cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Port Said
Historie
Port Said ble grunnlagt av Said Pasja, wāli av Egypt og Sudan, annen påskedag den 25. april 1859 da Ferdinand de Lesseps ga den første symbolske sving med en pigghakke for å signalisere begynnelsen på konstruksjonen. Det første problemet viste seg å være vanskeligheten for skip å slippe ned anker rett ved. Heldigvis var det en enkelt steinete frambrudd ved kysten som ble oppdaget noen hundre meter unna. En brygge av tømmer fungerte som fortøyning og kaiplass for båtene. Kort tid etter ble det bygget en molo, også konstruert av tømmer, som knyttet berget til stranden. Denne knausen i havet kan bli betraktet som hjertet til den kommende byen som ble utviklet. Det var et meget symbolsk sted, førti år senere ble det reist et monument for de Lesseps på det samme stedet.
Det fantes ingen lokale ressurser. Alt Port Said trengte måtte bli importert: tømmer, stein, forsyninger, maskinvare, utstyr, boligbygging, matvarer og selv vann. Enorme vannkontainere ble reist for å skaffe ferskvann fram til en ferskvannskanal kunne bli bygget. En av de mest påtrengende problemene var mangelen på stein. De første husene ble ofte importert i form av byggesett og av tømmer. En nyutviklet teknikk var å konstruere moloer av en blandingbetong, «Beton Coignet», som hadde navn etter dens oppfinner, Francois Coignet. Blokker av betong ble senket i havet som fundament for moloer. Like innovativt var bruken av den samme betongen for å bygge fyrtårnet ved Port Said, den eneste av de første bygningene som fortsatt står i byen. I 1859 bodde de første 150 arbeiderne i telt rundt en skur av tømmer. Året etter hadde antallet arbeidere økt til rundt 2000, og av dem var den europeiske kontingenten huset bungalower av trevarer importert fra nordlige Europa. Ved 1969, da Suezkanalen ble åpnet, hadde den faste befolkningen økt til rundt 10 000. Det europeiske distriktet, gruppert langs sjøsiden, var adskilt fra det arabiske distriktet Gemalia, som lå 400 meter mot vest, ved en bred stripe sandstrand hvor en tunge av Manzalasjøen med brakkvann strakte seg mot havet. Denne innsjøen tørket snart ut og ble erstattet av bygninger, og over tid var det ikke lenger noe skille mellom de europeiske og arabiske kvarterene.
Ved begynnelsen av 1900-tallet var det to ting som endret Port Said: i 1902 begynte egyptisk bomull fra Mataria å bli eksportert via Port Said; og i 1904 ble en jernbane med normalspor åpnet til Kairo. Resultatet tiltrakk seg en som handelsvirksomhet og økte byens sosiale status. I særdeleshet vokste et betydelig gresk samfunn opp. I 1907 hadde den hurtigvoksende byen et innbyggertall på rundt 50 000, blant dem rundt 11 000 fra «alle nasjoner». Som følge av avslutningen av første verdenskrig besluttet direktørene av Suez Canal Company å opprette en ny by på den asiatiske siden av Suezkanalen, og bygget 300 hus og boliger for sine arbeidere og funksjonærer. Port Fouad ble formgitt av École des Beaux-Arts i Paris. Husene fulgte franske modeller og den nye byen ble grunnlagt i desember 1926.
Siden byens grunnleggelse fikk den innbyggere fra alle nasjonaliteter og religioner, og hver av disse samfunnene brakte med seg sine egne skikker, mattradisjoner, religion og arkitektur. Ved slutten av 1920-tallet hadde befolkningen nådd opp til 100 000 innbyggere. På 1930-tallet var det flere elegante offentlige bygninger tegnet av italienske arkitekter. Det gamle arabiske kvarteret svulmet opp til en blomstrende bydel. Port Said var ved denne tide en puslserende internasjonal havn med en stor flerkulturell befolkning: jødiske handelsmenn, egyptiske butikkeiere, greske fotografer, italienske arkitekter, sveitsiske hoteller, maltesiske administratorer, skotske ingeniører, franske banker, og diplomater fra over hele verden. Alle bodde og arbeidet ved siden av hverandre sammen med en stor egyptisk befolkning. Det var også mange reisende som passerte gjennom byen til og fra Afrika, India og den fjerne Østen. Ekteskap mellom ulike nasjonaliteter var vanlig, særlig blant franske, italienske og maltesere, noe som førte til en lokal katolsk samfunn, akkurat som i Alexandria og Kairo. Fransk var det vanligste fellesspråket for europeere og den ikke-arabiske befolkningen, og ofte det første språket til barn født av foreldre fra ulike samfunn. Italiensk var også omfattende snakket og morsmålet til deler av det maltesiske samfunnet ettersom forfedrene hadde kommet til Egypt før anglifiseringen av Malta på 1920-tallet. Flerspråklighet var et karakteristisk trekk ved den utenlandske befolkningen i Port Said.
Den egyptiske revolusjonen i 1952 ble utløst av et militærkupp med Gamal Abdel Nasser som etablerte Egypt som en republikk. I 1956 nasjonaliserte president Nasser Suez Canal Company som hadde driftet Suezkanalen siden den ble konstruert. Nasjonaliseringen eskalerte spenningene med Storbritannia og Frankrike som sammen med Israel invaderte Egypt, og således utløste Suezkrisen. De fremste kampene skjedde Port Said, som spilte den fremste rollen som krigsskueplass i Suezkrisen. Tilbaketrekningen av de siste utenlandske troppene skjedde den 23. desember 1956. Siden da har denne dagen vært valgt som Port Saids nasjonaldag eller høytidsdag som feires årlig. Det franskspråklige samfunnet hadde begynt utvandre til Europa, Australia, Sør-Afrika og andre steder allerede i 1946 og de gjenværende forlot Egypt i kjølvannet av Suezkrisen, noe som en parallell til den samtidige utvandringen av franskspråklige europeere fra Tunisia.
Etter arabisk-israelske krig i 1967, den såkalte Seksdagerskrigen, ble Suezkanalen stengt av en egyptisk blokade som varte fram til 5. juni 1975, og innbyggerne av Port Said ble evakuert av den egyptiske regjeringen som forberedelse for Jom kippur-krigen i 1973. Det israelske forsvaret var uforberedt på angrepet, men mobiliserte raskt og var i ferd med å påføre Egypt og Syria nye nederlag da en våpenhvile ble etablert under FNs beskyttelse den 24. oktober. Port Said ble bosatt på nytt etter krigen og kanalen ble gjenåpnet. I 1976 ble Port Said erklært som tollfri havn som trakk til seg folk fra hele Egypt. For 2017 er det beregnet at byen hadde en befolkning på 751 073.
