cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kingussie
Historie
Det første festningverket ble ødelagt i 1451 av John of Islay, jarl av Ross. Den ble erstattet av en ny festning som ble fullført i 1459. Fra 1400- og til 1500-tallet ble festningen holdt av jarlene av Huntly, men under krigene om de tre kongeriker ble festningen angrepet og senere hardt ødelagt under jakobittopprørene i 1689. Grunnen til den stadige uroen i det skotske høylandet besluttet den britiske regjeringen å bygge en befestet kaserne på stedet til den tidligere festningen. Ruthven Barracks ble fullført i 1721. Da de slagne jakobittene trakk seg tilbake etter nederlaget ved Culloden, ødela de kaserene den 17. april 1746.
Ruinene av Ruthven Barracks ligger nær det opprinnelige stedet for landsbyen, som ble flyttet for å unngå flomsletten til elven Spey. Bygging av bedre veier i området, foruten reisningen av en bro over elven Spey, på midten av 1700-tallet, førte til at Kingussie ble mer velegnet og populært å bosette seg. Ruthvens dominans som hovedbosetningen i Badenoch avtok.
Jernbanen ble knyttet til Kingussie i 1863, og ble viktig for byens videre utvikling da stasjonen ble hvilestopp for tog mellom Perth og Inverness.
Turisme
Hovedjernbanelinjen til Inverness går gjennom Kingussie fra Edinburgh, Glasgow og peker sørover. Kingussie jernbanestasjon ligger omtrent 200 meter sørøst for High Street. For noen år siden ble TV-serien Kar for sin kilt (Monarch of the Glen) filmet i og rundt Kingussie-området mellom februar 2000 og oktober 2005, totalt 64 episoder. Ardverikie Estate, der TV-serien ble filmet, ligger omtrent 19 kilometer fra Kingussie.
Highland Wildlife Park ligger like i nærheten. Highland Folk Museum ligger i Newtonmore, 5 kilometer fra Kingussie. Kingussie er i sentrum av et nettverk av godt vedlikeholdte og merkede stier; en av de mest populære turene i området er oppstigningen til Creag Bheag,[5] en fremtredende høyde med utsikt over sentrum.
Highland Wildlife Park med safaripark og zoo ligger rett i nærheten. Highland Folk Museum ligger i Newtonmore, 5 km fra byen. Kingussie er i sentrum av et nettverk av godt vedlikeholdte og merkede spaserstier; en av de mest populære turene i området er oppstigningen til Creag Bheag,[5] en fremtredende høyde med utsikt over sentrum.
Jana Velďáková
Jana Velďáková (født 3. juni 1981) er en slovakisk friidrettsutøver som konkurrerer i lengdehopp. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble utslått i kvalifiseringen i lengdehopp.
Knut Blom
Knut Blom (født 14. februar 1916, død 6. februar 1996) var en norsk jurist og høyesterettsdommer fra 1968 til 1986.
Palaeodictyoptera
Utseende
Store til svære (vingespenn opp til 55 centimeter) insekter, noen av artene er blant de aller største, kjente insektene. Gruppen kjennes lett på at de i tillegg til to par store vinger også hadde vingelignende vedheng (paranota) med årenett på det fremste thoraxleddet (pronotum), navnet "seksvinger" har derfor vært foreslått for gruppen. Antennene var lange og trådformede, hodet forholdsvis lite med sugende, nebb-lignende munndeler. Vingene hadde et tett årenett. På bakkroppen hadde de haletråder (cerci) som var omtrent like lange som bakkroppen.
Knut Blom
Blom var født i Kristiania som sønn av advokat Hans Jensen Blom (1875–1952) og Anna Martens Wingaard (1877–1947) og oldebarn av Oluf Petersen Wingaard. Han tok examen artium i 1934, begynte jusstudier og ble uteksaminert med graden cand.jur. i 1939. Han ble ansatt som fullmektig under Carl Fridtjof Rode i Melbu samme år, og overtok advokatkontoret da Rode ble kalt til militærtjeneste kort tid etterpå. Fra 1940 til 1942 var Blom dommerfullmektig i Jæren tingrett, og fra 1942 var han advokatfullmektig under Sven Arntzen, fra 1947 partner. Under den tyske okkupasjonen var Blom et sentralt medlem av Hjemmefrontens Ledelse.
Palaeodictyoptera
Levevis
De hadde ufullstendig forvandling, men lite er kjent om ungdomsstadiene. Kroppsbygningen og munndelene kan tyde på at de livnærte seg på pollen, sporer eller frukt. Munndelenes form kan passe til skader som er funnet på fossile planter, dette tyder på at de var planteetende.
Knut Blom
Blom var advokat til 1968, og jobbet som forsvarer i Oslo tingrett 1953 til 1956, Eidsivating lagmannsrett 1956-1965 og Høyesterett 1965 til 1968. Fra 1968 til han ble pensjonert i 1986 var han høyesterettsdommer. Juridiske fagbøker inkluderer Sakførerens rettslige Ansvar(1947) og Prisloven med kommentarer(1954).
Palaeodictyoptera
Fossiler
Gruppen er kjent fra fossiler fra karbon og perm, og hører til de tidligste vingede insektene man kjenner. De døde etter alt å dømme ut ved slutten av Perm.
Systematisk inndeling
Disse insektene er blant de mest primitve, flygende insektene.
Knut Blom
Han tilhørte slekten «Blom fra Skien» og var etterkommer etter trelasthandler og skipsreder Hans Jensen Blom (d. 1808).
Solitary Man
Solitary Man er en amerikansk dramakomedie fra 2009. Filmen er skrevet og regissert av Brian Koppelman, medregissert av David Levien, og har blant andre Michael Douglas i hovedrollen.
Handling
Ben Kalmen (Michael Douglas) er på vei mot slutten; han har hjerteproblemer, han er nylig skilt fra sin kone Nancy (Susan Sarandon), han har mistet en formue etter å ha svindlet til seg ekstra penger i sin egen bilbusiness, og han har sex med så mange kvinner som mulig - jo yngre, jo bedre. Hans nåværende kjæreste Jordon (Mary-Louise Parker) er valgt fordi faren hennes kan hjelpe ham med å få seg et nytt bilfirma. Når han blir spurt om å kjøre Jordons 18 år gamle datter Allyson (Imogen Poots) til college, begynner nye problemer. Han forfører henne og sårer henne deretter hardt, og det skaper nye problemer for både kjærlighet, økonomi og hans forhold til familien. Ben blir omsider tvunget til å prøve å gå i seg selv.
Aviemore
Aviemore (skotsk-gælisk: An Aghaidh Mhòr) er en by og et vintersportssted i Skottland. Den ligger i regionen Highland. I henhold til beregninger av folketallet i 2020 har byen 3230 innbyggere.
