cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
VM i ishockey for menn 2015 (toppdivisjonen)
Turneringen ble dominert av et canadisk stjernegalleri bestående av NHL-stjerner som Sidney Crosby, Jason Spezza, Tyler Seguin, Claude Giroux, Taylor Hall, Jordan Eberle og Matt Duchene. Først gikk Canada ubeseiret gjennom gruppespillet, hvoretter de beseiret Hviterussland 9–0 i kvartfinalen og Tsjekkia 2–0 i semifinalen og nådde finalen for første gang siden 2009. Her knuste Canada de regjerende verdensmesterne fra Russland 6–1, og vant deres 25. VM-tittel. Med en målforskjell på 66-15 slo de også den canadiske rekorden for flest mål i et VM. Crosby ble samtidig innlemmet som det 26. medlemmet av den prestisjefulle Triple Gold Club – klubben for spillere som har vunnet både VM-gull, OL-gull og Stanley Cup.
Wilhelm Keilhau
Wilhelm Christian Ottesen Keilhau (født 30. juli 1888 i Kristiania, død 9. juni 1954 i Oslo) var norsk sosialøkonom. Han var utdannet cand.jur., ble dosent i sosialøkonomi (1921) og professor i sosialøkonomi (statsøkonomi og statistikk) ved Universitetet i Oslo (1934). Keilhau var med i Den konsultative norske komite for rasehygiene og bidro med utformingen av Steriliseringsloven (1934, åpnet for tvangssteriliseringer). Senere var han også leder av Straffelovkomiteen. Han skrev mange artikler og avhandlinger om penge- og valutaspørsmål. Han var medlem av Norges Banks direksjon i London under krigen og var den norske utsendingen til Bretton Woods-konferansen i 1944.
VM i ishockey for menn 2015 (toppdivisjonen)
USA vant bronse etter å ha beseiret vertsnasjonen Tsjekkia 3–0, hvilket samtidig var den siste landskampen for den 43-årige tsjekkiske legenden Jaromír Jágr. Jágr ble samtidig utnevnt til turneringens MVP og valgt til all-star laget i VM.
Wilhelm Keilhau
Slekt
Wilhelm Keilhau var sønn av Harald Keilhau (1854–90) og Louise Ottesen (1867–1927). Han var gift to ganger.
VM i ishockey for menn 2015 (toppdivisjonen)
Andre rekorder ble også slått ved VM: tilskuerrekorden ved ishockey-VM ble også slått: med i alt 741 700 tilskuere slo de den gamle rekorden på 640 044 tilskuere satt ved VM i Hviterussland året før. De slo også rekorden for flest tilskuere i snitt per kamp: med 11 589 slo de rekorden på 11 078 satt i Moskva i 1979. . Den finske målvakten Pekka Rinne holdt nullen i 237:05 minutter, og slo dermed etterkrigstidens rekord for å holde nullen i et VM (den forrige rekorden ble satt i 2004 av Ján Lašák).
Wilhelm Keilhau
Barndom
Keilhau var bare to år da hans far døde, og han vokste opp som enebarn sammen med moren. Fordi han var sykelig, flyttet de fra Kristiania til Lillehammer. Alt som 16-åring, i tiden omkring unionsoppløsningen i 1905, oppnådde han landsomfattende innflytelse. Han tok initiativ til å opprette landets første gutteskytterlag ved sin skole. Gjennom onkelen, general Hans Vilhelm Keilhau, ble forsvarsminister Strugstad oppmerksom på idéen. Gutteskytterlaget ble etterlignet over hele landet, og det ble utarbeidet en egen stortingsproposisjon om saken.
VM i ishockey for menn 2015 (toppdivisjonen)
Valg av vertsnasjon
To europeiske land søkte om å få arrangere mesterskapet. Disse var:
Wilhelm Keilhau
Akademisk karriere
Etter å ha tatt doktorgraden ble Keilhau universitetsstipendiat, og foreleste samtidig ved Norges landbrukshøyskole. Han hadde søkt om professorstillingen etter avgåtte Nicolai Rygg, men Thorvald Aarum ble foretrukket, og et foreslått dosentur ble tildelt Gunnar Jahn. Først i 1921 fikk Keilhau sitt eget dosentur. I 1926 søkte han igjen om et professorat, men etter konkurranseforelesninger tilfalt det Ingvar Wedervang. Først i 1934 fikk Keilhau et eget professorat.
VM i ishockey for menn 2015 (toppdivisjonen)
Valg av vertsnasjon
Vertskapet for mesterskapet ble endelig avgjort ved Det internasjonale ishockeyforbundets årskongress den 21. mai 2010 i Köln. Tsjekkias ansøkning (med Praha og Ostrava som vertsbyer) vant den første avstemningsrunden med 84 stemmer, mens Ukrainas søknad (med Kiev som vertsby) fikk 22 stemmer.
Wilhelm Keilhau
Keilhau og norsk pengepolitikk
I mellomkrigstiden ble Keilhau en av de skarpeste kritikerne av den norske pengepolitikken, paripolitikken. Etter første verdenskrig gikk sentralbanksjef Nicolai Rygg inn for å gjenopprette pariteten fra før krigen. Keilhau skrev artikler og holdt foredrag rettet mot denne politikken, og han skrev dessuten historiske avhandlinger om pengepolitikk samt Norges Banks historie. Etter at Norge hadde forlatt gullstandarden i 1931 skrev Keilhau utredningen en analyse av landets pengevesen, Overgang til ny pengeenhet. Han vendte tilbake til dette emnet etter andre verdenskrig i Den nye internasjonale pengeordning og i Den norske pengehistorie.
VM i ishockey for menn 2015 (toppdivisjonen)
Valg av vertsnasjon
Turneringen blir den tiende gangen Tsjekkoslovakia eller Tsjekkia arrangerer ishockey-VM. Praha har vært vertsbyen for i alt 284 VM-kamper siden 1933, hvilket er flere enn noen annen by i verden. Turneringen vil som under ishockey-VM 2004 arrangeres i Praha og Ostrava, som med sine 552 097 tilskuere satte verdensrekord for antall tilskuere ved et ishockey-VM. Denne rekorden holdt til ishockey-VM 2014, som hadde i alt 640 044 tilskuere. Innen at valget falt på Ostrava som den andre vertsbyen var det også spekulasjoner om at Plzeň, Brno, Pardubice eller og Bratislava i Slovakia.
