cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
De ti store bygninger
Det kunstneriske program
Utsmykningsprogrammet som løp parallelt med byggingen var også av enormt omfang. Det ble ferdigstilt 345 malerier, murdekorasjoner og statuer for de bye byggene. Mange hadde sine uttrykk fra tradisjonell kinesisk malerkunst, andre var i sosialrealistisk stil. Folkets store hall fikk meget av oppmerksomheten, og det kunstneriske midtpunkt ble malerne Fu Baoshis og Guan Shanyues store maleri i inngangspartiet, kalt Dette land så rikt på skjønnhet. Det er et av Kinas største malerier på papir, med målene 5,5 ganger 9 meter. Maleriet var basert på diktet Ode til snøen av Mao Zedong, og det inngår en transkripsjon av Maos kalligrafi av tittelen.
Arkitektur
Modernisme, kommunisme og historisme preger byggverkene. Den reflekterte utviklingen innen samtidens kinesiske arkitektur, som hadde tatt opp i seg enkelte utenlandske preg. Arkitekturstilen var heftig omdiskutert, og det var også kritikk som gikk ut på at disse mammutprosjektene gikk på bekostning av sårt tiltrengt utbygging og opprusting av vanlige boliger.
Eksempler på moderne arkitektur fikk man særlig tydelig på Arbeiderstadionet, Minzuhotellet og Overseas Chinese Hotel. Stalinistisk arkitektur kom særlig klart til sin rett i Folkets store hall, Det kinesiske nasjonalmuseum og i Militærmuseet. Mer tradisjonelt kinesiske elementer fikk man tydeligst på Beijings jernbanestasjon, Folkeslagenes kulturpalass og Det nasjonale jordbruks utstillingshall.
Georg Reichwein (1630–1710)
Georg Reichwein (født 1630, død 1710 ) var sønn av Georg Reichwein (1593) og faren til Lorentz Reichwein. Georgs helbror Henrik Reichwein (+ 1657) ble i 1656 i Christiania gift med Anna Povelsdatter Thrane (Trane).
Reichwein ble utnevnt til kaptein i 1658 og sjef for Sør-Gudbrandsdalske kompani, major i 1675 og oberstløytnant i 1682. Etter utbyggingen av Kongsvinger festning, ble han dennes første kommandant i 1683. Her ble han til 1689 da han ble utnevnt til oberst.
Som høy militær, og etter at faren ble adlet i 1655, var Reichwein en betydelig person i Lillehammer/Fåberg-distriktet, hvor han bodde og hadde en rekke gårder, blant andre Jørstad på Fåberg, Hammer, Sorgendal og Vingnes ved Lillehammer. Fra 1695 bodde han på Vingnes, hvor han giftet seg med sin andre hustru Catharina Sverdrup. Han er kjent for å ha gitt generøse gaver til kirkene i området, blant annet Fattigblokken til Fåberg kirke og altertavlen til Lillehammer stavkirke. Begge disse gjenstandene befinner seg må i Garmo stavkirke på Maihaugen.
Altertavlen har følgende innskrifter: På gesimsen over nattverdscenen står følgende: «Foræret af wellbaarne Her: Obriste GEORG REICHWEIN till Wingenes oc Hands vellbr Frue CATHARINA Sverdrup: 1695". På gesimsen over står: "GIORDT OC STAFFERET AF SIGVARD GUTTORMsön».
Kanskje den flotteste gaven Reichwein og Sverdrup ga til noen kirke var døpefatet av sølv i Vang kirke ved Hamar. Catharina Sverdrup var datter av en tidligere sogneprest i Vang, og etter ham var hennes bror sogneprest der. Catharina Sverdrup og Georg ville gravlegges i denne kirken, og dette forklarer den generøse gaven.
Peder Lagmanns gate (Tønsberg)
Peder Lagmanns gate (1-3, 2-4) er en 250 meter lang gate i Fjerdingen i Tønsberg. Den går fra Farmannsveien og opp til Seterkaféen nedenfor Slottsfjellet.
Gaten er oppkalt etter Peder Andersen, lagmann i byen mellom 1534 og 1559.
Verwaltungsgericht Arnsberg
Verwaltungsgericht Arnsberg er en domstol for forvaltningen med sete i Arnsberg i Sauerland i den tyske delstaten Nordrhein-Westfalen. Domstolen er en av syv forvaltningsdomstoler i Nordrhein-Westfalen.
Blåbærhaugen stadion
Blåbærhaugen stadion er et fotballanlegg på Blåbærhaugen i Harstad. Hovedbanen har naturgress og var hjemmebanen til Harstad Idrettslag fra slutten av 1960-tallet og fram til 1977. Stadionet har også et tribuneanlegg i tre, men det er i dag overgrodd av vegetasjon. Banen har i de seneste årene ikke blitt brukt til organisert trening, utenom av diverse småputtelag som har hatt treninger på banen.
Grusbanen
På 1990-tallet ble anlagt en grusbane nedenfor gressbanen. Denne ble brukt av diverse ungdomslag til seriekamper. Etter at andre baner i kommunen ble oppgradert, har Blåbærhaugen Stadion ikke vært benyttet til organisert idrett.
Xenofanes
Etter legenden skal Xenofanes ha hatt Parmenides som sin lærer, men som med så mye annet rundt hans liv er også dette langt fra sikkert. I de kun 38 fragmentene vi har av Xenofanes' verker, opptrer han med flere forskjellige meninger som krysser hverandre. Det er mulig han ikke søkte en enhet i sin egen filosofi, men opptrådte mer som den som spør enn den som svarer. En av de få tingene som går igjen er at han er kritisk til den antropomorfistiske polyteismen som Homer og Hesiod stod for.
Louisa kullkraftverk
Må ikke forveksles med Louisa gasskraftverk i Virginia.
Louisa kullkraftverk er et kullkraftverk i Louisa County, delstaten Iowa, USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 812 MW, fordelt på 1 blokk / turbin. Operatør er MidAmerican Energy Co, og Old Doninion Electric Corp. Brenselkilden er kull og naturgass.
Chester (Pennsylvania)
Chester er en by i Delaware County i Pennsylvania. Byen hadde 36 854 i 2000. Chester ligger ved Delaware-elva mellom Philadelphia og Wilmington sørøst i staten.
DS «Karmsund» (1904)
DS «Karmsund» var i perioden 1904-1953 et lokalruteskip tilhørende Haugesund Dampskibsselskab, Haugesund. «Karmsund» gikk den værharde ruten Haugesund-Bergen ytre led i nesten femti år og ble en institusjon i ruteområdet, særlig i Ytre Sunnhordland der den hadde 23 anløpssteder i Sund, Austevoll, Fitjar, Bremnes og Sveio.
