cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Emisjon (fysikk)
Stimulert emisjon
Når et atom er tilført energi, og plassert i et høyere energinivå, og samtidig et foton passerer gjennom dette atomet, vil ofte følgende skje: Fotoner har et helt bestemt energinivå. Hvis det gjennomtrengende fotons energinivå stemmer overens med forskjellen i energinivåer mellom atomets nåværende energistilling og normalstillingen, vil dette fotonet stimulere atomet til å henfalle til sin normalstilling, og utsende et eget foton. Dette "nye" fotonet vil ha samme bølgelengde, fase og retning som det fotonet som stimulerte til emisjonen. Fenomenet resulterer i to eksakt like fotoner, og man får en forsterkning av det første fotonet. Siden emisjonen ble påvirket av et eksternt foton, kalles dette stimulert emisjon, og den strålingen som forårsakes av dette kalles en koherent og monokromatisk stråling. Dette prinsippet brukes i laser og maser.
Emission (electromagnetic radiation)
Yoma
Yoma er en slekt av sommerfugler som hører til den artsrike familien flikvinger (Nymphalidae). De lever i Sørøst-Asia og Australia.
Levevis
Larvene lever på planteslektene Hemigraphis, Ruellia og Dipteracanthus, alle i akantusfamilien (Acanthaceae).
Utbredelse
Slekten er utbredt i fra Burma i vest til Australias Northern Territory og Queensland i øst.
Rossby deformasjonsradius
Rossby deformasjonsradius er en lengdeskala i meteorologi og fysisk oseanografi der rotasjonseffekter blir like viktige som oppdrift og tyngdebølger under utviklingen til en strøm rundt en forstyrrelse.
For et barotropt hav:
For barokline strømmer:
Den tilknyttede dimensjonsløse parameteren er rossbytallet. Begge er kalt opp etter Carl-Gustaf Rossby.
Quiinaceae
Se teksten
Quiinaceae er en plantefamilie i ordenen Malpighiales, som inngår i gruppen Eurosidae I innenfor den store gruppen av Rosidae. Denne gruppen har 4 slekter og  om lag 50 arter. Tidligere ble de regnet til Ochnaceae, og de står nær denne gruppen.
Artene vokser i tropene i Latin-Amerika, og er ikke representert naturlig i floraen i Norge.
Christ Church Cathedral (Stanley)
Christ Church Cathedral i Stanley på Falklandsøyene er den sørligste anglikanske katedralen i verden. Den ble innviet i 1892 av biskop Stirling. Den er kjent for sin hvalbeinsbue («Whalebone arch») utenfor kirkebygget, oppført i 1933. Menigheten tilhører den anglikanske kirke og sognepresten rapporterer direkte til erkebiskopen av Canterbury.
Katedralen er bygget på tuftene av Holy Trinity Church som ble ødelagt av et torvskred i 1886.
Christ Church har status som katedral av historiske årsaker; kirken var frem til 1977 sete for biskopen på Falklandsøyene.
Katedralen er avbildet på reversen av alle falklandspundsedlene.
Charles Frazier
Charles Frazier (født 4. november 1950) er en prisvinnende amerikansk historisk forfatter.
På grunn av suksess med romanen Cold Mountain ble Frazier tilbudt et forskudd (fra forlaget) på 8 millioner amerikanske dollar for Thirteen Moons.
Kullhjelmedderkopp
Kullhjelmedderkopp (Dipoena braccata) er en av edderkoppene i gruppen kamfotedderkopper (Theridiidae). Den ble første gang registret i Norge, i 2010, ved Nistevåg nordøst for Risør i Aust-Agder.
Utseende
Kullhjelmedderkopp er sammen med de andre artene i denne slekten, forholdsvis små edderkopper og mange er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens kjønnsorganer, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). Forkroppen er bredt oval, litt flat og forholdsvis liten. Bakkroppen er hos hunnen stor og kuleformet. På det bakerste beinparets ytterste ledd, har de en fin kam av korte børster, derav familiens norske navn.
Levevis
Kullhjelmedderkopp lever litt skjult, i hulrom og skyggefulle steder og bygger ureglemessige fangstnett med tallrike silketråder som går på kryss og tvers. Denne arten lever i sprekkene i barken på gamle furutrær, der den fanger maur som løper opp og ned på stammen.
Hunnen spinner eggene sine inn i en fritthengende, rund eggsekk.
Bedriftsdemokratinemnda
Bedriftsdemokratinemnda var en norsk statlig nemnd som hadde myndighet til å gjøre unntak fra lov og forskrift om ansattes rett til representasjon i aksjeselskaper, ansvarlige selskaper, kommandittselskaper og statsforetaks styrende organer. Nemnda var også gitt myndighet til å etablere fellesordninger (konsernordninger) og avgjøre klager i forbindelse med valg til styringsorganene.
Nemnda bestod av syv medlemmer. To medlemmer med varamedlemmer ble oppnevnt etter innstilling fra Landsorganisasjonen i Norge, og to medlemmer med varamedlemmer ble oppnevnt etter innstilling fra Næringslivets Hovedorganisasjon. Lederen og to medlemmer med varamedlemmer skulle være nøytrale.
Nemndas sekretariat utgikk fra Arbeidsmiljø- og sikkerhetsavdelingen i Arbeidsdepartementet.
Marek Mintál
Marek Mintál (født 2. september 1977 i Žilina) er en slovakisk fotballspiller. Han spiller for den tyske klubben 1. FC Nürnberg. Han gikk til Nürnberg i 2003 fra den slovakiske klubben MŠK Žilina. Da han kom til Nürnberg spilte de i 2. Bundesliga. Mintal spiller også på det.
Shimano
Shimano Inc. er et japansk multinasjonalt konsern etablert i 1921 som utvikler, produserer og selger sykkeldeler, fiskeutstyr, snowboardutstyr, tøy og sko for bruk innen sport.
Shimano er en dominerende aktør innen sykkelbransjen. Estimat på markedsandel varierer mellom 50% og 70% av verdensmarkedet for komponenter for sykler.
Shimanos hovedkvarter er i Sakai i Japan, og konsernet har 32 konsoliderte og 11 ukonsoliderte datterselskap rundt om i verden. Hovedfabrikkene er i Kunshan i Folkerepublikken Kina, Malaysia, og i Singapore.
Produkter
Shimano leverer idag komponenter for sykler til sluttbrukere og rammeprodusenter, deriblant girsystem med skiftere og girmekanismer deriblant kjedegir og navgir, bremsesystem med bremsehendler og bremser, frikranser, tannhjul og kjeder, pedaler, og hjulsett. Det produseres utstyr for landeveissykler, terrengsykler, bysykler og andre sykler.
