cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Liptenara
Systematisk inndeling
Slekten bør muligens regnes som en undergruppe av slekten Pentila.
Ujar
Ujar (russisk: Уяр) er en by i Krasnojarsk kraj i Russland. Den ligger ved elva Ujarka (ei sideelv til Kan i Jenisejs nedslagsfelt), rundt 130 km øst for Krasnojarsk. Innbyggertall: 12,665 (folketelling 2010), 13,807 (folketelling 2002) og 17,040 (folketelling 1989).
Bosetningen har vært kjent siden 1760. Bystatus ble innvilget i 1944.
Fordring
En fordring regnes alminnelig som et krav en fysisk eller juridisk person (kreditor) har mot en annen (debitor). I regnskapssammenheng er en fordring typisk en faktura som er utstedt, men ikke betalt ennå. Begrepet brukes mest i betydningen pengekrav, for eksempel slik at A har en fordring på B som lyder på 10 000 kroner. Det brukes imidlertid tilsvarende for krav av annen art, for eksempel plikt til å levere et parti varer. Med Henrik Ibsens ideale fordring (Vildanden) får derimot betegnelsen en metafysisk dimensjon. Det er interessant at den vanlige oversettelsen av den ideale fordringen til engelsk er 'the ideal summoning'; hvormed betydningsflaten åpner seg mot 'påkallelse'/'invokasjon'. En fordring kan også være en unnlatelsesforpliktelse, for eksempel en plikt til å ikke starte opp konkurrerende ervervsvirksomhet. Dersom en fordring ikke blir innfridd innen forfall kan kreditor normalt få den inndrevet med hjelp av rettsapparatet. Dette skjer ved tvangsfullbyrdelse, noe som normalt krever forutgående søksmål, med mindre det foreligger et særlig tvangsgrunnlag. En fordring kan komme til uttrykk i et gjeldsbrev (omsetningsgjeldsbrev eller enkelt gjeldsbrev).
Et krav som bestrides av skyldneren er ikke et legitimt krav. Hvis fordringshaveren er i en maktposisjon, ved at han kan stoppe levering eller sabotere på annen måte, er skyldnerens betaling urettmessig inndrevet.
Norsk rett på området
I Norge vil reglene i gjeldsbrevloven fra 1939 komme inn og regulere hvilke legitimasjonsregler som gjelder der en fordring er gjenstand for omsetning. Reglene er her ulike for de to typene av gjeldsbrev. Enkle gjeldsbrev og fordringer som ikke er knyttet til gjeldsbrev omtales ofte samlet som enkle krav. Det følger av rettspraksis og juridisk teori at en rekke av reglene i gjeldsbrevloven som angår enkle gjeldsbrev gjelder analogisk (tilsvarende) for enkle krav som ikke er knyttet til gjeldsbrev. Således vil for eksempel reglene i gjeldsbrevloven om ekstinksjon komme tilsvarende til anvendelse på andre enkle pengekrav. Viktige regler om pengekrav finnes også i finansavtaleloven fra 1999.
Gåsøya (Bærum)
Gåsøya er en øy i Bærums skjærgård i Indre Oslofjord. Den ligger sør for Oustøya, mellom denne og Nesodden. Gåsøya er drøyt en kilometer lang og har noen mindre holmer innaskjærs mot Oustøya. Det er en fyrlykt øst på øya som inngår i seilingsleden inn til Oslo. Øya har en god del private hytter.
Gåsøya ligger helt i den østlige randsonen av Oslofeltet, nær forkastningssonen i øst, og består av sørvest-nordøst-foldede prekambrium-lag av avsatt havbunn med kalkstein og skifer, som er vendt 90°.
Hege Nordvik
Hege Nordvik (født 10. september 1991) er en norsk fotballspiller fra Klæbu. Hun spilte for toppserielaget Trondheims-Ørn fra 2008.
The Tear That Burned
The Tear That Burned er en amerikansk stumfilm fra 1914, regissert av Jack O'Brien.
T. Singer
T. Singer er en av Dag Solstads romaner. Handlingen dreier seg om en person som etter et halvt levet liv som «evighetsstudent», velger å ta bibliotekarutdannelse. Han får en stilling på Notodden, og flytter dit. T. Singer er en person med sterk skamfølelse. I Notodden møter han imidlertid Merete og sammen etablerer de en form for familie. Dette skal vise seg å være skjebnesvangert for Singer.
Solstad har sagt at «Mitt forfatterskap endte med T. Singer, skrevet og utgitt i 1999. Alt etter dette er et unntak, som aldri skal gjenta seg.».
Martine Flakk
Martine Flakk (født 7. januar 1993) er en norsk fotballspiller fra Namsos i Nord-Trøndelag. Hun spilte for toppserielaget Trondheims-Ørn fra 2011. Hun scoret sitt første toppseriemål hjemme mot Fart 13. oktober 2012.
Mirjam Overdam
Mirjam Overdam (født 18. februar 1973) er en nederlandsk vannpolospiller.
Hun representerte Nederland under Sommer-OL 2000 i Sydney, hvor laget hennes ble nummer 4.
Heleen Peerenboom
Heleen Peerenboom (født 4. februar 1980) er en nederlandsk vannpolospiller.
Hun representerte Nederland under Sommer-OL 2000 i Sydney, hvor laget hennes ble nummer 4.
Chizhou kullkraftverk
Chizhou kullkraftverk er et kullkraftverk i byprefekturet Chizhou provinsen Anhui i det østlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 600 MW fordelt på 2 stk 300 MW turbiner. Anlegget stod ferdig i 2005.
Det eksisterer planer om å bygge ut ytterligere 2 x 600 MW effekt. Operatør er Huadian International Power Co Ltd, som eier 40% av anlegget.
Eva Skaar
Eva Skaar (født 29. april 1954 i Tvedestrand) er en norsk billedkunstner, bosatt i Oslo. Hun arbeider i hovedsak med oljemalerier, ofte i et formspråk i grenseland mellom figurativt og abstrakt.
Skaar har utdannelse fra Statens håndverks- og kunstindustriskole (1976–1980) og fire år ved Statens kunstakademi (1980–1984). I over 20 år har hun hatt eget atelier på Tøyen i Oslo. Hun maler ofte med en kraftig koloritt med tykke penselstrøk og legger gjerne oljemalingen lag på lag, noe som gir arbeidene hennes dybde og stofflighet. I 1993 og 1995 deltok Skaar på Høstutstillingen, og hun har deltatt på Sørlandsutstillingen fem ganger (1980, 1981, 1983, 1986 og 1990). Hun har hatt separatutstillinger blant annet fire ganger på Galleri Heer i Oslo, på kunstforeninger i Kongsberg (1995), Tvedestrand (1992), Kragerø (1995) og Ski kunstforening (2006).
Skaars kunst er innkjøpt av Riksgalleriet (1984), Tvedestrand kommune (1983 og 1992) og Kragerø kommune (1985). Hun har gjennom årene mottatt en rekke stipender og fire ganger har hun mottatt stipend fra Vederlagsfondet (siste gang i 2006).
