cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Byoriginaler fra Kristiansand
Andre byoriginaler fra Kristiansand
En fjerde personlighet kjent i bybildet i 1960-årene var «hverdagsdikteren», Sverre Hansteen, også kalt «Sverre Svarten med nellik i knapphullet», hatt, ryggsekk, sykkel og nyskrevne dikt på linjeark i rull med eselører. Han fallbød sine dikt for 5 kroner, fortrinnsvis til kvinner som uavhengig av alder og status ble hilst ærbødig med hattehilsen og tiltaleformen «edle jomfru».
Liste over olympiske medaljevinnere i friidrett (menn)
Dette er de mannlige OL-medaljørene i friidrett.
Se også OL-medaljører i friidrett, damer.
60 m
Denne øvelsen er bare blitt arrangert to ganger. Begge vinnerne, Kraenzlein og Hahn, hadde også suksess i andre øvelser, og har totalt vunnet 7 sprinttitler.
5000 m
5000 meter ble første gang løpt i 1912, og har stått på programmet siden. Med 7 titler topper Finland vinnerstatistikken, men siden 1960-årene har øvelsen blitt dominert av afrikanske løpere. Bare Lasse Virén har greid å forsvare tittelen (han vant i 1972 og 1976). I 1984 ble den opprinnelige sølvvinneren Martti Vainio fra Finland fratatt medaljen etter at han avla positiv dopingprøve.
5 miles
Løpet over 5 miles (8047 meter) er blitt arrangert to ganger, i 1906 og 1908. Løpet ble vunnet av britiske løpere hver gang.
10 000 m
10 000 meter, det lengste baneløpet i OL, ble arrangert for første gang i 1912. Finske løpere har vunnet sju ganger. Fire løpere har vunnet to ganger. Seks løpere har vunnet både 5000 og 10 000 meter i de samme lekene, noe Lasse Virén greide to ganger.
Maraton
Maratonløpet ble oppfunnet til OL i 1896, og har vært arrangert i samtlige leker etterpå. Maratondistansen varierte noe de første årene, før den ble standardisert til 42 195 meter i 1924, distansen som ble løpt under Sommer-OL 1908. De andre årene har distansen vært:
To maratonløpere har vunnet øvelsen to ganger, Abebe Bikila fra Etiopia og Waldemar Cierpinski fra DDR. Med fire seire er Etiopia den mestvinnende nasjonen i det olympiske maratonløpet.
Flere diskvalifikasjoner har påvirket medaljerekkefølgen i denne øvelsen. I 1896 ble grekeren Spyridon Belokas, som kom i mål på tredjeplass, diskvalifisert fordi han hadde tilbakelagt deler av distansen til vogns. Åtte år senere jukset amerikaneren Fred Lorz på en lignende måte, han kjørte deler av strekningen med bil. Han krysset mållinjen først, og hevdet at det hadde vært en spøk da jukset ble oppdaget. Italieren Dorando Pietri kom først i mål i 1908, men ble diskvalifisert fordi han hadde mottatt hjelp fra funksjonærer i den siste delen av løpet, da han kollapset flere ganger. Under maratonøvelsen i 1912 opplevde man det første dødsfallet i moderne olympiske leker. Den 21 år gamle portugisiske løperen Francisco Lazaro falt sammen under maratonløpet og døde på sykehuset neste dag.
110 m hekk
110 meter hekk har vært med i OL siden starten i 1896. USA har vunnet 19 av 25 titler. To amerikanere, Lee Calhoun og Roger Kingdom, er de eneste som har vunnet mer enn én gang. I 1896 deltok bare to løpere i finalen, fordi de to andre trakk seg fra konkurransen.
200 m hekk
200 m hekk ble bare løpt i 1900 og 1904.
400 m hekk
400 meter hekk er blitt løpt siden 1900, bortsett fra i 1906 og 1912. USA har vært den dominerende nasjonen, med 17 seire. Glenn Davis, Edwin Moses og Angelo Taylor er de eneste med to olympiske gull på lanhekken. Moses vant titlene med åtte års mellomrom, og kunne ikke delta i 1980 på grunn av amerikanernes boikott.
Jon Magne Karlstad
Jon Magne Karlstad (født 10. november 1958 i Oslo) er en tidligere norsk ishockeyspiller. Han spilte 61 offisielle OL- og VM-kamper for det norske hockeylandslaget og 518 kamper i den norske Eliteserien for Vålerenga som han vant syv norgesmesterskap med (1982, 1985, 1987, 1988, 1991, 1992 og 1993). Han ble valgt til årets spiller i 1992.
Liste over olympiske medaljevinnere i friidrett (menn)
2500 m hinder
Det første olympiske hinderløpet ble arrangert i 1900, da to øvelser stod på programmet, 2500 og 4000 meter. Vinneren George Orton var Canadas første olympiske mester.
Jon Magne Karlstad
Karlstad scoret det avgjørende målet i kampen mot Frankrike under B-VM i 1989, og sikret derfor Norge opprykk til neste A-VM.
Liste over olympiske medaljevinnere i friidrett (menn)
2590 m hinder
Hinderløpet i 1904 gikk over 5 runder à en tredjedels mile.
3000 m hinder
Hinderløpet ble standardisert til 3000 meter i 1920, og denne distansen har man beholdt frem til våre dager. I 1932 ble det imidlertid løpt 3490 m på grunn av en feil i rundetellingen. Joe McCluskey ville ha kommet på andreplass hvis løpet hadde vært slutt etter 3000 m, men han sa fra seg muligheten til omløp. Distansen er vunnet av kenyanske løpere de åtte siste gangene de har deltatt (Kenyha boikottet lekene i 1976 og 1980). Volmari Iso-Hollo fra Finland har vunent øvelsen to ganger.
FA-cupen 1889/90
FA-cupen 1889/90 var den nittende sesongen av FA-cupen. Finalen ble spilt 29. mars 1890 mellom Blackburn Rovers og Sheffield Wednesday.
Liste over olympiske medaljevinnere i friidrett (menn)
3200 m hinder
Hinderdistansen var på 3200 m i 1908, før den ble standardisert til 3000 m tolv år senere.
4000 m hinder
I lekene i 1900 var 4000 m hinder den ene av to hinderøvelser.
4 × 100 m stafett
Den første olympiske kortstafetten ble arrangert i 1912, og har etterpå stått på programmet hver gang. USA har vært den dominerende nasjonen med 15 seire. Av de øvrige seks gangene er de blitt diskvalifisert tre ganger, og i 1980 boikottet de lekene. De eneste gangene det amerikanske laget er blitt slått, er 1996 og 2004, da henholdsvis Canada og Storbritannia hadde raskere lag.
