cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Instituttet for sammenlignende kulturforskning
Instituttet for sammenlignende kulturforskning (engelsk: The Institute for Comparative Research in Human Culture, Oslo) er en frittstående norsk forskningsinstitusjon. Dets styre blir utsett dels av Det norske Videnskaps-Akademi og dels av de fire universitetene i Norge. I dag finansierer det i hovedsak sin virksomhet ved sitt eget fond, men har også noen tilskudd fra Nansenfondet og den norske staten.
Lansettspringer
Utseende
Lansettspringer er en langbeint edderkopper. Kroppen er ganske flattrykket og er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). De åtte øynene er ganske små.
Instituttet for sammenlignende kulturforskning
Historie
Instituttet ble dannet i 1922 og har som oppgave å støtte forskning i etnologi og sammenlignende forskning innen fagfeltene språkforskning, folkeminneforskning, religionsforskning, arkeologi og (etnografisk) samfunnsforskning. ifølge instituttets egen historiebeskrivelse «bekostet [ instituttet i mellomkrigstiden ] omfattende forskningsprosjekter, arrangerte en rekke internasjonale symposier og utga årlig flere sentrale vitenskapelige verk». Siden krigen mangler man midler for en så omfattende virksomhet, «på grunn av inflasjonen og mindre offentlige bevilgninger».
Lansettspringer
Utseende
Artene i denne slekten er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppenes kjønnsorganer, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Instituttet for sammenlignende kulturforskning
Dagens aktivitet
I dag konsentrerer det virksomheten til litteraturutgivelse, og til støtte av forskning på prioriterte forskningsområder.
Lansettspringer
Levevis
Lansettspringer er en aktiv jeger og bygger ikke fangstnett, men jakter ute i det fri. Den lever ofte i trær og kan være godt kamuflert når den sitter stille på barken. Den noe flattrykte kroppen gjør at den kan skjule seg under løs bark og lignende. Hunnen spinner en eggsekk av edderkoppsilke, hvor hun legger eggene og selv vokter over dem til de klekkes.
Iracema (Roraima)
Iracema er en kommune i delstaten Roraima i nordregionen av Brasil.
Erling Bøhle
Erling Sigfred Bøhle (født 20. april 1945 på Kvål i Melhus) er en tidligere norsk lærer og lokalpolitiker (Ap) som var ordfører i Melhus kommune fra 2003 til 2011.
Ole Singstad
Ole Singstad (født 29. juni 1882 i Agdenes, død 8. desember 1969 i New York City) var en norsk-amerikansk sivilingeniør.
Erling Bøhle
Bøhle ble Arbeiderpartiets ordførerkandidat i 2003 etter å vunnet voteringen foran daværende ordfører Solfrid Løvseth. Ved lokalvalget i 2003 fikk partiet tilstrekkelig med stemmer til at Bøhle kunne overta ordførerstillingen og dermed videreføre Arbeiderpartiets ordfører-posisjon i kommunen. Han ble gjenvalgt i 2007, men tok ikke gjenvalg ved kommunestyrevalget 2011. Ved siden av Melhus satt også Bøhle flere år i kommunestyre på Hitra.
Bøhle vokste opp på småbruket Flålykkja på Kvål. Som 14-åring meldte han seg inn i arbeiderungdomslaget, og ble kort tid etter leder der. Han ble også med i Ungdommens kommunestyre. Han tok artium på Trondheim katedralskole. Etter det arbeidet han to år som journalist, først i Gauldalsposten og siden i Arbeider-Avisa. Etter det arbeidet han som lærer ved Kvenvær skole på Hitra og ble i denne perioden gift. Deretter utdannet han seg til lærer ved Lærerskolen på Stord. Etter fullført utdannelse søkte han seg til Hitra ungdomsskole og ble der i 18 år. I disse årene satt han flere år i kommunestyret på Hitra og fikk tilbud om å stille som ordførerkandidat to ganger. I 1988 flyttet han tilbake til Kvål og arbeidet ett år ved Flå skole på Ler. Deretter ble det fast stilling ved Rosmælen skole. Der arbeidet han til han ble valgt til ordfører i 2003.
Ole Singstad
Singstad ble født i Lensvik i Sør-Trøndelag og utdannet ved Trondhjems Tekniske Læreanstalt, før han utvandret til USA i 1905.
Han designet ventilasjonssystemet for Holland Tunnelen som går under Hudsonelva, og han fullførte byggingen av tunnelen etter at sjefingeniør Clifford Holland døde. Han konstruerte også Lincoln-tunnelen, Brooklyn-Battery-tunnelen og Queens-Midtown-tunnelen i New York City og en tunnel under elva Schelde i Antwerpen i Belgia. I 1945 dannet han selskapet Singstad and Kehart Consulting Engineers. Dette firmaet fullførte konstruksjonen av The Big Walker Mountain Tunnel i Virginia. Singstad bygde også tunneler i Argentina, Belgia, Canada, Cuba og Venezuela.
Singstad giftet seg med danskfødte Else Johansen og de fikk to barn, Rita og Paul. Familien bodde for det meste i New York.
Singstad etablerte et legat til innkjøp av bøker til Lensvik Folkebibliotek ut over de kommunale bevilgninger til formålet.
Sambygdinger reiste en statue av ham ved Lensvik Samfunnshus.
VM i curling for menn 1983
Curling-VM for herrer 1983 ble arrangert 11. april – 17. april 1983 i Agridome i Regina i Saskatchewan i Canada.
Hjelledalen (Stryn)
Hjelledalen er en dal i Stryn kommune i Vestland fylke. Dalen ligger på vestsiden av Strynefjellet, nordvest i Breheimen. Den går fra Videsæter til Hjelle ved Oppstrynsvatnet. Riksvei 15 (Strynefjellsveien) går gjennom dalføret, fra Jøl bru til Hjelletunnelen. Det er en utpreget U-dal.
Jaap Bulder
Jacob «Jaap» Eisse Bulder (født 27. september 1896 i Groningen, død 30. april 1979 i Leiderdorp) var en nederlandsk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Bulder var med på det nederlandske fotballaget som kom på tredjeplass i den olympiske fotballturneringen under OL 1920 i Antwerpen. Det var fjorten lag som deltok i fotballturneringen som ble avviklet i perioden 28. august til 5. september 1920. Belgia og Tsjekkoslovakia møttes i finalen på olympiastadion i Antwerpen. Belgia ledet kampen med 2-0 i slutten av første omgang da spillerne fra Tsjekkoslovakia forlot banen i protest mot dommeren. Tsjekkoslovakia ble diskvalifisert og Belgia ble olympiske mestere i fotball.