Aviemore ligger i Cairngorms nasjonalpark i det skotske høylandet. Det er et populært sted for ski og andre vinteridretter. Blant annet ble Europamesterskapet i curling arrangert her i 1978. Verdensmesterskapet i orientering ble arrangert her i 1976. Byen er også mye brukt som utgangspunkt for fotturer i nasjonalparken, blant annet fjellturer opp fjellet Cairngorms.
Etymologi
Aviemore representerer den gæliske formen An Aghaidh Mhòr. Aghaidh kan være piktisk opprinnelse og involvere et element som tilsvarer walisisk ag som betyr «kløft».
Historie
Før 1790 var Aviemore i en eksklave i fylket Moray, og fra 1890 til 1975 var det i fylket Inverness-shire, inntil den senere var innenfor det sivile sognet Duthil og Rothiemurchus. Landsbyen begynte å vokse som et resultat av at den ble et jernbanekryss i 1898, hvoretter Highland Railway ble en stor arbeidsgiver som bygde boliger til sine ansatte og Aviemore Hotel. Aviemore ble et av de første skistedene som ble etablert i Skottland med åpningen av stolheisen i 1961. Etter at skisenteret åpnet vokste befolkningen i landsbyen. Anlegget har siden vokst til Storbritannias mest besøkte skianlegg i vintermånedene.
Aviemore Hotel ble ødelagt av brann i 1950, og stedet og golfbanen ble brukt på 1960-tallet til byggingen av Aviemore Centre. Det ble åpnet av lady Fraser fra Allander (hustru av Hugh Fraser, 2. baronet, tilknyttet butikkjeden House of Fraser) i 1966. «The Centre», som det ble kjærlig kjent, utviklet seg raskt til et stort skotsk turistmål, og i sin storhetstid var britiske kongelige ofte besøkende, blant annet prins Charles og prinsesse Anne som deltok på Royal Hunt Balls som ble arrangert i Aviemore Centres Osprey Rooms. Det svært populære BBC TV-showet It's a Christmas Knockout ble holdt i komplekset to ganger på 1970-tallet.
Rothiemurchus Golf Club, Aviemore (nå nedlagt) ble grunnlagt i 1906. Klubben og banen stengte på samme tidspunkt som den andre verdenskrig.
Molly Schaus
Molly Patricia Schaus (født 29. juli 1988), amerikansk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 2010 i Vancouver og 2014 i Sotsji.
Schaus vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under vinter-OL 2014 i Sotsji. Hun var med på det amerikanske laget som kom på andreplass i ishockeyturneringen for damer bak Canada. De vant semifinalen mot Sverige med 6-1 men tapte finalen til Canada med 2-3.
Arne Porsum
Arne Porsum (født 22. mai 1930, død 23. november 2012) var en norsk sportsjournalist, kjent fra 33 år som sportskommentator for NRK Radio og som mangeårig redaktør for Tippesiden i Dagbladet. Han dekket over femten OL og VM i diverse grener.
Han var født i Bærum. Etter examen artium og Oslo handelsgymnasium drev han som selger og senere salgssjef i engrosforretning til 1964. Han hadde før den tid, på 50-tallet, virket  for Ullern Avis, og drevet frilans med mye skriving for Arbeiderbladet. Han startet for NRK i 1964 under Gunnar Nygård og hans kortbølge-sendinger. Så gikk han til skisporten og rapporterte mye sammen med Bjørge Lillelien og Håkon Brusveen i tiden fra 1965 til 1967. Fra 1967 kommenterte han friidrett sammen med Olav Nilssen. Etter å ha rapportert fra prøvelekene til Sommer-OL 1968, etterfulgte han sent i 1967 (sammen med Ole Jacob Jorsett) både Øivind Johnsen (gikk over til fotball) og Knut Bjørnsen (til fjernsyn) som skøytereporter. Porsum radiodekket også VM i fotball 1974.
Porsum var sjef (redaksjonssekretær) for Radiosporten mellom 1976 og 1992, bortsett fra en tid i 1978, da han overtok etter Arvid Eriksen som sportsjournalist i Aftenposten. Porsum ledet i 1993 det opprøret som brakte Radiosporten tilbake til P1 etter å ha vært en tid på P2 og P3. I 1992 hadde han dog gått over til staben som skulle forberede dekningen av Vinter-OL 1994 og ble etterfulgt av Kjell Pihlstrøm som radiosportens øverste leder. Foruten skøyter rapporterte han også ski og friidrett. Hans siste reportasje som ansatt i Radiosporten, var fra landskampen mot på Ullevaal Stadion den 30. mai 1997, men han fortsatte som frilans med skøyter og var med til Vinter-OL 1998.
Porsum ble påkjørt og drept mens han krysset en trafikkert vei i Oslo. Den kvinnelige bilføreren ble siktet for uaktsom kjøring. Etter planen skulle saken ha begynt i Oslo tingrett den 28. november 2013, men saken ble henlagt 22. november 2013. Dermed fikk dødsulykken ingen følger for sjåføren. Det ble vist til at Arne Porsum ikke forholdt seg til regelen i vegtrafikkloven paragraf 3, da han i mørket sprang over veien utenfor fotgjengerfeltet på en normalt sterkt trafikkert vei.
Dalavatnet
Dalavatnet kan vise til flere innsjøer i Norge:
Levensau
Levensau (dansk: Levenså) er ei elv i den østlige del av Schleswig-Holstein i landskapet Dänischwohld (Jernved) nordvest for Kiel. Opprinnelig munnet elva ut i Kielfjorden ved Holtenau, like nord for Kiel. Mesteparten av elva inngår i dag i Kielkanalen, og det er bare den øverste delen av Levensau som fremdeles eksisterer, i form av en liten bekk som munner ut i kanalen fra nord.
Sammen med Eider og en kort landegrense på 2-3 km mellom de to elvene dannet Levensau fra 811 grensa mellom det danske og det tyske riket, og senere mellom hertugdømmene Slesvig og Holstein. Elva var mellom 8 og 10 fot dyp og 8 til 15 fot bred. Ved Knoop og Holtenau var det bruer over elva og en sluse for å kunne regulere elvas vannstand.
Fra 1777 til 1784 ble elveløpet utgravd og utbygget til Eiderkanalen. Fra 1887 til 1895 ble kanalen ytterligere utvidet i forbindelse med byggingen av Kielkanalen. Innløpet til kanalen ligger ved elvas tidligere munning ved Holtenau.
Marharyta Tverdokhlib
Marharyta Tverdokhlib, ukrainsk Маргарита Твердохліб (født 2. juni 1991) er en ukrainsk friidrettsutøver som konkurrerer i lengdehopp. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble utslått i kvalifiseringen i lengdehopp.