Eva Skaar har medlemskap i Norske billedkunstnere (NBK) og Landsforeningen Norske Malere (LNM).
Jade Close
Jade Close (født 18. oktober 1987) er en australsk landhockeyspiller. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun endte på femteplass med det australske landslaget.
Uzjur
Uzjur (russisk: Ужу́р) er en by i Krasnojarsk kraj i Russland. Innbyggertall:28,376 (folketelling 1989), 17,252 (folketelling 2002) og 16,093 (folketelling 2010).
Byen ble grunnlagt i 1760. Bystatus ble innvilget i 1953.
Förvaltningsrätt
Förvaltningsrätt er førsteinstansdomstol i Sveriges system av forvaltningsdomstoler. Der er tolv slike domstoler.
En förvaltningsrätt prøver saker der offentlige myndigheter har påvirket eller berørt enkeltpersoner, enten det er fysiske eller juridiske personer. Disse domstolene behandler derfor en stor mengde vidt forskjellige sakstyper, for eksempel:
I tillegg har tre av domstolene status som migrationsdomstol, som innebærer at de prøver Migrationsverkets vedtak i utlendings- og statsborgersaker.
Øverste dommer ved en förvaltningsrätt betegnes lagman. Denne dommeren utnevnes av regjeringen etter en søknadsprosess. De øvrige embedsdommerne ved domstolen har tittelen rådman. Dommere som ikke er embedsdommere betegnes assessor eller fiskal.
Dommer avsagt av en förvaltningsrätt kan ankes til kammarrätt.
Put Yourself in My Place
«Put Yourself In My Place» er en sang av Kylie Minogue, utgitt som den andre singelen fra hennes album Kylie Minogue. Singelen ble utgitt den 14. november 1994 og ble skrevet og produsert av Jimmy Harry.
Musikkvideo
Musikkvideoen ble en suksess. Den viser Minogue gjenskape den innledende sekvensen av Jane Fonda-filmen Barbarella. I 1995 vant videoen prisen «Best Australian Video» på ARIA Music Awards.
Det er flere forskjellige versjoner av musikkvideoen, noen med annerledes og mer seksualiserte scener enn andre, der Kylie Minogue viser mer hud. Noen har også ulike versjoner av selve sangen, for eksempel albumversjonen og radioversjoner.
Bognøy
Bognøy (også kalt Bognø eller Bongno) er ei øy i Alver kommune i Nordhordland. Bognøy var i perioden 1871 til 1964 en del av tidligere Herdla kommune.
Bognøy ligger i inngangen til Radøyfjorden mellom Holsnøy og Radøy, og det er trang passasje i Bognøystrømmen på nordøstsiden, og gjennom Landsvikosen i sørvest. I utstrekning er ca. 1,5 km lang og 0,8 km bred med høyeste punkt 56 moh, og er omkring 750 dekar stor.
Øya var ubebodd fram til rundt 1876 da granskogen som på den tid dekket hele øya ble brent ned, for at øya skulle kunne videre bli ryddet og opparbeidet til gårdsdrift. På denne tid ble Bognøy delt opp i 7 eiendommer, hvorav det ble anlagt gårdsbruk på 6 av eiendommene. Senere kom det et ekstra gårdsbruk til, etter at den ene gården ble delt opp. Gårdsbrukene på Bognøy er forholdsvis små, hvor fiske utgjorde deler av inntekten. På det meste levde det folk i 10 husstander på Bognøy, men idag er det ikke fastboende igjen, etter at den siste fastboende flyttet i 2003 grunnet høy alder. På sommerstid kan Bognøy fremstå som en idyllisk ferieperle, men arealene som tidligere var opparbeidet for gårdsdrift er nå i stor grad gjengrodd av vegetasjon.
I september 2011 startet Olav Andre Soltveit, sønn til eier av bruksnummer 2 -Bakken- opp igjen med gårdsdrift. Han har hatt nærmere 100 villsauer gående på store deler av Bognøy. På Bakken er det ryddet masse skog og kratt for å få frem igjen det gamle kulturlandskapet.
Det er ikke veiforbindelse til øya, men i tidligere år gikk dampbåten fra Bergen innom Bognøy kai.
Siden begynnelsen av 1970-tallet har det vært drevet fiskeoppdrett ved Bognøy.
Flykollisjonen over Charkhi Dadri
Flykollisjonen over Charkhi Dadri fant sted 12. november 1996 over landsbyen Charkhi Dadri vest for New Delhi i India. Et Boeing 747-fly fra Saudi Arabian Airlines og et Ilyishin Il-76 fra Kazakhstan Airlines kolliderte midt i lufta og styrtet. Hendelsen er den luftkollisjonen som har krevd flest liv. Den er også den dødligste luftfartsulykken i India, og den tredje dødligste ulykken i verden etter Tenerife-ulykken og Japan Airlines Flight 123. Alle 349 personer ombord på begge flyene omkom.
Ulykken
Flyet fra Saudi Arabian Airlines skulle operere en internasjonal passasjerflyvning fra Delhi–Dhahran–Jeddah som Flight 763 (SVA763) med 312 passasjerer om bord. Kazakhstan Airlines-flyet var på charter fra Chimkent til Delhi som KZA1907. SVA763 tok av fra Delhi 18.32 lokal tid. KZA1907 var samtidig på innflyvningen mot Delhi. Begge flyvningene var kontrollert av flyvelederen VK Dutta med ansvar for innflyvning (approach). KZA1907 var klarert for å synke til 15 000 fot (4600 m) da det var 74 nautiske mil (137 km) fra flyplassen. SVA763 var på samme luftvei, men i motsatt retning, og var klarert for å stige til 14 000 fot (4300 m). Omtrent åtte minutter senere, rundt 18.40, rapporterte KZA1907 at de hadde truffet tildelt høyde på 15 000 fot, men egentlig var flyet lavere, på rundt 14 500 fot, og sank fortsatt. Flyvelederen fortalte flyet om Saudi Arabian Airlines-flyet som da var rett foran, 10 nm unna.
Da flyvelederen anropte KZA1907 igjen fikk han ingen respons. Han advarte det andre flyet, men det var allerede for sent. De to flyene kolliderte midt i lufta. Halefinnen på KZA1907 kappet vingen til SVA763 og ødela et instrument. Boeing-flyet som ble truffet gikk inn i en rask spinn ned mot bakken med en ild-stripe fra den ødelagte vingen. Det ble revet i stykker av kreftene som var i sving. Vraket traff bakken med en hastighet på omtrent 1135 km/t. Il-76-maskinen holdt seg nokså intakt strukturmessig, men sank også ukontrollert før det styrtet i et jorde. Redningsmannskaper oppdaget fire kritisk skadde passasjerer, men alle døde senere. To overlevende fra Boeing-flyet ble også funnet faststroppet til setet, men døde av skadene kort tid etter. Alle 312 ombord på SVA763 og alle 37 ombord KZA1907 omkom.