Økonomi
Port Said har blitt rangert som den andre av egyptiske byer i henhold til Indeks for menneskelig utvikling i 2009 og 2010, byens økonomiske grunnlag er fiske og industri, som framstilling av kjemikalier, matproduksjon og sigaretter. Port Said er en viktig havn for eksport av egyptiske produkter som bomull og ris, men også en brenselstasjon for skip som passerer gjennom Suezkanalen. Den har stor framgang som tollfri havn foruten også som et turistmål i sommermånedene.
Den egyptiske regjeringen har kommet med en rekke insitamenter for oppmuntre til investeringer i Østlige Port Saids industrielle sone ved å fjerne skatt på redskaper, maskiner og råmaterialer tilknyttet produksjon for eksportvarer.
VM i ishockey for menn 1985
Referat
Sovjetunionen var som vanlig den dominerende nasjonen og gikk ubeseiret gjennom grunnspillet. Både USA og Canada ble slått med store marginer, og mens vertsnasjonen Tsjekkoslovakia ytet større motstand ble de stadig slått 1-5. Turneringen var dessuten historisk da Sovjetunionen for første gang siden 1969 spilte uten målvakten Vladislav Tretjak. Ut over russerne kvalifiserte Tsjekkoslovakia, USA og Canada seg til finalerunden. USA, takket være det flotte målvaktspillet til John Vanbiesbrouck, sørget blant annet for en overraskende 4–3-seier over Canada - for første gang hadde et amerikansk lag (bestående halvt av NHL-spillere og halvt av college-spillere) slått et fullt profesjonelt canadisk lag fylt med NHL-spillere.
Mens Sovjetunionen hadde vært dominerende i gruppespillet så ville det i stedet være Tsjekkoslovakia og Canada som skulle kjempe om gullet. Etter en jevn kamp tapte Sovjetunionen 1-2 til Tsjekkoslovakia, og to dager senere tapte de 1-3 til Canada. USA ble slått med henholdsvis 11–2 og 3-2, og dermed så var kampen mellom Tsjekkoslovakia og Canada en reell finalekamp hvor vinneren sikret gullmedaljen.
Jiří Šejba åpnet kampen med en scoring 5:24, og tsjekkerne vant perioden 1-0. Canada utliknet med en scoring 45 sekunder inn i andre periode av Steve Yzerman, som ble svart av Šejba to minutter senere. Canada utliknet igjen ved 26:34, denne gang av Richard Vaive. I midten av perioden fikk canadierne en gyllen mulighet for å komme i ledelsen med et powerplay, men en feilpasning sørget for tsjekkoslovakisk kontring, og Šejba sørget for 3-2-ledelse og et hat-trick. Et minutt og 44 sekunder inn i tredje periode sørget D. Rusnák for 4-2 i et overtallspill. Canada hadde dog ikke oppgitt kampen ennå, og et mål av Scott Stevens under ett minutt senere ga canadierne håp. Men da Jiří Lála satte 5-3-målet 1 minutt og 13 sekunder før slutt var kampen avgjort, og Tsjekkoslovakia vant dermed sin sjette gullmedalje. Sovjetunionen sørget for bronsemedalje etter en dominerende 10-3-seier.
Turneringen var en skuffelse for Sverige. Etter en andreplass i Canada Cup i 1984 var forventningene høye, men svenskene måtte etter dårlige resultater spille i nedrykksgruppen for første gang noen sinne. Selv om at de overlevde i A-gruppen var en sjetteplass i VM (bak nabolandet Finland det dårligste resultatet siden 1931.
For Canada var VM en suksess, og spilte stadig om gullmedaljen den siste dagen (som i siste ende gikk til Tsjekkoslovakia). Allikevel var andreplassen var landets beste plassering siden de returnerte til VM i 1977. Dessuten vakte NHL-spilleren Mario Lemieux stor interesse blant tsjekkerne (som av historiske grunner ikke heiet på Sovjetunionen) grundet sitt spill i VM.
Kvalifisering
Canada, Finland, Sovjetunionen, Tsjekkoslovakia, Vest-Tyskland og Øst-Tyskland kvalifiserte seg som de 7 beste lagene ved ishockey-VM 1983. USA kvalifiserte seg ved å vinne divisjon B, etter en katastrofal turnering i 1982 som endte med nedrykk.
Dermed var følgende 8 nasjoner kvalifisert til A-VM. 6 nasjoner fra Europa og to nasjoner fra Nord-Amerika var representert. Tsjekkoslovakia var dessuten som vertsnasjon automatisk kvalifisert for mesterskapet.
Sluttresultater
Turneringens sluttresultater:
Direktoratets prisutdeling
Følgende spillere ble tildelt direktoratets pris for turneringens beste målvakt, forsvarsspiller og angrepsspiller av Det internasjonale ishockeyforbundet:
All-star lag
Ved avslutningen av turneringen ble to all-star lag (et førstelag og et andrelag) stemt frem av internasjonale medier. Følgende spillere ble stemt frem:
Beste målvakter
De åtte beste målmaktene som har spilt 40 % eller mer av lagets totale spilleminutter.
Dommere
IIHF utnevnte følgende dommere og linjedommere til å dømme kampene under ishockey-VM 1985:
Gruppe B
Ishockey-VM 1985 Gruppe B ble arrangert i Fribourg i Sveits fra den 21. til den 31. mars 1985. Turneringen endte med opprykk for Polen, mens Norge og Ungarn rykket ned til Gruppe C for 1986.
For Norge var B-VM en katastrofe. Tidligere på sesongen hadde de vakt internasjonal oppsikt da de i oktober og november 1984 slo A-nasjonen Øst-Tyskland 4-1 to ganger og Polen 4-5 og 7-2). Mot Finlands OL-lag hadde de spilt 3-3 og 1-3, spilt uavgjort mot Jugoslavias A-lag og vunnet over Danmarks og Ungarns A-lag. Optimismen rådet derfor innen turneringen, og Norge hadde favorittstempel.
Norge var dog alt for skråsikre på egne evner og stilte med et lag ute av form og uten overskudd (til tross for en større økonomisk satsing enn noen gang tidligere). Overraskende tap mot Japan (som ledet 5-0 etter første periode) samt tap til Sveits og Nederland sørget for å sende Norge ned til C-VM for 1986.
= Opprykk til A-puljen for 1986        = Nedrykk til C-puljen for 1986.
Gruppe C
Ishockey-VM 1985 Gruppe C ble arrangert i Megève, Chamonix og Saint-Gervais i Frankrike fra den 14. til den 23. mars 1985. Turneringen endte med opprykk for Frankrike og Jugoslavia for 1986.