Berenberg Bank
'''Joh. Berenberg, Gossler & Co. KG, ofte kalt Berenberg Bank eller bare Berenberg''', er en internasjonal investeringsbank og privatbank med hovedkontor i Hamburg. Banken ble grunnlagt i Hamburg i 1590 av Hans og Paul Berenberg, innvandrere fra Antwerpen i dagens Belgia, og har eksistert kontinuerlig siden grunnleggelsen. Den er verdens nest eldste bank, og eies fortsatt delvis av Berenberg-familiens etterkommere, med navnet von Berenberg-Gossler.
Berenberg Bank er primært aktiv innen formuesforvaltning for institusjonelle kunder og privatkunder med betydelige formuer, og innen investeringsbanktjenester som verdipapiranalyse, verdipapirmegling og kapitalmarkedstransaksjoner; den er en av Europas største privatbanker og et av de mest siterte verdipapiranalyseselskapene. I tillegg til hovedkontoret i Hamburg har Berenberg Bank store kontorer i London, Zürich, Frankfurt og New York City, og mindre kontorer i 11 andre byer i Europa, Asia og USA. Berenberg Bank har over 1 600 ansatte.
Aktiviteter
Firmaet var lenge både et handelshus, en handelsbank og involvert i forsikring og rederivirksomhet. Fra 1700-tallet ble det gradvis utelukkende en bank (en såkalt merchant bank), og gikk senere også inn i privatbanksegmentet. Det er en av de største privatbankene i Europa med over 40 milliarder euro (ca. 400 milliarder kroner) i forvaltningskapital og ca. 1500 ansatte. Banken er i dag aktiv innen områdene Private Banking, Investment Banking, Asset Management og Commercial Banking. Banken tilbyr tjenester for velstående privatkunder (minstebeløpet for å ha en konto er normalt en million euro ), institusjonelle investorer og bedrifter. Berenberg Bank er også et av de største og mest siterte europeiske verdipapiranalyseselskapene. Berenberg Bank eide tidligere 50% av investeringsselskapet Universal Investment med 143 milliarder euro i forvaltningskapital, men dette selskapet ble solgt til det britiske finansselskapet Montagu i 2016. Banken har hovedkontor i Hamburg og store kontorer i London, Zürich, Frankfurt og New York City, samt mindre kontorer i Genève, Luxembourg, Paris, Wien, Boston, San Francisco, Chicago, Shanghai samt de tyske byene Düsseldorf, München, Stuttgart og Münster.
Det største kontoret etter hovedkontoret i Hamburg er London-kontoret i Threadneedle Street.
Historie
Kjøpmannsfamilien Berenberg fra Lier i nærheten av Antwerpen i dagens Belgia var en av 130 flamske familier som hadde gått over til lutherdommen under reformasjonen. Under åttiårskrigen forlot familien Lier og slo seg ned i den sterkere befestede byen Antwerpen. I 1585 ble Antwerpen inntatt av Alessandro Farnese, hertug av Parma og Piacenza, guvernøren i De spanske Nederlandene, som gav de protestantiske innbyggerne valget mellom å konvertere til katolisismen eller forlate landet. Brødrene Hans og Paul Berenberg kom dermed til Hamburg, der de grunnla den nåværende Berenberg Bank i 1590 og bygget opp en stor formue. Der ble de del av et tett sammenvevd nederlandsk miljø av emigrantfamilier, med et nært forhold gjennom århundrer særlig til familien Amsinck. Familien nedstammer gjennom kvinneledd fra bankierfamilien Welser som på 1500-tallet ble eiere av kolonien Venezuela.
I Hamburg var Berenberg-familien fra 1500-tallet kjøpmenn, bankierer og senatorer. Berenberg-familien døde ut i mannslinjen i 1772 med Johann Berenberg (1718–1772). Hans eneste datter, Elisabeth Berenberg (1749–1822), var gift med Johann Hinrich Gossler (1738–1790), og svigerfaren tok opp Gossler som medeier i 1769. I 1788 tok Gossler opp sin svigersønn Ludwig Erdwin Seyler (1758–1836), sønn av den sveitsiskfødte teatermannen Abel Seyler og gift med hans eldste datter Anna Henriette Gossler (1771–1836), som medeier, og etter svigerfarens død i 1790 ble Seyler leder for firmaet. Johann Hinrich Gosslers sønn Johann Heinrich Gossler (1775–1842) var medeier i firmaet fra 1798 og senator i Hamburg fra 1821. Han var bl.a. far til senator og førsteborgermester (dvs. statsoverhode for byrepublikken) Hermann Gossler (1802–1877), og farfar til Johann (kalt John) von Berenberg-Gossler (1839–1913), som ble adlet i Preussen i 1888 og utnevnt til friherre i 1910. Friherretittelen er bundet til besittelsen av familiens fideikommiss. Adlingen var noe kontroversiell i familien, da adelskap tradisjonelt ble sett ned på av storborgerne i Hamburg, noe som bl.a. førte til en rekke lover om at adelige ikke kunne delta i byrepublikkens politiske liv eller ha eiendom der.
På 1800-tallet var banken tungt involvert i industrialiseringen i Nord-Tyskland og transportvirksomheter, og i nordamerikansk handel og finans. Banken var blant hovedgrunnleggerne av Tysklands to største rederier, Hamburg-Amerikalinjen (HAPAG) og Norddeutscher Lloyd. I 1856 etablerte banken Norddeutsche Bank sammen med H.J. Merck og bankhuset Salomon Heine. Banken finansierte også jernverkene ved Ilseder Hütte. Banken var dessuten medgrunnlegger av Hongkong and Shanghai Banking Corporation (HSBC), Danske Bank, Svenska Handelsbanken og dagens HypoVereinsbank. Banken har blitt rangert av Financial Times som Tysklands beste privatbank.
I Hamburg er bl.a. Gosslers Park oppkalt etter familien. Gossler-øyene i Antarktis‎ ble oppkalt til ære for familien av oppdageren Eduard Dallmann under en ekspedisjon 1873–74.
Stefan Johansson
Stefan Nils Edwin «Lill-Lövis» Johansson (født 8. september 1956 i Växjö, Sverige) er en svensk racerfører, som kjørte i Formel 1 for Ferrari og McLaren, samt flere andre team. Etter at han forlot Formel 1 har han kjørt i en rekke andre racingserier og mesterskap, blant annet CART og forskjellige typer sportsvognsracing, inkludert 24-timersløpet på Le Mans.
Julian Faye Lund
Julian Rekdahl Faye Lund (født 20. mai 1999) er en norsk fotballspiller som spiller for.
Hans bror er den tidligere -keeperen Jacob Faye Lund.
