cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kommunestruktur i Norge
Kommunereform fra 2014
I tilleggsproposisjonen for statsbudsjettet 2014 varslet regjeringen at arbeidet med en kommunereform ville starte i 2014. I november 2013 startet sonderinger med opposisjonspartiene, ettersom regjeringen ønsket et bredt politisk samarbeid om reformen. I januar 2014 nedsatte kommunal- og moderniseringsminister Jan Tore Sanner et utvalg for kommunereformen.
Stortingsvedtak i 2017
Den 8. juni 2017 vedtok Stortinget at antall kommuner skulle reduseres til 354. I desember 2017 vedtok Stortinget å oppheve ett av sammenslåingsvedtakene slik at antallet ville bli 356. Kommunesammenslåingene skulle være gjennomført senest 1. januar 2020.
Frivillige sammenslåinger
Kommuner som fattet kommunestyrevedtak om sammenslåing og som ble fulgt opp med vedtak i Stortinget 8. juni 2017 og sammenslåinger 1. januar 2020:
En kommune, Snillfjord, opphørte å eksistere ved å bli fordelt på tre andre kommuner.
Med disse vedtakene ble det færre kommuner enn ved opprettelsen av kommuner i 1837. Da var antall kommuner 392.
Tvangssammenslåinger
Stortinget vedtok 8. juni 2017 ti kommunesammenslåinger uten at alle kommunene hadde lokale vedtak om dette. Disse kommunenesammenslåingene skjedde også 1. januar 2020:
Andreas Viestad
Andreas Viestad (født 1973) er en norsk kokk og matskribent kjent fra en flere matprogrammer på TV, blant annet New Scandinavian Cooking. Han har utgitt en rekke kokkebøker.
Biografi
Viestad er cand. mag. fra Universitetet i Oslo med fagene historie, statsvitenskap og medievitenskap. Han påbegynte hovedfag i medievitenskap, men jobben som skribent tok overhånd og han bestemte seg for å slutte. Han er ikke utdannet kokk.
I 2003 ble han programleder for kokkeprogrammet New Scandinavian Cooking. Den engelskspråklige serien ble vist på PBS i USA, og i en rekke andre land. Han har også vært programleder for kokkeserien Perfect Day sammen med Tina Nordström og Claus Meyer. I Norge er han også kjent fra TV 2s kokkeprogram En bit av Norge, som er en norsk versjonen av New Scandinavian Cooking. Han har også vært kokk på Sommeråpent på NRK.
I 2011 opprettet han Geitmyra matkultursenter for barn i Oslo, der han er faglig ansvarlig. Senteret driver opplæring om mat og matlaging gjennom skole, barnehage, fritidskurs og gjennom nasjonal kunnskapsspredning. Geitmyra har de siste årene ekspandert til Ringsaker, Kristiansand og Trondheim. Han har også vært involvert i molekylærgastronomi-bevegelsen, blant annet gjennom samarbeid med den franske matforskeren Hervé This.
Han har utgitt flere bøker om matlaging, blant annet Gårdsmat – fra hjertet i Norge (2020), Den store kjøttkokeboka (2015), Ekte mat (2010) og Nord for Eden (2003). Han har ellers vært bidragsyter til flere andre bøker, blant annet Futuristisk kokebok, Kraft – Frelsesarmeens suppebok og han har skrevet innledningen til første bind av Aschehoug og Gyldendal Store norske leksikon. I 2007 utgav han Reisen til Cadillac som var hans litterære debut. Den er en beretning om en reise gjennom Europa i en gammel Cadillac.
Priser
I 2002 ble han tildelt Gullpennen, Riksmålsforbundets pressepris. Hans bok En smak av krydder (2007) vant førstepris ved Gourmand World Cookbook Awards i London april 2008. Norsk Mat med Andreas Viestad fikk juryens spesialpris i 2009. I 2014 ble han tildelt «Ingrid Espelid Hovigs Matkulturpris» og i 2015 ble han kåret til Årets Inspirator under Matprisen.
Sjøpattedyr
Sjøpattedyr er en uensartet gruppe med pattedyr som evolusjonært er tilpasset et liv i havet og enten tilbringer hele eller store deler av tiden i dette elementet. De har alle lunger og puster luft, men mye av tiden går med til å lete etter mat neddykket i vann.
Hva er sjøpattedyr?
Sjøpattedyr kan være neddykket i vann i lang tid, om enn varierende grad. Dyra har imidlertid forbausende små lunger, men de har utviklet spesielt store oksygenlagre som hjelper dem. Oksygengassen fraktes rundt i blodet bundet til hemoglobin, som finnes i de røde blodcellene. Sjøpattedyr har stort blodvolum i forhold til landpattedyr. Dessuten inneholder hver volumenhet blod mange røde blodceller. I tillegg til dette inneholder musklene mye myoglobin, som kan lagre oksygen.
Hva er ikke sjøpattedyr?
Nå finnes det også en rekke andre pattedyr som tilbringer storparten av livet i vann og derfor kan kalles marine pattedyr, men dyr som isbjørn, bever og flere små gnagere, spissmus, mårdyr som mink og ilder, samt mer sjeldne arter som nebbdyr og giganter som flodhestén regnes allikevel ikke med blant sjøpattedyrene. De har heller ikke mistet sine terrestriske evner og kan bevege seg mer eller mindre fritt på land, når de vil.
Oslo (Minnesota)
Oslo er en by i den amerikanske delstaten Minnesota, ved elven Red River. Byen har et areal på ca. 1 km² og ligger i Marshall County. Ifølge det amerikanske folketellingsbyrået har omkring 40 prosent av innbyggerne norske aner. Byen hadde 330 innbyggere i 2010.
Den lille byen er utsatt for oversvømmelser fra elven nær årlig, men bysamfunnet går sammen for å beskytte byen mot vannskader.
Den etniske sammensetningen er europeisk opprinnelse 253 (76,7 %), latinamerikanske (som meksikansk) 67 (20,3 %), amerikansk-indiansk 6 (1,8 %), og annet. Av den største gruppen oppgir disse å være av følgende hovedsakelige avstamning: norsk (38,3 %), svensk (13,8 %), polsk (13,0 %), tysk (10,1 %), irsk (5,8 %), og fransk (4,6 %).
Historie
Stedet, tidligere kjent som Village of Oslo («Landsbyen Oslo») oppsto da innvandrere dukket opp i 1878, mest sannsynlig fra Norge. De etablerte seg i små gårder langs elven, tiltrukket av den fruktbare jorden og god tilgang på vann fra elven som rant ved og tilgang på tømmer.