4 × 400 m stafett
4 × 400 meter stafett ble innført i 1912, og har siden stått på programmet. Med 15 seire har USA dominert også denne sprintøvelsen.
1600 m stafett
Den første olympiske stafetten, 1600 meter stafett, bestod av to etapper på 200 meter, en på 400 meter og en på 800 meter. Stafetten ble senere erstattet med 4 × 400 meter.
Høydehopp
Vinneren av Høydehopp under OL 2012 i London, russeren Ivan Ukhov ble fratatt gullmedaljen. I ettertid er det foreløpig ikke utdelt gullmedalje for denne øvelsen.
Femkamp
1906 – stille lengde, diskos (gresk stil), spydkast, 192 m løp og gresk-romersk bryting
1912-24 – lengde, spydkast, 200 m, diskos og 1500 m
All round
100 yards løp, kulestøt, høydehopp, 880 yards kappgang, sleggekast, stavsprang, 120 yards hekk, kast av 56 punds vekt, lengdehopp og 1 mile løp.
Guyana under Sommer-OL 2008
Guyana under Sommer-OL 2008. Fire sportsutøvere fra Guyana deltok i to sporter under Sommer-OL 2008 i Beijing. De vant ingen medaljer. Svømmeren Niall Roberts var landets flaggbærer under åpningsseremonien.
Friidrett
Menn
Davis-Monthan Air Force Base
Davis-Monthan Air Force Base er en av det amerikanske flyvåpenets flystasjoner. Den ligger ved Tucson i Arizona og er hjemmebase for 355th Fighter Wing som utdanner A-10- og OA-10-piloter.
Dyess Air Force Base
Dyess Air Force Base er en av det amerikanske flyvåpenets flystasjoner, og ligger 8 km sørvest for Abilene i Texas. Den er hjemmebase for B-1B Lancer-bombefly.
Davis-Monthan Air Force Base
Flystasjonen er oppkalt etter sekondløytnantene Samuel H. Davis og Oscar Monthan.
Dyess Air Force Base
Flystasjonen er oppkalt etter oberstløytnant William E. Dyess.
Liste over ordførere i Ullensaker
Liste over ordførere i Ullensaker. Ullensaker kommune ble opprettet ved innføringen av formannskapslovene av 1837. I 1908 ble det gjort en grensejustering mot Sørum, så en mindre del med 12 innbyggere ble overført til Ullensaker.
Marit
Marit en variant av kvinnenavnet Margrete som kommer av det greske ordet margarítes og det persiske ordet margaron, som begge betyr «perle».
Marit har navnedag 20. juli i Norge og Finland og 6. mai i Sverige. Maarit og Maaret har også navnedag 20. juli i Finland. Märit har navnedag 11. mai i Sverige og 26. august i Finland.
Utbredelse
Marit er et svært vanlig navn i Norge.
Marit var det nest mest brukte kvinnenavnet i Norge på første halvdel av 1600-tallet. Begge formene Marit og Marith var populære på 1700-tallet. I nyere tid har Marit vært blant de mest populære navnene på jentebarn født i Norge i perioden ca. 1920-1970, med en topp i 1948.
Marit er det fjerde mest populære kvinnenavnet i Norge etter Anne, Inger og Kari.
Þórunn Helga Jónsdóttir
Þórunn Helga Jónsdóttir (født 17. desember 1984 i Reykjavík) er en islandsk fotballspiller.
Klubbkarriere
Etter et år for Flamengo i 2011 etterfulgt av et år for Vitória i 2012, signerte Jónsdóttir i juni 2012 for Avaldsnes IL.
Landslagskarriere
Jónsdóttir spilte sin første kamp for det islandske landslaget 19. juli 2009, da Island tapte 1–2 for Danmark. Hun ble ikke tatt ut til EM i 2009, men var en del av Islands tropp til EM i 2013.
El Salvador under Sommer-OL 2012
El Salvador deltok under Sommer-OL 2012 i London som ble arrangert i perioden 27. juli til 12. august 2012. Ti utøvere, fem menn og fem kvinner deltok i sju sporter, friidrett, sykling, roing, svømming, skyting, judo og vektløfting. Det var tiende gangen El Salvador deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medaljer. Syklisten Evelyn García var landets flaggbærer under åpningsseremonien.
Gresskar i nød
Gresskar i nød (originaltittel: The Seven Year Itch) er en amerikansk romantisk komedie fra 1955, regissert av Billy Wilder og produsert av Charles K. Feldman Group og 20th Century Fox. I hovedrollene spiller Marilyn Monroe og Tom Ewell. Filmen handler om en mann som har vært lykkelig gift i sju år, men som fristes av en annen kvinne når han er alene hjemme en sommer. Manus er skrevet av George Axelrod og Billy Wilder, basert på Axelrods teaterstykke med samme tittel fra 1952.
Filmen ble en kommersiell suksess og tjente inn omtrent åtte millioner dollar. Kritikerne var delt i synet på om det var Ewell eller Monroe som var filmens høydepunkt. Ewell ble belønnet med en Golden Globe for rolletolkningen sin, mens Monroe ble nominert til BAFTA. Scenen der Monroe får den hvite kjolen sin blåst opp av luften fra en t-banerist er blant de mest kjente i karrieren hennes og har blitt etterlignet ved flere senere anledninger.
Handling
På grunn av den uutholdelige varmen på Manhattan om sommeren, har det i lang tid vært vanlig for mennene å sende koner og barn bort en periode. Forlagssekretæren Richard Sherman (Tom Ewell) sender konen Helen (Evelyn Keyes) og sønnen Ricky til Maine på ferie, og gleder seg til to uker med fri. Første kvelden alene møter han en modell (Marilyn Monroe) som leier leiligheten over hans. Hun har store problemer med å holde ut i varmen, spesielt på grunn av at leiligheten hennes ikke har aircondition.
Da Richard snakker med Helen på telefonen samme kveld, forteller hun at hun har møtt forfatteren Tom MacKenzie (Sonny Tufts) på feriestedet. Tom er kjent for å skrive romantiske fortellinger og Richard blir overbevist om at han kommer til å forføre Helen. Litt senere mister piken som leier leiligheten over en plante ned på altanen der Richard sitter, og han inviterer henne ned på en drink. Piken synes det er bra at han har gift, siden han da ikke kommer til å prøve seg på henne. De to spiller «Chopsticks» på pianoet, noe som ender med at han prøver å kysse henne. Hun bøyer seg unna, men blir ikke sur. Richard synes likevel det er best at de avslutter kvelden.