Flyene
Det var to fly involvert, et Boeing 747 fra Saudi Arabian Airlines, og et Ilyushin Il-76 fra Kazakhstan Airlines.
Boeing 747
Det ene flyet, en Boeing 747-168B registrert HZ-AIH, opererte Saudi Arabian Airlines Flight 763 (SVA763) fra Indira Gandhi internasjonale lufthavn i Delhi i India til Dhahran internasjonale lufthavn i Dhahran i Saudi-Arabia. Flyet fløy for første gang 3. februar 1982, og var dermed 14 år og 10 måneder ved hendelsen. Kapteinen, Khalid Al Shubaily, var 45 år gammel og med flere enn 9800 flytimer. Andrepiloten var Nazir Khan, og Edris var flyingeniør. Det var 289 passasjerer og 23 besetningsmedlemmer ombord, totalt 312.
Ilyushin Il-76
Det andre flyet, en Ilyushin 76TD registrert UN-76435, opererte Kazakhstan Airlines Flight 1907 (KZA1907) fra Shymkent internasjonale lufthavn til Indira Gandhi internasjonale lufthavn. Flyet fløy første gang i 1992, fire år tidligere, og hadde vært i lufta 2643 timer da ulykken skjedde. Kapteinen, Gennadi Cherepanov, på 44 år var også svært erfaren, med flere enn 9200 flytimer. Egor Repp var andrepilot og radiooperatør.
Paddehavet
Paddehavet er navnet på sjøområdet rundt øya Padda eller Skilpadda i indre Oslofjord mellom Ormøya, Malmøya, Ulvøya og fastlandet.
Langs fastlandet og langs Ormøya er det en rekke private badehus/brygger. For øvrig er området preget av småbåthavner, hvor flere båtforeninger og foretak har anlagt flytebrygger og bøyer.
Like ved Malmøya finnes også Selskjær, eller Kaninøya. Selskjær er brukt på Kartverkets kart, men da øya ble fredet som naturminne i 1979, ble Kaninøya brukt som navn.
Lars Holm-Hansen
Lars Holm-Hansen (født 29. desember 1962) er en norsk sakprosaoversetter og tidligere universitetslektor i filosofi ved Universitetet i Bergen.
Holm-Hansen tok magistergrad i filosofi i 1997 på en avhandling om Heidegger Han oversetter primært tyske og engelske filosofiske tekster og har blant annet oversatt Væren og tid (av Martin Heidegger) og Sannhet og metode (Hans-Georg Gadamer). Holm-Hansen er tidligere leder for oversetterutvalget i Norsk faglitterær forfatter- og oversetterforening.
Santo Antônio de Posse
Santo Antônio de Posse er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Agathe Wibe
Agathe Oline Wibe (født Strømsøe 1871, død 1955) er kjent for å ha skrevet to norske bysanger: Levangerkantaten, tonesatt av Paul Okkenhaug, og Mosjøsangen, tonesatt av Johan Bech-Remnes. Hun hadde selv tilhørighet til disse byene, Levanger og Mosjøen.
Hun var søster til byens baker og ordfører Reidar Strømsøe (1887–1970) og gift med Ludvig Wibe (1878–1951).
Jason McCoombs
Jason McCoombs (født 24. april 1993) er en canadisk padler som konkurrerer i kano flatvann. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han ble nummer 13 i C-1 200 meter.
Explora Petroleum
Explora Petroleum AS var et uavhengig norsk oljeselskap med fokus på letevirksomhet på norsk kontinentalsokkel. Administrerende direktør var John R. Pickard. Selskapet hadde kontor i Stavanger. Selskapet hadde 10 ansatte i februar 2012, og ble prekvalifisert som lisenshaver på norsk sokkel senere samme år. Selskapet var finansiert av private equity-selskapet Warburg Pincus med 150 millioner amerikanske dollar. Selskapet ble i 2015 kjøpt av North Energy for 2,5 millioner amerikanske dollar.
Carlos Barron
Carlos Barron (født 15. januar 1942) er en meksikansk volleyballspiller.
Han representerte Mexico under Sommer-OL 1968 i Mexico by, hvor han ble nummer 10.
Karla van der Boon
Karla van der Boon (født 9. oktober 1968) er en nederlandsk vannpolospiller.
Hun representerte Nederland under Sommer-OL 2000 i Sydney, hvor laget hennes ble nummer 4.
Rikke Storrø
Rikke Storrø (født 19. desember 1993) er en norsk tidligere fotballspiller fra Trondheim. Hun spilte for toppserielaget Kattem, og gikk til Trondheims-Ørn i 2013 da Kattem måtte trekke laget fra Toppserien.
Sylwia Lewandowska
Sylwia Lewandowska (født 4. januar 1991) er en polsk roer som spesialiserer seg i dobbeltfirer. Under Sommer-OL 2012 i London representerte hun landet sitt, der hun ble nummer 8.
Amatørkorps
Amatørkorps er musikkorps med musikanter fra femten år og oppover. Amatørkorps driver på hobbybasis. I regi av Norges Musikkorps Forbund arrangeres det årlig norgesmesterskap for henholdsvis janitsjarkorps og brassband.
Diplomatarium Norvegicum
Diplomatarium Norvegicum (DN) er en kildesamling av norske brev og dokumenter, fra den eldste tid inntil 1570. Diplomatarium Norvegicum gjengir innholdet i dokumentene ordrett på originalspråket, latin, norrønt og ulike former for mellomnorsk, og er et sentralt verk for alle som arbeider med norsk middelalderhistorie. Det er utgitt 23 bind med tilsammen 19 000 dokumenter. Første bind kom i 1847 og det hittil siste kom i 2011. Serien utgis ved Seksjon for kildeutgivelse, Riksarkivet.
Historie
Den som tok det første skritt i retning av utgivelsen av norske middelalderdiplomer, var professor Gregers Fougner Lundh. Under et opphold i København lot han avskrive alle norske diplomer han kom over, og utga der et Specimen Diplomatarii Norvegicii (Prøve af et norsk Diplomatarium) i 1824. Lundh døde tidlig, og arbeidet hans ble ikke fortsatt. I stedet arbeidet norske historikere med et annet av Lundhs prosjekter, nemlig utgivelsen av de gamle norske lovene.
I 1843 kom Chr. Lange igjen inn på planen om et diplomatarium i sin innberetning om en undersøkelsesreise i 1843 til hansabyenes arkiver. Han sikret seg en språkvitenskapelig medarbeider i daværende stipendiat C. R. Unger og fikk dessuten pengeunderstøttelse fra Videnskabsselskabet i Trondhjem. I 1847 kunne Lange og Unger legge frem første halvbind av verket. Her presenterte de også planen for Diplomatarium Norvegicum:
Ved Langes død i 1861 var samlingene 1–5 utkommet. Fra og med samling 6 var H. J. Huitfeldt-Kaas utgiver, mens Unger fortsatte som språkvitenskapelig medarbeider til sin død. Etter Huitfeldt-Kaas’ død i 1905 ble utgivelsen overdratt til Alexander Bugge og Chr. Brinchmann. I disse årene gikk man over til en ny plan, som gitt ut på å samle ensartede dokumenter i samme bind. For eksempel inneholder samling 17 pavebrev, mens samling 19 inneholder brev fra England.
