cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Seven-card stud
Eksempelrunde
Kari gir nå ut det andre åpne kortet til de to gjenværende spillerne. Trine får J♣ mens Kari får K♥. Karis "hånd" består nå av K♥ 9♣ mens Trine sin består av K♦ J♣ som er høyest og dermed skal hun starte satsningsrunden. Hun checker, det gjør også Kari.
Og et nytt åpent kort blir delt ut: Kari får T♥ (T = 10) mens Trine får K♣. Trine viser nå et par i konger (K♦ J♣ K♣) og starter derfor satsningsrunden ettersom Kari ikke viser et par. Trine satser 40 sjetonger og Kari syner.
Neste runde mottar Kari T♦ mens Trine mottar 3♠. Kari har dermed et par i T visende (9♣ K♥ T♥ T♦). Men Trines par i konger er fortsatt høyest og hun starter derfor satsningsrunden. Hun satser 40 sjetonger og Kari syner. Så deles det ut et privat kort som kun spillerne selv kan se. Trine starter satsningsrunden ettersom dette kortet ikke endret ved de åpne kortene. Hun checker, Kari satser 80 og Trine syner.
Nå er alle satninsrundene ferdig og begge spillerne skal vise alle kortene sine. Kari viser 9♥ 5♦ 9♣ K♥ K♣ 3♠ 5♠, den beste fem korts pokerhånden hun kan ha er K-K-9-9-5 som gir henne to par. Trine viser Q♠ 2♥ K♦ J♣ T♥ T♦ A♦, hun har dermed A-K-Q-J-T som gir henne en straight med ess på topp. Dermed vinner Trine potten
Pelagisk
Pelagisk (fra gresk pelagikos, «som hører til havet», til pelagos, «(åpent) hav») er et ord som brukes for det hører til eller lever i frie vannmasser i havet eller i innsjøer til forskjell fra ved kysten eller på havbunnen. Ordet benyttes for å beskrive planter og dyr som lever i tilknytning til de frie vannmassene i hav og innsjøer. Begrepet benyttes også om aktiviteter på åpent hav, for eksempel pelagisk hvalfangst.
Pelagiske delsoner
Den pelagiske sonen kan deles inn i flere delsoner.
De bathypelagiske, abyssopelagiske og hadopelagiske sonene slås ofte sammen til en sone. Her er trykket svært høyt, temperaturen lav og tilgangen på næring liten.
Det motsatte av pelagisk er bentisk, altså knyttet til bunnen. Dyr som både lever på bunnen og beveger seg i de frie vannmassene kalles bentopelagiske. Pelagiske organismer deles i plankton, som driver med strømmen, og nekton, som kan bevege seg uavhengig av strømretningen.
Herman Watzinger
Herman Max Watzinger (født 20. april 1916 i Wiesbaden i Tyskland, død 27. mars 1986 i Peru som norsk statsborger) var sivilingeniør i kjøleteknikk, hydrologi og termodynamikk, utdannet ved Norges tekniske høgskole i Trondheim.
Liv og virke
Watzinger var en av landets beste 400 meterløpere før krigen, og satset mot 400 meter i OL i 1940. På grunn av krigen ble det aldri noen OL-deltakelse på ingeniøren. I stedet ble han ansatt driftsingeniør ved firma B. Heide i Kristiansund.
Watzingers doktorgradsstudier ved NTH ble avbrutt av krigen.
Watzinger var under den andre verdenskrig medlem av Polar Bear 2, Milorg i Trondheim. Polar Bear var kodenavnet på planen for beskyttelse av havnene og havneanleggene i Norge. Til sammen 123 mann med befal var med i gruppen.
Etter krigen søkte han jobb og visum til USA.
Han møtte Thor Heyerdahl i New York hvor han ble spurt om å delta i konstruksjonen av Kon-Tiki-flåten og bli med i ekspedisjonen. Ombord på flåten var han nestkommanderende og fikk ansvar for de meteorologiske og hydrografiske målingene. Watzinger spilte en viktig rolle i planleggingen og gjennomføringen av Kon-Tiki-ferden. Han var med på å planlegge og konstruere flåten, og var Thor Heyerdahls nestkommanderende på seilasen over Stillehavet i 1947. Noen år før bodde han i Kristiansund, jobbet på Heide og løp for Norodd.
Etter Kon-Tiki-ekspedisjonen var han bosatt i Lima i Peru til 1970, hvor han arbeidet som leder for fiskeriprosjekter og rådgiver i fryseteknikk for bl.a. W.R. Grace & Co og Atlas. Watzinger var blant annet leder for en norskeid fiskemelfabrikk i Pisagua i Nord-Chile med eksport av fiskemel til USA og Europa. 1952 ble Watzinger tildelt Orden al Mérito por Servicios Distinguidos av Perus utenriksdepartement.
Fra 1970 var Watzinger direktør i FAOs (FNs organisasjon for ernæring og landbruk) fiskeriavdeling i Roma, og 1977–79 var han assisterende generaldirektør i FAO.
Watzinger var sønn av Adolf Watzinger, mangeårig professor i maskinlære ved NTH.
Neontetra
Neontetra er en liten karpelaks som er utbredt i akvaristikken. Det er en pelagisk ferskvannsfisk som finnes i Amazonas i Sør-Amerika.
Beskrivelse
Neontetra kan ofte forveksles med den nesten identiske kardinaltetraen. Forskjellen er at neontetraens røde linje bare går fra midten og bakover, mens kardinaltetraens begynner helt foran på fisken. Å se forskjeller på kjønnene er vanskelig. Neontetraen blir oftest 3 cm lang, og kan bli opp mot fem år gammel.
Trivsel
Den foretrekker mørkt bunnsubstrat og ikke for mange større fisker. Neontetra er en stimfisk og trives bedre jo større stimen er. De bør derfor holdes i stim på minst 10 fisk for å være sunne og leve lenge. De kan holdes i temperaturer mellom 20 og 28 °C, men når vannet er over 24 °C lever neontetraen ikke like lenge som i kjøligere vann.
Neontetraen kan lett bli offer for større fisk i akvariet. Skalare er en fisk som gjerne jakter på neontetra.
Tanche
Tanche og Tank (andre stavemåter er Tanch, Tanke, Tanck og Tancke) er en eller flere tyske, danske og norske slekter.
Tancke i Tyskland
Et større antall bærere av navnet Tancke/Tanck/Tank kjennes i Wismar, særlig på 1400-tallet, 1500-tallet og 1600-tallet. Til dem hørte Dr. Otto Tanck (1587–1637) i Lübeck, domprost og syndikus i Det frankiske riksridderskap, Marcus Tancke (ca. 1550–1593), rådmann i Wismar, og «dominius» Johann Tancke († 1553).
