cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Räntmästarhuset
1800-tallsbygningen
På begynnelsen av 1800-tallet var Räntmästarhuset eid av blant andre major Fredrik Wilhelm Ankarcrona. Under hans tid ble huset brannskadet. I 1855 hadde grossisten Gustaf Nils Peter Sommelius kjøpt huset og i 1875 ervervet jernhandleren Julius Slöör hele eiendommen. På midten av 1800-tallet hadde litografen Olof Sundel et trykkeri i bygningen. I et reklametrykk avbildet han husets fasade mot sør.
På slutten av 1890-tallet ble det planlagt en omfattende forandring av Räntmästarhuset. Arkitekt Fredrik Lilljekvist hadde blitt engasjert til oppgaven. I Ny Illustrerad Tidning i 1899 ble det skrevet: ''«Gamla Stockholm älska vi, och det är med sorg vi plåga se dess åldriga intressanta byggnader försvinna. Undantagsvis gläder det oss att det stora stela och för övrigt inte uråldriga Räntmästarehuset snart skall ge plats för en modernare och - vi hoppas det - vackrare byggnad.»''.
Bygningen ble allikevel ikke revet, men ble bygd om tll «ett modernt affärshus med alla nutidens bekvämligheter (elektriska hissar, vattenklosetter o.s.v.)». Den største forandringen skjedde med fasaden gjennom oppføringen av et høyt hjørnetårn og gavler i ulike størrelser som bare var fasadeutsmykning og ornament. Tårnet ble kommentert i Ny Illustrerad Tidning: «...särskilt lyckat tyckes tornpartiet bli, och det torde åt huslängan utefter Skeppsbron komma att giva en pittoresk afslutning.»
I første etasje fikk vinduer og porter en rundbuet utforming i stedet for de omvekslende små rektangulære vinduene og portene som fantes tidligere. Innvendig ble trapphusene bygd helt om. Bjelkelagene ble ikke forandret, og de fleste skillevegger ble beholdt. For å få bedre takhøyde i den fjerde lavere etasjen, ble taket, samt fasademuren forhøyet. Mesteparten av det nye loftet ble innredet til boliger. Med dette utseendet var Räntmästarhuset en del av Stockholms bybilde fram til begynnelsen av 1970-tallet. Huset fikk status som byggnadsminne 1967.
1970-tallsbygningen
På begynnelsen av 1970-tallet trengte bygningen renovering og grunnforsterking. I forbindelse med det, ble det stilt spørsmål om man skulle restaurere Räntmästarhuset tilbake til en eldre, mer opprinnelig stil og forsøke å rekonstruere tidligere utseende fra 1700-tallet. Også den omfattende reklamen på fasaden kjentes feil på et hus i Gamla stan.
Lilljekvists ombygging fra 1890-tallet med sine gavler og tårn ble ikke beholdt og eiendommens vestre del ble revet. Mellom 1971 og 1974 ble arkitekt Anders Tengbom engasjert for om- og nybyggingen. Han tilbakeførte husets gjenværende del til et enklere 1700-tallsutseende. Den nybygde, vestre delen ble oppført med fasader i betongelement som en 1700-tallspastisj. Restaureringen innebar store kostnader og først etter flere år fant man leietagere til de nye lokalene.
Bygningen i dag
I dag (2009) eies Räntmästarhuset av Hufvudstaden, som leier ut eiendommen til kontorer og butikker. Det totale arealet er 5 063 m², hvorav kontorarealet er 4 006 m² og butikkarealet er 351 m², tomtarealet er på 1 046 m².
Turkcell
Turkcell eller Türkcell er et tyrkisk teleselskap som tilbyr mobiltelefoni i Tyrkia, siden dannelsen av selskapet i 1994. Selskapet har 37 millioner kunder, og er dermed Europas tredje største mobiloperatør. Selskapet er børsnotert i Istanbul og New York. Omsetningen i 2008 var på 6,97 milliarder US$, eller om lag 45 milliarder norske kroner.
Hovedkvarteret ligger i Istanbul, og administrerende direktør er Süreyya Ciliv. Turkcell eies direkte og indirekte av følgende eierinteresser, rangert etter andel av aksjekapitalen: TeliaSonera (37,09 %), Cukurova Group (21,22 %), Alfagruppen (13,22 %). Alfagruppen kjøpte seg inn i selskapet i 2005 for 3,2 mrd US$, gjennom å kjøpe Cukorova-aksjer i strid med aksjonæravtalen i Turkcell.
Turkcell har eierandeler og virksomhet i Aserbajdsjan, Kasakhstan, Georgia og Moldova gjennom holdingsselskapet Fintur (som eies 58,55 % av TeliaSonera og 41,45 % av Turkcell), med 12,8 millioner kunder per 31.desember 2008. I tillegg har Turkcell 300 000 kunder på Nord-Kypros.
Turkcell har aksjemajoriteten i det ukrainske mobilselskapet Astelit, som gjennom brandet «Life:)» har oppnådd 11,2 millioner kunder i Ukraina siden oppstarten i februar 2005. I 2008 ble russiske Alfagruppen dømt til å selge seg ned til 4,99 % i Turkcell, på grunn av Turkcells flertallsposisjon i Astelit, som er en konkurrent til Alfa-Telenor-eide Kyivstar GSM i Ukraina. Ellers driver Turkcell via Life:) også mobilselskapet Best Mobile i Hviterussland, med 200 000 kunder.
For en oversikt over TeliaSoneras strid med Alfagruppen om kontrollen over Turkcell, se: Alfagruppen.
Valira del Nord
Valira del Nord eller Valira d'Ordino er en elv i Andorra. Den har sitt utspring i Ordino, flyter sammen med Valira d'Orient i Escaldes-Engordany og danner hovedelven Valira, Andorras viktigste elv.
Harry Watt
Harry Watt (født 18. oktober 1906 i Edinburgh i Skottland, død 2. april 1987 i Amersham i Buckinghamshire) var en britisk filmskaper (dokumentarfilmer og spillefilmer). Han begynte karrieren med å jobbe for John Grierson og Robert Flaherty. Han laget også en film i Norge, Vidunderhunden Bara, som han både hadde skrevet manus til og selv regisserte. .
Fylkesvei 8024
Fylkesvei 8024 går mellom Bismarvik og Finnelva på Sørøya i Hammerfest kommune. Veien er 6,0 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 112 (Finnmark).
Gjett på Jazz
Gjett på Jazz (først avholdt 1966) var en årlig europeisk konkurranse der deltakerne skulle svare på spørsmål om musikkformen jazz. Den ble arrangert av Den europeiske kringkastingsunion (EBU, etablert 1950). Finalen ble i førsten avholdt i mai, senere flyttet til høsten. Hvert deltakerland sendte en representant til den europeiske finalen, etter harde nasjonale uttakninger som i Norge var ved NRK som også sendte direkte fra både den nasjonale og den europeiske finalen. Den norske uttakningen var i regi av NRK-programleder Johs. Bergh og dommer Thorleif Østereng, som overtok som programleder de gangene Bergh var i juryen.