Elven var også viktig for transport og Oslo ble stoppested for handel med dampskip. Varer, særlig korn, lastet på ved en plattform i nærheten av Oslo. Fra 1890-tallet og fram til rundt 1912 var elvetrafikken viktigste form for transport. Passasjer kunne reise med skip til Winnipeg for kun 50 cent.
Ved det første møtet i landsbyrådet den 8. desember 1905 ble det vedtatt å kalle stedet for «The Village of Oslo» til ære for Norges hovedstad. Dette ble videreformidlet av representanten i kongressen, Halvor Stenersen, til det amerikanske postvesen. Tidligere ble post for stedet mottatt i Granville i Polk County. 2 år senere, den 1. november 1907, ble det vurdert å endre navnet på landsbyen til Soo City, og ved valget sto det 48 til 24. Forslaget ble tatt opp på nytt i mars 1908, og da ble det gitt 42 stemmer for navnet Oslo, mens 27 stemte imot. Stedets navn var således Soo City i fire måneder.
Som med flere små landsbyer i USA, har det ikke vært store endringer i befolkningstallet. Da Oslo ble en landsby i 1905 er det antatt at det var rundt 150 beboere. Ved folketelling i 1910 var den på 344, i 1920 på 365, 1930 på 328, 1940 på 392, og i 1950 på 440. En uoffisiell folketelling i 1980 oppgir 369.
Gladsaxe Ny Teater
Gladsaxe Ny Teater, som tidligere het Gladsaxe Teater, ble opprettet i 1964 og den første forestillingen ble spilt våren 1965. Teatret ligger på Buddinge Hovedgade 81 i Gladsaxe.
Gladsaxe Teater stengte den 30. juni 2006. Med støtte fra både Gladsaxe Kommune og en rekke danske fond ble teateret gjenåpnet den 6. januar 2007 under navnet Gladsaxe Ny Teater under ledelse av Kaspar Rostrup. Rostrup innledet det nye teater, med en oppsetning av Hamlet, med skuespilleren Thure Lindhardt i hovedrollen.
Merrill Moses
Merrill Moses (født 13. august 1977) er en profesjonell vannpolospiller fra USA som representerte USA under Sommer-OL 2008 i Beijing, Kina. Her tok han sølv for det amerikanske landslaget i vannpolo etter å ha tapt for Ungarn i finalen med 14-10.
Utah Valley State College
Utah Valley State College er et delstatseid universitet i Orem i delstaten Utah, USA. Det ble grunnlagt i 1941 for å utdanne ingeniører og fagarbeidere til krigsindustrien. Det eksisterer planer om å akkreditere høyskolen som universitet.
Ved ’’UWY’’ var det 23 305 studenter og 1 256 vitenskapelig ansatte i 2006. Samme år var skolepengene US$ 3 308 for alle studenter som er folkeregistrert i delstaten Utah. Studiene gis opp til bachelornivå.
Litteraturåret 2004
Litteraturåret 2004 er en oversikt over utgivelser, hendelser, prisvinnere og avdøde personer med tilknytning til litteratur i 2004.
Konversasjonsnormer
Den britiske filosofen H. Paul Grice (1913-1988) formulerte fire konversasjonsnormer som deltagere i en rasjonell samtale forholder seg til. De overordnede konversasjonsnormene er: Vær informativ, vær sannferdig, vær relevant, og vær klar. For å bidra til effektiv kommunikasjon bør den som snakker, prøve å gjøre ytringene sine informative, sanne, relevante og klare, mens den som hører på, bør tolke ytringene ut fra antagelsen om at den som snakker, prøver å leve opp til konversasjonsidealene.
Konversasjonsnormene kalte Grice maksimer, det vil si grunnregler eller prinsipper for kommunikativ atferd. Maksimene er både deskriptive og normative: De beskriver retningslinjer som de fleste faktisk følger, og det er fornuftig å følge disse retningslinjene.
Samarbeidsprinsippet
Konversasjonsnormene er knyttet til formålet med samtaler. Ifølge Grice er det å snakke en rasjonell atferd med et formål, og deltakerne i en samtale må samarbeide for å kommunisere. Grice formulerte et generelt samarbeidsprinsipp:
Konversasjonsnormene er mer spesifikke retningslinjer som hører inn under det generelle samarbeidsprinsippet.
Kvantitet, kvalitet, relasjon og måte
Grice ga konversasjonsmaksimene navn etter kategorier i Kants Kritikk av den rene fornuft (1781): kvantitet, kvalitet, relasjon og måte.
Canmore
Canmore er en by i den kanadiske provinsen Alberta. Den ligger i dalen Bow Valley, og på grunn av klimaet er byen et stort vintersportssted. Byen ligger øst for Banff nasjonalpark og 110 km vest for Calgary.
Konversasjonsnormer
Kvantitet, kvalitet, relasjon og måte
1) Kvantitetsmaksimen: Vær informativ.
Canmore
I 2011 hadde Canmore 12,288 innbyggere og dermed var befolkningsveksten fra 2006 på 2,1 %.
Konversasjonsnormer
Kvantitet, kvalitet, relasjon og måte
Eksempel:
Canmore
Konkurransene i nordiske grener og skiskyting under OL i Calgary i 1988 ble arrangert i Canmore Nordic Centre Provincial Park i Canmore. Byen arrangerte VM i skiskyting 1994, hvor det kun ble kåret verdensmestre i lagøvelsen. Det ble også arrangert verdenscuprenn i langrenn i byen i sesongen 2005/06 og sesongen 2007/08.
Langrennsløperen og den olympiske mesteren i langrennssprint i 2006, Chandra Crawford, er født på dette stedet.
Konversasjonsnormer
Kvantitet, kvalitet, relasjon og måte
- Vel, dette smaker ... interessant!
Den implisitte meningen til dette utsagnet kan formidles eksplisitt og detaljert, for eksempel: "Æsj, dette liker jeg ikke, men jeg har ikke lyst til å si det direkte til deg, siden det er uhøflig". Men det er ikke nødvendig å formidle dette eksplisitt, siden de fleste vil forstå den implisitte meningen ut fra situasjonen og kunnskap om kulturelle normer.
2) Kvalitetsmaksimen: Vær sannferdig.
Din venns mor vurderer å kjøpe en ny bil til din venn, og du vet at din venns gamle bil ofte bryter sammen.
A: – Burde jeg kjøpe en ny bil til datteren min?
