cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Årnes kirke
Historie
Det ble funnet 36 kokegroper på Årnes i et område på omtrent 10 ganger 40 meter. Som oftest tolkes kokegroper som rester etter rituelle måltider og fester, altså ikke en del av ordinær husholdning. Et så stort antall kokegroper på samme sted sannsynliggjør at dette var et rituelt viktig område for kulthandlinger i jernalderen.
Kristinehamn kommune
Kristinehamn kommune er en kommune i Värmlands län i landskapet Värmland i Sverige. Kommunens administrasjonssenter ligger i Kristinehamn.
Tettsteder
Kristinehamn kommune har fire tettsteder. I tabellen oppgis antall innbyggere per 31. desember 2010.
Saint Patrick Parish (Saint Vincent og Grenadinene)
Saint Patrick Parish er et av seks distrikter (parishes) i Saint Vincent og Grenadinene.
Cantopop
Cantopop (粵語流行曲) er en forkortelse av Cantonese (kantonesisk) og Popular music, altså popmusikk på det kinesiske språket kantonesisk. Et tidligere mer utbredt navn var HK-pop, ettersom popmusikken kom tidligere til den britiske kronkolonien Hongkong (HK) enn til Folkerepublikken Kina. Cantopop kan tildels regnes inn i sjangeren C-pop, men ettersom den har en lengre og annerledes historie og fremvekst er det også ting som skiller.
Andreas Emil Erichsen
Andreas Emil Erichsen (født 9. januar 1841 i Christiania, død 2. februar 1913) er mest kjent som skolemann, historiker og boksamler. Han utga flere bøker og artikler om literaturhistorie, norsk og generell historie.
Han etterlot seg en samling på 6281 bøker, som etter hans død ble kjøpt av Stavanger kommune, og er nå en del av samlingen til Stavanger bibliotek. Han etterlot seg også en stor håndskriftsamling som er i Byarkivet i Stavanger.
Slaget ved Svensksund (1790)
Det andre slaget ved Svensksund i 1790 (finsk: Ruotsinsalmi, russisk: Rochensalm) var et marineslag som ble utkjempet i Finskebukten i Østersjøen, ikke langt fra dagens Kotka, mellom 9.-10. juli 1790 under Den russisk-svenske krig (1788–1790) hvor den svenske Skärgårdsflottan beseiret den russiske flåten.
Quebracho (Uruguay)
Quebracho er en by i Paysandú-departementet i det nordvestlige Uruguay. Byen har om lag 2 813 innbyggere.
Befolkning
Quebracho har 2 813 innbyggere (beregning 2004)
Kilde:
Transport
Ruta 3 forbinder Quebracho med Paysandú (sør) og Bella Unión (nord).
Robert Lansing
Liv og virke
Han ble uteksaminert i 1886 fra Amherst College og startet i 1889 sin karriere som advokat i advokatbyrået Lansing & Lansing i Watertown. Han ble en kjent ekspert i internasjonal rett. Han bistod USA i 1903 i tribunalet som fastslo Alaskas grenser.
Counselor i State Department
I 1914 ble han Counselor i USAs utenriksdepartement - en slags stedfortredende utenriksminister.
Da en tysk ubåt den 7. mai 1915 (første verdenskrig) hadde senket passasjerskipet RMS Lusitania, hvorved 1200 (av den 128 amerikanere) omkom, var det meningsforskjeller i den amerikanske regjering. Den pasifistiske/isolasjonistiske utenriksminister William Jennings Bryan tenderte mot å godta at havsrutene til Nord-Europa var sperret, og ville advare amerikanerne mot å reise til Europa. President Wilson og Lansing stod fast på verdenshavenes frihet, og stod på at amerikanere fritt måtte kunne reise til Europa.
Lansing støttet Woodrow Wilson når han sendte tyskerne tre protestnoter. William Jennings Bryan fratrådte etter egen vilje som utenriksminister etter Wilsons annen note, som Bryan betraktet som alt for skarp og krigersk.
Utenriksminister
Lansing erstattet så Bryan, - han skrev etterpå i sine memoarer at etter Lusitania-tragedien hadde han:«the conviction that we would ultimately become the ally of Britain».
Den amerikanske regjering truet Tyskland med brudd på de diplomatiske forbindelser. Deretter lovet tyskerne å skåne amerikanske skip.
I 1916 engasjerte Lansing en håndfull menn som skulle bli utenriksdepartementets første spesialagenter i det nye Bureau of Secret Intelligence. Disse agentene ble først satt inn for å overvåke Sentralmaktenes virksomhet i Amerika, og etter krigsutbruddet holdt de øye med internerte tyske diplomater. Denne lille gruppe ansatt av skulle etterhvert bli til USAs Diplomatic Security Service (DSS).
Doktrinen om fri sjøfart (Freedom of the Seas) ble senere del av det 14-punkts-programmet som president Wilson fastsatte som uavvendelig fort at USA skulle forbli nøytralt.
Tyskland gikk den 1. februar 1917 til uinnskrenket ubåtkrig, og noen uker etter erklærte USA krig.
Lansing var USAs utenriksminister under president Woodrow Wilson i perioden 1915–1920. Han forhandlet på vegne av USA i 1917 Lansing-Ishii-overenskomsten med Japan og overtagelsen av Dansk Vestindia samme år.
Fratreden, senere liv
Lansing anso ikke Folkeforbundet som nødvendig for fredsforhandlingene etter første verdenskrig. President Wilson var av en annen oppfatning og Lansing søkte avskjed etter oppfordring fra presidenten.
Etter tiden som utenriksminister arbeidet Lansing som advokat i New York.
Lansing er onkel til CIA-sjefen Allen Dulles, utenriksministeren John Foster Dulles og diplomaten Eleanor Lansing Dulles.
Den nordiske matematikkonkurransen
Den nordiske matematikkonkurransen (NMC) er en matematikkonkurranse for skoleelever i de fem nordiske landene. Den har blitt avholdt årlig siden 1987. Fra Norge deltar de rundt 15 beste fra Abelkonkurransen, og den fungerer som del av kvalifisering til Den internasjonale matematikkolympiaden (IMO). Vanskelighetsgraden er ment å være et sted mellom de nasjonale finalene og IMO.
I NMC skal deltakerne løse fire oppgaver i løpet av fire timer, og hver oppgave gir opptil 7 poeng (5 poeng før 2015); den maksimale totalsummen er 28 poeng (20 poeng før 2015). Deltakerne løser i utgangspunktet oppgavene på sin egen skole.
