cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sigurd Resell
Resell har tegnet møbler for Stortingsbygningen, Fjernsynshuset og Televerkets administrasjonsbygning. I boka Design mellom stoler av Svein Gusrud m.fl. (2008) er Resell med på listen over norske møbelkanoner.
Sawsan Gabra Ayoub Khalil
Sawsan Gabra Ayoub Khalil ble født inn i en koptisk ortodokse familie i 1963 i Alexandria i Egypt. Hun studerte til å bli sivilingeniør ved Universitetet i Alexandria i Egypt, og etter hennes ekteskap med Cornelis Hulsman i 1988 reiste Khalil til Nederland for å studere ved Universitetet i Delft. Khalil var bosatt i Nederland mellom 1988 og 1994, og var ofte involvert i interkulturell og interreligiøse dialog i Nederland før hun returnerte til Egypt sammen med sin mann i 1994.
Etter hjemkomsten til Egypt, oppdaget Sawsan Gabra at flere vestlige medier og aktivister ofte hadde feiltolket hendelser som omhandlet muslimsk-kristne relasjoner i Egypt og andre muslimske land og hun følte at den egyptiske befolkningens meninger måtte bli oversatt til å vise ulike syn og komme frem til et vestlig publikum. Som et resultat var hun med-grunnlegger av Religion News Service fra Arab-World (RNSAW) i 1997. Sawsan Gabra var også med-grunnlegger av den arabiske avisen West Report.
Handbörd
Handbörd var et av de små folklandene i middelalderen som senere kom til å bli landskapet Småland.
Handbörd tilsvarer i dag Högsby kommune, Fliseryd sogn i Mönsterås kommune samt Kråksmåla sogn i Nybro kommune med Högsby som sentral sted med tingplass. Hanbörd strakk seg i den sene jernalderen fra innlandet ut til kysten. Kystområdet ble i tidlig middelalder utskilt til Stranda härad.
Handbörd betyr bærested for båter og viser til fossene i Emån ved Högsby. Handbörd tilhørte i middelalderen Kalmar slottslän og sto under kontroll av fogden på Kalmar slott.
Afrikaner
Afrikaner kan sikte til
Blind (sang)
Blind er en sang fra Nu metal bandet Korn.
Det er den aller første singlen fra debutalbumet Korn, og ble utgitt i 1995.
Washington County (Kansas)
Washington County er et fylke i den amerikanske delstaten Kansas. Det ligger nordøst i staten og det grenser mot Marshall County i øst, Riley County i sørøst, Clay County i sør, Cloud County i sørvest og mot Republic County i vest. Det har også grense mot delstaten Nebraska i nord.
Washington Countys totale areal er 2 328 km² hvorav 1 km² er vann. I år 2000 hadde fylket 6 483 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Washington.
Bioprospektering
Bioprospektering er formålsrettet systematisk leting etter bestanddeler, bioaktive forbindelser eller gener i organismer. Det kan være alle typer organismer, alt fra mikroorganismer som bakterier, sopp, virus eller større organismer som planter, skalldyr og fisk. Bioprospektering kartlegger og gjør undersøkelser av biodiversiteten, og har til hensikt å finne verdifulle genetiske og biokjemiske ressurser. Bioprospektering kan uttøves som forskningsvirksomhet eller av næringsmiddelindustri, farmasøytisk eller kjemisk industri. Marin bioprospektering er å lete etter genetiske og biologisk nyttige molekyler i organismer som lever i havet.
Forskningsmiljø som driver med bioprospektering har særlig lett etter antibakterielle produkter, genetisk superlim eller «superenzymer». Blant forskningsmiljø i Norge som særlig jobber med bioprospektering kan nevnes Institutt for marin bioteknologi ved UiT, MabCent, Marbank og Marbio, som særlig leter etter produkter av det som oppdages i arktiske farvann.
Kritikk
Enkelte miljøaktivister har negativt omtalt bioprospektering som biopirateri eller genrøveri, fordi store farmasøytiske bedrifter patenterer og utnytter genmateriale fra naturen uten at midler tilbakefaller til materialets opprinnelsessted.
