cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Wenche Kjølås
Fra 1986 til 1992 arbeidet hun i Touche Ross. Hun ble deretter finansdirektør i Hakon Gruppen fra 1993 til 1995 og finansdirektør i Kavli Holding fra 1995. Hun var også administrerende direktør i Kavli AS, Norge fra 1997 til 1999. Fra 2000 til 2005 var Kjølås konserndirektør i Kavli Holdning AS. I 2006 ble hun finansdirektør i Grieg Logistics, og i 2009 ble hun administrerende direktør i Grieg Maturitas AS.
Kjølås er styreleder i Keolis Norge, styremedlem i DOF ASA, Grieg Group Resources og Grieg Seafood ASA, og har vært styremedlem i Petroleum Geo-Services, Cermaq, Kavli og Q-Meieriene.
Skiptvet
Historie
Det har ikke vært mye industri i Skiptvet, men den første bedriften som ble opprettet het Skiptvet meieri. Rundt dette meieriet grodde det opp en liten tettbebyggelse, som i dag er kommunens sentrum og heter Meieribyen.
Kommunevåpenets historie
Skiptvets kommunevåpen stammer fra et sagn om bygdas kirke. Det sies at hver morgen kom en drage flygende og la seg rundt kirkens spir, og hver kveld fløy den til Karterudåsen. Dragen sies å ha hatt man og lugg som en hest, og så ellers ut som en slange med vinger. Når dragen lå på kirken hadde man selvsagt ikke gudstjeneste i kirken, så etter hvert ble dragen skutt ned med en forgiftet jernpil. Det sies at den falt ned og døde i en dam øst for kirken, som nå alltid har brunt og grumset vann, og den dag i dag kalles for Dragehullet.
Selve kommunevåpenet ble godkjent 27. november 1981, og er tegnet av Truls Nygaard. Våpenfiguren er en heraldisk lindorm med to føtter, mens en heraldisk drage vanligvis har fire føtter.
Skoler
I Skiptvet er det to skoler, Vestgård skole er barneskolen, for 1. til 4. klasse, og Kirkelund skole er ungdomsskolen, for 5. til 10. klasse. Kirkelund er delt i to deler, mellomtrinnet og ungdomsskolen. Skolefritidsordningen er lagt til Vestgård skole.
Kommunestyre
Ordfører etter kommunevalget i 2019 er Anne-Grethe Larsen (Sp), som tidligere fungerte som varaordfører. Varaordfører er Lars Sæther (Ap).
Valgresultat 2019
Valgdeltakelse 2019 – 63,7 %
Valgresultat 2015
Valgdeltakelse 2015 - 58,8 %
Valgresultat 2011
Valgdeltagelse 2011 - 60,7 %
Barn og unges kommunestyre
Siden 2001 har Skiptvet hatt et kommunestyre for barn og unge, der de kan ta opp saker som angår dem. I barn og unges kommunestyre er det 25 representanter; to fra hver forening med unge under 18 år, med unntak av idrettslagets tre deler (skigruppa, fotballgruppa og håndballgruppa) som får én representant per del (fra 2005). En gang i året skal også barn og unges kommunestyre dele ut penger, 40 000 kr hvert år. En tredel av dette blir fordelt likt mellom alle foreningene etter nøkkel, mens resten skal deles mellom de forskjellige foreningene etter forslag fra medlemmene.
Åse Marie Hagen
Åse Marie Hagen (født 22. mars 1973) er en norsk lærer og politiker (Ap).
Hun startet sin politiske karrière som medlem av Levanger kommunestyre i 1991. Hun har også vært leder i Nord-Trøndelag AUF. Hagen var medlem av Nord-Trøndelag fylkesting 1999–2011 og fylkesvaraordfører 2003–2011.
Hun ble uteksaminert fra Steinkjer videregående skole i 1994 og er utdannet lærer fra Høgskolen i Nesna fra 1999. Hun jobber som lærer ved Egge ungdomsskole.
BO
Bo eller BO kan sikte til:
Menno de Jong
Menno de Jong også kjent som Halcyon, Myth eller Sayla (født 17. mars 1984) er en nederlandsk DJ og produsent innen musikksjangeren trance.
Han er kjent for å ha laget låtene «Tundra» fra 2005 og «Guanxi» fra 2004, men også for sine remixer av flere sanger andre låter. Han er fast DJ ved diskoteket Asta i Nederland, og grunnlegger og eier av Intuition Records.
Alexanderteknikk
Alexanderteknikk er en metode for å endre vanemessige reaksjoner i tenkning og bevegelser. Hensikten er å redusere bruk av unødvendig spenning som hemmer funksjonskvalitet.
Opprinnelse og utbredelse
Alexanderteknikken har navn etter Frederick Matthias Alexander (1869–1955), en australsk skuespiller som i ung alder fikk problemer med stemmen. Hverken leger eller stemmepedagoger kunne hjelpe ham og Alexander bestemte seg for å finne ut av problemet på egen hånd. Alexander studerte sine egne vaner gjennom flere år, ofte ved bruk av speil. Gjennom dette arbeidet utviklet han ferdighetene og formulerte prinsippene for Alexanderteknikken. Alexander flyttet til London 1904 og begynte formelt å utdanne andre lærere i 1931. I dag finnes det lærere i over 20 land, de fleste i England og USA.
Anvendelse
Alexanderteknikken brukes i hovedsak av to grupper mennesker: de som søker lindring for fysiske plager og de som ønsker å bedre prestasjoner innen utøvende kunst eller sport.
Alexanderteknikken er særlig utbredt blant skuespillere, musikere og dansere. Det gis i dag undervisning i Alexanderteknikk ved utdanningsinstitusjoner for utøvende kunst, som for eksempel Royal Academy of Dramatic Art, The Juilliard School of Performing Arts, The american academy of dramatic art og The Guildhall School of Music and Drama.
Alexanderteknikken undervises og læres for å brukes i daglige aktiviteter, men blir også kategorisert som alternativ behandling. Alexanderteknikken regnes for å ha helsemessige effekt på blant annet lidelser i bevegelsesapparatet, pusteproblemer og tilstander av anspenthet og stress. Forskning viser at Alexanderteknikken er effektiv mot kroniske ryggsmerter og at teknikken kan hjelpe pasienter med parkinsons sykdom til bedret funksjon. En pilotstudie viser bedret pustefunksjon hos friske mennesker.
Undervisningen
Alexanderteknikken undervises normalt individuelt. Basis for timene er enkle dagligdagse bevegelser som å stå, gå, sette seg ned og reise seg, bøye seg ned eller løfte. Andre og mer komplekse aktiviteter som å skrive, bruke en datamaskin, synge eller spille et instrument anvendes også, tilpasset elevens behov og interesser. Alexanderlæreren bruker hendene for å overvåke elevens bruk av spenning, stimulere elevens muskelskjelett-system og for å gi eleven direkte feedback om egen aktivitet. I tillegg har lærer og elev muntlig dialog for å gi eleven mulighet for refleksjon og tolkning av erfaringer. Målet er at eleven blir i stand til å anvende erfaringene i sine daglige aktiviteter.