Format
I gruppespillet vil 16 lag fordelt på 2 grupper (med 8 lag i hver) spille syv gruppespillskamper mot på forhånd kjente motstandere. Med seier i regulær spilletid vil laget ta 3 poeng, med seier på overtid eller etter straffer vil laget ta 2 poeng og med nederlag på enten overtid eller straffer ta 1 poeng. Nederlag i regulær spilletid gir null poeng.
Wilhelm Keilhau
Skjønnlitterær forfatter
Keilhau forsøkte seg i 1913 som dikter med samlingen Der blir engang, men diktene hans ble slaktet av anmelderne og parodiert av studentene. Etter første verdenskrig skrev han imidlertid to populære romaner under pseudonym. Tore Tank, som ble utgitt på forlaget H.Aschehoug & Co. (W. Nygaard) i 1923, er en skildring av jobbetidens Kristiania, mens Bankchefens dagbok skildrer de første etterkrigsårene. Pseudonymet ble ikke avslørt før etter hans død.
VM i ishockey for menn 2015 (toppdivisjonen)
Format
Hvis to lag har like mange poeng så er det innbyrdes oppgjør som er avgjørende. Hvis flere enn 2 lag har like mange poeng avgjøres det ut fra en intern tabell, hvor kun poengene fra deres innbyrdes kamper teller. Følgende kriterer avgjør hvilket av lagene som er best rangert:
De fire beste lagene i hver gruppe avanserer til kvartfinale. De lagene som blir sist i sin respektive gruppe rykker ned til divisjon IA for 2015. Lagene som kommer på 5.- til 7.-plass har spilt ferdig i årets turnering.
Overtidsperioden spilles med fire mann på hvert lag, og vinnes når et av lagene scorer et mål («sudden death»). I grunnspillet varer overtidsperioden 5 minutter, i kvart-, semi- og bronsefinale varer den 10 minutter og i finalen 20 minutter. Hvis kampen stadig er uavgjort avgjøres kampen på straffeslag, hvor hvert lag velger 3 spillere som skal prøve å score på motstanderens mål på best av 3. Hvis kampen stadig er likt etter de 3 straffeslagene fortsetter det i sudden death inntil et av lagene scorer (som omtales som «Game Winning Shot», GWS).
Seeding
De fire beste lagene i hver gruppe går videre til kvartfinale. Lagene som blir fem, seks og syv i det innledende gruppespillet reiser hjem, mens lagene som kommer på 8.-plass i hver gruppe rykker ned til divisjon I A.
Tropper
Troppene ved ishockey-VM 2015 består alle av minst 15 angreps- og forsvarsspillere og to målvakter og maksimalt 22 angreps- og forsvarsspillere og 3 målvakter. Lagene skal sende inn spillertroppene innen turnerings første direktoratsmøte. Lagene kan registrere flere spillere fortløpende inntil maksimalantallet er nådd.
Trekning
De fire best rangerte lagene i hver gruppe går videre til kvartfinalen. Laget rangert som nummer et i den ene gruppen gruppen spiller mot det fjerde beste laget i den andre gruppen, mens laget rangert som nummer to spiller mot laget rangert som nummer tre (altså 1A mot 4B, 2A mot 3B, 1B mot 4A og 2B mot 3A). De vinnende lagene går videre til semifinalene. Vinneren av 1A-4B spiller mot minneren av 2B-3A, mens vinneren av 1B-4A spiller mot vinneren av 2A-3B.
Sluttresultater
Turneringens sluttresultater ifølge IIHF:
Direktoratets prisutdeling
Følgende spillere ble kåret til turneringens beste målvakt, forsvarsspiller og angrepsspiller av det internasjonale ishockeyforbundets direktorat:
All-star lag og MVP
Turneringens All-Star lag og MVP ble stemt frem av internasjonale medier ved avslutningen av turneringen. Følgende spillere ble stemt frem:
Beste målvakter
De fem beste målmaktene som har spilt 40 % eller mer av lagets totale spilleminutter.
Dommere
IIHF utnevnte følgende dommere og linjedommere til å dømme kampene under ishockey-VM 2015:
Maskot og motto
De offisielle maskotene til mesterskapet er Bob og Bobek, to kaniner som er kjent som hovedkarakterene i den tsjekkoslovakiske barnetegnefilmen «Bob a Bobek – králíci z klobouku», som handler om to kaniner som bor i en magikers hatt. Tegnefilmen ble skapt av artisten og illustratoren Vladimír Jiránek og ble vist første gang på tsjekkoslovakisk fjernsyn i 1979. Artisten Alex Dowis sørget for å gi Bob og Bobek dem et «ishockey-look» ved å iføre dem ishockeyutstyr og tsjekkiske landslagsdrakter med numrene 20 og 15.
Tomáš Král, presidenten i det tsjekkiske ishockeyforbundet, beskrev valget på denne måten: «Maskoten er en av de viktigste tingene for atmosfæren i mesterskapet, og vi diskuterte dette emnet grundig. Vi ønsket en maskot som ville være optimistisk, som ville si noe om Tsjekkia og som det tsjekkiske folket ville synes godt om. Vi tror at Bob og Bobek er akkurat det vi var ute etter, og at fansen vil godta dette valget på en positiv måte.»
Sponsorer
Den tsjekkiske bilprodusenten Škoda Auto er turneringens offisielle hovedsponsor. Škoda Auto startet i 1992 med å sponsere ishockey-VM, og har en verdensrekord for det lengst varende hovedsportssponsoratet noensinne. Under turneringen blir den nye Škoda Superb stilt til rådighet for IIHF for å transportere spillere, dommere og gjester til og fra arenaene.
Andre sponsorer inkluderer Actavis, AJ Produkter, Henkel, Husky Vodka, Intersport, den tsjekkiske ølprodusenten Krušovice, Kyocera, Nike, Nivea, Raiffeisen Bank, Stadler Rail, Tissot og Zepter. Blant offisielle partnere har man blant annet Coca-Cola, McDonald's og tsjekkiske selskaper som Benzina og Skupina ČEZ.
Billetter
Billettsalget foregikk i to runder, med en som startet i november og en som startet i februar. Billettsalget åpnet den 4. november 2014 kl. 8. Allerede etter fem timer var alle billettpakker for kampene med Tsjekkia reservert. Andre populære kamper var finalen og bronsefinalen samt Slovakias kamper mot USA, Russland og Finland. Innenfor 9 timer hadde 89,129 dagspakker blitt reservert og av disse var 31,333 allerede betalt for.