Nederland som hadde tapt semifinalen til Belgia med 0-3 fikk da en mulighet å spille om sølvmedaljene. De fikk møte Spania i en sølvfinale, Spania som hadde tapt kvartfinalen til Belgia fikk etter at Tsjekkoslovakia ble diskvalifisert og Frankrike, som tapte semifinalen mot Nederland, hadde reist hjem en mulighet til å spille om sølvplassen. Spania vant over Sverige med 2-1 og over Italia med 2-0 og var dermed kvalifisert til å møte Nederland i en kamp om sølvmedaljene.
Nederland tapte sølvfinalen til Spania med 1-3 som ble spilt på olympiastadion i Antwerpen 5. september 1920. Hans eldre bror Evert spilte også på laget.
Klofjell
Klofjell er et fjell i Nannestad kommune i Akershus. Det har en høyde på 664 meter over havet og er det 15. høyeste fjellet i Akershus av fjellene med primærfaktor på minst 50 meter. Toppen ligger innenfor Marifjell naturreservat, som også strekker seg over til Gran kommune i Oppland.
Gila River gasskraftverk
Gila River gasskraftverk er et varmekraftverk i Maricopa County i Arizona, USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 2 212 MW, fordelt på 12 turbiner. Operatør er energiselskapet Gila River Power Station Ltd.
Tom Jenkinson
Tom Jenkinson kjent som Squarepusher (født 17. januar 1975) er en britisk musiker innen elektronisk musikk, spesielt innen drum and bass og acid med en markant jazzinnflytelse.
Gila River gasskraftverk
Kraftverket stod ferdig utbygd i 2003. Brenselkilden er naturgass.
Tom Jenkinson
1975–1990
Tom Jenkinson ble født 17. januar 1975 i Chelmsford, Essex. Sin skolegang og utdannelse fikk han på katedralskolen i Chelmsford, hvor han først fattet interesse for orgelmusikk. I 1985, da han var 10 år kjøpte han sin første kassegitar, og året etter sin første bassgitar. Senere gikk han videre på King Edward VI Grammar School hvor han dannet sitt første band Sub Zero med jevnaldrende elever. I 1987 spilte Sub Zero sin første konsert i byens guttespeiderlokaler. Bandet kunne bare fem låter, og Tom måtte utvide konserten med en Cliff Burtoninspirert bassolo, noe som førte til at hans bukser falt av siden han ikke hadde belte på. I 1987 laget Jenkinson hva han regner som sin første låt, en duett bestående av en basslinje og hvit støy laget på hans Commodore VIC-20, og senere flere innspillinger med samme utstyr. Egenkomponerte og covrede, inspirert av melodiske bassgitarinstrumentalister som John Paul Jones, Chris Squire, Geddy Lee, Flea og andre.
1990–1994
I 1990 fikk Tom Jenkinson låne en firespors opptaksmaskin, en elektrisk gitar og en Roland TR-505 trommemaskin, som han laget en rekke låter med. Med dette materialet fikk han en viss oppmerksomhet fra folk interessert i kontemporærmusikk i nærmiljøet. Alle låtene var i utgangspunktet variasjoner over sporet The Fish av det progressive rockebandet Yes. På første halvdel av 90-tallet hadde også Jenkinson jevnlig konserter med diverse band og orkestre innenfor sjangrene Rock, jazz og funk. I dette tidsrommet dreide også Jenkinsons musikalske interesser mer mot House, Dance, Detroit Techno og Acid. Han begynte å vanke, og spille selv på raveklubber i London med blant annet DJ Hardy Finn. I 1992, under en konsert stilte Jenkinson opp med sin bassgitar og improviserte til DJ Hardy Finns oppkuttede rytmer. Det var etter dette øyeblikket han først så retningen hans musikalske produksjon skulle ta veien, og han begynte å sortere ut utstyret han ville trenge til dette; en Roland SH-101 synthesizer, en Roland TR-707 trommemaskin, en Boss DR-660 trommemaskin, diverse effektpedaler og etter hvert også en Roland TB-303. Da Jenkinson var 18 år, i 1993 begynte han på et studium innen kunst, først ved Braintree College i Essex før han flyttet over til et mer variert mediestudium ved Chelsea College of Art. Samtidig spilte han flere og større konserter, og hans omdømme vokste raskt.
1994 - nåtid
Tom Jenkinsons voksende status i Englands musikkmiljø skapte snart interesse for utgivelser av hans musikk, og i 1994 gav han ut en 12" med navnet Crot EP på plateselskapet Rumble Tum Jum. Samme år ble en ny 12" sluppet. Den fikk navnet Stereotype EP, og ble gitt ut på plateselskapet Nothings Clear. Det neste året fulgte flere mindre utgivelser på plateselskaper som Spymania og Worm Interface.
Jenkinsons første fulle album, Feed Me Weird Things ble gitt ut 3. juni 1996 på Rephlex Records, plateselskapet til Richard D. James, bedre kjent som Aphex Twin. James skrev også en tekst på baksiden av albumets omslag hvor han forteller om en hendelse på en pub i London hvort han ved en tilfeldighet så Tom Jenkinson spille, og på denne måten oppdaget ham.
Jenkinsons første utgivelse på Warp Records var EP-en Squarepusher Plays..., som ble sluppet senere i 1996. Warp Records har siden den gang vært Tom Jenkinsons mest sentrale kanal for utgivelser, og de aller fleste av hans fulle album er gitt ut her.
Utstyr
Før 2000 brukte Tom Jenkinson en Boss DR-660 trommemaskin for å sette sammen låter, en maskin som i utgangspunktet ikke var laget til dette. Senere har han brukt en datamaskin med Reaktor og en Eventide Orville for å gjøre det samme. Av annet elektronisk utstyr bruker han King Tubbyaktig romklang, Akaisamplere (S950 tidlig i karrieren og S6000 senere), en Roland SH-101 synthesizer, en Roland TB-303 synthesizer og en analog båndopptaker.
Ifølge Jenkinsons offisielle hjemmeside er dette hans nåværende utstyrsliste:
Han har i tillegg spilt på Fender-, Ernie Ball- og Warwickbassgitarer
Album
Jenkinson har i tillegg deltatt på tre samlealbum, gitt ut tre remixer og minst 23 EP-er, singler og promos.
Nordklofjellet
Nordklofjellet (også skrevet Nordklofjell) er et fjell i Nannestad kommune i Akershus. Det har en høyde på 666 meter over havet og er det 14. høyeste fjellet i Akershus av fjellene med primærfaktor på minst 50 meter. Toppen ligger innenfor Marifjell naturreservat, som også strekker seg over til Gran kommune i Oppland. Mot sør ligger Klofjellet, 664 moh. De to toppene er skilt av Klofjelldalen, med sadelhøyde 616 moh. På vestsiden av toppene ligger Klofjellgapet.