Prinsipper
I første rekke er Alexanderteknikken en praktisk ferdighet som består av inhibition og direction.
J.F.J. Saly
Jacques-François-Joseph Saly (født 20. juni 1717, død 4. mai 1776) var en franskfødt billedhugger. I tillegg til å arbeide i sitt fedreland, var han også aktiv i Danmark og Italia.
Hans mest kjente verk anses å være rytterstatuen av Frederik V på Amalienborg slottsplass i København. Kunstverket er tatt opp i den danske Kulturkanonen.
Karriere
Han utførte en monumental portrettbyste av Malteserordenens stormester Emanuel Pinto de Fonseca i 1742–44 og en byste av en liten pike. Sistnevnte ble en av de mest kopierte skulpturer fra 1700-tallet. Saly var en av de første franske kunstnerne som ble medlem av Accademia degli Arcadi i Roma.
Saly kom hjem til Frankrike som en velutdannet, kjent og erfaren billedhugger. Men reglene var slik at han måtte være medlem av Akademiet for å kunne stille ut på Parisersalongen eller motta offentlige bestillinger. Han hadde allerede skisser til Faunen liggende og nå modellerte han den i full størrelse. Han ble tatt opp ved Akademiet i Paris i 1750 og medlem året etter.
Danmark
I begynnelsen av 1750-årene var den danske regjering på utkikk etter en billedhugger som kunne utføre en rytterstatue av Frederik V. Det var Asiatisk Kompagni som ønsket den oppstilt på slottsplassen. I den forbindelse skrev J.H.E. Bernstorff til Joachim Wasserschlebe for å finne en dyktig fransk billedhugger. Wasserslebe var dansk gesandt i Paris. Billedhuggeren Edmé Bouchardon avslo, henviste til Saly og mente han var den eneste som kunne makte oppgaven.
Det ble skrevet kontrakt med Saly i 1752 og utpå høsten året etter kom han til Danmark. Han fikk bolig på Charlottenborg og gjorde hurtig karriere ved Kunstakademiet. Han ble utnevnt til professor i 1754 og direktør noen måneder etter.
Oppholdet ble i stor grad preget av hans arbeide med rytterstatuen som ble til under dårlige arbeidsforhold. Statuen ble avduket 1. august 1771.
Ved akademiet gjennomførte han forbedringer etter forbilde av det franske kunstakademiet. Men da Struensee kom til makten endret dette seg. Struensee tvang gjennom forandringer ved blant annet å bestemme at bare dansker kunne være ansatt ved akademiet. Dette gjorde at Saly leverte inn sin avskjedssøknad 15. juli 1771, kort tid før avdukingen av rytterstatuen.
Macquarieøya
Macquarieøya (eller Macquarie Island) er en øy i Sørishavet, omtrent halvveis mellom Australia og Antarktika. Den er del av delstaten Tasmania i Australia.
Irsk terrier
Irsk Terrier er en hunderase av typen terrier fra Irland. Den irske terrieren regnes for å være den eldste av terrier rasene. Rasens historie starter i Cork, Irland, men har lenge vært en aktet hunderase i hele landet. Allerede på 1880-tallet var det den mest populære hunderasen i Irland.
Macquarieøya
Øya ligger på 54° 30' S og 158° 57' Ø. Den er landets Australias sørligste punkt. Øya er omkring 34 km lang og 5 km bred, med et areal på 128 km². I 1997 ble den oppført på UNESCOs liste over verdensarven.
Irsk terrier
Irsk terrier
Irsk terrier er en allsidig hund som trives like godt i skogen, i fjellet, ved og på sjøen som på bilturen. Irsk terrier har moderat jaktinstinkt og holder seg i nærheten av eieren sin. Men en irsk terrier er veldig sosial, og det kan være fristende å følge etter lekekameratene som den møter på sin vei, istedenfor eieren sin! Irsk terrier modnes sent og holder seg ung langt opp i alderdommen.
Macquarieøya
Øya er oppkalt etter oberst Lachlan Macquarie (1762–1824), koloniguvernøren som av mange betraktes som Australias egentlige grunnlegger.
Irsk terrier
Irsk terrier
Irsk terrier har stri, rød pels med relativt lite pels på beina og i hodet. Pelsen er lett å holde ren, og snøen fester seg ikke i pelsen. Irsk terrierens pels må ikke klippes, men må trimmes, slik at den døde pelsen fjernes og ny, frisk pels kan vokse ut.
Macquarieøya
Den 23. desember 2004 fant det sted et kraftig jordskjelv med styrke 8,1 ved Macquarieøya. Det forvoldte liten skade. Men ettersom episenteret lå ved samme tektoniske bruddlinje som jordskjelvet i Indiahavet tre dager etter, mener mange seismologer at det kan ha vært med på å utløse denne naturkatastrofen.
Irsk terrier
Irsk terrier
Irsk terrier er en liten rase i Norge, da det fødes kun ett til to kull valper i året. I tillegg får vi noen importer, fortrinnsvis fra Sverige.
Macquarieøya
Australia har en base på øya som består av mellom 20 og 40 mannskaper.
Fauna
Dyrelivet omfatter blant annet flere selarter, deriblant over 80 000 sydlige sjøelefanter (Mirounga leonina). Øya er også hekkeplass for mer enn 800 000 hvitkinnpingviner, og både kongepingvin, bøylepingvin og sørlig klippehopperpingvin hekker her. Dessuten finnes det kaniner på øya.
Revebjelle
Revebjelle (Digitalis purpurea) er en svært giftig, kortlevd flerårig plante ("toårig") i kjempefamilien. Blomstene er purpurrøde, men i noen populasjoner finnes det planter med hvite og rosa blomster som følge av innblanding av hagerømlinger. Revebjelle vokser vilt i kyst- og fjordstrøk på Sørlandet og Vestlandet nord til Trøndelag.
Beskrivelse
Blomstene har på innsida av den 5–6 cm lange krona, mørke flekker med lyse partier rundt. Disse flekkene fungerer som nektarmerker for pollinatorene. Disse flekkene kan i sjeldne tilfeller mangle. Blomstene har form som fingerbøl, noe som har gitt planten det svenske navnet «fingerborgsblomma». Blomstene danner en ensidig klase og kan være fra noen få til langt over hundre per stengel. Planten har oftest en blomsterstengel pr individ, men kan ha flere.