Videre er Shimano en stor produsent av fiskeutstyr.
Shimano produserte golfutstyr frem til 2005.
SalMar
SalMar ASA (ose: salm) er et norsk sjømatselskap etablert på Frøya på Trøndelagskysten i 1991 av Gustav Witzøe. Selskapet driver med oppdrett og videreforedling av atlantisk laks. I 2016 omsatte SalMar for over 9 milliarder kroner og hadde rundt 1 350 ansatte. SalMar kontrollerer 81 konsesjoner for oppdrett av laks i Norge, og eier i tillegg Storbritannias nest største oppdrettsanlegg Scottish Sea Farms gjennom sin halvpart i Norskott Havbruk.
Selskapet foredler mye av sin egen fiskeproduksjon på et eget produksjonsanlegg på Nordskag på Frøya. I 2011 ble det satt i gang full drift i de nye produksjonslokalene, InnovaMar, som selskapet har investert 420 millioner kroner i.
Shimano
Finansielle data
Salg for første halvår av 2009 var 7.3 mrd. NOK og nettoinntekt på 677 mill. NOK. Innen sykkeldivisjonen var salg i samme periode 5.7 mrd. NOK
SalMar
Selskapet kontrolleres direkte og indirekte av Witzøe selv. I 2006 tok han inn nye eiere, deriblant Øystein Stray Spetalen, Storebrand, ODIN-fondene, KLP og SpareBank 1 Midt-Norge. Selskapet ble børsnotert 8. mai 2007. Spetalen solgte seg ut av selskapet høsten 2007. I 2009 kjøpte Folketrygdfondet seg inn i selskapet og er per september 2017 nest største aksjonær.
Som humanitær hjelp i forbindelse med Russlands invasjon av Ukraina 2022, donerte SalMar 20 tonn laks til Ukraina.
Aleksandrovsk
Aleksandrovsk kan vise til:
Politikk i Midtre Gauldal
Midtre Gauldal Kommunestyre består av 33 representanter fordelt på 8 partier i perioden 2007–2011.
ASI
ASI kan blant annet vise til:
Stivaliidae
Stivaliidae er en gruppe (familie) som hører til ordenen lopper (Siphonaptera). Som andre lopper er de parasitter som lever i bolene eller reirene til varmblodige dyr. Lopper regnes til de vingede insektene til tross for at alle artene er helt vingeløse.
Liv og utvikling
Loppene i denne familien synes å være knyttet til gnagere, selv om de også har vært funnet på spissmus. Noen arter har spesielle tilpasninger til å leve på piggete vertsdyr.
Utbredelse
Familien er utbredt i Australia, Afrika og i Sørøst-Asia. De fleste artene lever på Ny-Guinea.
Systematisk inndeling
Klassifikasjonen følger. Ofte blir Stivaliidae regnet som en undergruppe av Pygiopsyllidae.
Motorvarmer
En motorvarmer er en enhet som muliggjør at en forbrenningsmotor kan starte lettere i kalde omgivelser. Risikoen for skade på motoren ved kaldstart reduseres, og forurensingen reduseres.
En motorvarmer monteres ved fabrikk eller ettermonteres, og varmer enten opp motoroljen eller kjølevæsken. I begge tilfelle består motorvarmeren av et varmeelement som varmer opp den omkringliggende væsken. Motorvarmeren er som regel tilkoblet en stikkontakt som er lett tilgjengelig i fronten av bilen. Med en motorvarmerledning kobles motorvarmeren til et 230-volts uttak.
På motorvarmere som varmer kjølevæsken er varmeelementet plassert i en av «frostpluggene», som regel på siden av motorblokken. Når kjølevæsken varmes, vil også varmeapparatet kunne gi varm luft like etter at kjøretøyet er startet. På motorvarmere som varmer motoroljen settes varmeelementet inn i motorblokken nederst ved bunnpannen.
Per Øystein Sørensen
Per Øystein Sørensen (født 13. desember 1961) er en norsk vokalist og låtskriver.
Fra Lippo Lippi
Han var vokalist/pianist/komponist for bandet Fra Lippo Lippi. Hans største suksess var singlen «Shouldn't Have to Be Like That» fra 1986 med Fra Lippo Lippi, som kom på fjerdeplass på VG-lista og solgte 65 000 eksemplarer bare i Frankrike. Han ga ut 11 musikkalbum med bandet, hvor tre er samlealbum.
Albumet In A Brilliant White ble gitt ut i Filippinene under navnet Fra Lippo Lippi, men er i realiteten Per Øystein Sørensens (Per Sorensen) første solo-album (2002). Singelen «Later» (musikk: Per Ø. Sørensen, tekst: Kari Iveland) har ca. 2,5 millioner treff på YouTube foreløpig og er Sørensens største suksess noensinne.
Nasjonale prosjekter
Han har også koret på mange album, som Tatt av vinden (1990) av Bjørn Eidsvåg, Hjulkalender (2000) av Vazelina Bilopphøggers, Utkledd som meg selv (2003) av Jahn Teigen, Monkey Forest (2004) av Hanah + mange flere. Han har skrevet låter for artister som Anita Skorgan, Jan Werner, Tor Endresen og Trine Rein. Han var også med i prosjektet Forente Artister og sang på låten «Sammen for livet» til inntekt for de sultrammede i Afrika i 1985. Han har også vært stemmeskuespiller og vokalist på flere tegnefilmer som har blitt dubbet til norsk. Han koret også i Melodi Grand Prix 1984 og 1985.
Internasjonale prosjekter
Han har samarbeidet med mange internasjonale artister, som Paul McCartney, James Burton, Lisa Nilsson, Tomas Ledin, Hanne Boel, Carola, Randy Crawford, Richie Sambora (fra Bon Jovi), Secret Garden, Johnny Logan, og Ian Hunter.
Privatliv
Han er for tiden (2008–2009) lærer på Nesodden Kulturskole med spesialitet innen låtskrivning og lærer på Alværn ungdomsskole.
Pat Roach
Francis Patrick «Pat» Roach (født 19. mai 1937 i Birmingham, død 17. juli 2004 i Worcestershire) var en engelsk bryter og skuespiller.
Karriere
Før Roach begynte som skuespiller var han en kjent bryter. Han fortsatte som bryter også etter at skuespillerkarrieren tok av, under navnet «Bomber» Roach, og han holdt både den britiske og europeiske tungvektstittelen.
Han spilte sin første rolle i 1971, som dørvakt i A Clockwork Orange, og spilte senere en bråkmaker kalt Toole i Barry Lyndon (1975).