Stefan Johansson
1983
Johanssons første Formel 1-løp med Spirit var i Race of Champions 1983 på Brands Hatch. Dette var et løp som ikke talte med i verdensmesterskapet, og han måtte bryte løpet på fjerde runde da Honda-motoren sviktet. Kvalifiseringstiden hans var nesten 20 sekunder etter poletiden som ble satt av verdensmesteren fra, Keke Rosberg i hans Williams FW08, men tidene hans i oppvarmingsrunden om morgenen på løpsdagen var under et sekund bak den raskeste, René Arnoux i Ferrari. Han kjørte seg opp til syvendeplass før motoren brøt sammen. Spirit fortsatte å teste og videreutvikle 201C-bilen og Johansson kom tilbake til Formel 1 i Storbritannias Grand Prix 1983 på Silverstone, hvor han kvalifiserte inn til 14. posisjon. Han kjørte i ytterligere fem Grand Prix-løp i 1983, med en syvendeplass i Nederlands Grand Prix på Zandvoort som beste resultat.
Julian Faye Lund
Rosenborg
Den 19. februar 2015 skrev han under en treårskontrakt med Rosenborg. Han fullførte ungdomsskolen i Oslo og ble spilleklar for Rosenborg 22. juli 2015.
Stefan Johansson
1984
Da Spirit-teamet mistet sine Honda-motorer til Williams ble Stefan Johansson ble erstattet av Mauro Baldi for -sesongen. Han kjørte ikke igjen før i mesterskapets tiende runde, Storbritannias Grand Prix på Brands Hatch, da han overtok plassen til den skadede Martin Brundle i Tyrrell. Da Tyrell senere ble diskvalifisert fra 1984-sesongen og alle teamets resultater ble strøket, inkludert Johanssons. Han gikk da videre til Toleman for de siste tre løpene i sesongen, som erstatning for den skadede Johnny Cecotto, og tok fjerdeplassen i Italias Grand Prix på Monza. Mens Johansson var hos Toleman var hans teamkollega den framtidige tredobbelte verdensmesteren Ayrton Senna.
Julian Faye Lund
Rosenborg
Den 6. februar 2016 fikk han sin A-lagsdebut for Rosenborg mot Byåsen.
Stefan Johansson
1985-1986
Johansson signerte en kontrakt med Toleman for, men den falt gjennom da Toleman ikke klarte å sikre seg en dekkavtale. Han startet i stedet for Tyrrell igjen, i stedet for den suspenderte Stefan Bellof. Men da René Arnoux fikk sparken i Ferrari etter sesongens første løp i Brasil ble Johansson hentet inn som hans erstatter. I sitt andre løp for Ferrari, på deres «hjemmebane» i Imola, passerte han Sennas drivstofftomme Lotus to runder fra mål, til Tifosienes store fryd, og ville sannsynligvis ha vunnet hvis ikke hans Ferrari 156/85 også hadde gått tom for bensin bare en halv runde senere. Hans rolle i Ferrari for 1985-sesongen var primært å støtte Michele Alboretos i hans kamp for mesterskapet, men han kom dog på andreplass bak italieneren i Canada og fulgte opp med en ny andreplass i det neste løpet i Detroit, denne gang foran Alboreto. Johansson fullførte sesongen på syvendeplass i førermesterskapet.
I var han ofte raskere enn Alboreto, selv om italieneren fortsatt var teamets førstefører. Motoren i Ferrari F1/86 var fullt på høyde med konkurrentene i BMW, Renault og TAG, men bilen selv viste seg å være vanskelig, og begge førerne klaget sesongen gjennom på manglende marktrykk og at det var bare på de aller jevneste baner at bilen kunne kjøre ordentlig. Johansson avsluttet 1986-sesongen på femteplass, den beste plasseringen i hans karrier, mens Alboreto bare klarte en niendeplass, etter å ha tatt andreplassen i 1985.
Julian Faye Lund
Rosenborg
Den 7. mars 2019 skrev han under en ny treårskontrakt ut 2021.
Stefan Johansson
1987
For ble Johanssons sete i Ferrari overtatt av østerrikeren Gerhard Berger, og han gikk i stedet til McLaren som andrefører bak den dobbelte verdensmesteren Alain Prost. McLaren var ikke så konkurransedyktige i 1987 som de hadde vært fra 1984-1986, og Prost klarte ikke å forsvare sin verdensmestertittel. Johansson tok en rekke pallplasseringer og kom til slutt på sjetteplass i førermesterskapet. Stefan Johanssons posisjon i McLaren ble av mange ansett som en midlertidig signering av teamsjef Ron Dennis, som ikke hadde klart å lokke Ayrton Senna over fra Lotus, ettersom hans kontrakt der gikk til slutten av 1987-sesongen, og at det alltid var hans intensjon å signere brasilianeren for. Johansson ble berømt da han fullførte Tysklands Grand Prix 1987 på tre hjul etter å ha punktert på siste runde. Han tok også andreplassen bak Prost i Belgia, og hadde ytterligere tre pallplasseringer i løpet av sesongen. Ti tross for 11 pallplasseringer på tre sesonger var Johansson fremdeles uten en seier, og han var ikke ønsket av noen av toppteamene (Han hadde håpet på et sete i Williams i 1988 som erstatning for 1987-verdensmesteren Nelson Piquet, men Williams signerte Riccardo Patrese i stedet). Han kom dog tilbake til McLaren som testfører i 1991, for å teste Hondas V12-motor på Suzuka i Japan.
Julian Faye Lund
Rosenborg
Den 27. februar 2020 skrev han under en ny kontrakt ut 2022.
Stefan Johansson
1988-1991
Ting gikk noe bedre i, da han ble signert som førstefører i det nye Onyx-teamet. Bilen var dog temperamentsfull og de klarte ikke alltid å kvalifisere seg, men Johansson tok en overraskende og populær tredjeplass i Portugals Grand Prix, hans siste (og teamets eneste) pallplassering. Han kom på kant med teamets nye eier Peter Monteverdi tidlig i 1990 og fikk behørig sparken. Han kjørte ikke mer i 1990, men deltok i i noen løp for AGS og Footwork.
Julian Faye Lund
Rosenborg
Den 5. juli 2020 fikk han sin Eliteserie-debut for Rosenborg mot Stabæk.
Stefan Johansson
1988-1991
Johanssons rekord i antall pallplasseringer uten seier ble tangert av Nick Heidfeld i Malaysias Grand Prix 2009, og i Malaysias Grand Prix 2011 tok samme Heidfeld rekorden alene.
I sine 11 år i Formel 1, hvor han kjørte for 10 forskjellige team, tok Johansson 12 pallplasseringer, hvorav 4 andreplasser, og tok totalt 88 mesterskapspoeng.
Julian Faye Lund
Levanger (lån)
Den 28. mars 2017 ble han lånt ut fra Rosenborg til Levanger. Lånet varte i første omgang fram til 21. juli 2017. Det ble senere forlenget ut sesongen.