Vinnere:
Fordelt på land (til og med 2020):
Dávid Kunszenti-Kovács, Norge, er mestvinnende, med fire seire (1999 og 2001-2003).
Lamotrigin
Lamotrigin er et av de mest brukte antiepileptika. Hos barn brukes det bare som tilleggsmedikasjon ved epilepsi. De senere årene har lamotrigin i stadig økende grad blitt bruk ved bipolar lidelse, særlig for å forebygge depressive episoder. Det brukes også i behandlingen av kortvarige unilaterale hodepinesyndromer (SUNCT/SUNA). Lamotrigin markedsføres som Lamictal i Norge.
Virkningsmekanismen er ukjent, men trolig er hemming av utskillelsen av glutamat i hjernen vesentlig.
Ved oppstart skal langsom opptrapping gjennomføres, blant annet for å unngå hudreaksjoner.
Bivirkninger
Kvalme, oppkast, dobbeltsyn og diare. Hudsymptomer. Bivirkningene er trolig forskjellige avhengig av om pasienten behandles for epilepsi eller bipolar lidelse.
Mest begrensende for behandlingen er hypersensitivitetssyndom. Behandlingen skal seponeres ved tegn på hudutslett, feber eller lymfeknutesvulst. Insidens av alvorlig hudreaksjon: Voksne: 1/1000, barn: 1/300-1/100.
Isak Glückstadt
Isak Moses Hartvig Glückstadt (født 22. april 1839 i Fredericia, død 11. juni 1910 i Søllerød), var en dansk bankdirektør, politiker, geheimeråd og numismatiker.
Isak Glückstadt var første administrerende direktør for Den Danske Landmandsbank (i dag Danske Bank). Han tiltrådte i februar 1872, og var direktør til sin død i 1910.
Før tiden som administrerende direktør i Den Danske Landmandsbank var Glückstadt innehaver av Bankierfirmaet Glückstadt & Co i Christiania, og fra våren 1871 var han direktør i Den norske Creditbank i Christiania. Han var også var medstifter av Det Østasiatiske Kompagni i 1897.
Han var dessuten formann i Det mosaiske trossamfunn i København og en aktiv støttespiller for den jødiske menigheten i byen.
Han var far til Valdemar Glückstadt og Emil Glückstadt.
Parsęta
Parsęta (, tysk: Persante) er ei elv i Vestpommerske voivodskap i Polen. Den er 139 kilometer lang, med et nedbørfelt på 3 145 km².
Den begynner på 137 moh i nærheten av byen Szczecinek (Neustettin), og renner i nordvestlig retning. I det øvre løpet faller elva relativt bratt, men den renner senere rolig mellom enger og myrer. I denne delen ligger også byene Białogard og Karlino. Elva munner ut i Østersjøen ved byen Kołobrzeg (Kolberg).
Elvenavnet er fra det gammelprøyssiske ordet perses, som betyr «et sumpete område i skogen», og Parsęta kan følgelig oversettes som «Sumpelva». Elva anses som den vestligste grensen for det tidligere baltiske språkområdet.
Bernsdorf (Oberlausitz)
Bernsdorf (øversorbisk: Njedźichow) er en by nordøst for Dresden i Landkreis Bautzen i Direktionsbezirk Dresden i Fristaten Sachsen. Byen er hovedsete for forvaltningsfellesskapet Bernsdorf og har 6 065 innbyggere (31. desember 2009).
Bernsdorf befinner seg i den nordlige delen av Oberlausitz. Byen ligger nord for skogene nær Biosfærereservatet i Oberlausitz omkring 11 km nord for Kamenz, 14 km sørvest for Hoyerswerda og 17 km sør for Senftenberg langs Bundesstraße 97. I nord og nordøst finnes restene av et brunkull-dagbrudd. Byen er omgitt av et stort sett flatt hedelandskap. Bernsdorf er fortsatt en raskt voksende industriby.
Bernsdorf var en by i Kreis Hoyerswerda fra 1952 til 1990, og i Landkreis Hoyerswerda fra 1990 til 1994. Fra 1. august 1994 frem til 1. august 2008 var byen en del av Landkreis Kamenz, som oppstod gjennom en sammenslåing av kretser i forbindelse med kretsreformen i Sachsen i 1994 og 1996. Siden 1. august 2008 har byen vært en del av Landkreis Bautzen.
Fylkesvei 3618
Fylkesvei 3618 går mellom Reddal og Dokkedal i Grimstad kommune. Veien er 2,4 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 44 (Aust-Agder).
Need for Speed
Need for Speed er en serie bilspill for Android, iOS, PlayStation 3, PlayStation 4, Xbox 360, Xbox One, Nintendo DS, Nintendo 3DS, PlayStation Vita, Game Boy Advance, Wii, Wii U, PC og Apple Macintosh. EA Games utvikler de fleste og utgir alle spillene.
I 2014 kom en spillefilm.
Völkischbevegelsen
Völkisch-bevegelsen omfattet ultranasjonalistiske, antisemittiske og antikommunistiske foreninger, partier, publikasjoner, grupper og enkeltpersoner. Fra siste fjerdedel av 1800-tallet fikk de stadig større innflytelse i Det tyske keiserriket og Østerrike-Ungarn og siden i Weimar-republikken. Deres politiske og religiøse ideer påvirket også raseideologien og landbrukspolitikken i det nasjonalsosialistiske Tyskland og nazistenes Lebensraum-erobringer under andre verdenskrig.
Völkisch-tilhengerne fremhevet både tyske, nasjonalromantiske kulturtradisjoner og nasjonalkonservative og tildels esoteriske forestillinger om «ætt og jord» (Blut und Boden), «etnisk renhet», rasehygiene, «germanerne» og «den nordiske rasen» som «sunne» folkegrupper, og forfallet i moderne industrisamfunn.
Betegnelsen kan også vise til tyske nasjonalistmiljøer etter andre verdenskrig, høyreradikale grupper som bygger på nyhedensk tankegods.
Ordet völkisch (uttales «følkisj») regnes i dag som et historisk og rasistisk begrep. Adjektivet er avledet av Volk (flertall Völker), «folk, folkeslag», og det gamle volckisch og kan oversettes med «etnisk, folkelig, nasjonal, tysk-folkelig, tysk-nasjonalistisk» og liknende.
Kjennetegn
Det som forente grupperingene innen völkisch-bevegelsen, var den tysknasjonale, rasistiske tenkningen preget av jødehat. Völkisch-bevegelsen hadde ingen nasjonal overbygning, men opererte og øvet en viss innflytelse gjennom etablerte partier og informasjonsvirksomhet. Bevegelsen hadde bred folkelig støtte.