Roach oppnådde betydelig suksess i muskuløse støtteroller, blant annet som Hefaistos i Clash of the Titans (1981), og en banditt-krigsherre i Red Sonja (1985). Mest kjent er kanskje hans rolle som General Kael i Willow (1988), og som keltisk høvding i Robin Hood - tyvenes prins (1991).
I Indiana Jones-serien dukket Roach i flere roller. I Jakten på den forsvunne skatten (1981), spilte Roach en sherpa som slåss med Jones i en bar i Nepal, og en stor tysk mekaniker som blir drept av en propell på flystripa i Egypt, og han fikk dermed den sjeldne ære å bli drept to ganger i samme film. I Indiana Jones og de fordømtes tempel (1984), spilte Roach en grusom tilsynsmann. I Indiana Jones og det siste korstog (1989) hadde han bare en kort rolle som en Gestapo-offiser.
Roach er best kjent for britisk publikum fra komedie-dramaet Auf Wiedersehen, Pet, som Brian «Bomber» Busbridge, en murer som kom med i rollebesetningen i Düsseldorf, og var aktiv i alle fire seriene, men som døde før den endelige spesialepisoden ble avsluttet.
Dødsfall
Roach døde i juli 2004 etter en lang kamp mot spiserørskreft. Han er gravlagt på Bromsgrove-kirkegården i Worcestershire.
Santiago Bernabéu Yeste
Santiago Bernabéu Yeste (født 8. juni 1895, død 2. juni 1978) var en spansk fotballspiller. Han var president i fotballklubben Real Madrid. Klubbens stadion, Estadio Santiago Bernabéu, er oppkalt etter ham.
Coffi Codjia
Coffi B. Codjia (født 9. desember 1967 i Benin) er en beninsk fotballdommer. Han dømte VM i 2002 og 2006, og har dømt to Afrikamesterskap.
Kamper i VM som hoveddommer
2002:
Rhizophoraceae
Artene vokser i tropene i hele verden, men først og fremst i Afrika, Asia og Latin-Amerika. De er ikke representert naturlig i floraen i Norge.
UltraSPARC III
UltraSPARC III (kodenavn «Cheetah», produktkoder: Sun SME1052A) var en 64-bit mikroprosessor som ble utviklet av Sun Microsystems og fabrikkert av Texas Instruments. UltraSPARC III ble lansert i 2001 og var basert på spesifikasjonen SPARC Versjon 9. En av de sentrale arkitektene bak UltraSPARC III var Gary Lauterbach. UltraSPARC III ble i 2001 benyttet i tjener-datamaskinene Sun Fire.
UltraSPARC III var en videreutvikling av UltraSPARC II, med høyere klokkefrekvenser, større nivå-1 cache, raskere nivå-2 cache og kommunikasjon med system-minnet, en egen dedikert buss for symmetrisk multiprosessering og en ny minne-modell som gjorde det mulig å koble sammen opp til 1000 mikroprosessorer i én enkelt datamaskin.
De første utgavene (SME 1050A) ble lansert i 600, 750 og 900 Mhz og var klokkemultipliserte 4, 5 og 6 ganger fra 150 Mhz som var hastigheten mot ekstern RAM.
UltraSPARC III bestod av 16 millioner transistorer, hvorav omtrent 75% bestod av cache-RAM. Den var fabrikkert av Texas Instruments med deres C07a 180 nanometers, 6-lags, aluminium CMOS-prosess. Den interne spenningen var 1,7 Volt. Den hadde 1200 pinner, pakket i en LGA.
Prosessoren kunne hente opp til fire instruksjoner fra instruksjons-cache per klokke, og sende opp til seks instruksjoner av gangen til en dispatch unit, som igjen videreformidlet instruksjonene til de utførende enheter. De utførende enheter bestod av to Aritmetisk logiske enheter (hvorav den ene var reservert enkle heltallsberegninger), en LOAD og STORE enhet, og to desimaltallsenheter, hvor den ene kunne utføre adderinger mens den andre kunne utføre multiplikasjoner, divisjoner og beregninger av kvadrat-røtter.
UltraSPARC III hadde 32 Kb nivå-1 cache for instruksjoner, og 64 Kb nivå-1 data cache. Den eksterne nivå-2 cache hadde en maksimal grense på 8 Mb, og var tilknyttet prosessoren via en 256-bit 200 MHz buss som ga en båndbredde på inntil 6.4 GB/s. Bussen var dedikert og ikke-blokkerende: Overføringer mellom prosessoren og RAM foregikk via en annen buss, slik at cache-RAM og ordinær RAM kunne aksesseres samtidig.
Selv om nivå-2 cache RAM var ekstern, var nivå-2 cache tags på 90 Kb integrerte i selve prosessoren, og kjørte med samme klokkefrekvens som prosessoren. Denne økte båndbredden til cache tags var påkrevet i datamaskiner med symmetrisk multiprosessering og et stort antall UltraSPARC III mikroprosessorer.
UltraSPARC III hadde en integrert DRAM-kontroller, som ikke bare reduserte produksjonskostnadene, men også reduserte mikroprosessorens latens under multiprosessering. Databussen mot ekstern DRAM var 128-bit og opererte i en hastighet på 150 Mhz.
I datamaskiner med flere prosessorer, kunne hver enkelt prosessor ha opptil 4 GB «lokalt» minne. Det lokale minnet benyttet de 32 første bit av prosessorens 43-bit adressebuss. Adressebussen ble også benyttet av prosessoren til å aksessere minnet til andre mikroprosessorer og delte I/O ressurser gjennom en dedikert 150 MHz 128-bit databuss (multiprosessor-buss).
UltraSPARC III Cu
UltraSPARC III Cu (kodenavn: «Cheetah+», produktkode: Sun SME1052B) ble i 2001 produsert av Texas Instruments med en 150 nanometers CMOS-prosess, der det ble tatt i bruk kobber istedenfor aluminium. Disse prosessorene hadde klokkefrekvenser på 900 og 1050 MHz.
I 2002 ble UltraSPARC III Cu oppgradert igjen (produktkode: SME1056), da Texas Instruments tok i bruk en 130 nanometers, 7-lags, kobber, CMOS-prosess. Disse prosessorene hadde klokkefrekvenser på mellom 1002 og 1200 MHz, og en størrelse på 232 mm².
UltraSPARC III Cu hadde 1,368 pinner i en LGA-innpakning av keramikk.
UltraSPARC IIIi
UltraSPARC IIIi (kodenavn: «Jalapeno», produktkode:Sun SME1603) ble lansert i 2003, og var en avart for arbeidsstasjoner og lavkostnads-servere med 1, 2 eller 4 mikroprosessorer.
