cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Motor Ed
Om Edward Lipsky
Å beskytte sveisen er vanlig for Motor Ed, og alt og alle som prøver å klippe eller «tulle» med den blir skjelt kraftig ut. Kallenavnet hans er et ordspill på «motorhead», en engelsk betegnelse på folk som er besatt av biler og mekanikk, og Motörhead, et berømt britisk heavy metal-band. Motor Ed har samme frisyre og skjeggform som frontfiguren i Motörhead, Lemmy Kilmister.
Foruten sine mekaniske ferdigheter er Motor Ed også en dyktig sjåfør, og later til å ha enorm utholdenhet og krefter (som vist i «Steel Wheels», når han slenger karosserideler med kraft nok til å slå hull i vegger og kaster en svær verktøykasse med relativt lite problemer, og i «Motor Ed», der han kjemper i mot en vindtunnel). Det bør også nevnes at Ed ikke ser ut til å bli skadet av Shegos angrep, men heller nyter det.
Planen hans er å bygge en diger monstertruck så han kan «Smadre ting, fortsette å smadre ting til jeg har gjort hele verden om til en diger rockende fylling!».
Han er best kjent for å avslutte setningene med «seriøst» og å spille luftgitar mens han roper «Yeeeaah». Andre sedvanligheter er for eksempel at han alltid kaller Kim for «Rødhår» eller «Vesla».
Han hevder at han elsker Shego fordi han har «grønn magi». Shego på sin side, finnes ikke det minste interessert, og gir ham stadig juling med kreftene sine når han kommer med sjåvinistiske kommentarer. Ed kommer merkelig nok alltid uskadet fra det, selv når det gjør at han havner på hodet i en steinvegg, eller kastes ut av et kjøretøy i fart og lander i en container.
List of Kim Possible characters
Johannes Thrap-Meyer
Johannes Solberg Thrap-Meyer (født 4. april 1898 i Hole, død 9. august 1929 i Oslo) var en norsk forfatter, regnet blant de unge døde og mest kjent for romanen Anakreons død (1928), som i 1967 ble innlemmet i verket Norges nasjonallitteratur.
Liv og virke
Han var sønnesønn av arkitekt Henrik Thrap-Meyer og vokste opp på morfarens eiendom Sten gård på Ringerike. På grunn av sykdom og distraksjon fra andre interesser strøk han til artium i 1917 uten å gjenoppta studiene. Han tok radér-undervisning hos Johan Nordhagen og begynte ved Kunstakademiet i København i 1918, men avbrøt skolen etter mindre enn et år.
Han debuterte med en artikkel om den danske lyrikeren Ludvig Holstein i tidsskriftet Samtiden i 1920 og publiserte året etter to dikt samme sted. Han arbeidet som forlagsmedarbeider og skribent. Blant sine forbilder regnet han Hans E. Kinck, George Meredith og Marcel Proust.
Thrap-Meyers biografi er preget av sykdommer: spanskesyke, lungebetennelse, matforgiftning; og til sist diabetes, som medvirket til hans tidlige død.
Han var gift to ganger, først 1925–1928 med Vilhelm Krags datter Kirsten, deretter fra 1928 med lege Elisa M. Kolle.
Hos Thrap-Meyer gikk gammelt borgerskaps- og storgårdsaristokrati sammen med sykelighet og en forfinet, vemodig karakter; og gjorde han til en forfattertype som tiden på mange måter har gått fra.
Bartholinske kjertler
Bartholinske kjertler, eller glandula vestibularis major, er to små og bønneformede slimkjertler som ligger på hver side av kvinners vaginaåpning. Kjertlene utsondrer et gjennomsiktig slimsekret som fukter skjeden ved seksuell aktivitet. De bartholinske kjertler ble først beskrevet vitenskapelig av den danske legen Caspar Bartholin den yngre (1655–1738).
Hvis gangene tetter seg kan det forårsake en smertefull hevelse kalt bartholinitt. Betennelsen blir behandlet med antibiotika eller kirurgi.
Vestlibekken
Vestlibekken på Lierfoss i Aurskog-Høland i Viken er ei elv i Haldenvassdraget som strekker seg fra Vestli i øst til Haugrimsbekken i vest.
Innvandring
Innvandring eller immigrasjon er det å «dra til og bosette seg i et fremmed land». Innvandring er en del av fenomenet folkevandring (migrasjon), som er bevegelse av folk mellom land. Personer som flytter fra et land til et annet, blir kalt utvandrere (emigranter) fra landet de har forlatt, og innvandrere i det landet de har kommet til.
I moderne sammenheng brukes begrepet om flytting over internasjonale grenser. Korttidsbesøkende og turister anses ikke som innvandrere. Flytting på tvers av landegrenser uten hjemmel i mottakerlandets lover kalles ulovlig innvandring. All empiri tilsier at det har vært mennesker på flyttefot så lenge mennesker har eksistert, men den nyere tids forståelse av migrasjon er knyttet til lovverket i det landet som mottar innvandrere. Statsborgerskap i en nasjonalstat normalt gir et menneske en ukrenkelig rett til opphold i det landet, mens opphold for de som ikke er statsborgere er knyttet til bestemmelser i lover om innvandring.
Innvandring til Norge
I norsk statistikk defineres innvandrer som «en person som er bosatt i Norge, men er født i utlandet og har foreldre som begge er født i utlandet.»
Innvandrerbefolkningen omfatter personer som selv har innvandret til Norge (og som har to utenlandsfødte foreldre), samt personer som er født i Norge av to utenlandsfødte foreldre. Innvandrerbefolkningen i Norge utgjør (per 1. januar 2015) 805,000 personer, tilsvarende 15,6 % av totalbefolkningen. Innvandrerbefolkningen økte med 46,000 personer fra 1. januar 2014 til 1. januar 2015. Innvandrerne har bakgrunn fra 222 ulike land og selvstyrte regioner. Oslo er den kommunen med størst innvandrerandel; per 1. januar 2015 er 32 % av innbyggerne innvandrere.
Siden innvandring til Norge økte i 1970-årene har det vært diskutert om den gir økonomisk gevinst for samfunnet eller om den er en byrde. Forskning synes å vise at mens arbeidsinnvandring generelt er økonomisk gunstig for landet, så bidrar den til å presse lønningene for noen grupper av arbeidstakere, særlig de med lav formell kompetanse og lite erfaring.
Eksterne lenker
هجرة
Franz Josef Strauss
Franz Josef Strauss (1915–1988) var en tysk politiker i det bayerske partiet CSU.