Atanarik
Atanarik (gotisk: Athanareiks, «årets konge», død 25. januar 381 i Konstantinopel) var hersker over flere vestgotiske stammer i minst to tiår i det 4. århundre og ubestridt vestgotisk konge i de siste årene før han døde.
Eldste kilder
Kilder fra oldtiden: Første gang Atanarik omtales i skriftlige kilder gjelder året 369, da han deltok i kamp mot den østromerske keiseren Valens og til slutt fremforhandlet en gunstig fredsavtale for sitt folk. Hans vita er skrevet av Cassiodorus og senere av Jordanes. Han er også nevnt hos Ammianus Marcellinus.
Biografi
I løpet av sitt styre ble vestgoterne delt på grunn av religiøse spørsmål. Mange av dem konverterte til ariansk kristendom i de tredje og fjerde århundrene, men Atanarik fortsatte å følge den gamle germanske hedenske religionen.
Wulfilas ledelse vern i det romerske Mesia. Som høvding kom Atanarik at i år 348 anstille forfølgelser av kristne. Etter å ha støttet usurpatoren Prokopios ble Atanarik tvunget til underkastelse i 369, og anstilte deretter nye forfølgelser av kristne.
Mellom 369 og 372 forfulgte han nådeløst de kristne i Dakia, et rike som lå omtrent der Romania befinner seg i dag. Et av ofrene for denne forfølgelsen var en goter som het Sabas, og som led martyrdøden i 372. Den katolske kirken helgenkåret ham senere som St. Sava av Romania.
Atanariks rival Fritigern, en annen vestgotisk krigsherre, var arianer, og Valens som selv var arianer stilte seg bak trosfellen Fritigern. Atanarik beseiret Fritigern i en borgerkrig tidlig på 370-tallet. Men senere ble Atanarik selv nedkjempet av de invaderende hunnerne. I 376 lot Valens tilhengerne til Fritigern krysse Donau og slå seg ned på romersk jord slik at de kunne unnslippe hunnerne, som nylig hadde erobret østgoterne og nå truet vestgoterne som levde i Dacia. Atanariks folk ble overlatt til sin skjebne, men mange av dem klarte å krysse elva på egen hånd.
Ett år etter Fritigerns store seier over romerne i slaget ved Adrianopel i 378, hadde han fått støtten fra de fleste vestgoterne som leder. Men han døde et år senere, og Atanarik ble konge over hele den vestgotiske nasjon. Da hunnerne beseiret ham, flyktet han til Karpatene. Deretter dro han til den nye romerske hovedstaden Konstantinopel, og ble den første utenlandske konge som besøkte Konstantinopel. Dette var like før han døde i 381. Han fremforhandlet en fredsavtale med den nye keiseren Theodosius I som gjorde vestgoterne til foederati, offisielle allierte av Roma som fikk lov å slå seg ned på romersk jord som en stat innenfor staten.
Atanarik døde rundt fjorten dager etter at han ankom Konstantinopel, men avtalen han inngikk ble stående til Theodosius døde i 395.
Hannibal (film)
Hannibal er en amerikansk film fra 2001. Filmen er regissert av Ridley Scott og er basert på romanen av Thomas Harris med samme navn. Handlingen foregår syv år etter Nattsvermeren og følger et av Hannibal Lecters tidligere ofre Mason Vergers jakt på Lecter for å få sin hevn. Handlingen foregår i Italia og USA.
Sammendrag
10 år etter å ha sporet opp seriemorderen Jame Gumb, blir FBI-agent Clarice Starling urettferdig beskyldt for en FBI-aksjon som går feil. Claire blir senere kontaktet av Mason Verger, det eneste overlevende offeret etter seriemorderen Hannibal Lecter. Verger ble lam og brutalt skamfert etter et angrep fra Lecter. Verger har forsøkt å fange, torturere og drepe Lecter siden den gang. Ved å bruke sin velstand og politiske innflytelse har Verger sørget for at Starling får i oppdrag å gå etter Lecter, i håp om at hennes engasjement skal lokke frem Lecter.
Pazzi ignorerer Starlings advarsler, og han forsøker å ta Lecter til fange på egen hånd. Han rekrutterer en lommetyv for å skaffe Lecters fingeravtrykk som bevis. Lommetyven blir dødelig skadd av Lecter, men klarer å få tak i fingeravtrykket hans og gir det til Pazzi. Men Lecter dreper Pazzi, og returnerer deretter til USA. Verger bestikker Paul Krendler fra justisdepartementet for å anklage Starling, noe som fører til hennes suspensjon fra FBI. Verger tar Lecter til fange, og har til hensikt å mate ham levende til en flokk villsvin som han har avlet spesielt for dette formålet. Etter at hennes overordnede i FBI nekter å handle, infiltrerer Starling Vergers eiendom.
Etter å ha nøytralisert to vakter og frigjort Lecter, blir hun skutt av en tredje vakt. Lecter tar med seg en bevisstløs Starling like før villsvinene kommer og forsyner seg av Verger. Lecter behandler den bevisstløse Starlings skader. Når hun våkner er hun desorientert av morfin og kledd i en svart cocktailkjole av fløyel. Hun forsøker å angripe Lecter, og de havner i slåsskamp før politiet dukker opp.
Svend Matthiesen
Svend Matthiesen (født 17. desember 1830 i Grong i Nord-Trøndelag, død 25. april 1916 samme sted) var en norsk gårdbruker, lærer, klokker og politiker (V). Han var Grongs ordfører 1872–1879 og 1892–1907 samt stortingsmann for Nordre Trondhjems amt (Nord-Trøndelag) 1901–1903. Han knyttes fremfor alt til striden om Nordlandsbanens linjeføring nordover fra Sunnan, hvor den såkalte Snåsalinjen med sidespor til Namsos ble valgt, slik Matthiesen og innernamdalingene ønsket.
Familie og yrke
Han ble født på Mediå i Grong som sønn av gårdbruker Matthias Pedersen og hustru Ane Svendsdatter. Han ble uteksaminert fra lærerseminaret i Klæbu som 19-åring og holdt omgangsskole i bygden i tolv år for en beskjeden lønn på én speciedaler i uken. Han var også klokker i Grong kirke. Han giftet seg i 1853 med Karen Johanna Bertilsdatter Grong. De overtok hennes slektsgård, Grong, og drev den frem til 1897. Matthiesen tok avskjed som lærer og klokker i 1895.