UltraSPARC IIIi opererte i klokkefrekvenser på mellom 1064 og 1593 MHz, bestod av 87.5 millioner transistorer, hadde en størrelse på 178.5 mm², og ble fabrikkerte av Texas Instruments i en 130 nanometers, 7 lags, kobber CMOS-prosess.
UltraSPARC IIIi hadde en integrert nivå-2 cache RAM på 1 MB som opererte i det halve av mikroprosessorens klokkefrekvens. Den bestod av 63 millioner transistorer.
Den hadde også en integrert DRAM kontroller og støttet et eksternt minne på fra 256 MB til 16 GB, bestående av 133 MHz DDR-I SDRAM med en båndbredde på 4.2 GB/s. Bussbredden var 137-bit, av hvilke 128 bit ble benyttet til data, og 9 bit ble benyttet til feilkorrigering.
UltraSPARC IIIi var konstruert for datamaskiner med inntil 4 mikroprosessorer, koblet sammen av Jbus. Jbus er en 128-bit multiplekset adresse- og databuss som opererte i det halve eller en tredel av mikroprosessorens klokkefrekvens.
Liste over ordførere i Midtre Gauldal
Liste over ordførere i Midtre Gauldal. Budal, Singsås, Soknedal og Støren ble slått sammen til Midtre Gauldal i 1964.
Folkungaætten
Folkungaætten eller Bjälboætten er en senere og vanlig benevnelse på en svensk kongeslekt fra middelalderen. Til Folkungaætten regnes i farslinje ætlingene til Bengt Snivil. Han hadde tre kjente sønner, Birger Brosa, Magnus Minnisköld og Karl Døve. Ættens medlemmer må ikke forveksles med folkunger, en gruppering som gjorde flere opprør mot kongeslektens styre.
Det er vanlig å inndele slekten i et antall grener og med Folkungaætten menes i alminnelighet den grenen som utgikk fra Birger jarl og som gjennom et antall generasjoner fra og med Birgers sønn Valdemar Birgersson, kom til å sitte med kongsmakten. For de andre grenene, se lenker nedenfor.
Navnet
Det menes at navnet kommer fra en Folke Filbyter (= «hestebiter»), men han er ikke bevist å være en historisk skikkelse. Betegnelsen på ætten ble innført i 1616 av Johannes Messenius som hentet informasjon fra en senere avskrift bevart i en kilde fra 1400-tallet. I henhold til denne kilden stammet både Birger jarl og de av hans politiske motstandere som kalles folkunger fra personer med navnet Folke.
Den ofte forekommende informasjonen om at «folkunger» nærmest skulle ha fungert som en politisk partitilknytning, ble først hevdet av Rolf Pipping som hans personlige oppfatning, og ble senere støttet av Erik Lönnroth. Oppfatningen bygger på sammenligninger med norske forhold hvor det forekom betegnelser som «kuvlunger» og «ribbunger» og andre.
Betegnelsen Bjälboætten etter slektens stamgods Bjälbo i Östergötland kunne eventuelt ha vært en mer adekvat benevnelse for slekten ettersom Bjälbo er det tidligste kjente godset i deres eie; dog er Folkungaætten siden blitt godt etablert i svensk historievitenskap, særskilt i middelaldergenealogi. Valget av betegnelse er således en historievitenskapelig konvensjon og som sådan en stipulativ definisjon. Den kan altså være verken riktig eller feil, bare mer eller mindre adekvat. Det som tvinger fram en slik konvensjon er at slekten i seg selv ikke kalte seg noe som helst.
Peder Aadnes
Peder Pedersen Aadnes (født 10. august 1739 på Lille Odnes i Fluberg, død 1792) var en norsk bygdemaler, som nokså utradisjonelt valgte typiske overklassemotiver. Han dekorerte kirker, gårdsinteriør og møbler på hele Østlandet i rokokkostil. Aadnes malte også portretter. Maleriene til Aadnes blir ofte omtalt som en overgangsform innen den norske malerkunsten, fra mer tradisjonell folkekunst og det nye norske maleriet representert ved I.C. Dahl.
Aadnes var en banebrytende kunstner i tradisjonen etter nederlandske og tyske malere. Stilen hans banet senere veien for tradisjonell blomsterdekorasjon og rosemaling på bygdene i Norge, men dannet også en bakgrunn for den norske nasjonalromantikken. På grunn av Aadnes rolle mellom tradisjonell nederlandsk og tysk rokokko, og det nye norske maleriet på en side og tradisjonell blomsterdekorasjon og rosemaling på den annen side blir han noen ganger omtalt som den største norske kunstneren på 1700-tallet.
I 1811 kom det et meget tydelig kunsthistorisk skille. Dette har også avtegnet seg i hva som er ansett som viktig kunst, og kunstnere med sitt virke før skillet er i noen grad vurdert annerledes enn de etterfølgende. Det er da også kjent at blant annet Jørgen Moe har omtalt hans figurer som «unorsk».
Biografi
Aadnes var med som læregutt da Eggert Munch malte altertavlen i Fluberg kirke. På dette tidspunktet var han 15 år gammel. Senere gikk han tre måneder i lære hos maler og tegnelærer Niels Thaaning, og var da blitt en godt voksen mann. I 1772 giftet han seg med 17 år gamle Ingeborg Trøgstad. Han var da 33 år gammel, og de fikk senere fem barn sammen. Samtidig med at han giftet seg overtok han farsgården. Malingen bragte han på dette tidspunktet rundt på Østlandet, og samtidig var han gårdbruker på farsgården.
Han blir i dag assosiert med en munter form for rokokko, til forskjell fra den litt tunge og dystre rokokkoen som dominerte i Europa. Spesielt kjent er han blitt for veggmaleriene i Thomlebygningen fra 1770, nå på Lands Museum. Her har Aadnes boltret seg i slott, parker og silkekledte overklassemennesker. Stileksemplene har han nok funnet på mønsterark og kobberstikk fra andre rokokkokunstnere. Arbeidene i Thomlebygningen ses likevel av få, sammenlignet med alle de tusener som ser hans arbeider i Myttingstua på Maihaugen. Tomlebygningen er likevel av spesiell interesse da denne har de typiske Aadnes-trærne og fantasilandskapene han ble kjent for. Spesielt er nok kavaleren som legger hånden høyt om sin kjærestes liv mens chaperonen sover, og også en liten gutt som lurer seg til en titt under skjørtene til en dame som husker.
Også andre steder på Østlandet finnes det malerier av Aadnes for eksempel Lunde kirke (Nordre Land), Nordsinni kirke og Bagn kirke. Svært mange bygninger hvor han malte veggpaneler er imidlertid gått tapt, noen ved ombygginger og noen ved brann.