Sphinx vashti
Sphinx vashti er en sommerfugl som tilhører familien svermere (Sphingidae). Denne svermeren finnes i Nord-Amerika.
Utseende
En middelsstor (vingespenn 68 – 94 mm), gråaktig svermer, sterkt variende i utseende. Kroppen er mindre spoleformet enn hos mange andre Sphinx-arter. Brystet er gråsvart, lysgrått på sidene. Hodet er nokså lite. Forvingen varierer i farge fra gråhvitt til nesten svart, gjerne med et lysere felt midt i vingen i innerste halvdel. De har gjerne to svart lengdestreker midt i vinge, en langs ytterkanten og en i spissen av vingen. Bakvingen er svartgrå med hvit ytterkant, en lys tverrstripe og lysgrå farge ved roten. Bakkroppen har en bred, mørkegrå midtstripe, på sidene er den svart med små, hvite flekker. Larven er blålig grønn med lyse skråstriper på sidene. Puppen har en kort, fri sugesnabel-slire.
Levevis
Larven lever på buskene Symphoriocarpos albus og Symphoriocarpos orbiculatus.
Utbredelse
S. vashti finnes i det vestlige Nord-Amerika, fra Texas og California i sør til Manitoba og Britisk Columbia i nord.
Decorah
Decorah er en by i fylke Winneshiek County i Iowa, USA. Ved folketellingen i 2010 hadde byen 8127 innbyggere. Decorah er lokalisert ved skjæringspunktet til motorveiene Iowa Highway 9 og U.S. Route 52.
Historie
Opprinnelig bosatt i 1849, har Decorah blitt er populært senter for norsk-amerikansk kultur som stammer fra en stor norsk befolkningstilflyttning i 1850-årene. Siden 1862 har det var hjemstedet til Luther College, en utdannelsesinstiusjon drevet av Evangelical Lutheran Church in America.
Tidlig i juli er Decorah vert for Nordic Fest, en feiring av norsk kultur med folkedans, mat og musikk. Decorah er også hjemsted for Vesterheim Norwegian-American Museum, det største museum i USA viet til en enkelt immigrantgruppe. Inntil 1972 ble en av de største norskspråklige avisene i USA gitt ut i Decorah, nemlig Decorah Posten.
Byen er navngitt etter indianerhøvdingen Waukon Decorah, en mann fra Winnebagostammen som samarbeidet med amerikanske nybyggere under Black Hawk-krigen, og hvis folk ble drevet ut av Wisconsin i nordøst Iowa.
Brian Mikkelsen
Brian Arthur Mikkelsen (født 31. januar 1966 i København) er en dansk konservativ politiker og næringslivsleder. Han var innvalgt i Folketinget for Det Konservative Folkeparti 1994–2018, kulturminister 2001–2008, justisminister 2008–2010, økonomi- og næringsminister 2010–2011 og næringsminister 2016–2018. I 2018 ble han administrerende direktør i Dansk Erhverv, en av Danmarks største arbeidsgiver- og interesseorganisasjoner.
Familie og yrkesliv
Brian Mikkelsen er sønn av systemkonsulent Arne Mikkelsen og resepsjonist Winnie Mikkelsen. Han har studentereksamen fra Borupgaard Gymnasium i Ballerup fra 1986 og kandidatutdannelse i statsvitenskap fra Københavns Universitet fra 1994. Ved siden av studiene jobbet han for IBM i 1986 og som intervjuer for GFK/Observa 1990–1992. Han arbeidet som økonom ved Arbejdsløshedskassen for Selvstændige Erhvervsdrivende (ASE) 1992–1996.
Han har hatt tillitsverv som styremedlem i Folkeligt Oplysningsforbund (FOF) 1987–1989 og 1998–2001, styremedlem i Dansk Ungdoms Fællesråd 1989–1991, medlem av Jernbanerådet 1996–2001, medlem av Teknologirådets representantskap 1997–2001, medlem av Det Danske Center for Menneskerettigheders råd 1998–2001, medlem av Det Danske Kulturinstituts representantskap 1998–2001, medlem av ARTEs representantskap 2000–2001, medlem av VL-gruppe 7 2000–2001 samt visepresident i Verdens antidopingbyrå 2004–2006.