Martin Tancke
Martin Tancke (1604–e. 1675; fra Wismar), som siden 1638 hadde vært tjenestemann hos kong Christian IV av Danmark og Norge, ble den 23. oktober 1643 tatt opp som medlem av Danmarks adel. Det var Tancke som opplyste at slektens stamfar skulle ha blitt adlet av keiser Karl IV av Det hellige romerske rike. Dette er trolig ubekreftet av andre kilder.
Martin Tancke var Danmarks resident i Haag. Han var en av adelsmennene som i 1660 deltok i stendermøtet i København. På slutten av sitt liv var Tancke kammerråd hos kurfyrsten i Sachsen.
Tanche i Maribo og Haderslev
Carsten Hansen Tanch/Tanche (om. 1570–1650) var borgermester i Haderslev, samt borger og rådmann i Maribo på Lolland. Et portrett av ham er avbildet i O. Forstrøms Fredrikshald i 250 Aar, I. Del. Dessuten fantes det en annen og eldre mann i Haderslev som het Carsten Tanche. Han var død før 1605. Det var denne og hustruen Anna som skjenket byens kirke to lysestaker.
Carsten Hansens sønn, Hans Carstensen Tanch/Tanche (født 26/3-1604 i Maribo) flyttet til Norge, og ble således stamfar til slekten Tanche. D  et er dog uvisst hvorvidt Carsten Hansen også var far til Niels Carstensen Tank (eller Tanche), som ble stamfar til slekten Tank i Halden. Denne usikkerhet kommer bl. a til uttrykk i O. Forstrøms Fredrikshald 250 Aar, I. Del, s. 336: "Slegten Tank stammer fra Danmark. Den første derav, som skal ha bosat sig i Norge, var Niels Carstensen Tank, vistnok en søn av borgemester i Haderslev Carsten Tank." Da Niels skal ha vært født ca. 1649 må det regnes som meget usannsynlig at han var Hans Carstensens helbror.
Tanche
Hans Carstensen Tanch/Tanche var regimentssekretær og håndskriver for Christopher Knudsen Urne til Asmark, Norges riksstattholder, før han ble utnevnt til sorenskriver i Østerdalen og Solør. Han tok avskjed fra sitt embete i 1661 og forble boende på gården Kluge i Vang til han døde i 1676.
Hans Carstensen Tanches sønn Niels Hansen Tanche flyttet til Nord-Norge,  hvor han gjennom datteren Karen Nielsdatter Tanche, gift med Tor Tomassen av skipperslekten på Sund i dagens Leirfjord, fikk etterkommere, hvorav flere bar navnet Tanche som mellom- eller etternavn.
Hans Carstensen Tanches andre sønn Christopher Hansen Tanche ble prost og far til Karen Christophersdatter Tanche, som ble gift med sogneprest Bernt Ancher i Land, som slekten Anker stammer fra. Deres barn var blant andre Erich Ancher (1709–1785; gift med Anne Catharine av slekten Tank i Halden), Christian Ancher (1711–1765) og sogneprest Christopher Ancher. Medlemmer av slekten Anker ble adlet i 1778, etter at de lenge hadde vært ledende innenfor det såkalte handelspatrisiatet. Forannevnte Christian Ancher var far til Peder Anker, som gjennom datteren Karen Anker var morfar til Norges siste greve med offentlig anerkjennelse, Peder Anker grev Wedel-Jarlsberg.
Tank i Halden
Niels Carstensen Tank (eller Tanche), som skal ha vært sorenskriver Hans Carstensen Tanches bror, begynte som kjøpmann i Halden. Hans sønn var Carsten Tank d.e., hvis barnebarn blant andre var statsråd Carsten Tank d.y., som inngikk ekteskap med (1) Bertha Sophie Leth og (2) Cathrine von Cappelen, og Anna Catharine Tank, som ble gift med Erik Ancher (hvis mor var Karen Christophersdatter av slekten Tanche), med hvem hun hadde sønnene Peter Anker (ingen barn), guvernør i Trankebar, og Carsten Tank Anker (ingen barn), statsråd og eier av Eidsvoll jernverk, der Grunnloven ble underskrevet den 17. mai 1814.
Misjonæren Otto Tank, som var sønn av Carsten d.y. og Cathrine Tank, innvandret til Green Bay i Wisconsin. Han hadde bare ett barn, datteren Mary, og har for øvrig ingen etterkommere der.
Den østlandske grenen eide blant annet Rød herregård.
Tank i Bergen
En slekt med navnet Tank levde i Bergen, og til den hørte kjøpmann og legatstifter Hans Tank (1742–1804), som Tanks videregående skole har navn etter. Slekten kom til Norge med Hans Tanks farfar, Hans Adolph Tanche, som i 1711 tok borgerskap i Bergen.
Tank og Tank-Nielsen
Telegrafdirektør Carsten Tank Nielsen (1818–1892) er opphavet til slektene Tank og Tank-Nielsen. Nielsen var selv ingen etterkommer av slekten Tank i Norge, men hadde Carsten Tank som fornavn. På tiden da han ble døpt var det vanlig å ta med både fornavn og etternavn ved oppkalling etter noen.
Slekten Tank fikk navnet ved kongelig resolusjon i 1905. Carsten Tank Nielsens sønn professor Yngvar Nielsen (1843–1916) og dennes hustru Juliane Anna Hedevig Wedel-Jarlsberg (1847–1927) var foreldre til blant andre politimester Carsten Tank, Molde, arkivkonsulent Gunnar Tank (1878–1942) og lektor Roar Tank (1880–1957), Drammen. Blant senere etterkommere er advokat Sigrid Tank, Oslo.
Slekten Tank-Nielsen stammer fra kontreadmiral Carsten Tank-Nielsen (1877–1957), som var Carsten Tank Nielsens sønnesønn og dermed nevø av Yngvar Nielsen
Navn
Navnet Tanche finnes i dag i slektsnavnet Tanche-Nilssen, som pr. 2012 har 13 bærere. Navnet Tank finnes både alene og i slektsnavnet Tank-Nielsen, som pr. 2012 har henholdsvis 9 og 25 bærere.
Våpen
Det er blitt brukt forskjellige våpenskjold av forskjellige personer med navnene Tanche, Tancke, Tank og videre. Et par figurmotiver finnes i de fleste kjente våpen: tårn og bjørnelabb. Det er ikke påvist hvorvidt dette har sammenheng med slektskap eller bare er kopiering på grunn av navnelikhet, slik som det ses i en mengde andre tilfeller på 1600-tallet og 1700-tallet i Danmark, Norge, Tyskland og andre land.
Tyskeren Johann Tanckes våpen beskrives slik: Delt av blå og rød, fremst [dexter] et halvt sølvfarget tårn og bak [sinister] en utovervendt sort bjørnelabb; på hjelmen et sort bjørnehode.