Giftighet
Revebjelle kan være dødelig, selv i små doser. Tidlige symptomer på forgiftning etter inntak er kvalme, brekninger, diaré, magesmerter og nedsatt appetitt. Hodepine, svimmelhet, forvirring og synsforstyrrelser forekommer. Mest alvorlig er forstyrrelser i hjerterytmen. Disse oppstår gjerne innen 6 timer, men det kan gå inntil 12 timer før alvorlige symptomer opptrer. Spesielt barn kan være utsatt. Barns lave kroppsvekt og den store variasjonen i plantenes giftinnhold kombinert med stor variasjon i personers følsomhet, kan gjøre at svært små inntak av plantedeler/-saft kan gi symptomer.
De vanligste forgiftningsmåtene for revebjelle-toksinene er feildosering for de som bruker hjertemedisinene eller at personer tar feil av revebjelleblader og andre ikke-giftige blader og inntar planta, ofte i form av uttrekk ("te"). En vanlig forvekslingsart er valurt.
DS «Skytteren»
DS «Skytteren», tidligere DS «Suevic» var et dampskip som ble bygget i 1901 for White Star Line ved Harland and Wolff i Belfast for å betjene ruten Liverpool – Cape Town – Sydney. I 1907 havarerte hun utenfor kysten av England, men alle passasjerene og hele mannskapet ble berget i den til da største redningsaksjonen av sitt slag. Skipet ble også berget, men måtte deles i to og hele baugpartiet måtte bygges på nytt.
Slaget ved Fulford
Slaget ved Fulford ble utkjempet ved landsbyen Fulford i nærheten av York i England den 20. september 1066. Kong Harald Hardråde av Norge og Toste Godwinson, hans angelsaksiske allierte beseiret jarlene og brødrene Edwin og Morcar av henholdsvis Mercia og Northumbria. Toste var den forviste broren av kong Harald Godwinson. Han hadde alliert seg med Harald Hardråde, men historien har ikke etterlatt noen opptegnelser om hvilken rolle Toste hadde sett for seg dersom den norske invasjonen av England hadde blitt vellykket. Toste var blitt motsatt av jarl Morcar som tidligere hadde erstattet ham som jarl av Northumbria.
DS «Skytteren»
Under første verdenskrig ble «Suevic» værende i linjefart, men ble også benyttet til troppetransport. Eter krigen ble hun ombygd og fortsatte som linjeskip frem til 1928, da hun ble solgt til Hvalfangstselskapet Skytteren A/S i Tønsberg og ombygget til flytende kokeri ved navn FLK «Skytteren». Frem til andre verdenskrig ble hun benyttet i pelagisk fangst i Sørishavet.
Ved krigsutbruddet 9. april 1940 gikk hun til nøytral havn i Göteborg, der hun sammen med en rekke andre norske skip ble holdt tilbake av svenske myndigheter. Først i mars 1942 fikk Nortraship rettens medhold i reisefrihet for de norske skipene. Under et forsøk på utbrudd til Storbritannia 31. mars 1942 ble hun boret i senk ved Måseskär mellom Lysekil og Marstrand for å forhindre å bli oppbrakt av tyske forfølgere.
Slaget ved Fulford
Oppmarsjering
Harald Hardrådes hær kom til kampstedet i tre retninger fra nord. Den norske kongen stilte opp sin hær på motsatt side av den angelsaksiske, men han visste at det ville ta timer før hele hæren var kommet på plass. Han stilte opp den minste erfarne delen av hæren til høyre og sine beste soldater ved elvebredden.
Engelsk angrep
Angelsakserne angrep først, gikk mot nordmennene før de hadde klart å komme seg helt i posisjon. Morcars tropper presset Haralds hær bakover mot sumpområdet og hadde framgang mot den svakere delen av den norske linjen. Imidlertid var denne innledende suksessen utilstrekkelig til å gi seier da nordmennene førte sine bedre soldater mot dem, friske og opplagte, mens angelsakserne begynte å bli slitne.
Harald Hardrådes mottrekk
Harald førte flere av sine tropper på høyre flanke i angrep mot midten, og sendte flere menn mot elven. Disse var langt færre, men de greide å presse forsvarerne bakover. Angelsakserne ble tvunget til gi fra seg grunnen, og Edwins krigere som forsvarte elvebredden ble nå skilt fra resten av hæren ved myrene. De forsøkte da å komme seg bakover for å gjøre en siste motstand. I løpet av den neste timen ble mennene ved bekken tvunget bakover av nordmennene. Nye nordmenn, som fortsatte å komme til slaget, fant en måte å komme seg rundt området der kampene gikk tettest for seg og åpnet en tredje front mot angelsakserne. Underlegen og utmanøvrert ble forsvarerne beseiret. Både Edwin og Morcar greide imidlertid å overleve kampen.
Revebjelle
Barneleker
Flere barneleker med revebjelleblomster er beskrevet. En har tilknytning til plantas navn på flere språk, bl.a. svensk og engelsk og flere norske dialekter : bruken av blomstene som hansker, dvs. man plasserer en blomsterkrone på hver finger. Blomstene har også vært brukt til å smelle med: ved å klemme sammen åpningen og slå blomsten mot hånda. . Å putte blomsten i munnen og blåse for dermed å skyte den ut er også beskrevet. En annen lek gikk ut på å fange humler ved å klemme sammen åpningen mens humla besøkte blomsten og deretter høre på summinga. I Ville planter i Norge er det omtalt at barn tredde blomstene på fingrene og sugde nektar fra dem og at dette heldigvis er ufarlig siden det ikke er giftstoffer i nektaren. Hvorvidt nektaren inneholder giftstoffene er uvisst, men faren for at man får i seg gift ved denne leken er overhengende og leken bør ikke prøves! I juli 2012 ble det rapportert ett tilfelle der denne leken trolig førte til forgiftning.
Canadian Tire Centre
Canadian Tire Centre er en ishall i Kanata i Ottawa i Canada. Hallen er hjemmearena for Ottawa Senators som spiller i National Hockey League. Den åpnet i 1996 og ble utvidet i 2005. Arenaen har plass til 19.153 tilskuere.
Slaget ved Fulford
Harald Hardrådes mottrekk
De gjenværende og overlevende angelsakserne ved Fulford overga seg under løfte om at seierherrene ikke skulle plyndre byen. Dette løftet ble holdt da kong Harald vendte oppmerksomheten mot York.
Snorres beretning
Snorre Sturlason kaller Morcar og Edwin for henholdsvis Morukåre og Valtjov. Han forteller at den norske kongen lå ved elven Usa (Ouse) da jarlehæren dro ned mot ham: «Den ene fylkingsarmen stod frampå elvebakken, og den andre vendte opp mot landet mot et dike. Der var det ei dyp og brei myr, full av vann.» Og utfallet ble at «somme flyktet opp med elva eller nordover, og de fleste sprang ut i diket. Der lå de falne så tjukt at nordmennene kunne gå tørrføtt over. Der satte Morukåre livet til.» Sistnevnte informasjon er opplagt ikke riktig, men Snorres fortelling er i sin helhet ikke vesentlig feil, men detaljene er noe forskjellige fra de angelsaksiske kildene.
