrukturen ligner mer på tetrapoder enn på egentlige beinfisker.
Svømmeblæren fysostom og fungerer som rudimentære lunger, og gjør dem i stand til å hente oksygen fra luften når de er i oksygenfattige vann. Gjellene sitter bak et gjellelokk som hos alle beinfisk, men de har også et åpent sprøytehull slik som man finner hos haier. I motsettning til alle andre fisker mangler de den bakre gjellebuen, slik at de bare har fire gjellebuer.
Bikirer har vært brukt som modeller for hvordan de firbeinet virveldyrenes forfedre har levd og beveget seg. De bruker for det meste halen når den svømmer, men kan ta seg fram på grunt vann med brystfinnene. Finnene sitter på en liten stilk med bein og muskulatur slik som hos kjøttfinnefiskene. Bikirer som har blitt holdt på land utvikler evnen til å ta seg fram med finnene, og skulderbladene, gjellebeina og knoklene i finnene utvikler seg mer slik de gjorde hos forløperne for de tidligste panserpaddene.
Levevis
Som lungefisk og amfibier har de et tydelig larvestadie der yngelen har ytre gjeller, men disse er antatt å være konvergent evolusjon. Maksimal lengde blant disse artene er rundt 90 cm, skjønt de færreste blir lengre enn 30 cm.
Bikirer er populære fisk i offentlige og store private akvarier. De er rovfisker, men er ellers fredelige og relativt rolige. De holder seg stort sett på bunnen, og er gode naboer for andre arter som er store eller raske nok til å ikke regnes som bytte. Noen akvarister har observert at harniskmaller kan angripe bikirer og suge seg fast på huden deres.
Arter
Bikirene er en afrikansk gruppe, det finnes ingen arter fra denne gruppen naturlig i Norge. Systematisk utgjør de en egen orden, delt opp to slekter med 12 arter:
Orden Polypteriformes
Det er også kjent en rekke fossile bikirer, blant annet:
Ale-Skövde kyrka
Ale-Skövde kyrka er en sognekirke i Ale-Skövde församling i Lilla Edets kommun i Göteborgs stift. Den nåværende kirken ble bygget i 1754 med en mur bevart fra en eldre kirke. Døpefonten er fra 1200-tallet.
The Boondock Saints
The Boondock Saints er en actionthriller fra 1999, skrevet og regissert av Troy Duffy. Hovedpersonene i filmen spilles av Sean Patrick Flanery og Norman Reedus som tvillingene Connor og Murphy McManus. De to irske brødrene blir "lovløse" etter at de dreper to medlemmer av den russiske mafiaen i selvforsvar. McManus-brødrene tror at de er på et oppdrag fra Gud, og sammen med deres venn David Della Rocco prøver de å fjerne all ondskapen i Boston – som blant annet inkluderer den russiske og italienske mafiaen. I mellomtiden prøver FBI-agenten Paul Smecker, spilt av Willem Dafoe, å finne ut hvem som begår drapene.
Filmen ble ikke sluppet på kino i etterkant av Columbine-massakren og ble kun vist på noen få skjermer før den ble tatt av plakaten og gitt ut på dvd. Filmen fikk middelmådige anmeldelser, men har idag en kultstatus blant fans.
En oppfølger: The Boondock Saints II: All Saints Day ble sluppet 30. oktober 2009.
Steinar Hovi
Steinar Hovi (født i 23. november 1939 i Rogne, død 16. november 2013) en norsk forretningsmann og grunnlegger av Beitostølen Resort.
Han ble født på en gård i Rogne i Øystre Slidre i 1939, og har vært ski-instruktør både i Østerrike og Skottland. Han grunnla den første skiskolen på Beitostølen i 1965, da han snekret seg et skilt der det sto skiskole, og stilte seg ved siden av skiltet og ventet på at turistene skulle komme. Denne skiskolen ble etter hvert starten på det som i dag er kjent som firmaet Beitostølen Resort AS, hvor flere hytter og hotell er underlagt. I 1975 begynte han å bygge rekkehytter som han leide ut. I slutten av 1980-årene fikk ikke Steinar fornyet leiekontrakten til ut av sportsbutikken som han eide, han måtte derfor finne nye lokaler. Det eneste aktuelle stedet for en ny butikk var på andre siden av veien, men der sto det et hotell. Det endte opp med at han kjøpte hotellet Bergo, for å få gjenåpnet sportsbutikken. Hotellet ble utvidet med 35 nye leiligheter og en pub i den andre enden av bygget.