I Landeshauptarchiv Schwerin (Acta civitatum specialia Wismar, nr. 323) befinner det seg et dokument med to varianter av våpenet. Det ene har på sølvfarget bakgrunn en opprett mot venstre vendt sort bjørnelabb og på blå bakgrunn et framkommende halvt rødt tårn. Det andre skiller seg fra det første ved at tårnet står på grønn mark.
Et epitafium etter domprost Otto Tanck viser et rødt tårn på sort bakgrunn og et sort bjørnelabb på sølvfarget bakgrunn.
Dansken Martin Tanckes skjold av 1643 er firdelt. Det har i første felt et framkommende tårn eller borg, i annet felt en bjørnelabb, i tredje felt en opprett tohalet løve og i fjerde felt et tårn eller en borg. Hjelmen er kronet og hjelmtegnet er en oppvoksende kronet løve med to haler. Våpenet er heraldisk beskrevet (blasonert) i Thiset & Wittrup.
Dansken Carsten Tanche i Haderslev ble i 1605, etter sin død, tillagt et våpen som er kløvd av felt med tårn og bjørnelabb. Dette våpenet så vel som hustruen Annas våpen er gravert inn på to lysestaker i byens kirke, som har denne innskriften: «CARSTEN TANCHE ANNA TANCHE ERBEN HABEN DIESE KRONEN GODT ZOEM EHREN DER KIRCHE ZUM ZIERATH HERRICHTEN LASSEN»
Den norske presten Nils Hansen Tanche hadde i sitt segl fra 1699 et skjold med en framkommende hånd som holder rundt et liljesepter
George Gascoigne
Gascoigne eksperimenterte med en rekke nye former i sin diktning, og er blant annet kjent for ettertiden som den første engelskmann som skrev en prosafortelling fra samtiden.
Han skrev også den første samlede sonettesekvens, den første avhandling om diktekunsten og en av de første satirer. En annen av hans skrifter er den første gjendiktning til engelsk av italiensk tragedie og komedie.
Tony Almeida
Tony Almeida er en fiktiv person i den amerikanske tv-serien 24. Tony var gift med Michelle Dessler, en annen agent som tidligere jobbet sammen med ham. Han og kona jobbet for CTU (Counter Terrorist Unit), og Tony var med i de fem første sesongene, før han «døde» i serien. Senere kom det fram at han ikke var død allikevel, og han kom tilbake i sesong 7, som en undercover «bad-guy», siden han ville finne sjefen for «the bad-guys», Alan Wilson.
Sesong 1
I den første sesongen var han en tekniker som jobbet på CTU, der han hjalp Jack med å fange Ira Gaines, og deretter Drazen-familien.
Sesong 5
I starten av denne sesongen hadde Tony og Michelle trukket seg tilbake fra CTU, for å få mer tid til hverandre. Men freden varte ikke lenge. For en dag da Michelle skulle sette seg inn i bilen, eksploderte en bombe i bilen. Tony løp ut, men det var for sent. Michelle døde i armene hans. Det kom en ny eksplosjon, og Tony ble bevisstløs, og brakt til sykestua på CTU. Der lå han lenge i koma før han våknet opp. Da han våknet, husket han ingen ting om ulykken. Da han sa at han ville se Michelle, sa alle at hun bare var på en annen sykestue. Men han trodde ikke på noen, derfor listet han seg ut til en PC der han sjekket profilen til Michelle. Da han så ordet DECEASED knakk han sammen. Så ville han ha hevn, og han som hadde drept kona het Christopher Henderson, og lå i sammen sykestue, i koma.
Tony fant fram en dødelig sprøyte og hadde tenkt å gi Henderson et shot. Men så kom Jack stormende inn og beordret Tony til å stoppe. Akkurat samtidig våknet Henderson opp fra koma og tok sprøyten Tony hadde og stakk den i han. Tony ble forgiftet og falt sammen i armene til Jack. Hans siste ord før han døde, var «She's gone, Jack». Så døde han i armene til Jack.
Bakgrunnen for dette var at Tony Almeida og Michelle Dessler i tillegg til Chloe O'Brian og David Palmer, var de eneste som visste at Jack var i live. Så derfor prøvde noen å drepe dem. De klarte å drepe Tony, Michelle og Palmer, Chloe var den eneste som overlevde. Dette, som var en del av Sentox-nervegass konspirasjonen, ble utført av Christopher Henderson, Jack fant til slutt at det var president Charles Logan som stod bak denne konspirasjonen. Senere, i neste sesong, et år etter, finner Jack ut at der hans egen bror Graem Bauer, og faren hans Philip Bauer var hjernene bak det hele.
Mange ser på Tonys død som noe av det tristeste i 24s historie. Det er også mange spekulasjoner om hvorfor han ikke fikk sin egen Silent Clock på klokken i slutten av episoden. Noen av disse spekulasjonene går ut på at Tony fortsatt er i live.
Sesong 7
Tony Almeida er med i denne sesongen, og hjelper Jack Bauer. Senere i sesongen ser det ut til at han er en av «the bad guys», men til slutt viser det seg at han har et større prosjekt på gang. Han er nemlig ut etter den øverste personen i denne konspirasjonen, Alan Wilson. Tony vil helst skyte ham, men Jack Bauer kommer i siste liten og får avverget situasjonen. Alan Wilson blir satt i varetekt, og sesongen avslutter som et stort spørsmålstegn.
Gråtekone
Gråtekone, også kalt hylekone, klagekone og sørgekone, er en kvinne som får betaling for å gråte og klage over en avdød og uttrykke sorg i forbindelse med en begravelse. Hun kan også synge klagesanger ved båren. Gråtekoner har siden oldtida blitt brukt mange steder, ikke minst i Orienten.
Betegnelsen «gråtekoner» kan også brukes spøkefullt eller nedsettende om personer som syter, for eksempel over politiske vedtak som allerede er fattet.
Historikk og utbredelse
Tidligere var skikken med profesjonelle gråtekoner utbredt i mange kulturer, blant annet i Det gamle Egypt, antikkens Hellas, Romerriket, Midtøsten og Karelen. Yrket er nevnt i Bibelen, i det sumeriske Gilgamesj-eposet nedskrevet cirka 2000 f.Kr. og i flere diktverk siden.
Tilsvarende norsk skikk omtales av J.S. Welhaven (1807-73) fra Strilelandet utenfor Bergen tidlig på 1800-tallet: Opptil åtte gråtekoner satt rundt kisten med den døde i, i sin egen båt på vei til begravelsen. De var kledd i svart, men med hvite, nonneaktige hodeplagg. Når de gikk i land, steg klagehylene. Welhaven opplyser at de gråt «virkelige tårer, for det er deres fag». I nyere tid gikk man over til å la kisten med den døde i stå på låven frem til gravferden.
