cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Robert Venturi
Biografi
Han er tillagt utsagnet «Less is a bore» som speiler Ludwig Mies van der Rohes utsagn «Less is more».
Viktige arbeider
The Vanna Venturi House, tegnet for Venturis mor, ble regnet som et «mesterverk i moderne amerikansk arkitektur» av United States Postal Service i mai 2005.
Erik Stenkilsson
Erik Stenkilsson var vestgøternes kandidat til den svenske kronen i 1066 da gamlekongen Stenkil døde på sotteseng.
Riket ble i praksis delt mellom Erik og broren Erik Hedningen som var motkandidat. Begge stupte innen et år i krigen om den svenske tronen som fulgte.
Greindreper
Utseende
En middelsstor til stor (vingespenn 38 – 75 mm, hunnen større enn hannen) og kraftig, hvit sommerfugl med svarte flekker. Hannens antenner er fjærformede i den indre halvdelen, trådformede i den ytre, mens hunnens antenner er trådformede. Hodet og forkroppen (thorax) er kledt med hvite hår, forkroppen med seks svarte flekker på ryggen. Bakkroppen er mørkere med antydning til tverstriper. Vingene er forholdsvis smale, tynt bestøvede og delvis gjennomsiktige. De er hvite med tallrike blåaktig svarte, runde flekker, særlig på forvingen, noe som har gitt arten sit engelske navn: Leopard moth. Larven er lysgul med mørke vorter og mørkbrun hodekapsel.
Levevis
Arten lever i skogbryn, hager og parker. Den forekommer relativt ofte i parker inne i storbyer, blant annet i Frognerparken i Oslo. Larvene borer i greiner og tynne stammer av mange ulike løvtrær, og kan gjøre noe skade på frukttrær. Larveutviklingen tar to år. Den fullvoksne larven forpupper seg i en gang i veden som åpner seg i et hull dekket med et lokk av silke. Før puppen klekkes, kryper den halvveis ut av hullet, og puppehuden blir sittende igjen i åpningen. De voksne sommerfuglene flyr i juni – august og kommer gjerne til lys.
Utbredelse
Den er utbredt i Nord-Afrika, i det meste av Europa og i det nordlige Asia til Stillehavet i Øst-Sibir. Dessuten er den innført til Nord-Amerika. I Norge forekommer den på Sørlandet og på Østlandet nord til Oslo.
Nord-Troms Museum
Nord-Troms Museum ble stiftet den 20. mai 1979 etter initiativ blant annet fra Historielaget. Hovedoppgaven til museet er bevaring, forvaltning, dokumentasjon, formidling av og forskning omkring kulturarven i Nord-Troms. På de kulturhistoriske anleggene i regionene vises tverrsnitt av kulturhistorien. Nord- Troms Museum eies av og har sitt virkefelt innenfor de seks kommunene Lyngen, Storfjord, Kåfjord, Nordreisa, Skjervøy og Kvænangen. Det er et desentralisert museum med både historiske anlegg og kontorer i hver av disse kommunene. De historiske anleggene gir et tverrsnitt av regionens kulturhistorie. Museet ser på det å ta vare på disse anleggene som en viktig oppgave. Dette spesielt fordi det i regionen finnes få gamle bygg da store deler av bebyggelsen i dette området ble brent av tyskerne under deres tilbaketrekning fra området mot slutten av andre verdenskrig.
Nord-Troms Museum har en stor fotosamling på DigitaltMuseum.
Gamslett fiskarbondegård
Gamslett fiskarbondegård ligger på Svensby i Lyngen kommune. Gamslett er en typisk fiskarbondegård som kan dateres tilbake til 1700-tallet. Bosettinga i området rundt Gamslett er gammel. Av skriftlige kilder går det frem at det allerede i 1569 bodde folk her, og gården hadde fast bosetting i 1610. Gamslett fiskarbondegård består i dag av en rekke bygninger. Den eldste delen av gården består av stua, stallen, lågfjøset, bua og naustet. I tillegg finnes en hage som inneholder tradisjonelle planter og trær fra området.
Gamslett inneholder Alf Gamsletts samlinger. Han levde hele livet på gården, og begynte innsamlingsarbeidet i 1930-åra. Han utførte et systematisk arbeid som resulterte i utstilling i eget hus som ble betraktet som et lite bygdemuseum. Gjenstandene gir et innblikk i livet til folkene som levde her, og hverdagen til fiskarbonden.
Skibotn Markedsplass
Skibotn Markedsplass er museets hovedanlegg i Storfjord kommune. Markedet i Skibotn hadde sin storhetstid på 1800-tallet og var det største og viktigste handelsmarkedet i Nord-Troms. Av de gamle handelsbodene på markedsplassen er bare to bevart. Disse er sannsynligvis de eneste bygningene som er igjen etter markedshandelen på Nordkalotten. Sammen med to rekonstruerte handelsboder danner disse museumsområdet Markedsplassen. Markedsplassen var også en viktig møteplass og misjoneringsplass for Læstadianere i regionen.
Holmenes Sjøsamiske gård
Holmenes Sjøsamiske gård ligger i Kåfjord kommune og har som oppgave å formidle om livet som sjøsame i regionen, da med hovedfokus på førkrigshistorie. Gården dateres til midten av 1800-tallet. Gammetufter i terrenget rundt vitner om at den sjøsamiske bosettingen har langt eldre røtter. Selve gården består av våningshus, fjøsgamme, stall og sjåer samt sommerfjøs. Ved sjøen ligger en rekke med sjøbuer, hvorav den ene hører til gården. Fjærbuene er små bygninger i strandkanten til oppbevaring av husgeråd og fiskeutstyr.
Tørfoss kvengård
Tørfosstunet ligger i Reisadalen, om lag 15 kilometer fra Storslett i Nordreisa kommune og har som hovedmål å formidle kvensk kultur og historie. Gården Tørfoss ble ryddet på 1750-tallet og består av våningshus, bårstue, røykbadstu, driftsbygning og tre buer; kjøttbu, oste- og klesbu og redskapsbu. Røykbadstua er bygd etter den kvenske skikken i lafta tømmer, og er etter gammel tradisjon plassert i god avstand fra de andre husene på grunn av brannfaren. Våningshuset på Tørfoss er bygd i 1931, mens ei av buene trolig stammer fra den første bosettingen på gården på 1700-tallet.