Stefan Johansson
CART/IndyCar
For 1992 flyttet han over til det amerikanske CART/IndyCar-mesterskapet, hvor han vant Rookie of the Year-tittelen med to tredjeplasser, foran belgieren Eric Bachelart. Hans første pole kom i Portland året etter, men som i Formel 1 vant han aldri et løp. Fra 1992 to 1996 startet han i 73 løp og hadde sin beste sesong i 1994 med en 11.-plass. Han kjørte Indianapolis 500 tre ganger, fra 1993 til 1995. Under et løp i Toronto i 1996 var han innblandet i en ulykke hvor føreren Jeff Krosnoff og banefunksjonæren Gary Avrin omkom. Johanssons og Krosnoffs hjul tok i hverandre og Krosnoffs bil ble sendt inn i barrierene og traff et tre og en lyktestolpe som sto for nær banen. Krosnoff døde umiddelbart av skadene, og Gary Avrin døde av skadene han fikk da bilen traff lyktestolpen.
Sportsvogner og teameierskap
Før Formel 1-karrieren hadde Johansson deltatt i sportsvognløp som 24-timersløpet på Le Mans, og hadde vunnet to løp i Sportsvogns-VM på 1980-tallet (Mugello-runden i 1983, i en Joest Porsche 956 med Bob Wollek, og løpet på Spa-Francorchamps i 1988 i en Sauber C9 med Mauro Baldi).
Etter at han ga seg med CART etter 1996-sesongen vendte han tilbake til denne typen racing. I løpet av 1997 tok han to seiere i viktige løp, først i 12-timersløpet på Sebring hvor han kjørte en Ferrari 333 SP sammen med Andy Evans, Fermín Vélez og Yannick Dalmas. Senere samme år vant Johansson også på Le Mans hvor han kjørte en TWR-Porsche WSC-95 for Joest Racing, sammen med sin F1-teamkollega fra Ferrari i 1985 og 1986, Michele Alboreto, og den unge dansken Tom Kristensen. For Kristensen ble dette den første av i alt (per 2013) 9 seire i dette klassiske løpet.
I 1997 etablerte Johansson et Indy Lights-team, Johansson Motorsports, som skulle oppnå gode resultater. Førere det første året vat Fredrik Larsson og Jeff Ward; i 1998 var førerne Guy Smith og Luiz Garcia jr.; og i 1999 Scott Dixon og Ben Collins.
Julian Faye Lund
Levanger (lån)
Den 23. april 2017 fikk han sin OBOS-ligadebut for Levanger mot Mjøndalen. Han spilte 27 seriekamper og 2 cupkamper for Levanger i sesongen 2017.
Stefan Johansson
Sportsvogner og teameierskap
I 1998 og 1999 kjørte Johansson for forskjellige sportsvognsteam, men i 2000 startet han Johansson-Matthews racing sammen med en amerikansk forretningsmann kalt Jim Matthews. De konkurrerte i American Le Mans Series med en Reynard 2KQ prototype. Dette var dessverre intet vellykket kjøretøy i sin opprinnelige form (men ble dog senere videreutviklet til forskjellige andre vellykkede biler, blant annet Zytek-bilen han senere skulle kjøre) og partnerskapet ble oppløst.
I 2001 deltok Johansson med en Audi R8-prototype med støtte fra Gulf Oil og assistanse fra Mike Earles Arena-team. Dette året kjørte han både i European Le Mans Series, American Le Mans Series og på selve 24-timersløpet på Le Mans. Han kjørte sammen med Guy Smith og Patrick Lemarie, men på Le Mans ble Smith byttet ut med Tom Coronel.
I 2002 kjørte Johansson fortsatt en Audi R8, men nå tilhørende det Miami-baserte Champion Racing-teamet. Han kjørte sammen med tidligere Formel 1-fører Johnny Herbert og de konkurrerte i American Le Mans Series.
I 2003 returnerte han til CART som teameier, og drev American Spirit Team Johansson med Jimmy Vasser og Ryan Hunter-Reay som førere. Teamet var dog underfinansiert, og selv om Hunter-Reay tok en overraskende seier i regnløpet på Gold Coast i Australia, ble det lagt ned etter sesongen var over.
Etter at han i 2004 bare kjørte i et par kjendisløp og noen få løp for Zyteks fabrikksteam, så vendte Johansson i 2005 tilbake til fulltidsracing. Han kjørte for Chip Ganassi i en Lexus Riley Daytona Prototype i det amerikanske Grand-Am-mesterskapet. Sammen med Cort Wagner tok han en andreplass i Mont Tremblant i Canada, og de avsluttet sesongen på femteplass i mesterskapet.
I 2006 deltok Johansson i Grand Prix Masters-serien. Han dukket av og til også opp i Grand-Am for teamene Cheever og CITGO, foruten en fortsatt tilknytning til Zyteks fabrikksteam i Le Mans Series.
I 2007 konkurrerte Johansson i en Highcroft Courage-Acura i LMP2-klassen i American Le Mans Series, sammen med David Brabham. Det var meningen at han skulle kjøre en Zytek på Le Mans i 2007, men teamet klarte ikke å bygge opp bilen igjen i tide etter et krasj under testdagen, og Johansson inngikk i siste øyeblikk en avtale om å kjøre en Courage.
I 2011 kjørte han en Pescarolo-Judd i 10-timersløpet Petit Le Mans, og en Ford GT3 i 12-timersløpet på Sepang i Malaysia.
I 2012 var han tilbake i 24-timersløpet på Le Mans, hvor han kjørte en Lola B12/80.
For 2014 skal han kjøre i FIA World Endurance Championship for Millennium Racing. Dette er første gang siden 2007 at han deltar i racing på fulltid, i en alder av 57 år.
Utenom førerkarrieren har Johansson et antall forretningsforetak. Han er manager for flere vellykkede førere, blant annet Scott Dixon. Han er spesielt kjent for sine armbåndsur-design, og er også en habil maler som har hatt flere utstillinger. Han har av og til også vært ekspertkommentar for Viasat Motor under Formel 1-løp.
Fullstendige resultater fra Europeisk Formel 2-mesterskap
(Forklaring) (Resultater i uthevet skrift indikerer pole position, resultater i kursiv indikerer raskeste runde)
Fullstendige Formel 1-resultater
(Forklaring) (Resultater i uthevet skrift indikerer pole position, resultater i kursiv indikerer raskeste runde)
PPG Indycar Series
(Forklaring) (Resultater i uthevet skrift indikerer pole position)
VM i sjumannsrugby 1993
VM i sjumannsrugby 1993 (verdensmesterskapet sjumannsrugby) ble arrangert i Edinburgh i Skottland i 1993.
Mordet på Ebony Simpson
Mordet på Ebony Jane Simpson skjedde i Bargo i New South Wales den 19. august 1992. Ebony var ni år gammel. Andrew Peter Garforth (født 8. august 1963) ble senere funnet skyldig i mordet og ble dømt til livsvarig fengsel uten mulighet for prøveløslatelse.