Førstepremien var vanligvis en fullt ut dekket reise til en amerikansk jazzfestival. Nummer to og tre fikk det samme for en europeisk jazzfestival. Ellers gikk det i LP-plater med jazz. Konkurransen hadde flere norske vinnere og ble sist avholdt i 1986.
Historie
Den første norske deltaker var telegrafarbeider Arne Bryn (født 1943) fra Trondheim som i 1966 vant den norske finalen. Konkurransen ble avholdt for andre gang i 1968 og for tredje gang i 1969 da finalen gikk i Brussel i Belgia. Norge arrangerte finalen første gang i 1970, da i Oslo. Bronsevinner i Oslo ble den italienske trubaduren Paolo Conte (født 1937). I 1971 ble den norske uttakingen gjort ved at man presenterte tyve spørsmål i et radioprogram, hvorpå de tolv beste svarene gikk til to semifinaler, hvorfra de tre beste i hver semifinale gikk til finalen der vinneren fikk reise til den europeiske finalen, som dette året ble avholdt i finske Helsingfors. Fra Norge deltok Jan Evensmo som ble sølvvinner dette året. I 1972 ble finalen avholdt i nederlandske Antwerpen med Helge Bjørset (født 1927) som norsk deltaker. De norske semifinalene var delt i to; en i Oslo der Knut Borge, Helge Bjørset og Arne Johnsrud gikk til finalen, og en i Trondheim der deltakerne var Bjørn Brodahl, Arne Bryn og moldenserne Lars Martin Thomassen, Stein Dyrhorn og Anton Rasmussen.
Norsk deltaker i 1973-finalen i italienske Roma var artianeren Øystein Norvoll fra Harstad. 1976-finalen gikk i franske Paris, der man i den norske finalen hadde blant andre trombonisten Ola Rønnow, Per Husby og Arne Bryn. I 1977 vant Øystein Norvoll den norske finalen og gikk til den europeiske som dette året ble avholdt i Bergen under Festspillene i Bergen. Etter landsfinaler ved distriktskontorene i Trondheim, Tromsø og Oslo den 26. april, ble 1979-finalen sendt 11. mai fra belgiske Brussel. Finalister i 1979 var trompetisten Ditlef Eckhoff, pianisten Per Husby, journalisten Knut Borge, gitaristen Øystein Norvoll, Øystein Rød Hanssen (født 1941) og designeren Jan Gauguin (født 1939). 1980-finalen ble avholdt i italienske Firenze.
I 1982 vant nordmannen Knut Borge hele greia, hvilket vel gjorde at den europeiske finalen året etter ble avholdt i Store Studio i Oslo. Den norske finalen i 1983 hadde bassisten Svein Aarbostad, Øystein Norvoll, Bjørn Eikeland og Ditlef Eckhoff i studio, i tillegg til Lars Martin Thomassen og Erling Ramsvik på telefonlinje fra henholdsvis Ålesund og Trondheim. Aarbostad gikk da videre til den europeiske finalen som han vant. I 1986 ble nordmannen Willy Holmen europeisk sølvvinner, det året svensken Bo Scherman vant, redaktør av Orkesterjournalen. Senere vant både Jan Evensmo og Knut Borge. Da man i 1986 flyttet finalen i sveitsiske Lugano fra vår til høst ble den norske finalen avholdt via brev i stedet for i studio. Temaet dette året var Swingjazz.
Ulvar i lammeflokken
'Ulvar i lammeflokken. Om predikantar, makt og overgrep mot kvinner' er en faglitterær bok hvor forfatteren Gro Skartveit forteller sin egen og fem andre kvinners opplevelse om overgrep av kristne ledere. Skartveit debatterer i boken tiltak for å begrense utbredelsen av slike overgrep.
Skartveits egen historie gjaldt en leder i Vestlandske indremisjon på midten av 1980-tallet. Førsteopplaget på 1500 var utsolgt innen slutten av november.
Vestlandsrevyen
Vestlandsrevyen er NRKs distriktssending for Vestland og den eldste av NRKs distriktssendinger på TV.
Vestlandsrevyen var tidligere navnet på NRKs distriktsnyhetssending for gamle Hordaland og Sogn og Fjordane, men etter fylkessammenslåingen i januar 2020 er det benevnelsen på distriktssendingen for Vestland fylke.
Historikk
Vestlandsrevyen hadde sin første sending den 11. november 1991. Programledere for den første sendingen var Kari Amble og Arild Sondre Sekse. Dette var også NRKs første distriktssending.
Det var daværende kringkastingsjef Einar Førde som beslutningen om å ha distriktssendinger fra hele Norge. Hordaland og Sogn og Fjordane var først ut med Vestlandsrevyen. Det var mildt sakt en sukssé, 300 000 fulgte med på programmet den første uken, som betydde at var flere folk i destriktet som så på Vestlandsrevyen enn Dagsrevyen. Noen måneder senere kom Nordnytt og etter hvert fikk alle distriktskontorene til NRK egne nyhetssendinger på TV. Satsingen på distriktssendinger var et tiltak for å styrke NRK s markedsposisjon i forhold til den nye TV-kanalen TV 2.
Sendetider og sendesteder
Programmet blir sendt fra NRK Vestlands studio i Bergen. 12. oktober 2017 var siste sendedag i studio på Minde, før det nye mediahuset Media City Bergen ble tatt i bruk som studio.
På hverdager sendes Vestlandsrevyen to ganger fra mandag til torsdag, med sendetidene kl 19.45–kl 20.00 og kl 23.05–23.10. På fredag sendes programmet kun én gang, fra kl 19.30 til kl. 19.40.
Jonathan Pryce
Jonathan Pryce (født 1. juni 1947) er en britisk skuespiller og sanger fra Wales. Han studerte ved Royal Academy of Dramatic Art og møtte sin kone, den engelske skuespilleren Kate Fahy i 1974. Han begynte sin karriere på scenen på 1970-tallet. Hans arbeid i teateret, inkludert prisvinnende framføring i tittelrollen av Royal Court Theatres Hamlet førte til flere roller for film og fjernsyn. Han hadde sin gjennombruddrolle i Terry Gilliams kultfilm Brazil fra 1985.
Han er en allsidig skuespiller og har deltatt i storbudsjettfilmer som Evita, James Bond-filmen Tomorrow Never Dies, Pirates of the Caribbean og The New World, foruten også små, uavhengige filmer som Glengarry Glen Ross og Carrington.