Maursund gård
Maursund ligger på Kågen i Skjervøy kommune og er et gammelt handelssted som var av stor regional betydning på 17-og 1800-tallet. Virksomheten stammer tilbake til 1600-tallet. Av alle bygg som stod på gården er det kun hovedhuset som er bevart. Hovedbygningen som kan dateres tilbake til 1770-tallet er et stort midtgangshus. Bygningen er symmetrisk utformet og er preget av Louis-Seize stilen, som ses spesielt i portalen. Portalen og fasaden ligger vendt mot sjøen, noe som var vanlig på den tiden da sjøen var hovedferdselsåren. Hovedbygningen ble fredet i 1942. Museet har i tillegg satt opp et naust og en sanitærbygning. Naustet er en rekonstruksjon av et fembøringsnaust som sto på gården tidligere. Sammen med hovedhuset danner bygningene museumsområdet Maursund handelssted.
Flerbrukshuset i Kvænangen
Museet disponerer lokaler i Flerbrukshuset. Det ligger i Burfjord i Kvænangen kommune. Her har museet sitt hovedmagasin som består av ca. 17 000 regionale gjenstander. Museet har også utstillingslokaler som viser ulike vandreutstillinger
Festningstunnelen
Festningstunnelen er den vestligste delen av Operatunnelen, en motortrafikkvei-tunnel på under Oslo sentrum. Den binder sammen delen Bjørvikatunnelen i øst med resten av E18 i vest. Tunnelen har to løp med tre felt i hvert løp. Det er ramper for trafikk til (610 m) og fra (574 m) Dronning Mauds gate, til Skippergata (252 m), samt klargjort for fremtidige ramper mot den prosjekterte Slottsparktunnelen. En rampe fra Børsen (121 m) ble åpnet 2012. Tunnelen er meter lang. Laveste punkt i Festningstunnelen er 45 meter under havnivå.
Rødveps
Rødveps (Vespula rufa) er en art i familien stikkeveps.
Festningstunnelen
Tunnelprosjektet ble opprinnelig kalt Fjellinjen, som nå er navnet på bompengeselskapet som krever inn penger i bomringen rundt Oslo. Tunnelen ble åpnet i januar 1990. Den ble kalt Oslotunnelen fram til 1998, da den skiftet navn til Festningstunnelen for å unngå forveksling med jernbanetunnelen Oslotunnelen mellom Oslo S og Skøyen.
Etter åpning av den nye senketunnelen i Bjørvika fikk hele det nå sammenhengende tunnelsystemet nytt navn, Operatunnelen.
Rødveps
Utbredelse
Rødveps er utbredt i Europa og Asia, øst til Japan. I Norge finnes den i hele landet.
Utseende
Rødveps varierer i størrelsen og dronningen er mellom 17-20 millimeter lang. Arbeidere er 12-16 millimeter lange. Fargene er typiske for stikkvepser, gult og svart. Første ledd av bakkroppen er rødlig, men utbredelsen av rødfargen kan variere. Vingene er svakt brunlige.
De store fasettøynene har en kraftig innskjæring i fremkanten, slik at de får en C-form. På toppen av hodet, mellom fasettøynene, finnes tre punktøyne.
Hunner (arbeidere) til rødveps har et «ankerformet» svart merke i ansiktet (munnskjoldet). «Ankermerket» i ansiktet kan variere i fasong, i tillegg finnes et lignende merke i ansiktet hos flere andre arter, som hos jordveps (Vespula vulgaris) og hos flere av artene i slekten langkinnet stikkveps (Dolichovespula). Hanner bestemmes helst på forskjeller i genitaliene.
Rødveps hører til i slekten av kortkinnet stikkveps (Vespula), der avstanden mellom fasettøyets nedre kant og kjeven er svært liten, mindre enn følehornets bredde.
Arbeiderne er sterile hunner som har eggleggningsrøret omdannet til en stikkebrodd. Brodden har noen små mothaker, men disse er for små til at brodden sitter igjen, derfor kan samme veps stikke flere ganger. Brodden står i forbindelse med giftkjertler. Normalt er giften ufarlig for mennesker, men enkelte kan få allergiske reaksjoner.
Levevis
Rødveps er rovdyr og lever av andre mindre dyr, ofte larver til insekt som lever i vegetasjonen. Dersom byttet har bein eller vinger, fjernes disse med de kraftige kjevene. Larvene blir matet med en blanding av byttedyr, nektar og spytt.
Rødveps hører til blant de sosiale insektene og danner svermer. De bygger underjordiske bol, vanligvis gjemt i mose eller lignende. Det er også observert bol i hulrom på hus. Bolet er på sitt største utpå sensommeren. Inntil da har larvene blitt utviklet til sterile arbeidere, men nå dannes hanner og kjønnsmodne hunner. Disse parer seg. Hver høst (vinter) dør svermen ut og bare de befruktede hunnene, kalt dronningene overlever vinteren. Om våren danner hver dronning en ny sverm.
Angoragarn
Angoragarn er garn fremstilt fra hår fra angorakanin. Et lignende garn, mohair, fremstilles av hår fra angorageit. Garnet er særdeles lett og luftig og med et silkeaktig skinn. Angora er varmere og lettere enn saueull ved at angorafiberen er hul. For rettmessig å kunne omtales som angoragarn, skal det ikke inneholde mer enn 7 prosent andre fibre.
Arnaud Coyot
Arnaud Coyot (født 6. oktober 1980 i Beauvais, død 24. november 2013 i Amiens) var en profesjonell fransk landeveissyklist.
Han døde i en bilulykke, 33 år gammel, året etter at han la opp som profesjonell syklist.
Markus Eichler
Markus Eichler (født 18. februar 1982 i Varel, Niedersachsen) er en profesjonell tysk landeveissyklist.
Erik Hedningen
Erik Hedningen var de åsatroenes kandidat til overta den svenske tronen etter gamlekongen Stenkil døde på sotteseng i 1066. Vestgøterne ville derimot ha Stenkils sønn kristne Erik Stenkilsson som konge.
Erik Hedningen var faktisk også sønn av Stenkil, og i den striden som fulgte døde de begge i kamper innen et år. Riket var i praksis delt så lenge krigen varte. Striden endte med at Halstein som også var sønn av Stenkil overtok makten, muligens sammen med sin betydelig mer viljesterke og hensynsløse bror Inge Stenkilsson den eldre. Årene mellom 1066 og 1088 ble preget av stor politisk turbulens med et stort antall kjente og kanskje også ukjente kandidater til den svenske tronen.
Amaldus Nielsens plass (Vestkanttorvet)
Amaldus Nielsens plass (kalles også Vestkanttorvet) er en plass med park og markedsplass på Frogner i Oslo.