Ourense (provins)
Ourense (spansk: Orense) er en provins i det nordvestlige Spania som ligger i det sørøstlige delen av den autonome provinsen Galicia. Ourense grenser til provinsene Pontevedra i vest, Lugo i nord, León og Zamora i øst, og til Portugal i sør. Arealet er på 7 273 km². Ourense er den eneste provinsen i Galicia som ikke har kystlinje.
Ourense er omgitt av fjell på alle sider. Disse fjellene har historisk sett vært med på å isolere provinsen fra de mer befolkede områdene langs Galicias kyst. Inntil en motorvei som binder Ourense sammen med Vigo i vest og Benavente i øst ble bygget nå nylig, var jernbanen den eneste måten å ta seg ut og inn av provinsen på, som ikke var uforholdsmessig tidkrevende.
Det fjellrike terrenget med den følgende isolasjonen har gjort provinsens økonomi ustabil, og mye utvandring til andre deler av Spania og til den nye verden har forekommet. Det finnes noe vinproduksjon langs Miñodalen og nær Verín. Man finner også mye griseoppdrett og potetdyrking, spesielt rundt områdene ved Xinzo da Limia, i det inntørka innsjøområdet Antela, som inntil 1960-tallet var den største ferskvannsinnsjøen i Spania.
Av industrivirksomhet finner man kjemiske fabrikker, melkeproduksjoner, vanntapping nær Verín, og klesfabrikker nær hovedstaden Ourense. Et av de største firmaene som driver med foredling av fjærfekjøtt finnes òg i industriområdene rundt byen.
Selv om provinsen ikke er et av de større turistområdene, bidrar turisme til provinsens økonomi.
Hovedstaden Ourense er provinsens eneste by, og befolkningen ellers er hovedsakelig landlig.
Av provinsens 336 099 (2008) innbyggere bor tre tideler i hovedstaden Ourense. Det finnes 92 kommuner i Ourense. Utenom Ourense er de viktigste Verín, Ribadavia, Allariz, A Rua, Carballiño, Viana do Bolo og Xinzo de Limia.
Westermoen Hydrofoil
Westermoen Hydrofoil A/S (WH) var et skipsverft i Mandal som spesialiserte seg på bygging av hydrofoilbåter på lisens fra Italia. Virksomheten ble etablert av Toralf Westermoen i 1961.
Den første båten, HF «Westfoil», ble levert i 1962. Denne ble levert til Bahamas.
WH bygget en rekke små og store hydrofoilbåter (PT 20, PT 50) som ble satt i trafikk på egnede strekninger i forskjellige farvann: På vestlandet, i Oslofjorden, i Øresund, på Bahamas og i Hellas.
På slutten av 1960-tallet bygde WT verdens største hydrofoilbåt av typen PT150. HF «Expressen» med plass til 250 passasjerer ble bygget på bestilling fra et svensk rederi. Båten oppnådde imidlertid ikke den kontraktsbestemte hastigheten på 38 knop og kontrakten ble derfor hevet. Dette ble begynnelsen på slutten for hydrofoil-epoken i Mandal.
I løpet av 1980-årene ble virksomhetens navn endret til Westamarin a/s. Westamarin var i virksomhet til midt på 1990-tallet. Bedriften var i disse årene et ledende verft for utvikling av hurtigbåter, ikke bare i Norge, men også i internasjonal sammenheng.
Båtene er tegnet av kommandørkaptein Harald Henriksen.
Fartøy bygget ved Westermoen Hydrofoil
SS:
W86:
W95:
W88:
W100:
3700 SC:
Nakenfrøede planter
Nakenfrøede planter er frøplanter der frøemnene ikke sitter inne i noen fruktknute, men er ubeskytta eller nakne. Det er om lag 15 familier med ca. 855 arter innenfor de nakenfrøede plantene. Av disse er ca. 550 arter bartrær. I tillegg kommer en rekke utdødde grupper som Glossopteris og Dicrodium, vanligvis sammenfattet i en egen underklasse som frøbregner.
Nakenfrøete planters taksonomi
For en mer fullstendig taksonomi, se: Karplanter
Taksonomisk plassering og gruppering av de nakenfrøete plantene. Grupper uten norske representanter er satt i kursiv. Selv om det er enighet om gruppering innen de nakenfrøete varierer den hierarkiske plasseringen av gruppene, under er de store gruppene plassert som underklasser (for andre nivåer se Christenhusz et al 2011 )
Pingali Venkayya
Pingali Venkayya (født 2. august 1876 i Bhatlapenumarru i Machilipatnam i Madras Presidency, død 4. juli 1963) var opphavsmannen til Indias flagg.
I 1931 kom han til Gandhi med forslaget, men han hadde bare to farger, safran og grønt, som symbol for de to store gruppene i landet. Forslaget ble godtatt, men Gandhi insisterte på å ha en hvit stripe som symbol for alle de andre folkegruppene i landet. og raskt ble populært blant folk. Chakraet i midten er symbol for arbeid og den vanlige mann.
Flatormer
Flatormer er en dyregruppe som består av både frittlevende (marine, limniske og terrestriske) og parasittiske ormer.
Best kjent er kanskje flimmerormene (spesielt planariene), men de parasittiske flatormene er mest suksessrike i antall arter. De parasittiske flatormene er ikter og bendelormer, som begge har representanter som snylter på mennesker. Slektene Gyrodactylus og Dactylogyrus er parasitter på fisk. Gyrodactylus snylter også på frosker.
Flatormer er tvekjønnet.
Rhabditophora
Rhabditophora kjennetegnes ved flere unike egenskaper. Rabitt-cellene produserer sekreter av ukjent funksjon. De har også et «klebeorgan», som består av tre celler: én kjertelcelle som produserer «lim», og én som produserer «løsemiddel», som begge munner ut gjennom den tredje celle. Dette organet er av stor betydning for bentiske arter i rennende vann, i og med at det muliggjør en nesten momentan forankring og like momentan løsning fra sedimentet.
Neoophora
Delgruppen Neoophora, som blant annet består av de parasittiske, men også flertallet av de frittlevende, artene, er kjennetegnet ved et klart avledet særtrekk: Eggene er såkalt ektolecitale, dvs. at plommen ikke er lagret i, men utenfor eggcellen. Eggene er altså «eggkapsler» som består av én egg- og flere plommeceller. Gruppens vitenskapelige navn (latinsk) Neo-ophora betyr «ny-egginger».