= Opprykk til B-puljen for 1986
All-star lag
Ved avslutningen av turneringen ble et all-star lag stemt frem av internasjonale medier. Følgende spillere ble stemt frem:
Arjeplog kommune
Geografi
Det finnes over 8700 innsjøer og vassdrag i kommunen. De største vassdragene er Piteälven, Skellefteälven og Laisälven (sideelv til Vindelälven). Sveriges dypeste innsjø, Hornavan, ligger i kommunen. En annen innsjø i kommunen er Tjålmiejávrrie, kjent for sitt rike fugleliv. Nasjonalparken Pieljekaise, 13 naturreservater og et område for faunavern ligger i kommunen.
Riksväg 95 mellom Skellefteå og grensa til Norge går gjennom kommunen.
Befolkning
Arjeplog er Sveriges femte minste kommune målt i folketall med 3116 innbyggere og er den svenske kommunen med lavest befolkningstetthet, kun 0,24 innbyggere/km².
Samisk språk
Samisk har status som offisielt minoritetsspråk i kommunen og kommunen inngår i forvaltningsområdet for samisk språk i Sverige.
Tettsteder
Arjeplog kommune hadde kun et tettsted i 2010. I tabellen oppgis antall innbyggere per 31. desember 2010.
Eksterne lenker
Offisielle hjemmesider for Arjeplog kommune
Erich Ollenhauer
Erich Ollenhauer (født 27. mars 1901 i Magdeburg, død 14. desember 1963 i Bonn) var formann for SPD og samtidig partiets fraksjonsleder i Forbundsdagen fra 1952 til 1963.
Liv og virke
Han ble medlem av SPDs styre 29. april 1933. Da nasjonalsosialistene kort etter grep makten og begynte å forfølge politiske motstandere, bestemte partiledelsen at utsatte personer skulle emigrere. Ollenhauer reiste sammen med bl.a. Otto Wels og Hans Vogel til Praha, hvor det ble bygget opp en eksilorganisasjon. Han ble fratatt det tyske statsborgerskap i 1935. I 1937 flyttet eksilorganisasjonen til Paris. Ollenhauer meldte seg ut av den, og flyktet over Polen og Danmark til Frankrike.
Under begynnelsen av annen verdenskrig ble Ollenhauer arrestert av franskmennene, men løslatt takket være Léon Blum. Han reiste senere til den ubesatte delen av Frankrike (Vichy-Frankrike), før han flyktet til Lisboa via Spania. Ett år senere klarte han å dra til London, hvor SPDs eksilorganisasjon hadde innrettet seg for de siste krigsårene. Han ble her nærmeste medarbeider av partiets formann Hans Vogel. Bare takket være støtte fra det britiske arbeiderpartiet var det mulig for Ollenhauer å hindre emigrantenes frafall, forberede gjenoppbyggelsen av SPD og opprettholde kontakt til britiske politikere.
Ollenhauer reiste i februar 1946 tilbake til Tyskland, og ble sekretær for SPDs partikontor i Hannover under Kurt Schumacher. Samme år ble han valgt til viseformann. Under Schumachers regelmessige sykdom ledet han partiet. Ollenhauer var fra 1948 medlem av det parlamentariske råd og i 1949 ble han innvalgt i det tyske parlamentet, hvor han frem til 1952 var viseformann for SPD-fraksjonen. Han ble etter Schumachers død valgt til partiformann og fraksjonsleder den 7. oktober 1952. Samtidig ble han bekreftet i stillingen som generalsekretær. Selv om han selv ikke var karismatisk nok arbeidet han i kulissene for å omdanne SPD fra et arbeiderparti til et sentrumsorientert folkeparti.
Ved valget i 1957 øket SPD sin oppslutning med 3 % til 31,8 %, men CDU og CSU oppnådde 50,2 % og dermed absolutt flertall.
Som følge av dette startet partiet en reformprosess, som også Ollenhauer deltok i. Han støttet den reformvennlige Willy Brandt, som hadde forsøkt å bli innvalgt i partiledelsen året før. Resultatet av arbeidet var Godesberg-programmet fra 1959. Men mange punkter i programmet, som i hovedsak var utarbeidet av reformatorer som Brandt, Fritz Erler og Herbert Wehner, stod i motsetning til Ollenhauers politikk. Viktige punkter i programmet var støtte til Adenauers utenrikspolitikk: vestintegrasjon, gjenopprustning og avvisning av en sentralistisk forvaltningsmodell.
I november nominerte Ollenhauer den unge Willy Brandt, da regjerende borgermester i Berlin, til kansler, til tross for store uenigheter i utenrikspolitikken.
Tre måneder før sin død ble han 9. september 1963 valgt til formann for Den sosialistiske internasjonale. 14. desember døde Ollenhauer etter langvarig sykdom i Bonn.
Tanums kvinnestipend
Tanums kvinnestipend deles årlig ut til en kvinnelig forfatter i begynnelsen av sin litterære karriere. Mottakerne utnevnes av Den Norske Forfatterforening, og stipendet ble opprettet i anledning foreningens 100-årsjubileum i 1993. Stipendet er på 50 000 kroner, og gis fra Tanum bokhandel.
John Paul Jones
John Paul Jones (født 3. januar 1946) er artistnavnet til John Richard Baldwin, som er en britisk musiker og musikkprodusent. Jones er best kjent for sin tid i Led Zeppelin, hvor han spilte bass, orgel, piano og mandolin.
I 2011 ble Jones rangert som nummer 1 i 20 Most Underrated Bass Guitarists i Paste magazine.
Bakgrunn
Jones' foreldre var veldig musikalske, hans far var pianist og arrangør for storband, mens moren var sanger og danser.
Jones begynte å spille piano allerede som liten gutt, og ble etterhvert organist i sin lokale kirke. Han var fascinert av klassisk musikk (Rachmaninov var en favoritt), men også av blues og jazz. Da han begynte på college begynte han å spille bass.
Karriere
I 1962 ble Jones med i Jet Harris' og Tony Meehans band som bassist i to år. Det var etter dette at han, etter anbefaling av Tony Meehan, begynte som studiomusiker. Det var gjennom Jet Harris og Tony Meehan at Jones ble kjent med gitaristen Jimmy Page, som hadde spilt på deres superhit “Diamonds”. Jones ble etterhvert en meget ettertraktet studiomusiker og arrangør. På midten av 1960-tallet hadde han spilt sammen med artister som Rolling Stones, The Supremes, Jeff Beck og Pages band The Yardbirds.
Led Zeppelin
Også utenfor scenen var Jones den mest rolige og mediesky av Zeppelin-medlemmene, og ofte tok han inn på et annet hotell enn resten av bandet.
Etter at Led Zeppelin ble oppløst i 1980, har Jones vært relativt lite aktiv som musiker, og har i stedet returnert til studioet, hvor han har gått over til å bli produsent. Han samarbeidet med avantgarde-sangerinnen Diamanda Galás på hennes album The Sporting Life (1994). I 1999 ga han ut sitt første soloalbum, Zooma, og i 2001 kom The Thunderthief ut.