Beliggenhet og navn
Amaldus Nielsens plass ligger ved Professor Dahls gate i øst og nordøst, Tidemands gate i nordvest, Eckersbergs gate i sydvest, og direkte til bebyggelse i syd. Plassen ligger helt nord i strøket Frogner på grensen mot Majorstua og Hegdehaugen, cirka 300 meter fra Frognerparkens nordøstlige hjørne (Frogner stadion).
Plassen ble i 1934 oppkalt etter den norske maleren Amaldus Nielsen (1838–1932), som fra 1870-tallet bodde på Bernerløkken i Majorstuveien 8, et par hundre meter fra plassen. Inntil 1934 het plassen Professor Dahls plass.
Geoffrey VI, greve av Anjou
Geoffrey VI, greve av Anjou (født 1. juni 1134 i Rouen, død 27. juli 1158 i Nantes , greve av Nantes fra 1156 til 1158, var den andre av Geoffrey V, greve av Anjous tre sønner med keiserinne Maud eller Matilda. Han var også kjent som kun Geoffrey av Anjou eller Geoffrey FitzEmpress. Hans brødre var kong Henrik II av England og William FitzEmpress, greve av Poitou.
Amaldus Nielsens plass (Vestkanttorvet)
Parken og historien
Amaldus Nielsens plass er 5 dekar stor og består av en stor gruslagt plass i midten og trær som omkranser. I skråningen mot øst finnes benker og fontenen. I det sydøstlige hjørne ligger Hegdehaugen barnehage.
Geoffrey VI, greve av Anjou
Farens testamente
Det har blitt sagt at i hans testamente hadde faren Geoffrey V fastsatt at hans andre sønn Geoffrey skulle bli greve av Anjou og av Maine om hans eldre sønn Henrik greide å bli konge av England. I mellomtiden hadde han gitt Geoffrey festningene Chinon, Loudun, Mirebeau og ytterligere en festning. Liket etter faren skulle ikke gravlegges før Henrik aksepterte betingelsene i testamentet. Denne fortellingen ble i samtidige kilder kun gjentatt i en mindre krønike i byen Tours. Historikeren W. L. Warren har begrunnet at historien var diktet opp av Geoffrey.
Amaldus Nielsens plass (Vestkanttorvet)
Parken og historien
I parken står tre skulpturer:
Plassen ble opparbeidet som torg for frukt og grønnsaker i 1916 og kalt Vestkanttorvet, men torghandelen gikk ikke godt og handelen ble innskrenket til plass for noen salgsvogner langs Tidemands gate allerede i 1917.
Geoffrey VI, greve av Anjou
Mislykket kvinnerov
I mars 1152 forsøkte Geoffrey VI å kidnappe Eleanora av Aquitaine da hun reiste fra Beaugency til Poitiers etter at hun var blitt skilt fra kong Ludvig VII av Frankrike. Hun greide å unngå hans bakhold da hun var blitt advart på forhånd. Han hadde lagt seg i påvente i Port des Piles i nærheten av elven Creuse. Det var ikke uvanlig i middelalderen å røve rike kvinner som ikke var bundet til en mann, det være seg ugifte eller enker, for på den måten å skaffe seg deres besittelser. Eleanora av Aquitaine var et særdeles rikt bytte som hertuginne over Aquitaine. Om han hadde lyktes å ta henne til fange ville han ha tvunget henne til å gifte seg med henne. Geoffrey VI var ikke den eneste som var ute i dette ærend. Også Theobald V av Blois forsøkte å gjøre det samme.
Sluttbrukeravtale
En sluttbrukeravtale, sluttbrukerlisensavtale eller lisensavtale for sluttbrukere (engelsk: end user license agreement, ofte forkortet til initialordet EULA) er en avtale mellom en leverandør av et dataprogram eller en tjeneste, og en sluttbruker av dataprogrammet eller tjenesten. Denne avtalen regulerer forholdet mellom leverandøren og sluttbrukeren, herunder partenes rettigheter og plikter.
Amaldus Nielsens plass (Vestkanttorvet)
Parken og historien
Parken med den fem meter brede trappen opp til Professor Dahls gate i øst ble opparbeidet i 1919-21. I 1940-41 ble lekeplassen brukt av den tyske okkupasjonsmakten, og dekket ble helt ødelagt, men reparasjon skjedde allerede i løpet av ett år.
Geoffrey VI, greve av Anjou
Mislykket kvinnerov
Straks Eleanora var trygt tilbake i Poitiers sendte hun straks utsendinger av sted til Geoffrey Vis bror Henrik Plantagenets hoff i Anjou om at han øyeblikkelig måtte komme og gifte seg med henne. Seks uker etter at hun var skilt fra den franske kongen ble hun gift med Henrik av Anjou, og snøt således Geoffrey VI for hans rike bytte.
Sluttbrukeravtale
Til forskjell fra en kontrakt, der partene forplikter seg gjensidig ved at begge underskriver kontrakten, vil en EULA som regel bekreftes ensidig av den ene parten (sluttbrukeren) foretar seg en bekreftende handling som indikasjon på at vedkommende godtar avtalen. En slik bekreftende handling kan være å klikke på en knapp merket "Jeg aksepterer" eller lignende i grensesnittet for programvaren eller tjenesten (klikklisens), eller at vedkommende bryter en forsegling for å åpne esken som CD-en med dataprogrammet befinner seg i.
Amaldus Nielsens plass (Vestkanttorvet)
Parken og historien
Siden 1989 har plassen vært brukt til bruktmarked på lørdager, med unntak av den kaldeste årstiden (ca. des-mars). (Noen aktører flytter da til Kadettangen utenfor Sandvika, på søndager.)
Geoffrey VI, greve av Anjou
I allianse med den franske kongen
Eleanora av Aquitaine var dog fortsatt ikke utenfor fare. I juni allierte Geoffrey VI seg med kong Ludvig VII, kongens bror grev Robert I av Dreux, og brødrene grev Henrik I av Champagne og grev Theobald V av Blois (hans tidligere rival om Eleanora) for å invadere Normandie. Det var et aggressivt svar på Eleanora hadde giftet seg med hans bror Henrik, hertugen av Normandie. Den franske kongen var rasende over at ekteskapet hadde blitt inngått uten hans vitende. Om invasjonen ble vellykket ville de fem ha delt de felles besittelsene til Henrik og Eleanora. Imidlertid klarte Henrik å slå tilbake angrepet og sikre Normandie.