Politiske og offentlige verv
Matthiesen var formann i direksjonen (styret) i Grong Sparebank 1862–1867, deretter bankens kasserer frem til sønnen Mathias Grong overtok i 1915. Han var medlem av Grong herredsstyre 1860–1907, medlem av formannskapet i 27 år, ordfører 1872–1880 og 1892–1907, forlikskommissær 1867–1897 samt medlem av amtsutvalget og amtskatteutvalget i ti år. Grong var et av landets største herreder og innbefattet hele Indre Namdalen, men Høylandet ble utskilt som eget herred i 1901, etter at Matthiesen med flere hadde gått i bresjen for en enkel kjørevei mellom Høylandet og hovedsognet Grong. Han var en trofast støttespiller for folkehøyskolene. Etter oppfordring fra ordfører Matthiesen ble Namdals folkehøgskule flyttet til Kvitem i Grong i 1896; og det var for en stor del hans fortjeneste at herredet ytet et kommunalt tilskudd til skolen.
Matthiesen var valgmann ved 14 stortingsvalg i Nordre Trondhjems amt fra 1865 til ordningen ble avskaffet etter valget i 1903. Han var suppleant (vararepresentant) til Stortinget 1871–1882. Under forfatningsstriden i 1884 var han med på å stifte Grong Venstreforening; i det første styret satt Matthiesen som formann, og i tillegg Lorents Mørkved, Hans Seem og Ole Mørkved, som kom til å dominere kommunepolitikken og bli ordførere frem mot 1922.
Britt Kjellesvik Rage
Britt Kjellesvik Rage (født 5. mars 1955 på Tysnes i Sunnhordland) er en norsk dukkemaker og tekstilkunstner.
Svend Matthiesen
Utmerkelser
Han ble tildelt Borgerdådsmedaljen i sølv og Kroningsmedaljen 1906.
Britt Kjellesvik Rage
Dukker
Rage er mest kjent for sine dukker i autentiske folkedrakter fra Vestlandet eller middelalder. Hun har holdt flere utstillinger med sine dukker. Dukkene har fått bred omtale i en rekke aviser og tidsskrift, blant annet i Norsk Husflid og i Danmark, Nederland, Tyskland og USA. En dukke i tradisjonell tysnesdrakt ble overrakt kongen og dronningen i gave fra Tysnes kommune under kongebesøket i Hordaland 2009.
Bokutgivelse og database
I 1986 publiserte Rage boka Folkedrakter i Sunnhordland - frå Tysnes på 1800-talet. Hun har bygget opp en database over gamle draktplagg fra Tysnes, der over 500 plagg er registrert.
Dokkegalleriet
I år 2000 startet hun Dokkegalleriet med verksted og galleri i hjemmet sitt på Tysnes i Sunnhordland. Foruten å drive produksjon av dukker, teaterdukker, leker og historiske drakter har hun også arrangert en rekke utstillinger med forskjellige kunstnere i Dokkegalleriet. Bygningen med galleriet brant høsten 2012, men galleriet gjenåpnet i 2014 etter omfattende utbedringer av bygget.
Utdannelse
Rage er utdannet som ergoterapeut og har også studert draktskikk og draktkultur ved Universitetet i Bergen og NTNU.
Polyura
Polyura er en slekt av sommerfugler som tilhører gruppen Charaxinae i den store familien flikvinger (Nymphalidae). De er store, kraftige og fargerike sommerfugler med rask flukt som ofte holder seg oppe i trekronene.
Utseende
Store (vingespenn gjerne 70 – 120 mm) sommerfugler med påfallende kraftig kropp. Vingene er gjerne fargerike på oversiden, ofte med et grønt eller blåaktig bånd, mens de på undersiden ofte er grå eller brune, slik at sommerfuglen ligner et vissent blad når den sitter med sammenslåtte vinger. En vanlig kombinasjon er lysgrå vinger med brunoransje striper. De har ofte bånd av metallisk grønt eller blått. Forvingene er mer eller mindre trekantede. Bakvingen har flere lange, tynne utskudd langs bakkanten ("stjerter", slektsnavnet betyr "mangehalet").
Levevis
Charaxinae er raske flygere, ofte ganske sky og vanskelige å fange eller studere på nært hold. Disse sommerfuglene besøker sjelden blomster og holder seg mest mellom trekronene, men de kan komme ned til bakken for å drikke fra råtnende frukt, møkk, åtsler eller lignende. Særlig hannene er territorielle og aggressive, og bruker vingenes takkede kanter som våpen når de kjemper i luften. De slåss også om gode matkilder, for eksempel trær der sevje flyter ut. De slående fargene synes bare når sommerfuglene flyr, når de lukker vingene er de som oftest kamuflasjefarget. Larvene lever på forskjellige busker og trær.
Utbredelse
Slekten er utbredt fra India i vest til Australia i øst.
Systematisk inndeling
I likhet med mange andre slekter i Charaxinae er det beskrevet svært mange arter i slekten Polyura. De fleste av disse artsnavnene representerer trolig ikke "gode" arter, men bare underarter eller fargevarianter. Listen under følger
Brødrene Dardenne
Brødrene Dardenne, Jean-Pierre (født 1951) og Luc (født 1954) er to belgiske filmregissører. Brødreparet arbeider sammen på alle sine filmer og er regnet som de mest fremgangsrike regissørene Belgia har sett, blant annet på grunn av at de har vunnet to gullpalmer i Cannes.
Den første filmen, Je pense a vous, kom i 1992. Gjennombruddet kom 1996 med Løftet. Allerede her så man den sosialrealistiske tematikken som passer i Vallonias grå og slitne byer. I 1999 kom Rosetta, som vant Gullpalmen under filmfestivalen i Cannes samme år. Filmen handler om en tenåring som skaffer seg en jobb for å tjene penger nok til å flytte fra sin alkoholiserte mor, og førte til en ny lov i Belgia som krevde at tenåringer fikk minstelønn.
Senere kom flere filmer i samme stil: Sønnen fra 2002 og Barnet fra 2005. Den siste vant også Gullpalmen.
Meredosia kraftverk
Meredosia kraftverk er et nedlagt kullkraftverk i Morgan County, delstaten Illinois, USA. Det hadde en installert produksjonskapasitet på 354 MW fordelt på tre blokker. Årlig kraftproduksjon var om lag 1,95 TWh. Operatør var Ameren Corp.
Anlegget ble påbegynt omkring 1945 og sto ferdig i 1948, med utvidelser fram til 1960. Anleggets årlige utslipp av CO2 var 2,14 millioner tonn i 2006. Kraftverket ble lagt ned i 2011, da Ameren fant at det ville bli for dyrt å bygge om anlegget i henhold til nye miljøvernforskrifter.
Qinchengfengselet
Qinchengfengselet (kinesisk: 秦城监狱, pinyin: Qínchéng​​ Jiān​yù​) er et høysikkerhetsfengsel som ligger i distriktet Changping nordvest for Kinas hovedstad Beijing. Det ble bygd med assistanse fra Sovjetunionen i 1958 og tilhører Ministeriet for offentlig sikkerhet.