Politisk arbeid
Mikkelsen var aktiv i Konservative Gymnasiaster, blant annet som forretningsfører 1985–1986 og formann 1986–1987. Han var dessuten formann for Nordiske Konservative Gymnasiaster 1986–1987. Han var medlem av forretningsutvalget i Konservativ Ungdom 1987–1989 og formann 1989–1990. I tillegg var han medlem av eksekutivkomiteen i Christian Democratic Youth Organisation 1989–1990.
Harald Norvik
Harald Johan Norvik (født 21. juni 1946 i Vadsø) er en norsk næringslivsleder.
Brian Mikkelsen
Politisk arbeid
Da Venstre og Det Konservative Folkeparti overtok regjeringsmakten den 24. november 2001, ble Brian Mikkelsen utnevnt til kulturminister. Som kulturminister ble han møtt med skepsis blant kunstnere og andre på grunn av den sentraliseringen og innsparingene som forslagene innebar. Som utformer av et borgerlig verdigrunnlag i kulturpolitikken definerte han regjeringens satsningsområder. I 2002 stod han bak et medieforlik mellom regjeringen og Dansk Folkeparti, i 2006 ble dette fulgt opp av et bredt medieforlik. Mikkelsen la vekt på at idrett også skulle anerkjennes som en viktig del av kulturlivet. Da partiets formann, Bendt Bendtsen, trakk seg tilbake fra politikken i 2008, førte det til en mindre rokade blant de konservative ministrene, og Mikkelsen overtok i den forbindelse justisministerposten etter Lene Espersen. Ved Lars Løkke Rasmussens store regjeringsomgjøring i 2010 flyttet Mikkelsen nok en gang til Espersens tidligere ministerium, dengang som økonomi- og næringsminister.
Harald Norvik
Han er sønn av tannlege Harald Norvik, og vokste opp i Snertingdal. Han er fetter av den avdøde Høyre-politikeren Erling Norvik.
Norvik er utdannet siviløkonom fra Norges handelshøyskole fra 1971. Han var industri- og finanspolitisk sekretær for Arbeiderpartiets stortingsgruppe 1973–1976, personlig sekretær for statsminister Odvar Nordli 1976–1978 og statssekretær i Olje- og energidepartementet 1979–1981.
Brian Mikkelsen
Politisk arbeid
Etter regjeringens avgang i 2011 har Mikkelsen vært partiets talsmann i nærings-, skatte-, idretts- og IT-politiske spørsmål siden 2011, nestformann i folketingsgruppen under Lars Barfoed 2011–2012 samt gruppeformann fra 2012.
Harald Norvik
Norvik var direktør i Akergruppen 1981–1988. Han gikk i 1988 fra stillingen som administrerende direktør i Astrup Høyer AS og divisjonsdirektør i Akergruppen for å bli konsernsjef i Statoil ASA. I 1999 gikk han av som konsernsjef etter økonomiske overskridelser ved Åsgardfeltet. Han har vært styreleder i SAS 1992–1993, Telenor ASA 2007–2012, Umoe ASA 2000–2003, H. Aschehoug & Co. AS fra 2002, TV 2 ASA 2000–2005 og Oslo Børs 2000–2006, leder i representantskapet i DnB NOR ASA 1997–2006, styremedlem i E.ON Ruhrgas AG 2003–2005, Petroleum Geo-Services ASA og ConocoPhillips Inc. fra 2005. Han har vært styreleder, partner og strategisk rådgiver i rådgivningsselskapet Econ Pöyry AS.
Han er medlem av rådet i Norsk-Tysk Selskap og medlem av Den trilaterale kommisjon.