I 1153 eller eventuelt året etter invaderte Theobald V av Blois besittelsen Touraine som Henrik betraktet som hans. Geoffrey og andre ble tatt til fange, og Theobald krevde at Henrik rev festningen i Chaumount-sur-Loire om de skulle bli løslatt
Underkastet sin bror, kongen
I 1154 var Geoffrey øyensynlig kommet overens med broren igjen, og han fulgte Henrik og Eleanora til England etter at kong Stefan av England døde i oktober samme år. Men allerede sommeren 1156 var brødrene blitt uenige. Henrik var nå ikke bare hertug av Normandie, men også konge av England, og var således ikke bare en vasall av den franske kongen, men konge i egen rett. Han beleiret festningene Chinon, Mirebeau og Louden, og Geoffrey ble tvunget til å overgi dem til broren. I henhold til en del samtidskilder fikk han lov til å beholde Louden. Henrik ga broren kompensasjon på en årlig betaling av 1500 pund for de to andre festningene.
Kort tid etter beleiringen ble avsluttet gjorde folket i Nantes opprør og avsatte sin greve og herre, Hoël III av Nantes. De rettet deretter en henvendelse til kong Henrik om hvem de skulle be fylle den åpne posisjonen, for uten herre kunne ingen være. Kong Henrik foreslo sin egen bror Geoffrey, som aksepterte tilbudet
Geoffrey nøt ikke sin økte makt lenge, han døde i Nantes den 27. juli 1158, 24 år gammel. Ettersom han ikke hadde noen arvinger gikk alle hans besittelser til broren Henrik som således kunne utvide Angevin-riket med og Maine, og Nantes.
Christian Julius Schou
Christian Julius Schou (født 13. desember 1792 i Christiania, død 15. september 1874 samme sted) var eier av Schous Bryggeri. Han var far til Halvor Schou, som etablerte Hjula Væverier.
Biografi
Hans far var overtollbetjent, Didrik Hansen Schou (1744–95). Faren døde da Christian Julius bare var tre år. Dermed ble moren, Anna Ludovica Wittrog, (1762–1839) sittende i trange økonomiske kår. En velhavende slektning av henne, kjøpmann Nicolay Bøgh, tok imidlertid sønnen til seg og sørget for både skolegang og handelsutdannelse.
Christian Julius viste særskilte evner for forretninger, og fikk i 1822 handelsborgerskap i Christiania. Samme år ble han gift med Birgitte Halvordine Ramm (1796–1877), som var datter av en generalmajor. Hun ble født på Vinger, men vokste opp i Vestre Aker.
Schou overtok en såkalt bondehandel på Grønland, like ved Vaterlands bro. Etter at de i 1834 kjøpte Sinsen gård av Staten og drev den opp til mønsterbruk, var han også igang med meieri, eddikfabrikk, brennevinsbrenneri og vattfabrikk. Senere overtok Schou sin svigerfars eiendom Lakkegården i Lakkegaten 58.
I 1837 kjøpte han Jørgen Youngs bryggeri i Fjerdingen. Bryggeriet fikk navn etter ham selv, og ble etterhvert utvidet og flyttet. Etter mye strev lyktes det Schou i 1843, som den første i Norden, å skaffe en bayersk gjærkultur, som gjorde det mulig for ham å fremstille undergjæret øl. Dette drikket var mer holdbart enn overgjæret øl, og var en viktig forutsetning for frakt og salg. For å oppmuntre til tekniske ferdigheter opprettet Schou i 1872 et lagat på 40 000 kroner «til Udbredelse af tekniske Kundskaber», hvor rentene skulle tilfalle Christiania tekniske Skole. Samme år ble han utnevnt til ridder av St. Olavs Orden.
Eldstesønnen, Halvor Arntzen Schou (1823–1879), var den som først overtok og drev bryggeriet videre. Schous Bryggeri ble solgt ut av familien 1898, og var landets eldste bryggeri i kontinuerlig drift da det etter fusjon med Frydenlunds bryggeri ble nedlagt i 1981.
Fabrikkgründeren har også gitt navn til Christian Schous vei, og til Schous plass.
Son kystkultursenter
Son kystkultursenter er et lite friluftsmuseum i tettstedet Son i Akershus. Senteret ligger ved Glenneparken midt i Son.
Senteret består av tre bygninger, et slipp for trebåter og en museumshavn. Husene er Jostushuset, som er et fiskerhjem fra omkring 1750, den bevarte smia fra Sons gamle båtbyggeri og spøytehuset til Soon Brandvæsen. I smia har en lokal gullsmed åpnet verksted.
I tillegg til museumsutstillingen er det også aktiviteter knyttet til senteret på sommertid.
Gorik Gardeyn
Gorik Gardeyn (født 17. mars 1980 i Pittem) er en profesjonell belgisk landeveissyklist.
Eyvind Retzius
Eyvind Tor Ragnar Retzius (født 16. mai 1921, død 12. desember 2004) var en norsk arkitekt.
I 1952 inngikk han kompaniskap med Svein Bjoland, og sammen vant de flere konkurranser, blant annet om Norges ambassade i Finland.
Andre kjente arbeider er hovedkontor for Stavanger Aftenblad, utvidelsen av Stavanger museum i 1964, Olavsgården ved Breiavatnet, Kuppelhallen i Bjergsted og Bryne rådhus. Retzius og Bjoland var også arkitekter for Hinna kirke.
Retzius var elev ved Kongsgård skole i Stavanger.
Vicente Guerrero (Tlaxcala)
Vicente Guerrero er den største byen i den meksikanske delstaten Tlaxcala. Den er administrasjonssentrum i San Pablo del Monte kommune, og befinner seg helt sør i delstaten, like ved grensa til delstaten Puebla. Den utgjør også en del av byen Pueblas storbyområde.
Guggenheimmuseet i Bilbao
Guggenheim-museet i den spanske byen Bilbao ble åpnet i oktober 1997, og var resultat av mange års planlegging og samarbeid mellom baskiske myndigheter og stiftelsen Solomon R. Guggenheim. Baskiske myndigheter hadde lenge hatt en plan for å revitalisere Bilbao som en europeisk kulturby, og tok kontakt med Guggenheim-stiftelsen som straks tente på idéen om å bygge et eget museum i Bilbao.
Vicente Guerrero (Tlaxcala)
Vicente Guerrero hadde 60 001 innbyggere i 2010.
Guggenheimmuseet i Bilbao
Store deler av museet brukes til midlertidige utstillinger, som det siste året bl.a. har inkludert en omfattende azteker-utstilling og en utstilling med abstrakt ekspresjonisme innen malerkunsten. Den karakteristiske bygningen ble tegnet av den nordamerikanske arkitekten Frank O. Gehry, og er i stor grad dekket av titan. Men også glass, ulike steintyper samt vann utgjør viktige elementer i anlegget.
