cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tårenes vei
Historisk kontekst
I 1830 bodde en gruppe indianere som kollektivt ble referert til som de fem siviliserte stammene, cherokeene, chickasawene, choctawene, muscogeene, og seminolene, som selvstyrt nasjoner i hva som senere ble kalt for det dype sør, Deep South. Prosessen med kulturell forvandling, som foreslått av George Washington og Henry Knox, begynte å få gjennomslag, særlig blant cherokeene og chickasawene.
Amerikanske bosettere hadde lagt press på de føderale myndighetene for å få fjernet indianere fra sørvestlige USA; mange bosettere trengte seg inn på indianernes land, mens andere ønsket mer landområder tilgjengelig for hvite bosettere. Selv om disse forsøkene ble voldsomt imøtegått av mange, inkludert kongressrepresentant Davy Crockett fra Tennessee, fikk president Andrew Jackson gjennomslag i kongressen kongressen for loven om fjerningen av indianere i 1830 (Indian Removal Act). Det ga lovmessig myndighet for regjeringen å fjerne indianernes rett til land i sørøstlige USA.
I 1831 ble choctawene den første indianerstammen som ble fjernet, og deres tvangsflytting fungerte som modell alle framtidige relokaliseringer. Etter to kriger ble mange av seminolene fjernet i 1832. Forflytningen av creekene fulgte i 1834, chickasawene i 1837, og til sist cherokeene i 1838. Mange indianere ble igjen i deres forfedres hjemland; en del choctawer er funnet i delstaten Mississippi, creeker i Alabama og Florida, og seminoler i Florida; en liten gruppe hadde flyttet ut til sumpene i Everglades (et område som i dag er en nasjonalpark), og de ble aldri beseiret av USA. Et begrenset antall ikke-indianere, inkludert en del afroamerikanere, mange som slaver, og andre som ektefeller, fulgte også indianerne på veien vestover. Ved 1837 hadde rundt 46 000 indianere fra de sørøstlige delstatene ble fjernet fra sine hjemland, således åpnet for bosetning av 100 000 km² av bønder, overveiende hvite med opphav i Europa.
I tiden før 1830 besto de fastsatte grensene til disse selvstyrte indianerstammene av store områder av USA, og var utsatt for jevnlig overførsel og annekteringer, delvis grunnet press fra nybyggere og trusselen av militær tvang i de nyopprettede amerikanske territoriene — føderalt administrerte regioner med grenser som fikk forrang over indianernes krav. Da disse territoriene ble amerikanske delstater, søkte delstatsregjeringene å få oppløst og fjernet indianernes grenser innenfor deres egne delstatsgrenser, og således kunne ekspropriere indianernes landområder. Dette ble forverret av den raske veksten i den amerikanske befolkningen og ekspansjonen av slaveri i Sørstatene sammen med den raske utviklingen av kultiveringen av bomull i opplandene som følge av oppfinnelsen av «cotton gin», en maskin som raskt og lett skilte bomullsfibre fra deres frø, noe som økte produktiviteten stort over manuell rensing.
VM i skiskyting 2011 – Fellesstart menn
15 kilometer fellesstart for herrer ble avholdt den 12. mars 2011 i Khanty-Mansiysk. Regjerende verdensmester fra 2009 var Dominik Landertinger, mens regjerende olympisk mester er Jevgenij Ustjugov.
Siv Rajendram
Siv Rajendram Eliassen (født 17. juni 1967) er en norsk dramatiker som har skrevet både TV-serier og spillefilmmanus. Hun fikk sammen med Thomas Moldestad Amandaprisen 2008 for beste filmmanus for Varg Veum – Falne engler. Siv Rajendram har tidligere også vært programannonsør i TV 2.
Paroplites
Paroplites er en slekt av biller som hører til familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Store (35-45 millimeter), kraftige, brunlige til svarte trebukker. Antennene er nesten så lange som kroppen hos hannene, noe kortere hos hunnene. Pronotum har fint tannet ytterkant, men ingen store tenner eller pigger. Dekkvingene er parallellsidige med rettvinklede "skuldre", kraftig punkterte, men uten opphøyde ribber.
Levevis
Larvene borer i død ved, ofte i døde røtter. De etterlater seg grove ganger i veden. Utviklingen tar flere år. Disse billene besøker ikke blomster, og mange arter er nattaktive. En del av dem kommer til lys.
Utbredelse
Slekten er utbredt fra Sumatra i vest og Borneo i nord til Ny-Caledonia i øst og Tasmania i sør.
Johan Richard Danielson-Kalmari
Johan Richard (J.R.) Danielson-Kalmari (født 7. mai 1853 i Hauho i Finland, død 23. mai 1933 i Helsingfors) var en finsk senator, historiker, statskansler og fennoman. Danielson-Kalmari var minister uten portefølje i regjeringen til August Hjelt fra 1. august 1908 til 13. november 1909.
Cæcilie Norby
Cæcilie Norby (født 9. september 1964 i Frederiksberg) er en dansk jazzvokalist, kjent fra flere innspillinger, og også fra virksomhet i Norge. Hun er datter av komponist Erik Norby og operasanger Solveig Lumholt. Etter studier ved Sankt Annæ Gymnasium ble hun sentral i jazz- og funkbandene «Street Beat» og «Frontline» (Frontline, 1985; Frontlife, 1986) som ga Ben Webster-prisen (1986) og en rekke priser fra det danske musikkbladet MM. I pop- og rocke-duoen «One Two» med Nina Forsberg solgte hun meget (1985–93). På Blue Note har hun utgitt en rekke soloalbum, også med ektemannen Lars Danielsson.
Boldklubben Skjold
Boldklubben Skjold er en dansk fotballklubb fra Østerbro, København. Klubben ble stiftet i 1915. Klubben har over 1,400 medlemmer, noe som gjør det til en av Danmarks største fotballklubber.
Payette County
Payette County er et fylke i den amerikanske delstaten Idaho. Det ligger vest i staten og det grenser mot Washington County i nord, Gem County i øst og mot Canyon County i sør. Det har også grense mot delstaten Oregon i vest.
Payette Countys totale areal er 1,062 km² hvorav 7 km² er vann. Ved folketellingen i 2010 hadde fylket 22,623 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Payette som også er fylkets største by.
Historie
Fylket ble grunnlagt 28. februar 1917 og har fått sitt navn etter elven Payette River.
Aleksa Šaponjić
Aleksa Šaponjić (serbisk: Алекса Шапоњић; født 4. juni 1992) er en serbisk vannpolospiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han tok bronse med det serbiske landslaget.