Norvik har mottatt en rekke ordener for sitt virke. Han ble i 1994 utnevnt til kommandør av 1. klasse av Finlands løves orden. I 1995 ble Nordvik tildelt Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden. Han ble i 1999 utnevnt til kommandør av Den nasjonale fortjenstorden i Frankrike.
Nawara Negm
Nawara Negm (født 1973 i Kairo i Egypt) er en egyptisk journalist, blogger og politisk aktivist for demokrati og menneskerettigheter.
Negm er datter av den venstreorienterte poeten Ahmed Fouad Negm og den islamistiske journalisten Safinaz Kazem. Negm mottok sin bachelorgrad i engelsk språk fra Ain Shams University og har siden den gang arbeidet for det egyptiske Nile Television Network (NTN) som oversetter verdensnyheter til egyptisk. I 2009 publiserte Negm sin første bok, esh A'rrih, som bestod av en samling artikler. Samme år var hun medforfatter av en bok skrevet utelukkende av kvinnelige forfattere under tittelen Ana Ontha.
I 2006 innviet Negm sin overveiende politiske blogg med tittelen Gabhet El Tahyees El Shaabeya, noe som kan oversettes med «Folkefronten av sarkasme». Bloggen har et bilde av en ung jente omringet av piggtråd og inkluderer en bildetekst, både på arabisk og engelsk, som sier «Frihet er kun for dem som er klare til å dø». Et av hennes mest kjente arbeider kom ut i desember 2010 og var en arabisk oversettelse av flere utvalgte dokumenter fra varsler-nettstedet Wikileaks som handlet om Egypt og en del andre arabiske land. Under Den egyptiske revolusjonen i 2011 var Negm en meget aktiv politisk aktivist og en frivillig talsperson for denne revolusjonen. Negm rapporterte ofte til utenlandske medier, hovedsakelig til Al-Jazeera om sine observasjoner.
Johan Friso av Oranien-Nassau
Johan Friso, prins av Oranien-Nassau, greve av Oranien-Nassau, jonkheer van Amsberg (Johan Friso Bernhard Christiaan David) (født 25. september 1968 i Utrecht, død 12. august 2013   i Huis ten Bosch i Haag ) var sønn av dronning Beatrix av Nederland og prins Claus av Nederland. Han ble ofte kalt bare Friso.
Fra fødselen av var han prins Johan Friso av Nederland, men som følge av sitt ekteskap mistet han både denne tittelen og arveretten til tronen. Han forlovet seg med Mabel Wisse Smit i juni 2003, og av parets eget ønske ble det ikke søkt om tillatelse til ekteskapet. Grunnen til dette var at Mabel Wisse Smit tidligere hadde hatt et forhold til den nederlandske mafialederen Klaas Bruinsma. Prins Johan Friso og Mabel giftet seg uansett den 24. april 2004.
Johan Friso var gudsønn av kong Harald V av Norge.
Ulykke og dødsfall
17. februar 2012 ble han tatt av et snøskred under skikjøring i Østerrike. Etter ulykken ble prinsen liggende i koma, og det var påvist alvorlig hjerneskade, frem til sin død den 12. august 2013. Han ble først behandlet på Landeskrankenhaus i Innsbruck, før han i begynnelsen av mars 2012 ble overført til Wellington Hospital i hjembyen London. Han hadde siden november 2012 vist minimalt med tegn til bevissthet. I juli 2013 ble han flyttet til palasset Huis ten Bosch i Haag hvor han døde 12. august.
Per Sigurd Sørensen
Per Sigurd Sørensen (født 1957) er en norsk siviløkonom og tidligere lokalpolitiker (Høyre) som var ordfører  i Kristiansand kommune fra 2007 til 2011. Han har vært representant i Kristiansand bystyre fra 1999 til 2011. Han etterfulgte Jan Oddvar Skisland fra Kristelig Folkeparti og hans etterfølger er Arvid Grundekjøn fra Høyre.
Sørensen er utdannet siviløkonom fra Norges Handelshøyskole og har bakgrunn fra blant annet Nordea, Mosvold Shipping og Kristiansand Jernstøperi.