Madina Lake
Madina Lake er et band fra USA, dannet i 2005. Bandet består av tvillingene Nathan Leone, Matthew Leone, Dan Torelli og Mateo Camargo. De er basert i Chicago, Illinois, selv om Torelli er fra Philadelphia, Pennsylvania og Camargo fra Bogotá, Colombia.
De sier selv de er påvirket av band som Smashing Pumpkins og Nine Inch Nails. 27. mars 2007 ble bandets første album From Them, Through Us, To You utgitt av Roadrunner Records. Madina Lake vant Best International Newcomer (Beste internasjonale nykommer) av Kerrang! Awards 2007. Bandet har spilt inn coverlåter av sanger som «Today» (Smashing Pumpkins) og «Caught Somewhere In Time» (Iron Maiden), som dukket opp i Maiden Heaven: A Tribute to Iron Maiden, som Kerrang! gav ut i 2008.
2004
2004 (MMIV) i den gregorianske kalenderen var et skuddår som begynte på en torsdag.
Nevermore (sang)
«Nevermore» er en Queen-sang fra deres andre album, Queen II. Navnet er sannsynlig inspirert fra et dikt skrevet av Edgar Allen Poe, kalt «The Raven».
2004
Genova og Lille ble valgt til europeiske kulturhovedsteder for 2004.
Anote Tong
Anote Tong (født 11. juni 1952) var president i Kiribati fra 2003 til 2016. Han vant presidentvalget i juli 2003 med 47,4 % av stemmene.
Blant hans motstandere i presidentvalget var hans bror, dr. Harry Tong, som fikk 43,5 % av stemmene, og den privatpraktiserende advokaten Banuera Berina, som endte med bare 9,1 % av stemmene. Valget ble bestridt på grunn av beskyldninger om valgfusk. Tong ble gjenvalgt som president den 17. oktober 2007, for sin andre presidentperiode. I dette valget fikk han ca. 64 % av stemmene.
Tong har ved flere anledninger uttalt at Kiribati kan komme til å forsvinne helt på grunn av det stadig stigende havnivået. Han hevder også at hele befolkningen i Kiribati kan komme til å ende som klimaflyktninger innen kort tid.
Han er gift og har syv barn.
Harry Moger
Henry Herbert Moger (født 1. september 1879 – død 16. juni 1927) var en engelsk fotballspiller mest kjent for sin tid i Manchester United.
Moger begynte karrieren i Freemantle i 1898. I 1900 ble han Southampton-spiller. Han spilte 14 ligakamper før han gikk til Manchester United i 1903.
Han befestet sin posisjon som en av beste keeperne i England på denne tida. Han var viktig på lagene som vant ligaen i 1908 og 1911 og 1909. Moger la opp i 1912, 33 år gammel. Til sammen spilte han 262 kamper for Manchester United, og han holdt nullen i 83 av ligakampene.
Han døde i 1927, bare 47 år gammel.
Anund Jakob
Anund Jakob var sønn til Olof Skötkonung og Estrid (eller Astrid). Den tyske kronikøren Adam av Bremen forklarer dobbelnavnet med at da sveaerne på tinget valgte ham som medkonge kunne de akseptere at han var kristen, men ikke at han hadde et kristent navn. ‘Anund’ var ofte det navnet sveaerne ga dem som hadde et fremmedartet som var vanskelig å uttale (jf. Anund Gårdske). Jakob skal dog ha vært dåpsnavnet. Snorre har samme forklaring i sin Olav den helliges saga, der Anund Jakob omtales.
I Anund Jakobs tid ble det organisert en berømt ferd i østerled, det såkalte «Ingvarstoget», se Ingvar den vidfarne.
I Vestergøtalovens kongeliste kalles han for «Emund» og nevnes for å ha opprettholdt lov og orden med en uvanlig strenghet, blant annet ved å la lovbryternes hus brenne ned til kull, og ble derfor kjent som «Kullbrenneren» (svensk «Kolbränna»).
Anund Jakob ble etterfulgt av sin halvbror Emund den gamle.
Trond Olsen
Han kom til Rosenborg fra Bodø/Glimt i 2009 hvor han hadde spilt siden 2001, med unntak av halve 2006-sesongen da han var i Lillestrøm. Trond Olsen debuterte for Norges herrelandslag i fotball i en treningskamp mot Ukraina 19. november 2008.
Olsen startet sin karriere i Lyngen/Karnes Idrettslag, der han debuterte på A-laget i 2. divisjon som 16-åring. Han spilte én og en halv sesong for moderklubben, før han tok overgang til Bodø/Glimt sommeren 2001. Olsen debuterte for Bodø/Glimt i 2001, samme år som han kom til klubben. De første sesongene spilte han mest på junior- og andrelagene til Glimt. I 2004-sesongen spilte han flere kamper som innbytter. Han skrev så kontrakt med Lillestrøm og var fast på laget i høstsesongen 2005.
Trond Olsen fikk bare fire Tippeligakamper i Lillestrøm. I sommerpausen ble han kjøpt tilbake til Bodø/Glimt for én million kroner. Han scoret deretter syv mål på 17 kamper for Bodø Glimt. I 2007-sesongen fortsatte suksessen både for Trond Olsen og Bodø/Glimt. Klubben rykket opp gjennom kvalifisering mot Odd Grenland, hvor Trond Olsen scoret to av målene i 4-2-seieren sammenlagt.
Tilbake i Tippeligaen gjorde Bodø Glimt en knallsesong. Olsen var en av lagets viktigste spillere i å sikre fjerdeplassen i Tippeligaen. Han ble toppscorer i klubben med 10 mål og 13 målgivende pasninger. I november fikk han sin debut for i 1-0 tapet mot.
I januar 2009 signerte Olsen en fireårskontrakt med Rosenborg. Bodø/Glimt solgte Olsen for en avtale med potensiell verdi av ca. 10 millioner kroner, etter at han hadde vært aktuell for de engelske klubbene Fulham, Everton og Sheffield United. Olsens første sesong i Rosenborg endte med hans første seriegull i karrieren. Etter 2-0-seieren over Molde 27. september var seriegullet klart. Trond Olsen scoret forøvrig 2-0 målet.
2010 ble et bra år for Olsen i RBK-drakten. Han spilte i totalt 24 av 30 ligakamper og kunne på slutten av sesongen innkassere et nytt seriegull etter å ha scoret fire seriemål. I august 2011 valgte Trond Olsen å takke ja til spill i eliteserieklubben Viking. Debuten for Stavanger-klubben kom i cuptapet mot Brann 14. august.
I januar 2014 signerte Olsen en treårs kontrakt med Bodø/Glimt. Hans 2014 sesong huskes for en kontroversiell scoring i "slaget om Nord-Norge" 5. juni.