Som fanger fikk fengselet kjente skikkelser som Jiang Qing, Bao Tong og Dai Qing. Også tibetanske skikkelser som den tiende Panchen Lama og Phuntsok Wangyal satt fengslet her. Kommunistledere som ble arresterte under kulturrevolusjonen kom til Qinchengfengselet, inkludert Bo Yibo, Peng Zhen og Sidney Rittenberg.
Det var her de viktigste fanger fra demokratibevegelsen av 1989 havnet. En av dem var Bao Tong, den høyestrangerende kommunistiske politiker som ble fengslet etter massakeren som fikk slutt på demonstrasjonene.
De Tomaso Guarà
De Tomaso Guarà er en sportsbil fra den italienske bilprodusenten De Tomaso som ble produsert mellom 1994 og 2004. Dette var den siste bilmodellen fabrikken produserte før den ble nedlagt i 2004 etter Alejandro de Tomasos død i 2003. Modellen ble presentert på bilutstillingen i Genève i 1993, og var tilgjengelig både som coupé og roadster (som coupéutgaven, men uten tak og frontrute. Roadsterutgaven måtte kjøres med hjelm). Guarà er basert på Maseratis Barchetta Stradale prototype fra 1991. En tredje modell var en vanlig cabrioletutgave, men kun fem ble produsert.
De første bilene ble solgt i 1994, og med enkelte avbrytelser var både coupé og roadsterutgavene fortsatt tilgjengelig for salg i Italia, Østerrike og Sveits i 2005/2006. Det er allikevel ikke kjent at noen biler ble bygget etter 2004, da selskapet ble nedlagt.
Karosseriet i Guarà er laget av glassfiber, kevlar og andre komposittmaterialer. Understellet består av Formel 1-teknologi, og Guarà er velkjent for sin ekstreme kjøreopplevelse. De første modellene var utstyrt med teknologi og interiørdeler fra BMW, men senere modeller var utstyrt med Ford-deler.
Det totalt produserte antallet er noe usikkert, men omkring 10-12 roadster, 5 cabriolet og 50 coupémodeller antas å være bygget. Produksjonen av cabrioletutgaven stoppet da De Tomaso byttet til Ford-motorer, som ikke gav plass til taket.
De sino-indiske trefningene i 1987
De sino-indiske trefningene i 1987 fant sted i Sumdorong Chu-dalen. Dette var den andre konflikten mellom Folkerepublikken Kina og India, og den forrige fant sted nesten et kvart århundre tidligere. De to partene valgte til slutt å ikke engasjere seg i kamper.
Valravn
Valravn er ifølge dansk folketro en mann som er blitt forvandlet til en ravn. Han kan bare befris fra trolldommen ved å drikke menneskeblod, selv om Anders Sørensen Vedel i folkevisen om Germand Gladensvend lar ordet beskrive et ondsinnet overnaturlig vesen i fugleham.
De sino-indiske trefningene i 1987
Bakgrunn og opptrapping
Etter Indira Gandhis tilbakekomst til makten i 1980 som Indias statsminister gav hun ordre om en generell gjennomgang av Indias sikkerhetsplaner. I 1982-83 godtok hun en plan presentert av stabssjefen for hæren, general K.V. Krishna Rao, om å oppgradere den sporadiske utplasseringen av militære styrker langs kontrollinjen (Line of Actual Control) med Folkerepublikken Kina.
Valravn
Førsteleddet val- er trolig beslektet med gammelhøytysk walah (som i Valland, vallak og Wales ) og norrønt valr (= falk, egentlig «vælsk (dvs. fremmed, utenlandsk) fugl»). Derimot er det neppe en forvanskning eller omskrivning av førsteleddet i «varulv» og «varbjørn», der var- betyr «mann».
Fortellingene om valravnen er blant annet kjent fra to danske middelalderballader om riddere som blir omskapt til «den vilde ravn». Forestillingene er nært beslektet med den sør-skandinaviske troen på varulver. I andre fortellinger blir valravnen beskrevet som et fabeldyr som er halvt fugl (ofte en ravn) og halvt vilt dyr, som jakter etter spedbarnsblod på øde steder. I heraldikken er valravnen nettopp halvt ulv, halvt ørn. Den danske adelsslekten Ulfeldt brukte en rød valravn på hvit bunn i sitt slektsvåpen.
De sino-indiske trefningene i 1987
Bakgrunn og opptrapping
India hadde siden 1962 ikke returnert til stedet hvor landet så sitt store nederlag – Namka Chu – en bekk som renner i øst-vest-retning og som separerer Thag La og Hathung La-ryggen i sør. Indias forsøk på å okkupere Thag La var casus belli for det kinesiske forsvarets angrep på India i oktober 1962. Siden det var ingen andre brukbare forsvarssteder nord for Tawang, hadde regjeringen mer eller mindre bestemt at i tilfelle en ny krig ville de forlate byen og forberede til kamp på Se La-passet i øst. Etter 1980-gjennomgangen ble det imidlertid besluttet av de militære strategene at det var viktig å forsvare Tawang i en fremtidig konflikt. Hæren gjorde det klart at den eneste gjennomførbare forsvarslinjen for Tawang ville måtte ligge langs Hathung La-ryggen. I 1983 dro et intelligensbyrå-team til beiteområdet Sumdorong Chu, som ligger nordøst for stedet hvor Namka Chu og Nyamjiang Chi sammenrenner. Forsvaret ble værende der i sommeren og kom tilbake i vinter. Denne prosedyren ble fulgt i to år. I 1986 fant indiske styrker ut at de kinesiske styrkene hadde tatt dem igjen og satt opp semi-permanente strukturer der.
Valravn
Annet
Både Adam Oehlenschläger og Henrik Hertz har skrevet dikt med tittelen «Valravnen».
«Valravn» er også navn på et rockeband fra København. Det platedebuterte i 2007 og henter inspirasjon fra nordisk natur og musikktradisjon. Gruppa spiller også middelaldermusikk uten moderne instrumenter og elektronikk. Da kaller den seg Virelai.
De sino-indiske trefningene i 1987
Bakgrunn og opptrapping
I februar 1986 valgte hæren en sjeg, general K. Sundarji, som var fast bestemt på å presse beslutningene tatt av general Krishna Rao. I tillegg søkte Sundarji om tillatelse fra regjeringen om å gjennomføre en øvelse ved navnet «Operasjon Chequerboard» for å se hvor raskt soldater i Assam-slettene kunne innta sine stillinger på den sino-indiske grensen. Som en del av øvelsen sendte hæren mot slutten av året en brigade av soldater til Zimithaung, sør for Hathung La, ved bruk av forsvarets nye Mi-26 helikoptre. Disse styrkene okkuperte Hathung La, på den andre siden av Namka Chu fra Thag la. Alt dette bidro til å alarmere kinesiske styrker i området; de svarte med tjenestevillighet og flyttet opp sine styrker for innta stillinger langs hele Line of Actual Control. På steder i nærheten av dette området, som i Sulu La, Bum La etc., stod soldatene fra de to landene nå ansikt mot ansikt. Dette førte til økt bekymring om sino-indiske kamper. Imidlertid ble det ingen skuddveksling mellom styrkene.