I 2011 begynte han som fakultetsdirektør ved Universitetet i Agder.
Alentejo
Alentejo (uttale IPA //) er en region i sørlige/sentrale Portugal. Det opprinnelse navnet, além do Tejo, kan oversettes til «forbi Tejo». Regionen strekker seg fra Tejo-elva i nord til Algarve i sør. Regionen er delt opp i fem provinser; Alto Alentejo, Baixo Alentejo, Alentejo Central og Alentejo Litoral. I tillegg er provinsen Lezíria do Tejo, som tidligere hørte til Lisboa e Vale do Tejo-regionen, del av Alentejo-regionen. De viktigste byene inkluderer Évora (hovedstaden), Santarém (som tidligere hørte til Ribatejo-regionen), Portalegre, Beja og Sines. Alentejo har 776 585 innbyggere (2001) og dekker et område på 26 000 km² (befolkningstettheten er 30/km²).
Alentejo er en av Portugals fem regioner (NUTS II).
Geografi
Når det gjelder landsbygdområdene er topografien temmelig varierende, fra lange, flate marker i sør til steinrøyser ved grensa til Spania i nordøst. For å dekke vannbehovet har man oppført et antall demninger, hvorav Alqueva-demningen er mest nevneverdig.
Natur
I de østre deler av Portalegre ligger Parque Natural da Serra de São Mamede, en naturpark hvor man blant annet kan finne sjarmerende landsbyer fra middelalderen, som ikke har forandret seg stort de siste århundrene. I sør nær Mértola ligger en annen naturpark kalt Parque Natural do Vale Guadiana. Denne er nesten ikke befolka og står i kontrast til Serra de São Mamede-parken. I vest er kyststripa som går fra havna i Sines til Cape de São Vicente også et beskyttet område.
Økonomi
Området er kjent som Portugals «brødkurv», da landbruket står sterkt her. Med noen ganske få unntak baserer alle de større byene seg på landbruk, husdyrhold og tre. Man kan finne mange forskjellige typer oster, viner, røkeskinker og pølser i Alentejo-regionen, blant disse: Queijo de Serpa, Queijo de Évora og Queijo de Nisa (oster); Vinho do Alentejo og Vinho do Redondo (viner); og presunto (skinke). Marmor, kork, olivenolje og gruvedrift er også viktige inntektskilder.
Moksa
Moksa er en elv i Øyer kommune, Innlandet fylke. Elva renner ut i Gudbrandsdalslågen ved Tretten.
Geografi
Moksavassdraget, som er 26,4 km langt, har utspring i Akksjøen ca 958 moh. i Øyer 7,5 km sør for Høgtinden i Goppollfjellet. Den første delen av elven kalles Akksjøbekken og renner først mot nord og flyter gjennom innsjøen Djupen (917 moh.) der den dreier mot vest. Fra Djupen heter elven Grunnesåa og svinger sørover før den løper sammen med Bretta som kommer fra Brettdalsvatnet i sørøst (ca 910 moh.). Selve Moksa er 12,9 km og begynner der Bretta møter Vålsjøbekken fra nord (847 moh.) med utspring i Vålsjøen (873 moh.).
Kraftverk
Vassdraget har 4 regulerte magasin; Goppollen (det øverste regulerte vatnet), Djupen, Grunnvatnet og Våsjøen som tilsammen rommer 15 % av nedbørfeltets årlige avrenning på 55 mill. m³. Fra Goppollen renner vannet ned i Grunnvatnet, som også mottar vannet fra Djupen. Innsjøen Grunnvatnet drenerer til elva Moksa, ca. 5 km lengre nede får Moksa tilført vannet fra Våsjøen og ca. 2 km ovenfor utløpet i Lågen ligger inntaksdammen til Kraftstasjonen Moksa 1. Derfra føres driftsvannet i rør 1300 m ned til kraftstasjonen hvor det igjen føres ut i Moksa. Tidligere gikk vannet fra Moksa 1 direkte inn i inntaket til kraftstasjonen Moksa 0, som nå er nedlagt. Hele gamle Moksa kraftverk ble nedlagt og erstattet av et nytt i 1989. Det nye kraftverket får et inntaksmagasin ca. 2 km ovenfor det eksisterende, med en reguleringshøyde på 4 m. Driftsvannet vil bli ført ut i Moksa ved Stav, som tilfellet er i dag.