Sentralt i völkisch-tenkningen var å søke åndelig fornyelse av det tyske folk, i og utenfor Det tyske rikets grenser, ved å vende tilbake til de tyske kulturelle og rasemessige røttene. Rasehygiene ble et viktig virkemiddel utfra rasebiologiske ideer om den germanske rasens overlegenhet, men også fra forestillingen om at rasen hele tiden var truet. Bevegelsen vektla germansk og norrøn mytologi i den gamle Edda og romantiske og kulturelle uttrykksformer som kunsthåndverk, «norrøn» arkitektur og annet. Slik framsto bevegelsen både som en «tilbake-til-landsbygda» og en anti-urban populistisk bevegelse.
Völkisch-tenkningen forkastet det kristne menneskesynet, og henvendte seg til de tidligere, hedenske gudene, dog ofte uttrykket som «germansk-kristendom». Dette kom videre til uttrykk gjennom dyrkingen av naturen og et ønske om å leve i nær kontakt med «Det tyske jordmonn».
Bevegelsen utviklet etter hvert et kombinasjon av esoteriske aspekter og folkloristiske okkulte elementer med forestillinger om rasistisk overlegenhet. Begreper som ættetenking og etnisk renhet stod sentralt, og sammenhengen mellom ætt og jord, i betydningen at de naturgitte forutsetningene de ulike folkegruppene har levd under i århundrer har påvirket dem og gitt dem ulike karakteregenskaper. Historien ble sett på som en evig strid mellom etniske grupper og denne kampen måtte vinnes om ikke egen folkegruppe skulle gå til grunne. De så jøder, frimurere, katolikker og kommunister som krefter som ødela germanerne og søkte derfor å bekjempe dem.
Sentrale aktører
Blant bevegelsens aktører var generalfeltmarskalken Erich Ludendorff (1865–1937) som utga boken Vernichtung der Freimaurerei durch Enthüllung ihrer Geheimnisse i 1927 (utgitt på norsk av Eugen Nielsen i 1928 som Frimureriets avsløring), der han utviklet «dolkestøtslegenden», en konspirasjonsteori hvor Tysklands nederlag i første verdenskrig tilskrives jødenes, frimurernes, de katolske prestenes og okkultistenes renkespill. Hans andre kone, nervelegen Mathilde von Kremnitz (1877-1966), utgav i 1921 boken Triumph des Unsterblichkeitswillens («Udødelighetsviljens triumf»), hvor hun hevdet at alle mennesker av germansk rase har mulighet for «selvfrelse». Hun benektet en personlig gud, men mente det fantes en guddomskraft som først når frem til selvbevissthet i nordiske mennesker. Menneskeheten inndeltes i lys- og skyggeraser, hvor særlig jødene skulle være onde, blant annet ved sine forsøk på å holde den germanske lysrasen nede i uvitenhet. Kristendommen ses som et bevisst jødisk forsøk på å hindre germanernes selvforståelse.
Andre sentrale tilhengere og tenkere rundt bevegelsen var den antisemittiske bibelforskeren Paul de Lagarde (1828–1891) og den østerrikske raseideologen Jörg Lanz von Liebenfels (1874–1954)
Forholdet til nasjonalsosialismen
Völkisch-bevegelsen opptrådte som en forløper for og gikk inn som en del av tankegodset til nasjonalsosialismen, blant annet gjennom Thuleselskapet, et høyreradikalt hemmelig selskap som ble dannet i 1918, og deres avis Völkischer Beobachter («nasjonal observatør») som fra 1920 til 1945 ble talerør for nazipartiet NSDAP.
Under Rikspartidagene i 1927 i Nürnberg hevdet nazipartiets propagandaleder Joseph Goebbels i sin tale at dersom völkisch-bevegelsen hadde forstått sin posisjon og evnet å få folk ut i gatene, hadde de kunnet ta makten 9. november 1918, i forbindelse med keiser Wilhelms abdikasjon og den etterfølgende uro. Hitler skrev i Mein Kampf at «de sentrale ideene i den nasjonalsosialistiske bevegelse er völkisch, og völkisch-ideer er nasjonalsosialistiske». Den nasjonalsosialistiske raseteorien bygde på begrepsbruk fra völkisch-bevegelsen, som da Eugen Fischer overtok som nasjonalsosialistisk rektor ved Humboldt-universitetet i Berlin i 1933, og innsettelsestalen hans 29. juli hadde tittelen «Forståelsen av den völkische (nazi)staten i biologiens perspektiv».
Etter andre verdenskrig
Også etter andre verdenskrig har det vært enkelte tilløp til völkisch-grupper, og da særlig basert på åsatru og andre nyhedenske elementer. I 1951 ble Artgemeinschaft Germanische Glaubens-Gemeinschaft stiftet som en tysk nyhedensk og nynazistisk organisasjon. I 1983 ble den slått sammen med grupperingen Nordungen som ble stiftet i 1924. Artgemeinschaft (som kan oversettes med «rasefellesskap») blander høyreekstrem ideologi med norrøn og teutonsk religiøse elementer som åsatru, men også ateisme. Utover på 1960-tallet ble det også tilført teosofiske og såkalte ariosofiske elementer. gruppen er sterkt fremmedfiendtlig og antisemittisk.
An Zhengwen
An Zhengwen (kinesisk: 安正文, pinyin: Ān Zhèngwén, Wade-Giles: An Cheng-wen; født i Wuxi med ukjent fødsels- og dødsår) var en keiserlig kinesisk kunstmaler under Ming-dynastiet (1368–1644).
Ompa-pa
Ompa-pa (Oumpah-Pah) er en fransk tegneserie om en indianer ved navn Ompa-pa og hans franske venn Henri Creme de la Creme. Tegneserien er skrevet av René Goscinny og tegnet av Albert Uderzo, som også har laget Asterix.
Album
Oumpah-Pah ble opprinnelig utgitt i Frankrike som fem album:
I Norge
I Norge har Ompa-pa blitt utgitt i flere omganger. Første gang var i 1973. Da ble de fire første albumene utgitt av Hjemmet under følgende titler:
Album nummer 5, Oumpah–pah contre Foie–Malade ble ikke gitt ut som eget album i 1973, men i stedet presentert som føljetong i Tempo fra nr. 8-1973 til nr. 12-1973 under tittelen Frådende Vanvidd. Albumet ble derimot gitt ut som eget album i 1985, som Ompa-pa og høvding Frådende Vanvidd.