B (passende utsagn): – Ja, det høres ut som en god idé. Bilen hennes har brutt sammen gang på gang.
B (kun passende som ironi): – Jeg tror ikke det er nødvendig, bilen hennes går jo som en klokke.
- Vet du hva klokken er?
- Buss nr. 9 har akkurat passert.
4) Måtemaksimen: Vær klar.
A: – Kan du ta ut søppelet?
B: (upassende) – Vel, det er sannsynlig at jeg kunne ha tatt ut søppelet oftere hvis noen ikke sløste så mye, slik at det meste av søppelet ikke alltid kom fra den personen.
B: (passende) – Det kan jeg, men når jeg kommer inn igjen, må vi snakke om hvordan vi fordeler husarbeidet.
Implikatur og brudd på konversasjonsnormer
"Fru X bragte frem lyder som tilnærmelsesvis stemte overens med melodien i Home Sweet Home."
Musikkanmelderens omstendelige formulering kan oppfattes som et brudd mot kvantitetsmaksimen. At anmelderen ikke skrev: "Fru X sang Home Sweet Home", impliserer at anmelderen legger en tilleggsbetydning i utsagnet. Vi kan anta at denne tilleggsbetydningen er at fru X ikke sang vakkert.
Referanser
Gricean maxims
Hvordan man gjør gutter av menn
Hvordan gjøre gutter av menn (originaltittel: Repmånad) er en svensk filmkomedie fra. Handlingen er lagt til militærmiljø.
Sigbjørn Mostue
Sigbjørn Mostue (født 8. oktober 1969) er en norsk forfatter. Han er oppvokst på Kløfta, men har siden flyttet til Jessheim.
Hvordan man gjør gutter av menn
Handling
Televerksarbeideren Helge Jonsson blir innkalt til repetisjonsøvelse hos sitt gamle regiment. Der treffer han sine gamle kompiser fra førstegangstjenesten, Lövgren, Tallroth, Gurkan, Öberg, og gruppesjefen Larsson. En kvinnelig journalist, Bea, følger med øvelsen for å skrive en reportasje under dekke av å hjelpe til i garnisonsbutikken og hun blir begeistret for den blyge Jonsson. Ute i felten utarter øvelsen raskt når Lövgren og Tallroth er mest interessert i å sjekke jenter på hotellet på stedet.
Sigbjørn Mostue
Mostue er cand.philol. med hovedfag idéhistorie. Han var ansatt som redaktør i De norske Bokklubbene frem til 2009, men er nå forfatter på heltid.
I 2005 debuterte han med barneboka Gravbøygen våkner. Boken er den første i en fantasy-trilogi for barn, med fellestittel Alvetegnet. I 2006 og 2007 fulgte Nissedreperen og Krakens gap, som begge baseres på den første boka hvor leseren følger Eva og Espen sine oppdagelser på «Den andre siden», og hvor naturvern og klimaendringer ligger som et viktig bakteppe. Krakens gap ble som første fantasybok noensinne nominert til Brageprisen. I 2009 kom den fjerde boka, Mørkeboka, som også baseres på norsk folketro. Denne gangen er ikke personene fra de tre første bøkene noe særlig involvert.
I 2005 vant Sigbjørn Mostue Arks barnebokpris Gravbøygen våkner. I 2010 satte forfatteren i gang en ny fantasy-trilogi med boka Den siste magiker. Handlingen foregår på barndomsstedet Kløfta og er preget av gamle personer og steder der. Den første boka vant prisen Årets bok, kåret av barn og unge i regi av Søvlberget, Stavanger. Boka ble også nominert til Uprisen.
Hvordan man gjør gutter av menn
Om filmen
Sangen som gruppen synger på planet er drikkevisen Telefonen.
Tyslevkroken (Oslo)
Tyslevkroken (1–11, 4–6) er en vei på Nordseter i bydel Nordstrand i Oslo. Den går i slyng på vestsiden av Tyslevveien.
Veien fikk navn i 1981 etter Tyslevsæter.
Hvordan man gjør gutter av menn
Om filmen
Filmen fikk en overveiende dårlig mottagelse av filmkritikerne. Hans Schiller i Svenska Dagbladet skrev: «en film som spiller på fordommer og billige vitser, en film hvor det eneste er originale er at Landstormens lilla lotta (svensk film) forvandles til undersøkende reporter.» Jan Aghed i Sydsvenskan skrev: «Jag er klar over at Åberg kommer til å få mange lattersalver i salongen, men det betyr ikke at filmen hans ikke bygger på en dyp forakt for publikum.»
Sigbjørn Mostue
I 2012 kom Sigbjørn Mostue ut med sin første bok rettet mot voksne; kriminalromanen Operasjon Helena. Boken ble skrevet i samarbeid med Johnny Brenna, tidligere politispaner ved Oslo politidistrikt. Mostue ga ut til sammen fire bøker med Brenna.
Hvordan man gjør gutter av menn
Om filmen
Til tross for dårlige kritiker ble filmen en stor suksess på kino og ble sett av omtrent 1,5 millioner kinobesøkere.
Sigbjørn Mostue
I 2014 kom første bind i trilogien I morgen er alt mørkt – Brages historie, en dystopi for ungdom hvor en pandemi forårsaket av en mutert variant av parasitten Toxoplasma gondii raser over kloden. Her forsøker Mostue å trekke en vanlig ungdom ut av det trygge, konforme samfunnet, og snart befinner Brage seg i en virkelighet som har klare paralleller til både krigs- og katastrofesoner mange steder i verden. Med Marlens historie som kom året etter, blir miljøaspektet ved apokalypsen klarere, samtidig som overgrep mot kvinner i krig er et viktig tema. Også siste bind, Når historien slutter, ble som de to foregående nominert til Uprisen, som Brages historie vant i 2015.
Mostue har i samarbeid med illustratør Ketil Bleidin gitt ut to bøker: Zombie-Bjarne i 2013, superfinalist til Bokslukerprisen og Dødens tjern i 2020, nominert til Årets bok.
I 2020 ble leserne introdusert for en ny helt fra Mostues hånd: Med boka Himmelen skal gråte blod introduseres etterretningssjef Even Stubberud, i et intenst flykapringsdrama. Boka ble nominert til Rivertonprisen for årets beste krim. Oppfølgeren Taus savanne ble utgitt i 2022, og serien tok med dette en vending til forsvar for naturvern. Nettopp dette aspektet er tilstedeværende i flere av Mostues bøker, noe som bl.a. har resultert i en rekke turneer på ungdoms- og videregående skoler med foredraget Håp eller katastrofe i regi av Den kulturelle skolesekken, sammen med tidligere FN-direktør Svein Tveitdal.