Slektskapsforholdene innen Neoophora fremdeles uavklarte. Anførselstegnene rundt «Dalyellioida» og «Typhloplanoida» antyder at disse gruppene kan være kunstige.
Systematisk inndeling
Flatormer som sådan er en parafyletisk gruppe. De frittlevende flatormene (flimmerormene «Turbellaria») har gitt opphav ikke bare til de parasittiske gruppene, men også resten av de bilaterale dyrene. I fylogenetisk systematikk tas derfor gjerne (Acoela og Nemertodermatida) ut av flatormene og utgjør søtergruppa til resten av de bilaterale dyrene. Den systematiske posisjonen til Xenoturbella og Catenulida er også usikkre. Det er derimot hevet over all tvil at de resterende flatormene som danner gruppen Rhabdithophora, utgjør en naturlig gruppe.
Slektskapsforholdene mellom delgruppene er, gjengitt i hierarkisk skrivemåte.
Elevenes Hovedforbund
Elevenes Hovedforbund (EHF) er en politisk uavhengig interesseorganisasjon for elever i den videregående skolen i Norge.
Politisk sett er EHF lenger til høyre enn Elevorganisasjonen. EHF har bl.a. drevet en kampanje for fritt skolevalg. EHF er tilhengere av friskoler, og ønsker å videreføre forsøkene med frivillig sidemålsundervisning i Osloskolen.
Shen Congwen
Shen Congwen (forenklet kinesisk: 沈从文, tradisjonell kinesisk, pinyin: Shěn Cóngwén, forfatterpseudonym for Shen Yuehuan 沈岳焕; født 28. desember 1902 i fylket Zhen'gan - senere Fenghuang - i provinsen Hunan i Kina, død 10. mai 1988 i Beijing), var en kinesisk forfatter.
Elevenes Hovedforbund
Aktivitet
Det er per i dag (2010) ingen aktivitet i organisasjonen.
Shen Congwen
Bakgrunn
Shen Congwen ble født i vestre del av Hunan-provinsen i sørvestre Kina, der mange folkeslag bor, og kom fra en offisersfamilie som hadde blandet herkomst fra hankinesere, miao- og tujia-folkene. Hans farmor var av minoritetsfolket miao, og hans mor var tujia.
Ettersom Shen ikke hadde noen mulighet for å studere videre i sine hjemtrakter vervet han seg i hæren. I 1923 forlot han militærlivet og dro til Beijing.
Forfatter
Han fikk innflytelserike venner som Yu Dafu og Ding Ling. Han ble medlem av det litterære selskap Nymåneselskapet, skrev i forskjellige tidsskrifter og ble redaktør for littaraturbilaget til avisen Dagong.
Shen regnes som en av de absolutt fremste kinesiske forfatterne på 1900-tallet. Hans skjønnlitterære produkdjon omfatter et førtitalls romaner og flere hundre noveller. Han begynte å skrive om landlivet i vestre Hunan i midten av 1920-tallet. Det gjennomgående temaet i hans forfatterskap er skildringer av enkle, hederlige og troskyldige landsens folk hvis uskyldsfullhet, spontanitet og sinnlighet hylles som en forbilledlig kontrast mot den moderne sivilisasjon. Hans verk viser en påvirkning frs den muntlige fortellertradisjon men rommer også moderne foreteelser som innslag av indre monolog. Shens skildringer av hjembygden gitt etterhvert over til en stadig mer lyrisk prosastil. Kortromanen Grenseland (Biangcheng, 1934) i den sistnevnte stil anses å være hans mesterverk.
Shen begynte å skrive helt upolitisk om landlivet i det vestre Hunan men kom til å bli radikalisert i 1930-årene. I større grad ann andre samtidige kinesiske forfattere var hans forfatterskap preget av kinesisk tradisjon og klassisk litteratur. Kommunistenes kulturpolitikk medførte imidlertid at han ikke kunne fortsette med å skrive skjønnlitteratur etter 1949. Han ble rammet av en politisk kampanje mot «borgerlige forfattere», og forsøkte å ta sitt eget liv.
Senere arbeidet han ved Museet for kinesisk historie, og hans eneste forfatterskap var vitenskapelige arbeider. Under kulturrevolusjonen ble han atter offer for hetskampanjer, og i 1969 ble han trass i sin høye alder tvunget til å bli kroppsarbeider.
Etter kulturrevolusjonen ble han rehabilitert. I 1978 ble han igjen vitenskapsmann ved det historiske institutt ved det kinesiske akademi for samfunnsvitenskap.
I 1980 ble en av hans gamle noveller lagt til grunn for en dreiebok for en film. To år etter ble han medlem av Forbundet for litteratur- og kunstkretser, og ett år etter medlem av Det kinesiske folks politisk konsultative konferanse.
Han lå an til å bli vinner av Nobelprisen i litteratur i 1988, men døde før det kunne ble noe av.
Mucajaí
Mucajaí er en kommune i delstaten Roraima i nordregionen av Brasil.
SafeDisc
SafeDisc V1
SafeDisc V1 beskyttede CD-er kan bli gjenkjent ved å finne disse filene: Den gjennomførbare EXE filen dekrypterer og lader spillet i den krypterte ICD-filen.
SafeDisc V2
Disse filene eksisterer på alle originale CD-er: Ladefilen -GAME-.exe er nå integrert i den gjennomførbare hovedfilen, noe som gjør at -GAME-.ICD ikke eksiserer lengre. CLOCKSPL.exe eksisterer heller ikke. Det er også lagt til "Dårlige" sektorer.
SafeDisc V3
SafeDisc V3 bruker en nøkkel til å kryptere gjennomførbare hovedfilen(EXE eller DLL), og lager en tilhørende digital signatur som er hatt på CD-en når de er replikerte.
SafeDisc V4
SafeDisc V4 er den nyeste SafeDisc utgaven.
Lunar Park
Lunar Park er Bret Easton Ellis' femte roman. Den ble publisert i 2005. Boken er blitt kalt en semi-selvbiografi og en metaroman, fordi forfatteren selv er hovedperson i boka.
Handling
Boken starter med en parodisk oppsummering av forfatteren Bret Easton Ellis' liv. Etterhvert når boken nå-tiden, og går over i fiksjon.
Ellis lever sammen med skuespillerinnen Jayne Dennis, samt deres elleve år gamle sønn Robby og hennes seks år gamle datter Sarah. Merkelige hendelser skjer en halloween-natt, som blant annet involverer det ene kosedyret til Sarah. Samtidig blir folk i nærmiljøet drept på samme måte som i Ellis' tredje roman American Psycho. Ettersom romanen fortsetter blir hjemsøkelsen av huset, og spørsmål om farens død mer og mer fremtredende. Med Ellis' historie med rusmiddelbruk og alkoholisme tviler familien hans sterkt på hans påstander om at huset blir hjemsøkt.