Hans karriere i teateret er omfattende, og han har vunnet to Tony Award, den første i 1977 for hans debut på Broadway i Comedians, den andre for hans rolle som ingeniøren i musikalen Miss Saigon i 1991.
I 2009 ble Pryce utnevnt til kommandør av Order of the British Empire. I 2021 ble han utnevnt til Knight Bachelor. Han ble dermed opphøyet i ridderstanden og fikk rett til å føre tiltaleformen sir foran sitt navn.
Brun buemåler
Brun buemåler (Macaria brunneata) er en sommerfugl i gruppen av egentlige målere (Geometridae). Den er vanlig over hele Norge.
Utseende
En middelsstor (vingespenn 25 – 30 mm), slank, brungul måler, som skiller seg fra de andre buemålerne (slekten Macaria) på fargen. Forvingens ytterkant er ikke innbuktet. Forvingen har fire brune flekker langs forkanten, de to innerste av disse er noen ganger sammenvokst, og tre eller fire brune tverrbånd. Bakvingen har to eller tre tverrbånd. Disse båndene er noen ganger utydelige, særlig hos hannene, som kan være nesten ensfargede. Bakvingens kant er rundet uten noen vinkel eller tann. Larven er brun med en lys sidestripe.
Levevis
Larven lever på blåbær (Vaccinium myrtillus) og blokkebær (Vaccinium uliginosum) og arten finnes i skog og på heier der disse vokser. De voksne målerne flyr om dagen. Ulikt de fleste målere hviler denne arten gjerne med vingene lagt sammen over ryggen, som en dagsommerfugl.
Utbredelse
Arten forekommer over det meste av Europa (men bare på et par steder i Skottland i Storbritannia) og videre østover til Japan, og også i Nord-Amerika. I Norge er den vanlig praktisk talt over hele landet, også opp i de lavere delene av fjellet.
USS «Aaron Ward»
USS «Aaron Ward» kan peke på en av tre skip i Den amerikanske marinen:
Agesilaos II
Agesilaos II (gresk: Ἀγησίλαος, Agesilaos; ca. 444 – ca. 360 f.Kr.) var konge av den antikke greske bystaten Sparta. Han styrte omtrentlig fra rundt 400 f.Kr. og fram til 360 f.Kr. I løpet av denne perioden var han i henhold til Plutarks ord «så godt som kommandant og konge av hele Hellas», og var for det meste i stor grad identifisert med sitt lands dåder og skjebne. Han hevdet å nedstamme fra Eurysthenes, en av herakleidene.
Bjørn Heimar
Bjørn Arnljot Heimar (født 28. mars 1923 i Larvik, død 26. mars 1999) var en norsk journalist og redaktør.
Mellom 1945 og 1946 studerte han ved Williams College i Massachusetts, USA. I 1946 var han filmsjef i Syncron Film, og i 1950 tok han UDs aspirantkurs.
Agesilaos II
Agesilaos var liten av vekst og vanfør ved fødselen, men klarte likevel noe uventet i midten av førtiårene å bli leder av Sparta. I hans tid drev Sparta vellykte militære angrep mot ulike stater i Anatolia, foruten å ha suksess i Korintkrigen, men flere diplomatiske beslutninger førte til at Sparta i økende grad ble isolert i tiden før hans død i en alder av 84 år i Kyrenaika i Libya. Agesilaos ble høyt beundret av sin venn, den athenske historikeren Xenofon som skrev et mindre verk om ham som ble kalt for Agesilaos og som oppsummerte hans liv.
Bjørn Heimar
Han var tilknyttet Morgenbladet fra 1946, og ble ansatt i NTB i 1949. I 1952 ble han ansatt i Aftenposten. Korrespondent i Bonn fra 1953, i Washington D.C. fra 1962. Utenriksredaktør, etter Niels J. Mürer, 1969-1988 (han ble etterfulgt av John Crowo).
Han var gift to ganger: hans første ektefelle, Lilly (som han hadde en datter, Mette, med), døde i 1981. Hans andre ektefelle var Suzanne.
Agesilaos II
Tidlig liv
Agesilaos var sønn av Arkhidamos II og hans andre hustru Eupoleia, bror av Kyneska (den første kvinne i antikken som oppnådde en olympisk seier) og en yngre halvbror Aigs II.
Det er bevarte lite informasjon om Agesilaos' første år. Han ble født med en fot som var kortere enn den andre, var han ikke forventet å etterfølge på tronen i Sparta etter sin eldre bror Aigs II, særlig ettersom broren hadde en sønn, Leotykhidas. Han ble derfor trent og undervist i Spartas tradisjonelle fag, Agoge, men da Leotykhidas ble skjøvet til side som illegitim (samtidens rykter hevdet at han var en sønn av atheneren Alkibiades) ble Agesilaos brått konge i en alder av rundt førti år i 401 f.Kr. I tillegg til spørsmål om hans nevøs farskap, var Agesilaos etterfølgelse på tronen i stor grad medvirket grunnet press fra den spartanske hærfører Lysandros. Sistnevntes grunner var antagelig at han håpet å få et villig redskap som kunne underordne seg hans egne politiske ambisjoner. En annen årsak kan ha vært at Lysandros hadde hatt et intimt forhold til den Agesilaos, hvilket var vanlig for perioden og Sparta. Pederasti var et sosialt anerkjent seksuelt forhold i antikkens Hellas mellom en eldre mann (erastes) og en yngre mann (eromenos). Dette forholdet fikk en betydelig rolle under Agesilaos' senere militære kampanjer i Anatolia.
Tidlig styre
Under disse krigstoktene forsøkte Lysandros bruke sin gamle autoritet for å manipulere Agesilaos til å akseptere hans ledelse, men Agesilaos nektet å underkaste seg og minnet den eldre mannen om hvem av dem som var konge. Han sendte Lysandros av sted for å støtte sjøkrigen i Egeerhavet. For dette fikk Agesilaos respekt fra sine soldater, og etter sigende også av Lysandros, i henhold til Xenofon som selv var til stede.
I 394 f.Kr., mens han slo leir på sletten ved elven Kaïkos (dagens Bakırçay i Tyrkia) og planla en militær kampanje mot Perserriket og kanskje direkte mot dets konge Artaxerxes II, da han ble tilbakekalt til Hellas grunnet en krig mellom Sparta og den kombinerte styrke til Athen, Theben, Korint, Argos og flere mindre bystater. En rask marsj gjennom Trakia og Makedonia førte ham og hæren til Thessalia. Han ble angrepet av en kavaleristryke som han slo tilbake. Forsterket med tropper fra Fokis og Orkhomenos, og en spartansk hær, møtte han de allierte styrkene ved Koronia i Boiotia. I et heftig slag sto Sparta igjen som teknisk seierherre, men Spartas bagasjetog ble plyndret og Agesilaos selv ble såret i kampene. Det førte til at spartanerne trakk seg tilbake til Peloponnes. Kort tid før disse kampene hadde den spartanske marine, som han hadde øverste kommando over, blitt totalt beseiret utenfor Knidos av en mektig persisk flåte ledet av athenske hærføreren Konon og den persiske satrapen Farnabazos.