Oppgavene for gråtekonene har variert, men de har ofte arbeidet sammen. De har våket over den døde, eller ved graven, sunget klagesanger, salmer og hymner, grått og akket seg på forskjellig vis, for eksempel ved å slite seg i håret eller klærne som tegn på fortvilelse, smerte, savn og sorg. Å rive i stykker klærne foran en folkemengde, kanskje inntil brystet blir blottet, er kjent fra flere fortellinger i Bibelen. Skikken praktiseres fortsatt innen jødedommen under betegnelsen keriah. Fordi det er forbudt å krabbe på knærne og slite seg i håret, har det utviklet seg et regler for å flerre klærne sine i sørgeperioden (shiva). En variant av dette er svarte sørgebind med en symbolsk rift. Gråtekoner var spesialister i overgangsriter, og kan oppfattes også som sjeleførere som skulle hjelpe den døde i overgangen fra levende til død og forberede det endelige oppholdet i dødsriket.
Gråtekoner var vanlige i England fra 1600- til 1800-tallet. Der brukte man også funeral mutes, formidlet av begravelsesbyrået. Disse «stumme» var vanligvis helt taleføre, men det var deres oppgave å se overmåte triste ut og ellers forholde seg tause under begravelsen. Spor av skikken fantes hos romerne, der en taus mime-skuespiller deltok i fornemme familiers begravelsesopptog, kledd i svart og iført en voksmaske som forestilte den avdøde.
Fortsatt skal det finnes gråtekoner i Hellas, der klagesangene er en egen genre som ikke omtaler Kristus eller kristendommens forespeiling om et lykkeland etter døden, men tvert om kretser rundt antikkens dødsforestillinger om Hades og ferjemannen Kharon. Også i Sør-Italia og hos flere slaviske og asiatiske folk finnes det gråtekoner. Den filippinske filmkomedien Crying Ladies handler om tre kvinner som er deltidsarbeidende gråtekoner i det kinesisk-filippinske miljøet i Manilas Chinatown.
Sergio Badilla Castillo
Sergio Badilla Castillo (født 30. november 1947 i Valparaiso, Chile) er en chilensk poet, forfatter og dramaturg. Badilla Castillo er grunnlegger av transrealismen i den moderne dikting. Han regnes som en av de viktigste latinamerikanske dikterne og har en viktig posisjon i nyere spanskspråklige lyrikk.
Dikting
Badilla Castillo debuterte i 1971. Han begynte ganske snart å eksperimentere med friere former, og det meste av lyrikken hans er skrevet i frie former. Hans dikt er ofte skrevet rundt flere tidsdimensjoner og scenarier som løper parallelt i samme tekst. Situasjonen kan synes kompliserte i begynnelsen, men i løpet av teksten blir det enklere å forstå takk være tekstenes dype menneskelige og filosofiske innsikter.
Spanias statsminister
Spanias statsminister bærer offisielt tittelen «regjeringspresident» (spansk: Presidente del Gobierno). På spansk kan statsministeren omtales som Presidente, da som en forkortelse av den offisielle tittelen. Dette må ikke forveksles med tittelen president i betydningen «statssjef», da Spania er et konstitusjonelt monarki med en konge som statsoverhode.
Valgprosedyre
Etter grunnloven av 1978 velges statsministeren av deputertkammeret, som er underhuset i Spanias parlament. Formelt skjer dette ved forslag fra kongen etter at det har vært avholdt valg. Valgperioden er fire år, med mulighet for utskrivelse av nyvalg. Spanias statsminister velges indirekte gjennom nasjonalforsamlingen og må ha eksplisitt støtte fra et flertall i underhuset.
Etter avholdt valg starter presidenten i deputertkammeret en konsultajonsrunde for å finne fram til den mest aktuelle statsministerkandidaten. Som regel er dette lederen for partiet som vant valget, men dette avhenger av at partiet har flertall, enten alene eller sammen med støttepartier. Når en statsministerkandidat er funnet ber presidenten i deputertkammeret kongen om å foreslå vedkommende for nasjonalforsamlingen. Kandidaturet gjennomgår en to dager lang investiturprosess der statsministerkandidaten legger fram sitt politiske program, etterfulgt av debatt. Prosessen avsluttes av en avstemning der kandidaten må ha et flertall av stemmene bak seg, det vil si minst 176 av de 350 representantene. Etter dette blir kandidaten formelt utpekt som regjeringssjef av kongen.
Oppløsningsrett og mistillitsforslag
Grunnloven bestemmer at statsministeren har oppløsningsrett og kan skrive ut nyvalg. Dette ble særlig benyttet i de første valgperiodene etter overgangen til demokrati og gjennom PSOEs lange regjeringsperiode. Siden har statsministeren ikke benyttet seg av oppløsningsrett og nasjonalforsamlingen har sittet valgperioden ut. Nasjonalforsamlingen kan på sin side felle regjeringen, men bare ved konstruktivt mistillitsforslag. Det betyr at det ved avstemningen i parlamentet må foreligge et regjeringsdyktig alternativ med en statsministerkandidat som da får flertallets støtte i nasjonalforsamlingen, en ordning tilsvarende den Tyskland har. Dette har aldri kommet til anvendelse i Spania. Oppløsningsretten og kravet om konstruktivt mistillitsforslag er ordninger som styrker statsministerens stilling i forhold til nasjonalforsamlingen og som bidrar til maktkonsentrasjon hos regjeringssjefen.
Diploglottis
Diploglottis  er en planteslekt av løvtrær i såpebærfamilien (Sapindaceae). Den tilhører hovedgruppen i familien, dvs. den store underfamilien Sapindadeae som omfatter ca. 135 av familiens anslått 140 arter.
Ave mariamonogram
«Ave Maria» betyr «vær hilset Maria». Ordene er hentet fra Det nye testamentes beretning om engelen Gabriel da han fortalte jomfru Maria at hun skulle bli mor til Jesus.
Den vanlige framstillingen av ave mariamonogrammet er med bokstaven A som har en v mellom bena og ofte en tverrstrek øverst. Denne figuren er tolket som A og M. I bumerker finnes det varianter der denne figuren er satt sammen med andre strekfigurer.
Når det er en tverrstrek øverst på bokstaven A, minner den om en kombinasjon med bokstaven T som tilsvarer den greske bokstaven tau. Denne utformingen av A er derfor også blitt kalt for  tau alfa.
Bokstaven A er i forskjellige utforminger brukt i kristen kunst og i bumerker. Den er blitt tolket som en forkortelse for de to greske bokstavene alfa og omega (Skånberg, side 159-161). Den kan da være et symbol for Jesus, ut fra ordene i Johannes' åpenbaring, Det nye testamente kap. 22 vers 13.