Registrering og vitenskapelig bearbeiding
Ragnvald Einbu og Anne Karina Giske har satt i gang et større arbeid for å registrere og fotografere Aadnes sine arbeider i Land, Valdres, på Hadeland og Ringerike. Registreringsarbeidet er nokså vanskelig fordi han i liten grad signerte sine arbeider. Det syntes ikke viktig i samtiden med signerte arbeider da hans malerier bare var dekor. Under registreringen blir en del av Aadnes‘ faste elementer brukt i identifisering av arbeidene. Aadnes vendte stadig tilbake til de samme blåtonene, velkultiverte trær, tydelig oppbygd over tid, og adelskap.
Hāšim al-Atāssī
Hāšim Ḫālid al-Atāssī (arabisk: ; Ḥimṣ, Osmansk Syria, 1875 - Ḥimṣ, Syria, 1960), fornavn også skrevet Hashim og Hashem, var en syrisk nasjonalistisk politiker for nasjonalblokken. Han spilte en viktig rolle i syrisk historie i det tjuende århundre, både i Det arabiske kongedømmet Syria, det franske Syria-Libanon-mandatet og i den uavhengige syriske arabiske republikk. Han tjente tre ganger som Syrias statsoverhode, fra 1936 til 1939, fra 1949 til 1951 og fra 1954 til 1955, og to ganger som statsminister, i 1920 og i 1949. Som president forsøkte han å motarbeide militærstyre, sosialisme og nasserisme. To andre medlemmer av hans familie, Luay al-Atassi og Nur ad-Din al-Atassi, kom også til å tjene som syriske presidenter.
Huset Pfalz-Zweibrücken-Kleeburg
Slekten var også det regjerende dynasti i Sverige i årene 1654–1720. Det avløste Vasaslekten, som den også var beslektet med via Karl IXs datter Katarina Vasa.
Den svenske kongedynastiet regner sine aner fra Karl IXs dattersønn:
Den siste av dynastiet i Sverige, dronning Ulrika Eleonora, abdiserte i 1720, og hvor hennes mann Fredrik av Hessen ble kronet til konge som Fredrik I av Sverige, og da gikk Sveriges krone til neste dynasti, Huset Hessen. Dynasti er i denne forbindelse ikke helt korrekt da kong Fredrik var den eneste fra slekten som var konge av Sverige.
Ludvig Eikaas
Ludvig Eikaas (født 20. desember 1920 i bygda Eikaas i Jølster i Sunnfjord, død 5. september 2010 ) var en norsk kunstmaler, grafiker og kunstprofessor. Navnet kan også staves Ludvik Eikaas. Han blir regnet som en svært sentral kunstner i siste halvdelen av 1900-tallet på grunn av arbeidet hans med maling, skulpturer og særlig grafikk.
Eikaas var ridder av første klasse av St. Olavs Orden. Han var gift med tekstilkunstneren Synnøve Anker Aurdal (1908–2000). Han er far til Stig Eikaas, voksenpedagog, billedkunstner og forfatter.
Eikaasgalleriet i Jølster ble etablert med grunnlag i en kunstgave fra ham til Jølster kommune.
Trykkoordinater
Trykkoordinater er et koordinatsystem der lufttrykket blir brukt som vertikal koordinat i stedet for høyde eller geopotensiell høyde. Omformingen fra (x,y,z) til (x,y,p) er nyttig siden storskala atmosfæriske luftbevegelser er hydrostatiske og at det dermed er et entydig og særs enkelt forhold mellom trykk og høyde. I tillegg vil flater med konstant trykk være så flate at den horisontale fordelingen av vind og temperatur er omtrent den samme på en konstant trykkflate som på en konstant høydeflate.
I trykkoordinatsystemet er ikke den horisontale og den vertikale vindkomponenten ortogonale. Den vertikale vindkomponenten kan skrives som:
Det kan vises at
der H er skalahøyden, \rho er tettheten og g er tyngdeakselerasjonen.
Trigoniaceae
Se teksten
Trigoniaceae er en plantefamilie i ordenen Malpighiales, som inngår i gruppen Eurosidae I innenfor den store gruppen av Rosidae. Denne gruppen har 5 slekter og 28 arter. Alt i alt består familien nesten utelukkende av lianer, trær og busker.
Artene vokser i tropene i Indonesia, Madagaskar og Latin-Amerika. De er ikke representert naturlig i floraen i Norge.
Aspirasjon
Aspirasjon er en fonetisk betegnelse som henspiller til luftstrømmen som kan følge en obstruent. Tegnet for aspirasjon i Det internasjonale fonetiske alfabetet (IPA) er. Uaspirerte konsonanter markeres som regel ikke, men det finnes et tegn for ikke-aspirajon i det utvidede IPA-alfabetet, nemlig. Luftstrømmen kan også komme før obstruenten, såkalt preaspirasjon.
På norsk er stemmeløse plosiver aspirert i framlyd. For eksempel uttales ordene tak, på og kam: [thak], [phɔ] og [kham]. De andre germanske språkene har også lignende aspirasjon, unntatt nederlandsk, finlandssvensk og jiddisch. De andre store språkgruppene i Europa, de romanske, slaviske og finsk-ugriske språkene har derimot ikke aspirerte språklyder.
På urindoeuropeisk var aspirerte og uaspirerte plosiver ulike fonemer, slik at en hadde tre serier med plosiver: stemmeløse, stemte, og aspirerte. Dette systemet lever videre i de indoariske språkene.
Drift (novelle)
Drift er en norsk novelle fra 1931, skrevet av Rolf Stenersen. Den er en psykodramatisk novelle, som handler om en mann som følger etter et forelsket par.
Zjelju Zjelev
Zjelju Mitev Zjelev (bulgarsk:, født 3. mars 1935 i Veselinovo i Bulgaria, død 30. januar 2015 i Sofia) var en bulgarsk politiker. Han var Bulgarias president fra 1. august 1990 til 22. januar 1997, men stilte ikke som kandidat ved valget i 1996, da hans parti SDS ved det valget hadde Petar Stojanov som sin kandidat.
I 1982 gav han ut boka Fascisme. Tre uker etter utgivelsen ble den forbudt og fjernet fra bokhandlere og biblioteker da den pekte på likheter mellom det fascistiske diktaturet og det sosialistiske regimet.
Politisk aktivitet
Han var med da «Klubben for støtte til glasnost og gjenoppbygging» ble etablert i 1989 og ble deretter formann i det koordinerende rådet til den antikommunistiske «Unionen av demokratiske krefter». I det sjuende valget til nasjonalforsamling ble han valgt inn i Bulgarias parlament, som valgte ham til president. Han var kompromisskandidaten som de ulike fraksjoner kunne støtte da sosialisten Petar Mladenov ble tvunget til å gå av.