Den 21. april 2015 opplyste det tsjekkiske ishockeyforbundet og organisasjonskomiteen for turneringen at 68 prosent av billettene hadde blitt solgt, eller 495 470 i alt. De forventer over 600 000 tilskuere i løpet av de 17 dagene turneringen varer.
«VM-Billetter til skoler» blir holdt i regi av utdannelsesminister Marcel Chládek (ČSSD), og i alt ble det distribuert omkring 35 000 billetter. Chládek sa at «Jeg er veldig fornøyd med muligheten for grunnskoleelever til å oppleve den unike atmosfæren ved kampene i ishockey-VM. Jeg er helt overbevist om at denne opplevelsen av å se de store duellene kan hjelpe dem til å skape en livslangt positivt forhold til idrett». Gratisbilletter ble også gitt til 120 ishockeyklubber for distribusjon til klubbenes yngre medlemmer, altså dem fra 8. klasse og under.
Mariager kommune
Mariager kommune er en tidligere dansk kommune i Århus amt opprettet ved Kommunalreformen (1970). Ved regionreformen i 2005–07 ble kommunen innlemmet i nye Mariagerfjord kommune i Region Nordjylland, med unntak av området Havndal som gjennom folkeavstemning våren 2005 valgte å slutte seg til nye Randers kommune i Region Midtjylland.
Viggen
Viggen kan referere til:
Se også Wiggen
Allen Robinson
Allen Bernard Robinson II (født 24. august 1993 i Detroit i Michigan) er en wide receiver i amerikansk fotball i National Football League (NFL) som spiller for Pittsburgh Steelers. Han ble draftet av Jacksonville Jaguars i andre runde av NFL Draft 2014 og spilte for Jaguars i fire sesonger, med Chicago Bears i fire sesonger og Los Angeles Rams i én sesong. Han spilte college football ved Penn State.
Tidlige år
Robinson ble født i Detroit. Han gikk på St. Mary's Preparatory hvor han spilte amerikansk fotball, og ledet Eaglets til delstatsmesterskapet for Division 3 i sitt år som senior. Han var lagkamerat med tidligere quarterback ved Penn State Rob Bolden. I tillegg til fotball var Robinson med på St Mary's Preparatorys friidrettslag. Robinson valgte Penn State den 29. november 2010 etter å ha blitt rekruttert av Penn States assistenttrener Ron Vanderlinden. Han fikk også tilbud fra Minnesota, Buffalo og Toledo.
2011-sesongen
Robinson spilte i 12 kamper og tok imot tre pasninger for 29 yards i sitt år som freshamn i 2011 under hovedtrener Joe Paterno. Den 10. september 2011 tok han imot sin første pasning i college for 12 yards da de tapte 27–11 mot #3 Alabama. Han hadde sin første start mot #15 Wisconsin på bortebane.
2012-sesongen
Etter å ha mistet Justin Brown, som gikk til Oklahoma, Devon Smith, som gikk til Marshall og Curtis Drake, som ble kuttet etter brudd på lagets regler, ble Robinson designert som lagets første wide receiver i 2012 under den nye hovedtreneren Bill O'Brien.
Robinson jobbet godt med O'Brien og quarterback Matt McGloin, og tok imot ni pasninger for 97 yards i sesongåpningen hvor de tapte 24–14 mot Bobcats den 1. september. Uken etter, den 8. september, tok han imot 10 pasninger for 89 yards og én touchdown, hans første i college, da de tapte 17–16 mot Virginia. I den første kampen etter at Shawney Kersey forlot laget, fikk Robinson fem pasninger for 136 yards og tre touchdowns da de slo Navy 34–7. Etter kampen uttalte Stan Hixon, assisterende hovedtrener og wide receivers coach, ""Obviously he's made a big improvement from the spring, and from the spring we saw that he has potential to be a really good receiver. Each and every day, he's getting better and better at running routes, coming out of routes, and also, a much better job catching the ball in his hands. He has done a good job getting separation in certain routes, like we ask him to do, and he's been a really good student of the game." I løpet av sesongen stilte Robinson med sterke statistikker. Den 22. september hadde han fem mottagelser for 82 yards og en touchdown da de vant 24–13 over Temple. Den 6. oktober hadde han ni mottagelser for 85 yards og to touchdowns da de slo #24 Northwestern 39–28. Den 20. oktober tok han imot seks pasninger for 39 yards og en touchdown i en 38–14 seier over Iowa. Robinson satte en rekord for flest mottagelser i en sesong den 17. november, da han tok imot 10 pasninger for 197 yards og tre touchdowns i en 45–22 seier over Indiana. Han forbigikk Bobby Engram og O. J. McDuffie, som begge hadde tatt imot 63 pasninger i én sesong.
Ved sesongslutt hadde Robinson 77 mottagelser for 1 018 yards og 11 touchdowns, som var høyest i alle tre statistikkene i Big Ten Conference i 2012.
2013-sesongen
I Penn States sesongåpning mot Syracuse tok Robinson imot 11 pasninger for 133 yards og tokimot en touchdownpasning fra freshman QB Christian Hackenberg i en 23–17 seier i MetLife Stadium. Han scoret også en touchdown i sesongens neste kamp, en 45–7 seier over Eastern Michigan. Uken etter fikk Nittany Lions sitt første nederlag, 34–31, mot Central Florida, hvor Robinson tok imot 9 pasninger for 144 yards og en touchdown.
I seriespillets femte kamp, borte mot Indiana Hoosiers, hadde Robinson sin beste sesong med 12 mottagelser for 173 yards samt to touchdowns da de tapte 44–24 mot Hoosiers. Han tangerte sine sesongbeste 12 mottagelser den 26. oktober, med 12 for 173 yards og en touchdown da de tapte 63–14 mot #4 Ohio State. Robinson avsluttet collegesesongen sin med en seier, 31–24, over #14 Wisconsin, hvor han tok imot åtte pasninger for 122 yards. Han avsluttet sesongen med 97 mottatte pasninger for 1 432 yards og seks touchdowns, og startet i alle 12 kampene av seriespillet. Han ledet Big Ten Conference i 2013 i mottagelser og yards. Ved karriereslutt hadde han nest flest mottagelser, tredje mest receiving yards og femte mest mottatte touchdownpasninger i skolens historie.
Robinson ble utnevnt til en All-American av The Sporting News og Phil Steele utpekte Robinson til sitt All-America andrelag. Den 2. januar 2014 annonserte han at han kom til å droppe sitt senior-år til fordel for å delta i NFL Draft 2014.