Bortføring og mord
Den 19. august 1992, gikk Ebony ut fra skolebuss og gikk forbi en parkert Mazda 808 som tilhørte Garforth. Garforth tvang henne inn i bilen, la henne i bagasjerommet og bortførte henne. Han kjørte til Wirrimbirra Sanctuary med Ebony Simpson bundet i bagasjerommet. Garforth voldtok henne gjentatte ganger, bandt henne til ryggsekken hennes og kastet henne inn i en dam i nærheten, hvor hun druknet.
Over 200 frivillige og 100 polititjenestemenn søkte etter Ebony. Morderen deltok også i dette arbeidet. Garforth tilsto til slutt forbrytelsen etter at politiet fikk mistanke og anholdt ham. Garforth viste overhodet ingen anger for hans handlinger under rettssaken. Han erklærte seg skyldig i drapet på Ebony Simpson og ble i 1993 dømt til livsvarig fengsel. Dommeren Peter Newman nektet å gi Garforth noen mulighet for en prøveløslatelse til det beste for samfunnet. Garforth var også mistenkt i den uoppklarte saken angående drapet på tenåringsjenta Felicia Marie Wilson fra Kwinana, Perth som var 19 år gammel da hun forsvant, men denne saken ble ikke oppklart.
Julian Faye Lund
Levanger (lån)
Den 4. desember 2017 ble lånet forlenget ut 2018.
Mjøndalen (lån)
Den 22. mars 2019 ble han lånt ut fra Rosenborg til Mjøndalen til 5. august 2019. Den 4. august ble lånet forlenget ut august. Den 29. august ble lånet forlenget ut sesongen.
Ham-Kam (lån)
Den 12. mai 2021 ble han lånt ut fra Rosenborg til Ham-Kam til 1. august 2021.
Bodø/Glimt
Den 27. juni 2022 skrev han under en kontrakt med ut 2026. Overgangen gjelder fra 1. august 2022.
Landslaget
Han ble tatt ut i Norges tropp til U19-EM 2018 i Finland.
Den 6. november 2018 ble han tatt ut i sin første landslagstropp for i kampen mot Tyrkia U21 (20. november). Den 20. november 2018 fikk han sin første U21-landskamp for Norge mot Tyrkia.
Filosofiåret 1860
Filosofiåret 1860 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1860.
Johann Hinrich Gossler
Johann Hinrich Gossler (født 18. august 1738 i Hamburg, død 31. august 1790 samme sted) var en tysk bankier og eier av Berenberg Bank, Tysklands eldste eksisterende bank. Han ble medeier i banken i 1769 gjennom å gifte seg med Elisabeth Berenberg (1749–1822), eneste datter og arving etter Johann Berenberg (1718–1772). Banken ble året etter hans død omdøpt til ''Joh. Berenberg, Gossler & Co.''
Reklamehuset Wera
Wera AS er et reklamebyrå og trykkeri med tilhørighet i Porsgrunn, Telemark. Bedriften er resultatet av en fusjon av to trykkerier, og dets røtter strekker seg helt tilbake til 1895.
Johann Hinrich Gossler
Liv og virke
Gosslers far hadde kjøpt embedet som herreskjenk, som gjorde ham til seremonimester i Hamburgs råd, for 10 600 mark. Johann Hinrich Gossler begynte som lærling i handels- og bankhuset Berenberg, og etter en syvårig læretid arbeidet han for et handelshus i Cádiz i noen år. I 1768 dro han tilbake til Hamburg, der han giftet seg med Elisabeth Berenberg. Hennes familie, Berenberg, kom som flyktninger fra Antwerpen til Hamburg, der de etablerte Berenberg Bank i 1590, avla eden som storborgere i 1684, giftet seg med andre ledende hanseatfamilier (ofte av nederlandsk oppinnelse) og var medlemmer av byens råd (senere kalt senat) på 1700-tallet.
Reklamehuset Wera
1. mars 2005 slo to trykkerier fra Grenland, Wergeland Grafisk AS og Oluf Rasmussen AS, seg sammen til ett enkelt selskap: Wera AS. Wera AS ble værende i tidligere Wergeland Grafisk AS sine lokaler på Engerfeltet i Porsgrunn. Trykkeridriften fortsatte, men bedriften startet også med arbeid innenfor relaterte områder: reklame og design.
I 2021 flyttet Wera til Vipevegen 43, med trykkeriet i første etasje og byrået i andre.
Jarkko Määttä
Jarkko Määttä (født 28. desember 1994 i Kuusamo) er en finsk skihopper.
Johann Hinrich Gossler
Liv og virke
Berenberg-familien døde ut i mannslinjen med Elisabeth Berenberg i 1822, men navnet og banken er ført videre gjennom Gossler-familien. I 1788 tok Gossler opp svigersønnen Ludwig Erdwin Seyler (1758–1836), gift med hans eldste datter Anna Henriette Gossler (1771–1836), som medeier i firmaet, og etter hans død i 1790 ble Seyler firmaets leder.
Alness
Alness (skotsk-gælisk: Alanais) er en by i området Ross and Cromarty i regionen Highland på østkysten av Skottland. Byen er lokalisert nær munningen av elven Averon nær bukten Cromarty Firth. Byen Invergordon ligger 5 km mot øst og landsbyen Evanton 6 km mot sørvest. Folketallet er beregnet til 5 950 personer.
I det meste av 1990-tallet og begynnelsen av 2000-tallet deltok Alness regelmessig og vant blomsterkonkurranser som Scotland in Bloom, Britain in Bloom og andre, og vant mange priser. Dette bidro til å regenerere mange områder av byen, med boligfelt som vant adskilte priser. Byen har ikke hatt like gode resultater de siste årene på grunn av finanskostnadene. Byen er fortsatt prydet med blomster vedlikeholdt av frivillige.
I 2018 ble byen kronet som skotsk mester i Great British High Street Awards 2018. Dommerne besøkte de finalelistede hovedgatene over hele England, Skottland, Wales og Nord-Irland og møtte lokale bedrifter, kunder og samfunnsorganisasjoner, med Alness som imponerte med sin reoppfinnelse gjennom årene til å bli et sted å finne alt fra blomsterbutikker og brudeklær til delikatessebutikker og bakerier.
Historie
I september 1715 fant trefningen i Alness sted mellom jakobittiske klaner som MacKenzie og MacDonald under jarlen av Seaforth, og pro-regjeringsvennlige Munro, Ross, MacKay under jarlen av Sutherland. Jakobittene fordrev sine motstandere over Struie til Bonar.
Fyrish-monumentet ble reist i 1782 på Fyrish Hill (Cnoc Fyrish), i Fyrish i nærheten av Alness, på ordre av Hector Munro, 8. av Novar, en innfødt lord i området som hadde tjenstgjort militært i India. Da dem lokale befolkning i stor grad hadde blitt fjernet grunnet utrenskningen av Høylandet var sysselsetting blitt et problem, og reisingen av monumentet var blant annet for å skaffe lokale arbeid. Det ble sagt at Munro rullet steiner fra toppen og til bunnen av høyden, og dermed utvide arbeidstiden og betale arbeiderne for ekstra timer. Monumentet representerer «Gate of Negapatam», en port i Madras, India, hvor general Munro erobret for britene i 1781.