Snorre forteller også at Harald Hardråde hadde med seg sønnen Olav Kyrre i slaget, og gjengir to skaldekvad om begivenhetene.
Konsekvenser
Slaget ved Fulford ga ingen stor fordel eller tap for noen av sidene, men gikk inn i de betydningsfulle kjedene av hendelser den engelske høsten 1066. De angelsaksiske tapene var ikke avgjørende og nordmennene beholdt en betydelig hær, forberedt på et angrep på York. Slaget ved Stamford bro noen dager senere avsluttet det hele for Norges del da den norske hæren ble overrasket og til slutt nedkjempet. Det er lite trolig at tapene ved Fulford fikk betydning for dette senere nederlaget.
Hadde derimot den norske invasjonshæren blitt beseiret ved Fulford ville ikke kong Harald Godwinson vært nødt til ta den tunge marsjen nordover og få store tap ved Stamford bro. Om slaget ved Fulford hadde endt annerledes for angelsakserne, ville sannsynligvis også 1066 ha blitt et annet år for det angelsaksiske England ved slaget ved Hastings mot normannerne.
DS «Skytteren»
Skipet
DS «Skytteren» var det femte og siste skipet i Jubilee-klassen, og med sin tonnasje på 12 531 brt det største av de fem. Skipet var et kombinert passasjer- og lasteskip, og hadde en kapasitet på 400 passasjerer, alle på tredje klasse. I tillegg var det frysekapasitet til 100 000 saueskrotter og spesialrom for ca. 20 000 ullballer. Skipet hadde enkel skorstein, fire master og en marsjfart på 13,5 knop.
Fremdriftsmaskineriet var to firesylindrede kvadrippel ekspansjon dampmaskiner som drev hver sin propell. Dampmaskinene var bygget ved Harland & Wolff, og sylindrene hadde 22, 31 1/2, 46 og 67 tommers diameter og en slaglengde på 51 tommer. Dampen ble produsert av fem oljefyrte kjeler, også de bygget ved det nordirske verftet. Fire av kjelene hadde seks fyrganger, og den siste hadde tre fyrganger. Total heteflate var 16 696 kvadratfot. Dampmaskinene hadde en samlet effekt på 5 000 ihk (indikerte hestekrefter) og 924 nhk (nominelle hestekrefter).
Australia-linjen
Skipet ble sjøsatt som DS «Suevic» den 8. desember 1900 og startet sin jomfrutur til Sydney 23. mars 1901. Kort tid etter ble «Suevic» og hennes fire søsterskip rekvirert til troppetransport i forbindelse med boerkrigen i Sør-Afrika. I august 1901 gjennomførte hun sin første og eneste seiling fra Liverpool til New York. Da boerkrigen var avsluttet, var White Star omsider i stand til å gjennomføre månedlige seilinger til Australia med de fem skipene i Jubilee-klassen. Etter avreise fra Liverpool anløp ruten blant annet Cape Town og Melbourne før ankomst Sydney, mens returreisen hadde anløp i Melbourne, Hobart (i fruktsesongen), Durban, Cape Town, Tenerife, Plymouth, London og endelig Liverpool.
Samtidig med oppstarten av den nye Australia-linjen, satte White Star i samarbeid med Shaw Savill & Albion inn tre nybygde skip på linjen til New Zealand. Disse var også bygget ved Harland & Wolff, og skilte seg lite fra Jubilee-klassen. De nye linjene revulosjonerte trafikken på disse rutene. Skipene var blant de største skip som hadde seilt sør for ekvator, og de hadde romslige og godt ventilerte passasjerfasiliteter. «Suevic» hadde utelukkende passasjerer på tredje klasse, noe som gjenspeilte seg i reduserte billettpriser.
De nye linjene var et resultat av den kraftige utviklingen i skipsfarten mellom Europa og oversjøiske områder i andre del av 1800-tallet. Emigranttrafikken tiltok, og mange av disse var jordbrukere som snart produserte for eksport til gamlelandet. Mens utgående gods gjerne bestod av jernvarer, fraktet skipene hovedsakelig kjøtt, smør, ost og frukt på returreisen.
Navigasjonsproblemer
DS «Suevic»s første seks år i fart var uten de store hendelsene, men det skulle snart endre seg. Den 2. februar 1907 forlot hun Melbourne under kommando av Thomas Jones. Den 17. mars 1907 nådde hun frem til engelsk farvann med 524 mennesker om bord, inkludert en besetning på om lag 140 samt 85 barn, hvorav 60 var under tre år. Skipet var nær fullastet og medbrakte fårekjøtt til en verdi av GBP 400 000.
Ved middagstid var hun 140 nautiske mil sørvest av den engelske Cornwall-kysten. Dette er en farefull kyststrekning med grunner og skjær, og den er ofte er innhyllet i tett tåke. På ettermiddagen seilte skipet inn i en tett tåkebanke, og klokken 22 var «Suevic»s navigatører ikke i stand til å fastslå skipets posisjon. De speidet etter Lizard fyr på Lizard Point, det sørligste punkt på det engelske fastland. Da de endelig fikk øye på fyrlyset, beregnet de at det var minst ti nautiske mil unna, og at de derfor befant seg i trygt farvann. Til tross for den dårlige sikten fortsatte de i full fart - uten å benytte loddline for å kontrollere at de ikke var på vei mot grunnere farvann.
Tyve minutter etter første observasjon av fyret grunnstøtte skipet med en voldsom kraft på Stag Rocks i Maenheere-revet, en kvart nautisk mil utenfor Lizard Point. «Suevic» var omtrent 16 nautiske mil nærmere kysten enn mannskapet hadde beregnet.
Nord-Trøndelag Arbeiderparti
Nord-Trøndelag Arbeiderparti var Arbeiderpartiets fylkesorganisasjon i Nord-Trøndelag.
DS «Skytteren»
Redningsaksjon
Kapteinen gjorde først flere forsøk på å bakke skipet av skjærene ved å kjøre maskinene fullt akterover, men til ingen nytte. Til tross for sin posisjon, var det tilsynelatende ingen overhengende fare for at skipet skulle synke. Kapteinen beordret oppskyting av nødbluss, og en lokal redningsaksjon ble iverksatt der 456 av passasjerene og mannskapet ble brakt i land. De resterende 68 ble tatt om bord i tre taubåter som ble sendt av White Star Line for å berge skipet.
Redningsaksjonen ble ledet av Royal National Lifeboat Institution (RNLI), og er den største operasjonen i organisasjonens historie. Fire 39-fots redningsbåter bemannet av 60 frivillige fra stasjoner på Lizard Point, Cadgwith, Coverack og Porthleven var i aksjon i 16 timer. I kjølvannet av den vellykkede redningsaksjonen ble fire frivillige og to besetningsmedlemmer påskjønnet med RNLIs sølvmedalje for sin dåd.