I 1919 var de første 19 bindene utgitt. Samme år ga Alexander Bugge og Oluf Kolsrud ut begynnelsen til en Series topographica, med et bind diplomer fra Fyresdal. Denne serien skulle omfatte lokale diplomatarier, men prosjektet ble ikke fortsatt. Etter 1919 er det bare utkommet tre nye bind, nr. 21 (1970–76), nr. 22 (1990–95) og nr 23 (2011).
Diplomatarium Norvegicum ble fra 1848 finansiert ved årlige bevilgninger fra Stortinget. Utgivelsen ble ansett som et viktig nasjonal prosjekt.
Kilder og innhold
Brevene stammer fra mange forskjellige kilder. Mange fantes i statsarkivet i København, noen fra biblioteker og private samlinger i Norge, i hansabyenes arkiver. Enkelte var å finne omkring på gårdene, og enkelte fantes bare i avskrift, fordi originalene var gått tapt. Et av de viktigste arkivene er Vatikanarkivet i Roma, hvor man kan finne korrespondansen mellom pavestolen og norske konger og geistlige. 1859–61 var P. A. Munch i Roma for å lete etter diplomer som angikk Norge. Undersøkelsene ble fortsatt av Gustav Storm, Alexander Bugge og Oluf Kolsrud. I 1919 ble det innledet et samarbeid med Danmark og Sverige om undersøkelsene i Vatikanet, men man lyktes ikke med å få adgang til pønitentiariets arkiv, hvor det ble oppbevart ansøkninger om syndsforlatelse. Først på 1980-tallet ble dette arkivet åpnet.
Foruten selve teksten inneholder Diplomatarium Norvegicum et lite sammendrag på norsk av innholdet i hvert brev, opplysninger om dato og avsendersted, samt enkelte bibliografiske opplysninger.
Brevene i Diplomatarium Norvegicum er skrevet på en rekke språk, først og fremst gammelnorsk og latin, men også gammeldansk, gammelsvensk og mellomnedertysk. De nyeste brevene er skrevet på mellomnorsk eller dansk. I middelalderen hadde man ingen fast ortografi, og brevene kan derfor være vanskelige å tyde for en ikke-spesialist.
Ettersom det en rekke kilder er benyttet, er det ikke en overordnet kronologisk orden på dokumentene i bokverket, men dette er likevel gjennomført innenfor hver samling (hvert romertall).
Tilgjengelighet og pålitelighet
Siden de mange bindene av Diplomatarium Norvegicum er vanskelig tilgjengelige utenom de største bibliotekene, finnes de 21 første bindene i søkbar versjon på internett som en del av Dokumentasjonsprosjektet.
1710-årene
-- 1710 -- 1711 -- 1712 -- 1713 -- 1714 -- 1715 -- 1716 -- 1717 -- 1718 -- 1719
Diplomatarium Norvegicum
Tilgjengelighet og pålitelighet
Selv om utgaven skal være en nøyaktig gjengivelse av diplomene på originalspråket, er det påvist mange feil – mange av dem alvorlige – ikke minst i de eldste bindene. Diplomatarium Norvegicum kan derfor ikke brukes kritikkløst.
Apple Lisa
Apple Lisa var en personlig datamaskin utviklet av Apple Computer på begynnelsen av 1980-årene.
Zhuhai kullkraftverk
Zhuhai kullkraftverk er et kullkraftverk ved byen Zhuhai i provinsen Guangdong i det sørlige Kina. Det har en opprinnelig installert produksjonskapasitet på 1 400 MW fordelt på to turbiner, men siden utvidet til 2 400 MW (2008). Videre er 2 x 1 000 MW enheter under installasjon slik at totaleffekten skal nå opp i 4 600 MW.
Apple Lisa
Lisa-prosjektet startet hos Apple i 1978 og utviklet seg til et prosjekt som skulle designe en kraftig personlig datamaskin med grafisk brukergrensesnitt beregnet på forretningsmarkedet.
Lisa ble introdusert i januar 1983 med en prislapp på USD 9 995. Det var en av de første personlige datamaskinene som hadde mus og grafisk brukergrensesnitt. Den brukte en Motorola 68000-mikroprosessor på 5 MHz og hadde 512 kB eller 1 MB internhukommelse.
Den ble levert med programvaren Lisa 7/7, som hadde undertittelen The Complete Office System. Tittelen 7/7 refererer til de syv programmene som var med i pakken: LisaWrite, LisaCalc, LisaDraw, LisaGraph, LisaProject, LisaList, og LisaTerminal.
Zhuhai kullkraftverk
Anlegget stod ferdig med første fullførte byggetrinn i 2001. Det ligger på fastlandet like nord ovenfor grensen til Macao.
Operatør er Guangdong Yudean Group Co.
Diplomatarium Norvegicum
Samlinger
Her angis tittel og ansvarlige utgivere, den gitte nummereringen innen samlingen, og årene som omfattes av hvert hefte.
Kommende bind i serien
Bind 20 ble ved utgiver Alexander Bugges død liggende ufullført. Nå er arbeidet med å ferdigstille dette bindet, samt å utarbeide register til både bind 19 og 20, i gang ved Seksjon for kildeutgivelse, Riksarkivet. Bind 24 i serien er også påbegynt. Det finnes fremdeles upubliserte middelalderdokumenter til flere bind i serien.
Nordlandsflaget
Nordlandsflaget er et grunt havstykke i Værøy kommune i Nordland som grovt sett går mellom øyene Mosken i nordøst og Værøya i sørvest i den ytre delen av Lofoten.
Flaget er 6,5 kilometer langt mellom Skarvholman i Norskehavet og Kvitholmen i Vestfjorden og har over det hele en dybde på rundt 20 meter eller mindre med en rekke holmer og skjær. Fra Nordlandsflaget til Norskehavet går det tre korte sund; Slåklakkleia, Breidsundet og Sørleia.
Mellom Mosken og Nordland på Værøya er havstykket rundt fem kilometer bredt.
Unter den Linden
Unter den Linden («under lindetrærne») er en bulevard i Berlin.
Gloria Brame
Gloria Glickstein Brame (født 20. august 1955 i New York) er en amerikansk forfatter, sexolog og domina, bosatt i Atlanta i USA. Hun har viet sin sexologpraksis til sadomasochisme (SM) og seksuell fetisjisme.