Under disse konfliktene på det greske fastlandet ble Lysandros drept mens han angrep Thebens forsvarsmurer. Pausanias, den andre av Spartas to konger (slik skikken var), skulle skaffe Lysandros forsterkninger, men lyktes ikke å komme fram i tide, antagelig bevisst da Pausanias mislikte den gamle hærføreren for hans arrogante framtoning. Pausanias greide heller ikke å sikre seg likene av de døde spartanerne ved de påfølgende forhandlingene, og for den vanære ble han avsatt og forvist fra Sparta.
Året etter, i 393 f.Kr., var Agesilaos opptatt av en ødeleggende invasjon av Argolida. I 392 f.Kr. hadde han en framtredende andel i Korintkrigen, hadde flere vellykte angrep på korintisk område og erobret Lekhaion og Athens havneby Pireus. Imidlertid førte tapene av en bataljon, beseiret og drept av den athenske hærføreren Ifikrates, til at disse seirene ble utlignet, og til sist vendte Agesilaos tilbake til Sparta. I 394 f.Kr. forsøkte han et nytt angrep, denne gangen mot Akarnania, men to år senere førte Kongefreden, en fred forhandlet fram av perserne, og ønsket velkommen av Agesilaos, til fiendtlighetene grekerne imellom opphørte. Freden avsluttet krigen på det greske fastlandet, men slo også fast at de greske byene i Anatolia tilhørte perserne, som nedtegnet av historikeren Xenofon.
Nedgang
Kongefreden varte ikke lenge. Da krigen brøt ut på nytt med Theben invaderte Agesilaos to ganger Boiotia, først i 378 og deretter i 377 f.Kr., men han tilbrakte de neste fem årene stort sett til en ikke spesifisert, men åpenbart alvorlig sykdom eller skade. Under en konferanse i 371 f.Kr. ble det en heftig krangel mellom Agesilaos og Thebens hærfører Epaminondas. Grunnet det ble Theben midlertidig ekskludert fra fredsavtalen og det ble gitt ordre til Spartas andre konge Kleombrotos I i 371 f.Kr. om å marsjere mot Theben. I det påfølgende slaget ved Levktra, rundt 11 km fra Theben, ble Kleombrotos og den spartanske hæren beseiret. Med dette nederlag var også Spartas maktposisjon på det greske fastlandet veltet alvorlig rokket.
Året etter ble Agesilaos sendt som ambassadør til Mantineia og sikret Sparta med en invasjon av Arkadia, noe som viser at Sparta hadde store problemer i sine nærområder. Agesilaos sikret Sparta, som i seg selv ikke hadde forsvarsmurer, mot opprør og sammensvergelser fra helotene, grekere som levde under tvang av Sparta, og selv mot andre spartanere. Samtidig var det også ytre fiender med fire forskjellige hærer ledet av Epaminondas som trengte seg inn i Lakonia det samme året. På nytt, i 362 f.Kr., greide Epaminondas nesten å erobre Sparta ved et raskt og uventet angrep. I slaget ved Mantinea, hvor Agesilaos selv ikke deltok, ble fulgt av en generell fred: Sparta håpet dog fortsatt på å gjenvinne sitt tidligere herredømme. I henhold til Xenofon støttet Agesilaos den persiske satrapen Ariobarzanes II av Kios, i håp om å skaffe seg penger, i dennes opprør mot den persiske kongen, Artaxerxes II, i 364 f.Kr. Denne konflikten, som kalles Satrapenes opprør, var det en rekke satraper som gjorde opprør, men hver for seg og ikke samlet. I 361 f.Kr dro han til Egypt som leder for en hær av leiesoldater for å støtte farao Nektanebos I og hans regent Teos i deres kamp mot Perserriket. Han gikk snart over til Teos' fetter og rival, Nektanebos II, som takket for den militære hjelpen med en sum på over 200 talenter. På reisen hjem til Hellas døde Agesilaos i Kyrenaika i Libya, nær 84 år gammel og etter et styre på rundt 41 år. Hans lik ble emballert i voks, fraktet tilbake til Hellas og gravlagt i Sparta.
Han ble etterfulgt av sin sønn Arkhidamos III.
Ettermæle
Agesilaos hadde ikke en framtoning som var imponerende: han var liten av vekst og hans ene fot var lavere enn den andre. Det ble benyttet som argument imot hans tiltredelse som konge. Et orakelsvar advarte Sparta mot et sykelig styre, men de fleste antikke skribenter betraktet ham som en meget vellykket leder av geriljakrigføring, overvåken og rask, dog forsiktig, — hans personlige tapperhet ble aldri betvilt i hans egen tid. Om hans mot, måtehold, og hardførhet, er mange eksempler omtalt, og i tillegg til kvaliteter som var mindre opphøyd i Sparta, som vennlighet og ømhet som far og venn. Den antikke historikeren Xenofon var en stor beundrer og hadde tjenestegjort under Agesilaos i krigene i Anatolia.
Moderne skribenter tenderer til å være mer kritisk av hans omdømme og militære prestasjoner. Han var antagelig en utmerket soldat for sin tid, men en som hadde dårlig forståelse for sjøkrig og beleiring. Som politiker og statsmann fikk han både entusiastiske tilhengere og bitre fiender. Agesilaos oppnådde mest i begynnelsen og slutten av sitt styre: han begynte, men oppga en seierrik militær karriere i Anatolia, og som aldrende mann klarte han å bevare et klart svekket land. Andre skribenter anerkjente hans store popularitet i eget land, men antyder at hans tidvis rigide og tidvis irrasjonelle politiske lojaliteter og overbevisninger bidro betydelig til Spartas nedgang, i særdeleshet hans utrettelige hat til den rivaliserende bystaten Theben som førte til Spartas ydmykende nederlag ved Levktra og således avsluttet Spartas tidligere hegemoni. Samtidens skribenter har pekt mot ustabile oligarkier (fåmannsvelde) etablert av Lysandros i det tidligere athenske rike og manglende kvaliteter hos andre spartanske ledere som Pausanias og Kleombrotos som årsakene til den spartanske nedgangen.