Etter 1996 fortsatte han med politikk, men i mindre målestokk. Han ble æresformann i Den liberale demokratiske unionen og i Den Liberale Internasjonale. I 1997 ble han president for en stiftelse oppkalt etter ham. Han tok også initiativ til og ble president for Balkans politiske klubb, en forening av tidligere politiske ledere i Sørøst-Europa.
Arkeologiåret 2006
Arkeologiåret 2006 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 2006.
Mesterligafinalen i fotball for menn 2004/05
Finalen i UEFA Champions League 2004/2005 (Mirakelet i Istanbul) ble spilt onsdag 25. mai 2005 mellom og  på Atatürk Olimpiyat Stadyumu i Istanbul. Den er omtalt som den mest dramatiske finalen i turneringens historie, ettersom Liverpool snudde kampen etter at Milan ledet 3-0 ved pause. Liverpool, som hadde vunnet turneringen fire ganger tidligere, spilte sin sjette finale og den første siden Heysel-tragedien i 1985. Milan hadde vunnet turneringen seks ganger tidligere, og spilte sin andre finale på tre år og den tiende totalt.
Begge klubbene måtte gjennom gruppespillet og utslagsrundene før man var klar for finalen, totalt 12 kamper. I tillegg hadde Liverpool vært gjennom en kvalifiseringsrunde. Liverpool ble nummer to i sin gruppe bak finalisten fra 2004,. I sluttspillet slo engelskmennene ut, og. Milan vant gruppen sin foran, og slo ut , og  før de var klar for finalen.
Milan ble sett på som favoritter til å vinne før kampen, og tok ledelsen i det første spilleminuttet ved Paolo Maldini. Hernan Crespo gjorde to mål til for italienerne, som ledet 3-0 ved pause. Under andreomgangen blir man vitne til ett uvirkelig comeback, da Liverpool i løpet av seks minutter utligner Milans ledelse. Mål av Steven Gerrard, Vladimir Smicer og Xabi Alonso gjorde at det sto 3-3 ved ordinær tid. Stillingen holdt seg gjennom ekstraomgangene, og straffesparkkonkurranse måtte til for å kåre en vinner. Den vant Liverpool 3-2, etter at Jerzy Dudek reddet den avgjørende straffen fra Andrij Sjevtsjenko. Liverpool vant turneringen for femte gang, og fikk pokalen til odel og eie (ettersom det var klubbens femte tittel i turneringen). På grunn av dette comebacket, er kampen ofte referert som Mirakelet i Istanbul.
Veien til finalen
* Kampen ble avbrutt og Milan tildelt seieren med 3-0
1. omgang
Kampen begynte forrykende med en scoring av Paolo Maldini etter bare 53 sekunder. Jerzy Dudek klarte ikke å stoppe ballen som spratt i bakken før den gikk inn i mål med lamslåtte Liverpool-spillere som tilskuere. Etter bare 23 minutter må Liverpool bytte: Harry Kewell må ut, og inn kommer Vladimir Šmicer. Luis Garcia dribler seg etter 39. minutt forbi Nesta, men ballen stoppes av Milan-forsvareren. Liverpool-spillerne mener at Nesta handser i eget felt, men den spanske dommeren vinker spillet videre og Milan kontret umiddelbart. Kaka fant Andrij Sjevtsjenko som slo ballen på tvers i feltet til Hernán Crespo 2–0 for Milan. Like før pausen, 4 minutter etter det andre målet, ble ydmykelsen komplett for Merseyside-laget. Crespo skårte sitt andre mål ved å vippe ballen over Dudek og i mål og fastsatte pauseresultatet til 3–0 for «rossoneri».
Pausen
Mens spillerne satt i garderoben sang rundt 35000 Liverpool-supportere «You'll Never Walk Alone» ute på tribunen i Istanbul.
2. omgang
De magiske seks minuttene
I det 54. minutt reduserte Steven Gerrard. Riise får to forsøk på innlegg fra venstresiden. Det første blokkeres og der andre treffer hodet til Steven Gerrard som header i det lengste hjørnet. Liverpool-kapteinen kastet ikke bort tiden på å juble, men jaget lagkameratene sine tilbake for å fortsette jakten.
I det 60. minutt fikk så Liverpool straffespark etter at Gerrard var blitt felt av Gattuso. Xabi Alonso tok straffen. Milan målvakt Dida reddet, men Alonso satte returen i mål. Plutselig var 0–3 snudd til 3–3, og Liverpool-fansen var i ekstase.
Etter 70 minutter gjorde Dudek en tabbe og serverte Sjevtsjenko ballen inne på femmeteren Milan-spissen prøvde å sende Milan i ledelsen, men Djimi Traore kastet frem en fot og fikk reddet 100%-sjansen.
Shinkansen
Shinkansen (新幹線) er et nettverk av høyhastighetstog i Japan drevet av Japan Railways (JR). Etter at den opprinnelige Tōkaidō Shinkansen åpnet i 1964 med en hastighet på 210 km/t, har nettverket (2,459 km) blitt utvidet slik at det binder sammen de fleste store byene på øyene Honshū og Kyūshū med hastigheter på opptil 300 km/t i et område med jordskjelv og tyfoner. Tester har blitt utført med hastigheter på opptil 443 km/t for vanlig jernbane i 1996, og opptil 581 km/t for svevetog i 2003.
Mesterligafinalen i fotball for menn 2004/05
2. omgang
Helt på slutten av kampen, i det 88. minutt, stormer Sjevtsjenko gjennom Liverpool-forsvaret før Carragher takler ukraineren akkurat i skuddøyeblikket. Etter en forrykende start på andre omgang, ebbet kampen ut med 3–3, og det går til ekstraomganger.
Ekstraomganger
Ekstraomgangene var målløse selv da Milan fikk en vanvittig dobbeltsjanse. Sjevtsjenko header hardt mot hjørnet fra ti meter. Dudek blokkerer med en hånd og stopper på en utrolig måte Sjevtsjenkos retur fra så kloss hold som 1 meter, og kampen gikk dermed til straffesparkkonkurranse.
Shinkansen
Shinkansen betyr bokstavelig talt «Ny stamlinje» og henspiller derfor strengt tatt bare på sporene, mens selve togene offisielt bare kalles «Superekspress» (超特急). Likevel brukes dette skillet sjelden selv i Japan. I motsetning til eldre linjer har shinkansen 1,435 mm normalspor. Tunneler og viadukter brukes for å komme gjennom eller over hindringer.