Diplopeltis
Diplopeltis  er en planteslekt i såpebærfamilien (Sapindaceae). Den tilhører hovedgruppen i familien, dvs. den store underfamilien Sapindadeae som omfatter ca. 135 av familiens anslått 140 arter.
St. Franciskus Xaverius kirke
St. Franciskus Xaverius kirke er en katolsk menighet og kirke i Arendal, den eneste i det tidligere fylket Aust-Agder, stiftet i 1911.
Menigheten
Da menigheten ble stiftet var det kun to katolikker i Arendal, den ene var Fru Sigrid Boe som skrev til biskop Johannes Olav Fallize i 1895 og fortalte om sin overgang til katolisismen. Hun fikk svar tilbake hvor Fallize uttrykte et ønske om å opprette menighet i byen. Det tok noen år, men 22. juli 1911 ble eiendommen med matrikkelnummer 236a og 294 på totalt 4 000 kvadratmeter kjøpt for 28 000 kr for å tilhøre en ny menighet i Arendal. På eiendommen var et trehus egnet som hospital, et stenhus tiltenkt som prestegård, samt en paviljong og et uthus. Eiendommen ble overtatt 1. oktober samme år. Misjonsstasjonen startet opp 11. november 1912, med Karl Kjelstrup (1874-1946) som første sogneprest. Det ble holdt høymesse denne dagen, med fullsatt kirke. Da Kjelstrup avtrådte stillingen som sogneprest i Arendal i 1921 var menigheten blant landets største. Fru Boe døde i 1954.
I 2017 hadde menigheten 1 574 medlemmer fra 60 ulike nasjoner. I tillegg til kirken driver menigheten St. Franciskus barnehage og stiller med skoleprest til St. Franciskus skole som forøvrig er et selvstendig subjekt underlagt Oslo katolske bispedømme. Kirkesognet omfatter kommunene Arendal, Risør, Grimstad, Gjerstad, Vegårshei, Tvedestrand, Froland og Åmli i Aust-Agder, og Fyresdal og Nissedal i Telemark. Menigheten hører inn under Oslo Katolske Bispedømme. Sogneprest fra 1973 til 2001 var pater Alan Cyril Littlewood og senere: pater Arne Dominique Fjeld OP (2001-2004), pater Sigurd Markussen (2004-2008), pater Nikolas Goryczka OFM (2008-2013), pater Grzegorz Gryz OFM (2013-2017), pater Sigurd Markussen (2017-).
Primera División 1961–1962
Primera División er den spanske toppdivisjonen i fotball. Den ble opprettet i sesongen 1929-30. Det spanske fotballforbundet står for organiseringen av ligaen.
St. Franciskus Xaverius kirke
Kirken
Menighetens første kirke var en trekirke på Tyholmen som ble bygget etter ordre fra biskop Fallize. Allerede i 1914 var kirken og skolen menigheten drev for liten, men planene om ny kirke ble skrinlagt grunnet den første verdenskrig. I 1935 fikk menigheten valget om ny kirke eller ny skole, valgte da ny skole. I 1947 fikk menigheten avslag på tillatelse om å bygge ny kirke, da andre bygg ble prioritert først. Flere søknader ble så avslått om ombygging før en søknad endelig ble godkjent 3. juni 1952, men søknaden ble omhandlet som nybygg da ombyggingen var såpass omfattende.
Primera División 1961–1962
Ligatabell
K=kamper spilt, V= vunnet, U= uavgjort, T= tap, MF-MM= mål for-mål mot, P = Poeng
St. Franciskus Xaverius kirke
Kirken
24. januar 1954 ble så en ny og større murkirke vigslet på samme sted som den første kirken tidligere sto. Arkitekt var Ugland & Thorne. Kirken ble utvidet fra 110 sitteplasser til 150 i 2009 med nytt tilbygg til 5 millioner kroner. Nybygget ble tegnet av arkitket Kjell Jensen ved Arkitektkontoret Kjell Jensen AS. Det ble i samme omgang blant annet laget handikappheis, nye kontorer i etasjen under kirkerommet, lagt varmekabler i trappen ute, samt fundamentert ordentlig, da kirken sto på en sprekk i fjellet. Innvielsen på nybygget ble holdt 3. januar 2010, hvor kirken ble vigslet av biskop Bernt Ivar Eidsvig.
Xavantina
Xavantina er en kommune i delstaten Santa Catarina i sørregionen av Brasil.
Værste
Værste var det folkelig navnet på Fredrikstad Mekaniske Verksted på Kråkerøy i Fredrikstad.
Breiflabb
Breiflabb (Lophius piscatorius) er en rovfisk i breiflabbfamilien. Den kalles også «sjødjevel» og «havtaske».
Beskrivelse
Breiflabben kan bli opptil 200 cm lang og veie mer enn 98 kg, men er vanligvis betydelig mindre. Hunnfisken blir mye større enn hannfisken (kjønnsdimorfisme). Verdensrekorden var på 99,4 kg, tatt på garn av Kåre Haugland og John Arne Mostraum på Hjelmås i Hordaland i februar 2010, frem til 7. januar 2012 da Frank-Rune Kopperud fikk en på 115 kg i garnet i Høylandssundet i Kvinnherad. Det er fanget flere eksemplarer på over 70 kg.
Værste
Verkstedet, som på begynnelsen av 1900-tallet var en av Norges største arbeidsplasser med omkring 2500 arbeidstakere på det meste, ble nedlagt i 1987. I 1998 ble eiendommen solgt fra Kværner til et nyopprettet byutviklingsselskap ved navn Værste AS, som bestod av en gruppe lokale investorer og den mekaniske bedriften Jotne AS. Områdets totale størrelse er på ca. 800 mål, hvorav Værste AS eier 650 mål og Jotne AS de resterende 150. Værste er definert som et bytransformasjonsområde i kommuneplanens arealdel og den kommunale strategien er å utvikle området til en ny sentral bydel. Transformasjonen er i gang, men utviklingen hindres av et sprengt vegnett i Fredrikstad sentrum. Ny infrastruktur er satt som betingelse for større utbygging av området. Et nytt internt og eksternt veinett, inkludert en ny firefelts broforbindelse til sentrum, vil stå klart i 2009. Dette prosjektet er hovedsakelig brukerfinansiert.
Breiflabb
Beskrivelse
Breiflabben er som oftest brun, lysebrun eller grå i fargen med mørkere flekker eller områder. Buken er helt hvit. Kroppen er flattrykt med et veldig bredt hode som utgjør nesten halve lengden av fisken. Det kan se ut som om den bare består av hode og hale. Under haken har breiflabben en rekke hudfliker. Den fremste finnestrålen i første ryggfinne er omdannet til et «fiskeredskap» som den bruker for å lokke til seg andre fisker. Brystfinnene er runde og meget store. Breiflabben er en mester i kamuflasje og går omtrent i ett med bunnen.