15. august 2021 signerte Trond Olsen for Værøy IL i 5.divisjon.
Han spiller med draktnummer 19 og debuterte for Værøy IL i kampen mot Meløy FK 21. august 2021.
Ava
Ava er et kvinnenavn med flere opprinnelser, blant annet en engelsk variant av Eva. Navnedagen til navnet er 7. februar.
Etymologi
Ava har flere opprinnelser. Det er:
Ava er også et maorisk mannsnavn som betyr «passasje».
Utbredelse
Ava er kjent brukt i Sverige i 1862. I USA har navnet vært mest brukt fra 2005.
Ava er i dag et vanlig kvinnenavn i Irland og har vært et svært populært navn på jentebarn født i engelsktalende land på begynnelsen av 2000-tallet. Ava kan også være et guttenavn, men svært sjeldent.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
John Christian Elden
John Christian Elden (født 2. juli 1967) er en norsk advokat med møterett for Høyesterett og politiker for Høyre. Både hans far John Elden og hans grandonkel O.C. Gundersen (tidligere Norges handels- og sjøfartsminister Oscar Christian Gundersen), var jurister.
Elden har vært forsvarer i en rekke profilerte straffesaker, og var blant annet engasjert i gjenopptakingen av Moen-saken der dobbeltdrapsdømte Fritz Moen etter over 20 år fikk opp saken sin på nytt på 2000-tallet (og ble frikjent). Saken ble kjent som et av Norges verste justismord.
Politikk
Elden var i ungdoms- og studietiden blant annet formann i Ullern Unge Høyre i 1981, leder av Oslo gymnasiastutvalg, formann i Det Norske Studentersamfund i 1987 og leder av Studenttinget i Oslo i 1990. Han var medlem av Oslo bystyre for Høyre 1988–1991. Fra 2007 til 2010 var han medlem av Vestre Aker bydelsutvalg. I perioden 2011–2013 var han overformynder i Oslo kommune. Fra 2013 til 2017 var han Høyres sjette vararepresentant til Stortinget fra Oslo, og møtte to dager høsten 2015. Fra 2017 til 2021 var han Høyres åttende vararepresentant i Oslo.
Utdanning og yrke
John Christian Elden avla juridisk embetseksamen ved Universitetet i Oslo i 1991. Han fikk advokatbevilling i 1993, og møterett for Høyesterett i 1999. Han var økonomisjef i Norges Gymnasiastsamband og Operasjon Dagsverk 1985–1987, stortingsjournalist for Høyre 1987–1988, konsulent i Studentsamskipnaden i Oslo i 1991, vitenskapelig assistent ved Universitetet i Oslo 1991–1992, og advokatfullmektig hos sin far (advokat John Elden) i 1991–1993.
John Christian Elden er partner i Advokatfirmaet Elden fra 1993, fast forsvarer i Oslo tingrett fra 2000, og fast forsvarer i Borgarting lagmannsrett fra 2000.
Han har også vært prosjektsekretær under Europarådet (FES) i Paris. Han deltok på US State Department IV Leadership Program i 2005.
Elden vant kåringen om årets advokatprestasjon i 2014, en kåring arrangert av Finansavisen, for sitt arbeide med Røeggen-saken som ble vunnet mot DnB i Høyesteretts storkammer.
Elden ble i 2001 kåret til Norges fremste forsvarsadvokat av Dagbladet. .
John Christian Elden har vært forsvarer i en rekke profilerte straffesaker. I tillegg til sitt engasjement i gjenopptakingen av den kjente Fritz Moen / Moen-saken på 2000-tallet, så har Elden bl.a. vært forsvarer for Erling Havnå i NOKAS-saken, for Eirik Jensen i Cappelen–Jensen-saken, og for Laila Bertheussen i Bertheussen-saken.
Elden har deltatt i to regjeringsoppnevnte utvalg for å drøfte bruken av politimetoder, og var med på å overlevere utvalgsrapporten NOU 2009:15 Skjult informasjon – åpen kontroll — Metodekontrollutvalgets evaluering av lovgivningen om politiets bruk av skjulte tvangsmidler og behandling av informasjon i straffesaker. Han var også medlem av et utvalg som ble nedsatt for å drøfte juryordningen i Norge; dette utvalgsarbeidet resulterte i rapporten NOU 2011:13 Juryutvalget — Når sant skal skrives.
Han foreleser blant annet ved Politihøgskolen, Kripos, Juristforbundet og universitetenes juridiske fakulteter. Elden er mest kjent som skrankeadvokat og er medlem av Den Norske Advokatforenings hovedstyre 2006–2010 samt lovutvalget for strafferett og straffeprosess fra 2004. Elden er fagansvarlig for strafferett og straffeprosess i Store norske leksikon samt Gyldendal Rettsdata og har fra 2007–2013 vært redaktør av Rettens Gang. Fra 2014 er han redaktør med ansvar for strafferett og straffeprosess hos Lovdata. Han er leder av kontrollkomiteen i forretningsbanken Bank2 ASA fra 2005. Han er fast juridisk rådgiver for Elitehockey og dommerutvalget i Norges Ishockeyforbund samt for Elevorganisasjonen i Norge. Elden er fast deltaker i programmet Åsted Norge på TV 2.
I forbindelse med masseskytingen i Oslo 2022 ble Elden oppnevnt som forsvarer for siktede Zaniar Matapour.
Annet
John Christian Elden er frimurer og tårnseiler (styremedlem). Han er kommandør av Den Gyldne Gris, som er Det Norske Studentersamfunds parodi på ordensvesenet, og æresborger av staten Nebraska i USA.
Qingshan (Baotou)
Qingshan (kinesisk: 青山区; pinyin: Qīngshān Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Baotou i den autonome region Indre Mongolia i Folkerepublikken Kina.
Det har et areal på 67 km² og teller ca. 310.000 innbyggere.
Ospetredreper
Ospetredreper (Acossus terebra før kalt Lamellocossus terebra) er en sommerfugl som tilhører familien tredrepere (Cossidae). Den finnes på Sørlandet og det sørlige Østlandet i Norge.
Utseende
En stor (vingespenn 55 – 85  mm, hunnen større enn hannen) og kraftig, grå sommerfugl, vingene med svarte tverrstreker. Den ligner på løvtredreper (Cossus cossus), men skiller seg fra denne på at antennene er dobbelt kamformede, dessuten er den noe spinklere og mer smalvinget.