Nord-Trøndelag Arbeiderparti
Nordre Trondhjems Amts Arbeiderparti ble stiftet den 16. mai 1903, men fra 1907 ble Nord-Trøndelag delt mellom de to kretspartiene Inntrøndelag arbeiderparti og Namdal arbeiderparti, et resultat av valgordningen av 1906. Arbeiderpartiet har vært representert på Stortinget fra fylket siden 1922. Fra 1946 hadde de to kretspartiene arbeidet for et tettere samarbeid, og i 1951 ble Samarbeidsnemnda mellom de to partiene opprettet. Nemnda skulle fungere som et overbygg av de to partiene, blant annet i fylkestingssaker og organisering av stortingsvalg. Fra 1969 avholdt Inntrøndelag og Namdal arbeiderpartier felles årsmøte.
DS «Skytteren»
Berging av skipet
Baugseksjonen var kraftig skadet, men mulig å reparere. Resten av skipet, inkludert fyrkjelene og maskinene, var uskadet. Beregninger viste at hvis skipet ble losset, ville tidevannet løfte henne av skjæret og hun ville være i stand til å gå til havn for egen maskin. Tre dager senere ble derfor lasten losset over i mindre båter. Det så ut til at planen skulle lykkes, men en uke senere, etter at flere fartøy hadde forsøkt å trekke henne av grunnen, forverret været seg og bølgene skylte henne lengre opp på skjærene.
Edie Sedgwick
Edith Minturn «Edie» Sedgwick (født 20. april 1943. Død 16. november 1971) var en amerikansk skuespiller og modell, spesielt kjent som hovedfigur i flere av Andy Warhol sine kortfilmer.
Nord-Trøndelag Arbeiderparti
I juni 1969 oppnevnte samarbeidsnemnda en komité med mandat til å utføre en «vurdering av organisasjonssituasjonen og fremlegg av løsninger med henblikk på sammenslutning til ett fylkesparti». Komiteen avla sin rapport i november dette året, og gikk inn for sammenslutning mellom de to kretspartiene. Det var allikevel ikke gjort i en håndvending å slå de to lagene sammen. På årsmøtet i 1970 stemte flertallet av medlemmene i Namdal arbeiderparti mot en sammenslutning.
DS «Skytteren»
Berging av skipet
Med baugen ugjenkallelig fast, og med fare for kraftig uvær som kunne medføre totalhavari, besluttet ledelsen i White Star å forsøke en uortodoks metode for å berge den aktre delen av skipet, som fremdeles var uskadet og ikke lå på grunn. DS «Suevic» var bygget med vanntette skott som en sikkerhetsforanstaltning, og ingeniører plasserte omhyggelig dynamittladninger for å dele skipet i to rett akterfor broa. Dette var en vellykket operasjon og akterskipet fløt fritt. De vanntette skottene holdt tett, og «Suevic» var i stand til å gå akterover for egen maskin, styrt av taubåter, til Southampton. Baugen ble forlatt på skjærene.
Johnny Guitar (sang)
«Johnny Guitar» er en amerikansk sang med melodi og tekst av Victor Young og Peggy Lee. Lee fremførte den i slutten av filmen med samme navn fra 1954.
DS «Skytteren»
Reparasjon: «verdens lengste skip»
Fra Harland and Wolff bestilte White Star en ny baugseksjon på 65 meters lengde som ble sjøsatt i oktober 1907. Det ble spøkt med at «Suevic» var verdens lengste skip, med baugen i Belfast og akterenden i Southampton. Den nye baugen ble slept til verftet J. I. Thorneycroft & Co i Southampton der den ankom 26. oktober. I midten av november ble baugen koblet sammen med resten av skipet. Delene passet godt sammen takket være godt håndverk ved Harland and Wolff. Ti måneder senere, den 14. januar 1908, var «Suevic» igjen klar for tjeneste, etter det som til da var verdens største skipsreparasjon.
Nord-Trøndelag Arbeiderparti
Arbeiderpartiets sentralstyre grep inn i saken og påla sammenslåing, og fra 1. januar 1974 ledet Samarbeidsnemnda arbeidet i både Namdal og Inntrøndelag arbeiderpartier. De to kretspartiene ble slått sammen til Nord-Trøndelag Arbeiderparti under et møte på Steinkjer fra 2. til 3. mars 1974.
Johnny Guitar (sang)
Peggy Lee, Victor Young and His Singing Strings spilte inn sangen i Decca Studios, Los Angeles, 1. mars 1954. Den ble utgitt på 78-platen og singlen Decca 9 29076 samme år. Arild Andresen, piano med gitar og bass spilte den inn i Oslo 11. mars 1955 som første melodi i medleyen «Klaver-Cocktail Nr. 1» sammen med «Hymne á l'amour» og «Douce France». Medleyen ble utgitt på 78-platen His Master's Voice A.L. 3513.
DS «Skytteren»
Første verdenskrig
Etter utbruddet av første verdenskrig ble mange britiske skip rekvirert til krigstjeneste. På bakgrunn av mulighetene for å frakte frossent kjøtt, fikk skipene i Jubilee-klassen oppretteholde sine kommersielle ruter så de kunne skaffe viktige forsyninger, men de fraktet også tropper på sine normale ruter. HMAT (His Majesty's Australian Transport) A29 «Suevic» gjennomførte ett spesialoppdrag, da hun i mars 1915 fraktet britiske tropper til Moudros for deltakelse i slaget om Gallipoli. Fra da og frem til 1919 opererte «Suevic» under den britiske marines Liner Requisition Scheme i stedet for under White Stars ledelse, til tross for at hun opprettholdt ruten til Australia.
Nord-Trøndelag Arbeiderparti
I 2017 vedtok Nord-Trøndelag Arbeiderparti og Sør-Trøndelag Arbeiderparti å slå seg sammen til Trøndelag Arbeiderparti.
Johnny Guitar (sang)
Norsk versjon
Signaturen Textman har skrevet en svensk tekst som den norske bygger på. Den norske tittelen er «Johnny Gitar».
DS «Skytteren»
Første verdenskrig
«Suevic» var den første passasjerdamperen som seilte fra Storbritannia til Australia etter krigen. Hun forlot London 18. november 1918 med over 1 000 australske soldater og ankom Melbourne 5. januar 1919.
1920-årene
Etter krigen bygde White Star om DS «Suevic» slik at kapasiteten ble modifisert fra 400 passasjerer på tredje klasse til 266 passasjerer på andre klasse. Hun fortsatte deretter i Australia-ruten, og i mars 1924 gjennomførte hun sin femtiende seiling på den ruten. Fra 1921/1922 fikk White Stars linje konkurranse av den statsstøttede Australian Commonwealth Line of Steamers, som satte inn fem nye skip med rute via Suezkanalen. Den nye linjen gikk med store tap, men reduserte trafikkgrunnlaget for ruten via Cape Town. I 1928 ble «Suevic» solgt for 35 000 britiske pund for å konverteres til flytende hvalkokeri.