Strauss var fra 1953 minister for særlige oppgaver, fra 1955 minister for atomenergi, og fra 1956 til 1961 forsvarsminister. Fra 1966 til 1969 var han finansminister.
Han var kanslerkandidat for CDU/CSU ved Forbundsdagsvalget i 1980, men tapte. Strauss var sitt partis leder fra 1961 og ministerpresident i Bayern fra 1978, begge vervene til sin død.
Han regnes for å ha modernisert den tyske konservatismen, og for å ha vunnet høyrekonservative kretser for det liberale demokratiet.
Strauss arbeidet for en nær allianse med USA. Han ønsket et føderalt Europa, som han mente hadde sin egen rolle å spille i verden.
Midt i 1970-årene tok han til orde for tilnærming mellom vesten og Folkerepublikken Kina etter kinesernes brudd med Sovjetunionen. Han møtte som første tyske politiker formann Mao i 1975.
Bakgrunn og utdannelse
I 1935 tok han abitur ved Maximiliansgymnasium München, med det beste resultatet i Bayern det året. Etter plikttid i riksarbeidstjenesten, studerte han fra 1936 på stipend ved Ludwig-Maximilians-Universität München. Studieopptaket møtte vanskeligheter på grunn av farens medlemskap i BV. Strauss fikk likevel studere klassisk filologi, historie, statsvitenskap, arkeologi og germanistikk, alt med sikte på å bli lærer. Han tok den første statseksamen for den høyere skole i 1940 og den andre i 1941.
Krigstjeneste 1939–1945
I august 1939 ble han som vernepliktig innkalt til militærtjeneste i hæren. Han tjenestegjorde under slaget om Frankrike og senere blant annet på Krimhalvøya og i Ukraina.
Etter å ha fått alvorlige forfrysninger på østfronten, ble Strauss overført til Schongau i Oberbayern. Der var han utdanningsoffiser ved luftvernartilleriskolen, ble løytnant i 1942 og premierløytnant i 1944.
Strauss begynte på en doktorgrad, mens hans notater brant opp i et bombeangrep i 1944. Han overga seg i april 1945 til de fremrykkende amerikanske styrkene og satt noen uker i krigsfangenskap i Schongau. Etter krigen ga ble han frifunnet i avnazifiseringsprosessen.
Etterkrigstiden
Strauss' gode engelskkunnskaper bidro da amerikanerne i 1945 konstituerte ham som assisterende landrat, tilsvarende rådmann, i byen Schongau. I 1946 deltok han i grunnleggelsen av det lokale CSU.Han ble samme år valgt som landrat og arbeidet samtidig med ungdomsarbeid i Bayerns kultusministerium.
Han ble i 1948 medlem av Wirtschaftsrat, parlamentet for bi-sonen, de sammenslåtte amerikanske og britiske okkupasjonssonene.
Partipolitikk
Strauss var generalsekretær i det bayerske partiet CSU fra 1948 til 1952, nestleder fra 1952 og endelig leder fra 1961, et verv han beholdt til sin død.
Ved ledervalgene oppnådde han gjennomsnittlig mer enn 90 % tilslutning. Etter Spiegelaffæren som førte til at han måtte gå av som minister, oppnådde han likevel 86,8 % av stemmene ved formannsvalget. Den laveste tilslutningen med 77 %, kom i 1983. Det skjedde etter at Bayern hadde gitt milliardkreditter til DDR. Toppåret for tilslutning ved ledervalget var i 1979 da han fikk 99 % av stemmene.
Samling av høyresiden for demokratiet
For Strauss hvilte partiarbeidet på tre søyler. Den første var samling av alle politiske krefter som hørte sammen. Til høyre for CSU skulle det ikke finnes noe annet demokratisk parti. Det andre var å liberalisere partiet, herunder å redusere tilknytningen til kirken. Det tredje var å identifisere CSU med Bayern.
Strauss moderniserte CSU, som representerte en viktig del av den tyske konservatismen. Dermed vant han også høyrekonservative kretser for det liberale demokratiet. Strauss var demokrat, men ønsket samarbeid med alle som var nasjonalt innstilt, uansett hvor reaksjonære de var. Han brukte for eksempel høyreekstremisten Armin Mohler (1920–2003) som rådgiver og taleskriver.
Ved valgene i Bayern perioden 1978–1986, fikk CSU en oppslutning på mellom 55,8 % og 59,1%.
Strauss ga håp for den ekstreme høyresiden, og venstresiden anså ham som en slags fascist. Det er imidlertid hevdet at begge de politiske ytterfløyer i dette ga uttrykk for ønsketenkning. Ytterfløyene overså i følge analysen at Strauss ikke gikk av veien for grenseoverskridelse i noen retning. Høyresidens skuffelse over milliardkreditten til DDR i 1983, førte til dannelse av partiet Republikanerne. Venstresiden, og andre med dem, kritiserte på sin side Strauss' kontakt med blant annet det rasistiske Botha-regimet i Sør-Afrika.
Religion og politikk
«Religion er ikke politikk og omvendt», var et credo for Strauss. Strauss bekjente seg til den katolske kirkens normer, men mente samtidig at kirken ikke skulle blande seg i politikken. Han kritiserte ofte kirkelige ledere for det han mente var slik innblanding. Da for eksempel erkebiskopen av Köln Joseph Kardinal Höffner advarte mot utbygging av atomkraft, tok Strauss kraftig til motmæle. En av de få kirkelige ledere som Strauss kom godt overens med var likevel kardinal Joseph Ratzinger, den senere pave Benedikt XVI.
Strauss var en begavet taler. Hans taler under den såkalte politiske askeonsdag, kunne vare inntil fire timer, og det uten å miste tilhørere.
Samarbeidet med CDU
Det politiske samarbeidet CDU/CSU («Unionen») hadde foregått helt siden 1946, da CSU i november 1976 sa opp avtalen. Partiet ønsket å realisere tanken om et landsdekkende fjerde parti i Vest-Tyskland. På det tidspunktet var SPD og FDP de eneste landsdekkende partier, i tillegg til unionen. Samarbeidet ble etter forhandlinger gjenopptatt allerede i desember samme år, men CSU hadde markert sin selvstendighet.
Forbundsdagen
I 1949 ble han valgt til medlem av Forbundsdagen og satt der til han trakk seg i 1978, for å bli ministerpresident i Bayern. Han ble i 1987 på ny innvalgt i Forbundsdagen, men frasa seg likevel sin plass der. Det var som protest på regjeringskoalisjonen mellom CDU/CSU og FDP.