Hans Jacob Wille
Han var sønn av sogneprest og prost Anders Amundsen Wille og Anne Marie Bloch. Han tok teologisk embedseksamen i 1779 og ble samme år personellkapellan hos faren. I 1786 ble Wille kapellan hos Hans Strøm. Der begynte han på en beskrivelse topografisk beskrivelse av hele Telemark, men det ble bare til Beskrivelse over Sillejords Præstegjeld. Innledningen ble trykt i 1799. Beskrivelsen har spesielt gode opplysninger om den særpregede telemarkskulturen, både folketro og levevis. Han beskriver også bryllup, julefeiring, primstav, værmerker og overnaturlige vesener. Opprinnelig hadde han visstnok mere stoff om lokalhistorie, sagn og folketro, men dette ble tatt ut av manuskriptet av økonomiske grunner.
Wille var gift med Anne Dorothea Walther, og i 1788 ble han utnevnt til sogneprest i Grytten i Romsdal. Han hadde da vunnet ry som vitenskapsmann og var medlem av flere vitenskapelige selskaper. I 1791 ble han innvalgt i Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab i Trondheim, og året etter ble han sogneprest til Vår Frue kirke i Trondheim. I 1794 overtok Wille vervet som sekretær og bibliotekar i selskapet. Han var svært allsidig og befattet seg med de forskjelligste grener av vitenskap.
Sort/Hvid
Sort/Hvid er et teater i København i Danmark. Det ble etablert som Café Teatret i 1972 i Skindergade. Etter en brann i 2014 åpnet teatret i nye lokaler i 2017.
Teatrets repertoar består av nye danske stykker og danske premierer på nyere utenlandske stykker. Det spilles som regel 4–8 forskjellige stykker på en sesong.
Amstel Gold Race 2007
2007-utgaven av Amstel Gold Race foregikk 22. april 2007. Dette er Nederlands eneste individuelle ProTour-ritt,
Stefan Schumacher angrep før den siste klatringen, og ingen klarte å henge seg på. Davide Rebellin spurtet inn til dobbelt Gerolsteiner. Med andreplassen i rittet tok Rebellin over ledelsen i ProTouren.
Maastricht-Valkenburg, 253.1 km
22-04-2007
Eurovision Song Contest 1983
Eurovision Song Contest 1983 var den 28. utgaven av Eurovision Song Contest, EBUs årlige sangkonkurranse for organisasjonens medlemmer. Konkurransen fant sted i daværende Vest-Tyskland etter landets seier året før med Nicole og «Ein bißchen Frieden». Finalen ble produsert av den tyske allmennkringkasteren ARD sammen med bayerske BR og ble avholdt lørdag 23. april 1983 i Rudi-Sedlmayer-Halle i München. Dette var andre gang Tyskland arrangerte finalen, første gang var i Frankfurt i 1957. Programleder var den tyske danseren Marlène Charell.
Totalt deltok 20 land, to flere enn året før. Frankrike, Hellas og Italia var alle tilbake etter fraværet i 1982, mens Irland måtte trekke seg på grunn av streik hos kringkasteren RTÉ. Landet overførte likevel finalen og brukte britenes Terry Wogan som kommentator.
Luxembourg vant konkurransen for femte gang med balladen «Si la vie est cadeau», sunget av Corinne Hermès. I motsetning til vinnerlåtene årene i forveien, fikk «Si la vie est cadeau» og Hermès liten kommersiell suksess etter finalen. Like bak fulgte Israel som var representert av sin store popstjerne Ofra Haza og låten «Khai». Sverige ble nummer tre med 16-årige Carola Häggkvist og «Främling». Låten ble en kjempehit både i Sverige og i Norge, og deltakelsen ble starten på hennes suksessfulle karriere i Skandinavia. En stor hit fikk også fjerdeplassen Jugoslavia med låten «Džuli», fremført av Daniel. Låten gikk inn på hitlister over hele Europa, og i Norge nådde den en tredjeplass. Vertsnasjonen Tyskland endte på femteplass. Jahn Teigen representerte Norge for tredje gang. Han deltok med «Do re mi» og endte på en delt niendeplass med 53 poeng.
Karisma
Karisma (fra gresk χάρισμα (kharisma), «gave» eller «hellige gunst», fra kharizesthai, «å begunste, å favorisere», fra kharis, «gunst») henviser opprinnelig til i religiøst språk som nådegave, men har fått betydningen lederegenskaper, personlig tiltrekningskraft, og utstråling. Det er et sjelden trekk i bestemte menneskelige personligheter som kan beskrives som ekstrem sjarme og en magnetisk tiltrekning, eller en medfødt opptreden som viser en mektig og sofistikert evne til å kommunisere på flere plan.
Eurovision Song Contest 1983
Bakgrunn
Etter seieren med Nicole og «Ein bißchen Frieden» året før, var det Vest-Tyskland som sto vertskap for konkurransen i 1983. Landet hadde arrangert finalen én gang tidligere, i Frankfurt i 1957. Da eksisterte imidlertid ikke tradisjonen med at vinnerlandet fikk arrangere konkurransen året etter. Dette var dermed første gang Vest-Tyskland var vert etter selv å ha vunnet Eurovision Song Contest. Den tyske kringkasteren ARD var arrangør sammen med den regionale kringkasteren Bayerischer Rundfunk. Arrangørene la finalen til München og idrettshallen Rudi-Sedlmayer-Halle. Arenaen ble åpnet elleve år tidligere, som basketballarena under sommer-OL samme år. Arenaen har 6700 sitteplasser, men under sendingen var det imidlertid bare 3500 publikummere i salen. Programleder var danseren og sangeren Marlène Charell.
Format
Frankrike var tilbake igjen i konkurransen etter boikotten året før. Årsaken var at tv-kanalen Antenne 2 hadde tatt over rettighetene til konkurransen fra TF1 som hadde hatt rettighetene tidligere. Også Italia og Hellas returnerte til konkurransen, mens Irland trakk seg av økonomiske grunner etter en omfattende streik hos kringkasteren RTÉ. Irsk fjernsyn sendte konkurransen, men brukte i stedet BBCs kommentator Terry Wogan. Dermed stilte 20 land i konkurransen, noe som var en tangering av rekorden fra 1978 og 1981. Dette var også første gang konkurransen ble sendt i Australia, og det var første gang konkurransen ble sendt direkte på Island via satellitt.