Sammen med Dave Grohl og Josh Homme startet han i 2009 supergruppen Them Crooked Vultures.
John Paul Jones opptrådte med norske Supersilent under Punktfestivalen i Kristiansand i 2010, på Moldejazz i 2011 og på Øyafestivalen i 2013.
Korrespondent
En korrespondent (av fransk correspondre) er en brevskriver eller kontorfunksjonær som besørger skrivingen av utgående brev, eller en journalist som sender artikler eller reportasjer til sin avis eller kringkaster.
I journalistisk betydning er en korrespondent en journalist som arbeider for avis, radio, fjernsyn eller et nyhetsbyrå utenfor vedkommende redaksjon, og permanent eller for et bestemt tidsrom dekker et land, en region, verdensdel eller en spesiell begivenhet. En korrespondent kan være fast ansatt eller ha en løsere tilknytning til medieforetaket. «Stringer» er en alminnelig betegnelse på en frilanskorrespondent.
I Norge har større medieforetak som NRK og Aftenposten flere korrespondenter i utlandet.
Bartoszyce
Under andre verdenskrig ble 60% av byen rasert. Etter krigen ble byen som følge av Potsdamkonferansen tillagt Polen. Den tyske befolkningen ble enten evakuert eller forvist, og byen ble befolket med polakker som hadde blitt fordrevet fra områdene i øst annektert av Sovjetunionen.
Simon Špilak
Simon Špilak (født 23. juni 1986 i Tišina) er en slovensk landeveissyklist. Han avsluttet sin profesjonelle karriere i Katjusja i 2019.
Skipsbesetning
En skipsbesetning er den mannskapsstyrken som skal til for å føre et skip. Havgående fraktskip er tradisjonelt bygget for tankfrakt, stykkgodsfrakt eller bulkfrakt. I etterkrigsårene (ca. 1950 til 1970) skjedde det en del endringer i sjøfartens oppgave for verdenshandelen, og tendensen var bygging av større skip enn tidligere, og etterhvert også justeringer av skipstypene.
En stor del av den havgående flåten økte fra skipsstørrelser med lasteevne under 15 000 dødvekttonn (dwt) til mer enn det dobbelte og etterhvert mangedobbelte. I dag kan fraktskip ha lasteevne over 250 000 dødvekttonn. De vanligste fraktskipstypene i dag er stykkgodsskip, containerskip, bulkskip (tørrlasteskip), tankskip, gasstankskip og kjemikalietankskip. Store tankskip går ofte under betegnelsen supertankere.
Ved påmønstring på skip var sjømannskontorene mønstingsmyndighet. Ved avmønstring eller ommønstring i utlandet var utenriksstasjonene mønstringsmyndighet. I sjømansspråket ble formuleringen mønstre ut (reise til sjøs) ofte byttet med å ta hyre. Besetningen på den eldre flåten besto av rundt 50 mann litt avhengig av skipstypen. Disse var fordelt på flg. områder:
Dekksoffiserer:
Underoffiserer:
Dekksmannskap:
Maskinoffiserer:
Maskinmannskap:
Serveringsoffiserer og -mannskap:
Sædleder
Sædleder frakter sæd fra bitestiklene til sædblærene, hvor sæden tilsettes sædvæske som inneholder næring til sædcellene, fra sædblærene til prostatakjertelen, hvor de går sammen med urinrøret.
Levva livet!
Levva livet! er et musikkalbum fra 1984 med Åge Aleksandersen. Albumet lå i 37 uker på VG-lista i 1984/1985 med førsteplass som beste plassering. Albumet var tidenes mest solgte album i Norge med over 260 000 solgte eksemplarer. Denne rekorden er bare slått av Sissel Kyrkjebø s album Sissel, som kom ut i 1986, og Glade Jul, som kom ut i 1987.
1615 Bardwell
1615 Bardwell er en hovedbelteasteroide og går i bane innenfor asteroidefamilien Themis. Den ble oppdaget 28. januar 1950 av Indiana Asteroid Program ved Goethe Link Observatory i Brooklyn i Indiana.
N2
N2 kan vise til:
South Norfolk
South Norfolk er et administrativt distrikt i Norfolk, England. Administrasjonssenteret er Long Stratton.
Distriktet består for det meste av landsbygd, med små landsbyer med tradisjonsrike puber og hus med stråtak. Det er også noen små byer, som Diss og Wymondham. Distriktet dekker et areal på 907,71 km² og hadde 124 012 innbyggere i 2011.
Kolbein Lauring
Kolbein Widrik Lauring (født 15. juni 1914, død 31. mai 1987) var aktiv i motstandsbevegelsen under den andre verdenskrig.
Lauring vokste opp på Ljan, utenfor Oslo, hvor han var barndomsvenn med Max Manus. De to var også sammen under førstegangstjenesten og i vinterkrigen. De deltok også sammen i kampene ved Kongsvinger under angrepet på Norge i 1940.
Sammen med Max Manus, Gregers Gram og Gunnar Sønsteby ga han ut den illegale avisen Vi vil oss et land. I 1941 ble Lauring arrestert av Gestapo, og sendt til Grini hvor han satt i to år og ni måneder. Da han slapp ut, begynte han igjen med illegal aktivitet, og sammen med Manus deltok han i flere aksjoner de siste to år av krigen. Fra 1944 var han med i sabotasjegruppa Oslogjengen.
Lauring giftet seg i 1944 med Kari Lauring, som ble tildelt den britiske King's Medal for Courage in the Cause of Freedom for sin krigsinnsats.
Han var også ansatt i Manus sitt kontormaskinfirma Max Manus A/S etter krigen.
Kolbein Lauring er begravet på Nordstrand kirkegård.
I filmen Max Manus fra 2008 ble han spilt av Christian Rubeck.
Utmerkelser
Lauring ble tildelt St. Olavsmedaljen med ekegren for sin innsats for fedrelandet under andre verdenskrig. For innsatsen som livvakt for kongefamilien i frigjøringsdagene 1945 ble Lauring, sammen med atten andre livvakter, tildelt H.M. Kongens erindringsmedalje med spenne «1940–1945» i 1946.
Vevelstad (Ski)
Vevelstad, eller Vevelstadåsen, er et område på Langhus i Nordre Follo kommune som hovedsakelig består av boligfelt. I de senere år er det kommet til mye næringsvirksomhet, bl.a. Norpost. Dessuten er det bygget opp et senter for opphold og overnatting for langveis trailersjåfører på Fugleåsen. Vevelstad har holdeplass på Østfolbanen, som betjenes av lokaltogene på linje L2 til Ski.
1. november 1987 ble Vevelstad tildelt eget postnummer: 1408. Ved nedleggelsen av Langhus postkontor 1. juni 1991 overtok Vevelstad postkontor navnet Langhus og postnummeret 1405.