Føderale ministerposter
Strauss tok steget opp i rikspolitikken da han i 1953 ble utnevnt som minister for særlige oppgaver i Konrad Adenauers andre regjering. Strauss hadde da avslått Adenauers første tilbud om å bli ny familieminister. I 1955 ble han minister for atomenergi, og i 1956 forsvarsminister.
Tysk forsvar etter moderne prinsipper
Strauss arbeidet for et tysk forsvar i samarbeid med det øvrige og Vest-Europa og USA, for å unngå utbredelse av «den bolsjevikiske makt». Som forsvarsminister ønsket han å utruste Tyskland med atomvåpen, men nådde ikke frem med dette. Det tyske Bundeswehr fikk han modernisert både teknologisk og i sitt forhold til samfunnet. Den politiske ledelsen skulle stå over den militære. Soldaten skulle ikke stå ikke i noen særstilling, men være en alminnelig borger i uniform.
Ifølge historikeren Horst Möller overskygget Strauss' positive innsats som forsvarsminister, de skandalene som også dukket opp. Det gjaldt blant annet Fibag-affæren om bygging av kaserner til de amerikanske styrkene i Tyskland, og innkjøpet av de ulykkesrammede Starfighter-maskinene (Starfighter-affæren).
Da Strauss i 1961 besøkte Norge som forsvarsminister, ble han møtt av demonstranter. Han tok dem ikke så alvorlig, uttalte han til NRK. De var unge og betalte, og de som trakk i trådene bak dem, handlet ifølge Strauss på «Moskva-vis». Da Sigbjørn Hølmebakk var blitt nevnt i reportasjen som en av demonstrantene, fikk han erstatning av NRK.
Spiegelaffæren begynte med at magasinet Der Spiegel reiste beskyldninger om korrupsjon i det tyske forsvaret. Der Spiegels kontorer i Hamburg ble ransaket av politiet, og redaktør Conrad Ahlers og sjefsredaktør Rudolf Augstein arrestert. Strauss hevdet først ikke å ha noe med saken å gjøre, men sto i realiteten bak. FDP krevde følgelig Strauss' avgang. Strauss svarte med han ikke var aktuell som minister i den kommende og femte regjeringen Adenauer.
Strauss kom tilbake i regjeringen som finansminister i Kiesingers koalisjonsregjering (1966–1969). I årene 1966–1967 ble det tilbakegang i tysk økonomi. I samarbeid med næringsminister Karl Schiller senket han skattene på tross av svake statsfinanser, og fikk snudd utviklingen.
Europapolitikk
Strauss var en skarp og utholdende kritiker av Willy Brandts Ostpolitik. I følge Brandt gjorde han imidlertid ikke noe vesentlig for å hindre inngåelsen av avtalene med Sovjetunionen, DDR og Tsjekkoslovakia. Han fikk imidlertid presset en motstrebende regjering i Bayern til å innklage Grunnavtalen med DDR til forfatningsdomstolen. Avtalen ble stående, men domstolen forpliktet alle statsorganer til å arbeide for en tysk gjenforening.
Strauss ønsket en europeisk politisk føderasjon bygget rundt et tysk-fransk samarbeid. Han kritiserte en økende aksept av at Europa var delt i to, og dominert av henholdsvis USA og Sovjetunionen. Samtidig støttet han det atlantiske partnerskapet mellom Vest-Europa og USA. Strauss mente at Europa hadde sin egen rolle å spille i verden, og ønsket at Europa skulle bli en global supermakt og en «likeverdig partner for USA».
Ministerpresident i Bayern
Fra 1978 til sin død i 1988 var Strauss ministerpresident i Bayern. Tyngdepunktet i hans arbeid som ministerpresident dreide seg om næringsmessige spørsmål. I denne forbindelse var han særlig opptatt av å knytte kontakter med utenlandske industriforetak. Strauss deltok i grunnleggelsen av luftfartsprodusenten Airbus, og var styreleder i selskapet helt til sin død.
Kanslerkandidat i 1980
I de følgende årene, selv etter at Kohl ble kansler i 1982, var han den synligste kritiker av Kohls politikk i den konservative leiren.
Milliardkreditt til DDR
I 1983 kom det som en overraskelse på opinionen at Strauss hadde medvirket til et banklån på 3 milliarder tyske mark til DDR. Lånet ble gitt av tyske banker under ledelse av Bayerischer Landesbank. Strauss hadde informert den nyinnsatte kansler Kohl om saken, men utenriksminister Genscher og finansminister Stoltenberg ble holdt utenfor. Blant vilkårene for kreditten var at DDR bygget ned selvskuddsanleggene langs den tysk-tyske grensen, avskaffet minstevekslingsbeløpet for mindreårige, lettet vilkårene for utreise og familiegjenforening og gjorde grensepasseringen mindre sjikanøse for borgere fra vest.
Skuffelsen over avtalen blant konservative i Bayern førte til dannelsen av partiet Republikanerne. Senere finansminister Theodor Waigel var ikke overrasket, men pekte på at Strauss ved flere anledninger tidligere hadde foreslått kreditter til land i Østblokken. Formålet var å gjøre dem avhengige av de vestlige bank- og økonomisystemer.
Utenlandsreiser
Hans reise til Folkerepublikken Kina i 1975, der han møtte Mao Zedong, ble i sin tid en politisk sensasjon.
Under et møte i 1987 mellom Strauss og den øst-tyske regjeringssjefen Erich Honecker på den vårlige handelsmessen i Leipzig, fikk Strauss lovnad om en mer liberal politikk for utreise fra DDR og for gjenforening av familier.
Død og sørgehøytidelighet
Den 1. oktober 1988 kollapset Strauss av hjerteinfarkt under en hjortejakt med fyrst Johannes av Thurn und Taxis (1926–1990) i Bayern. Han døde på sykehus i Regensburg den 3. oktober 1988 uten å ha kommet til bevissthet.
Sørgehøytidelighetene varte i flere dager og fulgte protokollen til Huset Wittelsbach. Kisten ble fraktet gjennom Münchens gater på en kanonlavett trukket av seks hester. Prosesjonen ble fulgt av 100 000 mennesker.
Ettermæle
I 1990 kom en 2-mark-mynt med Strauss' portrett. Münchens internasjonale lufthavn ble oppkalt etter Strauss i 1992.
Strauss regnes av Arbeitsgemeinschaft Orte der Demokratiegeschichte blant de viktigste personer som i løpet av de siste 200 år, har bidratt til dannelsen av demokratiet i Tyskland.
Un, deux, trois
«Un, deux, trois» var Frankrikes bidrag i Eurovision Song Contest 1976 og ble fremført på fransk av Catherine Ferry. Melodien ble skrevet av Tony Rallo og teksten ble skrevet av Jean-Paul Cara.