Han ble i 2009 hedret med Kongens fortjenstmedalje i gull, for sin samfunnsnyttige innsats.
Edson Martins
Edson Martins (født 4. oktober 1989) er en brasiliansk bobkjører. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han ble nummer 29 i firer-bob.
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble han nummer 29 i toer-bob.
Nancy Stouffer
Rowling gikk til søksmål mot Stouffer i USA for å stoppe påstandene, og Stouffer gikk til motsøksmål. Retten gav Rowling medhold.
Norges havrettsminister
Havrettsminister var en norsk statsråd uten eget departement som eksisterte fra september 1974 til utgangen av 1978. Jens Evensen var Norges første havrettsminister. Han hadde ansvar for fiskerigrenser og generelle spørsmål om havrett. Opprinnelig hadde Evensen ansvar for disse sakene som sjef for Handelsdepartementet og Evensen hadde arbeidet med slike saker fra 1949. Arne Treholt var statssekretær i havrettssekretariatet. Embetet ble opprettet under Trygve Bratteli videreført i Oddvar Nordlis regjering i 1976.
Nancy Stouffer
Referanser
Legal disputes over the Harry Potter series
Norges havrettsminister
Evensen ble også leder av det nyopprettede Havrettssekretariatet, en stilling han hadde frem til 1. januar 1979. Som havrettsminister ble han en nøkkelperson – nasjonalt så vel som internasjonalt – i utformingen av den nye havretten i FNs tredje havrettskonferanse (1973–1982). I forberedelsene til denne konferansen var han norsk delegasjonsleder og visepresident for FNs Komité for fredelig utnyttelse av havbunnen utenfor nasjonal jurisdiksjon (1968–1973). Fra 1973 til 1982 ledet han den norske delegasjonen og var samtidig havrettskonferansens visepresident. Som leder av den uformelle «Evensen-gruppen» bidrog han sterkt til utformingen av den endelige konvensjonsteksten når det gjaldt 200 nautiske mil (370.4 km) økonomiske soner, kontinentalsokkelregimet og tiltak for å forebygge havforurensning. Gruppen maktet derimot ikke å få til enighet om regimet for høsting av mineraler fra dyphavsbunnen. Her ble Evensen beskyldt for å løpe utviklingslandenes ærend og ofre industrilandenes interesser på idealismens alter.
Journalistene Jahn Otto Johansen og Per Egil Hegge var særlig kritiske til Evensens forhandlingstaktikk som de mente var for ettergivende overfor Sovjetunionen.
East Kosi Provincial Committee
East Kosi Provincial Committee, opprinnelig en distriktskomite i det østre Nepal under Nepals Kommunistiske Parti, blei seinere en uavhengig, regional kommunistisk organisasjon.
Den er historisk kjent fordi den var utgangspunktet for Jhapeli-gruppa, som igjen danna utgangspunktet for NKP (ML) og Nepals store, moderate kommunistparti kjent som UML.
Historisk bakgrunn
Distriktskomiteen blei stifta etter NKPs 3. landsmøte i 1962. Partiet var forbudt etter kuppet i 1960 og begynte å falle fra hverandre. Det splitta seg opp i kommunistiske partier med ulik ideologi og under ulike ledere, og partiets indre organisasjonsapparat fungerte ikke, sånn at lokale partiorganisasjoner mista kontakt med ledelsen og begynte å styre seg sjøl.
East Kosi Provincial Committee styrte seg sjøl fra 1965. Den fikk relativt stor innflytelse i det østlige Nepal.
Den var på mange måter typisk for ei utvikling som skjedde flere steder i landet på denne tida.
I 1969 kom organisasjonen under ledelse av Man Mohan Adhikari, en veteran fra NKP som hadde sittet i fengsel siden tidlig på 1960-tallet (og seinere statsminister i Nepal).