Neste morgen er Richard svært forvirret. Han får avslag da han spør sjefen (Donald MacBride) om fri for å reise til Helen. Deretter kommer han over en bok som tar opp den psykiske lidelsen «sjuårskløen». Forfatteren (Oskar Homolka) hevder at mange menn er utro etter å ha vært gift i sju år, og at sjansen er ekstra stor når det er varmt i været. Richard synes alle symptomene passer på ham og får bekreftet sine mistanker etter et møte med forfatteren. Han bestemmer seg for å ringe Helen, for å finne ut om hun har hørt at han prøvde seg på piken. En barnevakt svarer på telefonen og informerer han om at Helen er ute med Tom. Først blir Richard lettet ettersom hans kone er ute, har det moro og kan umulig vite noe. Etterhvert innser han likevel at Tom kan benytte tiden sammen til å forføre henne.
Richard bestemmer seg for å ta piken med ut på middag og kino. Etterpå får han et kyss. Piken reklamerer nemlig for en tannkrem som skal gi frisk pust, og beviser det ved å kysse han. De returnerer så til hans avkjølte leilighet. Piken har ikke fått en god natts søvn på flere dager grunnet varmen, og en motvillig Richard går med på at hun kan få overnatte på en stol i hans leilighet. Like etterpå kommer vaktmesteren herr Kruhulik (Robert Strauss) for å fjerne noen tepper i leiligheten, men går da han ser piken. For at ikke det skal oppstå noen misforståelser sender Richard piken hjem igjen. Overraskelsen er stor da hun en liten stund etterpå kommer ned en trapp fra taket. De to leilighetene var tidligere én stor leilighet, og det var en enkel jobb å fjerne plankene som sperret for trappen. Piken er overlykkelig fordi dette gir dem muligheten til å gå frem og tilbake hos hverandre hele sommeren uten å bli oppdaget, men Richard vet ikke om han holder ut fristelsen som dette ville medføre.
Neste morgen våkner Richard opp på sofaen, mens piken overnattet i hans seng. Han innbiller seg at Helen kommer til å drepe han etter at vaktmesteren har fortalt henne det han så. Piken blir overrasket da Richard forteller henne at hans kone aldri blir sjalu på ham fordi hun ikke tror at han er tiltrekkende for andre kvinner. Hun forteller at kvinner foretrekker en snill og sjenert mann fremfor en som er kjekk og selvopptatt, og at hun ville vært sjalu dersom hun var hans kone. Plutselig dukker Tom opp for å hente Rickys padleåre som hadde blitt glemt igjen. Richard er overbevist om han kommer for å be om skilsmisse på Helens vegne, og slår han ned. Fast bestemt på å være med familien sin løper han deretter ut av huset med padleåren på vei til togstasjonen. Han lover også at piken kan bruke leiligheten hans mens han er borte.
Bakgrunn
Den 20. november 1952 hadde teaterstykket Gressenkemannen premiere på Broadway, med Tom Ewell som Richard Sherman og Vanessa Brown som piken. Teaterstykket handler om en mann som fristes til å være utro etter sju års ekteskap og ble en stor suksess. Agenten Charles K. Feldman kjøpte rettighetene til en filmatisering for 255 000 dollar, og det ble annonsert at Billy Wilder skulle regissere filmen. Flere filmselskaper ble kontaktet for å distribuere filmen. Feldman foretrakk United Artists, men ble overtalt av Wilder til å produsere den i samarbeid med 20th Century Fox i stedet. En filmatisering av teaterstykket kunne imidlertid ikke bli utgitt før 31. januar 1956, ettersom det fortsatt ble spilt på Broadway og både manusforfatteren George Axelrod og produsentene av teaterstykket fikk lønnen sin utbetalt over flere år. Fox betalte 175 000 dollar til Axelrod og produsentene av teaterstykket for å få utgi filmen i juni 1955 i stedet.
Rollebesetting
En av grunnene til at Wilder valgte Fox var at det da ville bli enklere å få Monroe i den kvinnelige hovedrollen, ettersom hun hadde kontrakt med dem. Feldman var Monroes agent, og da kontrakten med Fox ble signert var en del av avtalen at hun skulle spille piken. Produksjonssjefen i Fox, Darryl F. Zanuck, mente at Monroe var «en absolutt nødvendighet» i filmen. Monroe aksepterte motvillig en rolle i filmmusikalen Show business (1954), for å få spille i Gresskar i nød. Senere roste Wilder Monroes komiske talent og mente at «hun var aldri vulgær i en rolle som kunne ha blitt vulgær». Walter Matthau var Wilders førstevalg i rollen som Richard Sherman, men Fox mente at han var for lite kjent. Ewell fikk da rollen etter å ha vært på en prøvespilling.
Manus
Axelrod har uttalt at det ikke er noen symbolsk grunn til at den kvinnelige hovedrollen ikke har noe navn, men bare fordi han ikke fant et navn som passet. Han syntes imidlertid at av alle de skuespillerinnene som har spilt denne rollen, kom Monroe nærmest slik han hadde forestilt seg den. Basert på dette har han også innrømmet at dersom han hadde skrevet teaterstykket etter å ha sett Monroe i rollen, så hadde han vært fristet til å gi den kvinnelige hovedrollen navnet Marilyn.
Ettersom det ikke var tillatt å fremstille utroskap på en humoristisk måte krevde sensurmyndighetene at alle hentydninger til et forhold mellom rollefigurene Richard Sherman og piken måtte fjernes. Resultatet ble da at forholdet kun eksisterer i Shermans fantasi. Axelrod mente at filmen da ikke gir noen mening, ettersom Sherman ikke har noen grunn til å ha dårlig samvittighet. En annen forskjell mellom teaterstykket og filmversjonen var at Rakhmaninovs «Klaverkonsert nr. 2» ble brukt i forføringsscenen i stedet for Maxwell Anderson og Kurt Weills «September Song».
Filmen inneholder flere referanser til filmindustrien. I en scene sier rollefiguren Helen Sherman til Richard Sherman at han innbiller seg ting i CinemaScope med stereolyd. En scene der Richard Sherman kysser Elaine er en parodi på Herfra til evigheten (1953). Richard Sherman og piken går på kino for å se Den sorte lagune (1954). Det ble også inkludert noen referanser til Monroe. Rollefiguren hennes har stilt opp på et «kunstnerisk» bilde i U.S. Camera, noe som kan tolkes som en referanse til Monroes nakenbilder fra 1949. Da rollefiguren Tom MacKenzie spør om blondinen som er ute på kjøkkenet, svarer Richard Sherman: «Åh, det skulle du likt å vite! Kanskje det er Marilyn Monroe!»