Kraftuttak
Kraftuttaket på en traktor er en sylindrisk, ståltapp med kilespor (også kalt rillespor, engelsk: splines). Det vil si at kraftoverføringsakselen er en aksel som overfører mekanisk kraft fra et drivverk til et redskap. Kraftuttakets rotasjon kan slås på og av etter behov. Det benyttes til å drive funksjoner på traktorredskap ved hjelp av en kraftoverføringsaksel. Kraftuttaket er normalt plassert bak på traktoren over trekkroken, men traktorer kan også utstyres med frontmontert kraftuttak.
Dersom redskapen skal beveges i forhold til traktoren, må akslingen være bevegelig både opp og ned, til siden og i lengderetningene. Bevegelighet i lengderetningene oppnår vi når akslingen er teleskopisk, det vil si at den består av to deler som er stukket inn i hverandre. Her må vi passe på at profilrørene er passelig lange, slik at de ikke går fra hverandre eller butter imot når akslingen blir kortere. Det kan føre til skader i opplagringa av kraftuttakstappen på traktoren. Det samme kan skje hvis profilrørene ikke er godt nok smurt. Da vil teleskopbevegelsen gå tregt. De forskjellige delen på akslingen er: Kryss, smørenippel, låseskive, låsepinne, muffe, akslingens hanndel (profilrør) og akslingens hunndel (profilrør).
Eureka (andre betydninger)
Eureka er gresk for «jeg fant det», og henviser til et uttrykk tilskrevet Arkimedes. Eureka kan også vise til
Buset mikrokraftverk
Buset mikrokraftverk er et vannkraftverk i Årsetdalen i Ørsta kommune i Møre og Romsdal.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 200 meter.
Installert effekt er 18 kW fra en peltonturbin. Årsproduksjon er 0,12 GWh.
Skjellåkinna
Skjellåkinna (også skrevet Skjellåkinn) er et fjell helt vest i Alvdal kommune, på grensa til Folldal kommune i Innlandet fylke. Det har en høyde på 1 706 meter over havet.
Tor Hagfors
Tor Hagfors (født 18. desember 1930, død 17. januar 2007) var en norsk forsker, radioastronom, radarekspert og en pionér innen studiene av vekselvirkningene mellom elektromagnetiske bølger (radiobølger) og et plasma. Han var en av flere teoretikere som utviklet teorien bak inkoherent spredning tidlig på 1960-tallet.
Tor Hagfors ble født i Oslo i 1930. Han studerte ved NTH, tok sin doktorgrad i 1959 ved Universitetet i Oslo, og arbeidet ved Forsvarets forskningsinstitutt fra 1955 til 1963, avbrutt av forskningsopphold ved Stanford i Palo Alto, California fra 1959 til 1960. Han var ansatt ved Lincoln-laboratoriet i Lexington, Massachusetts i to perioder, fra 1963 til 1967 og fra 1969 til 1971. Fra 1967 til 1969 var han direktør for Jicamarca-observatoriet utenfor Lima, Peru. Han foreleste i elektroteknikk ved NTH fra 1973 til 1982, og i perioden 1975 til 1982 var han i tillegg direktør for EISCAT og sto for oppbyggingen av radaranleggene i Skandinavia.
Fra 1982 til 1991 var Hagfors direktør ved National Astronomy and Ionosphere Center (NAIC), som står for driften av Arecibo-observatoriet på Puerto Rico, og professor i astronomi og elektroteknikk ved Cornell-universitetet i Ithaca, New York.
I 1992 ble han utnevnt som direktør for Max-Planck-Instituttet for Aeronomi i Lindau, Tyskland, en stilling han innehadde til han ble pensjonert i 1998. Han var leder for EISCAT Council fra 1995 til 1996, leder for romfartskomiteen i Norges forskningsråd fra 1992 til 1997, og medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi fra 1995. Han var gjesteprofessor ved Universitetet i Tromsø, Universitetet i Nagoya, Japan, og Universitetet i Lancaster, Storbritannia.
Tor Hagfors' forskningsinteresse favnet svært vidt, og omfattet blant annet modifisering av ionosfæren, radarastronomi innen solsystemet, observasjon av planetære overflater fra romfartøy, teknikker innen radiobaserte observasjoner, spredning fra ru overflater, termiske fluktuasjoner i komplekse plasma (støvplasma), antenner og forplantingen av radiobølger. Han publiserte omkring 170 vitenskapelige artikler.
Tor Hagfors døde av hjertestans i Puerto Rico den 17. januar 2007.
Steve Arsenault
Steve Arsenault (født 6. september 1988 i Hamilton) er en canadisk kjelkehockeyspiller. Han har to paralympiske medaljer i kjelkehockey for Canada, og tre VM-medaljer.
Bakgrunn
Arsenaults funksjonshemming skyldes avaskulær nekrose i lårbenshodet, dette er dødt benvev som skyldes manglende blodtilførsel. Han hadde en vokseperiode da han var ti år gammel, som svekket lårbeinet og bekkenet, og et kirurgisk inngrep forårsaket komplikasjoner som gjorde lårbeinet deformert og svekket.
Han begynte med kjelkehockey i 2004, og debuterte på det canadiske landslaget i 2005. Han tok pause fra kjelkehockey fra 2007 til 2010, etter at hans mor døde og hans far mistet den ene foten i en arbeidsulykke.
Idrettskarriere
Han spilte på Canadas lag som kom på andreplass i Japan Para Ice Sledge Hockey Championship 2011. Samme år cant Canada World Sledge Hockey Challenge 2011, som ble arrangert i London. Canada fikk sølv i World Sledge Hockey Challenge 2012.
VM i kjelkehockey 2013 ble arrangert i Goyang i Sør-Korea, og Canada vant mesterskapet etter seier 1-0 over USA i finalen. Canada vant World Sledge Hockey Challenge 2013, og fikk bronse i kjelkehockey under Paralympiske vinterleker 2014.
I VM i kjelkehockey 2017 vant Canada mesterskapet, etter at de slo USA 4-1 i finalen. I World Sledge Hockey Challenge 2017 kom Canada på andreplass, og de vant Turin Para Ice Hockey International Tournament 2017.
I 2018 representerte han Canada under Paralympiske vinterleker 2018 i Pyeongchang. Canada tapte der finalen 1-2 mot USA.
Madarini
Madarini er en gruppe av biller som hører til familien snutebiller (Curculionidae). Disse billene er oftest blankt svarte og mange lever på planter i korsblomstfamilien (Brassicaceae), som omfatter blant andre kål og raps. Noen av artene kan derfor opptre som skadedyr.
Levevis
Glanssnutebillene lever på planter, spesielt på arter i korsblomstfamilien (Brassicaceae), men også på en rekke andre planter, blant annet solsikke og reseda. Noen arter opptrer av og til som skadedyr. På den andre siden er noen arter i denne gruppen ganske sjeldne og kanskje truede.