Embedsmann
En embedsmann eller embedskvinne (bokmål: embetsmann eller embetskvinne), er en person som innehar et embede, noe som i de fleste tilfeller innebærer at vedkommende har en høyere stilling innen administrasjonen i en stat eller visse organisasjoner.
Norge
I Norge er en embedsmann eller embedskvinne betegnelsen på en person som er utnevnt av Kongen i statsråd til en høyere stilling i statstjenesten. I 2015 var ca. 1.800 statsansatte personer klassifisert som embedsmenn. I departementene regnes for eksempel statsansatte fra byråsjef og oppover som embedsmenn. Statsadvokater, dommere, sorenskrivere og fogder er også embedsmenn. En del stillinger som tidligere var embeder, er i dag gått over til å bli tjenestemannsstillinger, for eksempel politijurister, professorer og prester. Embedsmenn har vanligvis, men ikke nødvendigvis, utdannelse på universitetsnivå. Den tidligere publikasjonen Norges statskalender inneholdt årlige oversikter over landets embedsmenn.
I Norges Grunnlov nevnes embedsmenn i paragraf 21 og 22. Der skiller en mellom sivile, geistlige og militære embedsmenn. Paragraf 92 angir vilkår for hvem som kan bli utnevnt til statens embeter.
Utnevnelse og avskjedigelse
Embedsmenn blir utnevnt av Kongen i statsråd. Utnevnelsesbrevet kalles bestalling. Embedsmenn skal ifølge Grunnloven avlegge embedsed ved utnevnelsen.
Embedsmenn kan ikke bli forflyttet mot sin vilje, og mange kan bare bli avskjediget etter dom, enten på grunn av straffbare handlinger, eller hvis de ikke kan utføre embedsoppgavene sine. Etter Grunnlovens §22 kan statsråder, embedsmenn i departementene, «overøvrighetspersoner» (biskoper, fylkesmenn og andre) og høyere offiserer avsettes uten dom. Eksempler på dette er Jonas Anton Hielm i 1825 og Harry Lindstrøm i 1963. Alle embedsmenn kan dessuten avskjediges når de når pensjonsalderen. Embedsmenn som får avskjed i nåde, beholder sin embedstittel og rang, unntatt statsråder.
Noen embeder går på åremål, og utløper derfor ved et bestemt tidspunkt.
Ordets opprinnelse
Julius Cæsar skrev i sin bok om gallerne at de kalte tjenerne ambacti, som på latin i entall ble til ambactus. På fransk ble ordet «ambassadør» utviklet derfra. Innlånt til norrønt fikk man ordet ambátt, som betød «tjenestepike», og ble videreutviklet til ordet «embede». På tysk fikk man av samme ordstamme ordet Amt, som også benyttes i moderne dansk. Ordene «ambassadør», «amtmann» og «embedsmann» har altså det samme keltiske opphav, men det første har tatt omveien om fransk, det annet om tysk, mens det tredje er nordisk.
Historikk
På 1620-tallet fastslo Christian 4. at både geistlige og juridiske embedsmenn i Danmark og Norge skulle gjennomgå en faglig utdannelse ved Københavns universitet. Dermed fikk man en egen embedsstand. Fra 1660 var det bare kongen som utnevnte embedsmenn.
Tradisjonelt var embedsmenn i Norge prester og offiserer. Embedsmannsstanden vokste særlig på 1600- og 1700-tallet. Da var det vanlig med dansker som sivile embedsmenn og tyskere som militære. Familiene deres utgjorde da den sosiale eliten i samfunnet.
I tiden fra 1814 til parlamentarismen ble innført i 1884, hadde embedsmennene en spesielt fremtredende maktposisjon i det norske samfunn. På Stortinget utgjorde de vanligvis mellom 30 og 50 %. Iblant var de i flertall, og stortingspresidenter og statsråder kom oftest fra embedsstanden, enda de i første halvdel av 1800-tallet ikke utgjorde mer enn rundt to tusen personer. Bøndene stemte i stor grad embedsmenn inn på Stortinget og gjorde lite av seg politisk før etter 1830. Lokale saker, ikke rikspolitikk, var det som opptok bøndene. Borgerskapet var stilt helt i skyggen etter raset av konkurser etter napoleonskrigene. Som tegn på sin embedsstilling bar både militære og sivile embedsmenn uniform. Husmenn og arbeidsfolk tjente høyst 50 spesidaler i året, mens en embedsmanns årslønn kunne være fra 500 til over 3.000 spesidaler i året. Få andre grupper hadde råd til å koste universitetsutdannelse eller krigsskole på barna sine. Dermed ble embedsmennene en selvrekrutterende gruppe, og historikeren Jens Arup Seip har døpt epoken «embedsmannsstaten» og sagt at «de var ikke bare en stat i staten, de var selve staten.». Andre bruker betegnelsen om det norske samfunnssystemet helt frem til etter 1905.
Under utformingen av Eidsvollsgrunnloven sikret embedsmennene seg vidtgående stillingsvern. Dette ble gjort for å unngå vilkårlig maktutøvelse fra kongens side, slik det kunne forekomme under eneveldets tid. Embedsmennene ønsket å kunne utføre sin embedsgjerning fritt, uten frykt for å bli kastet. Disse rettighetene består fortsatt. For eksempel må nye embedsmenn utnevnes av Kongen i statsråd, og avskjedigelse kan kun skje etter dom.
Professorene ved universitetene var embedsmenn fra 1813 til 1989, slik at hver utnevnelse måtte godkjennes av Kongen i statsråd.
Frem til 1878 var embedsmenn underlagt bekjennelsestvang, og først i 1897 ble retten til faste plasser i kirkene avskaffet. Frem til da hadde embedsstanden sittet fremst i kirkerommet, foran bønder og håndverkere, mens husmenn, innerster og løsarbeidere satt på galleriet; og i noen kirker hadde bare de forreste benkene to fjøler, mens de lenger bak kun hadde én.
Annen betydning
Betegnelsen «embedsmann» har også blitt brukt om tidligere tiders tyske håndverkere i Bergen som hørte til ett av de fem laugene. Ordet kunne også betegne «håndverker med borgerskap» og yrkesmessige rettigheter i en by. I Bibelen er «embedsmann» dessuten tidvis brukt synonymt med «tjener».