Monumentet er synlig fra bortimot overalt i omgivelsene til Kiltearn og Alness. Stedet gir også en omfattende utsikt over Cromarty Firth og utover, og fjellet Ben Wyvis kan sees tydelig, spesielt imponerende hvis den er snødekt. En sti til toppen starter ved en parkeringsplass nordøst for bakken ved OS rutenett NH627715.
Nicolay Heinrich Knudtzon (1816–1895)
Nicolay Heinrich Knudtzon (født 26. januar 1816 i Kristiansund, død 28. januar 1895 samme sted) var storkjøpmann og skipsreder, vicekonsul (honorær konsul) for Spania, Brasil og Russland. Han var født og oppvokst i romslige kår. Han var tredje generasjon i slekten med navnet Nicolay H. Knudtzon (NHK) i Kristiansund N.
Alness
Destillering
Det er to destillerier i Alness; Dalmore destilleri og Teaninich destilleri. Førstnevnte eies og drives av Whyte og Mackay Ltd, som eies av filippisnkbaserte Emperador Inc. Teaninich ble grunnlagt og bygget i 1817 av Hugh Munro på eiendommen hans Teaninich Castle. Destilleriet produserer hovedsakelig malt for blanding, og det brukes i Johnnie Walkers Red Label. Det er ingen offisielle tappinger av malten lenger.
Johann Hinrich Gossler
Liv og virke
Johann Hinrich Gossler var far til senator og bankier Johann Heinrich Gossler (II) (1775–1842) og farfar til senator og førsteborgermester Hermann Gossler (1802–1877) og bankier Johann Heinrich Gossler (III) (1805–1879). Eldste søster av sistnevnte, Emilie Gossler (1799-1875), ble i Hamburg gift i 1818 med Johannes Amsinck (1792-1879), sønn av Wilhelm Amsinck, borgermester i Hamburg, og Elisabeth Schuback, hvis bror, Johannes Schuback til Wittmold, ble gift i 1802 med Charlotte Dorothea baronesse Pechler von Löwenbach (1772-1856), som 2. gang ble gift i 1825 med nok en borgermester av Hamburg, Martin Garlieb Sillem (1769-1835), hvis mor, Johanna Margaretha Sche(e)le (1728-1805), atter var en borgermesterdatter, nemlig datter av Martin Lucas Schele (1683-1751), 1733 borgermester og ved Andersons død i 1743 eldste borgermester og «Generalissimus».
Johann Heinrich Gossler (III) var far til bankier Johann Berenberg Gossler (1839–1913). I 1880 fikk familien tildelt navnet Berenberg-Gossler av Hamburgs senat, og ble adlet i Preussen i 1888 og tildelt en friherretittel i 1910, knyttet til besittelsen av familiens fideikommiss.
Nicolay Heinrich Knudtzon (1816–1895)
Familieliv
Sammen med broren Harald ble Nicolay sendt til Skiens lærde skole for å ta artium. Deretter gikk Nicolay på handelsskole i Eckernförde i Schleswig. Så arbeidet han i handelshus i Spania og Tyskland frem til 1837, da han ble kalt hjem fordi faren var død. Han var da 21 år gammel, og de første årene ledet han familiefirmaet på sin mors vegne. I 1841 overtok han firmaet.
Nicolay H. Knudtzon III var gift to ganger. Hans første kone døde i barsel i 1871. Samme året døde også sønnen Nicolay H., bare 16 år gammel. Året etter giftet han seg med Caroline Natalie Werring; dette ekteskapet var barnløst. I 1881 døde sønnen Harald, 23 år gammel. Nicolay bekostet da et orgel til Frei kirke til minne om sønnen.
Johann Hinrich Gossler
Liv og virke
I Hamburg var Gossler/Berenberg-Gossler-familien en av en liten gruppe familier kalt hanseater som gjennom juridiske privilegier utgjorde byens øverste sjikt til 1918, sammen med familier som Amsinck, Jauch, Parish med flere.
Nicolay Heinrich Knudtzon (1816–1895)
Forretningsvirksomhet
Fra å være nær konkurs da faren døde, ledet Nicolay H. Knudtzon III firmaet til å bli Norges største klippfisk foretak. Han var spansk konsul fra 1838, brasiliansk konsul fra 1852 , russisk konsul fra 1873. Faren Nicolay H. Knudtzon II hadde vært britisk konsul, men kong Karl Johan hadde blitt provosert over at NHK II stilte seg i spissen for 17. mai-feiring og sørget for at han mistet dette konsulatet.
De tradisjonelle markeder for klippfisk var Spania og Portugal. Knudtzon utvidet markedet for norsk klippfisk. Knudtzon gis i Den norske sjøfarts historie æren for å ha satt i gang regelmessig oversjøisk fart til Vestindia og Brasil. Å eksportere klippfisk til subtropiske og tropiske strøk krevde spesielle foranstaltninger: Klippfisken ble presset ned i blikkasser som ble loddet igjen.
Han er den mest mytebefengte person i Kristiansunds historie, men tjente sine penger på innovasjon: ny kvalitet, nytt marked, ny emballasje. Tradisjonen i Kristiansund forteller at Knudtzon også tjente penger på slavetransport. Det eneste som kan dokumenteres er at ett av hans skip, barken Marie en gang fraktet kulier (kinesiske arbeidsfolk) fra Kina til Cuba. Det er ikke dokumentert at samme skip fraktet afrikanske slaver over Atlanterhavet fra Afrika til Atlanta i USA.
Politiske verv
I 1852 var Nicolay H. Knudtzon III ordfører i Kristiansund, og han var medlem av bystyret sammenhengende i årene 1850-1888. I 1862-64 var han stortingsrepresentant fra Kristiansund kjøpstad, og tok i 1863 initiativet til opprettelsen av en høyere læreanstalt i Kristiansund, slik at det ble mulig å lese til artium der. Han var ellers medlem av Stortingets tollkomité. Hans far Nicolay H. Knudtzon II hadde for øvrig vært stortingsrepresentant i 1833, 1836 og 1837.
Samfunnsinnsats for øvrig
Nicolay H. Knudtzon III var med på å stifte Kristiansunds Handelsstands Forening, og ble formann av denne foreningen. Han var også en av stifterne av Kristiansunds Sparebank i 1834.
På 1890-tallet ga ekteparet Knudtzon tomten Frueenga til Kristiansund by, for at det kunne bygges sykehus der. Frueenga var en arv etter Nicolay Knudtzons foreldre. Sykehuset stod ferdig våren 1899.