(Adhikari kstifta i 1979 sitt eget parti, som blei kjent som NKP(Manmohan), men på denne tida virker det som om han var lederen for noe som i ettertida er kjent som Adhikari-gruppa som ikke definerte seg som et parti uavhengig av det nå svært oppløste og reduserte NKP.)
Utgangspunktet for Jhapeli-gruppa
I 1969 og 1970 var det en voksende bevegelse av fattigbønder mot godseiere som nytta statens nye lover om jordreform til å drive dem fra jorda.
Denne bevegelsen var særlig sterk i det sørligste distriktet Jhapa. Den omfatta etterhvert bønder i størstedelen av distriktet.
Dette bidro til at ei gruppe unge ledere i distriktskomiteen i Jhapa, som var tilhengere av Mao Zedongs tenkning og hadde nære kontakter med naxalittiske opprørere i det Indiske nabodistriktet Naxalbari rett over grensa, kom til at situasjonen var moden for å starte et væpna bondeopprør.
Andre distriktskomiteer også ut. Etter dette gikk East Kosi Provincial Committee snart i oppløsning.
Forløper for UML
Andre lokale deler av organisasjonen slo seg seinere sammen med Jhapeli-gruppa i arbeidet for å forberede et nytt parti, NKP(ML), som blei stifta i 1978. Dette partiet danna igjen grunnlaget for det moderate kommunistpartiet UML, som i 2006 er Nepals største parlamentariske parti. UMLs viktigste leder i regjeringa som blei danna i mai 2006 og satt fram til 1. april 2007, visestatsminister og utenriksminister K. P. Sharma Oli, er tidligere medlem av East Kosi Provincial Committee og Jhapeli-gruppa.
East Kosi Provincial Committee er et eksempel på et viktig fenomen i nepalsk kommunistisk historie under Panchayat-diktaturet på 1960- og 1970-tallet: Eksistensen av et stort antall lokale kommunistgrupper som fungerte autonomt. Tilslutning fra slike grupper forklarer en viktig del av den raske veksten til nye kommunistpartier som NKP (Chautho Mahadhiveshan) (dvs. fjerde landsmøte) (fra 1974) og NKP(ML) (fra 1978). De hadde antakelig større betydning enn mange angivelig nasjonale kommunistiske småpartier, som ofte bare var grupper rundt en enkelt leder i Kathmandu. Men fordi disse gruppene er mindre kjent og dårligere dokumentert av historikerne, spiller de en mindre rolle i historiebøkene enn de fortjener.
Adam Mickiewicz
Adam Bernard Mickiewicz (født 24. desember 1798, død 26. november 1855) var en polsk og belarusisk romantisk dikter. Han blir vurdert som en av de tre viktigste polske diktere (med Juliusz Słowacki og Zygmunt Krasiński) og den største slaviske dikter (ved siden av Aleksandr Pusjkin).
Verk
Den politiske situasjonen i Polen på 1800-tallet ble speilet i den polske litteraturen, som etter Polens deling ble engasjert tendensdiktning. Mickiewiczs patriotiske verk hadde den gang en stor innflytelse på det polske folk. Han ble ansett for å være den største fortolker av folkets håp og idealer.
Mickiewicz skrev i en tid da romantikken preget den europeiske litteratur og hans bøker bærer i stor grad preg av denne, men handler også i stor grad om den politiske og kulturelle situasjon i Polen.
De to viktigste bøkene til Mickiewicz er:
Pan Tadeusz ble oversatt til dansk av Valdemar Rørdam og består av tolv sanger og mer enn ti tusen linjer.
Nasjonalitet
Mickiewicz er normalt kjent som en polsk dikter. Alle hans bøker ble skrevet på polsk. I akademiske kretser betviles ikke hans polske nasjonalitet, men hos folk flest er det mer kniving. I Litauen ses han som litauer og hans navn er skrever som Adomas Mickevičius og i Hviterussland er han kjent som Ада́м Міцке́віч og hans familie blir sett på som «poloniserete hviterussere».
Disse kontroverser peker tilbake på at nasjonalitet på 1800-tallet ikke var så hardt nedtømret som konsept som i dag. De geografiske begreper, som Mickiewicz brukte, hadde en meget bredere betydning enn i dag. Dikteren vokste opp i Polen-Litauen, en multikulturell stat som besto av det som i dag er ulike land: Polen, Litauen, Hviterussland og Ukraina.