I serie-album
I 1982–1984 inngikk Ompa-pa som en del av albumserien Serie-album utgitt av Semic. Dette var en albumserie som kom ut månedlig og som presenterte ulike europeiske albumserier. Ompa-pa album 1 og 2, inngikk i blad nummer 9 Ompa-pa og Tveskalp i 1982 og album 3 og 4 inngikk i Ompa-pa og Piratene fra 1983.
Nyutgivelser
I 1999–2001 ble Ompa-pa utgitt på nytt under vignetten «Asterix presenterer». De ble da gitt ut som:
I 2021 ble vignetten « Asterix presenterer» igjen tatt i bruk, og ett album utgitt:
Ångströmeksponent
Ångströmeksponenten er navnet på en eksponent i ligningen som beskriver hvordan den optiske tykkelsen til aerosoler er avhengig av bølgelengden til lys (eller annen stråling).
Størrelesfordelingen til partiklene spiller en rolle for den optiske tykkelsen, og er gitt ved tilnærmingen
der er den optiske tykkelsen ved bølgelengden \lambda, og  er den optiske tykkelsen til referansebølgelengden \lambda_0. Dersom en kjenner den optiske tykkelsen ved en bølgelengde og ångströmeksponenten, kan en i prinsippet regne ut den optiske tykkelsen for alle andre bølgelengder. I praksis blir den optiske tykkelsen til et lag med aerosoler målt ved to forskjellige bølgelgender, og ångströmeksponenten blir estimert ut fra disse målingene ved å bruke formelen under.
For målinger av optisk tykkelse og  ved to forskjellige bølgelengder \lambda_1\, og \lambda_2\, er ångströmeksponenten gitt ved
Ångströmeksponenten er omvendt proporsjonal med størrelsen til aerosolene, altså jo mindre partikler, jo større eksponent. Denne eksponenten blir nå rutinemessig estimert ved å analysere målinger av stråling i jordens atmosfære.
Paulus og Senecas brevveksling
Paulus og Senecas brevveksling er et apokryfisk skrift fra oldkirken, trolig skrevet på latin av en ukjent forfatter en gang mellom 350 og 390, og med urette utgitt for å være en brevveksling mellom apostelen Paulus og den samtidige romerske filosofen og keiserrådgiveren Seneca den yngre (4 f.Kr.-65 e.Kr).
Verket består av 14 brev; 14 skal angivelig være fra Seneca og 6 fra Paulus. De inneholder ingen originale tanker eller oppsiktsvekkende teologiske utsagn, men derimot mange høflighetsfraser og retoriske stiløvelser. Verket er antagelig skrevet «ut fra et ønske om å koble sammen to sentrale figurer innen kristen og hedensk moraltenkning, og ikke minst å innlemme Paulus i filosofenes flokk».
Brevene omtales av Hieronymus i år 392, og kjennes i mange håndskrifter, med noen innebyrdes forskjeller. Brevene var populær lesning i senantikken og middelalderen. Erasmus av Rotterdam (1466–1536) ga den endelige dom at teksten måtte være et falsum. Teksten er oversatt til norsk i antologien Tidligkristne apokryfer, 2011.
Moldesangen
Moldesangen er en patriotisk sang til Molde skrevet av Palle Godtfred (eller Gotfred) Olaus Dørum (1818–1886) til en melodi av Karl Groos (1789–1861). Melodien skal være komponert i 1818. Det er en noe omarbeidet versjon som brukes i Moldesangen.
Tekst
Hvor Atlanterhavet
slår mod Romsdals kyst,
fjorden det har gravet
dybt i klippens bryst.
Der, hvor fjelde golde
står mod stormens gny,
blomsterkranset Molde
ligger trygt i ly.
Venlig staden smiler
mod det blanke speil,
hvorpå skibe iler
frem med hvide seil.
Grøn sig hæver stranden
frem fra vandets glans.
Rundt om billedranden
går en sølverkrans.
Richard Brinsley Sheridan
Richard Brinsley Sheridan (født 30. oktober 1751, død 7. juli 1816) var en irskfødt britisk dramatiker og politiker. Hans mest kjente stykke er sedekomedien Skandaleskolen, som også er oppført i Norge.
Moldesangen
Tekst
snor sig fjorden ind.
Richard Brinsley Sheridan
Sheridan ble født i Dublin, der faren Thomas Sheridan var skuespiller og leder ved Theatre Royal. Mora Frances Sheridan var forfatter, mest kjent for romanen The Memoirs of Sidney Biddulph.
Moldesangen
Tekst
hist med Vengetind.
Richard Brinsley Sheridan
Han fikk sin skolegang ved den berømte kostskolen Harrow i London. Etter å ha oppgitt videre studier bosatte han seg i London, og begynte å skrive for scenen. Komediene hans ble en suksess, og etter hvert kjøpte han seg inn med en andel i Drury Lane-teateret.
Sheridan slo seg også på politikken, og ble en ledende skikkelse i Whig-partiet. Han kom inn i parlamentet i 1780 og ble sittende til 1812.
Kil kommune
Kil kommune er en kommune i Värmlands län i landskapet Värmland i Sverige. Kommunens administrasjonssenter ligger i Kil.
Tettsteder
Kil kommune har tre tettsteder. I tabellen oppgis antall innbyggere per 31. desember 2010.
Eksterne lenker
ᑭᓪ
LoveGame
«LoveGame» er en sang av Lady Gaga, og den fjerde singelen fra hennes debutalbum The Fame. Singelen ble lansert 24. mars 2009.
Moldesangen
Tekst
må vel hjertet lue
Det andre tempelet i Jerusalem
Det andre tempelet i Jerusalem (hebraisk בית המקדש‎, Beit HaMikdash, «Tempelhuset» eller «Det hellige huset») var det rekonstruerte tempelet i Jerusalem som sto mellom 516 f.Kr. og 70 e.Kr. I løpet av denne tiden var tempelet senteret for jødisk religiøs dyrkelse som fokuserte på ofring kjent som Korban (hebraisk קָרְבָּן «offer»; flertall korbanot קָרְבֳּנוֹת).
Salomos tempel, som er kjent som det første tempelet i Jerusalem, ble ødelagt i år 586 f.Kr. da jødene ble sendt landflyktighet i Babylon. Konstruksjonen av det nye tempelet begynte i 535; etter et opphold fortsatte arbeidet en gang rundt 521 f.Kr. og ble fullført i 516 og innviet året etter. Som beskrevet i Esras bok i Bibelen var byggingen av templet godkjent av Kyros den store, og ratifisert av Dareios den store, begge konger av Persia. Det ble fullført på den 3. av Adar (den tolvte måneden i det jødiske året). Romerne ødela Jerusalem og tempelet den 4. august 70 e.Kr. og således knuste det store jødiske opprøret som hadde begynt i 66 e.Kr.