Skipsnavnet ble gjenbrukt i 1950 da kjøleskipet MS «Suevic» på 13 587 brt. ble overlevert rederiet Shaw Savill & Albion fra Harland & Wolff.
FLK «Skytteren»
Kjøperen var det nyetablerte Hvalfangstselskapet Skytteren A/S i Tønsberg med disponent Yngvar Hvistendahl. Dette var et konsortium bestående av hvalskyttere som regnet med at det ville være mest lønnsomt å eie, jobbe for og dele overskuddet i sitt eget selskap. Skipet ble omdøpt FLK «Skytteren» og ombygd til hvalkokeri med opphalingsslipp ved Friedrich Krupp Germaniawerft i Kiel. Det ble bygget fem hvalbåter, og totalt kom kostnadene opp i 5,45 millioner kroner. På grunn av rikelig med lugarer, messer, salonger, kjølerom og dampkapasitet var «Suevic» velegnet for ombygging til hvalkokeri. To av hennes søsterskip, «Medic» og «Runic», samt New Zealandlinjens «Athenic», ble også solgt og ombygget til flytende hvalkokerier på omtrent samtidig.
Allerede sesongen 1928/29 ble «Skytteren» satt inn i fangst i Sørishavet. I likhet med resten av den norske hvalflåten, lå hun i opplag i sesongen 1931/32 grunnet omsetningssvikt på hvalolje under den store depresjonen.
Til tross for at eierne hadde hatt god avkastning på sin investering, ble «Skytteren» med seks hvalbåter i 1936 solgt for 3,5 millioner kroner til det nyopprettede selskapet AS Finnhval ved disponent Jørgen Krag. Krag handlet på vegne av det tyske Margarine-Verband, som leide inn skipet på totalbefraktning for fire år. Utleieordningen var et resultat av at det etter 1935 var blitt forbudt å selge norske hvalkokerier til utlandet.
Andre verdenskrig
Da tyskerne invaderte Norge i april 1940 gikk DS «Skytteren» til nøytral havn i Göteborg sammen med flere andre norske skip, de såkalte kvarstadbåtene. Både den norske eksilregjeringen og Nasjonal Samlings marionettregjering krevde kontroll over skipene, men en rettskjennelse i den svenske Högsta domstolen støttet eksilregjeringens krav.
Den 31. mars 1942 forsøkte DS «Skytteren» og ni andre norske skip å gå fra Göteborg til alliertkontrollert farvann i Operasjon Performance. Tidspunktet var bestemt ut fra et varsel om at tåke kunne ventes å sige inn over svenskekysten i løpet av natten. Tåkebeltet lot vente på seg, men svenskene tillot ikke skipene å bli liggende å vente i svensk farvann. Stilt overfor valget mellom å returnere til Göteborg eller å sette til havs uten beskyttelse, falt valget på det siste. Midtveis mellom Kristiansand og Skagen måtte DS «Skytteren» og fire andre av skipene gjøre vendereis da de ble avskåret av tyske armerte trålere.
Etter å ha blitt forfulgt av tyskerne, besluttet kapteinen på DS «Skytteren» å senke skipet ved Måseskär mellom Lysekil og Marstrand om morgenen den 1. april for å unngå at skipet havnet i fiendens hender. En fyrbøter omkom, og resten av besetning og passasjerer ble tatt til fange av tyskerne. Totalt var det 111 personer ombord i DS «Skytteren», hvorav tre kvinner og 14 britiske sjømenn. Flere av de norske sjøfolkene døde i tysk fangenskap. Av de andre ni utbryterne, klarte to å komme seg gjennom til britene, to returnerte til Göteborg, to ble senket av tyskerne og tre ble senket av sitt eget mannskap.
Vraket
DS «Skytteren» sank på 73 meters dyp med fulle bunkerstanker, om lag 5 nautiske mil vest for Måseskär. Vinteren 2005 ble det oppdaget større mengder olje i farvannet rundt Måseskär, som viste seg å komme fra DS «Skytteren». Beregninger viste at lekkasjen var opp mot 1000 liter i døgnet. Utslippet kan dermed pågå i 16 år dersom det fortsetter i samme tempo. DS «Skytteren» er det desidert største kjente oljelekkende vraket i Skagerrak.
Trivia
Offiseren Charles Lightoller ble i 1903 beordret til tjeneste på en av DS «Suevic»s seilinger. Under turen møtte han en 18-årig kvinne som var på hjemvei til Sydney. Etter å ha fridd til henne om bord, giftet de seg i Sydney den 15. desember 1903. Lightoller skulle senere bli andrestyrmann på RMS «Titanic», og den høyeste offiseren som overlevde verdens mest berømte skipsforlis.
Katherine Gold arbeidet som lugardame ombord på DS «Suevic» da skipet grunnstøtte i 1907. Fem år senere, etter å ha vært i tjeneste på «Olympic», fikk hun hyre på jomfruturen med «Titanic» i april 1912. Også dette havariet kom hun fra med livet i behold.
I 1910 fraktet DS «Suevic» en pungulv (tasmansk tiger) og flere andre dyr fra Hobart på Tasmania for London Zoo. Den tasmanske tigeren ble utryddet i 1936.
Cuitlāhuac
Cuitlāhuac (født 1476, død 1520) var «Stortaler» av Tenochtitlan i omtrent 80 dager i 1520. Han var sønn av Āxāyacatl og bror til Moctezuma II.
Cuitlāhuac ble utnevnt til stortaler under den spanske erobringen av Mexico. Etter at Pedro de Alvarado hadde beordret en massakre i Templo Mayor, gjorde aztekerne opprør, hvorpå spanjolene måtte søke beskyttelse i Moctezumas palass, fortsatt med Stortaleren og hans familie som gisler. Hernán Cortés ba Moctezuma om råd for å få stoppet opprøret. Moctezuma ba ham om å sette fri Cuitlāhuac for at han kunne overtale befolkningen  til å stoppe opprøret. Cortés satte fri Cuitlāhuac, men fikk motsatt effekt. Med det samme han var fri, satte Cuitlāhuac seg i spissen for opprøret og beleiringen av palasset. Spanjolene ble drevet ut av Tenochtitlan den 30. juni 1520.
Etter å ha ledet Tenochtitlan i kun 80 dager, døde Cuitlahuac av kopper under en epidemi som brøt ut kort etter at spanjolene forlot byen. Sykdommen kom sammen med europeerne. Etter hans død ble Cuāuhtemōc valgt som neste stortaler.