Det er urimelig å legge skylden på Agesilaos for Spartas nedgang. Spartas historie fra perserkrigene og utover er en historie om forfall. Det fremmedfiendtlige samfunnet var preget av jevn befolkningsnedgang. I innbyggertall var ikke Sparta på høyde med de store bystatene. Det største antallet spartanere som noen gang deltok i slag var, så vidt vi vet, de 5 000 ved Plataiai i 470 f.Kr. Siden gikk de jevnt tilbake i antall til de på midten av 300-tallet f.Kr. ikke en gang greide å stille tusen mann. Aristoteles nevner dette tallet som bevis på svakheten med deres system. Da behovet for mannskap ble desperat, valgte de å væpne frigjorte heloter og leiesoldater. Deres system var beregnet for stadige felttog og koordinere flere hærer samtidig. Mangelen på smidighet og vidsyn, i politikk som i sosiale spørsmål, var skadelig i gode tider. Konger og hærførere kranglet, eiendomsordningen brøt på uklart vis sammen, og nederlaget ved Theben i 371 f.Kr. viste fram krisen i Sparta og at landet bare var en skygge av sitt tidligere storhet og ikke lenger noen reell makt, og på 200-tallet f.Kr. var det helt slutt.
Hjortebiller
Hjortebiller (Lucanidae) er en familie av til dels meget storvokste biller som hører til gruppen skarabider (Scarabaeoidea). De kan kjennes på knebøyde, avlangt vifteformede antenner og på til dels sterkt forstørrede kjever (mandibler), særlig hos hannene. Larvene lever i morken, død ved. Disse billene finnes derfor helst i urskogslignende habitater med mye død ved. Slike habitater er sjeldne i Europa i dag, noe som gjør flere av hjortebillene til truede arter. I tillegg er disse store og spektakulære billene ettertraktede blant samlere, noe som kan være en trussel mot små bestander. Flere av artene er derfor fredet i mange land.
Utseende
Middelsstore til store (5–115 mm) biller, hannene gjerne med sterkt forstørrede kjever (mandibler). Kroppsformen er noe flattrykt i underfamilien hjortebiller (Lucaninae), sylindrisk i underfamilien valsehjorter (Syndesinae). Hodet er stort og bredt, hos hannene meget stort for å gi feste for de store kjevene, fasettøynene temmelig små og runde. Antennene er forholdsvis lange (mye lengre enn hos andre skarabider), særlig det første leddet er langt, antennen er knebøyd mellom dette og de følgende leddene. De tre–fire ytterste leddene danner en løs vifte. Kjevene (mandiblene) er store og kraftige hos begge kjønn, ekstremt hos hannene som vanligvis også er betydelig større enn hunnene. Kjevene kan ofte være gevir-lignende, dette har gitt opphav til familiens norske navn, og til latinske artsnavn som alces (elg), cervus (hjort), tarandus (rein) og capreolus (rådyr). Hos hannene av noen arter er kjevene lengre enn resten av kroppen til sammen. Brystskjoldet (pronotum) er bredere enn langt, hårløst, blankt eller matt, vanligvis uten tydelige furer, men ofte med tenner på sidekanten. Dekkvingene er mer eller mindre parallellsidige, hårløse, blanke eller tett punktert og mikroskulpturert. Hos en del arter er hele oversiden metallglinsende. Beina er kraftige, varierende i lengde, leggene (tibiae) har pigger på utsiden og en kraftig spore i spissen. Larvene er fete, lyse med tynt skinn, C-formede med en stor hodekapsel men (paradoksalt nok) ganske små kjever, tre par korte og kraftige bein.
Boké (prefektur)
Boké er et prefektur i det vestlige Guinea, hovedstad i regionen med samme navn, og beliggende nær grensen til nabolandet Guinea-Bissau.
Hjortebiller
Noen kjente arter
Bøkehjort (Dorcus parallelopipedus) kan ligne på en mindre og mørkere utgave av eikehjort-hunnen (20–32 mm lang). Hannens kjever er større enn hunnens, men ikke på langt nær så store som de til eikehjorten. Den er svart på farge og kroppen er tett punktert og med kraftig mikroskulptur, dermed ganske matt. Larvene utvikler seg i morken ved, helst av eik eller bøk. Bøkehjorten finnes nord til Danmark og Sør-Sverige. Den skal angivelig være funnet i Norge for lenge siden, men det finnes ikke belegg for dette funnet.
Svarthjort (Ceruchus chrysomelinus) er en middelsstor, svart art som finnes i urskogslignende løvskoger. Den ligner bøkehjorten, men har større kjever. Arten ble nylig gjenoppdaget i Norge etter at man trodde den var utryddet, men den er svært sjelden og truet.
Blåhjorter (artene skogblåhjort Platycerus caprea og P. caraboides) er to forholdsvis små (9–16 mm), blålig metallglinsende arter. Kjevene er ikke like store som hos de foregående artene, men fortsatt påfallende. Larvene utvikler seg i råtnende trevirke av ulike løvtrær. lundblåhjort Platycerus caraboides er relativt vanlig over mye av Norge, P. caprea finnes bare på Sør-Østlandet. Artene er ganske vanskelige å skille, men det er visse forskjeller i formen på hannens kjever i tillegg til kjønnsorganene.
Valsehjort (Sinodendron cylindricum) skiller seg fra de andre nordeuropeiske artene på sin sylindriske kroppsform. Hannene hos denne 12–16 mm lange, svarte billen har ikke påfallende store kjever, men derimot et horn i pannen. Larvene utvikler seg i morken ved av ulike treslag, i Norge oftest bjørk. Arten kan være lokalt forholdsvis vanlig i Sør-Norge.
Eksterne lenker
Jelenak
John Bock
John Bock (født 1965 i Schenefeld) er en tysk kunstner. Han studerte i Hamburg og bor og jobber i Berlin.
Bock er en multimediakunstner som først og fremst er kjent for performance. Siden 1991 har han laget kunstverk håndlaget av funne materialer som virker som symbolske for forelesningene hans. Nyligere har det blitt en økt produksjon i film- og videoarbeider.
Bock har vært professor i skulptur ved kunstakademiet i Karlsruhe siden 2004.
Otto Nielsen
Otto Louis Nielsen (født 19. juni 1909 i Trondheim, død  9. oktober 1982) var en norsk sanger, revyartist, tekstforfatter, komponist (et begrep han selv ikke ville bruke, fordi komponist er «et fag, et yrke som krever årevis av arbeid og studier» ), programleder og programredaktør.
Oppvekst og ungdom
Otto Nielsen vokste opp i området ved Bispehaugen skole i Trondheim, først i Nonnegata 24, seinere Weidemanns vei 9. Faren var glassmakersvenn, seinere glassmester Karl Otto Severin Nielsen (1871–1942) og moren Anna Louise Kaspersen Berg (1879–1971).
Otto Nielsen tok murerpraksis som forberedelser til arkitektstudier ved Norges Tekniske Høgskole. Baktanken var at han skulle få anledning til å lage studentrevy i Studentersamfundet i Trondhjem, der han var med som forfatter og skuespiller i Mammon-Ra (1931) og Næmesis (1933). Nielsen tilbrakte mer tid i «Samfundet» enn på «Høyskolen» og studiene ble aldri fullført.