Sangen ble fremført som syttende bidrag om kvelden 3. april 1976 (etter Monacos Mary Christy med «Toi, la musique et moi» og før Jugoslavias Ambasadori med «Ne mocu skriti svoj bol»
«Un, deux, trois» er et up tempo-nummer som handler om Ferrys «policy» i å være med sin elsker. Hun synger «Il fait si bon dans tes bras» («Det er skjønt i være i dine armer») for eksempel. Det blir også nevnt det faktum at Ferry tror at livet – eller kjærligheten – ikke nødvendigvis må være så komplisert som en bok av Kafka.
L’ Inferno
L'Inferno er en italiensk stumfilm fra av Giuseppe de Liguoro, som løst bygger på Dantes Den guddommelige komedie.
Un, deux, trois
Da avstemningen var ferdig, havnet den på en andreplass blant atten deltakere med 147 poeng. Det var den høyeste poengsummen for et fransk bidrag til da.
L’ Inferno
L'Inferno ble først vist i Napoli i Teatro Mercandante den 10. mars, 1911. Det tok over tre år å lage filmen og er den første helaftens italiensk spillefilmen. Filmen var en internasjonal suksess, og brakte inn mer enn 2 millioner dollar bare i USA. Den er ansett av mange lærde og fans som den fineste filmatiseringen av Dantes verk til dags dato.
Un, deux, trois
Ferrys versjon ble utgitt i Frankrike på singlen Barclay 62204 i 21976. Musikalsk leder var Tony Rallo. Hun spilte også inn sangen på engelsk («One, Two, Three»), tysk («Ein, zwei, drei») samt spansk («Un, dos, tres»).
Maesteg
Maesteg er en by i Bridgend i Wales. Den ligger i Llynfidalen, og vokste opp rundt kullgruveindustrien. Byen har omkring 25 000 innbyggere (2004).
Etter at kullgruvene stengte, har lett industri vært viktigste næringsvei.
Un, deux, trois
Norsk versjon
Jan Thoresen har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «En, to, tre».
L’ Inferno
Filmen ble utgitt på DVD i, med musikk av Tangerine Dream. Selv om TDs musikk ikke var komponert spesielt til filmen (den var utgitt tidligere), passet den godt. Populariteten til Tangerine Dream har helt sikkert hjulpet salget av Dvd-en.
Handling
Dante og Virgil møter en rekke tidligere kjente historiske skikkelser, hvis sjeler blir nektet adgang til både himmelen og helvete. De lytter også til noen av historiene til mennesker de møter, fortalt gjennom flashbacks. Disse karakterene inkluderer blant annet Homer, Horace, Ovid, Lucanus, Cleopatra, Dido, dronningen av Kartago, forræderen Caiphus, grev Ugolino, Peter av Vigna, Francesca da Rimini og hennes elsker Paulo, Marcus Junius Brutus og Cassius, Mohammed og Helena av Troja. Filmen skildrer helvetes mange redsler, med overdreven vold og gørr, designet for å skremme publikum til å bli mer fromme eller gudfryktige.
Believe Again
Believe Again (norsk oversettelse: tro igjen) er en dansk popsang fra 2009 med artisten Niels Brinck. Sangen vant Dansk Melodi Grand Prix i 2009 var Danmarks bidrag til Eurovision Song Contest samme år. Den er skrevet av Lars Halvor Jensen, Martin Møller Larsson og Ronan Keating. Sangen er på engelsk.
Eurovision Song Contest 2009
Brinck fremførte sangen i den andre semifinalen, torsdag 14. mai, som nummer ni. Han kvalifiserte seg til finalen 16. mai, og endte der som nummer 13 av 25 deltakere med 74 poeng.
Alan Shepard
Alan Bartlett Shepard jr. (født 18. november 1923, død 21. juli 1998) var det andre mennesket og den første amerikanske astronauten i verdensrommet. Han var en av de originale «Mercury Seven» utvalgt i 1959 til det amerikanske Mercury-programmet. Han var seinere kommandør på Apollo 14-ferden og var det femte mennesket som gikk på Månen.
Romferder
Shepard var backup for Mercury-Atlas 9 i Mercury-programmet.
Shepard var tenkt å skulle fly med Mercury-Atlas 10, men denne ferden ble avlyst. Han ble også opprinnelig valgt som astronaut til Gemini 3, men han fikk i 1964 diagnosen Ménières sykdom, en tilstand der væsketrykk bygger seg opp i det indre øret. Dette syndromet gir symptomer som disorientering, svimmelhet og kvalme. Sykdommen gjorde at Shepard ikke kunne arbeide som aktiv astronaut gjennom det meste av 1960-tallet. («Gus» Grissom og John Young fikk fly Gemini 3 istedenfor Shephard).
I 1963 ble Shepard utnevnt til «Chief of the Astronaut Office» ved NASA, med ansvar for å følge med koordineringen, planleggingen og kontrollen av alle aktiviteter som involverte NASAs astronauter. I mai 1969 fikk Shepard vende tilbake som aktiv astronaut etter en vellykket operasjon for å korrigere Ménières sykdom.
Han ble valgt ut til å lede Apollo 13 på den tredje månelandingsferden, men fordi Shepard og mannskapet hans (Stuart Roosa -CMP og Edgar Mitchell -LMP) var for uerfaren, ble det bestemt at mannskapet på Apollo 13 og Apollo 14 byttet plass, slik at Shepard og Co. fikk mer tid til å trene i simulatoren.
Dette skulle vise seg å være svært heldig for Alan Shepard, og svært uheldig for det opprinnelige mannskapet på Apollo 14 (Jim Lovell, Fred Haise og Ken Mattingly) som ikke fikk lande på månen på grunn av en eksplosjon i en oksygentank på veien til månen. (Ken Mattingly ble byttet ut med backup mannskap Jack Swigert bare et par dager før takeoff)
Alan Shepard og Edgar Mitchell landet i Fra Mauro fjellkjeden på månen 5. Februar 1971. Han ble dermed den femte, den eldste og den eneste av de opprinnelige Mercury Seven astronautene som landet på månen.
Laurent Ugo
Laurent Ugo (født 7. juni 1973) er en franske fotballdommer, som dømmer i den franske ligaen. Han ble FIFA-dommer i 2009, og dømmer som assistentdommer. Han har dømt ett verdensmesterskap i fotball, i Fotball-VM 2010 der han var assistentdommer for Stéphane Lannoy fra Frankrike.