Sendingen
Med alle artistene samlet på scenen, ønsket programleder Charell velkommen på tysk, engelsk og fransk. Underveis presenterte programlederen all informasjon på de tre språkene, også poengene under avstemningen. Dette gjorde at sendingen for første gang passerte tre timer. Musikalsk leder for orkesteret var Dieter Reith.
Programmet hadde et potensielt publikum på 500 millioner seere. Sendingen ble sendt til alle deltakerlandene samt flere østeuropeiske land og Australia. Startrekkefølgen ble avgjort ved loddtrekning, og Frankrike startet, mens Luxembourg avsluttet. Norge hadde startnummer to. Flere av sangene som deltok dette året, fikk stor suksess i etterkant av konkurransen. Israels Ofra Haza med «Khai» kom på andreplass, og sangen ble en stor hit i deler av Europa. Senere ble hun internasjonalt kjent, og toppet blant annet den norske singellisten med sangen «Im nin' alu» i 1988. Dette var også året hvor Sveriges Carola deltok for første gang, og hun kom på tredjeplass med «Främling». Sangen ble senere populær i hjemlandet og toppet også den norske singellisten. Carola deltok i konkurransen igjen i 1991, da hun vant, og i 2006, da hun ble nummer fem. Jugoslavias bidrag,«Džuli», kom på fjerdeplass og ble også en stor hit i Europa og i Norge. Sangen ble også utgitt i en engelsk versjon, kalt «Julie».
Norges bidrag
Norge ble for tredje og siste gang representert av Jahn Teigen som sang «Do re mi». Sangen hadde vunnet den norske finalen 26. februar, og egentlig skulle Wenche Myhre ha sunget den. Men Myhre og sønnen Dan deltok også i den tyske finalen, og det tyske reglementet tillot ikke deltakelse i flere land. Jahn Teigen tok dermed selv rollen som vokalist, med Myhre som korist. I den internasjonale finalen var Norge det andre bidraget ut på scenen – det samme startnummeret som Jahn Teigen hadde med «Mil etter mil» i 1978. Wenche Myhre var ikke med som korist. I stedet steppet Teigens daværende kjæreste, Anita Skorgan inn, og Skorgan og Teigen kvitterte med et kyss midtveis under opptredenen. Kari Mette Aamodt, Siri Lenning Frømyhr og Nina Bayer var korister sammen med Skorgan. Norges dirigent var Sigurd Jansen, som ble introdusert som Johannes Skorgan da programleder Marlène Charell glemte navnet hans på direkten.
På forhånd hadde norsk presse stor tro på det norske bidraget, og vinnerlåten ble liggende på på den norske singellisten i ti uker. I den internasjonale finalen havnet også Norge i øvre halvdel av resultatlisten for første gang siden 1973. Norge kom på delt niendeplass med 53 poeng.
Troen på det norske bidraget gjenspeilte seg også i seertallene for den internasjonale finalen i München. 92 prosent av alle nordmenn over 15 år så finalen, ifølge en ScanFact-undersøkelse gjort for VG. Dette var det mest sette programmet på norsk fjernsyn i 1983. Tallet kan ikke direkte sammenlignes med dagens tv-meter-målinger, som gir et langt mer presist bilde av nordmenns tv-seeing.
Kommentator for NRK Fjernsynet var Ivar Dyrhaug, mens Erik Heyerdahl kommenterte for NRK Radio. Erik Diesen leste de norske poengene fra studio på NRK Marienlyst i Oslo.
Avstemningen
Hvert land hadde en jury med elleve lekfolk mellom 16 og 60 år, som bedømte de andre landenes sanger med poeng fra 1 til 5. Deretter summerte jurysekretæren sammen stemmene. Sangen som fikk flest jurystemmer, ble tildelt 12 poeng fra den nasjonale juryen. Andreplassen fikk 10, tredjeplassen 8, fjerdeplassen 7 og så videre ned til tiendeplassen som fikk 1 poeng. Altså ga hver jury 12, 10 og 8–1 poeng til sine ti favorittsanger. Det var ikke lov å stemme på bidraget fra sitt eget land. Oppsynsmann for avstemningen var Frank Naef fra EBU. Hvert land hadde en representant som leste opp juryens poeng via telefon på direkten under avstemningen.
Charell annonnserte poengene på engelsk, fransk og tysk, noe som gjorde at poengutdelingen varte i nesten en time. I tillegg gjorde Charell en rekke språklige feil. Blant annet blandet hun ordene for «poeng», og hun prøvde på ett tidspunkt å gi poeng til «Schweden» (Sverige) som var ment til «Schweiz» (Sveits).
Avstemningen var jevn og spennende, og Tyskland tok ledelsen tidlig. Etter hvert blandet også Luxembourg, Sverige, Jugoslavia og Israel seg inn i tetstriden. Mot slutten av avstemningen ble det klart at Luxembourg kom til å gå av med seieren. Vinnersangen fikk ingen poeng fra den norske juryen, og dette var første gang Norge ikke ga poeng til vinneren etter at det nye poengsystemet ble innført i 1975.
Deltakere
Liste over deltakerne og det offisielle resultatet. Tabellen er rangert etter startrekkefølge, plasseringen og poengsummen finnes i kolonnene til høyre.
Poengtavle
Tavlen er ordnet etter stemmerekkefølgen i finalen.
12 poeng
Hvert land ga 12 poeng til sin favoritt. Under er en oversikt over alle 12-poengere som ble avgitt under avstemningen.
Dirigenter
Mens Dieter Reith var sjefdirigent, hadde hvert land med sin egen dirigent. Under er en liste over deltakerlandenes dirigenter, listet etter startrekkefølgen.
Poengopplesere
Hvert land hadde en talsperson som annonserte sitt lands poeng på engelsk eller fransk over telefon. Under er talspersonene i samme rekkefølge som under avstemningen:
Kommentatorer og sendinger
Finalen ble overført til alle deltakerlandene samt Irland, Island og flere land i Øst-Europa. For første gang ble også sendingen overført til Australia, men da i opptak dagen etter. De fleste landene hadde egne kommentatorer som formidlet informasjon og hendelser direkte til seerne. Oversikt over kommentatorer under Eurovision Song Contest 1984:
Karisma
Selv om det er svært vanskelig, kanskje umulig, å definere karisma nøyaktig (grunnet en mangel på vidt aksepterte kriteria) er det ofte benyttet for å beskrive en personlighet som ofte synes å ha en tilsynelatende «overnaturlig» evne til å sjarmere, lede, overtale, inspirere og/eller påvirke andre mennesker. Karisma refererer spesielt til en kvalitet hos bestemt mennesker som lett trekker til seg oppmerksomhet og beundring (eller til og med hat om karismaen er negativ) fra andre grunnet en «magnetisk» kvalitet i ens personlighet eller opptreden. Tilsvarende begreper eller fraser som slekter på karisma er eksaltasjon, ynde, mystikk, positiv energi, joie de vivre (livskraft), ekstrem sjarme, personlig tiltrekning, personlig appell, forlokkende, og andre. Vanligvis må flere av disse spesifikk kvaliteter være til stede hos et menneske for å bli betraktet som karismatisk av andre.