Gerd og Otto
Sammen med sin lillesøster Gerd dannet Otto Nielsen sanggruppa Gerd og Otto. De debuterte som duo på et arrangement for Bjørnsonforbundet på Trøndelag Teater i 1930 og spilte inn 21 78-plater i perioden 1934 til 1955. De var først tilknyttet merket His Master's Voice, senere Columbia, Telefunken og Musica. I 1982 gjorde Gerd og Otto nyinnspillinger av en del sanger på LP-platen Svanesang i stereo.
Grini fangeleir
Under andre verdenskrig drev Otto Nielsen med illegalt arbeid. Han ble arrestert 10. november 1943 og plassert i Grini fangeleir utenfor Oslo. Der satt han til frigjøringen.
Om oppholdet på Grini sa han: «Jeg tror aldri jeg har vært så produktiv.» Sammen med fangekameratene oppdaget Otto Nielsen at «smilet, det er et godt våpen». Flere av visene fant veien ut i friheten lenge før opphavsmannen, ikke minst Det har vi og den langt mer alvorlige Kjære lille Toril. Om valget av humor som innfallsvinkel, sa han: «Jeg var litt ergerlig for at de visene som eksisterte fra før. De var så traurige, og de var også litt for mye hår på brøstet, liksom, så tapre, og det likte jeg ikke i grunnen, for det var i grunnen ikke noen sak å bli arrestert. Det var nokså lettvint.»
I brakke 9, rom 8 var han med på å starte sanggruppa Grinikvartetten som ble aktive stemningsskapere i leiren, der høydepunktet nok var julekabareten i 1944. Deler av repertoaret var nyskrevne sanger av Otto Nielsen. Etter frigøringen var Grinikvartetten (med opptil åtte medlemmer) aktive i innsamlingskampanjer til inntekt for «ubemidlede frigitte fanger» og «politiske norske Tysklandsfanger og deres etterlatte». Gruppen var aktive i alle fall ut året og ga høsten 1945 ut to singelplater.
NRK
Otto Nielsen fikk fast ansettelse i Norsk rikskringkasting i 1957. Her startet han det populære radioprogrammet Søndagsposten som han var redaktør for i 22 år. Den første sendingen gikk på lufta 6. oktober 1957. To faste medarbeiderne var på plass fra starten: Erik Bye som medprogramleder og André Bjerke med limerick-konkurranse. Ganske snart ble også Alf Prøysen medlem av redaksjonen.
Gjennom Søndagsposten var Otto Nielsen med på å hjelpe fram mange visekunstnere, både tekstforfattere, komponister og sangere. (Se egen artikkel om programserien.)
Familie
Han er far til programleder Atle Nielsen, forfatter og producer i NRK Ann-Cathrin Ramberg, som ga ut visebiografien Litjvisa mi om sin far, og til Hege Becker Nielsen ved Nationaltheatret.
Sanger (utvalg)
Nielsen har også skrevet verbalnumrene «I marinen» (med Arve Opsahl) og «Fiskeribølgen». «I marinen» ble utgitt på singlen Triola TN-304 i 1967. «Fiskeribølgen» ble innspilt på singlen Nor-Disc NOR 89 av Rolf Just Nilsen i 1963
Singelplater, Gerd og Otto
Se artikkelen om samlingen gitt ut 2004-05.
Minnesmerker
Den 19. juni 2020, da Otto Nielsen ville ha fylt 111 år, ble et minnesmerke over ham avduket på Bakklandstorget i Trondheim. Minnesmerket er utformet av Runi Langum og Hans Martin Øien.
Hæhre Entreprenører
Hæhre Entreprenører AS er et norsk aksjeselskap som er grunnlagt av entreprenøren Albert Kristian Hæhre (f. 1954) i 1974. Selskapet har kontorer i Vikersund i Modum, på Billingstad i Asker og i Bergen, og arbeider innen vei- og anleggsutbygging. Sammen med datterselskapene Hæhre Mek. Verksted AS, Hæhre Maskinutleie AS, Hæhre Gulvstøp AS, Hæhre Auto AS og Zenith Survey tilbyr selskapet et bredt spekter av produkter og tjenester.
Hæhre Entreprenører fusjonerte med selskapet Betonmast i 2017. BetonmastHæhre Anlegg AS ble Norges fjerde største entreprenørselskap, med 2200 ansatte. I 2019 brøt imidlertid fusjonen sammen og Betonmast ble kjøpt av AF Gruppen.
Periodesystemet i stor utgave
Periodesystemet, som også kalles det periodiske systemet eller periodetabellen, er en tabell over de 118 første kjemiske grunnstoffene. I dette systemet organiserer man grunnstoffene etter atomnummer (antall protoner) slik at hydrogen, som har nummer 1, kommer først. Deretter blir grunnstoffene delt inn i perioder etter hvilke elektronskall de har og i grupper etter hvor mange frie elektroner de har. Grunnstoff med like mange frie elektroner har ofte svært like kjemiske egenskaper.
<div style="float:left;width:49.5%;font-weight:bold;background-color:#ff9;color:#000;padding:.3em 0;border:2px solid #fc0;border-bottom:0;font-size:130%">Hovedartikkel, med forenklet versjon av tabellen <div style="float:right;width:49.5%;font-weight:bold;background-color:#ff9;color:#000;padding:.3em 0;border:2px solid #fc0;border-bottom:0;font-size:130%">Se utfyllende versjon med elektronkonfigurasjon, oksidasjonstall, elektronegativitet og atommasse
† Gjennomsnitt av atommassene til grunnstoffets isotoper i naturlig materiale på jorda, ifølge kilde 1. Tall i (parentes) er usikkerheten i sifferet foran, f.eks. 78,96(3) betyr at den gjennomsnittlige atommassen er 78,96 u med standardavvik 0,03. Tall i [klammer] er massetallet (antall kjernepartikler) for lengstlevende isotoper av grunnstoff som ikke har stabile isotoper. NB! Thorium, uran og protactinium har ingen stabile isotoper, men de har karakteristiske isotopsammensetninger med målbare atommasser.
Kilder: 1. Atomic Weights of the Elements 2001, Pure Appl Chem 75(8), 1107-1122, 2003 (tall for grunnstoff 1-109). 2. WebElements per 30. juni 2005 (tall for grunnstoff 110-118).
†† Halogener og edelgasser er også ikke-metaller. Lantanoider og actinoider kalles for sjeldne jordmetaller. Alkalimetaller, jordalkalimetaller, transisjonsmetaller og sjeldne jordmetaller, sammen med metallene i gruppe 13-16, kalles alle for metaller.