2014
Jacksonville Jaguars plukket Robinson opp i andre runde (#61) av NFL Draft 2014. Han var den 11. wide receiveren til å bli plukket opp, og den andre av Jacksonville Jaguars bak Marquise Lee som ble plukket opp i andre runde (#39). Robinson var i tillegg en av tre spillere fra Penn State Nittany Lions til å bli draftet det året. Den 21. juni 2014 singerte han en fireårig kontrakt med en verdi på $3,51 millioner inkludert $1,17 millioner garantert og en signeringsbonus på $877 718.
2015
I neste sesong ble Robinson valgt til starter sammen med Allen Hurns.
I sesongens andre kamp, en 23–20 seier over Miami Dolphins, tok Robinson imot seks pasninger for 155 yards, det høyeste antallet yards han kom til å få i en kamp i sesongen, og scoret to touchdowns. Den 20. desember hadde han sitt høyeste antall mottatte pasninger i en kamp og høyeste antall touchdowns i en kamp i sesongen, da han tok imot 10 pasninger for 153 yards og tre touchdowns mot Tennessee Titans. Jaguars tapte kampen 39–42. Den 27. desember 2015 scoret han på en 90-yard touchdownpasning, som var den lengste i ligaen i sesongen, samt lagets lengste play fra scrimmage noensinne. Etter sesongfinalen mot Houston Texans, hvor Robinson tok imot fem pasninger for 108 yards mens Jaguars tapte 30–6, hadde Jaguars et sammenlagtresultat på 5–11.
Robinson var første alternate til Pro Bowl 2016 og endte opp med å erstatte Calvin Johnson, som ikke kunne spille på grunn av en skade. Han ble rangert som #31 på NFL Top 100 Players of 2016.
Etter at både Robinson og Hurns hadde gode sesonger i 2015 med over 60 mottatte pasninger, 1 000 pasningsyards og 10 touchdownpasninger hver fikk de kallenavnene "Thunder and Lightning" og "The Allen Brothers".
2016
Under sesongåpningen mot Green Bay Packers den 11. september 2016 tok Robinson imot seks pasninger for 72 yards i et 23–27 tap. I et 17–19 tap mot Baltimore Ravens den 25. september hadde han syv mottagelser for 57 yards, og fikk sine to første touchdowns i sesongen. I uke 10 møtte Jaguars divisjonsrivalene Houston Texans. I en kamp som endte 24–21 i Texans' favør hadde Robinson over 100 pasningsyards for første gang i sesongen, 107 over 9 mottagelser, samt en touchdown. På julaften tok han imot ni pasninger for 147 yards, hans beste i sesongen, da Jaguars slo divisjonsrivalene Tennessee Titans 38–17.
Jacksonville Jaguars avsluttet sesongen 3–13, og hovedtrener Gus Bradley fikk sparken etter uke 15. Doug Marrone tok over stillingen 9. januar 2017. Robinson avsluttet sesongen med 73 mottagelser for 883 yards og seks touchdowns.
2017
Robinson tok imot én pasning for 17 yards i uke 1 mot Houston Texans, men ble tatt av banen tidlig i første kvarter med en kneskade. Noen timer senere ble det bekreftet at han et revnet korsbånd i venstre kne, og kom til å være ute av spill resten av sesongen. Den 12. september 2017 ble han plassert på injured reserve.
2018
Den 14. mars 2018 signerte Robinson en tre-årig kontrakt med Chicago Bears verdt $42 millioner. Hans debut for Bears kom i sesongåpningen mot Green Bay Packers under NBC Sunday Night Football, hvor han ledet laget med 61 yards. Uken derpå hadde han 10 receptions, hans beste i sesongen, for 83 yards da de slo Seattle Seahawks 24–17 under Monday Night Football. Han fikk sin første touchdownpasning med Bears 30. september da de slo Tampa Bay Buccaneers 48–10. I uke 10, da Bears vant 34–22 over Detroit Lions, hadde Robinson seks mottagelser for 133 yards og to touchdowns.
2019
Robinson startet sesongen med 102 mottatte yards i ett 10–3 nederlag mot Green Bay Packers. I uke 2 mot Denver Broncos tok Robinson imot fire pasninger for 41 yards i en 16–14. seier. Kampen ble vunnet med et field goal av Eddy Piñeiro etter at Robinson hadde tatt imot en 25-yard pasning fra quarterback Mitchell Trubisky. I uke 5 mot Oakland Raiders tok Robinson imot 7 pasninger for 97 yards og 2 touchdowns i kampen, som endte med et 24–21 tap. I uke 14 mot Dallas Cowboys under Thursday Night Football tok Robinson imot 5 pasninger for 48 yards og 2 touchdowns da Bears vant 31–24. Robinson nådde 1 000 mottatte yards i sesongen, for første gang siden 2015, under en kamp mot Packers i uke 15, hvor han tok imot 7 pasninger for 125 yards i et 21–13 nederlag. Robinson avsluttet sesongen med personlig rekord for mottakelser, 98, for 1 147 yards og syv touchdowns.
2020
I uke 1 mot Detroit Lions tok Robinson imot 5 av 9 pasninger for 74 yards. I Chicagos 30–26 seier over Atlanta Falcons hadde Robinson 123 mottatte yards og en touchdown.
I uke 13 mot Detroit Lions tok Robinson imot en pasning på 3rd and 5 med 22 sekunder igjen av kampen, og gikk over sidelinjen etter fire yards istedenfor å prøve å få en første down. Bears klarte ikke å konvertere på neste forsøk, som gav Lions ballen og førte til at Chicago tapte kampen 34–30. Uken etter, mot Houston Texans, tok han imot ni pasninger for 123 yards og en touchdown i en 36–7 seier, som også gav ham 1 000 mottatte yards for andre sesong på rad. Han passerte 100 mottatte pasninger i en sesong for første gang i sin karriere uken etter, da Bears møtte hans forrige lag Jacksonville Jaguars, hvor han tok imot 103 yards og Bears vant 41–17. Robinson avsluttet sesongen med 102 mottakelser for 1 250 yards og seks touchdowns. Robinsons tangerte Matt Forte for nest flest mottakelser i en sesong i lagets historie med 102.
2021
Den 9. mars 2021 plasserte Bears sin franchise tag på Robinson. Han signerte en 1-årig tender 24. mars. I løpet av sesongen tok Robinson imot 38 pasninger for 410 yards og en touchdown i løpet av 12 kamper.
Los Angeles Rams
Den 17. mars 2022 signerte Robinson en 3-årig kontrakt verdt $46,5 millioner med Los Angeles Rams. Den 29. november 2022 ble han plassert på injured reserve.