Nasjonen reorganisert
Etter at jødene kom tilbake fra fangenskapet ble det under Serubabel nesten med en gang satt i gang reorganisering av det avfolkete kongedømmet Judea etter nederlaget rundt sytti år tidligere. Andelen av pilegrimer som besto av 42 360 mennesker inkludert barn (foruten mannlige og kvinnelige tjenere som talte 7 337, og 200 syngende menn og kvinner, i henhold til Esras bok, ) etter å ha fullført en lang og tung reise på rundt fire måneder fra breddene av Eufrat og til Jerusalem. De var opphisset av sterke religiøse følelser og derfor var noe av det første de ønsket å gjøre var å gjenoppbygge deres gamle religiøse hus og atter begynne offerritualene kjent som korbanot.
På invitasjon av Serubabel, guvernøren, som selv gikk foran og bevilget 1 000 gulldaricer, foruten andre gaver, og folket tømte deres gaver i den hellige skattekiste med stor entusiasme, i henhold til Esras bok. Først reiste de og innviet alteret for Gud på nøyaktig det samme sted hvor det hadde stått tidligere, og de fjernet de forkullete hauger av steinruiner som lå igjen fra det gamle tempelet, og på den andre måneden det samme året, 535 f.Kr., under stor glede og jubel fra folk, ble grunnsteinene for det andre tempelet lagt ned.
Samaritanenes tilbud
Samaritanene kom med forslag om samarbeid i arbeidet, men Serubabel og de andre eldre lederne avslo forslaget og slo fast at Judea måtte bygge tempelet uten hjelp. Det spredte seg da ondskapsfulle rykter om jødene. I henhold til Esras bok forsøkte samaritanene å «forhindre Juda-folket i å gjennomføre sine planer», og sendte budbringere til de persiske byene Ekbatana og Susa. Resultatet var at byggingen av tempelet stoppet opp.
Monarkene
Syv år etter dette døde Kyros den store, som hadde godkjent byggingen av tempelet, og han ble etterfulgt av sin sønn Kambyses. Ved hans død okkuperte «den falske Smerdis», en bedrager, tronen i syv eller åtte måneder, og deretter ble Dareios I konge i 522 f.Kr. I det andre året av denne monarken ble byggingen av tempelet gjenopptatt og fortsatte fram til det var fullført. under stimulansen av de oppriktige rådene og administrasjonen til profetene Haggai og Sakarja. Tempelet var klart for innvielse våren 516 f.Kr., mer enn tyve år etter at jødene var kommet tilbake fra fangenskapet i Babylon. Tempelet var fullført på den tredje dagen i måneden Adar i det sjette året til regimet til kong Dareios.
Fullførelse
Da tempelet var fullført, innviet og ofringen gjenopptatt, og til store glede for folket, skjønt det var klart at jødene ikke lenger var et uavhengig folk, men underlagt en fremmed makt. Haggais bok inneholder en spådom at storheten til det andre tempelet ville bli større enn det første. Dette tempelet, mens det eksisterte, ble sett på av jødene som det eneste huset for deres gud Jahve.
Ny konstruksjon under Herodes
Rundt år 19 f.Kr. begynte Herodes den store en massiv fornyelse og utvidelse av tempelkomplekset. Tempelet selv ble revet ned og et nytt ble bygget på dets sted. Den nye strukturen har tidvis blitt referert til som Herodes’ tempel, men det blir fortsatt kalt det andre, og ikke det tredje tempelet, ettersom de hellige ritualene fortsatte uavbrutt gjennom hele byggeprosessen.
Ødeleggelsen av tempelet
I år 66 e.Kr. gjorde den jødiske befolkningen opprør mot Romerriket. Fire år senere, i år 70, hadde romerske legioner under Titus gjenerobret og deretter ødelagt det meste av Jerusalem og det andre tempelet. Se Beleiringen og ødeleggelsen av Jerusalem
Triumfbuen i Roma, Titusbuen, bygget for å feire seieren over jødene og ødeleggelsen av Jerusalem, viser romerske soldater som fakter vekk Menorá, den syvarmet lysestaken som ble brukt i tempelet. Jerusalem selv ble jevnet med jorda av keiser Hadrian ved slutten av Bar Kokhba-opprøret i 135 da han forsøkte å etablere en hedensk by ved navn Aelia Capitolina.
Oppdagelsen av steinbrudd
Den 25. september 2007 annonserte arkeologen Yuval Baruch ved Israel Antiquities Authority (IAA), Israels myndigheter for fortidsminner, oppdagelsen av et steinbrudd som kan ha vært stedet hvor kong Herodes hadde latt bryte stein for byggingen av sitt tempel. Mynter, keramikk og en jernstang som ble funnet ved stedet indikerer en datering fra år 18 f.Kr. Leder for utgravningene, Ofer Sion, beskrev at blant funnene var det avdekket ferdig hogde steinblokker som passet til størrelsen av de som ble benyttet for å bygge tempelmurene. Han antok at Herodes må ha trenet rundt 10,000 arbeidere for å fullføre arbeidet.
Eksterne lenker
Templo de Jerusalén
Håndball-EM 2012 for menn
Gruppe A
Kampene ble spilt i Beograd.
Gruppe B
Kampene ble spilt i Niš.
Gruppe C
Kampene ble spilt i Novi Sad.
Gruppe D
Kampene ble spilt i Vrsac.
Gruppe I
Kampene ble spilt i Beograd Arena i Beograd.
Gruppe II
Kampene ble spilt i SPENS i Novi Sad.
Sluttspill
Kampene i sluttspillet ble spilt i Beograd Arena i Beograd.
Norges spill
Norges landslag startet sitt EM med kamper i gruppe D med kamper i byen Vršac. Den første kampen ble spilt den 16. januar og var mot Slovenia. Til pause var det likt med 14-14, men Norge vant til slutt kampen 28–27, blant annet etter sterk innsats av den nye landslagskeeperen Ole Erevik. Kampen vil også bli husket for Håvard Tvedtens trickskudd på stillingen 27-26. Bjarte Myrhol ble kåret til banens beste spiller, noe som betydde mye etter kreftsykdommen han overvant rett før mesterskapet.