Historie
Japan var det første landet som bygget jernbanelinjer forbeholdt høyhastighetstog. På grunn av alle fjellene, bestod det eksisterende nettverket av smalspor på 1,067 mm, som tok omveier og som ikke kunne tilpasses høyere hastigheter. Følgelig har Japan et større behov for nye høyfartslinjer enn land hvor eksisterende normalspor (1,435 mm) eller bredere lettere kan oppgraderes.
Tidlige forslag
Navnet kuletog er en bokstavelig oversettelse av det japanske begrepet dangan ressha (弾丸列車), et kallenavn prosjektet fikk da det ble diskutert på 1930-tallet. Navnet festet seg på grunn av at shinkansen-lokomotivet ligner på en kule og på grunn av dets høye hastighet.
Navnet «Shinkansen» ble først brukt formelt i 1940 på en foreslått passasjer-/godslinje med normalspor mellom Tokyo og Shimonoseki som skulle benytte elektriske lokomotiver med en toppfart på 200 km/t. I løpet av de neste tre årene tegnet Jernbaneministeriet opp en plan for å forlenge linjen til Beijing (gjennom en tunnel til Korea) og til og med Singapore og bygge forbindelser til den transsibirske jernbanen og andre stamlinjer i Asia. Disse planene ble forkastet i 1943, da Japans stilling i Andre verdenskrig forverret seg. Noe ble imidlertid påbegynt. Flere tunneler på den nåværende shinkansen stammer fra prosjektet fra krigsårene.
Bygging
Etter slutten på andre verdenskrig ble høyhastighetstog glemt i flere år. I midten av 1950-årene nådde hovedlinjen Tōkaidō full kapasitetsutnyttelse, og Jernbaneministeriet bestemte seg for å granske shinkansenprosjektet på nytt. Godkjennelse ble gitt i 1958, og byggingen av den første delen av Tōkaidō Shinkansen mellom Tokyo og Osaka ble påbegynt i 1959. Mye av byggingen ble finansiert gjennom et lån på 80 millioner dollar fra Verdensbanken. Et testanlegg for rullende materiell, som nå er en del av linjen, åpnet i Odawara i 1962.
Tōkaidō Shinkansen åpnet første oktober 1964 i forbindelse med sommer-OL i Tokyo. Det var en umiddelbar suksess. I løpet av de første tre årene ble 100 millioner passasjerer passert 13. juli 1967 og i 1976 hadde en milliard passasjerer tatt toget. I forbindelse med Expo '70 i Osaka benyttet man 16 vogners togsett.
Utvidelse av jernbanenettverket
Den vellykkede starten utløste en utvidelse av den første linjen vestover mot Hiroshima og Fukuoka (Sanyo Shinkansen) og ble åpnet i 1975.
Statsminister Kakuei Tanaka var en sterk tilhenger av hurtigtog, og regjeringen hans foreslo et vidstrakt nettverk parallelt med de fleste eksisterende stamlinjer. To nye linjer, Tohoku Shinkansen og Joetsu Shinkansen ble bygget basert på denne planen. Mange andre planlagte linjer ble forsinket eller forkastet etter hvert som det nasjonale togselskapet ble tynget av gjeld, hovedsakelig på grunn av de høye kostnadene ved å bygge Shinkansen-nettverket. Tidlig på 1980-tallet hadde Japan National Railways praktisk talt tapt egenkapitalen. Dette førte til privatisering i 1987.
På tross av dette fortsatte utviklingen av Shinkansen. Flere nye modeller av toget fulgte etter det første, hver av dem med sitt eget utseende. Shinkansen-tog opererer nå med en hastighet på opp til 300 km/t. Dette gjør dem til noen av de raskeste togene i verden sammen med det franske TGV, Eurostar, Thalys, italienske TAV, spanske AVE, tyske ICE og sørkoreanske KTX-tog.
Fra 1970 har et svevetog kalt Chūō Shinkansen blitt utviklet. Det er meningen at det skal trafikkere strekningen fra Tokyo til Osaka. 2. desember 2003 nådde det trevogns svevetoget JR-Maglev MLX01 rekordfarten 581 km/t.
I 2003 rapporterte JR Central at shinkansens gjennomsnittlige ankomsttid var innen en margin på seks sekunder i forhold til tidtabellen. Dette inkluderer alle naturlige og menneskelige uhell og feil, og ble regnet ut basert på alle de 160,000 turene shinkansen hadde gjennomført. Den tidligere rekorden var fra 1997, og var på 18 sekunder. Japan feiret 40 år med høyhastighetstog i 2004. Da hadde Tōkaidō shinkansen-linjen alene fraktet 4,16 milliarder passasjerer.
Sikkerhet
I løpet av shinkansens over 40 år lange historie med over 6 milliarder passasjerer, har det ikke vært noen passasjerskader på grunn av avsporing eller kollisjoner (inkludert jordskjelv og tyfoner). Skader og enkeltstående uhell har blitt forårsaket av dører som lukker seg på passasjerer eller deres eiendeler. Hjelpere ved plattformene forsøker å forhindre dette.
Det har vært tilfeller av selvmord som følge av at passasjerer har hoppet både fra og foran tog i bevegelse.
Den eneste avsporingen av et Shinkansentog i passasjertrafikk fant sted under Chūetsu-jordskjelvet den 23. oktober 2004. Åtte av ti vogner på Toki-tog nummer 325 på Jōetsu Shinkansen sporet av nær Nagaoka stasjon i Nagaoka, Niigata. Ingen av de 154 passasjerene ble skadet.
Under et jordskjelv kan et varslingssystem for jordskjelv stoppe toget svært raskt. Testtogene FASTECH 360 har ørelignende bremseflaps som bidrar til å bremse hastigheten ved nødstopp.
Framtiden
Bekymring knyttet til støyforurensning betyr at det blir vanskeligere å øke farten. Dagens forskning er primært rettet mot å redusere trafikkstøy, spesielt «tunnelstøyfenomenet» forårsaket av tog som går inn i tunneler i høy hastighet.
JR East har meldt at nye tog som kan gå i opptil 320 km/t vil bli innført samtidig med åpningen av forlengelsen av Tohoku Shinkansen fra Hachinohe til Shin-Aomori i begynnelsen av 2011. Omfattende tester med Fastech 360-testtog har vist at det foreløpig ikke er mulig å starte drift i 360 km/t på grunn av utfordringer knyttet til støyforurensning, slitasje på den overhengende kontakttråden og bremselengde. Dette medfører muligens at skinnegående shinkansen-teknologi må bli erstattet av svevetog eller annen teknologi. Drift ved hastigheter på opptil 320 km/t mellom Utsunomiya og Shink-Aomori er ventet å gi reisetider på rundt tre timer for tog fra Tokyo til Shin-Aomori (en avstand på ca. 675 km).