Pittsburgh Steelers
Den 21. april 2023 ble Robinson byttet til Pittsburgh Steelers sammen med et pick i syvende runde mot et høyere pick i samme runde.
Personlig liv
Robinson ble oppdratt av Tracie og Allen Robinson Sr. og har en søster, Ashley. Han studerte telekommunikasjon ved Penn State. Han har en interesse for idrettsjournalistikk og trenerjobben. Mens han var i Jacksonville var Robinson med på å starte Within Reach Foundation, som støtter utdannelsesprogrammer for barn.
I media
Robinson var med i en episode i sjette sesong av Ink Master sammen med Tony Jefferson, Khaseem Greene, Keith Pough, Darius Slay, og Kamerion Wimbley.
Ironija sudby. Prodolzjenije
'Ironija sudby. Prodolzjenije' (originaltittel: Ирония Судьбы. Продолжение) er en russisk film fra 2007 regissert av Timur Bekmambetov.
Metadriopea
Metadriopea er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Levevis
Larvene lever i død ved.
Utbredelse
Arten lever på Filippinene.
Christianssands Seilforening
Christianssands Seilforening (CSF) er en seilforening i Kristiansand. Foreningen ble stiftet 16. juli 1881 og er fortsatt meget aktiv. Foreningen er tilknyttet Vest-Agder Seilkrets i Norges Seilforbund.
Foreningens hovedanlegg er Seilloftet i gjestehavna i Kristiansand. Foreningen har også en stor brygge og egen hytte/startbu på Kjeltringholmen i Kristiansandsfjorden, til fri benyttelse for foreningens medlemmer. Foreningen arrangerer kurs og regattaer for alle aldre. CSF holder også nybegynnerkurs for folk i alle aldre.
Norsk Veteranskibsklub
Norsk Veteranskibsklub (NVSK) er en klubb i Oslo, stiftet i 1964 med formål å skape interesse for den maritime kulturarv. Klubben eier dampskipene DS «Børøysund» og DS «Styrbjørn».
Iphigenellidae
Iphigenellidae er en av 25 familier i overfamilie Gammaroidea (parvorden Gammaridira, infraorden Gammarida) - innenfor Senticaudata-gruppen av amfipoder. Gruppens arter lever som bentiske bunndyr og kjennes fra Gammaridea-arter på avvikende morfologi i halepartiet. Denne gruppens arter lever i både ferskvann og i havet, men primært i Kaspihavet, Azovhavet og i elvene i Russland.
Den ene slekten med tre arter ble alle beskrevet av den norske marinbiologen Georg Ossian Sars.
Gruppens taksonomi
Gruppen ble systematisert på ny i 2003. En moderne oppdatering av systematikken gis nedenfor i lys av 2013-revisjonen med basis i WoRMS-databasen.
Henriette Augusta av Lippe-Detmold
Henriette Augusta (født 26. mars 1725, død 5. august 1777) var en tysk prinsesse som ble gift hertuginne av Slesvig-Holsten-Sønderborg-Glücksborg.
Hun var datter av Simon Heinrich Adolf til Lippe-Detmold (1694–1734) og Joanna Wilhelmine av Nassau-Idstein (1700–1756). Den 19. juni 1745 giftet hun seg i Detmold med hertug Frederik av Slesvig-Holsten-Sønderborg-Glücksborg, eldste sønn av hertug Philip Ernst.
Den 30. mai 1756 ble hun dame de l'union parfaite. Etter at ektemannen døde, kjøpte hun i 1767 Nordborg som hun flyttet hun i året etter. Her døde hun 5. august 1777 og ble i slutten av samme måned ført til Glücksborg og bisatt der.
Barn
Paret fikk følgende barn:
Psy-Group
Psy-Group er et tidligere Israelsk etterretningsbyrå som var eid av Joel Zamel og drevet av Royi Burstein fra Petah Tikva. Byrået ble lagt ned etter avsløringer om at det var under etterforskning av spesialetterforsker Robert Mueller. Psy-Group hadde gjennomført ulike aksjoner, herunder manipulering av sosiale medier og forsøk på å få tak i fortrolig informasjon. Royi Burstien, en tidligere oberstløytnant i den israelske hæren, ledet en etterretningsavdeling før han etablerte Psy-Group.
Selskapet
Psy-Groups eierstruktur var fragmentert, med bankkonto på Kypros under et selskap kalt IOCO, som var eid eller delvis eid av selskapet Protexer Ltd. og Cornell Enterprises SA registrert på De britiske Jomfruøyer, som i sin tur ble administrert av Salix Services AG i Zürich. Eierskapet av IOCO ble endret årlig. Protexer sitt datterselskap MGTM Financial Services Limited er eid av Metropol Group i Moskva og drives av Mikhail Slipentsjuk. Psy-Group opererte i starten under navnet Invop Ltd. som ble grunnlagt 22. desember 2014. De fleste av de Israel-baserte ansatte kom fra samme utdannelsesinstitusjon som Joel Zamel. Blant de ansatte var Eitan Charnoff som tidligere hadde arbeidet ved IDF sin avdeling for sosiale medier som drev iVote Israel 2016, en kampanje for å få mobilisert amerikanere til valgkampen i Israel.
Psy-Group opererte internasjonalt. De forsøkte å få Donald Trump som klient i 2016. I forsøket på å verve seg selv til Trumps kampanje hadde Joel Zamel med seg den libanesiskfødte forretningsmannen George Nader på et møte med Trumps sønn Donald Trump jr. i Trump Tower på Manhattan i august 2016. Nader som skal ha betalt Zamel 2 millioner dollar for fremstøtet, soner en fengselsdom på 10 år etter å ha blitt dømt for overgrep mot mindreårige.
Psy-Group og Black Cube gjorde også tilnærminger til det Israelske Departementet av Strategiske Spørsmål, men deres tilbud om å bistå med å bekjempe BDS-bevegelsen ble avvist, til fordel for PR-byrået Kela Shlomo. Derimot klarte selskapet å få finansiering til en kampanje mot pro-palestinsk aktivisme ved amerikanske utdanningsinstitusjoner i 2016.
Scott Mortman håndterte Psy-Groups amerikanske kunder, han var tidligere rådgiver ved statsministerens kontor i Israel og arbeider for Greenberg Traurig LLP (som Marc L. Mukasey og Rudy Giuliani begge har jobbet sammen med, begge representerer Donald Trump og Mukasey representerer Zamel).