Terje Hoffmann
Terje Hoffmann (født 13. august 1956) er en norsk tidligere friidrettsutøver som representerte Bøler IL og IL i BUL.
Databasenormalisering
Databasenormalisering er en teknikk for å designe tabeller i relasjonsdatabaser slik at man minimerer duplisering av informasjon. Hvis samme informasjon lagres på flere ulike steder i en tabell, risikerer man at en endring fører til at databasen blir inkonsistent når noe endres. Hvis for eksempel en persons adresse er lagret på flere ulike steder i tabellen og adressen endres på ett av stedene kan man ikke lenger vite hvilken adresse som er riktig, tabellen har mistet dataintegritet.
Plautella cossaea
Utseende
En liten blåvinge (vingespenn ca. 25 millimeter) uten stjerter på bakvingene. Hannens overside er skinnende blå med bredt mørke ytterkanter, hunnen ligner, men er noe mattere i fargen, og det blå området er mindre. Undersiden er lysgrå med grå flekker, dessuten to runde, svarte flekker ved forkanten av bakvingen.
Databasenormalisering
Høyere normaliseringsgrad fører vanligvis til flere tabeller i databasen, noe som kan gi redusert ytelse(hastighet) fordi man må gjøre flere joiner av ulike tabeller for å finne sammensatt informasjon. I systemer der man ofte trenger komplisert, sammensatt informasjon kan det derfor enkelte ganger være en fordel med en lavere normaliseringsgrad.
Olav Bjørgum
Olav H. Bjørgum (født 14. november 1934 i Valle i Setesdal, død 16. november 2020 i Gvarv i Telemark) var en norsk billedkunstner og illustratør, bror til spelemannen og sølvsmeden Torleiv H. Bjørgum, og onkel til Hallvard T. Bjørgum.
Databasenormalisering
For å oppnå en viss normalform, er det et krav at alle lavere normalformer er oppnådd.
Plautella cossaea
Utbredelse
Arten er utbredt i Thailand, Burma, Malaya, Sumatra, Java og Borneo.
Databasenormalisering
Første normalform (1NF)
Man kan ta som utgangspunkt at en tabell oppfyller første normalform hvis alle poster i relasjonen er atomære. Det er en viss faglig diskusjon rundt dette, men kjernen er at tabellen skal oppfylle grunnleggende regler for en relasjon.
Olav Bjørgum
Utdanning og praksis
Bjørgum ble utdannet fra Statens håndverks- og kunstindustriskole 1957-62. Ved uteksamineringen fikk han Diplom med innstilling, som det het, den høyeste karakteren som er oppnåelig - og innstilling til Kongen.
Databasenormalisering
Eksempel
Tabellen over bryter første normalform fordi verdiene ikke er atomære. Nedenfor er samme data normalisert.
Olav Bjørgum
Utdanning og praksis
Olav Bjørgum etablerte eget grafisk verksted i 1964, og arbeidet aktivt som maler, grafiker, illustratør og tegner helt til sine siste leveår. Han illustrerte omkring 35 bøker, fikk flere utsmykningsoppdrag, og hadde en rekke separatutstillinger og deltok på kollektive utstillinger.
Databasenormalisering
Andre normalform (2NF)
For at en relasjon skal være på andre normalform må den oppfylle kravene til første normalform. I tillegg skal det ikke finnes noen ikke-nøkkelattributter som er avhengige av en del av en kandidatnøkkel. Eller sagt på en annen måte, alle kolonner i tabellen skal være fakta om en hel nøkkel, og ikke bare en del av nøkkelen.
Olav Bjørgum
Utdanning og praksis
Olav Bjørgum samarbeidet i mange år med forfatteren Ingeborg Refling Hagen og leverte illustrasjoner til eleve av hennes bøker, utgitt på Suttung forlag. Han har illustrert Ragnhild Magerøys middelalder-romaner, utgitt av Den norske Bokklubben og Egils saga, utgitt på Aschehougs forlag. Til juleheftet Jol i Setesdal leverte han illustrasjoner helt fra starten, mange av illustrasjonene er basert på inspirasjon fra bokverket Gamalt or Sætesdal. Han bodde i flere år i Eidsvoll og Hamar, før han i 1986 slo seg ned på Gvarv, der han bl.a ble festivalkunstner for Eplefest 2007. Olav Bjørgum var en meget folkekjær kunstner, med en stor kunstnerisk produksjon.
Databasenormalisering
Andre normalform (2NF)
Formell definisjon av andre normalform: En relasjon R er på andre normalform hvis alle ikketrivielle funksjonelle avhengigheter i R på formen X→A, der X er en mengde attributter og A et attributt i R, tilfredsstiller minst ett av følgende:
Olav Bjørgum
Utsmykkingsoppdrag
Olav Bjørgum har hatt flere store utsmykkingsoppdrag, bl.a på Mostu skole i Stange kommune, og for Sylvartun senter for immateriell kulturarv i Setesdal.
På Mostu skole har han, rundt inngangen til skolens bibliotek, malt en frise som framstiller Harald Hardrådes liv og virke.
Databasenormalisering
Eksempel
Tabellen over bryter med andre normalform fordi kolonnen faglærer kun er avhengig av en del av den sammensatte primærnøkkelen emnekode og studentnummer. Faglærer kolonnen er kun avhengig av emnekode i motsetning til kolonnen karakter som er avhengig av hele primærnøkkelen. Ved å flytte faglærer til en ny tabell hvor vi oppretter emnekode som primærnøkkel og lar emnekoden i den opprinnelige tabellen referere til denne vil tabellene oppfylle kravene til andre normalform samtidig som vi minimerer overflødig data ved at faglærerens navn kun oppføres en gang for hver unike emnekode:
Olav Bjørgum
Utsmykkingsoppdrag
På Sylvartun har han malt en fondvegg der motivet er bunadskledde setesdøler i dans.
Databasenormalisering
Tredje normalform (3NF)
For at en relasjon skal være på tredje normalform må den oppfylle kravene til andre normalform. I tillegg skal ingen ikke-nøkkelattributter være transitivt avhengig av primærnøkkelen. Det vil si at ingen attributter skal være avhengige av noe annet enn primærnøkkelen, hvis de ikke er nøkkelattributter.
Olav Bjørgum
Galleridrift
Bjørgum bodde i flere år på Eidsvoll, der han sammen med kollega Inger Kvarving etablerte Galleri Henrik.
Senere bodde han i mange år på Hamar, der han i 1981, sammen med kollegaen Kåre Nordvik, startet Kunstnersenteret i Hedmark, et av de første kunstnerdrevne galleriene i landet (videreført i Kunstbanken Hedmark). Disse to var også engasjert i organisasjonsarbeid for kunstnerne i Hedmark.