Til tross for sterke følelser som karismatiske mennesker ofte fremkaller hos andre, viser karismatiske mennesker selv ofte uvanlig beherskelse, ro, trygghet, selvsikkerhet, dominans, autoritet og fokus, og har bortimot alltid en særdeles god kommunikasjon eller taleferdigheter som kanskje overskygger for andre personlige mangler. Til tross for at etymologi i ordet («hellige gunst» = være begunstiget) antyder at karisma ikke kan bli lært, er det antatt at karisma er en serie med egenskaper som kan bli lært.
Overfor ulike religiøse sekter blir karismatisk ofte benyttet som et negativ begrep og beskriver karismatisk-religiøse møter hvor man kan en oppleve undre, helbredelser, mirakler, hyl, skrik, usammenhengende tale, kommandobesvimelser ved symbol-berøring, hypnotiske repetisjoner og suggererende ord, hysterisk og ukontrollert latter, målløshet, opprakte armer samt ekstatisk adferd. Grunnet de sterke følelsene blir det karismatiske i religionen sett på som en form for forførelse eller en overmannende, emsjonell rusfølelse slik at de som deltar lar seg lett bevege til noe de ellers kanskje ikke ville ha gått med på. Karismatiske møter er det like gjerne situasjonen og virkemidlene enn nødvendigvis enkeltpersoner som gjør begrepet relevant.
Trond Nyrud
Trond Nyrud (født 13. desember 1955 i Svolvær, død 13. oktober 2020 i Svolvær ) var en norsk musiker.
Nyrud er mest kjent for å ha vært medlem i gruppa ZOO, hvor han spilte saksofon og fløyte i tillegg til at han også sang.
Yazdegird II av Persia
Yazdegird II, (Yazdegerd, Izdegerdes, persisk: |یزدگرد «skapt av gud»), tilhørte sasanidedynastiet og var konge av Perserriket. Han var sønn av kong Bahram V og etterfulgte ham som sasanidenes sekstende shah av Persia fra 438 (439) til 457. Yazdegerd II var den første av sasanide-herskerne som tok i bruk tittelen «Kay», en henvisning til det halvmytiske iranske Kayanske dynasti som står sentralt i zoroastriske skrifter og i nasjonaleposet Shâhnâme.
Han førte i sin regjeringstid krig både mot Østromerriket og mot de nomadiske heftalittene («de hvite hunerne») i øst, og han var en sterk forsvarer av zoroastrismen, en religion han innførte med hard hånd i det kristne Armenia. Han er likevel betraktet som en rettferdig hersker som ville sitt land vel.
Etymologi
Navnet Yazdegerd er satt sammen av de gammeliranske ordene yazad yazata- "guddommelig (vesen)" og -karta "laget (av)", i betydningen gudeskapt, og er sammenlignbart med iransk Bagkart og gresk Theoktistos. På andre språk i regionen nevnes han som Yazdekert (pahlavi), Yazdegerd, Izdegerd og Yazdeger (gammelsyrisk), Izdeger og Azger( Talmud),  Yazdeijerd (Arabisk), Isdigerdes (Gresk).
Krig mot Østromerriket
Romerrikets hovedstad var på 300-tallet flyttet fra Roma til Konstantinopel. I 395 ble riket delt mellom et øst- og et vestrike. På 400-tallet var vestriket under sterkt press fra invaderende hunere og vandaler. Hunerne, under sin leder Attila, førte også krig mot Østromerriket. En fredsavtale mellom dem kom i stand i 448, og hunerne avsto da fra videre ekspansjon mot Perserriket.
I 438 døde shah Bahram V og ble etterfulgt av sin sønn Yazdegerd II som to år senere gikk til krig mot Østromerriket. Hæren til den østromerske keiser Theodosius II var på dette tidspunkt sendt til Sicilia for å slå tilbake angrep fra vandalene under kong Geiserik mot det romerske Kartago. Theodosius måtte trekke styrkene sine tilbake på grunn av dette og sendte så sin general Anatolius til Yazdegerd II for å forhandle om fred. Dette lyktes Anatolius godt med, og det ble inngått fredsavtale hvor den tidligere grensen ble beholdt. I avtalen sto det også at det ikke skulle bygges nye festninger i Mesopotamia. Theodosius betalte videre penger til Yazdegerd for at han skulle forsvare den kaukasiske regionen mot angrep.
Krig mot Armenia
En tid etter dette sendte Yazdegerd tropper til Armenia under ledelse av storvesir Mihr Narseh for å bekjempe opprørstendenser der og å forsvare landet mot invaderende hunere. Det avgjørende slaget mot de kristne i Armenia i 451 er beskrevet av den samtidige armenske historiker Elishe (Yeghishe) Vardapet. Yazdegerd forsøkte etter dette å gjeninnføre zoroastrismen i Armenia, men måtte gi opp og ga armenerne religionsfrihet. Armenia var det første landet som innførte kristendom som statsreligion. Det skjedde i 301, tolv år før Romerriket gjorde det.
Krig mot heftalittene
I begynnelsen av sin regjeringstid førte Yazdegerd en forsonende politikk overfor adelen slik hans far hadde gjort, men etter hvert vendte han seg bort fra denne politikken. Etter angrepet mot Armenia flyttet han adelsmenn, militære styrker og religiøse ledere østover til Khoresan hvor det var behov for motstand mot aggesjonen fra heftalittene. I 453 flyttet han også sitt eget hovedkvarter til byen Neyshabur i Khoresan. Storvesiren Mihr Narseh ble tilbake i sasanideriket og styrte dette.
Yazdegerd tilbrakte mange år av sin regjeringstid i krigføringen mot heftalittene. Han skal ha bygd store forsvarsverker mot hunerne i byen Damghan.