22. oktober 2018 sendte senator Richard Blumenthal brev til Facebook, Google, Reddit og Twitter og ba hvert selskap om redegjørelse for hvorvidt Psy-Group og andre selskaper tilknyttet grunnlegger Joel Zamel - herunder Wikistrat og White Knight - hadde kjøpt annonser eller brukt falske kontoer på deres plattformer.
Psy-Group benyttet hyppig den israelske mediepersonligheten og tidligere journalisten Emmanuel Rosen til oppdrag der målet var å ramme en motpart med negativ medieoppmerksomhet. Et eksempel på dette er en kampanje som det canadiske investeringsselskapet West Face Capital Inc. fikk oppleve.
AntAC
I 2011 ble organisasjonen Anticorruption Action Centre (AntAC) opprettet i Ukraina for å adressere den omfattende korrupsjonen i landet. Våren 2017 begynte to videoer å sirkulere på sosiale medier der det i det som fremsto som nyhetsklipp fra en TV-stasjon ble påstått at AntACs leder Daria Kalenjuk hadde underslått donasjoner til organisasjonen. Påstandene var falske og videoene var spilt inn av en skuespiller, men det var ikke mulig å spore hvem som hadde produsert videoene. I noen tilfeller ble videoene sitert av ukrainske nyhetsmedier, og riksavdokat Jurij Lutsenko satte i gang etterforskning av organisasjonen. En annen av organisasjonens frontfigurer ble i 2018 angrepet og sprøytet med en kjemisk væske som gjorde at han måtte behandles på sykehus med etseskader.
Først i 2019 ble det kjent at det var Psy-Group som sto bak de to falske videoene, etter at canadiske journalister hadde gransket en sak hvor en kroatisk kvinne via en stråmann var blitt engasjert i aktiviteter for å sverte AntAC. Det kom også frem at Psy-Group hadde Serhej Lesjsjenko som et mål, han var den mest profilerte politikeren med aktiv støtte til AntAC.
I forbindelse med disse avsløringene ble det fra tidligere ansatte hevdet at Psy-Group samarbeidet med russiske oligarker som hadde interesser i å bekjempe motstanden mot ukrainsk korrupsjon.
Brunstad Christian Church
I 2019 gjennomførte det amerikanske magasinet The New Yorker en granskning av Psy-Group. Det ble da avdekket at ett av selskapets sverteoppdrag var bestilt mot det internasjonale trossamfunnet Brunstad Christian Church som har sin opprinnelse i Norge. En journalist i den norske avisen Tønsbergs Blad ble forledet til å utveksle informasjon med Emmanuel Rosen i Psy-Group i den tro at det var en journalistkollega han kommuniserte med. Det kom frem at påvirkningsoperasjonen var bestilt fra Amsterdam og var iscenesatt av nederlenderen Jonathan van der Linden som sivilrettslig og strafferettslig er dømt for å ha underslått 8 millioner Euro fra en ideell stiftelse med relasjoner til trossamfunnet. BCC engasjerte et internasjonalt etterforskningsbyrå til å gjennomføre en gransking av Psy-Group sin påvirkningsoperasjon bl.a. ved hjelp av tidligere ansatte i Psy-Group, og også her ledet sporene til Russland. Trossamfunnet har hevdet å ha dokumentasjon på at operasjonen ble prissatt til 1,8 millioner Euro, og at det ble betalt et forskudd på en halv million Euro. Jonathan van der Linden og hans medhjelpere har innrømmet kontakt med Psy-Group og at de ble tilbudt et påvirkningsoppdrag, men nekter for å ha signert eller å ha betalt for dette. En av disse var Ben van Wihje som i 2020 truet med å gå til søksmål mot BCC dersom de ikke dementerte påstandene om at han sto bak. BCC nektet å dementere, men søksmålet har ikke blitt realisert.
Basert på påstander fremsatt fra nettverket rundt Jonathan van der Linden iverksatte Økokrim i 2017 på eget initiativ en etterforskning av finanstransaksjoner knyttet til de to BCC-profilene Bernt Aksel Larsen og Kåre J. Smith. Narrativet var at disse to hadde beriket seg selv personlig ved å tappe trossamfunnet for penger. Først sommeren 2019 ble de to klar over at det pågikk en slik etterforskning, og i august 2020 ble saken henlagt som «intet straffbart forhold bevist», en formulering som benyttes når det samlede bevisbilde taler sterkt mot at en straffbar handling har funnet sted.
NRK Brennpunkt sendte i november 2020 en dokumentar hvor de med Jonathan van der Linden og Ben van Wihje som kilder fremsatte de samme hypoteser som Økokrim hadde renvasket Larsen og Smith for, nemlig at de hadde beriket seg personlig ved å låne av trossamfunnets innsamlede midler. Opptakene med van der Linden ble gjort før Økokrims henleggelse, og like før programmet gikk på luften vedgikk han overfor TV-kanalen at påstandene ikke var troverdige og ønsket å trekke tilbake sine uttalelser til programmet. NRK inkluderte likevel opptakene i dokumentaren hvor det også ble hevdet at det ikke fantes dokumentasjon for at påstandene om at en påvirkningsoperasjon var bestilt og betalt. Til tross for at Tønsbergs Blad hadde innrømmet å ha utvekslet informasjon med Emmanuel Rosen i Psy-Group, hevdet NRK at de ikke kunne finne holdepunkter for at en påvirkningsoperasjon hadde funnet sted.
David Irving
David John Cawdell Irving (født 24. mars 1938 i Hutton ved Brentwood i Essex i England) er en omstridt britisk forfatter og selvlært historiker som har skrevet nærmere tretti bøker om den andre verdenskrig. Blant bøkene er The Destruction of Dresden og biografier om Hermann Göring, Joseph Goebbels, Erhard Milch og Winston Churchill. Størst oppmerksomhet og de høyeste salgstallene fikk Irving som forfatter da han i 1977 utga Hitler's War, en biografi om Hitlers krigsår. Irvings faglige meritter er både omstridte og bestridte, og han regnes som svært kontroversiell, noe som understrekes av at åtte land nekter Irving innreise. Mens mange andre historikere vil berømme Irving for hans evne til å spore opp ukjente kilder, avviser de som oftest hans tolkninger av kildene som lite troverdige. Irving satt fengslet i Østerrike i 13 måneder, fra 2005 til 2006, etter å ha blitt arrestert og dømt for å ha «benektet holocaust» under et foredrag i 1989.