Unter den Linden
En boulevard av lindetrær ble plantet fra 1647 fra kurfyrstens slott til byens gater av Friedrich Wilhelm I, den store kurfyrsten, som ønsket å ri fra sitt slott til jaktparken Tiergarten med passende barokke omgivelser.
Gloria Brame
Gloria Brames viktigste bøker er Different Loving – An Exploration of the World of Sexual Dominance and Submission og Come Hither – A Commonsense Guide To Kinky Sex. Sistnevnte bok ble valgt til «offisiell guide til kinky sex» av amerikanske Institute for Advanced Study of Human Sexuality. Begge bøkene har fått positiv omtale blant sadomasochister i USA og Europa.
Brame startet den første SM-støttegruppen på internett, Compuserve, i 1987, og hun har skrevet artikler for flere amerikanske magasiner, blant annet Cosmopolitan, Redbook, Working Woman og det erotiske bladet Maxim.
Unter den Linden
Etter broen Schlossbrücke over Spree går gaten over i Karl-Liebknecht-Straße. Vest for Brandenburger Tor fortsetter Unter den Linden som Straße des 17. Juni til minne om østberlinernes oppstand mot de sovjetiske okkupantene i 1953.
Noen av bygningene langs Unter den Linden er:
U17-EM i fotball for menn 2013
U17-EM i fotball for menn 2013 ble arrangert i Slovakia i 2013.
Thermozephyrus ataxus
Thermozephyrus ataxus er en glansvinge som tilhører underfamilien stjertvinger (Theclinae).
Utseende
En middelsstor stjertvinge med middels lange stjerter på bakvingene. Hannens overside er skinnende grønn med smalt svarte ytterkanter, hunnen er mørkbrun med et blåfiolett felt på forvingen. Undersiden er lyst gråbrun med en lys tverrstripe.
Levevis
Larvene lever på eik (Quercus sp.).
Systematisk inndeling
thumb|250px| hunn
Sébastien Amiez
Sébastien Amiez (født 6. mai 1972 i Pralognan, Savoie) er en fransk tidligere alpinist som spesialiserte seg i slalåm.
Skjoldvulkan
Skjoldvulkan er en vulkan med slake skråninger mellom 2-10 grader som er blitt dannet av tyntflytende og gassfattig magma.
Charlotte Cooper
Charlotte Reinagle Cooper (gift Sterry 1901) (født 22. september 1870 i Ealing Middlesex død 10. oktober 1966 i Helensburgh i Skottland) var en britisk tennisspiller.
Sébastien Amiez
Karrière
I VM 1997 i Sestriere tok han sølv i slalåm, bare slått av nordmannen Tom Stiansen. Sølv ble det også i OL 2002 i Salt Lake City, denne gang bak landsmannen Jean-Pierre Vidal.
Skjoldvulkan
Mange av de største vulkanene på jorden er skjoldvulkaner. Et eksempel er Mauna Loa på Hawaii som stiger 10 km opp fra havbunnen. Skjoldvulkaner er dannet av lava som flyter med lav viskositet (for eksempel basaltisk lava) – lava som flyter lett. Navnet stammer fra den islandske vulkanen Skjaldbreiður.
Charlotte Cooper
Cooper vant sin første singletittel i Wimbledon i 1895 etter seier i finalen i All Comers Round over Helen Jackson med 7-6, 8-6. Kampen ble regnet som finale i turneringen ettersom regjerende mester, Blanche Bingley Hillyard, ikke stilte opp for å forsvarte sin tittel i Challenge Round. Året derpå tok hun sin andre seier i turneringen ved å forsvare tittelen mot utfordreren W.H. Pickering. I 1898 vant hun sin tredje tittel etter å ha vunnet over irske Louise Martin med 6-4, 6-4. Sin siste og femte tittel i Wimbledon vant hun i 1908, da hun beseiret Agnes Marton, hun var da 37 år og 282 dager gammel, og er dermed den hittil eldste singlevinneren i turneringen.
Cooper spilte totalt elleve singlefinaler i Wimbledon og hun tapte seks, tre for Blanche Bingley Hillyard (1897, 1898 og 1900), én for Muriel Robb (1902), Dorothea Douglass Chambers (1904) og Ethel Larcombe (1912). Cooper regnes som en av de fem tidlige «multivinnerne» i Wimbledon, som i 40-årsperioden fra starten i 1884 til 1923 vant singletittelen tilsammen 29 ganger. De øvrige «multivinnerne» var Dorothea Douglass Chambers med sju seiere, Blanche Bingley Hillyard og Suzanne Lenglen med seks titler hver og Lottie Dod med fem titler.
Sébastien Amiez
Karrière
I verdenscupen vant han ett renn, slalåmrennet i sveitsiske Veysonnaz 21. januar 1996. Samme sesong kom han på pallen tre ganger, og vant slalåmcupen sammenlagt.
Charlotte Cooper
Finalkampen i 1902 mot Muriel Robb var unik, den ble spilt over to dager. Ved stillingen 1-1 i sett etter 6-4, 11-13 første dagen begynte det å regne kraftig, slik at resten av kampen ble utsatt til dagen etter. Da kampen skulle ferdigspilles dagen etter besluttet dommeren at kampen skulle starte på nytt. Robb vant da med 7-5, 6-1 og det ble spilt totalt 53 game, hvilket er rekord, i finalen.
Cooper vant singletittelen i Irish Open i 1895 og 1898, og hun vant mixed double-tittelen i 1895, 1896, 1899 og 1900.
Hun ble også olympisk mester, hun vant to gullmedaljer i OL 1900 i Paris, singleturneringen for damer og sammen med Reginald Doherty vant hun også mixed double.
Lluís Marín
Lluís Marín Tarroch (født 12. oktober 1988 i Andorra la Vella) er en snøbrettkjører fra Andorra. Han konkurrerte for Andorra under Vinter-OL 2010. Han var også flaggbærer under åpningsseremonien.
Ronilson Oliveira
Ronilson Oliveira (født 16. juli 1990) er en brasiliansk padler som konkurrerer i kano flatvann. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han ble nummer 12 i C-1 200 meter.
Kyrenaika
Kyrenaika (gresk: Κυρηναϊκή, etter byen Kyrene; arabisk: : برقة‎; Barqah; berbisk: Berqa) er den østlige kystregionen av Libya. I antikken var området også omtalt som Pentapolis; det var en del av provinsen Creta et Cyrenaica under den romerske perioden, senere inndelt i Libia Pentapolis og Libia Sicca. I den islamske perioden ble området kjent som Barqa etter byen Barka. Kyrenaika ble i oldtiden kolonisert av grekere, som grunnla flere byer i området, blant annet Kyrene. Under den andre verdenskrig utspilte mesteparten av ørkenkrigen seg i dette området.