Nicolay H. Knudtzon III døde i 1895, og Caroline fortsatte etter hans død den humanitære virksomheten, blant annet ved å skjenke flere store legater til veldedige formål. Ettersom Knudtzons eneste sønn var død før ham ble det to av Carolines brødre som overtok forretningsdriften under navnet Werring Hermanos.
Utmerkelser og æresbevisninger
Nicolay H. Knudtzon III ble slått til ridder av St. Olavs orden i 1864. I 1891 ble han utnevnt til kommandør av 2. klasse av St. Olavs orden «for almennyttig Virksomhed».
Reklamehuset Wera
Wergeland Grafisk AS
I 1895 startet Herman Wergeland sitt trykkeri og bokbinderi i Porsgrunn, H. Wergeland Bok- & Papirhandel. Omtrent ti år etter byttet han lokaler og flyttet fra Ligata til Storgata, og her ble de værende helt frem til 1966. Da flyttet bedriften inn i nye lokaler på Hovenga. Daglig leder var da Rolf Wergeland, Herman Wergelands barnebarn.
Bedriften ble i 1986 kjøpt av Falch Trykk, og ble hetende Falch Trykk Porsgrunn. I 1993 flyttet trykkeriet nok en gang. Denne gangen til Engerfeltet på Vallermyrene i Porsgrunn.
To år senere ble trykkeriet igjen kjøpt opp, denne gangen av de tre ansatte Jan Gundersen, Leif Walmann og Kjersti Hole Haatveit. De anså det som naturlig å gå tilbake til Wergelandnavnet for bedriften, men hadde både Falch og Wergeland i navnet i en overgangsperiode. Til slutt, i 2000, ble aksjeselskapet hetende Wergeland Grafisk AS.
Oluf Rasmussen AS
Den 21. mai 1902 kjøpte boktrykkerne Oluf Rasmussen og Jens E. Aarhus avisen Fremskridt sitt trykkeri, og det nyetablerte firmaet het Rasmussen og Aarhus Bogtrykkeri. Kort tid etter, av helsemessige årsaker, måtte Aarhus trekke seg ut av firmaet, og Oluf Rasmussen ble sittende igjen som eneeier. Aarhus døde kort tid etter, og kontrakten med Fremskridt ble oppsagt. Etter flytting til nye lokaler i 1912 stod trykkeriet uten noe fotfeste i en avis eller bok- og papirhandel, hvilket var både uvanlig og risikabelt for tiden. Oluf Rasmussen selv ble rammet av hjerneblødning og døde i 1912, 49 år gammel.
Da krigen kom til Norge i 1940 ble det vanskelig for trykkerier ettersom tilgangen til papir minsket, og spesielt papir av høy kvalitet. Oluf Rasmussen Boktrykkeri var dog i den heldige situasjonen at de hadde kjøpt inn flere tonn papir i forkant, som lå lagret i en låve i utkanten av byen. Krigstiden førte også med seg en del arbeidsoppdrag utenom det vanlige, deriblant trykking av spesielle pengesedler for Holla Sparebank og forsyning av papir til trykkeriarbeidet som foregikk i kjelleren til naboen, Skien kirke, nemlig produksjon av motstandsaviser. Natten til 8. mai 1945 jobbet Ragnvald Rasmussen alene på oppdrag gjennom natten med å trykke plakaten som fortalte at krigen var vunnet. Plakaten var undertegnet av fylkesmannen, sjefen for rikspolitiet i fylket og sjefen for hjemmestyrkene i fylket.
1. januar 1945 ble Ragnvalds sønn, Rolf Brekke-Rasmussen, medinnehaver, og eide 50% av firmaet frem til hans bror, Thor Oluf Rasmussen, også ble medinnehaver i 1959. I andre halvdel av 40-årene ansatte trykkeriet også sin første kvinnelige "læregutt", en uvanlig ting for tiden. I slutten av 50-årene kjøpte de en av nabotomtene med planer om større og bedre lokaler gjennom riving og nybygg, men det tok hele 11 år før byggeplanene ble godkjent, og tillatelsen kom først i 1969. Det nye bygget ble tegnet av arkitekt Egil Karlstad og reist av murmester og entreprenør Olaf Løberg. Byggesummen var på 1,6 millioner kroner.
Tor Brekke-Rasmussen, sønn av Rolf Brekke-Rasmussen, begynte i firmaet i 1962. Omtrent samtidig installerte Oluf Rasmussen Boktrykkeri som første i Telemark en offsetmaskin, reprokamera og mørkerom. Tor Brekke-Rasmussen ble medinnehaver 1. februar 1973. I 1982 ble Oluf Rasmussen Boktrykkeri omgjort til aksjeselskap, med det nye navnet Oluf Rasmussen AS, og i 1984 ble han daglig leder, og i løpet av det samme året flyttet hans onkel, Thor Rasmussen, til Spania av helsemessige årsaker, og hans farfar, Ragnvald Rasmussen, døde. Firmaet ble drevet videre av Rolf og Tor Brekke-Rasmussen.
I 1990 ble Tor Brekke-Rasmussens sønn, Dag, ansatt i firmaet. I 1991 ble Dag Brekke-Rasmussen med i styret, og overtok som daglig leder 1. september 1997. Tor Brekke-Rasmussen ble da produksjonsansvarlig, og hadde da fungert som styrets formann siden 1994.
Nicolay Heinrich Knudtzon (1816–1895)
Utmerkelser og æresbevisninger
Han var også innehaver av flere utenlandske ordener: han var kommandør av den portugisiske Conceicao de Vila Vicosa-ordenen og den spanske Isabella Catholica-ordenen, og ridder av den spanske Carlos IIIs orden.
I 1885 ble en marmorbyste av ham i plassert i Sparebankens direksjonsværelse. Bysten var laget av billedhuggeren Jakob H. G. F. Fjelde (1859-96). Den ble stående i Sparebanken resten av Knudtzons levetid, men gikk tapt i bybrannen i 1940.
Irène Pusterla
Irène Pusterla (født 21. juni 1988) er en sveitsisk friidrettsutøver som konkurrerer i lengdehopp. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble utslått i kvalifiseringen i lengdehopp.
80. motoriserte infanteribrigade
80. motoriserte infanteribrigade, også kalt «arktisk brigade», er en del av kystforsvaret til Nordflåten, men også et manøverelement til 14. armékorps. Brigaden ble formelt satt opp 31. desember 2014, og er fredstidslokalisert til landsbyen Alakurtti i Murmansk oblast nær Kandalaksja og grensa til Finland.
Oppgave
Brigadens oppgave er å holde kontroll på russisk territorium fra Murmansk til Nysibirøyene i samarbeid med luftlandestyrkene og marineinfanteriet. . Brigaden øver stadig på og ved øyene langs nordøstpassasjen og på Tajmyr.