Anne Marie Ottersen
Anne Marie Ottersen Lindtner (født 29. april 1945 på Kongsberg) er en norsk skuespiller.
Ottersen er utdannet ved Statens Teaterhøgskole og har vært fast ansatt ved Nationaltheatret siden 1970. Hun har også hatt mange roller i både Fjernsynsteatret og NRK Radioteatret.
Ottersen er likevel mest kjent fra film og TV. På film er det særlig Anja Breiens trilogi om Hustruene hun er mest kjent for. Den består av Hustruer (1975), Hustruer - ti år etter (1985) og Hustruer III (1996). For Hustruer - ti år etter fikk hun Amandaprisen 1986 i klassen beste kvinnelige hovedrolle. På TV har hun medvirket i en lang rekke serier, hovedsakelig komiserier, som for eksempel Fredrikssons fabrikk, Radio 2, Bot og bedring, og sammen med ektemannen i TV 2s Holms. Hun medvirket også i science fiction-serien Ta den ring (1982). I 1995 spilte Ottersen dessuten tittelrollen i NRKs julekalender Amalies jul. I 1997 var hun sammen med Stein Johnsen programleder for gameshowet Colosseum på TVNorge.
I 2011 spilte hun hovedrollen i sommermusikalen Den Gode Hensigt i Svelvik, med musikk og tekst av Christin Grilstad Prøis og regi av.
I 2007 fikk hun operert bort en godartet hjernesvulst etter at hun hadde kollapset mens hun var på påskeferie sammen med familien.
Ottesen medvirket i Skal vi danse i 2010, noe hun hevdet var det skumleste hun har gjort.
Hun har vært gift med Lasse Lindtner siden 1990.
Poltava
Poltava (ukrainsk og russisk Полта́ва; polsk Połtawa) er en by i Poltava oblast i det midtre Ukraina, og som ligger ved elven Vorskla. Byen har en befolkning på 283,402 innbyggere (2021 anslag).
Det er fortsatt ukjent når Poltava ble grunnlagt, selv om byen nevnes for første gang i 1174. Men av ukjente årsaker, valgte kommunale myndigheter å feire byens 1100-årsjubileum i 1999. Bosetningen anses som faktisk gammel, siden arkeologer har avdekket en paleolittisk bolig samt skytiske levninger innenfor bygrensene. Ved byen finnes det kulturminner fra paleolitikum, og fra Skytia. Også den protobulgarske khanen (Asparuchs far) Kubrats grav er blitt funnet i området.
Historie
Området tilhørte Litauen fra 1300-tallet og kom under polsk styre gjennom unionen Polen-Litauen i 1569. Poltava ble plyndret i 1648 av den rutensk-polske magnaten Jeremi Wiśniowiecki (1612–1651). Poltava var base for et viktig kossakkregiment. I 1667 ble byen overført til Det russiske keiserdømmet. 8. juli 1709 stod slaget ved Poltava utenfor byen, og dette var et av de viktigste slagene i den store nordiske krigen.
Ringerikes Nikkelverk
Ringerikes Nikkelverk (vekselvis i drift i årene 1849–1920), i samtid gjerne kalt bare «Nikkelverket» og i ettertid «Nikkelverket på Nakkerud», var et gruveselskap som ble opprettet i 1848 av tyskeren Adolf Friedrich Roscher, etter at det i 1837 ble påvist store mengder nikkel i malm funnet innpå Holleia, et lite stykke nord for Nakkerud og vest for Tyristrand i nåværende Ringerike kommune.
Historien
I 1675 ble det funnet kobberforekomster ved Åsterudtjern på Holleia, noe som førte til regulær gruvedrift i området fra 1688 og fram til 1716. I 1789 ble gruvedriften gjenopptatt med produksjon av vitrioler, på er verk kalt «Vitriolsyderie og Brunrødts Tilvirkning». Som biprodukt ga dette verket brunrødt (en okerfarge som ble mye brukt til maling), og senere også kobolt.
I begynnelsen av 1820-årene hadde man imidlertid begynt å bruke nikkel (Ni) til å lage nysølv, riktig nok en oppfinnelse som hadde vært kjent i Kina siden før år 0. Dette førte til at hyttemesteren ved Blaafarveverket i Modum, Theodor Scheerer, fattet interesse for området. Under et opphold på Tyristrand i 1837 oppdaget han nikkel i malmen, noe han publiserte i «Nyt Magasin for Naturvidenskaberne» bind 4 i 1845. Scheerer dro imidlertid tilbake til Tyskland for videreutdanning og ble siden lektor i metallurgi ved Det Kongelige Frederiks Universitet i Christiania.
Oppdagelsen førte til at bergmester Roscher i 1845 kjøpte vitriolverket og rettighetene til gruvedriften der. Han manglet imidlertid kapital og henvendte seg til sin venn og Blaafarveverkets lege, Heinrich Arnold Thaulow, som i sin tur kontaktet Johan Henrik Andresen, eier av Tiedemanns Tobakksfabrikk. Sammen skaffet de til veie nødvendig kapital og ble deleiere (participanter) med Roscher, mot at han fortsatte som bestyrer av verket. Tiedemanns trakk seg imidlertid ut noen år senere og ble erstattet av to nye deleiere.
I boka Bergverksdrift og Stenbrydning i Norge nevner forfatteren at det i alt finnes 25 gruver og rundt 40–50 skjerp i forbindelse med nikkelverket. De viktigste ligger ved Ertelia og Langdalen, men det er også gruver ved Støverntangen i Soknedalen.
Den største gruva lå i Ertelia. Erteliagruva hadde en produksjonen på ca. 400000 tonn brutto, hvorav 1,04 % nikkel (Ni), 0,69 % kobber (Cu) og 0,17 % kobolt (Co). I toppåret 1866 sto Nikkelverket på Nakkerud for omkring 1/7 av verdensproduksjonen av nikkel.
Bortleie og salg
Kristiansand Nikkelraffineringsverk, som ble grunnlagt i 1910, inngikk i 1912 en treårig leieavtale med Ringerikes Nikkelverk, for å skaffe til veie nok råmateriale for verket sitt i Kristiansand. Produksjonen ved Nikkelverket startet derfor opp igjen i januar 1913. Arbeidsstyrken var på 140 mann, og det ble utvunnet 19 000 tonn malm første driftsåret, noe som ga 160 tonn nikkel. Verket ble ytterligere utvidet og skulle påfølgende år ha en produksjon på omkring 300 tonn nikkel. I 1915 kjøpte Kristiansand Nikkelraffineringsverk ut arvingene etter Roscher og Thaulow og ble eier av Nikkelverket på Nakkerud. Første verdenskrig førte imidlertid til stor nedgang i etterspørselen av nikkel, noe som ledet til full stans på Nakkerud i 1920.