Hans mest berømte verk, den episke diktning Pan Tadeusz, begynner med ordene (i dansk oversettelse):
Den første linje «Litauen, mit hjemland» dreier seg faktisk om territoriet som i dag ligger i Hviterussland. Mickiewicz brukte ordet Litwa (Litauen) som en geografisk og ikke et nasjonalt eller kulturelt begrep.
Bibliografi
Merk at bøker med oversatt tittel ikke nødvendigvis betyr at de er utgitt på norsk.
Knut Halmrast
Knut Halmrast (født 19. desember 1959) er en norsk komponist, gitarist og musikkprodusent. Han har blant annet laget musikk til filmene Aldri mer 13 og Maja Stenansikt (sammen med Håkon Iversen). Han er bror av jazzgitaristen Tor Halmrast.
Limnophila
Limnophila er en gruppe planter i kjempefamilien. Det vitenskapelige navnet kommer fra latin og betyr «dam-elskende», en referanse til at de lever i vann.
Lead Belly
Huddie William Ledbetter (født 23. januar 1888 i Mooringsport I Louisiana, død 6. desember 1949 i New York ) var en amerikansk visesanger og komponist. Ledbetter tok artistnavnet Leadbelly (på norsk «blymagen»), eller Lead Belly som han selv skrev det og slik det også står skrevet på gravsteinen.
Hovedinstrumentet var akustisk tolvstrengsgitar. På plakater ga han seg derfor selv den imponerende tittelen King among the world's 12 string guitarists, men han spilte også piano, mandolin, munnspill, fele og trekkspill, og sang med en klar, sterk røst. I 1986 ble Ledbetter posthumt valgt inn i Blues Hall of Fame.
Leadbelly startet sin karriere med å følge den blinde folkesangeren Blind Lemon Jefferson på turneer i Sørstatene. De hadde begge folkeviser, blues og spirituals på repertoaret. Selv om læremesteren var en stor nok stjerne til at han fikk spille inn grammofonplater skulle Leadbelly fullstendig overgå ham som musikalsk legende.
Huddie Leadbelly var flere ganger i klammeri med politiet. I 1918 fikk han en dom på 30 år for mord, men ble sluppet fri allerede i 1925. I 1930 fikk han en ny dom på ti år for mordforsøk. Det var nå han ble oppdaget av den kjente amerikanske folkemusikksamleren John Lomax. Lomax gjorde de første opptak med Leadbelly i fengslet, og da han i 1934 fikk benådet ble han sjåfør for Lomax og fulgte med ham på kryss og tvers gjennom Sørstatene for å gjøre lydbåndopptak og møte folkesangere. Lomax' beste kilde til folkevisene var likevel Leadbelly.
John og Alan Lomax skrev en bok om Leadbelly og visene hans, og nå fikk han også spille inn plater, som ofte var å høre på radio i USA. I de følgende årene opptrådte han både på nattklubber, universiteter og skoler. Samme år som Leadbelly døde hadde hans Goodnight, Irene oppnådd å bli en kjempeslager.
Mange av Leadbellys sanger er blitt standardlåter på såvel visesangeres som på bluesartisters repertoar. Popgrupper fra The Rolling Stones til ABBA har likeledes spilt inn sangene hans. Goodnight, Irene er allerede nevnt. En annen kjent sang av Leadbelly som ble en hit er Cotton Fields, som ble spilt inn av The Beach Boys i 1970. I 1993 spilte Nirvana en coverversjon av sangen Where Did You Sleep Last Night under deres MTV Unplugged-konsert, som ble en kjempehit.
Trivia
Den ameriaknske sangartisten Tom Waits uttalte til The Guardian 20. mars 2005 at «Lead Belly var en elv, var et tre. Hans tolvstrengersgitar ringte som et piano i en kirkekjeller, selve Rosettastenen for mye av det som skulle følge».
Sveits’ kvinnelandslag i fotball
Sveits' kvinnelandslag i fotball representerer Sveits i internasjonale kamper.