Fra 1986 til sin død bodde han på Gvarv i Telemark, der han etablerte seg med verksted og eget galleri.
Databasenormalisering
Tredje normalform (3NF)
Formell definisjon av tredje normalform: En relasjon R er på tredje normalform hvis alle ikketrivielle funksjonelle avhengigheter i R på formen X→A tilfredsstiller minst ett av følgende:
Olav Bjørgum
Priser
Kirke og kulturdepartementet s illustrasjonspris 1969, for Eventyr og historier fra Mostua, Del II av Ingeborg Refling Hagen
Kirke og kulturdepartementets illustrasjonspris 1970, for Eventyr og historier fra Mostua, Del IV av Ingeborg Refling Hagen
Databasenormalisering
Eksempel
Tabellen over bryter tredje normalform fordi det finnes en transitiv avhengighet mellom poststed og id. Ved å opprette en egen tabell for postnummer og poststed vil tabellene oppfylle kravet for tredje normalform og vi kan minimere overflødig data ved at poststed ikke gjentas flere ganger for det samme postnummeret:
Olav Bjørgum
Priser
Hamar Arbeiderblad s kulturpris 1982
Databasenormalisering
Boyce-Codd normalform (BCNF)
En relasjon er på Boyce-Codd normalform hvis alle attributter kun er avhengige av supernøkler. Vanligvis vil relasjoner som er på tredje normalform også oppfylle BCNF.
Formell definisjon av Boyce-Codd normalform: En relasjon R er på Boyce-Codd normalform hvis alle ikketrivielle funksjonelle avhengigheter i R på formen X→A tilfredsstiller følgende: Wessels theorem: Dersom du har en tabell T, med et sett av funksjonelle avhengigheter F, vil du, ved å dekomponere T i tabellene T1,...,Tn for hver funksjonelle avhengighet (1,...,n), stå igjen med tabeller som oppfyller kravene til BCNF.
Fjerde normalform (4NF)
En relasjon R er på fjerde normalform hvis X er en primærnøkkel i R i alle ikketrivielle flerverdiavhengigheter X →→ Y
Thurlow Weed
Thurlow Weed (født 15. november 1797 i Greene County, New York, død 22. november 1882 i New York) var en politisk aktivist fra New York. Selv om han selv aldri besatt noe nasjonalt politisk embede, var han den primære rådgiveren til New-York politikeren William H. Seward. Thurlow Weed var også sentral under nominasjons-prosessene av presidentkandidatene William Henry Harrison (1840), Henry Clay (1844), Zachary Taylor (1848), Winfield Scott (1852), John Charles Frémont (1856) og Abraham Lincoln (1860).
I 1828 ble Thurlow Weed innvalgt i New York State Assembly, som kandidat for Anti-Masonic Party.
Juclar
Juclar er en innsjø i Andorra. Den er landets største og dypeste. Juclar ligger på 2300 meters høyde i Vall d'Incles i kommunen Canillo. På det dypeste er innsjøen 90 meter. Den dekker et areal på 21,3 hektar. Juclar ble dannet ved oppdemming i forbindelse med kraftverksutbygging.
Ved innsjøen finnes det hytte for fotturister og det er tilrettelagt for dykking.
Boké
Boké er en by i det vestlige Guinea, hovedstad i en region av samme navn, og beliggende nær grensen til nabolandet Guinea-Bissau. Byen har et innbyggertall (pr. 2008) på cirka 116.000.
Eleusinini
Eleusinini er en gruppe av biller som hører til familien kortvinger (Staphylinidae). Denne underfamilien er representert med 37 arter i Mellom- og Sørvest-Europa, nordligst i Tyskland og Polen.
Utseende
Små (2-5 millimeter), langstrakte, jevnbrede kortvinger. Hodet er rundet med ganske små fasettøyne. Pronotum er hjerteformet.
SuperSPARC
Mikroprosessoren ble produsert ved Miho, Japan i en 0,8 µm BiCMOS-prosess. SuperSPARC bestod av 3,1 millioner transistorer. Den hadde 5 Volt spenning og en effekt på 14,3 Watt.
Eleusinini
Levevis
I alle fall noen arter lever under barken på døde trær.
Utbredelse
Gruppen forekommer i Nord-Amerika, Asia og på New Zealand.
SuperSPARC
To versjoner med 33 og 40 MHz ble lansert i 1992. 33 MHz-utgaven hadde benevnelsen TI TMX390Z50 / Sun STP1020. 40 MHz-utgaven hadde benevnelsen Sun Microsystems SuperSPARC TMX390Z50GF-40.
En 60 MHz-utgave, også referert til som SuperSPARC+, hadde benevnelsen Sun Microsystems SuperSPARC TMX390Z52GF / STP1020APGA-60.
Prosessoren ble benyttet i SPARCstation 10 og SPARCstation 20 frem til midten av 1990-tallet.
SuperSPARC II
SuperSPARC II, med kodenavnet «Voyager», var en videreutvikling av SuperSPARC som ble lansert av Sun Microsystems i 1994.
Også denne prosessoren ble produsert i en 0,8 µm BiCMOS prosess, og bestod av 3,1 millioner transistorer. Den hadde en størrelse på 299 mm². Den hadde et effektforbruk på 16 Watt.
Utgaven i 85 MHz hadde benevnelsen Sun Microsystems SuperSPARC II STP 1021APGA.
Størrelsen på nivå-1 cache var identisk med forgjengeren. En ekstern nivå-2 cache kontroller var imidlertid obligatorisk, med en nivå-2 cache i størrelsen 1 MB eller 2 MB.
SuperSPARC II hadde en mer strømlinjeformet pipeline for heltalls-instruksjoner, en ny og bedre desimaltallskoprosessor for bedre superskalær ytelse, og en ny Memory Management Unit med et TLB (Translation lookaside buffer) for hver av de to integrerte nivå-1 cachene.
SuperSPARC II støttet også dual byte ordering, og selv om det var en 32-bit mikroprosessor er dette en del av spesifikasjonen SPARC Versjon 9 som er implementert i UltraSPARC, SPARC64 og deres etterfølgere.
SuperSPARC II ble erstattet av 64-bit mikroprosessoren UltraSPARC i 1995.
En brændemerket kvinde
En brændemerket kvinde (originaltittel: The Branded Woman) er en amerikansk drama-stumfilm fra 1920, regissert av Albert Parker. Hovedrollen spilles av Norma Talmadge (også medprodusent). Manus er basert på et Broadway-skuespill fra 1917 skrevet av Oliver D. Bailey.
Handling
Ruth Sawyer oppdager at moren hennes har en ukjent fortid, og hun bestemmer seg snart for å holde denne informasjonen tilbake fra mannen hun er forelsket i. Men en korrupt tidligere venn av Ruths mor dukker opp igjen, med planer om å utpresse henne.