Kristiansand Nikkelraffineringsverk drev videre, blant annet ved Evje, men selskapet måtte innstille driften i 1926. I 1929 ble så Kristiansand Nikkelraffineringsverk solgt til kanadiske Falconbridge Nickel Mines og drevet videre under navnet Falconbridge Nikkelverk. I august 2006 ble Falconbridge kjøpt opp av det sveitsiske gruveselskapet Xstrata, som sju år senere fusjonerte med Glencore, et annet sveitsisk gruveselskap. Glencore driver de to norske industribedriftene Glencore Nikkelverk i Kristiansand (med cirka 500 ansatte) og Glencore Manganese Norway (tidligere Norsk Jernverk) i Mo i Rana (med cirka 100 ansatte), men sistnevnte ble i 2018 solgt til det multinasjonele selskapet Ferroglobe PLC og drives videre under navnet Ferroglobe Mangan Norge i Mo i Rana.
Riksantikvaren ber om vern
I 1993 ba Riksantikvaren Ringerike kommune om å verne nikkelverket på Nakkerud. Det har imidlertid knyttet seg usikkerhet til eierskapet av grunnen der gruvene finnes. Sommeren 2006 meldte Falconbridge om positive resultater fra prøveboringer og at det fortsatt finnes store drivverdige forekomster av nikkel i området. Det har i ettertid knyttet seg en viss spenning til om ny gruvedrift kan bli igangsatt.
= Stiftelsen Ringerikes Nikkelverk = Stiftelsen Ringerikes Nikkelverk ble etablert den 21. oktober 2016, på gården Kolbjørnrud ved Nakkerud. Cirka 40 personer står bak og har skutt inn den nødvendige kapitalen. Formålet er å bevare nikkelverket og å få frem kulturminnene, samt å utvikle et bergverksmuseum som gjenskaper gruvemiljøet. I 2017 inngikk stiftelsen avtale Statskog om eiendomsoverdragelse, som gjør at eiendommen nå ligger under stiftelsen. Styret i stiftelsen besto da av Arnold Rørholdt, Bjørn Tor Engen, Bjarne Erik Roscher og Baard Fossum.
The Bootleg Series Vol. 5: Bob Dylan Live 1975, The Rolling Thunder Revue
The Bootleg Series Vol. 5: Bob Dylan Live 1975, The Rolling Thunder Revue er et konsertalbum med Bob Dylan gitt ut av Columbia Records i 2002. Albumet inneholder konsertopptak fra turneen Rolling Thunder Revue som gikk over USA under ledelse av Bob Dylan i 1975 og 1976.
Canyon County
Canyon County er et fylke i den amerikanske delstaten Idaho. Det ligger i de sørvestlige delene av staten og det grenser mot Payette County i nord, Gem County i nordøst, Ada County i øst og mot Owyhee County i sør. Det har også grense mot delstaten Oregon i vest.
The Bootleg Series Vol. 5: Bob Dylan Live 1975, The Rolling Thunder Revue
Dobbeltalbumet fikk god respons fra kritikere og fans, men noen kritiserte at utgivelsen ikke gjenga en typisk hel konsert fra turneen.
Canyon County
Canyon Countys totale areal er 1 563 km² hvorav 36 km² er vann. I 2005 hadde fylket 164 593 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Caldwell, største by i fylket er Nampa. Fylket ble grunnlagt i 1891 og har fått sitt navn enten fra canyonen til Boise River eller til Snake River.
The Bootleg Series Vol. 5: Bob Dylan Live 1975, The Rolling Thunder Revue
Albumet debuterte på Billboard 200 14. desember 2002 som nummer 56. Det var ni uker på lista og solgte til gull 12. mars 2003. I Storbritannia oppnådde albumet en 69.-plass.
Sporliste
Alle sanger er spilt inn live og er skrevet av Bob Dylan med unntak av én tradisjonell sang og fire sanger Dylan har skrevet sammen med Jacques Levy.
Holonotus
Holonotus er en slekt av biller som hører til familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore (ca. 25 millimeter), nokså kraftige trebukker. Forkroppen er svart, dekkvingene brunlige. Oversiden er læraktig. Kjevene er ikke spesielt forstørrede, antennene forholdsvis korte med flate, brede ledd.
Levevis
Larvene borer i død ved, ofte i døde røtter. De etterlater seg grove ganger i veden. Utviklingen tar flere år. Disse billene besøker ikke blomster, og mange arter er nattaktive. En del av dem kommer til lys.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Mellom-Amerika, én art går sør til Colombia.
Sambuca
Sambuca er en søt og sterk italiensk likør basert på anis og varierende krydderblandinger. Hvit sambuca kommer av gjæringsfeil eller risting
Historie
Navnet sambuca skriver seg fra et arabisk ord, sannsynligvis zammut (anis). Dette var navnet på en drikk basert på stjerneanis som ble importert til byen Civitavecchia i Provinsen Roma med skip fra Orienten. En utbredt misforståelse er at sambuca har noe å gjøre med hyllebær (Sambucus), it. sambuco.
På Sicilia har fra gammelt av anisdrikken zammù blitt tilvirket. Denne er beslektet med sambuca.
Sambuca økte raskt sin popularitet etter annen verdenskrig. Angelo Molinari produserte fra 1945 Sambuca Extra Molinari, som vant stor popularitet i Italia og også internasjonalt, og som idag er landets mest solgte. Siden har en mengde produsenter begynt å fremstille sambuca. Molinari er den eneste produsenten som tillates å gi sin sambuca kvalitetsbetegnelsen Extra.
Fremstilling
Sambuca er en søt og sterk drikke, med en langt rundere smak enn andre typer anisbrennevin. Tørkede frø fra stjerneanis, som er drikkens viktigste smaksgiver, dampdestilleres slik at smaksrike oljer trekkes ut. Det tilsettes deretter en konsentrert sukkeroppløsning og dessuten en krydderblanding som varierer mellom de ulike produsentene. Krydderblandingen holdes hemmelig. Sambuca produseres gjerne med en alkoholprosent på 38-40, og har en klar farge. Det produseres dessuten sambuca med kaffe (Sambuca Nero), og dessuten en rekke andre smaksvarianter, for eksempel eple, bringebær, blå mandarin, appelsin & mango og banan.
Drikkemåter
Sambuca er i utgangspunktet en aftensdrikk, som gjerne nytes etter et måltid. Det er mange måter å nyte denne likøren på, og her er noen av dem:
Con Mosca
Sambuca con Mosca kan også nytes flambé og con ghiaccio (se nedenfor).
Con ghiaccio
Sambuca med isbiter er en frisk, sommerlig variant. Isen bidrar til å fremheve likørens smak. Denne drikkes gjerne også med kaffebønner i (Con Mosca).