Flommer
Elven gjorde store materielle skader da den skiftet løp under flommen i 1995 (se Norges flomhistorie og Vesleofsen). Den nederste delen av løpet er nå støpt i betong for å hindre tilsvarende skader. Deler av området som ble ødelagt av flommen, er i dag gjort om til Moksa Kunstpark.
Norsk-Tysk Selskap
Historikk
Norsk-Tysk Selskap ble opprinnelig stiftet i 1934 da Norsk-Tysk-Østerriksk Forening ble oppløst på grunn av strid om synet på Adolf Hitlers nasjonalsosialistiske politikk i Tyskland. NTS arbeidet for kulturutveksling og informasjon mellom landene. Den første formannen var billedhuggeren Wilhelm Rasmussen, men den faktiske drivkraften bak foreningen var professor Klaus Hansen. Klaus Hansen var formann i foreningen fra 1936. I denne perioden var foreningen meget aktiv og arrangerte kulturkvelder og foredrag. Fra 1942 utgav NTS dessuten månedsbladet Norsk-Tysk Tidsskrift. Mot slutten av krigen nærmet medlemstallet seg 10 000. På den annen side var det konflikter med NS, blant annet i synet på pangermanismen og forholdet til de tyske okkupasjonsmyndighetene, og Klaus Hansen ble i november 1944 avsatt som leder for organisasjonen. Etter dette lå organisasjonen nede og ble formelt oppløst ved krigens slutt i mai 1945.
Selskapet ble grunnlagt på nytt på 1950-tallet av Max Tau som hadde kommet som flyktning til Norge i 1938. Foreningen skulle fremme forsoning etter krigen og forståelsen mellom Vest-Tyskland og Norge. Etter Max Taus død i 1976 var det i noen år stille rundt Norsk-Tysk Selskap, men på 1980-tallet kom det ny aktivitet da den tyske presten og journalisten Hans-Joachim Schilde blåste liv i foreningen med Kåre Willoch som første president.
John Burroughs
John Burroughs (født 3. april 1837, død 29. mars 1921) var en amerikansk naturalist og essayist som spilte en avgjørende rolle i utviklingen av den amerikanske naturkonserveringsbevegelsen. I henhold til biografer var John Burroughs den viktigste utøveren av den særegne amerikanske genren naturessayet etter Henry David Thoreau. Ved århundreskiftet hadde han blitt en kulturinstitusjon i seg selv; the Grand Old Man of Nature.
Hans voldsomme popularitet og tilstedeværelse i det offentlige ble opprettholdt av en strøm av essaysamlinger. Hans biograf Edward Renehan sa at Burroughs spesielle identitet ikke var så mye den til en naturvitenskapsmann som den til «en litterær naturalist med en plikt til å nedtegne sine egne unike oppfatninger av naturen».
Kerry Katona
Kerry Jane Elizabeth Katona, (født 6. september 1980 i Warrington, Cheshire i England), er tidligere medlem av den britiske gruppa Atomic Kitten.
Kerry vokste opp i en rekke fosterhjem, fordi moren ikke klarte å ta seg av henne og gi henne den trygge oppveksten hun trengte. Flere ganger ble Kerry flyttet i forskjellige fosterhjem, noe som gjorde oppveksten hennes både tøff og vanskelig.
Hun ble kjent da hun som ett av medlemmene i Atomic Kitten slo gjennom i Storbritannia. Like før jul i 2000, ble hun gravid og valgte å slutte i gruppa, for å ta seg av sitt vordende barn og dyrke familielivet sitt. 31. august 2001 fødte hun sitt første barn, datteren Molly Marie. På den tiden var Kerry forlovet med Brian McFadden, som den gang var en del av den verdensberømte gruppa Westlife. Kerry og Brian giftet seg i Irland 5. januar 2002, og cirka ett år senere, den 3. februar 2003, fikk ekteparet sitt andre barn, datteren Lilly Sue.