Kyrenaika ble navnet på en administrativ divisjon av Italiensk Libya (italiensk: Libia Italiana) fra 1927 og til 1943, deretter var området under britisk militær og sivil administrasjon fra 1943 og til 1951, og til sist en del av kongedømmet Libya fra 1951 og til 1963. I bredere forstand, som er fortsatt i bruk, består Kyrenaika av hele den østlige delen av Libya, inkludert distriktet Kufra. Kyrenaika ligger inntil Tripolitania i nordvest og Fezzan i sørvest. Regionen som pleide å være Kyrenaika offisielt til 1963 er i dag oppdelt i flere shabiyat, kommuner.
Kyrenaika var stedet hvor borgerkrigen i Libya begynte som et opprør i februar 2011. For størstedelen av krigen var hovedkvarteret til Det nasjonale overgangsrådet i byen Benghazi.
Geografi
Geologisk er Kyrenaika rester av en masse med kalkstein fra epoken miocen (34–23 millioner år siden) som vippet bratt opp fra Middelhavet og faller mot innlandet med en gradvis nedsenkning til havnivået igjen.
Denne massen er inndelt i to blokker. Jebel Akhdar («De grønne fjellene») strekker seg parallelt til kysten fra Sidrabukten i vest til Bombabukten i øst, og når en høyde på 872 meter. Det er ikke en sammenhengende slette ned mot kysten, den lengste stripen går fra fordypning ved Sidrabukten bortenfor Benghazi til Tolmeitha. Deretter, unntatt for mindre deltaområder ved Susa og Derna, er kysten bratt. En bratt skråning skiller kysten fra et relativt jevnt flatt platå kalt for Marjsletten som ligger på rundt 300 moh. Overfor denne sletten ligger et dypt innsnitt på rundt 700 moh som har de høyeste toppene på fjellkjeden.
Jebel Akhdar og dens tilstående kyst er en del av skoglandet til Middelhavets økoregion og har et middelhavsklima med varme, tørre somre og relativt milde og våte vintre. Floraen i denne delen av Kyrenaika består av blant annet skog, busker, grønne middelhavskratt (garriga), stepper, og savanner med spredte vekster av eik. Krattskog dominerer de ikke kultiverte jordbruksområdene ved skråningene og slettene langs kysten. Små områder med kratt og underskog finnes ved de nordlige skråningene ved havet og blir mer utstrakt ved det nedre platået. Fønikiaeiner, mastikstre, kermeseik og johannesbrødtre (Ceratonia siliqua) er vanlige tresorter sammen med andre store buskvekster. Det øvreliggende platået har også områder med buskvekster, dominert av to typer, en er Pistacia lentiscus og den andre en blanding av den endemiske Arbutus pavarii som dominerende og skoger med sypresser, oliventrær, aleppofuru og andre vekster.
Områder av rød jord (terra rossa) finnes på Marjsletten, som har gitt godt grunnlag for å dyrke hvete og bygg siden antikk tid og fram til i dag. Det er rikelig med vannkilder på høylandet. Ville oliventrær finnes i mengder og store områder med eikesevanner gir beiteområder for saueflokker og andre tamdyr til de lokale beduiner. Historisk har store områder vært dekket av skog. Skogsområdet i Jebel Akhdar har gått tilbake i senere tiår. En rapport fra 1996 fra FNs organisasjon for ernæring og landbruk har beregnet at skogsområdet har blitt redusert til 320 000 hektar fra rundt 500 000 hektar, hovedsakelig ryddet for jordbruk. De loakle myndighetene for bevaring og utvikling av Jebel Akhdar har beregnet at skogsområdene minsket fra 500 000 hektar i 1976 til rundt 180 000 hektar i 2007.
De sørvendte skråningene av Jebel Akhdar er dekket av middelhavstørre skogsland og stepper, en økoregion som ligger i overgangen mellom regioner av middelhavsklimaet i Nord-Afrika og det meget skrinne og uttørkete ørkenområdet som utgjør Sahara. Den nedsunkne Jebel el-Akabah ligger sør og øst for Jebel Akhdar. De to høylandene er adskilt ved en fordypning. Denne østlige regionen, kjent siden antikken som Marmarika, er langt tørrere enn Jebel Akhdar, og her strekker Sahara seg helt ut til kysten. Historisk har oppsamling av salt og svampfiske vært mer viktig enn landbruk. Bomba og Tobruk har gode havner.
Sør for kysthøylandet i Kyrenaika er et stort nedsunket område som går øst-vest, strekker seg østover fra Sidrabukten og inn i Egypt. Denne regionen av Sahara er kjent som Den libyske ørken og omfatter Store sandsjø og Calanshio sandsjø. Det er noen få oaser i Den libyske ørken, blant annet Awjila (antikkens Augila) og Jaghbub.
Greske byer
I løpet av tiden med Det nye rike i Egypt (1200-tallet f.Kr.) var libyske stammer som libuere og meshwesjere (Mešweš) i Kyrenaika nevnt i egyptiske nedtegnelser som folk gjorde hyppige fiendtlig angrep og streiftog inn i Egypt, og senere kontrollerte de 21. til de 24. dynastier.
Kyrenaika ble kolonisert av grekere fra begynnelsen av 600-tallet f.Kr. Den første og viktigste kolonien var Kyrene, etablert en gang rundt 631 f.Kr. av koloniseter fra den greske øya Thera (dagens Santorini). De måtte forlate sin øy grunnet hungersnød. Deres leder het Aristoteles, men tok eller ble kjent som Battos, som på libysk betyr konge. Hans dynasti, battaidene, fortsatte som arvemonarki i flere generasjoner til tross for motstand fra grekere i nabobyer.
Kyrene ble en av de store intellektuelle og kunstneriske sentrene i den greske verden. Polis var kjent for sin medisinske skole, lærde akademier, og arkitektur, som omfattet en del av fineste eksemplene på hellenistisk kunst. Kyreneikere var en filosofiske skole av tenkere som fremmet en lære om moralsk livsglede som definerte lykke og lyst som summen av menneskelig velbehag og fravær av ubehag, grunnlagt av Aristippos fra Kyrene. Andre kjente innfødte fra Kyrene var poeten og bibliotekaren Kallimakhos, som arbeidet ved biblioteket i Alexandria, og matematikerne Theodoros og Eratosthenes.
I 525 f.Kr. ble Pentapolis underlagt Perserriket etter at perserne hadde erobret Egypt. Kyrenaika fortsatte som et persisk klientkongedømme. I 440 f.Kr. reiste folket i Kyrene seg opp mot eneveldet til Arkesilaos IV, drepte ham og hans sønn og avsluttet det battiaske dynasti ved å innføre en demokratisk republikk. I 332 f.Kr. mottok Aleksander den store tributt og underkastelse av byene i Kyrenaika etter at han hadde erobret Egypt. Pentapolis ble formelt annektert av den greske farao Ptolemaios I Soter i Egypt, og han lot Kyrenaika bli styrt av guvernører fra sitt ptolemeiske dynasti. Kyrenaika gjorde seg kortvarig uavhengig under Magas av Kyrene, en stesønn av Ptolemaios Soter, men ble på nytt underlagt det ptolemeiske kongedømme etter Magas' død. Det ble skilt ut som et eget kongerike fra Egypt av farao Ptolemaios VIII Fyskon for at hans sønn, Ptolemaios Apion, skulle få sin eget rike. Han døde uten arvinger i 96 f.Kr. og lot den romerske republikk arve Kyrenaika i håp om at det var det beste for landet.