Eddie Meduza
Eddie Meduza, egentlig Errol Leonard Norstedt (født 17. juni 1948 i Varberg i Halland i Sverige, død 17. januar 2002 i Nöbbele ved Växjö) var en svensk musiker, komponist, låtskriver og sanger.
Bakgrunn
Norstedt ble født i Varberg i Hallands län, men vokste opp i Traryd i Småland. Barndommen hans var hard, og familien flyttet ofte. Innen Norstedt fylte 13 år hadde han bodd på 30 forskjellige steder. Han ble mobbet på skolen og mishandlet av sin stefar.
Musiker
Norstedt har spilt inn over 1400 sanger, og blir av mange omtalt som raggarkungen. I mange år ble Norstedts musikk spredt først og fremst på kassett, solgt gjennom avisreklamer fra hans eget foretak Osadal AB.
Norstedt jobbet i hovedsak innenfor rockabilly sjangeren. Mange av sangene omhandlet alkohol, kvinner og biler. Andre sanger var politisk orienterte, gjerne ironiske, og rettet mot det svenske sosialdemokratiet. Bortsett fra aliaset Eddie Meduza brukte Norstedt også aliaset E. Hitler. Under dette navnet spilte han inn mer seksuelt eksplisitt materiale. Det er ofte dette materialet som Norstedt huskes best for, men i tillegg til politisk orientert materiale gjorde Norstedt også en mengde innspillinger av "seriøse" rockabillysanger med 50-talls sound i sitt eget lydstudio. Han behersket en rekke instrumenter, og på mange innspillinger hadde han spilt inn og mikset samtlige instrumenter på låtene selv.
Norstedt var av ledende skikkelser i svensk musikkbransje betraktet som et stort musikalsk talent, men på grunn av sine til tider svært provoserende tekster så ble han av mange sett på som en riksdåre og fikk sjelden sitt materiale spilt på radio. Han fikk ofte dårlig kritikk fra pressen, spesielt fra Expressen-journalist Mats Olsson, noe han gjerne svarte på med å skrive enda frekkere sanger som Kuken står på Mats Olsson, Mats Olsson är en jävla bög og Mats Olsson runkar kuken. Nordstedt skal angivelig ha sagt at uansett hva han gjorde var det aldri godt nok for kritikerne.
Han ga i løpet av sin karriere ut om lag 30 CD-er og et 50-talls kassetter.
Kritikk
Eddie Meduza har blitt kritisert for å lage sanger med temaer som var upassende (f.eks. sangen hans «Jag bara runkar» som førte til at han ble utestengt fra store aviser som Aftonbladet.
Kjersti Evensen
Kjersti Evensen (født 1966) er en norsk danser. Hun er utdannet ved Den Norske Opera under Joan Harris og Stefan Ullner og debuterte med Carte Blanche i 1984.
Evensen er scenekunstner med virke i forskjellige uttrykksformer, kjent fra Oslo Nye Teater, Det norske teatret, Nasjonalteateret, NRK og undervisningsvirksomhet ved blant annet ved Den Norske Opera Ballettskole, Dansestudioet, Statens Balletthøgskole/Kunsthøgskolen, Kirsti Skullerud, Gratis daglig trening Proda, Mona Løberg, Bårdar, Den norske balletthøyskole og NISS skuespillerlinje og var tilknyttet Oslo Danse Ensemble fra starten av i 1994. Hun er mottaker av Statens kunstnerstipend i 1997 og 2004.
Kjersti Evensen driver og har bygget opp Norges eneste steppdansskole At Tickle Toes siden 2002. I 2012 hadde skolen 150 elever, noe som gjorde den til Europas største.
For sin rolle i Bydel Sagenes kultur mottok hun i 2012 Lovisaprisen. og Norske Dansekunstnere forbunds (NoDa) pedagogstipend 2014 for sitt pionerarbeide for steppdans i Norge siden 1984.
337 Devosa
337 Devosa er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 22. september 1892 av Auguste Charlois fra Observatoire de Nice i Nice. Bakgrunnen for navnet er ukjent.
Victor/Victoria
Victor/Victoria er en britisk-amerikansk musikalkomedie fra 1982, som handler om sangerinnen Victoria, som har vanskeligheter få finne en jobb, og derfor gir seg ut for å være en mann som spiller kvinne. Dette fungerer godt inntil en mann forelsker seg i henne. Filmen er en travesti, der transvestisme og kjønnsidentiet er de sentrale temaene. Den er en nyinnspilling av den tyske filmen Viktor und Viktoria (1933).
Victor/Victoria vant Oscar for beste originalmusikk og ble nominert til flere andre Oscarpriser.
Handlingsreferat
I 1934 er Carroll Todd, et aldrende homofilt medlem ved Club Chez Lui i Paris, vitne til at Labisse - eieren av klubben - arrangerer audition for en skrøpelig og fattig sopran, ved navn Victoria Grant. Etter hennes mislykkede audition, vender Victoria tilbake til hotell-rommet sitt. Men der risikerer hun snart å bli kastet ut, ettersom hun ikke klarer å betale for å bo der. Den kvelden kommer Richard, som Toddy er romantisk involvert med, innom den samme Club Chez. Han oppildner Toddy til et slagsmål som resulterer i store skader. Labisse gir derfor Toddy sparken, og utestenger ham fra klubben sin. Når han går hjem, ser han Victoria ved en restaurant. Hun inviterer ham til å slå seg med henne. Siden ingen av dem kan betale for måltidet ved restauranten, har hun en plan om å dumpe en kakerlakk i salaten for å unngå å betale.
Fast bestemt på å avdekke sannheten om henne sniker King seg inn i Victoria og Toddys suite, og bekrefter mistankene hans når han spionerer på Victoria i badekaret. Tilbake i Chicago, er Norma fremdeles sint etter å ha blitt dumpet. Hun forteller Kings forretningspartner Sal Andretti at King har en affære med en annen mann. King inviterer deretter Victoria, Toddy og Cassell til Chez Lui. Men en ny konflikt bryter løs. Squash og Toddy blir begge arrestert, sammen med mange av klubbens klientell. Men King og Victoria klarer å komme seg unna. King kysser Victoria, og later som han ikke bryr seg om Victorias antatte kjønn. I mellomtiden ansetter Labisse en privatetterforsker, Charles Bovin, for å følge og etterforske Victor. Samtidig forsøker Victoria og King å leve sammen en stund, men å fortsette dette bedraget hennes anstrenger snart forholdet deres til bristepunktet.
Helse Førde
Helse Førde HF administrerer sykehus og institusjoner i området som var Sogn og Fjordane, nord i Vestland fylke, og eies av det statlige Helse Vest.