Utbredelse
Arten er utbredt i sentrale og østlige deler av Europa nordover til det sørlige Skandinavia, og i det nordlige Asia østover til Øst-Sibir. I Norge er den tilsynelatende meget sjelden, men den kan være noe oversett, siden den i motsetning til løvtredreper ikke har oppsiktsvekkende, omkringvandrende larver. Den er i alt funnet på åtte lokaliteter ved Oslofjorden og på Sørlandet. Den er listet som Sårbar (VU) på Norsk rødliste for arter fra 2010. Uthogging av grove osper er en trussel mot denne arten (og mange andre insekter og sopper).
Michał Gołaś
Michał Gołaś (født 29. april 1984 i Toruń) er en tidligere profesjonell, polsk landeveissyklist.
Han la opp etter 2021-sesongen.
Sigge Fürst
Sigurd «Sigge» Fürst (født 3. november 1905 i Stockholm i Sverige, død 11. juni 1984 i Stockholm i Sverige) var en svensk skuespiller, sanger og programleder.
Sigge Fürst var i mange år programleder for det legendariske radioprogrammet Frukostklubben. Han medvirket i mange filmer og TV-program, men var fremfor alt sceneartist.
Sigge Fürst begynte å arbeide som politi rundt 1930. Senere spilte han nettopp denne rollen i noen filmer. Han begynte på Oscarsteatern i Stockholm i 1931. Fra samme periode spilte han også revy på Folkets hus-teateret i Stockholm. Han begynte å turnere i Folkeparkene i Sverige og holdt på med dette i mer enn 30 år. Han ble en svært populær sanger og gav ut en lang rekke grammofonplater.
Fra 1940-tallet var Fürst ansatt på flere av Stockholms privatteatre. Han var blant annet en lang periode på Intima teatern.
Fürst ble ansatt på Dramaten i begynnelsen av 1960-årene av Ingmar Bergman. Der hadde han ulike karakterroller. Han hadde samtidig engasjementer på andre teatre og spilte mot flere av Sveriges mest kjente skuespillere.
Fageråsen
Fageråsen er en ås i Enebakk kommune i Akershus i Viken fylke. Den ligger i sørøstre del av Østmarka, en knapp kilometer nord-nordøst for Vardåsen, som er høyeste punkt i Enebakk kommune. Et område på 3600 da omkring Vardåsen og Fageråsen er av Østmarkas Venner foreslått vernet for friluftsformål etter Markaloven. Området er lett tilgjengelig både fra nord og sør, og er lett å ferdes i.
Kamikker
Kamikker eller kamikk, på østgrønlandsk kamiit, er støvler som er en del av inuitene tradisjonelle klesdrakt, blant annet på Grønland. Fottøyet har myke såler og lages av selskinn i to lag: en ytterstøvel av vanntett skinn uten hår og en innerstøvel eller -strømpe med hårsida inn. Mellom lagene er det isolerende sennegress, på dansk kalt kamikhø. Støvlene bæres av både kvinner og menn. Lengde og utsmykning kan variere, men mens kvinnenes kamikker kan nå opp til over knærne, er mennenes lavere. En brodert variant bæres til den grønlandske nasjonaldrakten. Enkle kamikker og skinnstøvler er fortsatt vanlig som vinterfottøy.
Fridtjof Nansen beskriver i Paa ski over Grønland fra 1890 hvordan østgrønlenderne bare var kledt i natiter, minimale skrittkleder, og kamikker innendørs.
Rione Castro Pretorio
Castro Pretorio er en bydel (rione) i Roma. Castro Pretorio er området foran og rundt jernbanestasjonen.
Bydelen har navn etter kasernene til Pretorianergarden, som ble anlagt her på keiser Tiberius' tid. Også seinere beholdt området sitt militære preg. Etter Italias samling er store deler av Castro Pretorio blitt boligkvarterer.
Middelskolen tilknyttet Tsinghua-universitetet
Middelskolen tilknyttet Tsinghua-universitetet (kinesisk: 清华大学附属中学) er en av de fremste middelskoler (high school) i Folkerepublikken Kina. Den ligger i Beijing, ved Tsinghua-universitetet.
Den har gjennomlevd mange av de skjellsettende begivenheter i det moderne Kinas historie. Et eksempel er kulturrevolusjonende første grupper rødegardister utsprang fra denne skolens elevmasse.
Middelskolen tilknyttet Tsinghua-universitetet vokste frem av Cheng Zhi-skolen (成志学校; Chéngzhì Xuéxiào), grunnlagt i 1915. Dr. Chen Ning Yang, vinner av nobelprisen i fysikk i 1957, gikk på denne skolen.
Norge under Sommer-OL 1960
Norge under Sommer-OL 1960. 40 sportsutøvere, hvorav 39 menn og en kvinne, deltok for Norge i elleve sporter under Sommer-OL 1960 i Roma.
Mossekonvensjonen
Konvensjonen i Moss (også kalt Mossekonvensjonen) av 15. august 1814 var en våpenhvileavtale mellom den svenske kronprins Karl Johan og den norske regjering. Avtalen ble undertegnet etter en kort krig mellom Norge og Sverige, kjent som Krigen med Sverige 1814. Avtalen ble fra norsk side signert den 14. august i Konvensjonsgården på Moss. Den svenske signeringen ble foretatt den 15. august i Kommandantgården i Gamlebyen i Fredrikstad. Avtalen ble den faktiske fredsavtalen og formet grunnlaget for personalunionen mellom Sverige og Norge. Gjennom Mossekonvensjonen godtok svenskene Norges selvstendighet og Grunnlovens legitimitet. De anerkjente at Kieltraktaten ikke skulle gjøres gjeldende. Dette kom til uttrykk ved at de svenske forhandlerne trakk tilbake sitt første utkast, som kalte Karl XIII «konge av Sverige og Norge», og aksepterte at han bare ble titulert som «konge av Sverige».
Avtalens innhold
Fordi Norge ikke anerkjente Kieltraktaten og Karl XIII som norsk konge, mens Sverige ikke anerkjente Christian Frederik, ble avtalen ikke inngått mellom kongene, men mellom Sveriges kronprins og «den norske regjering».
Den viktigste bestemmelse i dokumentet var at «prins» Christian Frederik skulle sammenkalle Stortinget til møte i Christiania senest 7. oktober for å tilpasse Grunnloven til bestemmelsene i Mossekonvensjonen. Sveriges konge skulle ved sine kommissærer forhandle med Stortinget og ikke kreve andre forandringer enn de som var nødvendige for de to rikenes forening under én konge. Alle endringer skulle godkjennes av Stortinget.