Forfølgelser av kristne og jøder
Yazdegerd bekjente seg til zoroastrismen og var kjent for sin religiøse fanatisme. Han forbød utøvelse av kristen tro og etter hvert forfulgte og henrettet kristne og i noen grad også jøder. Historikere har hevdet at bare i byne Kirkuk ble 153.000 mennesker massakrert. Forfølgelsen av jøder startet i456.
Familie, død og etterfølgere
Yazdegerd var gift med Denag, en persisk prinsesse fra kongefamilien. De hadde fire sønner, Hormizd III, Peroz I, Zarir og Balash. Yazdegerd døde i 457, muligens som følge av et vellykket attentat. To av hans sønner konkurrerte om tronen, den (antatt) eldste sønnen Hormizd lyktes i å bli innsatt på tronen, mens (den antatt yngre) Peroz I flyktet til den nordøstlige delen av riket og ble støttet av det mektige Mihran-dynastiet, et av «de sju hus» - de sju store adelsfamiliene i datidens Persia. Peroz bygde opp en hær og med støtte også fra heftalittene gikk han til kamp mot broren. I 459 slo han Hormizd III og erobret tronen. Hormizd ble sannsynligvis drept av Peroz. Deres mor Denag fungerte sannsynligvis i perioder som regent i hovedstaden Ktesifon.
Peroz døde i 484 i kamp mot heftalittene. En yngre bror, Zarir forsøkte å erobre tronen uten å lykkes i 485, mens broren Balash overtok kongemakten fram til 488.
Mynter
Under Yazdegerd ble det slått mynter med innskriften mzdysn bgy kdy («Den Ahura Mazda-tilbedende hersker, Kayaniden») som henspiller på det legendariske Avesta-dynastiet i de gamle zoroastriske skriftene. På baksiden av myntene (revers-siden) ble det tradisjonelle ildalteret avbildet på en mer stilisert og respektfull måte, noe som forsterket hans religiøse overbevisning.
Sine qua non
Sine qua non (latin, «uten hvilket ikke») er et uttrykk som brukes om noe en ikke kan klare seg foruten. «Bilen er blitt et sine qua non».
Uttrykket kommer fra jussen, og heter egentlig conditio sine qua non – «betingelse uten hvilken ikke» – og betyr da at et forhold eller en handling har vært en ufravikelig betingelse for et bestemt utfall: A setter fra seg bilen med nøkkelen i mens barna leker i nærheten. As sønn starter bilen og kjører på søsteren. As uaktsomme handling er et conditio sine qua non for datterens skade. Å spise er et conditio sine qua non for å leve.
Breidablikktunet (Arendal)
Breidablikktunet (1–7, 2–8) er en kommunal vei på Eydehavn i Arendal kommune, Aust-Agder.
Veien går fra Else Hagens vei til veis ende. Veien er 80 meter lang.
Stig Harald Andreassen
Stig Harald Andreassen (født 23. desember 1964 på Stokmarknes) er grafisk designer og spiller bass i popgruppa ZOO, Banana Airlines og Ketil Stokkan & Funky Ducks.
Vassdrag
Et vassdrag er et sammenhengende system av elver, bekker, innsjøer og isbreer innenfor et nedbørområde, regnet fra sine utspring i skog og fjell og ned til et felles utløp i havet, en innsjø eller ei større elv.
Fjellkjeder og andre høydedrag utgjør ofte et vannskille.
Amazonas er verdens største vassdrag, med et nedbørfelt på 6 144 727 km², noe som utgjør en tredjedel av Sør-Amerikas areal. Europas største vassdrag er Volga (1 410 994 km²).
Vassdrag i Norge
I Norge finnes det om lag 4000 vassdrag, hvorav nærmere 3000 enten er lengre enn 10 km eller har sjøer som er større enn 1 km². Norges største vassdrag er Glommavassdraget, med et nedbørfelt på 41 917 km².
25–30 % av Norges vassdrag er regulert for kraftproduksjon.
Ulike vassdragsmønstre
Et utvalg av forskjellige typer vassdragsmønstre:
Ectoedemia
Ectoedemia er en slekt av sommerfugler som tilhører familien dvergmøll (Nepticulidae). Det er funnet 23 arter i Norden, 18 av dem i Norge, i alt er det beskrevet noe over 200 arter.
Utseende
De nordiske artene har vingespenn mellom 4 og 10,5 millimeter. Hodet er ofte gulhåret, og «øyenlokkene» gjerne hvite. Forvingene har mørk (svart eller mørkgrå) grunnfarge, hos de fleste artene med et hvitt tverrbånd som kan ha metallglans, hos noen få med to tverrbånd.
Levevis
De fleste har larver som minerer i blader på busker og løvtrær. Av de nordiske artene skiller Ectoedemia sericopeza seg ut ved at larvene lever på fruktene (samaraene) på lønn (Acer spp.). De har gjerne to generasjoner hvert år.
Utbredelse
Slekten er utbredt over hele Jorda, men de fleste artene finnes på den nordlige halvkulen. Sju av de norske artene ble vurdert som truet i Norsk rødliste for arter fra 2010.
Eksterne lenker
Fra nettsiden "Svenska fjärilar" Ectoedemia sericopeza:.
Presidentvalget i USA 1884
Presidentvalget i USA i 1884 var det 25. presidentvalget i USAs historie. Valget fant sted 4. november 1884, og her vant New Yorks guvernør Grover Cleveland med snever margin over republikaneren James G. Blaine fra Maine. Cleveland ble dermed den første demokratiske president i USA siden valget i 1856.
Det ble avgjørende for valgets utfall at New York med en stemmemargin på bare 1047 av i alt 1 167 003 avgitte stemmer i staten tildelte Cleveland statens 36 valgmenn. Samlet stemte 219 valgmenn for Cleveland mot 182 for Blaine. Det tilsvarte 20 stater for Cleveland og 18 for Blaine. I stemmetallene for hele landet var forskjellen også minimal, 25 685 stemmer skilte Cleveland og Blaine (som fikk henholdsvis 48,5% og 48,2% av stemmene).
Nomineringer
Det republikanske landsmøtet ble avholdt i Chicago, og her vant Blaine over blant andre den sittende presidenten, Chester A. Arthur. Etter nomineringen av Blaine ble John A. Logan fra Illinois valgt som visepresidentkandidat.
Demokratene avholdt også landsmøte i Chicago, og her var Cleveland oppe mot en rekke politikere som uten hell hadde søkt nominering ved tidligere valg. En av disse, Thomas A. Hendricks, ble riktignok valgt som vicepresidentkandidat.