Atferd
Breiflabben blir ofte observert halvveis nedgravet i sand og er lett å overse på grunn av sin gode kamuflasje. Den er en typisk bunnfisk og lever fra fjæra og ned mot 2000 m. Den trives best på bløtbunn, men det er ikke uvanlig å finne den på hardbunn.
Værste
Til tross for at den nye veiforbindelsen til sentrum ikke vil stå klar før i 2009 har Værste AS fått tillatelse til en beskjeden start på transformasjonen, blant annet på bakgrunn av bygging av en ny gangbro mellom torvet og Værste. Til tross for at utbyggingen såvidt er startet huser Værste allerede i dag en rekke bedrifter og institusjoner. Høgskolen i Østfolds avdeling for helsefag ligger på Værste og høgskolens avdeling for real- og ingeniørfag er vedtatt flyttet fra Sarpsborg til Værste i løpet av nær framtid. Det Norske Veritas, Xscreen, Øst Tech, Eimskip, Europark, Norsk Institutt for Scene og Studio og Stiftelsen Østfoldforskning er blant aktørene som allerede er etablert. I tillegg finnes Medieparken AS som er et medieproduksjonsselskap og en tilhørende medieklynge. For tiden bygges det et nytt idretts- og næringsanlegg, som vil huse Fredrikstad Fotballklubbs nye hjemmebane, med plass til 12 500 tilskuere, og 30 000 kvadratmeter næringsareal, blant annet et filmstudio for Medieparken Studios. Det bygges også et nytt kontorbygg for COWI som vil stå ferdig i november 2007, i tillegg til en ny eksklusiv leilighetsblokk som vil stå ferdig høsten 2008. Tollregion Øst-Norge flytter inn i sine nye lokaler i mai 2007.
Jotne AS sin utbygging kan starte når den nye veiforbindelsen er ferdigstilt i 2009. De har opprettet selskapet Elvebyen AS sammen med FOBBL og OBOS, som vil stå for boligbyggingen på deres område. Arkitektfirmaet Snøhetta AS er engasjert for å utarbeide reguleringsplan og bokonsepter for området.
Totalt planlegger Værste AS omkring 1000 leiligheter og en ukjent antall kvadratmeter næringsareal ved ferdig utbygging, mens Jotne AS planlegger 900 boliger og 30 000 kvadratmeter næringsareal.
Breiflabb
Atferd
Under gytingen på våren trekker breiflabben ned på store dyp. Når eggene er nyklekte henger de sammen i lange geleaktige bånd på opptil 10 m som flyter opp mot overflaten. Yngelen lever pelagisk frem til den er omtrent 6 cm, da søker den mot bunnen.
Finna
Finna er ei elv som har sitt utspring fra innsjøen Honnsjøen og renner gjennom Finndalen, Skårvangen, Skogbygda, Vågåmo og ut i Ottaelva, like nedenfor utløpet av Vågåvatnet. I Finndalen bukter Finna seg i meandersvinger og mange gamle kroksjøer er å finne. Finndalen er en vid og åpen dal på 700-950 moh. Nedbørfeltet ligger ellers for det meste over 1000 moh med høyeste punkt Skardstind (1883 moh) på grensen mot Loras nedbørfelt. Råkåi og Skjerva er viktige sideelver, og Råkåi drenerer et større areal enn hovedstrengen før samløp. Sideelvene danner til dels store vifter der de renner ut i hovedelven. Et fint utsiktpunkt er Klympen. Elva renner gjennom Finndalen landskapsvernområde forbi flere seterområder som Vangen, Sterringen, Breistulen og Odden. Når Finna har passert Odden går dalen over fra å være en hengende U-dal til en V-dal og går i flere stryk og fossefall. Den største fossen heter Hølgjelfossen og ligger rett øst for grensa mellom Lom og Vågå kommuner. Rett nord for denne fossen og litt opp i lia ligger setertufta Klomsroi som er nevnt i et av Asbjørnsen og Moes eventyr om Jens Klomsroi. Hoveddelen av Finndalen ligger i Lom kommune, men når Finna går over til å bli fosser og stryk er den kommet inn i Vågå kommune.
Breiflabb
Utbredelse
Breiflabb er vanlig øst i Atlanterhavet fra Vest-Afrika og nordover til Barentshavet, i Middelhavet og Svartehavet. Finnes også vest i Atlanteren langs kysten av Nord-Amerika. I Norge er den vanlig langs hele kysten.
Økonomisk betydning
Breiflabb ble i tidligere tider regnet som en ufisk som man kastet på havet igjen. Nå blir den regnet som en meget god matfisk og det foregår et kommersielt fiske etter den. I Norge foregår dette som et direkte garnfiske på kysten av Møre og Romsdal,Sogn og Fjordane og Nordland
Insulin ble første gang isolert fra bukspyttkjertelen til breiflabb.
Finna
Finna ble i 1993 vernet mot kraftutbygging i Verneplan IV for vassdrag.
Lockheed X-27
Lockheed X-27 «Lancer» var et enseters jetdrevet eksperimentfly foreslått av Lockheed Corporation på slutten av 60-tallet. En fullskalamodell ble bygd, men USAs flyvåpen USAF avslo å finansiere flyet, og prosjektet ble kansellert.
Historie
X-27 var basert på Lockheed F-104 Starfighter som var en vellykket lettvekts-jager i Europa. Den egenfinasierte prototypen CL-1200 «Lancer» ble bygd ved Lockheeds «Skunk Works», og konkurrerte med F-5E Tiger II på eksportmarkedet. Uheldigvis for Lockheed tapte de kampen om eksportmarkedet i 1970, men USAs flyvåpen viste interesse, og vurderte en stund å kjøpe en eksperimentell prototype basert på CL-1200 med betegnelsen X-27. Prosjektet fikk imidlertid ikke finansiell støtte fra hverken Forsvarsdepartementet eller Kongressen, og X-27 ble skrinlagt etter at bare en fullskalmodell var bygd.
Design
X-27 var en viderutvikling av CL-1200, og var et siste forsøk på holde liv i F-104 Starfighter. Flyrammen var oppgradert, og en kraftigere Pratt & Whitney TF80-PW-100 turbofanmotor var prosjektert. Luftinntakene på sidene var rektangulære, og vingene var større og montert høyere og lenger bak. Bare nesepartiet og noen systemer og instrumentering var beholdt fra den opprinnelige F-104.
Slik X-27 var planlagt ville både kraft/vekt- og kraft/luftmotstand-forholdet være høyere enn F-104. Det ble anslått at det fra stillstand kunne klatre til 18 287 m (60 000 fot) på 9 minutter.