Den andre kampen i gruppespillet var mot Island. Norge ledet til pause med 20-18, og også med 29-26 kun ti minutter før slutt. Island hadde en sterk avslutning på kampen, og gikk opp i ledelsen helt på slutten av kampen. Da Bjarte Myrhol ble hindret og Norge ikke fikk straffe et halvt minutt før slutt, endte kampen med tap 34-32. Kampen vil best huskes for det norske lagets protester mot at de ikke fikk straffe i sluttminuttet, samt TV 2s kommentator Harald Bredelis utskjelling på direktesendt TV av de danske dommerne fordi de ikke dømte straffe i situasjonen. For protestene og utskjellingen av dommerne fikk det norske laget en kamps karantene av Det europeiske håndballforbundet, og en bot på 1 000 euro.
Trollheggslekten
Trollheggslekten (Frangula) er en tradisjonelt anerkjent planteslekt i trollheggfamilien (Rhamnaceae), innenfor ordenen Rosales. Den omfatter 9–12 arter. I Norge vokser arten trollhegg. Dette er busker eller lave trær.
Lake Pontchartrain Causeway
Lake Pontchartrain Causeway er to parallelle broer som krysser Lake Pontchartrain i søndre Louisiana, USA. Den lengste av de to broene er verdens lengste bro over vann med en lengde på 38,4 km. Den er også den nest lengste i verden uavhengig av terreng, bare slått av Bang Na Expressway i Thailand. I sør kommer broen i land ved Metairie, som er en forstad til New Orleans. Den nordre enden er ved Mandeville i Louisiana.
Den opprinnelige broen ble åpnet i 1956, og erstattet den tidligere fergeforbindelsen. Den parallelle broen åpnet i 1969. Broene har to kjørefelt hver.
Albert av Aix
Albert av Aix-la-Chapelle eller Albert av Aachen (aktiv en gang 1100-tallet), historiker av det første korstoget, ble født en gang på siste halvdel av 1000-tallet, og har i ettertiden blitt kanonisert i kirken i Aachen.
Bortimot ingenting er kjent fra livet hans, unntatt at han var forfatter av verket Historia Hierosolymitanae expeditionis, eller Chronicon Hierosolymitanum de bello sacro, et latinsk verk i tolv bøker som ble skrevet en gang mellom 1125 og 1150. Denne historien som begynner med konsilet i Clermont i 1095, beskriver hva som skjedde i løpet av det første korstoget og den tidligere historien til det latinske kongedømmet av Jerusalem, og verket slutter noe brått i 1121.
Verket var velkjent i middelalderen og ble benyttet av William, erkebiskop av Tyr (i dagens Libanon), for de første seks bøkene av dennes Belli sacri historia. I moderne tid har det blitt akseptert uten reservasjoner i mange år av de fleste historikere, blant annet Edward Gibbon, men i nyere tid er den historiske verdien blitt trukket i tvil.
Likevel har det blitt stående som en rimelig sannferdig opptegnelse av hendelsene under det første korstoget, skjønt preget av del legendariske hendelser. Albert av Aix besøkte selv aldri Det hellige land, men han synes å hatt mange samtaler med korsfarere som vendte tilbake, og hatt tilgang til viktig korrespondanse.
Den første trykte utgaven av historieverket ble utgitt i byen Helmstedt i 1584. En god versjon er Recueil des historiens des croisades, tome iv (Paris, 1841–1887). Susan B. Edgington utga en engelsk oversettelse i 2007.
Vidkun Quislings første regjering
Sammensetning
Dette var den opprinnelig påtenkte sammensetningen av regjeringen, som lest opp under radiotalen. Statskuppet kom overraskende på flere av statsrådene, kun Hagelin, Hustad og Meidell hadde blitt informert om kuppet og deres rolle i forkant. Dette var også de eneste av statsrådene som befant seg i Oslo 9. april, og endte opp med å bli de eneste av statsrådene som tok del i regjeringen. De resterende fem reagerte enten med total stillhet eller ved å aktivt ta avstand fra kuppet. Ved regjeringens samling 10. April i Stortingsbygningen bestod den av Quisling, Hustad, Meidell, Hans Wilhelm Scheidt som hadde tatt del i planleggingen av kuppet, og en mindre gruppe aktive NS-medlemmer av varierende viktighet.
Regjeringens historie
Statskuppet og regjeringsdannelsen var spontan og overrasket de tyske styrkene som allerede var i villrede etter senkningen av Blücher og Nygaardsvold-regjeringens flukt. Likevel ga Hitler umiddelbart sin støtte til Quisling og hans regjering. Regjeringen møtte imidlertid umiddelbart også motstand både fra nordmenn innad og utenfor Nasjonal Samling, de tyske okkupasjonsstyrkene, den tyske sendemannen i Norge Curt Bräuer og embetsverket som gjennom sivil ulydighet saboterte flere av regjeringens politiske forsøk. I løpet av få dager forsvant Hitlers støtte, og den allerede ustabile regjeringen så med det ut til å ha mistet sitt siste håp. En kombinasjon av norske og tyske myndighetspersoner, samt tyske militærledere, samlet seg for å organisere Administrasjonsrådet som en erstatning for Quislings regjering. Quisling fikk etter hvert ta del i disse forhandlingene ettersom Hitler ønsket å beholde Quisling i reserve siden de kunne få bruk for hans bidrag senere. Quislings rolle i forhandlingene gikk for det meste ut på å uttrykke skepsis for administrasjonsrådet, og en fortsatt tro på at hans regjering ville vokse i styrke hvis de ga den mer tid. Til tross for dette ble Administrasjonsrådet opprettet 15. April, og Quislings regjering avsatt.
Regjeringens handlinger
Regjeringens korte periode var preget av dårlig planlegging og ineffektivitet som førte til at de ikke fikk gjennomslag for noe av sin politikk. Etter å ha satt opp hovedkvarter i Stortingsbygningen 10. april forsøkte de blant annet å forby den kommunistiske avisen Arbeideren, og å avsette Oslos politisjef, uten at de lyktes med noen av delene. Quisling forhandlet på vegne av regjeringen med representanter fra ulike handels og arbeidsorganisasjoner, for eksempel Industriforbundet, LO og Bankforeningen. Etter positive forhandlinger trodde Quisling at han hadde støtte fra disse organisasjonene. Realiteten var at disse organisasjonene først og fremst fokuserte på å kunne fortsette sin egen drift, og dermed fremsto som positivt innstilt mot regjeringen for å unngå problemer, uten å faktisk binde seg til noen avtaler med den. Regjeringen presenterte ikke noen tydelig politikk, et av de få innblikkene man har i regjeringens politikk kom på en pressekonferanse holdt 12. April av Quisling selv. Under pressekonferansen var Quisling opptatt av å understreke at hans regjering ikke var en Kuusinenregjering, marionettregjeringen Sovjetunionen hadde forsøkt å opprette i Finland tidligere i krigen. Han uttalte også at partipolitikken skulle vekk, og et riksting basert på kultur og næringsorganisasjoner skulle opprettes som erstatning for partiene på Stortinget, og at den nye korporatismen var et folkestyre og et demokrati. De siste dagene av regjeringens levetid ble det stadig tydeligere at det ble arbeidet for å avsette den, og forsøk på å føre politikk ble erstattet av forsøk på å redde regjeringen.