Sveits har ikke kvalifisert seg til noen mesterskap. Deres innsats i mesterskapssammenheng er relativt beskjeden, og før kvalifiseringen til EM i 1997 ble Sveits plassert i gruppe B, og måtte kvalifisere seg til neste kvalifisering. De vant gruppen, og var tilbake til kvalifisering til VM i 1999 og EM i 2001. I begge tilfellene endte det derimot med sisteplass. I kvalifiseringene til VM i 2003 og EM i 2005 gjorde Sveits et lite fremskritt, men var fortsatt langt unna kvalifisering. Kvalifiseringen til VM i 2007 ble et tilbakeskritt til sisteplass, men i kvalifiseringen til EM var Sveits ett fattig poeng unna omspillsplass.
Francesco Bracci
Francesco Bracci (født 5. november 1879 i Vignanello nær Civita Castellana i Italia, død 24. mars 1967 i Roma) var en italiensk kardinal, og var tilknyttet Den romerske kurie.
Han ble kreert til kardinal av pave Johannes XXIII i 1958. Han var da prest, men ble bispeviet i 1962.
Han deltok ved konklavet 1963 som valgte pave Paul VI, og var også med på Annet Vatikankonsil.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Sundlandsfjord
Sundlandsfjord er en fraflyttet (1992) bygd i Strauman-området på yttersiden av Austvågøya i Lofoten i Vågan kommune. Bygden var den ytterste (nordligste) bygden i Strauman-området da den ble fraflyttet i 1992. Den var lenge større enn mange av nabobygdene, men veien som kom på 1950-tallet gikk ikke lengre enn til Brenna. Derfor ble bygden svært isolert i forhold til de andre bygdene. Etterhvert begynte en fraflytting som gjorde at det ved slutten av 1980-tallet var få personer igjen i Sundlandsfjorden. Det var flere ganger aktuelt å bygge vei til Sundlandfjorden og videre ut til Laukvik på andre siden av Austvågøya. Reduksjon av ulike tjenester førte til videre fraflytting. Tidlig på 1990-tallet var det aktuelt å stoppe postlevering til bygden, men det ble vedtatt å opprettholde postlevering to ganger i uken, frem til den siste familien flyttet i 1992.
I dag er det bare hytter og fritidsboliger i Sundlandsfjorden, men det er igjen aktuelt å bygge vei dit. Om noen vil flytte tilbake til bygden og bo der helårs er usikkert.
Narya
I Ringenes herre av J.R.R. Tolkien er Narya en av de tre alveringene (de andre er Nenya og Vilya), ringen med en stein av rubin (ildens ring). Celebrimbor gav denne ringen til alvenes konge Gil-galad. Før han døde gav han den til Elrond og Círdan. Da Istarene (trollmennene) kom til Midgard ga Círdan ringen sin i all hemmelighet til den viseste trollmannen i hans øyne, og det var Gandalf.
Mikrometer (instrument)
Et mikrometer er et tradisjonelt måleinstrument som kan måle tykkelser og lengder med en presisjon på 1/1000 mm. Mikrometer er også navn på nettopp denne lengden.
Instrumentet er formet som en skrutvinge, der skruens bakside er forsynt med delestreker i forhold til gjengeavstand og -stigning. Størrelsen på gapet kan tilpasses brukers behov ved spesialbygging, mens det gjengse standardinstrumentet er i størrelse med en overallomme. Når en skrur målepunktene sammen over objektet, vil en kunne lese delestreker som gir hundredels millimeteravlesning i seg selv. Delestrekskalaen leses av mot en 11-delt skala, der en får sammenfall mellom en strek fra hver side. Dermed har en funnet neste desimal og funnet tykkelsen med ønsket presisjon.
Prinsippet med å lese av to skalaer med forskjellig inndeling brukes også i skyvelære, der millimeteravlesningen kan forbedres til tidels millimeter. Denne presisjonen er vanligvis god nok til de fleste metallarbeider.
Nybyen i Warszawa
Nybyen i Warszawa (polsk Nowe Miasto) ble anlagt i det 15. århundre nord for Gamlebyen og forbundet med denne gjennom Freta-gaten, som begynner ved Portfestningen. Det var her blant annet Marie Curie vokste opp.
Birkenes
Birkenes er en kommune i Agder.