Fare for krig
Ved utgangen av 1986 anerkjente India området hvor trefningene senere fant sted som delstaten Arunachal Pradesh, et område som Kina gjør krav, men som administreres av India. Den kinesiske regjeringen fortsatte å protestere. De militære bevegelsene i Tawang som denne politiske avgjørelsen førte med seg, ble sett på som en provokasjon fra kineserne. Tidlig i 1987 hadde Beijings tone blitt lik som i 1962, og i og med at den indiske hæren nektet å avstå fra området spådde mange vestlige diplomater en krig.
Det indiske svaret på den kinesiske opptrappingen var «Operasjon Falcon» og involverte bevegelser på tvers av den kinesisk-indiske grensen. Blant de mer interessante trekkene var utplasseringen av såkalte Infantry Combat Vehicles (ICV) og noe ammunisjon i Nord-Sikkim i øst og Demchok i vest. Disse utplasseringene skjedde ved hjelp av Mi-26 tungtransport helikoptre. Disse utplasseringene ble sett på som spesielt truende av PLA fordi de syntes å indikere at India hadde gått over fra en defensiv strategi i sitt eget territorium til en mye større offensiv som involverte hele Arunachal Pradesh.
Resultatet var et tøvær. Den indiske utenriksministeren N.D. Tiwari ankom Beijing i mai 1987 på vei til Pyongyang i Nord-Korea. Han bar med seg beskjeden fra indiske ledere om at det ikke var regjeringen og Indias intensjon å forverre situajonen. Det første offisielle flaggmøtet for å diskutere «frysningen av situasjonen» siden 1962, ble holdt 5. august 1987 på Bum La i kjølvannet av Wangdung-affæren. Begge parter ble enige om å gjenoppta samtaler med nytt hastverk, og året etter besøkte Rajiv Gandhi Beijing, som en takk for Zhou Enlais besøk i 1960-årene.
Etterspill
Avtalen bragte med seg et interessant konsept for «gjensidig og likeverdig» sikkerhet der få styrker var forutsatt, basert på geografiske og logistiske betraktninger. Likevel er avtalens viktigste element å få de to landene til å utarbeide en gjensidig akseptabel kontrollinje. Per nå har de to landene sine egne versjoner av linjen og det finnes omstridte steder, spesielt ved trelandsgrensen Sikkim-Bhutan-India og Sumdorong Chu.
The Dream
The Dream er omtalt som den første norske supergruppa, sammensatt etter mønster av Cream med frontfigurene hentet fra flere ledende band. Gruppa ble dannet i 1967 av gitarist Terje Rypdal fra The Vanguards, basist Hans Marius Stormoen og organist Christian Reim fra Public Enemies og trommis Tom Karlsen fra The Sapphires.
Get Dreamy
I mellomtiden spilte bandet en rekke konserter med en profesjonalitet som innvarslet en ny tid for norsk rock. Foruten sine egne komposisjoner leverte de oppsiktsvekkende gode og oppfinnsomme versjoner av andres låter. På repertoaret hadde de Jimi Hendrix' «Hey Joe» og «Foxy Lady», Procol Harums «A Whiter Shade of Pale», The Animals' «Don't Let Me Be Misunderstood», John Mayalls «Little Girl», Booker T. & the M.G.'s' «Green Onion», Burt Bacharachs «My Little Red Book» og «Shadow of Your Smile», The Moody Blues' «Nights in White Satin» og The Beatles' «Lucy in the Sky with Diamonds» og «Strawberry Fields Forever». I tillegg til disse en lang rekke standardlåter som «Mercy, Mercy», «The 'In' Crowd» og noen Little Richard-låter.
Psykedelisk opptreden i Pop-korn
NRK fjernsynet gjorde opptak med The Dream på Munch-museet og la på psykedeliske billedeffekter. Innslaget ble sendt i ungdomsprogrammet Pop-korn i januar 1968.
Bare en godt skjult hemmelighet?
The Dream hadde store ambisjoner og ønsket et internasjonalt gjennombrudd. Til POP-Revyens Terje Mosnes uttaler Terje Rypdal og Hans Marius Stormoen at: Dersom vi gjør ordentlig internasjonal suksess på linje med Bee Gees og Jimi Hendrix (som klarte det uten å være engelske) vil vi fortsette. Dersom vi ikke er internasjonalt kjente, eller rettere, dersom ingenting har skjedd i det hele tatt i den retning innen ett år vil vi være ferdige. Da gir vi oss, det er full enighet innen The Dream om dette! Etter ett års tid sluttet Hans Marius Stormoen og gruppa fortsatte som trio inntil også Tom Karlsen ga seg. Terje Rypdal og Christian Reim forsøkte i november 1968 å stable et nytt The Dream på beina med Jan Garbarek på altsax og bongos og Jon Christensen på trommer. Med denne besetningen begynte også det prosjektet som skulle føre frem til Terje Rypdals første solo-LP Bleak House. Mange regner det første sporet «Dead Man's Tale», med trioen Rypdal, Reim og Karlsen, for å være et Dream-kutt.
Allerede utpå høsten i 1968 ble The Dream oppløst. Med Jan Garbarek hadde gruppa utviklet seg langt i retning av avantgarde jazz. Spilte de pop, som for eksempel Fleetwood Macs «Black Magic Woman» og The Rolling Stones' «(I Can't Get No) Satisfaction» førte det raskt til improvisasjoner og temmelig utflippete versjoner.
Samlerobjekt
Den originale Get Dreamy-LP-en er et samlerobjekt. Albumet ble gjenutgitt under tittelen Dream i 1976, men med et temmelig trist cover i stedet for det flotte, psykedeliske omslaget til Knut Harlem. Albumet vakte svært liten oppmerksomhet.
En nokså mekanisk og lite forseggjort CD-utgivelse kom i 1990 på Polydor 842 972-2. Willy B. forteller at albumet også utkom som piratutgave eller bootleg et stykke ut på 1990-tallet, «men uten noe plateselskapsnavn på omslaget.»
Det skal finnes tre ulike labelvarianter av albumet; en med Polydor-logo, en med Nor-Disc-logo og en med påklistret Nor-Disc-logo over Polydor-logoen.
Norsk Avisdrift
Norsk Avisdrift AS er et norsk medieselskap som ble etablert i 1997 for å forestå utgivelse av gratisaviser i Norge. Selskapet startet som en del av pornoblad-gründer Sten Ture Jensens Media Holding i 1997, et selskap som ble slått konkurs i 1999.