Innspilling
Kostymedesigneren Travilla brukte en helg på å designe ti kostymer som Monroe skulle bruke under innspillingen. For å skape blest om filmen ble to scener spilt inn utendørs i New York og pressen ble godt informert om dette. Den første ble spilt inn 13. september 1954 og bestod av at Monroe sa noen replikker mens hun lente seg ut fra vinduet av et hus i 164 East 61st Street. Traffikken ble stoppet i flere timer som følge av dette og Daily News kalte henne «en veisperre ved navn Marilyn Monroe». Den neste scenen var av at Monroe får den hvite kjolen sin blåst opp av luften fra en t-banerist. En lignende scene er inkludert i kortfilmen What Happened on Twenty-third Street, New York City (1901). Scenen med Monroe ble filmet i de grytidlige morgentimene 15. september utenfor Trans-Lux Theater på hjørnet av Lexington Avenue og 52nd Street. Flere hundre fotografer og, ifølge Wilder, rundt 5000 skuelystne hadde møtt opp for å se på. Blant dem var Monroes ektemann, den tidligere baseballspilleren Joe DiMaggio, som angivelig skal ha blitt forbannet over hele spetakkelet. Etter en opprivende krangel mellom Monroe og DiMaggio stod ikke ekteskapet til å redde. Den 4. oktober ble det annonsert til pressen at de skulle skilles. Det viste seg at opptakene ikke kunne brukes på grunn av all støyen fra de skuelystne, så den måtte spilles inn på nytt i studio.
Monroe fikk en kraftig forkjølelse etter å ha spilt inn t-baneristscenen og måtte sykemeldes i fire dager i slutten av september. Hennes behov for gjentatte opptak av enkelte scener førte også til forsinkelser. I en scene mot slutten av filmen forklarer piken i en lengre monolog til Richard Sherman at hun foretrekker en snill og sjenert mann. Det var forventet å ta flere dager å spille inn denne scenen, men Monroe fullførte den på tre minutter. Senere forklarte hun Axelrod at grunnen til dette var at hun var enig i det som ble sagt. Innspillingen ble fullført 4. november, 13 dager over tidsplanen. Monroe spilte inn sine siste scener 9. januar 1955, til tross for at hun på dette tidspunktet var suspendert grunnet en konflikt med Fox over kontrakten sin. Uoverensstemmelsen varte ut året, da hun ble tilbudt en kontrakt som gav henne større kontroll over sin egen karriere og høyere lønn. Gresskar i nød overskred budsjettet med 150 000 dollar og kostet totalt 1,8 millioner dollar å produsere.
Promotering og premiere
Som en del av promoteringen av filmen ble en fire etasjer høy pappfigur av Monroe, der hun får kjolen sin blåst opp, hengt opp utenfor Loew's State Theatre i New York. National Legion of Decency protesterte mot det dristige bildet, og det ble derfor erstattet av en «mer passende» rundt 16 meter høy versjon. Flere aviser nektet også å trykke det dristige bildet, så andre annonser måtte bli brukt for å promotere filmen. Boken Marilyn Monroe as the Girl med over 100 bilder av Monroe, tatt av fotografen Sam Shaw, ble også utgitt.
Filmen hadde premiere i New York på Monroes bursdag, 1. juni 1955. Hun kom sammen med DiMaggio, til tross for at ekteskapet deres hadde tatt slutt under innspillingen. Etter premieren ble det besluttet å forkorte to scener det hadde kommet klager på. Den første var da piken ligger i badekaret og snakker med rørleggeren. Opprinnelig sluttet denne scenen med at rørleggeren mister nøkkelen sin ned i badekaret og må hente den opp igjen. Den neste var i t-baneristscenen da piken forteller Richard Sherman at hun synes synd på han fordi han må gå med «de hete buksene». Scenene var inkludert i de utenlandske versjonene. Filmen ble forbudt i Irland.
Anmeldelser
Filmen ble en kommersiell suksess og tjente inn omtrent åtte millioner dollar. Variety mente filmen tok seg noen friheter i forhold til teaterstykket, men at underholdningsverdien likevel var stor. Anmelderen mente at «latteren sitter løst og underholdningen er lett og lystig». Monroe fikk godkjent karakter for sin rolletolkning, mens det var prestasjonene til Ewell som ble trukket frem som den beste i filmen. Bosley Crowther i The New York Times mente på sin side at det var Monroe som var filmens midtpunkt. Han syntes Ewells angstfulle scener ble noe repeterende og mente at ettersom han i filmen ikke er utro, i motsetning til i teaterstykket, ble iveren hans litt absurd. New York Daily Mirror roste både Ewell og Monroe for deres prestasjoner, og mente at Monroe viste hvorfor hun var «en av Hollywoods største attraksjoner». The New Yorker var ikke spesielt begeistret. Anmelderen mente at Ewell til tider var morsom, men at hver gang Monroe var på skjermen var filmen «på samme nivå som en burleskforestilling».
I ettertid
Gresskar i nød er på 51.-plass på Det amerikanske filminstituttets liste over de 100 beste amerikanske komediene. Etter at filmen ble utgitt har begrepet «sjuårskløen» blitt en del av populærkulturen. Begrepet har også blitt brukt av psykologer. T-baneristscenen er sannsynligvis det mest kjente øyeblikket fra Monroes karriere og har blitt etterlignet i filmer som Tommy (1975), Kvinnen i rødt (1984), Alt er relativt (1985) og Pulp Fiction (1994). Den hvite kjolen var tidligere eid av skuespillerinnen Debbie Reynolds, som solgte den for mer enn 5,6 millioner dollar på auksjon i 2011.
Grenada under Sommer-OL 2012
Grenada deltok under Sommer-OL 2012 i London som ble arrangert i perioden 27. juli til 12. august 2012. Ti utøvere, seks menn og fire kvinner deltok i tre sporter, friidrett, svømming og taekwondo. Det var åttende gangen Grenada deltok i et sommer-OL, de kom på en delt femtiendeplass, men en gullmedalje. Friidrettsutøveren Kirani James var landets flaggbærer under åpningsseremonien.