Con acqua
Sambuca kan nytes som en forfriskende kjølig drikk, ved å blande likøren med iskaldt vann.
Correzione per caffè
Sambuca benyttes ofte som smakstilsetning til kaffe.
Flambé
Sistnevnte måte å slukke brennende sambuca på innebærer en viss fare. En enda dristig variant er antenning av sambuca mens den er i munnen. Flammen slukkes ved at man lukker munnen.
Enkelte produsenter, som Molinari, produserer sambuca med en alkoholprosent på 40, blant annet fordi den antennes lettere enn de mange variantene med en alkoholprosent på 38.
Cocktailer
I tillegg til de forannevnte drikkemåter, finnes det en mengde cocktailer som lages med sambuca.
Myrene skole
Myrene skole er en barneskole i Porsgrunn kommune. Skolen har egen avdeling for elever med hørselsproblemer.
Kleiner Wannsee
Kleiner Wannsee er en innsjø i bydelen Steglitz-Zehlendorf i Berlin, sørvest for Wannseebroen.
Sjøen er 1,4 kilometer lang, 160 meter bred og fire meter dyp. Den er en del av Griebnitzkanalen, og forbinder Großer Wannsee med Pohlesee. Vannet flyter fra Teltowkanalen over Kleiner Wannsee og inn i Großer Wannsee.
I nordvest grenser Kleiner Wannsee til distriktet Wannsee, i sydøst til Berlin-Düppel.
Ved bredden ligger det tallrike båtklubber, graven til den prøyssiske dikteren Heinrich von Kleist og representative bygninger med store haver. Det meste er privat, og det er derfor ingen offentlig gangvei langs bredden.
Zeta (fyrstedømme)
Zeta, navngitt etter elven Zeta i det sørvestlige dagens Montenegro, var i middelalderen en serbisk fyrstestat og siden et kongedømme. Zeta omfattet det området som i dag utgjør Montenegro. Fyrstedømmet oppsto som en vasallstat under det serbiske kongedømmet Raška, men rev seg løs i 1356 og fortsatte å eksistere under lokal, «montenegrinsk» ledelse, også etter den osmanske okkupasjonen av nesten hele Montenegro-området. Zeta tok fra 1516 i bruk navnet Crne Gore og bestod prinsipielt uavbrutt som en liten fjellstat, helt til den montenegrinske staten gikk inn i Kongeriket Jugoslavia i 1918.
Serbisk lydrike under Raška
Under kong Stefan I Nemanja av Huset Vukanović nådde det serbiske kongedømmet Raška et midlertidig høydepunkt. Han grunnla Huset Nemanjić og tillot opprettelsen av et underlagt, men enhetlig fyrstedømme – Zeta. Etter Duklja-kongen Konstantin Bodins død maktet serberne også å underkaste seg Duklja fra 1186.
I 1219 ble Stefan Is sønnesønn Đorđe Nemanjić utropt til konge av Duklja-Zeta. Nå satte en kulturell storhetstid inn hvor det var stor klosterbygging. Siden Zeta-herskerne også språklig og kulturelt var serbere, kan vi nå snakke om et tvillingkongedømme som utviklet seg. Forholdet mellom Raška og Zeta var godt fordi samme familie styrte begge rikene, men uklare arverettigheter virket kompliserende og ga mye dynastisk strid. Dessuten ble det katolske erkebispedømmet Bar i løpet av 1300-tallet det sterkeste lenet i Zeta-staten, med andre lojaliteter enn den serbiske.
Dynastisk strid var derimot uløselig knyttet til høymiddelalderen, og de ulike kirkelederne kjempet også om økt innflytelse. Under kong Stefan Uroš IV Dušan av Raška ble oppløsningstendensene i den serbiske staten så åpenbare, at Zeta etter hvert lyktes i å rive seg helt løs, etter hans død i 1355. Den serbiske storhetstiden var med dette over, og en lokal «montenegrinsk» hødvingfamilie under Balša I grunnla nå Huset Balšić og etablerte en de-facto uavhengig, montenegrinsk stat Zeta.
Uavhengig kamp på tre fronter
Den førende konfliktlinjen den første tiden gikk mot de stadig mektigere fyrstene av Hercegovina, men Balša lyktes også å erobre Kotor, Skadar, og Prizren i 1385. Han fremmet handel og innførte dinaren som felles valuta langs hele kysten. Tidvis lå også den kroatiske byen Cavtat under Zetas innflytelse. Zeta-herskerne fremmet fri handel, kystbyene blomstret, og det ble innført en pengeunion med dinarer som felles myntenhet.
Teofilos
Teofilos (gresk: Θεόφιλος; født ca. 800–805, død 20. januar 842) var østromersk keiser fra 829 og fram til sin død i 842. Han var den andre keiseren fra det amoriske dynasti (også benevnt som det «frygiske»), og den siste keiser som støttet den religiøse retningen ikonoklasmen. Teofilos ledet personlig hæren i sin livslange krig mot araberne som begynte i 831.
Zeta (fyrstedømme)
Uavhengig kamp på tre fronter
I høymiddelalderen lå østlige stater som den serbiske lite tilbake for vesteuropeiske samfunn. I 1346 fikk serberne sitt eget ortodokse patriarkat, som styrket nasjonsbyggingen. Serbiske dynastier fremmet handel og beholdt kontrollen over innlandet fram til den ottomanske invasjonen av innlandet som fant sted 1462–1496. Utviklingen av moderne skipsteknologi og økt handel førte derimot til at Venezia fra 1420-tallet tok kontroll over kystområdene, noe som varte i 300 år.
Teofilos
Teofilos var sønn av den bysantinske keiseren Mikael II og hans hustru Tekla. Michael II kronet Teofilos som medkeiser i 822, kort tid etter at han selv kom på tronen. I motsetning til sin far fikk Teofilos en omfattende utdannelse og viste personlig interesse for kunstartene. Den 2. oktober 829 etterfulgte han sin far som enekeiser.
Zeta (fyrstedømme)
Uavhengig kamp på tre fronter
Men stadig rivalisering med herskerne av Bosnia førte ofte til militær konflikt, og en kortvarig okkupasjon av den nordlige kyststripen i 1382, da bosnierne grunnla byen Herceg Novi. Da bosnierne forlot området oppstod en ny utfordring, nemlig den økende tilstedeværelsen og de økonomiske motivene til handelsrepublikken Venezia langs kysten. Venezia fikk fotfeste i Kotor (Catarro) på 1300-tallet, og føydalherrene i Onogošt (Nikšić) lot seg også overtale til å støtte venetianerne. Fra 1420 fikk venetianerne effektiv kontroll med hele kysten med unntak av Republikken Ragusa, og denne kontrollen skulle bestå helt til 1797. Fra denne tiden var det lokale Huset Crnojević en konstant, venetiansk-støttet trussel mot Balšić'ene, som nå også stod foran trusselen fra Det osmanske rike og led et knusende militært nederlag mot tyrkerne allerede i 1385.