Nybyen i Warszawa
De viktigste severdighetene i Nybyen er Den helligste Jomfru Marias hjemsøkelses kirke, St. Kasimir kirke, Helligåndskirken, St. Jacek kirke, St. Frans kirke, St. Benon kirke, Raczyński-palasset, Sapieha-palasset, Nybytorget med mursteinshus, Mostowa-gaten, Freta-gaten og Maria Skłodowska Curie-museet.
Historie
Warszawa, som var omringet av bymurer, viste seg å være for liten for den tilstrømmende befolkningen i det 14. århundre. I 1408 opprettet Janusz I av Masovia en ny by, den såkalte Nye Warszawa (Nowa Warszawa), nord for Gamlebyen ved veien til byen Zakroczym. Nybyens våpenskjold fremstilte en jomfru med en enhjørning, og rådhuset befant seg på midten av Nybytorget. Nybyen ble innlemmet i Warszawa først i 1791 etter opphevelsen av Warszawa-jurydykaene.
Birkenes
I 1837 var Birkenes et annekssogn til Tveit prestegjeld. Men siden det var adskilt fra sitt hovedsogn av en fylkesgrense (Birkenes tilhørte tidligere Aust-Agder, mens Tveit hovedsogn lå i tidligere Vest-Agder) måtte det opprettes som et eget formannskapsdistrikt. (For samme problem se også Bakke, Bindal, Røldal, Strømm og Åseral – samt Hemne.)
Nybyen i Warszawa
Historie
Slik som Gamlebyen ble nesten hele Nybyen sprengt i luften av de tyske nazistene under andre verdenskrig, og ble senere gjenoppbygd etter krigen på 1950-tallet.
Birkenes
Nåværende Birkenes kommune har bestått siden 1. januar 1967, da kommunene Birkenes, Herefoss og Vegusdal ble slått sammen til én.
Kommunen grenser til Kristiansand, Vennesla, Iveland, Evje og Hornnes, Froland, Grimstad og Lillesand. Sørlandsbanen går gjennom kommunen over en strekning på 40 kilometer, blant annet forbi Herefoss stasjon.
Birkeland er kommunesentrum og ca. halvparten av innbyggerne i kommunen bor her. Birkeland ligger ved riksvei 41, 30 km fra Kristiansand og 13 km fra Lillesand. Tovdalselva renner gjennom kommunen fra nord til sør og følger i store trekk Rv 41. Tovdalselva er lakseførende helt opp til Herefossfjorden. Teiefossen er en kjent badeplass i Tovdalselva, rett vest for Birkeland sentrum
Lokalavisa i Birkenes heter Birkenes-Avisa og kommer ut hver onsdag.
Natur og geografi
Denne delen av Agder tilhører Bamblefeltet i det svekonorvegiske grunnfjellsskjoldet,, og består av to geologiske hovedformasjoner: Et underlag av Denne delen av Agder tilhører det svekonorvegiske grunnfjellsskjoldet, og består av to geologiske hovedformasjoner av proterozoiske bergarter som er dannet under de gotiske og senere svekonorvegiske fjellkjedeforldingene, med sterk metamorfose under den sistnevnte. Et underlag av 1 600 - 1 450 millioner år gammel skifer, kvartsitt, marmor og amfibolitt med noe hornblendegneis, og ovenpå dette sure overflatestrukturer av både granitt og granodioritt (henholdsvis 1 250 - 1 000 mill år gammelt, og stedvis 1 550 - 1 480 millioner år gammelt). De yngste svekonorvegiske dannelsene bevitnes av større formasjoner av granitt. Det er også noe ganger av gabbro og dioritt, sjeldnere eklogitt. Den kaledonske fjellkjedefoldingen nådde ikke ned hit. Forkastningene går i sørvest-nordøst retning. Den største forkastningen er Kristiansand-Porsgrunn-forkastningen hvor Riksvei 41 («Telemarksvegen») og Sørlandsbanen følger grabenen som i nedre løp rommer Tovdalselva ned til Kristiansand ved Kjevik like sør for kommunen.