Norsk Avisdrift gav ut Osloposten fra 1997, samt Folloposten og Bærumsposten fram til 2002, og Byavisa i Trondheim fra 1998.
Norsk Avisdrift eies i hovedsak av det danske mediekonsernet Søndagsavisen (87,88 prosent).
Danske Søndagsavisen AS og senere A-pressen kom inn som eiere i Norsk Avisdrift 5. oktober 1999 etter konkursen i Sten Ture Jensens Media Holding. A-pressen solgte seg helt ut i 2001 etter uenighet med Søndagsavisen om driften.
Norsk Avisdrift tapte fram til nedleggingen av alle gratisavisene bortsett fra Byavisa i 2002 over 100 millioner kroner på gratisavissatsingen. Etter dette har bedriften klart å drive med etterhvert solide overskudd takket være den lønnsomme driften av Byavisa.
I 2008 solgte de danske eierne Byavisa og utgiverselskapet Norsk Avisdrift til NR1 Adressa-trykk Orkanger, som igjen eies av A-Pressen Lokale Medier (50%) og Adressa Trykk (50%), som igjen er datterselskaper av A-pressen og Adresseavisen.
Norge – en skildring i 6 akter
Norge – en skildring i 6 akter er en norsk dokumentar-stumfilm fra 1923. Filmen er den første av de lange «norgesfilmene» som det kom en rekke av på 1920- og 1930-tallet
Filmen hadde følgende kapitler:
Det er ikke kjent om filmen, som sannsynligvis ble produsert for å presentere Norge i utlandet, har hatt alminnelige visninger i Norge. Den ble første gang vist 20. november 1923 for et spesialinvitert publikum fra Stortinget og ulike reiselivs- og turismeorganisasjoner.
Vestafrikansk tid
Vestafrikansk tid, eller WAT, er en tidssone som brukes i den vestlige og sentrale delen av Afrika (men ikke i land vest for Benin, som bruker UTC i stedet). Vestafrikansk tid ligger en time foran UTC (UTC+1), det samme som Sentraleuropeisk tid.
Ettersom mesteparten av denne tidssonen ligger nær ekvator så er det ingen nevneverdig endring i lengden på dagen gjennom året. Sommertid blir derfor ikke brukt, med unntak av i Namibia, som flytter over til Vestafrikansk sommertid (WAST, UTC+2) i sommermånedene, som på den sørlige halvkule er fra september til april.
Vestafrikansk tid brukes av følgende land:
Ferjesambandet Seivika–Tømmervåg
Seivika–Tømmervåg er et fergesamband på fylkesvei 680 over Talgsjøen på Nordmøre, mellom Seivika ferjekai i Kristiansund og Tømmervåg ferjekai på Tustna i Aure. Strekningen drives av Fjord1. Overfartstiden er 25 minutter. Den blir betjent av MF «Grip» og MF «Tustna». Det er avgang 1–2 ganger i timen i hver retning, fra morgen til kveld. I 2014 var årsdøgnstrafikken 690 kjøretøyer og 596 personer (rang 20 i Norge).
Fylkesvei 4080
Fylkesvei 4080 går mellom Skomrak og Korshamn i Lyngdal kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 552 (Vest-Agder).
Liste over Land Rover-motorer
Land Rover har brukt følgende motorer opp gjennom årene, sortert nesten kronologisk (listen er foreløpig ikke komplett):
Bensin:
Diesel:
Joen Bille
Joen Steensen Bille (født 11. april 1944 i Frederiksberg) er en dansk skuespiller og instruktør.
Bille er sønn av forfatterne Josias Bille og Irene Ibsen Bille, og dermed oldebarn av Henrik Ibsen og av Bjørnstjerne Bjørnson. I 2014 utga han boken ''Villa Ibsen. En familiekrønike'' som omhandler hans berømte familie.
Per 2020 var Bille formann i Skuespillerforeningen af 1879.
Johan Nygaardsvold
Johan Nygaardsvold (født 6. september 1879 i Hommelvik i Strinden (nå Malvik) herred, død 13. mars 1952) var en norsk politiker (Ap), parlamentarisk leder for Arbeiderpartiets stortingsgruppe 1932–1935 og Norges statsminister 1935–1945. Han opprettet den andre norske regjering med basis i Arbeiderpartiet 20. mars 1935, etter at partiet hadde inngått det såkalte kriseforliket med Bondepartiet. Etter at regjeringen ble tvunget til å forlate Norge i juni 1940, ledet Nygaardsvold eksilregjeringen i London frem til våren 1945.
Som reformpolitiker før andre verdenskrig og som regjeringssjef ved krigsutbruddet er Nygaardsvolds ettermæle todelt. Han fikk gjennomført viktige velferdsordninger, men forsømte landets militære forsvar. Under krigen ble han, sammen med kong Haakon 7, likevel en samlende skikkelse i norsk motstandskamp.
Bakgrunn
Ifølge folketellingen 1910 utvandret Johan Nygaardsvold til USA i 1902 og flyttet tilbake til Norge i 1907. Han jobbet der som jernbanearbeider og bodde i byen Spokane.
Mot sin egen vilje ble Nygaaardsvold nominert som Arbeiderpartiets kandidat i den daværende enmannskretsen Strinda ved stortingsvalget i 1915, og han ble valgt inn på Stortinget. Før stortingsvalget i 1918 benyttet han seg av sin rett til å nekte å la seg nominere, men etter sterk overtalelse lot han seg nominere – og ble gjenvalgt.
Da han i januar 1916 for første gang møtte på Stortinget, var han én av bare syv kroppsarbeidere av 123 representanter. Han var overbevist pasifist og sluttet seg til det brukne geværs politikk, som de fleste i arbeiderbevegelsen; i et skolestyremøte 6. mars 1912 ble skoleskyting avskaffet som skolefag. Da hærens budsjett ble behandlet i 1921, uttalte Nygaardsvold at politi og militær beskyttet rederne mot arbeiderne: «Når en arbeider ser det, så vil han bestandig med avsky vende seg bort fra det som heter militær, og jeg for min del tilstår ærlig, at hver gang jeg ser en mann som er iført uniform, så tenker jeg: der går en av dem som forrettet vakttjeneste for arbeidsgiverforeningen i 1921, idet for arbeiderklassen så kritiske år.» I 1924 innskjerpet han at «selv om min sønn blir innkommandert og lystrer ordren, sparker jeg ham ut av mitt hus».
Da Arbeiderpartiet ble bedt om å danne regjering i 1928, vedtok partiets sentralstyre at Nygaardsvold skulle ta vervet som statsminister, men Nygaardsvold nektet, og i stedet ble Christopher Hornsrud statsminister. Nygaardsvold tok på seg vervet som landbruksminister.