Teofilos
Ikonoklasmen
Teofilos gjeninnførte ikonoklasmen i samarbeid med patriarken Antonios I Kassymatas og Johannes Hylilas. Det medførte forbud mot malte ikoner, og etterhvert forfølgelse av ikonoduler. Dette ble gjort ved at Teofilos utstedte et edikt i 832 som forbød dyrkelse av ikoner. Denne perioden ble ikonoklasmens siste i det Bysantinske imperiet. Da Johannes Hylilas overtok stillingen som patriark i 836 gjenopptok staten forfølgelsen av ikonodulene for fullt, og siktet seg da spesielt inn på munker. To velkjente palestinske munker ved navn Theodore og Theophanes ble brakt til Konstantinopel, der ble ikonoklastiske vers brennmerket i pannen deres. Denne handlingen gav ofrene tilnavnet grapoi, de som ble skrevet på.
Interesse for lov og orden
Teofilos var også en forkjemper for lov og sivile rettigheter. Han sørget blant annet for å få sin fars medsammensvorne i mordet på Leo V stilt for retten, og henrettet rett etter at han ble keiser. Teofilos ble ofte sett i bybildet i Konstantinopel, der han oppfordret normale borgere til å komme direkte til han med problemer som omhandlet lov og rett. Teofilos påtok seg også ansvaret for å kvitte seg med urettferdige dommere og administratorer. Hans omdømme som dommer ble varig, og i den litterære komposisjonen Timarion fra 1100-tallet, en satirisk dialog, er han framstilt som en av dommerne i underverden.
Zeta (fyrstedømme)
Uavhengig kamp på tre fronter
Presset fra tre kanter – tyrkerne, venetianerne og de lokale Crnojević'ene – så Zeta-herskerne ingen annen utvei enn å alliere seg med Serbia. Deres kampfellesskap strakk derimot ikke til under det sviende nederlaget mot osmanene i slaget ved Kosovosletta i 1389, selv om de snart lyktes noe bedre og overvant tyrkerne samme sted i 1402. I mellomtiden spilte Đurađ II Stracimirović Balšić et dyktig, oppholdende diplomatisk spill mellom venetianerne og tyrkerne. Derimot ble det stadig vanskeligere å unngå en sterkere politisk og kulturell knytning mot serberne, og i 1403 gikk Zeta offisielt over til derbisk, ortodoks kristendom som statsreligion. Fra 1421 til 1451 var Zeta direkte styrt av serbiske ledere.
Teofilos
Krigen mot araberne
På den tiden han tiltrådte var Teofilos forpliktet til å føre krig mot araberne på to fronter. Sicilia var på nytt invadert av araberne som tok Palermo etter en beleiring på et år i 831, og etablerte det muslimske emiratet Sicilia og gradvis fortsatte å ekspandere over øya. Invasjonen av Anatolia av abbasidenes kalif Al-Mamun i 830 ble møtt av keiseren selv, men bysantinerne ble beseiret og tapte flere festninger. I 831 gikk Teofilos til motangrep ved å føre en stor hær inn i Kilikia og erobret Tarsus. Keiseren dro tilbake til Konstantinopel i triumf, men om høsten ble han beseiret av araberne i Kappadokia. Et nytt nederlag i den samme provinsen i 833 tvang ham til å søke om fred. Han tilbød 100 000 gulldinarer og tilbakelevering av 7000 krigsfanger, en avtale han fikk året etter da Al-Mamun døde.
I løpet av dette pusterommet fra krigen med araberne, sørget Teofilos for bortførelse av bysantinske fanger bosatt nord for Donau av Krum av Bulgaria. Denne redningsoperasjonen ble utført med suksess en gang rundt 836, og freden mellom Bulgaria og Det bysantinske rike ble raskt bedret igjen. Imidlertid viste det seg umulig å opprettholde noen form for fred med araberne. Teofilos hadde selv gitt asyl for flere flyktninger fra øst i 834, inkludert en perser ved navn Nasr, døpt under navnet Theofobos og som ble gift med keiserens tante Irene og ble en av hans generaler. Etter hvert som forholdet til abbasidene stadig ble verre, måtte Teofilos forberede seg på en ny krig.
I 837 ledet Teofilos en enorm hær på 70 000 menn mot Mesopotamia, og erobret Melitene og Samosata (i dag en del av Tyrkia). Han tok også Zapetra (Zibatra i Sozopetra), fødestedet til kalif Al-Mu'tasim og ødela byen. Etter dette dro han på nytt tilbake til Konstantinopel i triumf. Ivrig etter hevn samlet Al-Mu'tasim sammen en stor hær og invaderte på to steder i Anatolia samtidig i 838. Teofilos besluttet å komme med et motangrep på den ene av kalifens to hærer før disse kom sammen. Den 21. juli 838 i slaget ved Anzen i Dazimon ledet Teofilos personlig en bysantinsk hær på mellom 25 000 og 40 000 mann mot soldatene ledet av Afshin. Afshin klarte å stå imot det bysantinske angrepet og deretter gikk han til motangrep som førte til at han vant hele slaget. De bysantinske overlevende flyktet i uorden. Kalifen kunne fortsette felttoget uforstyrret inn i Anatolia.
Zeta (fyrstedømme)
Fjellstaten under Huset Crnojević
Allianser med Serbia viste seg neo sterkere i kampen mot osmanene i Kosovo, men til slutt var heller ikke dette nok. Serberne holdt stand mot overmakten helt til 1459, og opplevde under den siste serbiske motstandsperioden en kulturell og religiøs oppblomstring som også Zeta tok del i. Hovedstaden ble nå flyttet fra Skadar til det høytliggende området rundt Lovcen-fjellet hvor klostergrunnleggelser ga utgangspunkt for en ny hovedstad – Cetinje.
Teofilos
Krigen mot araberne
Kalif Al-Mu'tasim tok Ankara. Al-Afshin møtte ham der. Den sammenføyde, fulle hæren fortsatte videre mot Amorion lengre vest, opphavsstedet for keiserens familie. I begynnelsen var det besluttsom motstand, men senere var det en muslimsk fange som slapp unna og informerte kalifen at det var en seksjon av muren som var kun en fasade. Al-Mu'tasim konsentrerte bombingen av denne seksjonen til muren brøt sammen. Etter heroisk å ha holdt byen i 55 dager ble den erobret av muslimene den 12. eller 15. august 838.