400-årsnatten
Den såkalte 400-årsnatten ble på 1800-tallet et populært begrep om foreningstiden eller dansketiden som omfatter de 434 årene som Norge var i union med Danmark (med kortere avbrudd) regnet fra kong Håkon VIs død i 1380 (fra 1388 til 1523 også med Sverige) til Kielfreden i 1814. Begrepet ble forfattet av Henrik Ibsen i Peer Gynt:
I forbindelse med den norske nasjonsbyggingen på 1800-tallet ble det viktig å vise til at foreningstiden med Danmark for Norges del var en tidsepoke med utbyttelse og undertrykkelse av den norske riksdelen og at danskene nærmest hadde plyndret Norge gjennom 400 år.
Senere tids historieforskning har utvist en mer nyansert vurdering av dansketiden, og lagt mer vekt på den merkantile og etterhvert industrielle utviklingen av kongedømmet Norge i løpet av denne tiden.
Einar Hope
Einar Hope (født 1937) er en norsk siviløkonom med doktorgrad i samfunnsøkonomi.
Hope var fra 2011 til 2015 styreleder for forskningssenteret CREE. Hope var administrerende direktør for SNF. Fra 1. mai 1995 til 1999 var Hope konkurransedirektør. Han var medlem av styret for Statens banksikringsfond fra opprettelsen i 1991, styreformann fra 1995.
Ahuizotl
Ahuizotl (født i Tenochtitlan, død 2. september 1502 i Tenochtitlan) var «Stortaler» av Tenochtitlan mellom 13. april 1486 og sin død i 1502. Han var ansvarlig for en stor del av rikets utvidelse omkring det område som i dag er byen Mexicos større omland. Dette var dessuten en form for maktdemonstrasjon etter sin svakere forgjenger.
Hans sønner var kongene Chimalpilli II og Cuauhtémoc; han hadde også en datter.
Einar Hope
Hope ble 19. desember 2007 utnevnt av H.M. Kongen til ridder 1. klasse av Den Kongelige Norske St. Olavs Orden for hans samfunnsgagnlige virke. Begrunnelse la særlig vekt på betydningen av hans arbeid for forståelsen av elektrisitetsmarkedets virkemåte, av stor betydning for energiloven og effektiv utnyttelse av de norske vannkraftressursene. Vektlagt er også hans innsats i anvendt økonomisk forskning og utviklingen av en god konkurransepolitikk i Norge.
Ahuizotl
Bakgrunn
Han var sønn av Tezozomoc (sønn av Itzcoatl), og av prinsesse Atotoztli II. Han var bror av sine forgjengere Tízoc og Axayacatl.
Aztekerne kom utenrikspolitisk sterkt svekket ut av herskeren Tízocs regjeringstid. Tīzoc døde i 1485, men det er litt uklart hvordan han døde. Det spekuleres med at han ble forgiftet.
Einar Hope
Bjarne Hope var hans bror.
Hope oppnådde doktorgraden i samfunnsøkonomi i 1967. Han er medlem av Norges Tekniske Vitenskapsakademi.
Ahuizotl
Bakgrunn
Svekkelsen av riket gjenspeiles av den kjensgjerning at overhodene av nabostatene skarpt avslo å komme på tronbestigelsesfestlighetene da Ahuizotl skulle overta som stortaler. Et annet tegn på svekkelsen var at de aztekiske kilder oppgir steder blant Auítzotls senere krigsmål som allerede var blitt erobret av tidligere aztekerherskere, for eksempel i Tolucadalen - dette innebærer at de hadde brutt ut i Tizocs regjeringstid.
Stortaler
Han kom til makten som Tlatoani i ''Kaninens 7. år'' (1486), etter sin forgjenger Tízocs død. Ahuizotl var kjent under det nye herskernavn idet han kalte seg etter et fabeldyr fra mytologien, Ahuizotl. Det er et fabeldyr som visste å lokke sitt bytte i dødsfeller og drukne det.
Han var muligvis den største militære leder av hele det precolumbianske Mesoamerika, og begynte sin periode med å undertrykke et huastecisk opprør, og snart etter mer enn fordoblet han områdene under aztekisk styre. Han erobret områder fra mixtekerne, zapotekerbe og andre folkeslag langs (nåværende) Mexicos stillehavskyst ned til den vestlige del av Guatemala.
Ikke alle erobringstoktene gikk godt. En krigstokt mot tlaxcaltekerne og deres bundsforvanter i byene Cholula og Huexotzinco endte nær bosettingen Atlixco i et alvorlig nederlag for aztekerne. I dette slaget falt ved siden av flere medlemmer av adelsklassen også Auítzotls nevø Tlacahuepan, en sønn av Axayacatl.
Nevøen Moctezuma II overtok som stortaler da Ahuizotl døde i 1502.
.
Tenala
Tenala (finsk: Tenhola) er en tidligere kommune i landskapet Nyland i Finland. Kommunen hadde innbyggere i 1988. Tenala var tospråklig med svensk som majoritetsspråk (87 %).
I 1977 ble hoveddelen av Bromarv slått sammen med Tenala kommune. Tenala ble slått sammen med Ekenäs i 1993. Sammen med Ekenäs ble Tenala en del av den nydannede bykommunen Raseborg i 2009.
Doug Raney
Doug Raney (født 29. august 1956 i New York, død 2. mai 2016 i København) var en amerikansk jazzmusiker (gitar), kjent for en rekke samarbeid med skandinaviske jazzartister.
Raney var sønn av gitaristen Jimmy Raney som han også ga ut plate med (Duets, Stolen Moments). Bosatt i Danmark en tid, og spilte med Niels-Henning Ørsted Pedersen og Chet Baker (The Touch of your Lips, Someday my prince will come, This is always og Daybreak). Han har ellers spilt inn med Jesper Lundgaard, Mads Vinding, Ole Jacob Hansen, Bernt Rosengren, Ben Besiakov, Thomas Frank, Jukkis Uotila og Hugo Rasmussen. Raney var medgitarist på Thorgeir Stubøs plate (Everything we love, 1985) The Backbeat (2000) med Joey De Francesco og Billy Hart er blant hans nyere. Han har også spilt i Ola Kvernberg Trio den siste tiden.
BQ
BQ, Bq, bQ og bq kan bety:
Sergios I av Konstantinopel
Sergios I (død 9. desember 638 i Konstantinopel) var patriark av Konstantinopel fra 610 til 638.
Sergios I var sentral i den den monoteletistiske konflikten, der han hevdet at Jesus hadde to naturer, men bare en vilje, altså monoteletisme. Hans viktigste motstandere i denne kampen var Maximus bekjenneren og Sofronius I av Jerusalem. Sergios' side vant en foreløpig seier i 634, men monoteletismen ble erklært som heresi på det tredje konsilet i Konstantinopel i 680-681.