Hertugdømmet Østerrike
Hertugdømmet Østerrike (tysk: Herzogtum Österreich) var et middelaldersk riksfyrstedømme i Det tysk-romerske rike. Hertugdømmet ble grunnlagt i 1156 gjennom utstedelsen av Privilegium Minus, hvorgjennom Markgrevskapet Østerrike (Ostarrîchi) ble skilt fra Bayern og opphøyet til eget hertugdømme. Etter at det regjerende hertugdynastiet Huset Babenberg døde ut tok den tyske kong Rudolf 1. over domenet som den første habsburgske monark i 1276. Deretter ble Østerrike et hjemland for dynastiet, og utgjorde kjernen av Habsburgmonarkiet. I 1453 ble erkehertugtittelen til de østerrikske monarkene, oppfunnet av Rudolf 4. i det forfalskede Privilegium Maius (1359), offisielt anerkjent av habsburgkeiseren Fredrik 3.
Edwards Air Force Base
Flystasjonen er oppkalt etter testpiloten Glen Edwards. Stasjonen ligger 703 moh.
Eglin Air Force Base
Eglin Air Force Base er en av det amerikanske flyvåpens flystasjoner, og ligger rett ved Valparaiso i Florida. Den er en av verdens største flyplasser, og er hjem for nærmere 50 avdelinger innenfor det amerikanske flyvåpen. Basen dekker et landområde på 1 875 km².
Flystasjonen er oppkalt etter oberstløytnant Frederick I. Eglin.
Maksimum break
Maksimum break er et uttrykk som brukes i snooker når en spiller har oppnådd det maksimale antall poeng som kan scores i løpet av et parti (frame).
Normalt er det maksimale antall poeng som kan oppnås 147 (15 røde, 15 sorte og deretter de seks fargede kulene). Ronnie O'Sullivan er spilleren som har flest maksimum breaks i karrieren med 15, Stephen Hendry er på andreplass med 11. Steve Davis var den første som klarte et maksimum break i en offisiell TV-sendt turnering i 1982 og året etter i 1983, ble Cliff Thorburn den første som klarte et maksimum break i VM. Det har kun skjedd en gang at man har hatt to maksimum breaks i en rangeringsturnering. Det var i VM 2008 med Ronnie O'Sullivan og Allister Carter.
De fem raskeste maksimum break i historien har Ronnie O'Sullivan, det raskeste på 5 minutter og 20 sekunder. Dette skjedde i VM i 1997. James Wattana har den sjette raskeste 147-serien med 7 minutter og 9 sekunder fra 1992.
I profesjonelle turneringer er det vanlig med store pengepremier for den spilleren som klarer å gjøre et maksimum break. Frem til 2010/2011-sesongen var det vanlig i VM med £147 000 i premie for maksimum break.
Maksimum break over 147
Dersom en spiller gjør et feilstøt mens alle de 15 røde kulene fremdeles er på bordet slik at det blir dømt free ball, kan dette gi mulighet for å oppnå mer enn 147 poeng. Den innkommende spilleren kan da nominere en fritt valgt kule av annen farge som rød, og dersom han senker denne, kan han senke en farget ball, før han spiller på de resterende 15 røde. Dette gjør at en spiller kan senke 16 røde og 16 sorte før han senker de seks fargede. Teoretisk kan man da få 155 poeng.
Den eneste spilleren som har klart over 147 i en offisiell turnering er Jamie Burnett som klarte 148 i 2004. Tony Drago fikk 149 poeng i en uoffisiell turnering i 1998 og dette er registrert som verdensrekord i Guinness rekordbok. Jamie Cope skal ha klart 155 poeng på trening i 2005.
Eksterne lenker
Video av de tre raskeste 147-seriene av Ronnie O'Sullivan.
Harold Rosson
Harold G. «Hal» Rosson (født 24. august 1895, død 6. september 1988) var en amerikansk filmfotograf. Han ble belønnet med en æres-Oscar for fargefilmarbeidet med Allahs have (1936).
Barndom
Rosson ble født i New York City. Han kom fra en familie der mange ble involvert i filmindustrien. Den eldste broren hans, Arthur, var en suksessfull regissør, det samme var broren Richard, mens søsteren Helene var skuespillerinne.
Karriere
Rossons filmkarriere begynte i 1908 da han ble skuespiller for Vitagraph Studios. Han ble deretter assistenten til Irvin Willat som jobbet for Mark Dintenfass Studios. I 1912 var Rosson kontoransatt på et aksjemeglerfirma, og assistent og statist for Famous Players Studio.
I desember 1914 flyttet Rosson til California og begynte å jobbe for Metro Pictures. Under første verdenskrig tjenestegjorde han i United States Army. Etter krigen fikk han kontrakt med Cosmopolitan Productions, før han i 1920 fikk kontrakt med Mary Pickford. Rosson begynte å jobbe for Metro-Goldwyn-Mayer på 1930-tallet. Han hadde ansvar for filmfotografien for flere av filmselskapets mest populære filmer, inkludert Skatten på sjørøverøya (1934), Trollmannen fra Oz (1939), Duell i solen (1946), og Singin' in the Rain (1952). I 1937 ble Rosson og kollegaen W. Howard Greene belønnet med en æres-Oscar for fargefilmarbeidet med David O. Selznicks produksjon av Allahs have (1936). Rosson fortalte senere at dette var den første filmen han hadde forsøkt å filme i farger.
Rosson pensjonerte seg i 1958, etter en lang og suksessfull karriere i Hollywood. Han tok en midlertidig pause fra pensjonisttilværelsen for å jobbe med El Dorado (1966), som var regissert av Howard Hawks og hadde John Wayne i hovedrollen.
Privatliv
Rosson var gift og skilt to ganger og hadde ingen barn. Skuespillerinnen Jean Harlow fridde til ham under innspillingen av filmen Bombshell i 1933. De to hadde tidligere jobbet sammen med Rødt hår, Fristelser og En dame med erfaring, og hadde blitt venner. Rosson og Harlow giftet seg 18. september 1933 i Yuma i Arizona. I et intervju med Leicester Wagner fortalte Harlow at hun og Rosson fikk et tettere forhold etter dødsfallet til hennes andre ektemann, Paul Bern, og han oppfordret henne til å være sosial. Rosson og Harlow ble separert i mai 1934, og Harlow anklaget Rosson for å være «frekk, mutt og irritabel». Hun fikk innvilget skilsmisse i mars 1935.
Den 11. oktober 1936 giftet Rosson seg med sosietetskvinnen Yvonne Crellin i Goldfield i Nevada. Ekteparet ble skilt i juni 1945.
Rosson døde 6. september 1988 i sitt hjem i Palm Beach i Florida. Han er gravlagt på Hollywood Forever Cemetery.