Spesifikasjoner
(Data basert på planlagt konfigurasjon)
Dimensjoner
Ytelse
Patentfullmektig
En patentfullmektig er en person som har spesialisert seg på å representere klienter som ønsker å oppnå patenter overfor patentmyndighetene og leverer tjenester i saker vedrørende patentspørsmål, som for eksempel å innlevere innsigelse (protest) på at det meddeles patent.
Norsk patentfullmektig
Selv om patentfullmektig er den offisielle betegnelsen på denne profesjonen benyttes også begrepet patentingeniør. I Norge er det eneste formelle krav for å kunne opptre som patentfullmektig overfor Patentstyret at man er bosatt i Norge. Likevel har nesten alle som arbeider som patentfullmektig teknisk utdannelse på sivilingeniørnivå. De fleste av disse er medlemmer av Norske Patentingeniørers Forening (NPF) og arbeider i ett av ca. et dusin norske patentbyråer. Utenlandske patentsøkere må benytte en norsk patentfullmektig ved innlevering av norsk patentsøknad.
Europeisk patentfullmektig
I Europa er det ulike krav for å kunne opptre som patentfullmektig. De enkelte land har hver sine kvalifikasjonskrav for å kunne representere en klient overfor det nasjonale patentverket, og disse er ikke de samme som stilles til en europeisk patentfullmektig, som har rett til å representere en klient overfor det europeiske patentverket European Patent Office (EPO). Da Norge tiltrådte den europeiske patentkonvensjonen ved inngangen til 2008 ble i alt 90 norske patentfullmektiger godkjent som europeiske patentfullmektiger på grunnlag av en såkalt «grandfathers clause». Disse er automatisk medlemmer av European Patent Institute (EPI). De norske patentfullmektiger som ikke har hatt mulighet til å bli godkjent på grunnlag av «grandfathers clause» må bestå en europeisk patenteksamen, European Qualifying Examination (EQE), for å kunne bli europeiske patentfullmektiger.
Den europeiske patentorganisasjonen (European Patent Organisation)
Det europeiske patentverket (European Patent Office (EPO)), som er hovedorganet til den europeiske patentorganisasjonen har som oppgave å meddele europeiske patenter. EPO er ikke et organ under Den europeiske union (EU), men er en selvstendig internasjonalt organisasjon etablert med grunnlag i den europeiske patentkonvensjonen, the European Patent Convention (EPC).
EPC stiller opp kravene for når en patentsøker må representeres av en europeisk patentfullmektig overfor det europeiske patentverket. Typisk vil det kreves en patentfullmektig dersom patentsøkeren ikke har sin forretningsadresse i en medlemsstat.
Sankt Georgsordenen
Bakgrunn og utvikling
Sankt Georgsordenen ble opprettet for å belønne usedvanlig innsats på slagmarken. I tsartiden ble Sankt Georgsordenen sparsomt tildelt. Utnevnelse til ordenen innebar adelskap. Medlemmer av ordenen ble kalt riddere av Sankt Georg. Gjennom dette oppnådde Sankt Georgsordenen høy status og verdsettelse. Ordenens to høyeste grader ble tildelt av tsaren selv, mens de to laveste gradene også kunne tildeles av befalshavere i felt. Sankt Georgsordenen fikk ordenskapittel og sete i St. Petersburg.
Sankt Georgsordenen ble, sammen med de øvrige av tsartidens ordener, opphevet ved dekret av 10. november 1917. Den ble i 1918 erstattet av Den røde fanes orden. I 1943 etablerte presidiet i Det øverste sovjet Storhetsordenen modellert etter den prestisjefylte Sankt Georgsordenen og med ordensbånd i de samme farger. Ordensbåndets farger ble også tatt i bruk i andre sammenhenger av Sovjetunionens forsvarsstyrker.
Etter Sovjetunionens sammenbrudd ble Sankt Georgsordenen i prinsippet gjenopprettet i 1992. Først noen år senere, 8. august 2000, ble Sankt Georgsordenen gjeninnført i praksis gjennom et presidentdekret, som ga ordenen nye statutter. Den russiske føderasjons ordensvesen ble nyordnet ved president Dmitrij Medvedevs dekret av 7. september 2010 og ordenens statutter ble konsolidert. Sankt Georgsordenen rangerer fra 2010 som nummer som nummer to av 15 ordener i Russlands ordensvesen, bak Andreasordenen, men foran Fedrelandets fortjenstorden, Aleksander Nevskij-ordenen og Suvorovordenen.
Inndeling
I 1807 ble det innstiftet et utmerkelsestegn i tilknytning til ordenen, hovedsakelig tiltenkt vanlige soldater og befal. I 1856 ble utmerkelsestegnet utvidet til fire grader. Ytterligere hederstegn kom til i form av våpen oppbundet i Sankt Georgsordenens ordensbånd. Militære enheter kunne også tildeles ordenen i form av særlige faner eller trompeter.
I tilknytning til ordenen finnes det fra 2000 et utmerkelsestegn, Sankt Georgskorset.
Insignier
Ordenstegnet for Sankt Georgsordenen består av et hvitemaljert kors med armer som smalner inn mot korsmidten. Midtmedaljongen bærer en avbildning av Sankt Georg som dreper dragen. Korset er i sølv for fjerde til tredje grad, i gull for første grad.
Ordensbåndet er gul-gyllent med svarte striper, våpenfargene fra tsartiden. Fargene beskrives i våre dager som symboliserende stål og ild.
Tildeling
Ordenens andre grad ble tildelt befalshavere som erobret en utenlandsk provins. Totalt 123 offiserer ble utnevnt til storkorsriddere av andre klasse. Av disse var 21 utlendinger. Under Nikolaj II ble det foretatt seks utnevnelser til andre klasse, herunder to utlendinger, de fransk generalene Ferdinand Foch og Joseph Joffre. Tredje grad av Sankt Georgsordenen ble tildelt offiserer som hadde utvist personlig mot i ledelsen av sine avdelinger, såfremt disse allerede var utnevnt til fjerde grad. Fjerde grad kunne tildeles uavhengig av militær grad for heltemodig innsats. Carl Gustaf Mannerheim, senere finsk feltmarskalk, ble tildelt fjerde klasse av Sankt Georgsordenen etter å ha utmerket seg ved fronten under tjeneste i den keiserlige hæren under den første verdenskrig.
Etter gjenopprettelsen av Sankt Georgsordenen i 2000 kan ordenen bare tildeles generaler og høyere offiserer for innsats i felten mot utenlandske fiender. Utmerkelsestegnet Sankt Georgskorset kan tildeles offiserer med lavere grad enn major, samt soldater.
Xaxim
Xaxim er en kommune i delstaten Santa Catarina i sørregionen av Brasil.