Opplysningsvesenets fond
Opplysningsvesenets fond (OVF) er et norsk, statlig fond som eier eiendommer og finanskapital. Fondet er en stor grunneier og er blant annet eier av mange prestegårder, presteboliger, festetomter og store skogarealer. OVF har en formålsbasert formuemasse.
Fondets virksomhet skulle ifølge lov om Opplysningsvesenets fond § 2 komme Den norske kirke til gode i samsvar med Grunnloven § 116, der det tidligere stod at fondet bare skal anvendes til «geistlighetens beste og til opplysningens fremme». Denne ordlyden i loven ble fjernet i 2021, i forlengelse av at Den norske kirke var blitt skilt ut fra staten og blitt et eget rettssubjekt.
Fondet har mange likhetstrekk med en stiftelse i det at verdier skal bevares og avkastningen tilgodese spesielt definerte formål.
OVF ble dannet ved lov av 20. august 1821 angaaende det beneficerede Gods § 41. Fondet er nå regulert i lov av 18. juni 2021 om Opplysningsvesenets fond etter at den tidligere loven av 7. juni 1996 er opphevet. Loven henviser til Grunnloven § 116. Fondet forvaltes nå av et statlig forvaltningsorgan med eget styre, og er underlagt Barne- og familiedepartementet. Forvaltningsorganet har 65 ansatte (2018).
Eiendomsretten til fondet har lenge vært omstridt. Noen har hevdet at det er den norske stat som eier fondet, andre at det er Den norske kirke er eier.
I en stortingsmelding om OVF fra 2019 foreslo Barne- og familiedepartementet at verdiene i fondet bør deles mellom staten og Den norske kirke, og brukes til kirkeformål.
Boeing X-50
Boeing X-50 «Dragonfly» er et eksperimentelt ubemannet VTOL (Vertical Take Off and Landing) fly bygd av Boeings Phantom Works på oppdrag fra USAs forsvar ved Defense Advanced Research Projects Agency (DARPA). Rotoren/vingen brukes som en helikopterrotor ved letting og sveving, men låses fast og fungerer som en konvensjonell vinge i horisontal flukt.
Opplysningsvesenets fond
I 2021 vedtok Stortinget en ny lov om Opplysningsvesenets fond. Fra 1. januar 2023 er fondet statlig.
Boeing X-50
Historie
På 1990-tallet arbeidet McDonnell Douglas med et VTOL-konsept kalt CRW (Canard Rotor/Wing), et arbeid som mottok finansiell støtte fra USAs marine og marinekorps. I juni 1998 ble en 37-måneders kontrakt inngått mellom DARPA og Boeing (som hadde kjøpt opp McDonnell Douglas) om å designe, bygge og testfly 2 eksperimentfly for å utforske CRW-konseptet. Begge parter bidro med 12 millioner USD hver. Ifølge Boeings prosjektleder Steve Bass, ba Boeing spesielt om få tildelt betegnelsen X-50, selv om den neste ledige betegnelsen var X-49. De mente X-50 var passende for et fly som var 50% helikopter og 50% fly.
X-50 gjennomførte jomfruturen 08:10 lokal tid (MST) 4. desember 2003. Turen varte i omkring 80 sekunder, og X-50 steg vertikalt til en høyde på 3,6 meter, svevde, og landet vertikalt. X-50 gjennomførte flere testflyvninger, før det krasjlandet og ble totalskadet 23. mars 2004. Årsaken til krasjen var problemer med rotor-kontrollene. Det andre X-50 ble modifisert på flere punkter, og etter grundige bakke-tester fløy det for første gang 4. november 2004. Testflyvningene viste at modifikasjonene på flyet og styreprogrammet virket etter hensikten. 11 testflyvninger var planlagt i første halvdel av 2006, der X-50 til slutt skulle gjennomføre overgang fra helikopter-modus til fly-modus og tilbake igjen. 12. april 2006 ble imidlertid også dette X-50-flyet ødelagt i en krasj, før overgang til horisontal flukt med låste rotorer var gjennomført. I september 2006 bestemte DARPA at programmet skulle avsluttes.
Formål
USAs marine ønsket et rimelig VTOL-fly, og CRW var en potensiell teknisk løsning. Hensikten med X-50 var å undersøke om CRW-konseptet var gjennomførbart. Den nye rotor/vinge-konfigurasjonen skulle sammen med styreprogrammet testes og utvikles.
Opplysningsvesenets fond
Fondets forhistorie
Det var i hovedsak tre typer eiendommer som tilhørte kirken:
Boeing X-50
Design
X-50 hadde en Williams F112 turbofanmotor som ga kraft både til rotoren og til fremdrift. I helikoptermodus ble rotoren drevet ved at jetstrålen ble ledet til små dyser i tuppen på rotorbladene. Denne løsningen eliminerte behovet for kompliserte gearbokser og drivakslinger. I tillegg ble vrimomentet som et tradisjonelt helikopter har, også eliminert. Dette gjorde at innretninger for å motvirke vrimomentet også ble overflødig, noe som ytterligere reduserte vekten og behovet for vedlikehold. Ved overgang til horisontal flukt ble gradvis mer og mer av jetstrålen ledet til jetdysen bak for å gi skyvekraft. Når canardvingene og halevingene ga nok aerodynamisk løft, skulle rotoren stoppes og låses i tverrstilt posisjon for å fungere som en tredje vinge. For å gå tilbake til helikopter-modus ble prosessen reversert.
Siden rotorbladene også skulle fungere som en vinge, var profilen symmetrisk. Dette var et kompromiss som ikke ga optimale aerodynamiske egenskaper hverken som rotor eller som vinge. X-50 hadde et tre-punkts fast landingsunderstell. Flyets kontrollflater var de to bevegelige canardvingene foran, samt ror på halevingen og de vertikale halefinnene. Flyet hadde ikke utstyr for selvstyrt flyvning, men ble fjernstyrt av en pilot på bakken.
Opplysningsvesenets fond
Fondets forhistorie
Gavene kunne være gitt i forbindelse med kirkens karitative (veldedige) institusjoner; man ønsket at kirken skulle ha økonomisk bæreevne til å ta seg av enker, foreldreløse barn og andre trengende. En del av giverne sørget for å sette som vilkår at avkastningen på eiendommene skulle brukes til å understøtte prester som leste sjelemesser for en navngitt avdød, og ettersom disse vilkårene ofte gjaldt for all fremtid, kunne ikke eiendommene avhendes.
Boeing X-50
Spesifikasjoner
Dimensjoner
Ytelse
Opplysningsvesenets fond
Fondets forhistorie
Ved reformasjonen i 1537 overtok den dansk–norske kongen forvaltningen av alle eiendommer som hadde tilhørt den katolske kirken; det vil si både bispe-, kloster- og kirkegodset. Det er ingen tvil om at den kongelige interesse for å overta dette meget omfattende godset var en viktig drivkraft for reformasjonen.