Paul Bern
Paul Bern (født Paul Levy 3. desember 1889 i Wandsbek, død 5. september 1932 i Los Angeles) var en tyskfødt amerikansk filmprodusent, manusforfatter og regissør.
Bakgrunn
Paul Levy ble født som sønn av Julius Levy og Henrietta Hirsch Levy. Han var én av tilsammen 18 søsken, men da familien immigrerte til USA ni år senere var ni av barna døde. Berns mor var psykisk ustabil og han ønsket å studere psykologi. Planene hans ble avbrutt av farens død i 1908, og han måtte i stedet begynne og jobbe for å forsørge moren og søskene. Senere begynte Bern å studere ved American Academy of Dramatic Arts der han ble uteksaminert i 1911.
Karriere
Han begynte deretter en karriere innen film og teater, og prøvde seg både som skuespiller og manusforfatter. I 1920 druknet moren hans. Bern overbeviste politiet om at det var et uhell, men hevdet privat at hun hadde begått selvmord. Senere samme året flyttet han til Hollywood der han jobbet som regissør, manusforfatter og filmprodusent for flere ulike filmselskaper, før han sikret seg en stilling som fast produsent for Metro-Goldwyn-Mayer.
Den 2. juli 1932 giftet Bern seg med skuespillerinnen Jean Harlow. To måneder senere, 5. september, ble han funnet død i deres hjem i Beverly Hills. Han var skutt i hodet og holdt en avfyrt pistol i hånden. En rettsmedisinsk jury konkluderte med at han hadde begått selvmord. Kort tid etter ble det kjent at Bern i en årrekke hadde hatt et forhold til Dorothy Millette, som han hadde møtt da de begge studerte ved American Academy of Dramatic Arts. De giftet seg aldri, men hun beskrev seg ofte som fru Paul Bern. Han beskrev henne også flere ganger som «min kone», og førte henne opp som dette på søknadspapirene om amerikansk statsborgerskap og i testamentet sitt fra 1920. Bern forsørget henne også resten av sitt liv. Etter en stor leteaksjon ble hun funnet druknet 14. september. Harlow betalte for begravelsen hennes.
Om hans død
Motivet for Berns selvmord ble aldri fastslått og flere har hevdet at han ble myrdet. Gangsteren Abner Zwillman, Harlows ekskjæreste, har hevdet at han stod bak. Berns bror, Henry Bern, mente at Harlows stefar, Marino Bello, som kom dårlig overens med Bern, hadde betalt en leiemorder for å drepe ham. Berns gartner, Clifton Davis, så en kvinne ankomme hjemmet hans kvelden før han døde, mens naboen Slavko Vorkapich hørte en stor bil som kjørte sin vei morgenen etter. Regissøren Henry Hathaway har hevdet at Bern ble drept av Millette. Berns sekretær, Irene Harrison, har avvist dette, men innrømmet at Millette ble opprørt over ekteskapet hans med Harlow.
I 1934 ble saken om Berns død vurdert på nytt da det ble kjent at Clifton Davis hevdet at han hadde blitt myrdet. En storjury mente imidlertid at bevisene ikke strakk til.
Komondor
Komondor (FCI #53) er en helhvit bruks-, hyrde og gjeterhundtype som er kjent for sin svært karakteristiske «mopplignende» pelsbehåring. Den er gigantstor og stammer fra Ungarn. I hjemlandet har den tradisjonelt fungert som vokterhund opp gjennom århundrene.
Opprinnelse og alder
Man har antatt at Komondorens forfedre kom til Ungarn med madjarene helt på slutten av 800-tallet, men dette kan være feil. En annen teori er at den kom med kumanerne (også kalt vestlige kiptsjaker) på 1200-tallet, da disse flyktet vestover fra Tyrkia i en forsøk på å unngå mongolenes invasjon. Faktisk har denne teorien blitt forsterktet i senere tid, gjennom arkeologiske funn av hunder gjort i bosetninger etter kumanere. Funnene påminner sterkt om komondor og kuvasz, uten at dette kan endelig bekreftes. Navnet komondor (eller komon-dor) ble tolket som kumanernes hund av András Pálóczi-Horváth i 1989, noe som ytterligere forsterker den siste teorien.
Rasen må således trolig regnes som en etterkommer av de store hvite hundene som innvandret til Europa fra Asia gjennom migreringene østfra, men særlig mer vet man ikke om rasens opphav.
Utseende, anatomi og fysikk
Hannene blir omkring 80 cm i skulderhøyde og veier gjerne 50-60 kg, tispene blir cirka 70 cm høye og veier gjerne 40-50 kg.
Bruksområde
Komondor er en god vokterhund og vakthund av natur. For de rette blir den også en meget god familiehund, kløvhund, trekkhund eller utstillingshund.
Lynne og væremåte
Komondor er en hund for viderekomne. Dette er ingen kjælehund, men den er både lojal og hengiven eieren og skal være forsiktig omkring barn. Den krever mye plass og mosjon for å trives, og kan være både territorial og dominant.
Utmerkelsesordenen (Det osmanske rike)
Utmerkelsesordenen (tyrkisk: Nişân-ı İmtiyâz) antas å ha vært en orden som ble tildelt i Det osmanske rike, ca. 1840 til senest 1861. Det hefter usikkerhet ved om ordenen formelt sett eksisterte.
Ordenens opphav er usikkert, likeledes er få detaljer kjent om ordenens inndeling og tildeling. Bare to ordenstegn har overlevd til vår tid. Fra osmanske kilder kjenner en til bare fire tildelinger, alle til høytstående osmanske embetsmenn. På bakgrunn av dette antas ordenen å ha vært en svært sjelden utmerkelse for eksepesjonelle tjenester sultanen selv ønsket å vise sin anerkjennelse av. Utmerkelsesordenen må derfor antas å ha stått høyere enn Æresordenen, som utviklet seg til å bli en fortjenstorden. Det er mulig Utmerkelsesordenen etterhvert utviklet seg til å bli en utmerkelse for det osmanske dynastiets prinsesser. Fotografier av to prinsesser viser begge med Utmerkelsesordenens ordenstegn.
Ordenstegnet besto av en diamantbesatt stjerne med 35 odder, med sultanens stråleomkransede tughra (navnetrekk) på en midtmedaljong av gull omgitt av en rødemaljert laurbærkrans. Stjernen var opphengt i et rødt bånd med smale grønne striper. Ordenstegn kjennes med navnetrekkene til sultan Abdülmecid I (1839–1861) og sultan Abdülâziz (1861–1876), men alle kjente tildelinger fant sted i Abdülmecids tid. Det overlevende ordenstegnet med navnetrekket til sultan Abdülâziz har dette uten stråleomkrans.