Shwe Shwe Poppi
Shwe Shwe Poppi er en type dukke fra Sør-Afrika. Shwe Shwe er et etstrykket tekstil i 100% bomull, som først ble produsert i India, og som ble introdusert i Sør-Afrika av tyske bosettere i 1858. I Sør-Afrika ble tekstilet først populært i xhosa-kulturen, og det var xhosa-kvinner som ga det navnet «shwe shwe», et navn som imiterer lyden Schwe Schwe-skjørt lagde når de gikk. Tradisjonelt ble stoffet laget i fargene indigo-blå, mørk rød og dyp sjokoladebrun, men i dag produseres det også i flere farger. Offisielt Shwe Schwe produseres i dag av Da Gama Textiles. Ordet poppi er afrikaans for «dukke» eller et mykt leketøy.
James Gillray
James Gillray (også stavet Gilray) (født 13. august 1757 i Chelsea, død 1. juni 1815 i London) var en britisk karikaturtegner og grafiker som er kjent for sine satiriske vittighetstegninger av politiske og sosiale motiver, særlig i tidsperioden fra 1792 til 1810.
Mange av Gillrays karikaturer var rettet mot kong Georg 3. samt de revolusjonære i Frankrike og Napoléon Bonaparte, men også kronprins Georg, prins av Wales, William Pitt den yngre og dronning Charlotte blev kritisert i hans tegninger. I tillegg kommer en rekke satiriske kommentrer til sosiale og andre forhold i samtida.
Gillrays verk ble utgitt av Hannah Humphrey, som han bodde hos i hele den perioden han var berømt. Paret giftet seg likevel ikke. Bildene ble utstilt i vinduene i trykkeriet og tiltrakk stor oppmerksomhet. Han avbildet også Hannah Humphrey og folk som betrakter verkene i vinduene.
Toronto Maple Leafs
Toronto Maple Leafs er en ishockeyklubb i den nordamerikanske proffligaen NHL. Klubben ble grunnlagt i 1917 og er en av de såkalte Original Six i ligaen. Klubben har vunnet Stanley Cup 11 ganger, senest i 1967.
Klubben spiller hjemmekampene sine i Air Canada Centre i Toronto, Canada. Klubbfargene er blått og hvitt.
«The Leafs» er et av de riktig klassiske lagene i NHL. De var med å grunnlegge ligaen i 1917 under navnet Toronto Blueshirts (1917-1918) og Toronto Arenas (1918-1919. Senere tok de navnet Toronto St. Patricks (1919-1927), men da den visjonære Conn Smythe kjøpte klubben i 1927 ble navnet endret til Maple Leafs. Smythe bygde også en ny arena til laget, Maple Leafs Gardens, og gjorde de til den mest populære klubben i Canada. Rivaler er Montreal Canadiens og Ottawa Senators. De opplevde sin storhetstid på 40-, 50- og 60-tallet, men har oppsiktsvekkende nok ikke vært i en eneste Stanley Cup-finale siden 1967. Kjente spillere Terry Sawchuk, Mats Sundin, Dave Keon, Tim Horton, Johnny Bower,  Weldel Clark, Börje Salming, Ted Teeder Kennedy
Bert van Vlaanderen
Bert van Vlaanderen (født 25. november 1964) er en nederlandsk tidligere friidrettsutøver som løp maraton.
Van Vlaanderens fremste meritt er bronsemedaljen fra VM 1993 i Stuttgart da han løp på 2.15.12. Han deltok i to OL uten fremskutte plasseringer. Han ble nr. 15 i OL 1992 og nr. 45 i OL 1996.
Villa Konow
Villa Konow ligger i Kråkenesveien 43 i Fana bydel i Bergen. Villaen ble tegnet for Lucie og ingeniør Francis Konow av arkitekt Frederik Konow Lund og oppført i årene 1935–36. Villaen regnes som arkitektens hovedverk og er beskrevet som en av de fornemnste eneboliger oppført i Norge i det 20. århundre.
Eksteriør
Bygningen er på to etasjer og oppført med bruddstein fra tomten. Det relativt flate valmtaket er tekket med skifer. Bygningen preges av en rektangulær gråsteinsblokk med asymmetriske fasader som er kontrastert med mindre symmetriske, bordkledde partier malt i blått og rødt. Det glatte fjellet kontrasteres og knyttes til bygningens rustikke mur med en kraftig, skråstilt støttepilar. Huset er bygget slik at kjelleretasjen er bygget inn i terrenget og at den øvre etasjen har direkte forbindelse til tomten med en terrasse mot sørvest. Terrassen fremhever sammenhengen mellom huset og terrenget og er bygget som en sydlandsk pergola med pilarer i gråstein.
Plassering og materialbruk gir bygningen preg av å vokse ut av det skrånende fjellet, mens den sluttede formen og fasadene gir bygningen et monumentalt uttrykk.
Plan
Inngangspartiet i kjelleren ligger mot nordvest. I kjelleren ligger det rom for fyr, koks, vaskerom, tørkerom, magasin, samt garderobe, pikeværelse, matbod, kjøkken og spisestue. Spisestuen er som rom orientert mot Nordåsvannet i sørøst med et stort rutemønstret blyglassvindu med blå karmer.
I første etasje ligger foreldrenes og datterens soverom, bad, wc, stue med peiskrok og utgang til terrasse. Soverommene er markert i fasaden med liggende rødmalt panel. Stuen har en klar orientering mot sørvest med et stort vindu med blå rammer. Både vinduet og oppdelingen i de ti rutene med blyglass er tegnet i det gylne snitt. Utsikten mot Nordåsvannet er begrenset til et lite vindu. Mot nordvest forbindes stuen med en nisje med peiskrok, et motiv man ofte finne i Arts and Crafts-interiører.
Planen preges av de to stuene som ligger i hver sin ende av huset og forbindes av en rettløpet trapp og entreen. Interiøret preges ellers av klart definerte og avgrensede romvolumer.
Arkitekt Frederik Konow Lunds originaltegninger til Villa Konow er oppbevart i Bergen Byarkiv.
Eierskifter og fredning
Etter at Konow fikk oppført et kårhus like ved, også tegnet av Konow Lund, overtok datteren villaen. Etter at foreldrene døde overtok datteren kårhuset og villaen ble solgt til arkitekt Helge Hjertholm i 1985. Hjertholm eide huset fram til 2010.
Enebolig Konow ble vedtaksfredet av Riksantikvaren i 1993. Fredningen omfatter hele eiendommen; tomten og bygningen med eksteriør, interiør og fast inventar.
Påskehare
Påskehare, ofte omtalt i bestemt form som Påskeharen, er en harefigur som brukes som symbol og dekorasjon i den folkelige påskefeiringa i flere vestlige land, særlig i forbindelse med leker med påskeegg.