Det hender så mangt på Hovedøen
Kari Diesen med Arild Andresens orkester spilte den inn i 1957. Det var den første norske ekko-innspillingen (Refrenget har ekko på Diesens stemme). Den ble utgitt som B-siden til Diesens versjon av landeplagen «Tango for to». Sangen ble raskt så populær at den ble gjenutgitt som A-side på platen His Master's Voice AL 6054 med Sverre Bævres «I min ungdoms vår» på den andre siden.
Diesen gjorde to nyinnspillinger av den: Versjonen til Kari Diesen med Tor Hultins orkester ble utgitt på LP-platen Det hender så mangt (Philips 6327 019) i 1979. Versjonen til Kari Diesen med Frank Cooks orkester ble utgitt på den doble LP-platen Jeg har mitt hjerte i Oslo – Toner fra Tigerstaden (Talent TLS 6001).
Dansk versjon
Thøger Olesen har laget en dansk tekst. Den danske tittelen er «På Æbleøen». Lis Jannie med Ib Renards orkester spilte den inn på singlen Triola TD 45-3 i 1958
Margareta
Margareta og Margaretha er opprinnelsen til kvinnenavnet Margrethe med alle sine over 100 varianter bare i Norge. Det har sin opprinnelse i det greske margarites som betyr «perle».
Utbredelse
Navnet er mye brukt i Sverige og Finland.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Lofoten Teater
Lofoten Teater ble startet i Stamsund i 1990 som et prøveprosjekt innenfor Nordland fylkeskommune. I 1991 ble gruppen etablert på fast basis som en fri teatergruppe, med Barbro Laxaa, Bjørg Arntzen, Anders Johansen og Andreas Eilertsen som skuespillere, og Thorbjørn Gabrielsen som veileder og instruktør.
Fra 1991 produserte de egne profesjonelle forestillinger som «Synnan i havet – en Lofotvals», «En liten sang» og «Ei strålandes natt». Andre forestillinger produsert av Lofoten Teater var En ensom sneip, som var en enmannsforestilling av og med skuespilleren Andreas Eilertsen.
Teateret mottok (per 1997) støtte fra staten, Nordland fylkeskommune og Vestvågøy kommune. Det første tiåret det var i drift, hadde teateret vært på turné i både Sverige, Russland, Tyskland og Danmark, i tillegg til i Norge.
I 1997 brøt fem av teaterets ni skuespillere – deriblant Andreas Eilertsen og Thorbjørn Gabrielsen – ut av Teater Lofoten, og gikk sammen om å danne kompaniet Teater NOR. De fire skuespillerne som var igjen i Lofoten Teater, drev kompaniet videre. Begge de to frigruppene fortsatte virksomheten med base i Stamsund.
Heksemel
Heksemel er sporene til plantene stri kråkefot og myk kråkefot (Lycopodium).
Bruksområder
Det gule sporepulveret (Lycopodium powder) blir i dag brukt som stabilisator i iskrem, og brukes til å gjøre et elektrostatisk ladnings-mønster synlig. Chester Carlson brukte kråkefotpulver i sine tidligste eksperimenter for å demonstrere xerografi.
Steinheim
Steinheim er en by og kommune i Tysklands delstaten Nordrhein-Westfalen og hører til kretsen Höxter.
Heksemel
Innsamling av heksemel
Det er sporehuset til planten stri kråkefot eller myk kråkefot som brukes til heksemel. Innsamlede sporehus kan tørkes på en tallerken eller annet for annsamling av sporene. Etter en dag eller to åpner sporehusene seg og man kan se sporene inne i sporehuset. Enkel risting av sporehusene er nok til at sporehuset slipper sporene. For å få en støveksplosjon, spres pulveret over en flamme. Det er best over et bål.
For å få enda flere sporer, kan operasjonen gjentas flere ganger. Da kommer mer sporepulver ut.
Steinheim
Historie
Steinheim ble grunnlagt for by i 1275 og var en del av Paderborn's erkebispedømme. Fordi byen lå ved veikryss av to viktige middelalderske handelsveier og var medlem av hansaen; så byen kom til anseelig velstand.
Sørbølfjellet
Sørbølfjellet er et fjellparti i Flå kommune i Buskerud som utgjør det vestligste området av fjellmassivet Vassfarfjellet mellom Flå og Hedalen.
Med sine 1 284 meter over havet er Skarsnatten det høyeste punktet i Sørbølfjellet. Denne toppen ligger mellom hyttefeltet Damtjernhallin og turisthytta Harehopp som er et populært rastested for turgåere. Fra toppen kan man nyte storslått utsikt sørover over indre Buskerud og Krøderen og nordvestover mot Hallingskarvet og Hardangerjøkulen. Fylkesgrensen mot Oppland går ca. 3 km lenger nordøst.
Den russisk-svenske krig (1788–1790)
Den russisk-svenske krig, også kjent som Gustav IIIs russiske krig i Sverige og som Katarina IIs svenske krig i Russland, ble utkjempet mellom Sverige og Russland fra juni 1788 til august 1790. Krigen endte uten grensejusteringer eller med noen klar seierherre (Status quo ante bellum)
Bakgrunn
Konflikten ble startet av Gustav III av Sverige, sannsynligvis motivert av innenrikspolitiske årsaker, ettersom han antok at en kort krig ville tvinge opposisjonen til å støtte ham. Selv om han hadde oppnådd makt som enehersker og avskaffet parlamentarismen ved statskuppet i 1772, hadde han allikevel ikke politisk myndighet til å innlede krig.
Krigen kan også ha vært motivert av å erobre tilbake områder som ble tapt til Peter den store og kom mens Russland var opptatt med Den russisk-tyrkiske krig (1787-1792) på sørflanken
Vestmaktene (Storbritannia, Nederland, og Preussen) var engstelige etter en rekke russiske seire i den russisk-tyrkiske krig 1787–1792 og arbeidet for krigen i nord, slik at Katarina II av Russlands og den russiske oppmerksomheten ble avledet fra krigen i sør. Dette var bakgrunnen for at Gustav opprettet en allianse med Det osmanske rike sommeren 1788.