Riget
Riget er en dansk miniserie på åtte episoder som gikk på DR i 1994. Seriens handling er lagt til det danske Rigshospitalet hvor det skjer en rekke merkelige og bisarre hendelser. Serien er skapt av Lars von Trier og er en sjangerblanding mellom komedie, grøsser, drama og såpeopera. Mesteparten av serien er filmet med håndholdt og ustødig kamera. Bildekvaliteten er kornete, og klippingen er grov. Alt dette er gjort bevisst for å få frem en uhyggelig stemning.
Serien fra 1994 gikk på NRK1 i 1996. Den ble i 1997 etterfulgt av Riget II. I 2020 ble det kjent at Lars von Trier planla en tredje sesong med arbeidetstittel Riget Exodus. Den tredje serien hadde premiere høsten 2022, og arbeidstittelen ble beholdt.
Handling
På Rigshospitalet i København er den gamle pasienten Sigrid Drusse (Kirsten Rolffes) innlagt. Drusse får høre noen merkelige lyder i sykehusets heissjakt. Lydene kommer fra et gråtende barn. Dette viser seg å være et spøkelse av en ung jente med navn Mary. Drusse forsøker å hjelpe Mary til himmelen, slik at hun slipper å leve et forbannet liv som et gjenferd. Serien har en rekke andre hendelser og sidefortellinger.
Blant andre personer vi møter i serien, er den svenske overlegen Stig Helmer (Ernst-Hugo Järegård). Han forsøker å kvitte seg med en rapport som kan sette hans legekarriere på spill. Han har nemlig gjort ungjenta Mona til en «hjernedød snørrunge», som han selv sier.
Oppfølgere
Trier og Arnfred regisserte også Riget II fra 1997. Allerede på 1990-tallet var det meningen at de skulle ytterligere en oppfølger, men ettersom skuespiller Ernst-Hugo Järegård døde i 1998, ble prosjektet lagt på is. Seriens andre hovedrolleinnehaver, Kirsten Rolffes, døde i 2000, og følgelig ble det lenge ansett at det var lite sannsynlig at det ville komme en tredje sesong. Høsten 2022 hadde imidlertid Riget Exodus premiere.
Stephen King har laget en amerikansk nyinnspilling av Riget.
Nettspill
Nettspill er videospill som benytter internett, ofte brukt for å beskrive flerspillerspill som spilles over nettet, men også spill som behøver tilgang til internett for å starte. Noen kjente nettspill er World of Warcraft, PUBG: Battlegrounds og pokersider på nett. Videospill kan være nettspill uavhengig av sjanger, men eksempler på vanlige sjangere brukt for nettspill er førstepersonsskytespill, rollespill, strategispill og kortspill.
Arnfinn Storvik
Arnfinn Storvik (født 13. oktober 1954) er en norsk lokalpolitiker fra Høyre. Han var ordfører i Eide kommune i Møre og Romsdal fra 2003 til 2011.
Storvik var medlem av Eide kommunestyre 1995-2011 og var varaordfører før han ble ordfører i 2003.
Malaria
Malaria (av italiensk: mala aria, «dårlig luft»), også kalt sumpfeber, koldfeber eller kaldfeber på norsk, er en infeksjonssykdom, forårsaket av parasittiske sporedyr i slekten Plasmodium, som kan overføres til mennesker og dyr av malariamyggen.
I 2013 forårsaket malaria rundt 200 millioner sykdomstilfeller og omtrent 584 000 dødsfall for mennesker på verdensbasis. I Norge rapporteres det om rundt 30–100 tilfeller av malaria årlig, der samtlige er smittet i utlandet. Dødsfall på grunn av malaria er svært sjeldne i Norge.
Malariaparasitten
Malariaparasittene har en relativt komplisert livssyklus. Både mennesker og dyr er smittereservoar for parasitten, og en malariamygg kan bli infisert ved å suge blod fra en smittet person. Ved myggens neste måltid kan parasittene overføres til en annen person når myggen ved begynnelsen av stikket sprøyter inn litt blodfortynnende stoff, slik at blodet ikke koagulerer inne i kanalen til myggens stikksnabel. Når parasitten er overført til et menneske, føres den via blodårene til leveren hvor den formerer seg. Etter 7–14 dager går den tilbake til blodårene og inn i de røde blodlegemene hvor den fortsetter å formere seg. Dette gjør det mulig for malariaparasitten å bli plukket opp av en ny mygg, og dermed fortsette malariasyklusen.
Utbredelse
Ca. 45 % av verdens befolkning lever i områder hvor det er mulig å bli smittet, bl.a. tropiske og subtropiske deler av Afrika, Asia, Midtøsten, Latin-Amerika og Oseania. Det er estimert at omtrent 584 000 mennesker døde av malaria på verdensbasis i 2013; 90 % av dødsfallene forekom i Afrika sør for Sahara, og 78 % av disse var hos barn under 5 år.
På verdensbasis er malaria et alvorlig helseproblem, og har klassisk sett vært vurdert som en av de «tre store infeksjonssykdommene» sammen med hiv/aids og tuberkulose. I tillegg ble bekjempelsen av malaria inkludert i FNs tusenårsmål, der man satte som mål å stoppe spredningen av malaria og redusere antall malariadødsfall innen 2016, noe man vurderer å ha oppnådd.
Etter nedgang på 1960-tallet, pga. bekjempelse av myggen med insektmidler og parasitten med medisiner, er sykdommen blitt vanligere igjen fordi både myggen og selve parasitten har evolvert økt motstandsdyktighet mot kjemikaliene. I Malawi utgjør malaria 22 % av alle sykehusinnleggelser. Det er stor usikkerhet rundt den epidemiologiske situasjon m.h.t. malaria, og det er mulig at de reelle tallene er enda høyere.
I Sverige ble malaria kalt frossan. Carl Michael Bellmann ble smittet i 1773, og beskrev symptomene slik i Fredmans sång nr 18:
40 år tidligere hadde Carl von Linné levert sin medisinske doktorgrad med tittelen Hipothesis Nova de Febrium Intermittentium Causa, der hans hypotese er at malaria skyldes tilstopping av tarmens blodårer grunnet leireholdig drikkevann. Den intermitterende feberen forklares med friksjon og ekstrabelastning på hjertet som må presse blodet forbi «leireproppene». Linné anbefalte derfor en kur bestående av diett og avføringsmidler – enda malaria i seg selv fremkaller løs mage.