Danmark
I Danmark var en embedsmann (embedsmand) tidligere en person som inntok en høyere stilling i staten. I dag finnes betegnelsen ikke i dansk lovgivning, men anvendes i både den juridiske og samfunnsvidenskapelige litteratur og i daglig tale om en ansatt i staten, en kommune, en amtskommune eller en region (de tre sistnevnte heretter betegnet som kommune), hyppigst om medarbeidere som inntar en rådgivende eller utførende funksjon i direkte samspill med den folkevalgte politiske ledelse, dvs. vedkommende minister eller kommunestyre, men det gjelder ingen fast avgrensning. Embedsværket betegner helheten av ansatte i et ministerium eller en kommune – ansatt uten demokratisk mandat – i motsetning til den politiske ledelse, hvis position utspringer av et folkelig mandat, oppnådd ved et valg.
I offentlige institusjoner utenfor ministerienes departementer og kommunenes forvaltninger, for eksempel skoler, hospitaler, skogdistrikter, vil typisk lederen av institusjonen oppfattes som og oppfatte seg som embedsmann, mens denne betegnelsen vil falle mindre naturlig for en lærer, en lege eller en skogsarbeider.
I ministerienes departementer og kommunenes forvaltninger er det også funksjoner på en sådan avstand fra den politiske ledelsen at det vil være mindre naturlig for innehaverne å se og betegne seg som embedsmenn. Dette gjelder først og fremst institusjonens tekniske og administrative personale.
Samspillet mellom embedsmenn og politikere
Samspillet mellom embedsmenn og politikere reguleres av at det danske samfunn både er et demokrati og en rettsstat.
Demokratiet innebærer at staten og kommunene ledes av folkevalgte politikere etter nærmere regler i Danmarks grunnlov og den øvrige lovgivningen.
Rettsstatsprinsippet innebærer at loven gjelder alle, både politikere og embedsmenn. Loven setter grenser for hva den politiske ledelse kan beslutte og hva den kan pålegge embedsverket å gjennomføre. Dette gjelder selvsagt ordrer om ulovlige handlinger, men politikeren kan heller ikke bruke embedsverket til sine partiaktiviteter.
Embedsmenn har innenfor lovens rammer en lojalitetsforpliktelse overfor den politiske ledelsen. Til gjengjeld bevarer de deres ansettelse, selv om den politiske ledelsen skiftes ut.
Særlige rådgivere
Det har i de senere år dannet seg den praksis, at for eksempel ministre kan ansette «rådgivere på særlige vilkår». Denne gruppen er på den ene side ansatt (dvs. uten å være folkevalgt), på den annen side så tett knyttet til ministeren at ansettelsesforholdet opphører i samme øyeblikk som politikeren fratrer. De særlige rådgiverne ivaretar typisk medieoppgaver og kalles uoffisielt «spindoktorer».
Normandia
Normandia er en kommune i delstaten Roraima i nordregionen av Brasil.
Embedsmann
Ansettelsesforhold
Embedsmenn kan være ansatt som tjenestemenn etter tjenestemandsloven eller kommunale tjenestemannsregler, eller etter overenskomst med vedkommendes faglige organisasjon. Tjenestemannsansettelse anvendes i staten navnlig til de høyere embedsmenn (kontorsjefer, avdelingssjefer og departementssjefer), mens kontorfunksjonærer og fullmektiger er overenskomstansatte.
Kina
I det keiserlige Kina var en karrière som embedsmann, såkalt mandarin, åpen for alle som bestod en krevende eksamen med hemmelig sensur.
Embedsmannsstanden i norsk litteratur
Camilla Collett har skildret livet i en norsk embedsmannsfamilie ved midten av 1800-tallet i Amtmandens Døttre (1854–55). Collett har dessuten gitt et bilde av sin egen oppvekst i en prestefamilie på 1830-tallet i sine dagbøker og erindringsbøker. Fra 1870-årene vant realismen frem i norsk litteratur, og et stadig tilbakevendende tema hos de realistiske forfatterne er forholdet mellom bondekulturen og embedskulturen. Den første norske forfatteren som skrev om dette emnet var Kristian Elster d.e., som stammet fra en embedsmannsslekt i Sunnfjord. I romanen Tora Trondal (1879) representeres konflikten ved at Tora Trondal må velge mellom fullmektigen Erik Gran og den bondepregede studenten Hans Ejd. Arne Garborg tok opp emnet i Bondestudentar (1883), om bondestudenten Daniel Braut som til slutt selv blir embedsmann. Aleksander Kielland kom fra en borgerfamilie, og var derfor også i en viss grad fremmed overfor embedsmennene. Forholdet mellom bøndene og presten deres er et av temaene i Sne (1886). Jonas Lie kom i motsetning til Kielland fra et embedsmannsmiljø, og har i Familjen paa Gilje gitt en berømt skildring av en isolert embedsmannsfamilie i en avsides fjelldal på 1840-tallet.
Forholdet mellom embedsmannstanden og bøndene er også et hovedtema i Hans E. Kincks forfatterskap. Kinck, som var sønn av en lege, hadde et ambivalent forhold til bøndene, men han unngikk heller ikke å skildre embedsstandens lyter. I Herman Ek skildrer han en embedsmannssønns oppvekst i Setesdalen, hans studietid i Kristiania og hans forsøk på å industrialisere hjembygden. Konflikten er også skildret i Fru Anny Porse (1900), Præsten (1905) og i hovedverket Sneskavlen brast (1918–19), som skildrer oppløsningen både blant bondestanden og embedsstanden i en vestlandsbygd på 1870-tallet, tiden for «det store hamskiftet» på bygdene.
Tryggve Andersen grep i I cancelliraadens dage (1899) tilbake til de «kondisjonerte» familiene i en hedmarksk bygd i årene før 1814. Hjalmar Christensen var en slektning av Kristian Elster d.e. og stammet i likhet med denne fra en embedsmannsslekt i Sunnfjord. Hans Fogedgaarden er inspirert av I cancelliraadens dage og gir tablåer fra livet på en embedsgård i Sunnfjord gjennom midten av 1800-tallet. I Den gamle bygd (1913) og Den nye bygd (1914) skildrer han hvordan en prestesønn vender seg bort fra slektens embedsmannstradisjoner og blir ingeniør for å følge med i tiden. I Tuntræet (1917) og Demring (1918) vendte han tilbake til opplysningstidens embedsmannsmiljø. Kristian Elster d.y., Kristian d.e.s sønn og Hjalmar Christensens fetter, beskrev embedsmannskulturens nedgang. Av skyggenes slægt (1919) viser hvordan en embedsmannsfamilie på Vestlandet strever med å holde tradisjonene ved hevd, ettersom verden endrer seg omkring den. Skriversønnen Johannes Hage sier: «Å nei, vår tid er forbi. Våre gamle embetsgårder, våre haver, våre stuer, det er alt forbi [...] Vårt kulturarbeid er forbrukt, alt dette med dommer, forhør og barnedåp, det jo ikke så nødvendig, og skal det være, så kan hvem som helst lære seg det; nei det var den gamle embetskultur, slektskulturen, som betød noe». Boken ender med at skriverens barn gifter seg inn i en bonde- og borgerslekter. Et vemodig avskjed med embedsmannskulturen er også Katharina Gjesdahls Porcellænsdukken (1919).