Zeta (fyrstedømme)
Fjellstaten under Huset Crnojević
Presset av tyrkisk ekspansjon på alle kanter, tok den lille Zeta-staten tilhold i Cetinje og vektla kulturelt og religiøst samhold med de allerede svekkede serberne i nord. I 1493 tok en Đurađ IV Crnojević i bruk Balkans første bokpresse. Fra 1496, etter Đurađs død, gikk det serbiske styret i oppløsning og ble erstattet av direkte osmansk styre. Crnojević'ene forsvant gradvis ut av historien. Montenegro ble snart ent egent sandsjak, med utbredelse i nesten hele territoriet unntatt den venetianske kystrepublikken.
Teofilos
Krigen mot araberne
Det samme året, i et forsøk på å imponere kalifen av Bagdad, fikk Teofilos patriark Johannes til å spre 36 000 nomismata (penger) i Bagdad. En gang i 841 sendte republikken Venezia en flåte på 60 galeier, hver med 200 menn, for å støtte bysantinerne i å fordrive araberne fra Crotone i sørlige Italia, men frigjøringsforsøket mislyktes.
Under felttoget i Anatolia var det en del av Al-Mu'tasims fremste generaler som sammensverget seg mot kalifen. Han avdekket dette og mange av generalene ble arrestert, en del henrettet, før han dro tilbake. Al-Afshin synes ikke å ha vært involvert i konspirasjonen, om det noen gang var en sammensvergelse, men han ble avsatt i andre intriger og døde i fengsel våren 841. Kalif al-Mu'tasim ble syk i oktober 841 og døde den 5. januar 842.
Zeta (fyrstedømme)
Bispefyrstenes stat
I 1516 klarte den siste Crnojević-hersker av Zeta å arrangere en formell maktoverlevering ved å endre Zetas konstitusjon som formelt opphevet Zeta-staten. Nå gikk makten i et lite, presset fjellområde over til en elite av biskoper av Cetinje. Montenegro ble nå en ortodoks, teokratisk stat, hvor sammensmeltingen av stat og kirke hindret utviklingen av hemmelige allianser med de muslimske osmanene. Denne kombinasjonen ble trolig avgjørende for at montenegrinerne fortsatte å bevare selvstendigheten i sin lille fjellstat rundt Cetinje og Lovcen-fjellet.
Fra 1696 ble denne uavhengige, men ikke-anerkjente staten styrt av lokale klanledere tilhørende det Huset Petrović-Njegoš, som kom fra den lille landsbyen Njegoši under Lovcen-fjellet. Arverekken gikk fra onkel til nevø gjennom generasjoner, siden bispefyrstene ikke fikk gifte seg. Formelt het denne nye staten Montenegro, og med bispestaten avsluttes Zeta-statens historie.
Teofilos
Forholdet til Bulgaria
Etter at en tyveårig fredsavtale med Bulgaria gikk ut i 836 angrep Teofilos den bulgarske grense og herjet rundt. Bulgarerne slo tilbake og under ledelse av Isbul nådde de Adrianopel på europeisk side, og denne gangen, om ikke tidligere, annekterte bulgarerne Philippopolis (Plovdiv) og dens omgivelser. Khan Malamir døde i 836.
Det er kjent at serberne, som var bysantinske foederati, og bulgarerne levde i fred fram til 839. Vlastimir av Serbia forente flere stammer, og Teofilos ga serberne deres uavhengighet, og således anerkjente Vlastimir keiseren overherredømme i navnet. Annekteringen av vestlige Makedonia av bulgarerne endret den politiske situasjonen. Malamir eller hans etterfølger kan ha bli sett på som en trussel i den serbiske sammenslutningen, og de valgte å stanse dem mens de erobret slavisk land. En annen årsak kan ha vært at bysantinerne ønsket å bortlede oppmerksomheten slik at de kunne håndtere et slavisk opprør på Peloponnes i Hellas, i den hensikt at de ville ha sendt serberne for å egge fram en krig. Det er antatt at den raske ekspansjonen over slavernes land fikk serberne til å gå sammen i en stat. Khan Presian I, styrte i tiden 836–852, invaderte serbisk område i 839 og invasjonen førte til en krig som varte i 3 år og hvor Vlastimir seiret; Presian fikk ingen territoriale fordeler, ble beseiret og tapte mange av sine menn da serberne hadde en taktisk fordel i fjellene, og bulgarerne ble drevet ut av hæren til Vlastimir. Da Teofilos døde ble også krigen avsluttet, og Vlastimirs forpliktelser overfor Det bysantinske rike ble avsluttet.
Administrative tiltak
Teofilos sørget for at flere provinsielle myntverksteder ble åpnet for å slå bronsemynter til bruk i den lokale handelen. Dette hadde en signifikant positiv effekt på økonomien i imperiet da det ledet til en mye større bruk av monetær økonomi. Det var dette trekket som gav Teofilos økonomisk styrke som han trengte for å gjennomføre prosjekter som oppføringen av Sarkel, oppgraderingen av Konstantinopels vegger, samt byggingen av prestisjebygg som palasset ved Bryas og et xenon, et slags sykehus, ved det Gyldne Horn . Han var også ansvarlig for opprettelsen av tre nye themer: Paphlagonia og Chaldia i Lilleasia, samt Cherson ved nordsiden av Svartehavet. Han opprettet også tre nye kleisourai, defensive distrikter langs østfronten. Disse var mindre strategiske områder, som oftest plassert i flaskehalser langs de mest åpenbare stedene fienden kunne invadere det Bysantinske innlandet. Han fikk også bygget fortet Sarkel ved Donau.
Teofilos var også en forkjemper for utdannelse og kultur, og betalte for at Leo Matematikeren skulle forbli i Konstantinopel for å undervise i matematikk, mekanikk, kommunikasjon og litteratur på statens bekostning. Han lot også staten betale for at hans tidligere mentor, Johannes Hylilas kunne drive undervisning på statens bekostning. Teofilos selv var opptatt av arkitektur og var svært opptatt av arabisk kultur, noe som ledet han til å sende ambassadører til Bagdad for å lære om arabisk kultur og arkitektur. Arkitekturen i Konstantinopel ble derfor sterkt påvirket av araberne i perioden Teofilos var keiser.
Død og ettermæle
Teofilos klarte aldri å komme seg etter nederlaget mot araberne. Hans helse ble gradvis dårligere og han døde av dysenteri den 20. januar 842. Hans person har vært et emne for betydelig diskusjon, en del historikerne har betraktet ham som en av de dyktigste bysantinske keiserne, andre har vurdert ham som høyst ordinær og ikke en særlig betydningsfull hersker. Det er ingen tvil at han gjorde sitt beste for å bekjempe korrupsjon og undertrykkelse blant sine embetsmenn, og administrerte loven med sterk upartiskhet. Hans personlige lederskap i krig med sine soldater indikerer at han var ikke redd for å ta kommandoen og satte sitt eget liv i samme utsatte posisjon som sine soldater.