Romersk provins
Det latinske navnet Cyrenaica (Kyrenaika) er datert til 100-tallet f.Kr. Det eksisterer en del forvirring om nøyaktig hvilket område og hvor stort det var som Roma arvet. Ved 78 f.Kr. var det organisert som en administrativ provins sammen med Kreta kalt for Creta et Cyrenaica. Det ble en senatorisk provins i 20 f.Kr. som dets langt mer prominente vestlige nabo Africa proconsularis (bestående av dagens Tunisia og den vestlige delen av Libya), og i motsetning til Egypt ble det en keiserlig besittelse sui generis under en særskilt guvernør som ble kalt praefectus augustalis i 30 f.Kr.
Reformene tetrarkiet under keiser Diokletian i 296 e.Kr. endret den administrative strukturen. Kyrenaika ble delt i to provinser: Libya Superior eller Libia Pentapolis, som besto av de før nevnte Pentapolis med Kyrene som hovedstad, og Libya Inferior eller Libia sicca som var Marmarika og hvor den eneste byen av betydning var Paraetonium. Hver av disse to delen fikk en guvernør av den beskjedne rangen preses. Begge tilhørte bispedømmet Orienten med hovedstad så langt unna som Antiokia ved Orontes i det som i dag er Syria. Fra 370 ble det endret til bispedømmet Egypt innenfor det pretoriske prefekturet Oriens (Østen). Dets vestlige nabo Tripolitania, den største delen som ble tatt fra Africa proconsularis, ble en del av bispedømmet Africa, underordnet prefekturet Italia et Africa. Etter jordskjelvet på Kreta i 365, som rammet Kyrene, ble hovedstaden flyttet ut til kysten og til Ptolemais. Da Romerriket ble delt i en vestlig og en østlige del, ble Kyrenaika underlagt Østromerriket (Det bysantinske rike) med grense til Tripolitania. Det ble kortvarig erobret og underlagt vandalenes kongerike med sentrum i dagens Tunisia og Sicilia, men ble gjenerobret av Belisarius i 533.
Kristne Pentapolis
I henhold til de synoptiske evangelier i Det nye testamente bar Simon av Kyrene korset til Jesus Kristus til korsfestelsen. I henhold til en tradisjon var evangelisten Markus født i Pentapolis og senere kom tilbake for misjonere sammen med Paulus i Kolossai (Frygia) og Roma; fra Pentapolis dro han til Alexandria i Egypt.
Lluís Marín
Marín Tarroch klarte ikke å kvalifisere seg til konkurransen, men endte på en 34.-plass, noe som var sist i kvalifiseringen, som gikk fredag 15. februar 2010 klokka 10:30 lokal tid i Cypress Mountain Resort.
Han deltar også for Andorra under Vinter-OL 2014 i Sotsji.
Kyrenaika
Kristne Pentapolis
Tidlig kristendom spredte seg til Pentapolis fra Egypt; Synesios av Kyrene (370–414), biskop av Ptolemais, mottok sine instruksjoner i Alexandria i både den kateketisk skole og i Museion, og han hadde stor ærbødighet og hengivenhet for Hypatia, den siste ikke-kristne nyplatonist, og som han selv hadde hatt som lærer. Synesios ble opphøyd til biskop av Theofilos, patriark av Alexandria, i 410. Siden konsilet i Nikea i 325, hadde Kyrenaika blitt anerkjent som en kirkelig provins under setet i Alexandria, i henhold til bestemmelsene til kirkefedrene i Nikea. Patriarken av den koptiske kirke har til denne dag inkludert Pentapolis i sin tittel som et område innenfor hans jurisdiksjon.
Fylkesvei 3798
Fylkesvei 3798 går mellom Kyrkjebygda og Grenjå i Evje og Hornnes. Veien er 2,3 km lang.
Kyrenaika
Kristne Pentapolis
Eparkiet (provinsen) av vestlige Pentapolis var en del av den koptiske kirke som pave av Alexandria, var pave av Afrika. Den fremste seniorposisjonen i Den hellige synode i den koptisk-ortodokse kirke (den høyeste autoritet for kirken i Alexandria) etter paven var metropolitten i vestlige Pentapolis, men siden dets overdragelse i dagene til pave Johannes VI av Alexandria som en betydelig erkebispemetropolitt og er i dag holdt som titulær sete knyttet til et annet bispedømme.
Fylkesvei 3798
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 312 (Aust-Agder).
Kyrenaika
Kristne Pentapolis
Etter å ha blitt ødelagt og deretter gjenopprettet, ble det i løpet av romersk tid bare en bykommune, men var uansett sete for bispedømme. Dets biskop, Zopyrus (biskop av Barka), var tilstede ved konsilet i Nikea i 325. Underskriftene ved kirkemøtene i Efesos i 431 og i Khalkedon i 451, har oppgitt navnene på to andre biskoper, Zenobios and Theodoros.
Selv om det beholdt tittelen «Pentapolis», omfattet den kirkelige provinsen hele Kyrenaika, og ikke bare de fem byene, og Pentapolis har forblitt i titlene til både pavene i den koptisk-ortodokse kirke og den gresk-ortodokse kirke i Alexandria.
Arabisk og osmansk tid
Kyrenaika ble erobret av muslimske arabere i 643/644 i løpet av tiden til den andre kalif, Umar ibn al-Khattab. Det ble da kjent som Barqah etter dens provinsielle hovedstad, den gamle byen Barka. Det innledet nedgangstiden for Kyrenaika som ble isolert fra Europa og den gamle verden. Etter sammenbruddet til umayyadekalifatet var landet i all vesentlighet annektert til Egypt, skjønt fortsatt med det samme navnet, først til fatimidekaliffene og senere under sultanene fra ajjubide-dynastiet og mamelukkene. Til sist ble landet annektert av det tyrkiske osmanske rike i 1517. Det ble en del av osmanske Tripolitania og dets fremste byer ble Benghazi (tidligere Barka) og Derna.
Italiensk styre
Italienerne okkuperte Kyrenaika i løpet av den italiensk-tyrkiske krig i 1911 og erklærte landet som en italiensk protektorat den 15. oktober 1912. Tre dager senere avsto Det osmanske rike det offisielt til kongedømmet Italia. Den 17. mai 1919 ble Kyrenaika etablert som en italiensk koloni, og den 25. oktober 1920 anerkjente den italienske regjering sjeik Sidi Idriss som leder av Sanussiya, en libysk politisk-religiøs islamsk orden, og aksepterte ham rangen av emir i 1929. I dette året «av-anerkjente» Italia ham og Sanussiya. Den 1. januar 1934 ble Tripolitania, Kyrenaika, og Fezzan forent som den italienske kolonien Libya.