Målestasjon
Norsk institutt for luftforskning (NILU) drifter en målestasjon ved Birkenes som er en av de viktigste stasjonene i Europa for måling av grenseoverskridende luftforurensninger. Stasjonen ble betydelig oppgradert høsten 2009, og måler nå også karbondioksid på fastlandet i Norge. Utvidelsen vil også gjøre observatoriet til et av de mest sentrale for å forstå trender i utslipp av klimagasser og klimapådrivere i Europa.
Kultur og turisme
På Tveide sør for Birkeland tettsted ligger Birkenes Bygdemuseum og landets eneste torvstrømuseum (Myhre torvstrøfabrik). Sørvest for Birkeland ligger Birkenes kirke, som er en stor korsformet trekirke i bysantinsk-romansk stil med 650 sitteplasser. Kirken ble vigslet i 1858, og er bygget på området Birkenes gamle kirke stod. I vest (Vegusdal) er det eget bygdemuseum i samarbeid med nabokommunen – Iveland og Vegusdal bygdemuseum. Nord i kommunen ligger tettstedet Herefoss hvor man finner Herefoss kirke, ei 8-talls kirke fra 1865. Altertavlen er fra 1600-tallet. med opprinnelig stasjonsbygning, og her går både Sørlandsbanen og den gamle ferdselsåren Telemarksvegen (RV 41) sammen langs Tovdalselva i Kristiansand-Porsgrunn-forkastningen. Fra 1896 til 1953 hadde Birkeland lokal jernbane (Lillesand-Flaksvandbanen).
Skrivargarden Nes ligger i Herefoss var fra gammelt av Sorenskrivergården i den vestlige delen av Råbyggelagets fogderi. Det vil si for Herefoss, Vegusdal, Iveland og heile Setesdalen. Skrivargarden sees over vannet fra Herefoss kirke.
GBfestivalen har vært arrangert her siden 2011 i og ved Tovdalselva.
Tusenårssted
Kommunens tusenårssted er Tobias' jorde som ligger midt i Birkeland sentrum. Det er en grønn lunge/park. Det er anlagt en sti rundt hele jordet og beplantet.
Gabriel Christiansens gate (Tønsberg)
Gaten er oppkalt etter Gabriel Christiansen (1694–1738), loskaptein. Den fikk sitt offisielle navn i bystyret 15. juni 1932. Tidligere var det Vestfoldgaten som het Gabriel Christiansens gate.
Kornél Pajor
Kornél Pajor (født 1. juli 1923 i Budapest, død 18. mai 2016 i Sverige) var en ungarsk-svensk skøyteløper. Han konkurrerte først for Ungarn til og med sesongen 1948/49 og siden for ISU i 2 sesonger (1949/50–1950/51) og deretter for Sverige. Etter sin skøytekarriere arbeidet han som arkitekt i svenske Djursholm etter å ha fullført arkitektstudiene i Sverige ved Kungliga Tekniska högskolan (KTH) i Stockholm.
Skøyteløper og flyktning
Pajor var i perioden 1948 til 1954 med i internasjonale mesterskap. Hans beste år var i 1949 da han først vant bronse i europamesterskapet i Davos og deretter ble verdensmester allround på Bislett stadion i Oslo. Pajor satte nye verdensrekorder på både 5,000 meter og var den første som gikk under 17 minutter på 10,000 meter. Begge disse løpene ble gjort under EM i 1949 i Davos, men bare 5,000-metertida ble stående da Hjalmar «Hjallis» Andersen forbedret 10,000-meterrekorden ytterligere i et senere par. Disse resultatene gjør Pajor til tidenes mest meritterte ungarske skøyteløper (Emese Hunyady tok sine internasjonale titler i allround 1994 og på 1,500 meter i 1999 som naturalisert østerriksk statsborger som hun ble i 1985).
I forbindelse med Allround-VM 1949 ble Pajor igjen i Norge og fikk flyktningstatus, men via senere internasjonale konkurranser i Trondheim (NOR) og Östersund (SWE) samme sesong så fikk han også flyktningstatusopphold i Sverige. Da flyktningevisumet var utløpt skulle han egentlig tilbake til Norge, men via sine gode svenske kamerater og kontakter (Gösta og Olga Olander samt Sven Låftman) fikk han raskt innvilget svensk statsborgerskap. I sesongene 1949/1950 og 1950/1951 konkurrerte han derfor internasjonalt for ISU og deretter for Sverige.