Helse Førde ble opprettet i 2002, og overtok ansvaret for sykehusene og de psykiatriske institusjonene fra Sogn og Fjordane fylkeskommune i forbindelse med den nasjonale helsereformen.
Helseforetaket har ansvaret for de offentlige spesialisthelsetjenestene i Sogn og Fjordane. Det omfatter seks klinikker og en divisjon, fordelt på fire sykehus og andre somatiske og psykiatriske institusjoner i Nordfjord, Sunnfjord og Sogn. I tillegg har det ansvaret for ambulansetjenesten i fylket.
Helse Førde hadde i 2005 omkring 2 300 ansatte og et samlet budsjett på 1,4 milliarder kroner. Administrasjonen holder til ved Førde sentralsykehus, som er den største arbeidsplassen i Sogn og Fjordane.
Dangerous and Moving
Dangerous and Moving er det andre engelsk-språklige albumet til t.A.T.u. Albumet ble først utgitt den 5. oktober 2005 i Japan, og deretter 10. oktober i Storbritannia, 11. oktober i Nord-Amerika og 14. oktober i Europa og Latin-Amerika.
Sporliste
Bonusspor:
Andre versjoner av albumet
Det er bare 2 delte spor og 5 spor som har en Russisk/Engelsk versjon.
Det musikalske arrangemanget for «Loves Me Not» er forskjellig på Dangerous and Moving enn på Люди Инвапиды. Den engelske versjonen av «Obezyanka Nol», «Null and Void» finnes på albumet The Best. Den engelske versjonen av «Vsya Moya Lyubov», «All My Love», ble aldri utgitt, men en demo ble utgitt med Lena Katina.
Dag Thomas Gisholt
Dag Thomas Gisholt (født 19. juni 1969 i Porsgrunn, oppvokst i Kilebygda) er en norsk statstjenestemann. Han er fra 2016 øverste administrative leder (departementsråd) i Barne- og likestillingsdepartementet.
Juan Carlos Yuste Jiménez
Juan Carlos Yuste Jimenez (født 25. september 1975) er en spansk fotballdommer. Han ble FIFA-dommer i 2004, og dømmer som assistentdommer. Han var med under VM i fotball 2010 (som assistentdommer for Alberto Undiano Mallenco), og skal også assistere i VM i fotball 2014.
Dag Thomas Gisholt
Gisholt har hovedfag i statsvitenskap fra Universitetet i Oslo (1996) og har i det meste av sin yrkeskarriere arbeidet i Kunnskapsdepartementet og dets forløpere. Han tiltrådte i juni 2007 som ekspedisjonssjef for den nyopprettede Barnehageavdelingen i KD, og har i perioder fungert som leder for to andre avdelinger i departementet. Gisholt var direktør for Utdanningsdirektoratet i perioden 1. september 2011 til 31. august 2013. Han fungerte for Petter Skarheim.
Brakerøya
Brakerøya er et strøk i Drammen og utgjør den sørøstlige delen av bydelen Bragernes. Folketallet er om lag 1700. Omliggende strøk er, foruten sentrum av Bragernes i vest, Toppenhaug i nord, Nøste i nordøst og Lierstranda i øst. Store deler av bebyggelsen måtte vike plass for motorveien E18 og Drammensbrua på 1970-tallet. Brakerøya stasjon ligger på Drammenbanen og ble åpnet i 1873.
Drammen helsepark
Det er også store planer for området rundt sykehuset. Dette prosjektet har navnet Drammen helsepark og utvikles av Drammen Helsepark AS. Drammen Helsepark AS ble stiftet 28. juni 2017 og eies av Eidos Eiendomsutvikling (50 %) og Bane NOR Eiendom (50 %). Drammen helsepark skal etter planen bestå av 7 bygg på til sammen 76 500 kvadratmeter. Helseparken vil inneholde hotell, opplevelser og spisesteder.
Opprinnelse
Navnet Brakerøya kommer fra gården Braker som sannsynligvis ble ryddet i eldre jernalder. Braker, som også har gitt navn til hele bydelen Bragernes, strakk seg fra Bragernes torg til Nøstebekken. Gårdens område fikk gradvis mer og mer bybebyggelse fra 1600-tallet.
Fram til 1942 het bydelen Bragerøen i offisielle sammenhenger. Det ble det en slutt på etter et vedtak i bytinget av ordføreren utpekt av okkupasjonsmakten, NS-mannen Odd Viig. Etter initiativ fra Drammens postmester og postverkets navnekonsulent som syntes det var inkonsekvent at det fantes ett postkontor med navnet Landfalløya og ett som het Bragerøen, ble navnene Brakarøya og Brakerøya foreslått. Byens gatenavnkomite var ikke enige og mente Bragerøya var et bedre alternativ. Ordførerens vedtak ble likefullt «Navnet på bydelen skrives "Brakerøya"».
Industri
Det har vært betydelig industriaktivitet i bydelen. Viktigst er National industri (nå en del av ABB og Hitachi) som ble grunnlagt i 1917 som en videreføring av Drammens Elektriske Burau fra 1899.
P. Christensens Tricotagefabrik, skandinavias største trikotasjefabrikk, var i drift på Brakerøya fra 1892 til 1966. I 1930 hadde bedriften cirka 500 ansatte, og produserte årlig mer enn 2,5 millioner strømper. Lyspæreprodusenten Osram hadde også omfattende virksomhet på Brakerøya, men denne ble lagt ned i 2008. Osram-bygget er fremdeles et slags landemerke i bydelen.
Drammen Fjernvarme bygget varmesentral på Brakerøya i 2012.
Bogense kommune
Bogense kommune er en tidligere kommune opprettet i 1970 i Fyns amt i Danmark. Fra og med 1. januar 2007 inngår kommunen i den nyopprettede Nordfyns kommune i Region Syddanmark.
Brakerøya
Industri
Da det ble klart at det nye sykehuset i Drammen (Vestre Viken) skulle bygges på National tomta på Brakerøya så måtte ABB flytte. ABB valgte da å flytte viklingsproduksjonen til Polen og redusere verkstedet og høyspent laboratoriet kraftig i de nye lokalene og det ble nedbemanning. ABBs 30 bygninger (hvorav to var fredet) med til sammen 65.000 kvm industrilokaler på Brakerøya ble revet. Det som var igjen av virksomheten ble flyttet til det nye lille verkstedet i Kobbervikdalen i 2019. Denne delen av ABB ble senere solgt og er nå en del av Hitachi Energy. Når industrien ble fortrengt fra Brakerøya mistet man ikke bare viklings-produksjon men også kaien.