Til tross for utmattelsen og de store kostnadene som krigen i Asia betydde, og de store summene som han benyttet på byggverker, handel, industri, var rikets finanser meget gode, og det er en anerkjennelse av hans dyktighet i å drive sin administrasjon. Han hadde fått en utmerket utdannelse fra patriarken av Konstantinopel, Johannes Hylilas (Johannes grammatikeren). Han var personlig en beundrer av musikk og kunst, skjønt hans smak var dog ikke av de fremste, ble det sagt. Han forsterket Konstantinopels murer og bygde et sykehus som fortsatt var i virksomhet da Østromerriket falt sammen.
Familie
Med sitt ekteskap med Theodora fikk han syv barn:
Kunståret 1755
Fødsler
kunsthistoriker og politiker ||align=center|94 ||align=center|1849 || og pastellmaler), medlem av Det Kongelige Danske Kunstakademi ||align=center|35 ||align=center|1791 ||
Stig Bergling
Stig Svante Eugén Bergling (født 1. mars 1937 i Stockholm, død 24. januar 2015 samme sted) var en svensk forhenværende politimann og spion for Sovjetunionen.
Romslig jul (album)
Romslig jul er et samlealbum med Inger Lise Rypdal og Stein Ingebrigtsen som inneholder 24 sanger om jul, varme og stemninger. Albumet ble utgitt digitalt 30. november 2011 på Talent med platenummer TWEB 1045.
Stig Bergling
Bakgrunn
Han ble sendt på privatskole, Carlssons skola, på Östermalm i Stockholm, og gikk deretter på Östra Real.
I 1957 avtjente han verneplikten som kystjeger ved Vaxholms kustartilleriregemente (KA 1) i Vaxholm.
Säpo
I 1969 ble han ansatt i det svenske sikkerhetspolitiet Säpo og arbeidet i Byrå II, spaningsavdelingen. Samme år ble han sikkerhetssjef for FNs fredsbevarende styrker på Kypros der han var stasjonert i ett år. I løpet av tjenesten besøkte han ofte Beirut og det var der han ble vervet av GRU. Bergling var reserveoffiser i kystartilleriet og i en kortere periode var han utlånt til den svenske forsvarsstabens sikkerhetsavdeling. I denne perioden stjal han hemmelige dokumenter over svenske forsvarsanlegg.
Spion for Sovjetunionen
Under et FN-oppdrag i Libanon i 1973 solgte han de hemmelige dokumentene til GRU. Etter å ha vendt tilbake til Sverige, fortsatte han sin spionasjevirksomhet ved å utlevere informasjon om Säpos virksomhet i Sverige. I Säpo fant man etterhvert ut at tjenesten hadde en muldvarp. Bergling søkte på ny FN-tjeneste og ble sendt til Suez. Han ble imidlertid beordret til Kypros da mistankene begynte å bli sterkere.
Avsløring, dom
Bergling ble pågrepet 20. mars 1979 i Israel av den israelske etterretningstjenesten Mossad.
Den 7. desember 1979 ble Bergling dømt til livsvarig fengsel for grov spionasje. I løpet av fengselstiden byttet Bergling navn til Eugén Sandberg i forbindelse med at han giftet seg med Elisabeth Sandberg, en venninne fra ungdomstiden.
Rømning
Under en permisjon fra Norrköpingsanstalten lyktes Bergling den 6. oktober 1987, sammen med sin daværende hustru Elisabeth, med å gjennomføre en flukt til sin tidligere oppdragsgiver Sovjetunionen, via Åland og Finland. Paret levde en tid i Moskva, og senere i Ungarn, under navnene Ivar og Elisabeth Straus. I 1990 flyttet de til Libanon.
I august 1994 vendte paret frivillig tilbake til Sverige. Bergling tilbrakte ytterligere tre år i fengsel før han ble løslatt i juli 1997.
Vannareid
Vannareid er en bygd på vestsida av Vanna i Karlsøy kommune i Troms. Her er en av Vannas to barne- og ungdomsskoler for skolekretsen på den vestlige del av øya (50 elever 2003/2004). I tillegg har Vannareid barnehage, post, handel og et topp-moderne regnskapskontor. Den største arbeidsplassen på vestsiden av Vanna er på fiskebruket i nabobygda Torsvåg, ca. 10 km lenger vest. På Torsvågbruket er mange av Vannareids beboere sysselsatt, i tillegg til at flere av Vannareids fiskebåteiere har hjemmehavn i Torsvåg.
Živko Gocić
Živko Gocić (serbisk: Живко Гоцић; født 22. august 1982 i Beograd) er en serbisk vannpolospiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han tok bronse med det serbiske landslaget.
Han tok gull under Sommer-OL 2016.
Brendan Behan
Brendan Francis Behan (irsk:Breandán Ó Beacháin; født 9. februar 1923 i Dublin, død 20. mars 1964 samme sted) var en irsk poet, novellist, roman- og skuespillforfatter. Han var også irsk republikaner og medlem av Irish Republican Army (IRA). Behan var en av de store irske dramatikere i det 20. århundre.
Bakgrunn
Han ble født i en familie i Dublin som var anti-britisk på begge sider. Faren var maleren og fagforeningdaktivisten Stephen Behan og moren var Kathleen Kearney. Han hadde to eldre halvbrødre, tre yngre brødre og en søster.
Da Brendan ble født, sonet faren en fengselsstraff knyttet til IRA-virksomhet. IRA var forbudt i Irland på denne tiden. Den unge Brendan vokste opp i randen av et slumområde, i et fattig, men godt dannet hjem. Han ble allerede som barn medlem av det opprinnelige IRAs ungdomsorganisasjon Fianna Éireann. Senere ble han frivillig i IRA.
Han var irsk republikaner og politisk aktiv gjennom hele sitt liv. I 1939 ble han anholdt for å være i besittelse av sprengstoffer i Storbritannia, og han fikk en dom på tre år i Borstal.
Forfatter
Hans første skuespill, The Quare Fellow ble oppsatt i 1954 i Dublin. Det ble vel mottatt. I 1958 var det premiere på hans annet stykke An Giall, som var skrevet på irsk. Senere oversatte han det til engelsk, og så fikk det internasjonal suksess.
I de tidlige 1960-årene fikk han diabetes. Han døde på Meath Hospital i Dublin i 1964 etter å ha brutt sammen på en pub.
Han hadde en bror Dominic Behan, også han forfatter og sangskriver. Dominic skrev hans nok mest berømte sang The Auld Triangle til Brendans stykke The Quare Fellow.
K-50M
K-50M er en maskinpistol utviklet av Vietnams folkehær og produsert i Nord-Vietnam under Vietnamkrigen.