Avtalen ble inngått i hastverk og ble derfor ikke så omhyggelig redigert som dens viktighet tilsa. Det førte til uoverensstemmelser mellom den norske og den svenske tekst. Christian Frederik ble i en tilleggsartikkel forpliktet til å overgi den utøvende makt i nasjonens hender når Stortinget var trådt sammen, og han skulle så forlate landet. I en hemmelig tilleggsartikkel som bare var undertegnet av Christian Frederik forpliktet han seg til straks å overlate regjeringsmakten til statsrådet, som skulle styre etter Grunnloven til Stortinget hadde avgjort regjeringsformen. Statsrådet skulle inntil Stortinget trådte sammen undertegne alle beslutninger «paa allerhøieste Befaling». Dette innebar at Karl XIII ikke kunne utøve noen myndighet i Norge før han hadde fått Stortingets samtykke.
Karl Johans opprinnelige krav var at Christian Frederik straks skulle overlate makten til statsrådet og forlate landet, og at statsrådet skulle styre i den svenske kongens navn. Men det ville ha betydd en tilsidesettelse av Grunnloven og et svik mot den tillit folket hadde vist ham ved å velge ham til konge. Han og folket var gjensidig bundet av sine eder til hverandre. Svenskene måtte bøye av for hans absolutte krav på dette punkt, mens de norske forhandlerne måtte gå med på Christian Frederiks kompromissløsning, selv om de hadde ønsket at han skulle inneha den utøvende makt inntil Stortinget kom sammen.
Konvensjonen innebar at våpenstillstand skulle vare til fjorten dager etter at Stortinget var samlet, og med tillegg av ytterligere en ukes oppsigelsestid dersom den militære strid skulle gjenopptas. Blokaden av Norge ble opphevet, og som pant på at Norge ville overholde vilkårene skulle Fredriksten festning overlates til svenske tropper, etter at den norske besetning hadde marsjert «ud af Fæstningen med Vaaben og Bagage og alle militære Honneurs.».
Ettertidens syn på Mossekonvensjonen
Professor Sverre Steen mente at Mossekonvensjonen «er like interessant ved det den tier med som ved det den taler om» – et diplomatisk aktstykke som overhodet ikke nevner Kieltraktaten. Den påberopes ikke av svenskene, men oppheves heller ikke av dem, og den blir ikke anerkjent av nordmennene. Unionen mellom Norge og Sverige ble ikke uttrykkelig nevnt, fordi svenskene mente at Kieltraktaten allerede sa det nødvendige om den, og fordi Norges regjering ikke kunne treffe en avtale om noe som var i strid med Grunnloven. Men fra begge parters side forutsatte man at den ville føre til union mellom rikene, «enten den nå hadde eksistert siden 14. januar eller ville komme i stand i løpet av året.»
Mossekonvensjonens innhold ble til dels tolket ulikt av nordmennene og svenskene. Utover i unionstiden spisset kompetansestriden mellom landene seg til. Norske rettslærde inntok det standpunktet at Norge først i kraft av Mossekonvensjonen inngikk en folkerettslig bindende avtale med Sverige om forening og unionskongedømme. Disse rettslærde mente at forhandlingssituasjonen i seg selv innebar at Sverige anså Norge som en selvstendig nasjon, og at fullmakten til å velge Karl XIII som norsk konge innebar en innrømmelse av at han ikke på forhånd var legitim konge av Norge. Det tidvis rådende svenske syn, som samlet enkelte rettslærde og de konservative representantene i Riksdagen, gikk ut på at Kieltraktaten var det eneste rettsgrunnlag for foreningen av de to rikene, og at Mossekonvensjonen bare var den svenske kongens nådige og pragmatiske bemyndigelse av at Stortinget fikk ratifisere og sette ut i livet de norske forpliktelsene etter Kieltraktaten. I deres øyne var bestemmelsene om kongevalg bare et uttrykk for nødvendigheten av å gjennomføre i praksis bestemmelsene om Kieltraktaten, som jo nettopp foreskrev en norsk tilslutning til Sverige og unionskongedømmet.
Napoleonskrigene og fredsforhandlingene
I 1814 befant Danmark-Norge seg på den tapende siden i Napoleonskrigene som Frankrikes allierte. Ved Kielfreden i januar ble Danmark-Norges konge Frederik VI tvunget til å avstå Norge til kongen av Sverige, representert ved kronprins Karl Johan Bernadotte, leder for den allierte nordhæren mot Napoleon. Straks Kieltraktatens innhold ble kjent i Norge 25. januar, gikk landets embetsmenn og økonomiske elite under ledelse av stattholderen, prins Christian Frederik, i gang med å organisere en stat. Prinsen innkalte et notabelmøte på Eidsvoll 16. februar. Der ble han overtalt til ikke å følge sin plan om å erklære seg som norsk konge i kraft av arveretten, fordi suvereniteten etter rådgivernes mening var falt tilbake til folket gjennom kongens tronfrasigelse. I stedet ble han rådet til å sammenkalle en grunnlovgivende forsamling og la den avgjøre styreformen og eventuelt velge ham til konstitusjonell konge. Prinsen erklærte seg 19. februar som regent og ga instrukser til amtmenn og biskoper om valg av representanter til Eidsvollsforsamlingen i april, med påfølgende vedtak av en norsk grunnlov. Forsamlingen vedtok Grunnloven 17. mai og valgte samme dag Christian Frederik som norsk konge. Han fikk to måneders arbeidsro til å organisere statsadministrasjonen mens Karl Johan og hans svenske hær foreløpig var bundet til å delta i sluttkampene mot Napoleon. Den norske hær ble imidlertid mobilisert i påvente av svensk invasjon.
Sverige, med støtte fra de europeiske stormakter, godtok ikke Norges selvstendighet, og svenske styrker angrep den 26. juli 1814 Norge med 40 000 soldater under ledelse av Karl Johan. Etter en kort krig med svensk fremgang i Østfold ble fredsforhandlinger innledet i Spydeberg 8.-9. august. Karl Johan tilbød her at Norge skulle få beholde sin Grunnlov etter at den var tilpasset en personalunion med Sverige. Som betingelse måtte Christian Frederik abdisere og overlate statsstyret til regjeringen (statsrådet).
Christian Frederik godtok å avstå fra den norske tronen og returnere til Danmark, mot at Sverige aksepterte den norske konstitusjonen og en personalunion. Mossekonvensjonen besto av fire dokumenter, alle skrevet på fransk, med følgende hovedpunkter:
Opinionen i Norge var sjokkert over det man anså som ettergivenhet. Da den svenske general og forhandlingsleder Magnus Björnstjerna ankom Christiania, fikk han en så fiendtlig mottakelse at han returnerte til Moss. Derimot ble Stortinget sammenkalt 7. oktober og arbeidet fram revisjonene i det som fikk navnet Novembergrunnloven.