Kyūshū Shinkansen fra Kagoshima til Yatsushiro åpnet I mars 2004. Tre andre forlengelser er planlagt åpnet innen 2010: Hakata-Yatsushiro, Hachinohe-Aomori og innen 2014: Nagano-Kanazawa. Det er også langsiktige planer om å utvide nettverket, Hokkaidō Shinkansen, fra Aomori til Sapporo (gjennom Seikantunnelen), Kyūshū Shinkansen til Nagasaki, i tillegg til å fullføre en forbindelse fra Kanazawa tilbake til Osaka. Det er imidlertid ikke sannsynlig at noen av disse fullføres før 2020.
Narita Shinkansen-prosjektet som skulle knytte Tokyo til Narita internasjonale flyplass, initiert på 1970-tallet, men stanset i 1983 etter protester fra landeiere, har blitt offisielt skrinlagt og fjernet fra basisplanen som styrer byggingen av Shinkansen. Deler av det avsatte området vil bli benyttet av Narita Rapid Railway-linjen når den åpner i 2010. Selv om den kommer til å benytte normalspor bygges den ikke etter Shinkansen-spesifikasjoner og kan ikke endres til fullverdig Shinkansen.
Liste over shinkansen-linjer
[[Fil:Shinkansen map 201703 en.png|thumb|right|300px|Kart over shinkansen-linjenettet.
Shinkansens hvovedlinjer:
Ytterligere to linjer, kjent som Mini-Shinkansen (ミニ新幹線), har også blitt konstruert ved å oppgradere eksisterende linjer:
Det er to normalspor som teknisk sett ikke klassifiseres som Shinkansen, men som trafikkeres av Shinkansen-tjenester:
Framtidige linjer
Mange shinkansen-linjer ble foreslått tidlig på 1970-tallet, men har ennå ikke blitt bygget. Disse kalles Seibi Shinkansen (整備新幹線) eller «planlagte shinkansen». En av disse linjene, Narita Shinkansen til Narita internasjonale flyplass, har offisielt blitt skrinlagt, men noen få er fremdeles under utvikling.
Shinkansen-teknologi utenfor Japan
Jernbaner som benytter Shinkansen-teknologi er ikke begrenset til Japan. Men så langt (2008) er det bare på Taiwan at en slik jernbane er blitt satt i vanlig kommersiell drift.
Taiwan High Speed Rail benytter 700T-serie togsett bygget av Kawasaki Heavy Industries. I det øvrige er meget av arbeidet og utstyret av tysk opprinnelse. THSR betjener strekningen Taipeh-Kaohsiung. Det finnes både nonstoptog som bruker ca. to timer på strekningen, og tog som stanser ved alle større byer. Det trafikkerte området fra nord til sørvest er Taiwans tettest befolkede. Vanlig passasjertrafikk tok til i januar 2007.
Det er også prosjekter som ikke er kommet så langt foreløpig.
Liste over togtyper
Togene kan ha opptil 16 vogner. Hver vogn måler 25 meter, så de lengste togene er 400 m fra fronten til bakenden. Stasjonene er like lange for å kunne ta i mot disse togene.
Liste over ulike tilbud
Opprinnelig var det meningen at shinkansen-linjene skulle frakte bare passasjertog. Systemet stenges for vedlikehold hver dag mellom midnatt og klokka 06:00. De få nattogene som fremdeles går i Japan, benytter det gamle smalspor-linjenettet som går parallelt med shinkansen.
Turneraceae
Se teksten
Turneraceae er en plantefamilie i ordenen Malpighiales, som inngår i gruppen Eurosidae I innenfor den store gruppen av Rosidae. Denne gruppen har 10 slekter og 205 arter. Alt i alt består familien nesten utelukkende av blomstrende urter.
Artene vokser i tropene i Afrika og Latin-Amerika.
Idrettsforeningen Sturla
Idrettsforeningen Sturla (stiftet 6. november 1923) er et norsk idrettslag fra Drammen. Klubben har avdelinger for friidrett, orientering og skisport og har tidligere vært aktive innen håndball. Sammen med Reistad Idrettslag dannet Sturla i 1992 Drammen Håndballklubb.
Friidrettsgruppa har tilhold på Marienlyst stadion.
Kjente medlemmer er langdistanseløper Per Halle, handikapputøveren Elin Holen De Capitani og orienteringsløperne Øyvin Thon, Egil Iversen, Sigurd Dæhli og Harald Thon.
Orientering
IF Sturla var en maktfaktor i norsk orientering fra slutten av 70-tallet og gjennom 80-tallet. Herrelaget ble norgesmestre i stafett syv ganger på rad fra 1979 til 1985.
Takin
Takin (Budorcas taxicolor) er et meget stort antilope-lignende klovdyr som lever i bratte og ulendte fjellskråninger i de sørøstlige og østlige delene av Himalaya, deriblant i deler i India, Burma, Bhutan, Tibet og Kina. Arten er også kjent som geiteantilope og gnugeit. Det sies om takin, at den har horn som en gnu, mule som en elg, hale som en bjørn, og kropp som en bison. Arten er Bhutans nasjonaldyr og den regnes som en nasjonalskatt i Kina, sammen med den ikoniske pandaen.
Taksonomi
Det har lenge hersket usikkerhet omkring hvorvidt man skal regne takin som én art med fire underarter eller som fire selvstendige arter. Hybridisering mellom dem er imidlertid ikke kjent. I nyere faglitteratur, som Handbook of the Mammals of the World og Bovids of the World: antelopes, gazelles, cattle, goats, sheep, and relatives, regner man med fire selvstendige monotypiske arter. I inndelingen under regner vi imidlertid med én art med fire underarter. Det har også hersket usikkerhet med hensyn til plasseringen. Noen har plassert slekten i underfamilien Caprinae, andre i tribuset Caprini i underfamilien Antilopinae.
Det eldste beviset man har for slekten Budorcas stammer fra Shaanxi og ble oppdaget i steinformasjoner som er omkring 4–2 millioner år gamle. Funnet av den fossile arten omtales under det vitenskapelige navnet B. teilhardi.
Morfologiske studier har tidligere antydet at moskusfe var en nær slektning. DNA-sekvensering har imidlertid senere avdekt, at likheten mellom takin og moskusfe trolig skyldes et tilfelle av konvergent evolusjon, og at ulike arter av sau (blåsau, tahrgeit, mankesau med flere) er nærmere beslektet enn moskusfe.
Inndeling
Inndelingen under følger IUCNs rødliste med én art og fire underarter, men nyere faglitteratur mener de bør behandles som fire selvstendige arter.