Forretninger
I 1968 åpnet et av landets første kjøpesenter, CC-Drammen (Cash & Carry), i P. Christensens Tricotagefabrik sine lokaler på Brakerøya. I dag (2022) inneholder sentret 36 forskjellige butikker, inkludert Vinmonopolet.
Bebyggelse
Brakerøya har historisk blitt regnet som et arbeiderstrøk. Folk som arbeidet i industrien, bosatte seg gjerne i nærheten. Mest kjent i så henseende var Nøsteboligen, også kalt Nationalblokka, ved Brakerøyabanen, like over grensa til Lier.
Dette var på den tiden Norges største og lengste bolighus med 8 oppganger, 32 familieleiligheter og 60 hybler til ansatte i National Industri og deres familier. Bygningen ble revet i 1972 i forbindelse med anleggelsen av motorveien. Totalt måtte 222 husstander på Brakerøya flytte for å gjøre plass til Drammensbrua, vanligvis omtalt som motorveibrua.
Fjellheim villa og skole
Fjellheim villa fra 1870 ligger på Brakerøya. Den er tegnet av arkitekt Emil Victor Langlet på oppdrag av rittmester og ordfører Jacob Borch. Ifølge tradisjonen skal Bjørnstjerne Bjørnson ha anbefalt Borch å bygge en villa på en høyde over Brakerøya og la Langlet tegne den. Villaen er laget i pusset tegl og utført i en romantisk klassisistisk stil med et oktogonalt tårn.
Fjellheim skole har navnet fra gården og ble innviet i 1913. Skolen ble nedlagt i 1990.
Fjordparken
Fjordparken er området på Brakerøya som strekker seg fra Bragernes elvepark, nedover langs Drammenselva, videre utenfor det nye sykehuset og langs Drammensfjorden over i Lier kommune. Parken har turvei langs fjorden med badestrender, sitteplasser, treningsapparater og toaletter. Besøksadresse for parken er Jacob Borchs gate 6, 3012 Drammen. Parken åpnet sommeren 1993 som badeplass med gressbakke og en mindre sandstrand.
Foreningsliv
Idrettsforeningen Bragerøens Ballklubb, senere Sparta/Bragerøen, ble stiftet på Brakerøya i 1936 og har tradisjonelt hatt tilhold i bydelen. Klubbens hjemmebane Brakerøyabanen, som også kalles «Bakgår'n», ble anlagt av ungdom på nødsarbeid samme år.
Bryte- og Bokseklubben Drammens Atletklubb ble stiftet på Brakerøya i 1917 som Bragerøens Atletklubb. Klubben fikk raskt appell i hele byen og skiftet navn til Drammens Atletklubb i 1933.
Michael Howard
Michael Howard, baron Howard av Lympne, (født 7. juli 1941) er en britisk politiker for Det konservative parti. Han er medlem av det britiske parlamentet og tidligere leder for opposisjonen. Han har tidligere tjenestegjort som arbeidsminister, miljøminister og innenriksminister i regjeringene til Margaret Thatcher og John Major.
Howard ble valg til leder for De konservative 6. november 2003 som eneste kandidat etter at Iain Duncan Smith tapte et tillitsvotum en uke tidligere.
Howard ble i 2010 utnevnt til livstidspeer og adlet som baron Howard av Lympne. I dronningens fødselsdagsliste for 2011 utnevnt til medlem av Order of the Companions of Honour for sin politiske og offentlige innsats.
Glamorgan
Glamorgan walisisk Morgannwg) er et tradisjonelt grevskap i Wales. I middelalderen dekket kongedømmet Glamorgan omtrent samme område.
Det grenser mot de tradisjonelle grevskapene Brecknockshire, Monmouthshire, Carmarthenshire, samt mot Bristolkanalen og Carmarthenbukten. Arealet er omkring 2100 km², og befolkningstallet omkring 1 220 000 (2002). Det høyeste punktet er Craig-y-llyn, ca. 600 moh..
Det utgjør det mest befolkningsrike og industrialiserte av de tradisjonelle grevskapene i Wales, og begge de største byene, Cardiff og Swansea ligger i Glamorgan. I nord har det et fjellrikt landskap, med dype daler. Urbaniseringen er der karakterisert av byer som ligger på rad i dalene. Kullgruveindustrien, som var vekstgrunnlaget for disse byene, har nå nesten helt forsvunnet, og det er nå lettere industri og servicenæringer som er viktigste næringsveier.
Glamorgan er nå delt inn i flere administrative hovedområder.
Simpsons (sesong 1)
Den første sesongen av The Simpsons ble vist først mellom desember 1989 og mai 1990. Sesongen ble gitt ut på DVD den 25. september 2001. Det er også den eneste sesongen som ikke har en Treehouse of Horror-episode.
Liste over episoder
13 episoder.
Darfur
Darfur er en region i den vestre delen av Sudan. Navnet betyr furfolkets hjem. Den grenser mot Libya, Tsjad, Den sentralafrikanske republikk og Sør-Sudan. Darfur har cirka seks millioner innbyggere. Den er delt i provinsene Shamal Darfur, Gharb Darfur og Janub Darfur. De to største byene er Nyala og Al Fasher.
Den nordligste delen av regionen er en del av Saharaørkenen, mens den sørlige delen klimatisk tilhører savannebeltet. Sentralt i Darfur finner vi et høylandsområde. Det høyeste fjellet her er Jebel Marra. Dette er en død vulkan på ca. 3000 meter. Høylandsrområdet mottar relativt stabil med nedbør, noe som gjør det egnet for jordbruk. Randsonen mot ørkenen har tradisjonelt blitt utnyttet av kamel- og sauenomader, mens savannebeltet i sør er kjerneområdet for kvegdrift.
Folkegrupper og språk
Darfur er en språklig og etnisk sammensatt region. Rundt 40 prosent av regionens innbyggere har arabisk som morsmål. De arabisktalende er dels etterkommere etter grupper som opprinnelig utvandret fra Den arabiske halvøy, dels opprinnelige afrikanske folkegrupper som har blitt arabisert. Arabisktalende grupper dominerer den sørlige og østlige delen av regionen, men det finns også en minoritet av nomadiske arabisktalende grupper i nord og vest.
Furfolket er den største ikke-arabiske folkegruppa i Darfur. Andre viktige ikke-arabiske folkegrupper i Darfur er masalittene, zaghawaene, midobene og dajuene.
Tonypandy
Tonypandy er administrasjonsbyen i Rhondda Cynon Taf i Wales. Den ligger i Rhondda Fawrdalen.