Statsminister
Etter kriseforliket med Bondepartiet i 1935 ble Nygaardsvold statsminister. I motsetning til Hornsrud-regjeringen i 1928, da Arbeiderpartiets sentralstyre dikterte sammensetningen av regjeringen og skrev regjeringserklæringen, hadde statsministeren selv det avgjørende ord denne gang.
Så sent som i februar 1939 var Nygaardsvold støttet av hele regjeringen - med unntak av sosialminister Oscar Torp - da han i trontale- og finansdebatten avviste C.J. Hambros anmodning om økte militærbevilgninger. Nygaardsvold anførte at om Norge ble angrepet, fikk man overgi seg slik Tsjekkoslovakia hadde gjort. Mowinckel støttet ham i dette. Hambro stilte deretter mistillitsforslag, og det var Mowinckel og Venstre som reddet Ap den gangen. Sommeren 1939 tok Nygaardsvold - ifølge Halvdan Koht - opp spørsmålet om muligheten for en samlingsregjering. Han ønsket ikke at Ap skulle bli stående alene med ansvaret for hva en stormaktskrig kunne påføre Norge av skade.
Høsten 1939 var Nygaardsvold også forsvarsminister, og fikk da større forståelse for nødvendigheten av militær og forsvar. I sin dagbok skrev han at han hadde fått «et bedre innblikk i hvilke store mangler vårt forsvar lir under...Jeg forlangte yderligere kr 70 milioner til anskaffelser.»
Da tyskerne invaderte Norge 9. april 1940, flyktet Nygaardsvold først til Hamar og senere til Elverum sammen med kongen og regjeringen, og så til London den 7. juni. Derfra ledet han den såkalte Londonregjeringen frem til 31. mai 1945. Han fråtrådte sin stilling den 25. juni 1945. Nygaardsvolds kone og sønn flyktet til Sverige.
I tiden etter frigjøringen ble Nygaardsvold og hans regjering utsatt for sterk kritikk for sin manglende forsvarsberedskap og håndteringen av invasjonen i 1940. Undersøkelseskommisjonen av 1945 konkluderte imidlertid i sin rapport til Stortinget at selv om man ikke kunne frita Nygaardsvold for en del av ansvaret for den manglende beredskapen før og ved krigsutbruddet, måtte han berømmes for sitt arbeid i Storbritannia i krigsårene.
Da regjeringen Nygaardsvold gikk av, bevilget Stortinget Nygaardsvold æreslønn.
Bentonitt
Bentonitt er en leirbergart (smektitt) som er dannet ved forvitring av vulkansk aske eller tuff. Den vil svelle i vann.
Benyttes i petroleumsvirksomheten med ferskvann som borevæske og ellers som fortykningsmiddel, materiale for rensning av olje og fett, og som tilsetningsmiddel til maling for å oppnå spesielle flyteegenskaper.
Bentonitt er oppkalt etter Bentonskiferen i USA (Montana, Wyoming, Nord Dakota, Sør Dakota, Colorado og Nebraska).
Holmenvær
Holmenvær er ei øygruppe i Senja kommune i Troms og Finnmark. Øygruppa ligger i Andfjorden, vest for Grunnfarnes på Senja. Den største øya i øygruppa er Vardøya.
I 1890-årene var Holmenvær det største fiskeværet i Troms, og et av de største fiskeværene i landet. 1050 mennesker hadde tilhold i Holmenvær i 1894. Senere sank folketallet, og i 1941 ble øygruppa avfolket.
Anastrangalia sanguinolenta
Anastrangalia sanguinolenta er en av blomsterbukkene (Lepturinae), en billegruppe som tilhører trebukkene (Cerambycidae). Den er utbredt på over mye av Sør-Norge og finnes også lenger nord.
Utseende
En middelsstor (9–13 mm), svart trebukk med røde eller gule dekkvinger. Den ligner sterkt på den beslektede arten Anastrangalia reyi men skiller seg fra denne på at dekkvingene er blodrøde hos hunnen og brungule hos hannen (hos A. reyi er de teglrøde hos begge kjønn) og mangler svart ytterkant. Antennene er mørke og litt over halvparten så lange som kroppen. Hodet er forholdsvis stort og bredt. Pronotum er tydelig lengre enn bredt, rundet, grovt punktert og matt svart. Dekkvingene er middels grovt punkterte. Hunnen har et eggleggingsrør som stikker litt ut bak dekkvingene. Beina er slanke og svarte.
Levevis
Larvene utvikler seg i gammel, barkløs, død ved av bartrær. Veden bør være ganske uttørket. Larvene kan utnytte samme tørrtre i flere tiår. Utviklingen tar minst to år. De voksne billene kan finnes på åpne blomster i juni-juli.
Utbredelse
Arten er utbredt i Europa og i Sibir. I Norge finnes den over det meste av Sør-Norge, men synes å mangle i noen sentrale strøk, og mer flekkvis i Trøndelag og Nord-Norge.
Fridtjof Nansens Institutt
Fridtjof Nansens Institutt (FNI) (engelsk: Fridtjof Nansen Institute; FNI) er et frittstående og uavhengig forskningsinstitutt som driver samfunnsfaglig og internasjonalt orientert forskning på temaer knyttet til miljø, ressursforvaltning og energi. FNI har særlig fokus på politikk, forvaltning og internasjonale rammeverk knyttet til miljøutfordringer.
Siden 2013 har FNI årlig toppet statistikken som det klart mest publiserende blant Norges 48 forskningsinstitutter. Tre år på rad (i 2017, 2018 og 2019) har instituttet blitt kåret til Europas fremste tenketank innen energi og miljø, i britiske Prospect Magazines Think Tank Awards.
Organisasjon
Fridtjof Nansens Institutt ledes av direktør Iver B. Neumann. Instituttet drives som en stiftelse, med et eget styre som blir valgt av et stiftelses-råd. Instituttet har rundt 30-40 faglig ansatte, de fleste av dem statsvitere og jurister, men også historikere, økonomer og antropologer er representert i forskerstaben. Instituttet har et utstrakt internasjonalt samarbeid, og huser til vanlig også et antall gjesteforskere og studentstipendiater.
Hovedfokus
Instituttets forskningsarbeid er inndelt i følgende syv kjerneområder: Instituttets forskningsarbeid finansieres dels av en basisbevilgning fra Kunnskapsdepartementet, dels av prosjektfinansiering fra Norges forskningsråd og andre offentlige institusjoner, samt fra private organisasjoner og selskaper. Også Europakommisjonen og internasjonale forskningsstiftelser bidrar til driften.
Historikk
Navnet Fridtjof Nansens Institutt ble formelt innført først i 1990, men instituttet har vært virksomt helt siden opprettelsen i 1958, da under navnet Fridtjof Nansen-stiftelsen. Stiftelsen skulle, i tillegg til å forvalte selve eiendommen, også «drive eller støtte forskning i forbindelse med interesser som sto Nansen nær».