Såpebobler
Såpebobler er luftbobler med en hinne av såpe.
Såpevannet fåes kjøpt i beholdere med blåseredskap.
Største målte såpeboble hadde en diameter på 2,3 meter, og ble blåst i Tyskland i 1992.
Tide Buss
Tide Buss AS er Tides datterselskap for busskjøring i Norge. Selskapet kjører ruter på anbudskontrakt i Hordaland (Skyss), Møre og Romsdal (Fram), Rogaland (Kolumbus), Sogn og Fjordane (Kringom), Trøndelag (AtB) og Vestfold (VKT), Tromsø og midt Troms i tillegg til ekspressbussrutene Fjordekspressen (i samarbeid med Firda Billag Buss og Vy Buss), Haukeliekspressen (i samarbeid med Telemark Bilruter) og Kystbussen (i samarbeid med Boreal Travel) under NOR-WAY Bussekspress, Flybussen i Bergen og Haugesund og turbussaktivitet flere steder i landet.
Historie
Selskapet ble etalbert 1. november 2006 i forbindelse med fusjonen mellom Hardanger Sunnhordlandske Dampskipsselskap og Gaia Trafikk, da Gaia Buss ble fusjonert inn i HSD Buss, som senere samme måned byttet navn til Tide Buss AS. Fra starten hadde selskapet datterselskapene Haugaland Buss AS, som etter hvert byttet navn til Tide Buss Haugesund, og Tide Verksted AS, som ble omgjort til søsterselskap 1. juli 2008. 1. januar 2007 ble all turbussaktivitet og driften av Kystbussen som tidligere hadde vært utført av HSD Buss overført til søsterselskapet Tide Reiser, og fra 16. august 2008 også Haukeliekspressen.
I 2008 ble det danske datterselskapet Tide Bus Danmark etablert, og tok 29. juni over bybussene i Odense etter å ha vunnet anbudet. Samme år ble også datterselskapet Tide Bane AS med nederlandske HTM Personenvervoer som teknisk samarbeidspartner etablert for å delta i anbudskonkurransen om å drifte Bybanen i Bergen, men nådde ikke opp. 1. mai 2009 ble all virksomhet i Tide Reiser overført til Tide Buss, og fortsatte som et forretningsområde under samme navn, mens selskapet ble innfusjonert i mars året etter. 1. januar 2011 overtok Tide Buss all aktiviteten i Tide Buss Haugesund i forbindelse med oppstart av ny anbudsperiode. 3. mai 2012 ble datterselskapet Tide Bus Danmark gjort om til et søsterselskap, mens søsterselskapet Tide Verksted ble gjort om til et datterselskap igjen.
Hvithodehavørn
Linnaeus, 1766 Audubon, 1827
Hvithodehavørn (Haliaeetus leucocephalus) er en nordamerikansk havørn, fugleart i haukefamilien, som er lett gjenkjennelig med snehvitt hode og hals på voksne individer. Den er en kraftig rovfugl som kan bli opptil 1 meter fra hode til stjert. Den er utstyrt med lange ben med spisse og krumme klør, som den bruker til å fange fisk med i elver og innsjøer i Nord-Amerika. Benene kan klare en Stillehavslaks, som kan bli samme vekt som havørnen selv. Arten er nært beslektet med havørn (H. albicilla).
Hvithodet havørn er USAs nasjonalfugl og opptrer mange steder i amerikansk litteratur og symbolikk, blant annet på USAs riksvåpen (Great Seal of the United States).
Armenia under Vinter-OL 2010
Armenia under Vinter-OL 2010. Fire utøvere fra Armenia deltok under Vinter-OL 2010 i Vancouver i Britisk Columbia i Canada 12. til 28. februar 2010.
Adolfo Consolini
Adolfo Consolini (født 5. januar 1917 i Costermano, Verona, død 20. desember 1969 i Milano) var en italiensk friidrettsutøver som konkurrerte i diskos.
Han konkurrerte for Italia under OL 1948 i London, og vant gull i diskos. Consolini forsøkte å forsvare tittelen fire år senere, under OL 1952 i Helsingfors, men måtte nøye seg med sølvmedaljen, slått av amerikaneren Sim Iness.
1617 Alschmitt
1617 Alschmitt er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 20. mars 1952 av Louis Boyer ved Observatoire astronomique d’Alger - Bouzaréah i Alger.
Jiang Tingxi
Jiang Tingxi (tradisjonell kinesisk: 蔣廷錫, forenklet kinesisk: 蒋廷锡, pinyin: Jiǎng Tíngxí, født 1669 i Changshu i provinsen Jiangsu i Kina, død 1732) var en kinesisk maler og en av redaktørene av encyklopedien Gujin tushu jicheng (Komplett samling av gamle og moderne skrifter og kart).
Jiang Tingxi var også kjent under navnene Nansha, Qingtong Jushi, Qiujun, Xi Gu, Yangsun og Youjun.
Encyklopedien Gujin tushu jicheng på 5020 bind ble utgitt i 1726 og ble sammenstilt unsder ledelse av Chen Menglei og Jiang Tingxi i Kangxi-keiserens og Yongzheng-keiserens regjeringsperioder under Qing-dynastiet.
Som hoffmaler og storsekretær ved det keiserlige hoff i Kyoto benyttet Jiang seg av et bredt spenn av kunststiler og konsentrerte seg særlig med maleri av fugler og blomster. Jiang Tingxi var også bevandret innen kalligrafien.
Sivas (provins)
Sivas er en av Tyrkias 81 provinser. Provinsens areal er 28 488 km². Administrasjonssenteret ligger i byen Sivas.
Provinsen ligger i de sentrale delene av Tyrkia og grenser til provinsene Ordu i nord, Giresun i nordøst, Erzincan i øst, Malatya og Kahramanmaraş i sør, Kayseri, Yozgat i vest og Tokat.
Distrikter
Provinsen Sivas består av sytten distrikter:
Lucas Till
Lucas Daniel Till (født 10. august 1990) er en amerikansk skuespiller.
Henrik Jørgen Huitfeldt-Kaas
Henrik Jørgen Huitfeldt-Kaas (født 2. februar 1834 i Christiania, død 18. mai 1905 samme sted) var norsk historiker og riksarkivar.
Etter examen artium 1852 studerte han jus ved Det Kongelige Frederiks Universitet i hjembyen, og ble ansatt i Riksarkivet i 1858 der han flere ganger ble konstituert som riksarkivar før han i 1896 ble fast ansatt i dette embedet. Huitfeldt-Kaas utga en rekke sentrale kilder til norsk historie, deriblant en rekke bind av Diplomatarium Norvegicum. Huitfeldt-Kaas leverte også betydelige bidrag innen genealogi (særlig adelsforskning), personalhistorie, heraldikk og seglforskning. Han begynte på verket Norske Sigiller fra Middelalderen (Oslo, 1899–1950) som ble utgitt heftevis. Huitfeldt-Kaas inndelte og avgrenset hvilke slekter som kunne bli regnet som adelige i Norge, særlig gjennom artikkelen De nulevende Adelsslægter i Norge (Christiania, 1885). Hans synspunkter er senere blitt gjenstand for kritikk fra andre fagfolk for hans noe formalistiske syn på hvem som var adelige i Norge; særlig kritisert av C. M. Munthe i Norsk slektshistorisk tidsskrift, Oslo 1928, bind I, side 173–174.