Til tross for at hans forfatterskap i all vesentlighet knytter seg til andre temaer enn holocaust, har Irving siden 1988 vært mest kjent som holocaustbenekter. Denne betegnelsen avviser han imidlertid selv, idet han har argumentert for at drapene på jøder under den andre verdenskrig ikke skjedde som følge av en bevisst plan og at gasskamrene ikke fantes. Irvings oppfatninger om holocaust var et hovedtema i den svært medieomtalte injuriesaken som han førte mot Deborah Lipstadt i 2000, en rettssak han tapte.
Tidlig liv
Irving ble, sammen med tvillingbroren Nicholas, født i Hutton i nærheten av Brentwood i England. Hans far, John James Cawdell Irving (1898–1967), var kommandør i Royal Navy, mens moren Beryl var illustratør. Under andre verdenskrig tjenestegjorde faren på den lette krysseren HMS «Edinburgh», som ble senket av en tysk undervannsbåt i Barentshavet den 2. mai 1942. Faren overlevde, men brøt kontakten med sin familie. Senere i livet møtte Irving sin far bare to ganger. Irving viste ifølge Nicholas allerede i barndommen en sans for provokasjoner. Som seksåring gjorde han for eksempel nazihilsen under et tysk bombeangrep. Narrestrekene hans var særlig rettet mot autoritetspersoner. Etter å ha blitt uteksaminert ved Brentwood School i Essex, studerte Irving fysikk ved Imperial College London, men innstilte studiene av økonomiske grunner før han rakk å oppnå en akademisk grad. Han studerte aldri historie. I studietiden var Irving redaktør for studentavisen Phoenix og ble i 1959 også redaktør for London University Carnival Committees Carnival Times, hvor han blant annet rakk å havne i søkelyset ved å antyde at massemediene ble eid av jøder og komme med støtteerklæringer til Sør-Afrikas apartheidregime. Det vakte anstøt da Irving i et av numrene kalte Hitler «den største forenende kraften som Europa har kjent siden Charlemagne.» Irving hevdet imidlertid at innholdet i avisen var ment som satire, men collegeledelsen var ikke av samme oppfatning, og han trakk seg deretter som redaktør.
The Destruction of Dresden – Irvings bokdebut
Etter de avbrutte studiene ønsket Irving å gå inn i det britiske flyvåpenet, Royal Air Force, hvor begge av hans brødre gjorde karriere, men han ble avvist av medisinske årsaker. Irving forlot deretter Storbritannia og slo seg ned i Tyskland, hvor han arbeidet på stålverket til Thyssen i Ruhr-området i den hensikt å forbedre sine tyskkunnskaper. Der kom han i kontakt med en kollega som innviet ham i historien om de alliertes bombing av Dresden. Han flyttet senere til Spania, hvor han arbeidet som kontorist på en britisk flybase. I 1961–1962 skrev han en samling på 37 artikler om den allierte bombekrigen, Wie Deutschlands Städte starben, for det tyske magasinet Neue Illustrierte. Disse artiklene dannet utgangspunkt for hans første bok, The Destruction of Dresden (1963), hvor han gjennomgikk den allierte bombingen av Dresden i februar 1945. På dette tidspunktet var det allerede et begynnende oppgjør i Storbritannia med terrorbombingen mot tyske byer, og boken fikk stor oppmerksomhet og ble en bestselger i både Storbritannia og Vest-Tyskland. I boken satte Irving antallet drepte i Dresden til 135 000. Kort tid etter utgivelsen kom han over en kopi av Tagesbefehl No. 47 hvor antallet drepte ble beregnet til 202 000-250 000. Dette tallet tok Irving med i den neste utgaven av boken. Imidlertid ble det snart fastslått at det virkelige tallet drepte var på 25 000-35 000, og at Tagesbefehl No. 47 var en forfalskning. Denne avsløringen tok ikke David Irving hensyn til, og han fortsatte å bruke forfalskningen som kilde i senere utgaver av boken.
Fylkesvei 6850
Fylkesvei 6850 (Fv6850) går mellom Hopla kai iog Hopla i Levanger kommune.
David Irving
En karriere i kontroversenes landskap
I november 1963 ble Irving også på andre måter et tema i britiske avisers spalter. For han hadde tilkalt politiet da han mistenkte at tre menn forsøkte å ta seg ulovlig inn i leiligheten til ham og hans daværende kone. Gerald Gable ble arrestert, og sammen med to andre tilstod han å ha brutt seg inn hos Irving for å stjele papirer som de håpet skulle avsløre Irvings kontakter med nynazistiske grupper. Gable startet senere det anti-nazistiske magasinet Searchlight og ble et nærvær som Irving stadig skulle få merke.
Fylkesvei 6850
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 104 (Nord-Trøndelag).
David Irving
En karriere i kontroversenes landskap
Irving hadde allerede flere bøker på planstadiet, og mottakelsen til hans debutbok oppmuntret ham bare til å satse videre på en karriere som forfatter på fulltid. Han ga opp planene om å fullføre en universitetsgrad og fikk i stedet kontrakt på to bøker. Den ene av dem, en bok om det tyske V2-programmet, The Mare's Nest, fulgte allerede i 1964. Både denne og hans kommende bok, The Virus House, utgitt i 1967, om det tyske atomvåpenprogrammet dro nytte av at svært mange viktige tidsvitner stadig levde i beste velgående.
Bokutgivelsene Accident: The Death of General Sikorski og The Destruction of Convoy PQ 17 førte til enda flere medieoppslag for David Irving, om enn av det sterkt kritiske slaget. I førstnevnte bok, også den utgitt i 1967, påstod Irving at Winston Churchill stod bak dødsfallet til den polske eksillederen general Wladyslaw Sikorski. Den tyske populærhistoriker Rolf Hochhuth grep fatt i dette, og skrev samme år et teaterstykke med identisk plot i 1967, noe som gav Irvings utgivelser ytterligere oppmerksomhet, og som fikk Churchill-familien til å vurdere søksmål. Det ble imidlertid raskt avslørt at Irvings påstander om at Sikorskis død skulle ha skyldtes sabotasje, trolig var helt uten røtter i de faktiske omstendigheter, men snarere basert på feillesning av dokumentene og annet slett arbeid fra Irvings side. Mer kritikk mot Irving kom også i boken som Carlos Thompson skrev om saken, The Assassination of Winston Churchill. Irvings svar til Thompson kom i form av et injuriesøksmål. Søksmålet førte ikke frem, men endte derimot med at Irving selv måtte betale saksomkostningene.