I nærheten ligger Mynydd y Gelli, en boplass fra bronse- og jernalderen med en steinsirkel.
Den viktigste hendelsen i byen i moderne tid var Tonypandyopptøyene i 1910.
Fotografirett
Verkshøyde
For at et bilde skal anses som et fotografisk verk, må det oppfylle kravene til verkshøyde, som går ut på at det må være ytet en viss kreativ, skapende innsats fra frembringerens side. For fotografiers vedkommende vil dette som oftest ikke være tilfelle. Det krever i så fall at det er lagt ned en viss innsats, særlig hva gjelder utvelging av motivet. Portrettfotografier er typiske eksempler på fotografier som regulært vil ha verkshøyde, mens dette vil være vanskeligere for eksempel når det gjelder naturbilder. Fotografens erfaring og dyktighet, og hvor mye jobb han legger i bildet vil være av betydning.
Vern for fotografier som ikke er åndsverk
De fotografiene som ikke har åndsverkstatus har vern etter åndsverkloven § 43a. I likhet med det som gjelder for opphavsretten, vil fotografen ha enerett på eksemplarfremstilling og tilgjengeliggjøring for allmennheten. For at bildet skal kunne publiseres for eksempel i en avis eller på internett, må fotografen samtykke til dette. Det er antatt at ikke bare ren kopiering er omfattet av eneretten, men også etterligning ved tegning eller lignende, samt visse former for manipulasjon.
Vernetiden for bildene varer i utgangspunktet i fotografens levetid og 15 år etter utgangen av vedkommendes dødsår. Minimum vernetid er likevel 50 år etter at bildet ble fremstilt. Der det er flere som har rettigheter til samme bilde, regnes tidsperioden fra utløpet av lengstlevendes dødsår.
Ellers lister opphavsretten en rekke bestemmelser som får tilsvarende anvendelse for fotografier som ikke er åndsverk. Blant annet har fotografen de samme ideelle rettighetene som en opphavsmann. Visse låneregler vil også komme til anvendelse, mest praktisk retten til privatkopiering.
Retten til eget bilde
En spesiell del av fotografiretten er retten til eget bilde, som reguleres i åndsverklovens § 45c. Dette er en personvernrettslig bestemmelse, og hører således egentlig ikke naturlig hjemme i åndsverkloven. Regelen forbyr gjengivelse og offentlig visning av fotografier som avbilder personer uten deres samtykke («fotografi» må her forstås slik at også enkeltbilder som inngår i film omfattes).
Det foreligger imidlertid visse unntak fra dette utgangspunktet.
Det kanskje mest praktiske unntaket finner man i bokstav a, som sier at samtykke ikke er nødvendig der «avbildningen har aktuell og allmenn interesse». Regulære nyhetssaker er typiske eksempler på dette. Det er antatt at kjente personer må tåle mer enn andre, men ren grafsing i folks privatliv vil vanligvis falle utenfor unntaket, uavhengig av hvor kjent vedkommende er. Saken mellom Se og Hør og Lars Lillo-Stenberg/Andrine Sæther ble en merkesak. Denne saken vant Se og Hør med 3 mot 2 stemmer.
Da et foto av Per Christian Ellefsen (også kjent som «Elling») ble brukt i reklame for en ny bok i serien Elling uten hans tillatelse, innebar det et brudd på skuespillerens rettigheter. Til tross for at han hadde spilt hovedpersonen på teater, måtte han ikke finne seg i å få sitt bilde gjengitt i De norske Bokklubbenes reklame for en ny bok i serien, og ble tilkjent 50,000 kroner i erstatning.
Andre unntak fra kravet til samtykke gjelder blant annet der avbildningen av personen er mindre viktig enn hovedinnholdet i bildet, ved avbildning av forsamlinger, folketog og lignende, samt der avbildningen dekker en hendelse som har allmenn interesse.
Vernet opphører femten år etter utløpet av den avbildedes dødsår, jf. § 45c annet ledd.
Sanksjoner
Brudd på reglene i § 45c om retten til eget bilde kan sanksjoneres etter § 55, 1. ledd, 2. punktum.
§ 45, første ledd lyder som følger: «Skade som voldes ved overtredelse som nevnt i § 54 eller ved overtredelse av § 49 første ledd, kan kreves erstattet etter alminnelige erstatningsregler. Er opphavsmanns eller en utøvende kunstners rett, eller den avbildedes rett etter § 45c, krenket forsettlig eller grovt uaktsomt, kan retten dessuten tilkjenne ham et pengebeløp som oppreisning for skade av ikke-økonomisk art.»
Det vises her til «alminnelige erstatningsregler», hvor vanlig sannsynlighetsovervekt er tilstrekkelig for å ha krav på erstatning. Det spesielle med denne bestemmelsen er at man kan også kreve «oppreisning for skade av ikke-økonomisk art» ved brudd på avbildedes rett etter § 45c. Det er altså ikke et krav om at man har lidt økonomisk tap for å ha rett til erstatning. Det kan være tilstrekkelig med tapt anseelse eller lignende.
USS
USS kan vise til:
Spansk kampkveg
Spansk kampkveg (også kjent som bravokveg, toro bravo, ganado bravo, toro de lidia, toro lidiado, og touro de lide) er en kvegrase som primært avles for kvegets kvaliteter på tyrefekterareanen. Det er bare ukastrerte tyrer som brukes. Spansk kampkveg har relativt store, spisse fremoverrettede horn, som minner om hornene til uroksen.
Spansk kampkveg lever semivilt i det sørlige Spania, Portugal og i latinamerikanske land der tyrefekting pågår. Det ble trolig introdusert i Latin-Amerika av conquistadorene alt på 1500-tallet.
Holger Danske (motstandsgruppe)
Holger Danske var en av de største motstandsgrupper i København under andre verdenskrig. Den talte opptil 350 medlemmer ved krigens avslutning i 1945. Gruppen sto for likvidering av rundt 200 angivere og over 100 sabotasjeaksjoner. Gruppen ble stiftet våren 1943 på adressen Overgaden neden Vandet 51B i Christianshavn i København, der det er oppsatt en minnetavle over inngangsdøren.
Tonypandyopptøyene
Winston Churchill hadde som britisk innenriksminister ansvaret for å løse konflikten. Etter at demonstrantene hadde kastet stein på politiet valgte han å sette inn væpnede styrker for å gjenopprette orden.
Holger Danske (motstandsgruppe)
Blant de største aksjonene var sprengningen av Forumhallen på Frederiksberg i 1943 og angrepet på verftet Burmeister & Wain i 1944.