For å følge opp forpliktelsene om å videreføre Nansens livsverk søkte man fra første stund å knytte til seg prosjekter innenfor området mellomfolkelig forståelse. I starten hadde instituttet først og fremst et marint/havrettslig og dessuten polart fokus, men i årenes løp har instituttets forskningsvirksomhet utvidet seg, både faglig, tematisk og i sitt geografiske nedslagsfelt. Slik har Polhøgda utviklet seg til å bli et anerkjent forskningsmiljø for studier av internasjonal miljø-, ressurs- og energipolitikk.
Nyere tid
De senere årene har FNI utmerket seg faglig innen en rekke områder, blant annet med forskning knyttet til Antroposenen, utfordringer knyttet til Arktis og Antarktis, klimaforandringer og klimapolitikk, havrett, samt forvaltning av biologisk mangfold og regulering av genetiske ressurser. Sommeren 2017 ble instituttet hedret med prisen Europas fremste tenketank innen energi og miljø av det britiske Prospect Magazine. Prisutdelingen gjennomføres ifølge arrangøren for å feire fremragende forskningsinstitusjoner og tankesmier av internasjonalt kaliber. FNI var på forhånd nominert i to kategorier – energi og miljø, og internasjonal politikk – og vant altså seieren i førstnevnte kategori. Dette er første gang et norsk institutt ble tildelt prisen.
Ledelse
Flere profilerte samfunnsforskere har opp igjennom årene vært tilknyttet og hatt ledende roller ved Polhøgda på ulike vis, herunder Stein Rokkan, Arne Næss og Johan Galtung.
Magnhild Haalke
Liv og virke
Haalke debuterte i 1935 med romanen Allis sønn da hun var 50 år gammel. Debutromanen regnes fremdeles som hennes beste verk, og er gjenutgitt flere ganger. Manuskriptet ble akseptert hos Aschehoug av redaktør Helge Krog. Ronald Fangen skrev i Tidens Tegn: «Et kunstnerisk mere modent debutarbeid er ikke kommet i vår litteratur på lang tid. Det kan efter mitt skjønn ikke innvendes noe mot denne boks kunstneriske utforming.» Den ble oversatt til 17 språk. På engelsk ble den utgitt av forlaget Alfred A. Knopf i New York. New York Times Book Reviews anmelder skrev: «Just in its brevity and firm grasp of psychology, the short novel has an excruiating strength.» Alfred Kazin skrev i sin anmeldelse at boken har «exceptionally good passages of insights and sympathy» (The New York Times, 17. mars 1937).
I 1939 vant hun en nordisk romankonkurranse om «yrkeskvinnen i hennes forhold til arbeid, kjærlighet og hjem» med romanen Trine Torgersen, som kom ut året etter. Her skildrer hun en kvinnelig lærer på bygda som må kjempe på to fronter; mot et mannsdominert skolestyre og mot misunnelse og bakvasking fra kvinnene i et tett og tradisjonsbundet samfunn. Fram til 1940 arbeidde Haalke sjøl som lærer.
Hun skrev en lang rekke romaner, ofte med samme hovedperson eller samme slekt gjennom flere bøker, f.eks. trilogien om Gry (Åkfestet, Dagblinket og Rød haust?). Haalke har lagt handlinga til trøndersk bygdemiljø, og følger Gry fra hun er tolv til hun er førti. Trilogien er både en individualpsykologisk utviklingsroman og en skildring av et samfunn og ei tid der liten takknemlighet og mager belønning høstes av kvinnene, som ofte har de lengste arbeidsdagene og det tyngste arbeidet.
Trilogien Karenanna Velde, Kaja Augusta og Kvinneverden følger Kaja Augusta og slekten hennes.
Haalke er oversatt til engelsk, fransk, nederlandsk og svensk. Hun var gift med maleren Hjalmar Haalke, paret bodde det meste av tiden i Sør-Odal.
Dohna
Dohna er en by i Landkreis Sächsische Schweiz-Osterzgebirge i Direktionsbezirk Dresden i Fristaten Sachsen. Byen er hovedsete i forvaltningsfellesskapet Dohna-Müglitztal og har 6 215 innbyggere (31. desember 2009).
Dohna var en by i Kreis Pirna fra 1952 til 1990, og i Landkreis Pirna fra 1990 til 1994. Fra 1. august 1994 frem til 1. august 2008 var byen innlemmet i Landkreis Sächsische Schweiz, og siden 1. august 2008 har byen vært en del av Landkreis Sächsische Schweiz-Osterzgebirge.
16. januar
16. januar er den 16. dagen i året. Det er 349 dager igjen av året (350 i skuddår).
Navnedag
Hjalmar, Hilmar og Hassan.
Dødsfall
Se flere som døde 16. januar i Kategori:Dødsfall 16. januar.
Bhagavadgita
Bhagavadgita (sanskrit भगवद्गीता, «Herrens Sang») er et av de mest leste og respekterte hellige skriftene i hinduismen. Teksten er antagelig skrevet ca. 200 år f.Kr. Bhagavadgita er på 700 vers, og er ''6. bok'' av det store indiske eposet Mahabharata som har rundt 100,000 dobbeltvers. Handlingen er lagt rett før det avgjørende slaget i Mahabharata. Bhagavadgita skildrer samvittighetskvalene hos prins Arjuna, idet han skal gå til kamp mot sine slektninger på sletta Kurukshetra. Hans vognfører viser seg å være guden Krishna, en avatara av Vishnu, som legger ut for ham om at den fysiske verden er forgjengelig, men at sjelen (atman) lever videre selv om legemet dør. Krishna belærer Arjuna om forskjellen mellom de felles etiske normer, og de etiske normene Arjuna er forpliktet på som medlem av krigerklassen; og verket understreker betydningen av å gjøre sin plikt på den plass man har fått i verden uten å skjele til handlingens frukter.
I Bhagavadgita drøftes tre ulike veier til frigjøring (moksha): Teksten anbefaler kjærlighetens vei.
Verket har en lang og variert virkningshistorie, og har blitt tolket på flere ulike måter. Frigjøringshelten Bal Gangadhar Tilak (1856–1920) leste den som en oppfordring til væpnet opprør med de britiske kolonimyndighetene, mens Mahatma Gandhi (1869–1948) brukte Bhagavadgita som inspirasjon for sin ikkevoldsfilosofi.
Bhagavadgita var den første teksten på sanskrit som ble oversatt til en europeisk språk, til engelsk av Charles Wilkins i 1785.
Fylkesvei 4086
Fylkesvei 4086 går mellom Skreli og Fidja i Lyngdal.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 558 (Vest-Agder).