Valgkampen
Blaine hadde ved de to foregående valgene ikke oppnådd å bli nominert som republikanernes kandidat, da hans rykte hadde blitt svertet av de såkalte «Mulligan-brevene». En bokholder i Boston, James Mulligan, hadde i 1876 funnet noen brev som viste at Blaine hadde mottatt bestikkelser fra forskjellige firmaer. Et av brevene sluttet med setningen: «Brenn dette brevet», og det ga anledning til et ondskapsfullt demokratisk slagord: «Brenn, brenn, brenn dette brevet!»
Blaine stod derfor i utgangspunktet ikke så sterkt, mens Cleveland med tilnavnet "Grover den gode" tilsynelatende kunne fremvise en sterk karakter. På bare tre år hadde han gått fra å være borgermester i Buffalo, til guvernør i New York, og så til presidentkandidat. Underveis hadde han ryddet opp i Tammany Hall, den innflytelsesrike, og på dette tidspunkt sterkt korrumperte, velgerforeningen i New York.
Imidlertid kom det fram under valgkampen at Cleveland hadde et barn utenfor ekteskap, og at dette barnet var plassert i barnehjem, mens moren var tvunget på institusjon. Tross tvil om Clevelands farskap valgte hans kampanje å møte beskyldningene og erkjenne hans feil, samt spille på hans pliktfølelse ved på tross av denne tvil å sørge for barnets oppvekst på barnehjemmet. Dessuten ble det påvist, at morens skjebne var ukjent. Blaines tilhengere benyttet seg av opplysningene i svertende sanger som «Ma, Ma, where's my Pa?». Etter Clevelands seier skulle hans tilhengere svare på dette ved å synge «Gone to the White House. Ha, Ha, Ha».
De to sidenes problemer oppveide derfor noenlunde hverandre, og kampen ble jevn til det siste. I uken før selve valget gjorde Blaine imidlertid en alvorlig feil. En gruppe New York-prester uttalte på et valgmøte med Blaine at de var republikanere og ikke etterkommere av «romdrikkende, katolske opprørere». Blaine reagerte ikke på denne anti-katolske utmeldingen, og det gjorde heller ikke de journalistene som var til stede. Imidlertid tok en demokratisk tilhører uttalelsen til seg og sørget for å få den publisert. Cleveland-kampanjen brukte den effektivt, og dette kan ha ført til at vippestaten New York endte med å utpeke Cleveland.
Bard
Opprinnelig var barder en egen klasse eller laug av poeter. Begrepet bard fikk med nedgangen av den levende bardiske tradisjonen i moderne tid en særegen betydning som en episk forfatter/framfører/sanger/forteller. Således ble bard også et opphøyd betegnelse på en poet, særlig de berømte. Eksempelvis er William Shakespeare i den engelsktalende verden karakterisert som «The Bard». Begrepet tilsvarer lignende betegnelser i andre kulturer, som det norrøne skald, angelsaksiske scop, engelske minstrel, antikkens greske rapsode, vestafrikanske griot, og tyrkiske asjik.
Etymologi og opprinnelse
Ordet bard er et lånord fra skotsk-gælisk, avledet fra urkeltisk *bardos, til sist fra urindoeuropeisk *gwrh2-dh1-ó-, fra rotordet *gwerh2 i betydningen «å løfte» (opp), antagelig beslektet med den moderne meningen om «det opphøyde». Urkeltiske *bardos skapte skotsk-gæliske og irsk-gæliske bárd og walisiske bardd som hadde betydningen «poetsanger». Det synes å ha vært den skotske formen som introduserte ordet til engelsk i betydningen «omvandrende sanger», jf. skald, trubadur, minnesanger. Det moderne og mer generelle ordet poet er fra 1600-tallet.
I andre indoeuropeiske samfunn var samme funksjon fylt med andre navn, og en arvelig kaste av profesjonelle poeter innenfor urindoeuropeiske samfunn har blitt rekonstruert ved å sammenligne med poetenes posisjon i middelalderens Irland (tilsvarende i Norden) og med oldtidens India.
Barder på De britiske øyer
Barder var de som sang sangene som minnes krigerne i stammens dåder og mot foruten også slekt- og familiehistorier til den herskende klassen i de insulære keltiske samfunnene. De førkristne keltiske folkene nedtegnet ikke sine historier skriftlig, men ble videreført muntlig ved kollektivt minne av barder. Bardene støttet hukommelsen ved å benytte seg av poetisk versemål og kadens, se artikkel muntlig litteratur.
Den bardiske tradisjonen var utdødd på midten av 1600-tallet i Irland og på begynnelsen av 1700-tallet i Skottland.
I romantikkens tidsalder var kunnskapen om keltisk kultur dekket av legender og fiksjoner. Begrepet bard ble reintrodusert til engelsk i betydningen lyrisk poet, idealisert av den skotske romantiske romanforfatteren Walter Scott. Fra romantikken kom også bruken av bard som et høystemt epitet, gitt til blant andre William Shakespeare i England og til Robert Burns i Skottland, noe som ble uoffisiell hyllest tilsvarende poet laureate, eller nasjonalpoet. Fra engelsk har bard også gått inn i en rekke andre språk, eksempelvis kom bard på russisk, бард, fra tidlig på 1960-tallet til å betegne visesangere som sto utenfor det etablerte Sovjetunionen. Med den moderne keltiske revitaliseringen på De britiske øyer på slutten av 190-tallet mistet begrepet mye av sin opprinnelige mening og kom til å bety en hvilken som helst profesjonell poet eller sanger.
Irske barder
I middelalderens Irland var bardene den ene av to særskilte grupper av poeter, den andre var filid (flertall av fili). I henhold til tidligirsk lovtekster om status, Uraicecht Becc, var bardene en underordnet gruppe av poeter, ikke berettiget for høyere poetiske roller som beskrevet ovenfor. Imidlertid har det blitt diskutert hva som var forskjellen mellom filid og barder, og det har blitt hevdet at denne forskjellen var noe som ble opprettet med kristningen av Irland hvor filid ble mer knyttet til kirkens funksjoner enn bardene.
Irske barder utgjorde en profesjonell kaste av høyt utdannede poeter. De var bevandret i stammens og landets historie og tradisjoner, foruten også trenet i de tekniske virkemidler innenfor framføring og poesi som syllabisk og bruken av blant annet assonans halvrim og bokstavrim. Ved høvdingens eller kongens hoff hadde de en rekke offisielle roller. De var krøniker og satirikere når jobben krevde å prise sin oppdragsgiver og fordømme deres fiender.