Det var omfattende kamper i Kyrenaika under den andre verdenskrig mellom de allierte og den italienske hæren og Tysklands afrikakorps. I slutten av 1942 erobret britene Kyrenaika og Storbritannia administrerte Libya fram til 1951 da kongedømmet Libya ble etablert og ble gitt uavhengighet.
Emiratet Kyrenaika
I 1949 proklamerte Sidi Idriss Kyrenaika som et uavhengig emirat, med britisk støtte, kalt for emiratet Kyrenaika. Det ble snart en del av kongedømmet Libya da det ble etablert og som en uavhengig kongerike den 24. desember 1951 og med nevnte Sidi Idriss som konge.
Gaddafis styre
Siden 1. september 1969 da Sanussiyadyanstiet ble veltet av oberst Muammar al-Gaddafi har det vært tidvis nasjonalistisk opprør mot Gaddafis militærdiktatur, blant annet et militært opprør i Tobruk i 1980.
I 2007 annonserte myndighetene for «Det grønne fjells konservering og utvikling», ledet av Saif al-Islam Gaddafi, en regional plan for Kyrenaika, utviklet av firmaet Foster and Partners. Planen, kjent som Kyrene-deklarasjonen, hadde som mål å fornye regionens landbruk, opprette en nasjonalpark og utvikle regionen som et mål for kultur- og økoturisme. Planene omfattet bygging av tre hoteller, inkludert Kyrene Grand Hotell i nærheten av ruinene av antikkens Kyrene.
I det meste av den libyske borgerkrigen var Kyrenaika hovedsakelig under kontroll av den nasjonale overgangsregjering mens Tripolitania og Fezzan var kontrollert av Gaddafis militære. Det ble foreslått en «to-statsløsning» til konflikten hvor Kyrenaika ble løsrevet fra Libya og gitt uavhengighet, men det ble avvist av begge sider. De tre regionene ble forent i oktober 2011 da opprørstyrkene erobret Tripolitania og Fezzan da militærdiktaturet kollapset.
Etter Gaddafi
Den 6. mars 2012, ble Ahmed al-Senussi, en slektning av den tidligere kong Idris, utpekt som leder av den selverklærte overgangsrådet i Kyrenaika, et møte mellom militære og stammeledere. I henhold til rådet besto Kyrenaika fra den sentrale kystbyen Sirte og til den egyptiske grensen. I oktober 2013 ble «overgang» utelatt og rådet ble gitt nytt navn som «Kyrenaikarådet i Libya» (CCL). I henhold til rådet vil det bli nye annonseringer relatert til opprettelse av et lokal parlament og et sjariaråd. Strid for et føderalt system ble også framhevet for å skje kun gjennom lovlige kanaler.
I en konkurrerende omdreining av hendelser ble Abd-Rabbo al-Barassi utpekt som leder av «Det politiske byrå av Kyrenaika» (PBC) den 6. november 2013, med støtte fra en lokal militærleder Ibrahim Jadhran, men uten godkjennelse av sentralregjeringen. Basert på de utnevnte posisjonene ved PBC, planlegger regjeringen til al-Barassi å dekke alle funksjoner, utenom utenriks og forsvar. Den 11. november 2013 annonserte PBC opprettelse av sitt eget oljeselskap, noe som ytterligere gjorde forbindelsene med regjeringen i Tripoli anstrengte.
CCL uttalte at det vil forsøke å fremme en forent front med Jadhran, men at han vist seg som lite fleksibel og fremmet egen agenda.
Befolkning
Kyrenaikas befolkning har vokst i årenes løp med en samlet vekst i Libyas befolkning.
Stormens datter
Stormens datter (originaltittel: Tess of the Storm Country) er en amerikansk stumfilm fra 1914.
Handling
En velstående innbygger forsøker å fjerne hus-okkupanter som holder til i nærheten av hjemmet hans.
Men dette fører etter hvert til en falsk anklage om drap.
EM i vintertriatlon 2019
EM i vintertriatlon 2019 (europamesterskapet i vintertriatlon) ble arrangert i Cheile Gradistei i Romania i 2019.
Vintertriatlon består av løping, sykling og langrenn.
Hasse Farmen
Hasse Farmen (født 14. mars 1961) er musiker (sang og gitar) og låtskriver. Han har bakgrunn fra psykedeliapopbandet Couldn't Happen Here på siste halvdel av 1980-tallet. I 1995 debuterte han som soloartist med EP-en «Suksess» (Voices of Wonder). Hasse Farmens første CD, Hjertet er en ensom sjåfør (farmen gramofon), kom ut i 1996, med Jørn Christensen (Mercury Motors, De Press) som produsent. Stein Torleif Bjella var med på bass i Hasse Farmens band i tiden rundt den første albumutgivelsen. Låta «Katerine» fra debutalbumet, og radiosingelen «Dear Tapper» to år senere, lå på NRK Petres A-liste.
Hasse Farmen ga ut sitt andre album, Postoperativ (farmen gramofon) i 2005. Det co-produserte han med Atle Karlsen (DumDum Boys).
Låta «Lang Het Sommer» (produsert av Farmen og mixet av George Tanderø) ble i 2012 gitt ut som singel fra det selvproduserte albumet En gang i Amerika (farmen gramofon).
Våren 2019 ga Farmen ut låta «Minnefelt» som første singel fra et album med samme navn som ble utgitt 12. april. Også dette fikk gode anmeldelser i blant annet Dagsavisen og Aftenposten. På Minnefelt hadde Farmen med seg i studio de musikerne han spilte konserter og festivaler med i kjølvannet av Livet du redder kan være ditt eget: Fredrik Luhr Dietrichson (Moskus, Skadedyr) på bass, Jan Martin Gismervik (Torg, Monkey Plot) på trommer, og Jan K. Hovland (Bendik, Karokh) på tangenter. Også denne gang ble albumet produsert av Kenneth Ishak og Hasse Farmen.
1820-årene
-- 1820 -- 1821 -- 1822 -- 1823 -- 1824 -- 1825 -- 1826 -- 1827 -- 1828 -- 1829
Tiårsoversikt
Carla Quint
Hun representerte Nederland under Sommer-OL 2000 i Sydney, hvor laget hennes ble nummer 4.
Spel-Fredrik
Karl Fredrik «Spel-Fredrik» Andreassen (født 1844 på Biri, død 1920 på Nordli) var en romani og reisende spellemann og fortinner, ble kalt «Spel-Fredrik», «Spellmann-Fredrik», «Bikkje-Fredrik» og senere, «Gammel-Fredrik». Ved folketellingen i 1900 (Oppdal) kalte han seg for «Karl Fredrik Moe». Han spilte vanlig fiolin. Kallenavnet «Spel-Fredrik» er også blitt brukt om andre reisende spellemenn i norsk folketradisjon.