Familie
Huitfeldt-Kaas tilhører slekten Huitfeldt, en opprinnelig dansk adelsslekt og senere også norsk adelsslekt. Han var sønn av Valentin Wilhelm Hartvig Huitfeldt (1795–1881) og Anne Margrethe Brochmann (1801–70). Tilleggsnavnet Kaas antok han etter at han i 1881 arvet det Kaasenlundske fideikommiss etter sin far. Han var etterkommer etter Jørgen Kaas, hvis barnebarn Birgitte Christine Kaas var gift med generalløytnant Henrik Jørgen Huitfeldt til Elingård. Fideikommisset var en erstatning for stamhuset Kaasenlund på Fyn i Danmark, som ble solgt 1803, med en grunnkapital på 116 000 danske kroner.
Henrik Jørgen ble i 1865 gift med sin tremenning, Hanna Lovise Charlotte Huitfeldt (1845–1876), og de ble foreldre til biolog Valentin Vilhelm Hartvig Huitfeldt-Kaas (1867–1941), ambassadør Hans Emil Huitfeldt-Kaas (1869–1948) og lege Hans Ludvig Carl Huitfeldt (1876–1969). Etter at Henrik døde i 1905 tiltådte sønnen Hartvig (d. 1941) som fideikommissbesitter, og deretter gikk fideikommisset over til sønnen Hans Emil (d. 1948), og dernest til Hans Emils sønn Paul.
Wied (elv)
Wied er en elv i Rheinland-Pfalz i Tyskland og en av sideelvene til Rhinen fra høyre med en lengde på 102 kilometer. Elven renner hovedsakelig sørvestover gjennom Westerwald og har sitt utspring nær Dreifelden. Wied renner gjennom Altenkirchen, Neustadt og Waldbreitbach før den munner ut i Rhinen ved Neuwied.
MS «Kvinnherad»
MS «Kvinnherad» er et motorskip bygget i 1950 for Hardanger Sunnhordlandske Dampskipsselskap. Skipet gikk i rutefart for HSD til 1957, da det ble solgt til for Ofotens Dampskipsselskap (ODS) og tok navnet MS «Tranøy». Senere har skipet også hatt navnene MS «Brand VII» (1965–1988) og MS «Rygerfjord» (1988–).
Siden en ombygging i 1995 har «Rygerfjord» vært hotell, losji og restaurantskip på Söder Mälarstrand i bydelen Södermalm i Stockholm.
Skansenøyra naturreservat
Skansenøyra naturreservat ligger ved Rognan i Saltdal kommune i Nordland. Naturreservatet omfatter et deltaområde i Saltdalselvas utløp i Saltdalsfjorden. Området har et areal på 208 dekar, hvorav 15 dekar landareal. Området er vernet for å bevare den mest uberørte delen av en truet våtmarkstype med stor regional verneverdi, særlig på grunn av dets funksjoner for lokalitetens rike og varierte fugleliv og områdets betydning som ekskursjonsområde.
Naturlig tall
Et naturlig tall er i matematikken enten et positivt heltall (1, 2, 3,...) eller ikkenegativt heltall (0, 1, 2,...).
Den første definisjonen brukes oftest i tallteorien mens den siste brukes innenfor predikatlogikk, mengdelære og datateknologi.
Notasjon
Mengden av naturlige tall noteres \mathbb{N} eller N. For å unngå misforståelse om hvorvidt null er inkludert, brukes ofte følgende notasjon for å betegne henholdsvis mengden av ikkenegative tall og mengden av positive tall:
Vi vil oss et land
Originalversjonen
Førsteutgaven fra oktober 1940 hadde Per Sivles dikt «Vi vil oss et land» på forsiden, og en «programerklæring» med to grunner for å utgi avisen: «''For det første vil vi vise at kampen for et fritt Norge føres og kommer til å føres inntil frihets time slår. For det annet er det i nordmenns sinn idag en trang til å se på trykk de tanker og følelser som lever i dem.''»
Andre overskrifter i førsteutgaven var: «Terbovens tale» en kommentar til talen 25. september, «Passiv motstand», «Regjeringen som "flyktet"», «Nazistisk ordbok», «Til de fagorganiserte arbeidere», «Av Fridtjof Nansens tale den 17. mai 1905» og «Ingen hederlige folk går inn i N.S.». Utgaven avsluttes med to vers av «Gud signe vår Konge god».
Initiativet til Vi vil oss et land ble tatt av seks unge menn som hadde sloss mot den tyske invasjonen, og som deretter var blitt sittende sammen som krigsfanger internert på Hvalstadmoen. Selv om det militære nederlaget var et faktum ønsket de å fortsette motstanden. Etter at de ble frigitt møttes de høsten 1940. Etter Terbovens tale i september lanserte de den illegale avisen.
Blant de seks var Sverre Hovind som var ansatt på Norsk Hydro, aktuarstudent Anthon Borch og realfagstudent Olav Gjærevoll. De seks redigerte avisen i fellesskap, men Gjærevoll sto for det meste av skrivingen. Avisen ble stensilert i hemmelighet på Hydros kontorer. Første nummeret var datert oktober 1940. Det var på 10 sider i A4-format, og opplaget 1000 eksemplarer. Nummer to kom i samme opplag, men etterspørselen oversteg alle forventninger. Man trengte høyere opplag.
Utgiverne fikk kontakt med et trykkeri på Hamar, der den svenskfødte boktrykker Bjerklund og faktor Karl Hove bisto. Men man ønsket ikke å bruke trykkeriets egen sats og risikere avsløring. Derfor måtte satsen skaffes fra Oslo, og bli smuglet oppover. Max Manus var sentral i transporten. Andre som deltok i arbeidet med avisen var Kolbein Lauring, Gregers Gram og Gunnar Sønsteby. Bladets nr 4 i desember 1940 og nr 5 i januar 1941 kom begge i format som et litt stort ukeblad, og begge i 5000 eksemplarer. Førjuls-nummeret var på hele 14 sider. Nå ble avisen også spredt langt utenfor Oslo. En stor koffert med aviser ble sendt til Trondheim.