Den siste malariaepidemien i Norge var på Kirkøy på Hvaler, på midten av 1800-tallet. Den gang var det sjøfolk som hadde med seg parasitten. På Hvaler-øyene er det tre varianter mygg som kan bli bærere av den. Med et mildere klima frykter forskerne store malariautbrudd i Østfold om tyve år. Det er særlig Ytre Oslofjord som er utsatt for utbrudd, ettersom mye ferskvann langs kysten gir myggen gode vekstvilkår.
På Lolland i Danmark var malaria så vanlig at sykdommen på dansk ble hetende «den lollandske feber», og folk engstet seg for å flytte til øya, der de måtte regne med å bli smittet. Først mot slutten av 1800-tallet ble Lolland kvitt denne plagen. Så sent som i 1831 oversteg antall dødsfall grunnet malaria antall fødsler på Lolland. Men fra 1700-tallet og fremover ble det iverksatt drenering og bygging av diker som beskyttet mot oversvømmelser, og gradvis ble en sykdomsbefengt øy forvandlet til Danmarks beste jordbruksland. De siste malariatilfellene på Lolland ble registrert i starten av 1900-tallet.
I Italia var Lazio-regionen, der Roma ligger, ett av landets to mest malaria-befengte områder. I 1869 var to tredjedeler av befolkningen i Lazio kronisk malariasyke. Etter Italias samling i 1861 var Roma utpekt til hovedstad, men dette var lenge et omdiskutert prosjekt på grunn av den høye forekomsten av malaria. For å bekjempe sykdommen gikk frihetshelten Garibaldi inn for et storstilt prosjekt, der Tiberen skulle legges i et nytt løp rundt Roma. Dette ble det aldri noe av, men i 1907 begynte man å reise de svære murene langs Tiberen som i dag holder vannmassene på plass, og hindrer dannelse av våtmark der malariamygg kan klekkes ut.
Tidligere brukte man kinin, utvunnet av kinabark, til behandling av malaria. Briter som tjenestegjorde i malariautsatte strøk, ble oppfordret til å drikke tonic for å unngå smitte. Tonic er tilsatt kinin, og drinken gin og tonic ble populær i britiske kolonier.
Sykdomsforløp
Symptomene starter ofte med en vedvarende feber, som kan følges med oppkast, slapphet, hodepine og tretthet. Dette kan ligne på mange andre sykdommer, f.eks influensa.
Etter noen dager inntrer typisk perioder med feberanfall. Det starter med en hurtig temperaturstigning og frostrier, der huden føles kjølig. Man holder ofte temperaturen i noen timer, med tørr og varm hud, hodepine, kvalme og tørste. Anfallet avsluttes med et raskt temperaturfall, og man kaldsvetter mye. Anfallet kan ta fra 6 timer opp til flere døgn, etter hvor alvorlig infeksjonen er.
Diagnose
Diagnosen stilles ved å se på blodutstryk under mikroskop og påvise parasitten inne i de røde blodlegemene (se bildet ovenfor). På sykehus i en del afrikanske land gjøres denne analysen i løpet av 10-20 minutter. Det finnes også raske tester man kan kjøpe og foreta selv, men disse er ikke like nøyaktige som en diagnose satt ved blodutstryk.
Siden starten av malaria-anfallet er nokså utypisk og vanskelig å diagnostisere i vår del av verden, er det viktig å få informert lege om man har reist innenfor et område der malariafaren er stor.
Forebygging
Det viktigste en kan gjøre for å ikke få malaria, er å unngå å bli stukket av malariamygg. Dette gjøres ved å bruke preparater mot mygg, sove under myggnett og holde kroppen dekket med tøy, spesielt fra solnedgang til soloppgang. Reisende til malariaområder kan også trenge forebyggende legemidler som dreper malariaparasitter som kan komme seg inn i kroppen. Tidligere brukte man utplanting av eukalyptustrær som forebygging, siden røttene tørker ut jordsmonnet, og derved reduserer utklekking av malariamygg. Klosteret Tre Fontane i Roma måtte f.eks rømmes av både cistercienser- og fransiskanermunker på grunn av malaria før trappistene tok over i 1868 og startet utplanting i området av nettopp eukalyptus.
Innenfor mange områder har malariamyggen utviklet resistens mot flere av de vanligste forebyggende malariamedikamentene. Det er en vaksine som kalles RTS,S og kan gi beskyttelse i minst 18 måneder.
The Sims (videospill)
The Sims er et videospill utviklet av Maxis og utgitt av Electronic Arts. Spillet er skapt av spilldesigner Will Wright, som også er mannen bak suksesspillene SimCity og SimEarth.
The Sims er en simulasjon av daglige aktiviteter til en eller flere virtuelle personer («simmer») i en mindre forstad utenfor SimCity. En kan si at spilleren leker i et virtuelt dukkehus.
Spillet ble først utgitt 4. februar 2000. Ved 22. mars 2002 hadde The Sims solgt over 6,3 millioner kopier over hele verden, og overtok tittelen som «tidenes bestselgende PC-spill» fra Myst (1993). 7. februar 2005 hadde det blitt solgt over 16 millioner kopier av spillet.
Siden utgivelsen i 2000 har det også blitt utgitt syv utvidelsespakker og tre oppfølgere, The Sims 2, The Sims 3 og The Sims 4.
The Sims har vunnet en rekke priser, inkludert GameSpots «Årets Spill» (Game of the Year Award) i 2000.
Overblikk
I motsetning til mange andre videospill, har ikke The Sims et spesifisert mål eller en bestemt slutt. I stedet fokuserer spillet på dagliglivet til simmene, og vanlige aktiviteter som å sove, spise, lese og bade. Spilleren har mulighet til å lage sine egne simmer, men det er også en rekke forhåndsinstallerte simmer, som for eksempel familiene Goth og Newbie.
Musikk
Musikken i spillet ble komponert av Jerry Martin og Marc Russo.
Simlish
Will Wright ønsket seg et unikt språk for The Sims som var følelsesladet og energisk. Geri Lawlor og Stephen Kearin, skuespillere fra San Francisco, ble hentet inn til jobben og skapte simlish gjennom improvisasjon i studio.
Utvidelsespakker
Det ble lansert syv utvidelsespakker til spillet frem til 2003:
Eielson Air Force Base
Eielson Air Force Base er en av det amerikanske flyvåpenets flystasjoner, og ligger ved Fairbanks i Alaska. Flystasjonen er base for 354th Fighter Wing som flyr F-16 Fighting Falcon og A-10 Thunderbolt II.
Flystasjonen er oppkalt etter Carl Benjamin Eielson.