Spalteåpning
Spalteåpninger (latin: stomata) er spalteformede åpninger i huden (epidermis) som finnes hos høyere planter. Hver åpning omkranses av to lukkeceller som regulerer åpningen ved hjelp av safttrykket i lukkecellene. Safttrykket reguleres av konsentrasjonen av glukose og kaliumioner i lukkecellene. Gjennom spalteåpningen tar plantene opp karbondioksid til bruk ved fotosyntesen, mens de skiller ut oksygen og vanndamp. Spalteåpningene er hos de fleste planter vanligvis åpne om dagen og lukket om natten. Antall spalteåpninger kan gå opp til 30 000 pr. cm² på undersiden av bladene. Planter med flyteblader, som for eksempel vannliljer, har åpningene på oversiden av bladene, ellers ville de ikke kunne ta opp CO2 til fotosyntesen, eller kvitte seg med overskudd av O2.
The Dudley Boyz
Team 3D er et tag team i TNA. Medlemmene Brother Ray og Brother Devon og tidligere Spike Dudley. Det har også jobber for Japan i HUSTLE.
West Phoenix gasskraftverk
West Phoenix gasskraftverk er et varmekraftverk i Maricopa County i Arizona, USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 1.027 MW, fordelt på 10 turbiner. Operatør er energiselskapet Arizona Public Service Co.
Kraftverket stod ferdig utbygd i 1976, med utvidelser i 2003. Brenselkilden er naturgass.
Harry Dénis
Henri «Harry» Léonard Barthélémi Dénis (født 28. august 1896 i Haag, død 13. juli 1971 i Haag) var en nederlandsk fotballspiller som deltok i flere olympiske leker; 1920 i Antwerpen, 1924 i Paris og 1928 i Amsterdam.
Dénis var med på det nederlandske fotballaget som kom på tredjeplass i den olympiske fotballturneringen under OL 1920 i Antwerpen. Det var fjorten lag som deltok i fotballturneringen som ble avviklet i perioden 28. august til 5. september 1920. Belgia og Tsjekkoslovakia møttes i finalen på olympiastadion i Antwerpen. Belgia ledet kampen med 2-0 i slutten av første omgang da spillerne fra Tsjekkoslovakia forlot banen i protest mot dommeren. Tsjekkoslovakia ble diskvalifisert og Belgia ble olympiske mestere i fotball.
Nederland som hadde tapt semifinalen til Belgia med 0-3 fikk da en mulighet å spille om sølvmedaljene. De fikk møte Spania i en sølvfinale, Spania som hadde tapt kvartfinalen til Belgia fikk etter at Tsjekkoslovakia ble diskvalifisert og Frankrike, som tapte semifinalen mot Nederland, hadde reist hjem en mulighet til å spille om sølvplassen. Spania vant over Sverige med 2-1 og over Italia med 2-0 og var dermed kvalifisert til å møte Nederland i en kamp om sølvmedaljene.
Pacaraima
Pacaraima er en kommune i delstaten Roraima i nordregionen av Brasil.
Harry Dénis
Nederland tapte sølvfinalen til Spania med 1-3 som ble spilt på olympiastadion i Antwerpen 5. september 1920.
Laser
Laser (akronym  for light amplification by stimulated emission of radiation) (norsk: lysforsterkning ved stimulert strålingsutslipp) er en innretning som forsterker og sender ut elektromagnetisk stråling (i de aller fleste tilfeller er denne strålingen synlig lys). Strålingen har et sett med spesielle egenskaper, som skiller den fra lys fra andre kilder, ved at lyset fra en lasende kilde er koherent og monokromatisk. Det vil si at alle bølger svinger i takt, og at energien i bølgene adderes ved konstruktiv interferens. I tradisjonelle lasere vil også lyskilden avgi lys som propagerer som en tilnærmet planbølge, det vil si at det beveger seg i én bestemt retning og når det slipper ut av det lasende materialet så vil lyset fremstå som en smal lyskjegle med liten divergens. Dette kommer til syne hvis strålen sendes gjennom røyk, tåke eller støv. Den første laseren ble bygget i 1960 av Theodore H. Maiman ved Hughes Research Laboratories, basert på teoretisk arbeid av Charles Hard Townes og Arthur Leonard Schawlow.
Lasere brukes i optiske diskstasjoner, laserskrivere, strekkodeskannere, DNA-sekvenseringsinstrumenter, fiberoptisk og optisk kommunikasjon med ledig plass, produksjon av halvledende brikker (fotolitografi), laserkirurgi og hudbehandlinger, skjære- og sveisematerialer, militær og rettshåndhevelse enheter for merking av mål og måling av rekkevidde og hastighet, og i laserlysskjermer for underholdning. Halvlederlasere i blått til nær-ultrafiolett stråling (UV) har også blitt brukt i stedet for lysemitterende dioder (LED) for å eksitere eller framkalle fluorescens som en hvit lyskilde. Dette tillater et mye mindre emitterende område på grunn av den mye større utstrålingen til en laser og unngår hengende lysdioder; slike enheter brukes allerede i noen lyskastere.
Historie
Gordon Gould, en student ved Columbia University, fant opp konseptet i 1957, men patenterte det aldri, da han trodde at man trengte en fungerende modell å vise patentkontoret. Charles Townes og Arthur Schawlow ved Bell Labs publiserte en artikkel i «Physical Review» i 1958 som beskrev konseptet, og søkte også om et patent. Gould søkte om patentet i 1959, noe som var litt for sent. Tidlig i 1960 fikk Townes og Schawlow patentet sitt, selv om Bell Labs eide rettighetene. I mai samme år ble den første laser demonstrert ved Hughes Aircraft i California av en vitenskapsmann som het Ted Maiman. Dette var starten på en patentstrid som varte til 1977, hvor Gould fikk noen patenter og Bell Labs beholdt resten.