Men høyt opplag og mye eksponering økte risikoen, og tyskerne rullet opp noe av apparatet bak avisen. Boktrykkeren på Hamar ble arrestert. Nr 5 av avisen måtte lages på en duplikator på Gjærevolls hybel. Selv ble han snart arrestert. Han klarte imidlertid å spille uskyldig og slippe unna. Manuskriptene til nr 6 fikk han i siste øyeblikk stukket unna. De ble destruert. Noen måneder senere kom han seg over til Sverige. Halvparten av den opprinnelige gruppen bak avisen ble arrestert, og denne organisasjonen gikk i oppløsning.
Gjærevolls gruppe hadde imidlertid avtalt at andre skulle ta opp aktiviteten om de selv ble tatt, og i Blindern-miljøet fikk publikasjonen derfor raskt en oppfølger i den illegale avisen Eidsvoll
«Utgave B»
Og selv om tyskerne hadde stanset Vi vil oss et land, levde også denne videre! I første nummer hadde den trykket følgende oppfordring: ''«Ta noen gjennomslag og spre dem til venner og kjente. På den måten kan du støtte Norge i kampen mot NS og tyskerne, for frihet og fred».''
Oppfordringen ble fulgt. To kamerater i et større Oslo-firma, Inge Lorange og Johnny Houlder stensilerte opp avisen i skjul på kontoret. Noe av stoffet ble kuttet, men slagordet «Gud bevare Kongen og fedrelandet» føyet til på slutten. Også neste nummer av originalavisen ble «gjenfødt» på denne måten. De nye utgiverne kjente ikke de opprinnelige utgiverne, de trodde det var originalmanuskripter de utga. Etter hvert får også den nye avisversjonen mer eget stoff.
De to utgiver-miljøene oppdaget med forundring, nesten litt irritasjon, hverandres publikasjoner. Og ga uttrykk for det i spaltene. I forsoningens ånd proklamerte de nyeste utgiverne at de, for å unngå forveksling, skulle benevne sin versjon «Utgave B».
Siden de to avismiljøene ikke kjente hverandre fikk ikke tyskernes første opprulling noen direkte konsekvenser for Utgave B. Den ble nå stensilert i et kjellerlokale i Pløens gate. Senere trykkes den i en leilighet på Grorud. Carsten Middelthon, Stein Bergh-Jacobsen og Odvar Berrefjord redigerte avisen en stund. Senere ble journalist Ola Brandstorp redaktør.
Utgave B fortsatte å komme ut til senhøstes 1942. Da var mange av de sentrale bak avisen blitt aktive i Milorg, og avisen ble lagt ned av sikkerhetsgrunner. Flere av de som hadde vært involvert var dessuten blitt arrestert eller hadde måttet flykte til Sverige eller England.
One of the Boys
One of the Boys er det andre studioalbumet til den amerikanske sangeren og låtskriveren Katy Perry. Albumet ble gitt ut i USA og Canada 17. juni 2008. Det inneholder hitsinglene «I Kissed a Girl» og «Hot N Cold». Førstnevnte nådde #1 på Billboard Hot 100. Albumet har blitt sertifisert som platina i USA, og har solgt over 2 millioner eksemplarer over hele verden.
Vi vil oss et land
«Utgave B»
Blant disse var Olai Lorange, som var 66 år da han ble arrestert. En av de aktive var Arvid Hansen, som senere ble lagfører i Milorg. Norsk og tysk politi kom på sporet etter ham, stormet hjemmet en natt og skjøt ham og hans far. Vi vil oss et land ble den siste tiden trykket i huset til Peter Christensen. Han ble arrestert, og et år etter henrettet i Trandumskogen.
Ordu (provins)
Ordu er en av Tyrkias 81 provinser. Provinsens areal er 5 963 km². Administrasjonssenteret ligger i byen Ordu.
Provinsen ligger nord i de sentrale delene av Tyrkia og grenser til provinsene, Giresun i øst, Sivas i sør, Tokat i sørvest og til Samsun i vest og i nord har den kystlinje mot Svartehavet.
Mestis
En mestis (fra spansk mestizo, av latin mixtus, «blandet») er en rasebetegnelse for personer som har foreldre hvor en er europeer (opprinnelig spansk) og den andre er fra urbefolkningen i Latin-Amerika.
Rasheed Mohammed Al Maraj
Rasheed Mohammed Al Maraj er en bahrainsk økonom, som siden januar 2005 har vært sentralbanksjef i Bahrains sentralbank.
Al Maraj har en Bachelor of Science-grad innen produksjonsteknikk fra University of Houston i 1979, og har tilleggskurser innen prosjektevaluering og investering og katpitalforvaltning.
Beau Molenaar
Tidligere klubber:
Rasheed Mohammed Al Maraj
Før han begynte å jobbe i sentralbanken har han jobbet i flere ministerier; industri- og utviklingsministeriet 1979-80, finans- og nasjonaløkonomi-ministeriet 1981-95 og transportmonisteriet 1995-99. Fra april 1999 til 2005 var han øverste leder for Arab Petroleum Investments Corporation (APICORP) i Dammam i Saudi-Arabia.
1618 Dawn
1618 Dawn er en hovedbelteasteroide og går i bane innenfor asteroidefamilien Koronis. Den ble oppdaget 5. juli 1948 av Ernest Leonard Johnson ved Union Observatory i Johannesburg.
Giresun (provins)
Giresun er en av Tyrkias 81 provinser. Provinsens areal er 6 934 km². Administrasjonssenteret ligger i byen Giresun.
Distrikter
Provinsen Giresun består av seksten distrikter:
1619 Ueta
1619 Ueta er en hovedbelteasteroide og går i bane innenfor asteroidefamilien Flora. Den ble oppdaget 11. oktober 1953 av Tetsuyasu Mitani ved Kwasan Observatory i Kwasan.
Żagań
Żagań (tsjekkisk Záhaň, tysk Sagan, latin Saganum) er en by i vestlige del av Polen. Den ligger i Lubusz voivodskap ved elven Bóbr. Byen er blant annet kjent for det barokke Żagań-slottet fra 1670.
Putte Wickman
Hans Olof «Putte» Wickman (født 10. september 1924 i Falun, død 14. februar 2006 i Grycksbo) var en svensk jazzmusiker (klarinett, autodidakt), ansett for å være en av de ledende utøvere av instrumentet innenfor jazz.
Żagań
Historie
En legende sier at byen ble grunnlagt av Żaganna, barnebarnet til den mytiske herskeren Krak, som ifølge en annen legende hadde grunnlagt Kraków. Ifølge historikere ble Żagań grunnlagt av Bolesław IV av Polen i midten av det 12. århundre. I historiske kilder er Żagań nevnt for første gang i 1202. I 1285 fikk Żagań bystatus, og tilhørte fra 1252 hertugdømmet Głogów. Byen var fra 1413 til 1472 sete for et selvstendig fyrstedømme.