I 1968 kom The Destruction of Convoy PQ 17, hvor Irving fremstilte konvoisjefen, kommandør Jack Broome, som uansvarlig og klandret ham for konvoiens store skipstap. Broome saksøkte deretter Irving for injurier. Den påfølgende rettssaken i 1970 endte med at Irving ble dømt til å betale 45 000 pund (hvorav 40 000 pund i erstatning), det meste av hva han og hans familie hadde av sparepenger. Boken ble også trukket tilbake fra markedet. I en avisartikkel samme år hånet Irving en kvinnelig journalist. Resultatet ble nok et injuriesøksmål, men en offentlig unnskyldning fra Irving hindret saken i å komme for retten. Slik vant han tidlig rykte som en høyst kontroversiell forfatter av bøker om Andre verdenskrig.
Irving hadde allerede gjort det til sitt varemerke å basere sine bøker utelukkende på primærkilder. Han begynte å hevde – helt feilaktig – at han var den eneste av historikerne som forsket på den nasjonalsosialistiske perioden som drev arkivgranskning; de andre var bare «kopister». Sin forakt for etablerte historikeres arbeid viste han ved konsekvent å la være å benytte deres avhandlinger som kilder til sine egne bøker. Likevel plasserte han seg gjerne i selskap med profesjonelle historikere, og fremstilte seg som en av dem, men hevdet at han var dyktigere enn utdannede historikere.
Hitler’s War
På et tidlig stadium i skrivekarrieren varslet Irving at han ønsket å skrive en bok om Hitler. Bokavtalen ble inngått i 1965. Imidlertid måtte han først beskjeftige seg med en del kortsiktige prosjekter for å klare seg økonomisk, slik som da han samme år oversatte Wilhelm Keitels memoarer til engelsk. Arbeidet ga et magert økonomisk utbytte, men åpnet derimot døren til det Irving selv kalte «Den magiske sirkelen». Det var et nettverk bestående av Hitlers sekretærer, adjutanter, tjenere, sjåfører og andre menige medarbeidere, som fortsatte å holde kontakten med hverandre etter krigen. Deres beundring for Hitler hadde ikke bleknet gjennom årenes løp, noe som gjorde et sterkt inntrykk på Irving, desto mer fordi han merket seg at dette var velutdannede mennesker. De vakte Irvings aktelse og tiltro, noe han selv villig innrømmet mange år senere. Deres tillit til Irving ble på sin side styrt av vissheten om at han ikke hadde noen anti-nasjonalsosialistisk dagsorden. Møtene med dem skulle få stor innvirkning på hans research, for kretsen betrodde ham en hel del nytt kildemateriale. Dokumentasjonsmengden vokste dermed kraftig, slik at det skulle gå mange år før han kunne fullføre Hitler-boken. Behovet for inntekter fortsatte imidlertid å melde seg, og også inn i 1970-årene valgte han å arbeide på noen mindre ambisiøse prosjekter. Viktigst blant disse var en biografi om Erhard Milch, utgitt i 1973.
Uvanlig nok ble bokverket om Hitler først utgitt i Vest-Tyskland, i 1975, og da under navnet Hitler und Seine Feldherren. Boken, som Irving selv betraktet som sitt Magnum opus, fikk en kritisk mottagelse, selv om det vanket ros for Irvings fremlegging av nytt kildemateriale. Forleggeren hadde imidlertid fjernet noen av bokens mest kontroversielle påstander, noe som utvilsomt medførte at de sterkeste reaksjonene uteble. Ikke desto mindre var Irving så opprørt over forleggerens grep at han senere fikk stanset videre salg av Hitler und Seine Feldherren, inntil han til slutt fant en ny utgiver som godtok hans originale manuskript. Irving hadde opprinnelig samtykket i utelatelsene, men bare i vissheten om at forlaget ellers ville nekte å utgi boken. Irving fikk likevel anledning til å hevde, i bokens innledning, at Anne Franks dagbok var en forfalskning. Følgene ble at forlaget måtte betale injurieerstatning til Annes far, Otto Frank.
Først to år senere, i 1977, forelå den engelskspråklige utgaven, som bar navnet Hitler’s War. De britiske og amerikanske forleggerne hadde gått god for bokens faglige innhold, og følgelig kunne man her finne de utdragene som var strøket fra den tyske utgaven.
I boken, hvis formål skulle være å fremstille krigen slik den tok seg ut fra Hitlers perspektiv, ble Hitler beskrevet som en rasjonell, respektabel og intelligent politiker. Ifølge Irving skulle Hitlers eneste mål ha vært å øke Tysklands velstand og innflytelse i Europa. Han utviste her en beundring og sympati for Tysklands diktator som heretter skulle forbli et kjernepunkt i hans virksomhet som forfatter, skribent, taler og foredragsholder.
Det mest oppsiktsvekkende i Hitler’s War var likevel påstandene om at Hitler ikke hadde beordret folkemordet på jødene og at Hitler ikke en gang hadde visst om jødeutryddelsen før tidligst i 1943. Irving var tydeligvis selv opptatt av å rette oppmerksomheten mot akkurat disse påstandene, i det han frontet dem allerede i bokens innledning.
I startfasen fikk boken en til dels velvillig mottakelse fra både publikum og media. Den nådde syvendeplass på de britiske bestselgerlistene, og blesten rundt boken ble underbygget av Irvings dokumentarfilm, også den kalt Hitler’s War, som ble vist på britisk TV. Samtidig kom det en massiv og entydig reaksjon fra de fremste ekspertene på temaene som Hitler’s War omhandlet. Hovedpunktene i deres kritikk av boken var som følger:
Påstandene om Hitlers angivelige uskyld og uvitenhet i forhold til holocaust ble avvist som absurde av et samlet historikerkorps. Den tyske historikeren Eberhard Jäckel avdekket dokumentasjon som viste at Irvings tese var basert på uriktig kildebruk og regelrett villedende bevisførsel. Han kunne også avsløre at det ikke eksisterte noen «dokumentkjede» som beviste denne påstanden, stikk i strid med hva Irving hadde hevdet.
Etter Hitler’s War
Irvings tilbøyelighet til å betrakte tyske motstandsbevegelsen mot Hitler som forræderi, kom nok en gang frem i en liten trykksak som han i 1978 lot distribuere i Vest-Tyskland: Verrat und Widerstand im Dritten Reich. Dette var på et tidspunkt da tyske motstandsfolk som kjempet mot Hitler og det nasjonalsosialistiske regimet forlengst hadde vunnet bred anerkjennelse i vesttysk historiekultur og historieoppfatning.