Samtidig fikk sjefskredderen ved Stockholmsoperaen bestilling på en rekke russiske militæruniformer, og disse ble senere brukt ved skuddvekslingen ved Puumala, en svensk utpost ved grensen mot Russland, 27. juni 1788. Dette arrangerte angrepet skapte oppstandelse i Stockholm og overbeviste den svenske riksdagen om å gi kongen tillatelse til en krig mot Russland.
Bowenforholdet
Bowenforholdet er forholdet mellom merkende varme og latent varme fra et medium til et annet. Matematisk kan forholdet beskrives på følgende måte:
Den russisk-svenske krig (1788–1790)
Krigen
Svenskene planla opprinnelig et marineanslag mot St. Petersburg. En svensk armé skulle gå gjennom Finland, en annen armé, ledsaget av den svenske kystflåten, skulle rykke fram langs finskekysten og inn i Finskebukten; mens en tredje armé skulle seile med den svenske marinen og gå i land ved Oranienbaum for å rykke inn mot St. Petersburg.
Bowenforholdet
der Q_h er merkende varme og Q_e er latent varme. Harald Ulrik Sverdrup kalte forholdet opp etter Ira Sprague Bowen (1898–1973), en astrofysiker som først brukte forholdet i arbeidet sitt med fordampning av vann. Nå blir det mest brukt innen meteorologi og hydrologi. I denne sammenhengen er størrelsen B mindre enn en, altså blir en større tilgjengelig energimengde fra overflaten overført til atmosfæren som latent varme enn som merkende varme. Når vil derimot B gå mot uendelig, og bowenforholdet vil da være en dårlig variabel å bruke i andre formler, særlig for tørre overflater. På grunn av dette er fordampningsbrøkdelen (FB), som viser de forskjellige turbulente energifluksene til og fra overflaten, en bedre variabel å bruke i disse tilfellene.
Den russisk-svenske krig (1788–1790)
Krigen
Den russiske flåten, ledet av Samuel Greig, møtte den svenske flåten utenfor øya Hogland i Finskebukten 17. juli 1788 i slaget ved Hogland. Slaget fikk ingen avgjørende utgang, men russerne greide å hindre en svensk landgang. Siden krigen var svært upopulær i Sverige og de finske offiserene var opprørske, utløste nyhetene om nederlaget ved Hogland et opprør blant noen av de adelige hæroffiserene, kjent som Anjalaforbundet.
Bowenforholdet
Bowenforholdet er relatert til fordampningsbrøkdelen FB gjennom ligningen
Chris Bonington
I 1996 ble han utnevnt til Knight Bachelor, og dermed adlet, for sin innsats for fjellklatringssporten. Han hadde deretter rett til å sette tiltaleformen sir foran sitt navn. Bonington er også kommandør av Order of the British Empire. I 2010 ble han utnevnt til kommandør av Royal Victorian Order.
Den russisk-svenske krig (1788–1790)
Krigen
Det svenske angrepet mot Russland fikk Danmark-Norge til å erklære krig mot Sverige i august i overensstemmelse med landets traktatsforpliktelser overfor Russland. En norsk hæravdeling rykket snart inn i Sverige og vant et slag ved Kvistrum bro, før en fredsavtale ble inngått 9. juli 1789 etter diplomatisk innsats fra Storbritannia og Preussen. Etter press fra disse erklærte Danmark-Norge seg nøytrale i konflikten.
Til sjøs møttes de to flåtene igjen ved slaget ved Öland 25. juli 1789. Heller ikke dette slaget endte med noen klar vinner. En måned senere, 24. august, slo den svenske kystflåten den russiske i det avgjørende slaget ved Svensksund (1790), også kalt det første slaget ved Svensksund.
Nannestad kirke
Nannestad kirke er en langkirke opprinnelig fra middelalderen (1150-1250), men ombygget i 1693, i Nannestad kommune, Viken fylke. Den er en del av Den norske kirke og hører til Øvre Romerike prosti i Borg bispedømme.
Kirken er bygget i mur og har 206 sitteplasser.
Adkomst til stedet er via og.
Historie
Den nåværende kirken inneholder deler av en romansk steinkirke som nevnes i Håkon Håkonssons saga, men den ble vesentlig ombygget og utvidet i 1693.
Etter tradisjonen kalles døren på sørveggen Birkebeinerporten etter at Lodin Gunnesson i spissen for en gruppe tapende birkebeinere etter slaget på Låke flyktet inn i kirkerommet (som var et gridsted). Imidlertid er hele sørveggen bygget i 1692–93, så den eksisterte ikke i 1240, da slaget sto. Portalen var i bruk noen år etter ombyggingen i 1693, men ble murt igjen tidlig på 1700-tallet.
I forbindelse med grunnlovsjubileet 2014 er det satt opp plakett av riksarkivaren og riksantikvaren som slår fast at kirken var en valgkirke i 1814: «I denne kirken ble første runde av valgene til Riksforsamlingen i 1814 gjennomført. Dette var Norges første nasjonale valg.»
Bygningen
Da kirken ble utvidet, ble dens opprinnelige grunnplan med enskipet, rektangulært skip og et lavere og smalere kor beholdt. Ved inngangen i vest ble det oppført et våpenhus i utmurt bindingsverk. I 1721 ble det bygget et sakristi på nordsiden av koret. Kirken har en åttekantet takrytter med høy hjelm oppført av Andreas Holsteiner. Kirken ble renovert utvendig i 1992 og 2015.
Interiør
I 1946 fikk kirken nye farger etter en restaurering under ledelse av arkitekt Ragnar Nilsen og maler Ulrik Hendriksen. De buede benkevangene fra 1800-tallet ble også skiftet ut med rette vanger, og prekestolen ble forsynt med et tak.
Inventar
Altertavlen og prekestolen av tre er fra 1693, snekret av Povel Erichsen. Døpefonten i kleberstein har runeinnskrift og er fra 1140-årene. Over døpefonten er det en due som kommer fra en tidligere døpefonthimling. Krusifikset over korbuen, som er laget etter mønster av krusifikset i Mosvik kirke i Trøndelag, er gitt i gave av gårdbruker Karl Laache i 1954. Krusifikset er laget av billedhuggeren Oscar Lynum som arbeidet ved Nidaros domkirkes restaureringsarbeider.