I 1472 ble fyrstedømmet og byen solgt til Wettinslekten. Under hertug Henrik den fromme (1539–41) utbredte reformasjonen seg. Kurfyrst Moritz av Sachsen overlot Sagan i 1549 til den bøhmiske kongen Ferdinand I. I 1627 kom den legendariske Albrecht von Wallenstein i besittelse av byen. På invitasjon fra Wallenstein virket den berømte astronomen og matematikeren Johannes Kepler i byen mellom 1627 og 1630, og monterte den aller første lynavlederstangen i Europa. Byens viktigste kultur- og vitenskapssentrum var klosteret til Augustinerordenen.
Putte Wickman
Den Artie Shaw- og Benny Goodman-inspirerte Putte var med i Andys Orkester i hjembyen Borlänge fra 1943, i fiolinisten Hasse Kahn (født 1923) sitt orkester i 1944, i Arthur Österwall (1910–90) sitt orkester samtidig, hvorpå han startet egen sekstett som opptrådte mye på jazzscenen Nalen, og blant annet hadde med Reinhold Svensson (1919–68) på piano. I 1949 var han i «Parisorkestern», et svensk stjernelag som turnerte Paris. På denne tiden skrev han også filmmusikk (Kärlek, solsken och sång, 1948; Kvinnan som forsvann, 1949).
Żagań
Historie
Under den første schlesiske krig kom byen under Preussen, og ble gitt som len av kronen til forskjellige familier. På slutten av det 18. århundre ble byen styrt av familiene Biron og Talleyrand, og perioden var byens gullepoke når den ble besøkt av blant annet Franz Liszt. Byen ble gitt som len så sent som i 1844, som siste prøyssiske kronlen, og lensavhengigheten utløp først i 1935. Under annen verdenskrig ble krigsfangeleiren Stalag Luft III etablert i nærheten av Żagań. Denne leiren er kjent fra filmen Den store flukten (the Great Escape). På slutten av krigen ble byen erobret av Den røde armé. Som følge av Potsdamkonferansen ble byen gitt til Polen og den tysktalende befolkningen fordrevet.
Putte Wickman
Han samarbeidet også med de amerikanske Red Mitchell og John Lewis (Stockholm '81, 1981; Slukefter blues, 1984), med Arne Domnérus (Happy Together, 1995). Av notabiliteter han samarbeidet med internasjonalt kan nevnes John Lewis, Stan Getz, Charlie Parker, Lee Konitz, Anita O'Day, Toots Thielemans, Dexter Gordon, Tony Scott, Benny Bailey, Roger Kellaway.
Han gjestet Nesodden i 1984, der han spilte med John Bevan sitt store band. Da Ski storband fylte 15 år i 1991 var han invitert. I 2000 bidro han på Silje Nergaard sitt album Port of Call. Han skulle ha holdt konsert i Oslo Konserthus den 15. februar 2006, men døde dagen før.
Żagań
Demografi
Ifølge data for 30. juni 2004:
Næringsliv
Treindustri, jernindustri, tekstilindustri, matindustri, byggmaterialeindustri.
Putte Wickman
Rundt 1970 begynte et engasjement rettet inn mot religiøs musikk, først med Svend Asmussen, Leif Asp og Lars Roos; senere i fremføringer med Göran Fristorp gitar, Jan Lundgren piano (En sommarkonsert, 2004). I klassiske oppsetninger ga han ut Mozarts klarinettkvintett. Han er også hovedperson i kortfilmene Putte på Stampen (konsert, 1990), samt deltar i Klarinettkungar med Buddy DeFranco fra 1999.
Hans bidrag til sigøynerjazz er manifestert i utgivelsen med Babik Reinhardt og Ulf Wakenius fra 1999. I 2000 debuterte han i Carnegie Hall, og turnerte med Povel Ramel. Samlealbumet Putte 80 – Putte Wickman på Gazell utkom i 2004.
Han var mottaker av Illis Quorum, str. 8, mottok Jussi Bjørling-stipendet 1999, Django d'Or-prisen, nominert til Jazzpar Prize og var medlem i Kungliga Musikaliska Akademien.
Innherredsveien
Innherredsveien var fra gammelt av den viktigste innfartsåren til Trondheim sentrum fra nord og øst. Den gikk fra Bakke bru i sentrum og gikk videre helt til Omkjøringsveien ved Rotvoll.
Düssel
Düssel er en elv i Nordrhein-Westfalen i Tyskland og en av sideelvene til Rhinen fra høyre. Elven har sitt utspring mellom Wülfrath og Velbert. Den renner vestover gjennom Neandertal, der de første fossilene av neandertalerne ble funnet i 1856. Düssel munner ut i Rhinen ved Düsseldorf, og navnet Düsseldorf stammer fra elven, der dorf betyr liten by.
Innherredsveien
Hele strekningen ligger i Østbyen bydel og går gjennom strøkene Møllenberg, Nedre Elvehavn, Buran, Lademoen, Persaunet og Leangen.
Caymanøyene under Vinter-OL 2010
Caymanøyene under Vinter-OL 2010. Én sportsutøver fra Caymanøyene deltok i alpint under Vinter-OL 2010 i Vancouver i Britisk Columbia i Canada 12. til 28. februar 2010. Dette var første gang Caymanøyene var representert i Vinter-OL.
Innherredsveien
Før Strindheimtunnelen ble tatt i bruk 2014 var strekningen mellom Nedre Elvehavn og Rotvoll del av riksvei 706. Delstrekningen mellom Bassengbakken rundkjøring og Strindheimkrysset ble del av fylkesvei 6692, resten av strekningen videre til E6 er fremdeles del av Rv706, men ikke lenger skiltet. Strekningen mellom Bakke bru og Bassengbakken er del av fylkesvei 6690.
Lodur
Lodur (norrønt Lóðurr) var en obskur og dunkel gud blant æsene i norrøn mytologi. I henhold til Voluspå i Den eldre Edda inngikk han i gruppen «Odin-Høne-Lodur», men Snorre Sturlason erstattet den gruppen med «Odin-Vilje-Ve» og da er Lodur antagelig den samme som Ve. Snorre kaller de tre gudene for Bors-sønnene.
I Voluspå har Lodur fått rollen å gi liv til de første menneskene, Ask og Embla, og til tross for viktigheten i denne skapelsesmyten blir han ellers knapt nevnt. Forskere har i ulike tider forsøkt å identifisere ham med henholdsvis Loke, Ve, Vilje og Frøy, men ingen teori har fått konsensus.
Navn og etymologi
Meningen bak navnet Lodur er ukjent. Det har blitt spekulativt knyttet til forskjellige norrøne ord som lóð, «frukt», «land», ljóðar, «folk», og laða, «å tiltrekke». De gotiske ordene liudan, «å vokse» og laudi, «forme», foruten også det tyske ordet lodern, «å flamme, blusse», har også blitt nevnt i denne sammenhengen.