Den første halvlederlaser ble oppfunnet i 1962, en oppfinnelse som brukes svært mye innen telekommunikasjon til å kommunisere langs fiberoptiske kabler. Slike halvlederlasere blir også brukt i forbrukerelektronikk slik som CD- og DVD-spillere.
Teori
En laser bruker energi som er lagret i et atom, ved at en energikilde «pumper» det lasende materialet eller ved at det utløses en kjemisk eller elektrisk prosess, og samtidig som det skjer en stimulert emisjon. Da vil kvanter (eller fotoner) bli utskilt fra atomet når et elektron hopper fra en elektronbane til en annen elektronbane med lavere energinivå.
Ett atom består av flere elektronbaner, jo lenger vekk fra kjernen denne banen er, jo mer energi ligger i et elektron i denne banen. Når et elektron hopper fra en bane til en bane nærmere kjernen, utskilles ett foton (med en gitt energi). Dette fotonet har en helt bestemt bølgelengde, som er bestemt av hvilke baner elektronet hopper mellom. Ved å tilføre energi til atomet, vil et elektron etter en stund oppta energien, og hoppe opp til en bane med et høyere energinivå (elektronet sies da å være eksitert). Etter en stund vil elektronet igjen falle tilbake til sin opprinnelige bane, og avgi et nytt foton (Niels Bohr beskriver dette i teori). I en laser vil energien som blir tilført disse atomene komme fra elektrisitet eller en kjemisk reaksjon.
I en laser er det da mange atomer med mange eksiterte elektroner. Etter ganske kort tid vil ett eksitert elektron falle tilbake til «normalstilling» og avgi ett foton. Når dette foton passerer et annet eksitert elektron, kan elektronet bli stimulert til selv å falle tilbake til sin «normalstilling», og også avgi et foton. Dette foton vil da ha samme bølgelengde, fase og retning som det foton som var årsak til stimuleringen. Disse fotoner (som nå er blitt to) fortsetter gjennom det lasende materialet, og vil stimulere flere eksiterte elektroner, og energien vil øke betraktelig. Denne strålingen kalles en koherent og monokromatisk stråling.
Bruksområde
Lasere har en lang rekke bruksområder. De vanligste er:
Diamphipnoidae
Diamphipnoidae er en av familiegruppene av steinfluer. De er tilknyttet et liv i ferskvann som nymfer (larve). Steinfluer finnes bare i nærheten av ferskvann. Selv om de voksne har fire vinger er de ikke særlige dyktige flygere og finnes sjeldent langt fra stedet de levde som nymfe.
Utseende
Svært store, kraftige steinfluer, arten Diamphipnoa helgae kan ha et vingespenn på opptil 112 mm og er det største kjente medlemmet av ordenen. Vingene og beina er brunspraglete. Forvingene er ganske smale, bakvingene brede med et bredt, åre-rikt analfelt bakerst. Nymfene er lange og slanke. Hodet er litt smalere enn pronotum, med små fasettøyne. Antennene er ganske robuste og noe lengre enn hode + thorax. Beina er ganske lange og kraftige, på yttersiden med en frynse av lange, utstående hår. På undersiden har de forgreinete gjeller på de fire første bakkroppsleddene. De to haletrådene er noe lengre enn bakkroppen, kraftige, i den indre halvdelen med en frynse av lange, utstående hår på innersiden.
Levevis
Nymfene lever i kaldt, rennende vann i de kald-tempererte områdene i det sørlige Sør-Amerika. Nymfene av slekten Diamphipnoa ganger på død ved og planter, nymfene av Diamphipnopsis skraper alger fra steiner.
Agua Fria gasskraftverk
Agua Fria gasskraftverk er et varmekraftverk i Maricopa County i Arizona i USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 626 MW, fordelt på seks turbiner. Operatør er energiselskapet Salt River Project Co.
Diamphipnoidae
Systematisk inndeling
Søstergruppen til Diamphipnoidae er Eustheniidae.
Agua Fria gasskraftverk
Kraftverket stod ferdig utbygd i 1957, med utvidelser fram til 1975. Brenselkilden er naturgass eller olje.
Desert Basin gasskraftverk
Desert Basin gasskraftverk er et varmekraftverk i Pinal County i Arizona, USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 625 MW, fordelt på 3 turbiner. Operatør er energiselskapet Salt River Project Co.
Kraftverket stod ferdig utbygd i 2001. Brenselkilden er naturgass.
Hakefly
Hakefly (Polia spp.) er en slekt av nattfly som tilhører underfamilien Hadeninae. Fire arter er funnet i Norge, av disse finnes vinkelhakefly, buehakefly og grått hakefly alle i Sør-Norge nord til Møre og Romsdal, mens de fleste av funnene av fjellhakefly er fra Nord-Norge.
Strandefjerdingen
Stranden eller Strandefjerdingen er ei lita bygd i Ringerike kommune som ligger langs nordenden av Nordfjorden (del av Tyrifjorden). Til Strandefjerdingen kan man regne områdene sør for der riksvei 35 krysser Europavei 16 og sørover langs vestbredde av Storelva ned til Tyrifjorden, samt østsiden av Sandaker til tettstedet Ask, og derfra sør til grensen mot Tyristrand.
Hakefly
Utseende
Middelsstore til store (vingespenn 30 – 57 mm for de norske artene), kraftige nattfly, mer eller mindre grå på farge. Tegningene på vingene er ofte nokså utydelige, derimot har forkroppen (thorax) gjerne mønster av lyse og mørke hår. Bakvingene er mørkt grå.
Strandefjerdingen
Bygdesentrumet heter Ask og er oppkalt etter den gamle storgården på stedet, nå kjent som Ask gods.
Vandrealbatross
Vandrealbatross (Diomedea exulans) er en meget stor pelagisk overflatebeitende sjøfugl i albatrossfamilien, og den lever i sub-antarktiske farvann. Nominatformen har størst vingespenn blant alle verdens nålevende fugler.
Strandefjerdingen
Ask har egens barneskole, Stranden skole, og nærbutikk. Gjennom bygda går Randsfjordbanen. Tidligere fantes også Ask stasjon der, men den er for lengst nedlagt og bygningene revet. Stasjonen var den siste før Hønefoss stasjon på Randsfjordbanen. Fra 1882 hadde også bygda eget meieri, men i 1928 ble dette lagt inn under Ringerikes Meieri og driften opphørte. Ask kapell fra 1937 ligger på østsiden av riksveien og jernbanen.
Hakefly
Levevis
Disse artene kan påtreffes i mange ulike miljøer, og larvene kan spise på løvtrær, busker og urter.
Utbredelse
Denne slekten finnes i den palearktiske sone, Nord-Amerika og det sørlige Kina.