Etter at hun forlot gruppa, tok det noen år før hun begynte å jobbe som programleder på TV og som spaltist i OK Magazine.
Kerry ble separert fra sin irske mann i løpet av 2004, etter lang tid med ekteskapsproblemer. Da skilsmissen endelig ble formalisert, gikk hun videre i livet sitt.
Anklageprinsippet
Straffeprosessteorien har to hovedtyper rettergangsordninger. En prosess hvor to parter strides og dommeren er den upartiske oppmann som tar vare på prosessens spilleregler og tilslutt treffer en avgjørelse kalles en anklageprosess eller en akkusatorisk prosess. Vanligvis er den ene parten da en offentlig aktor, men kan også være en privatperson. Dette kalles i strafferetten for anklageprinsippet, eller det akkusatoriske prinsipp. Hovedprinsippet er da at det er partene som sørger for bevisene i saken og deres representanter (aktor og forsvarer) som under hovedforhandlingene eksaminerer tiltalte, vitner og sakkyndige. Domstolen nøyer seg stort sett med å ta standpunkt til det som partene legger frem.
Kerry Katona
14. februar 2007 giftet hun seg med sin nye kjæreste, Mark Croft. Seks dager senere, 20. februar 2007, fikk Kerry sin tredje datter, men dette var Marks første barn. Jenta har fått navnet Heidi Elizabeth.
Kerry bor i Warrington sammen med sin mann og sine tre barn.
Anklageprinsippet
Den andre hovedtypen er en prosess der dommeren har til oppgave å oppklare saken. Den mistenkte er da ikke part i saken men undersøkelsesgjenstand. Dette kalles en inkvisisjonsprosess eller en undersøkelsesprosess. I strafferetten kalles dette inkvisisjonsprinsippet og domstolen har da et ansvar for sakens opplysning, og det er dommeren som eksaminerer tiltalte, vitner og sakkyndige. Domstolen kan også på eget initiativ undersøke om det skal reises en sak.
Norsk straffeprosess er i hovedsak en anklageprosess og kan karakteriseres som en anklageprosess med visse inkvisitoriske innslag. I angelsaksiske land har man en nokså rendyrket anklageprosess. På kontinentet, f. eks. i Tyskland og Frankrike har prosessen bevart langt mer av inkvisisjonsprinsippet. I forarbeidene til straffeprosessloven av 1887 ble motsetningen mellom anklageprosess og inkvisisjonsprosess diskutert og distinksjonen er fortsatt tema i straffeprosessretten.
I norsk rett er det viktigste uttrykket for anklageprinsippet å finne i straffeprosessloven § 63: «Domstolene trer bare i virksomhet etter begjæring av en påtaleberettiget, og deres virksomhet opphører når begjæringen blir tatt tilbake». Domstolen kan ikke reise en straffesak uten at enten en politiadvokat, statsadvokat eller riksadvokaten ber om det eller en privatperson begjærer privat straffesak.
Jacob Christian Bie
Jacob Christian Bie (født 11. juli 1738 i Trondhjem, død 1804 i Bengal), også kjent under psevdonymet Philopatreias, var en norsk-dansk forfatter og boktrykker. Han er mest kjent for verseboken Originale danske moralske fabler og sine sammenstøt med den danske sensuren.
Bakgrunn
Jacob Christian Bie var bror av embedsmannen og koloniherren Ole Bie. Han ble student fra hjembyens latinskole i 1755. Uten midler forlot han sitt fødeland («Gid jeg aldrig var kommet udenfor Norges Grænser», sukket han senere) for å bosette seg i København, hvor han begynte å skrive for å tjene til føden.
Karriere
Han debuterte i bokform i 1760 med Synge-stykker i anledning af kronprints Gustav af Sverrig og Sophie Magdalena af Dannemark, deres høie formæhling. I 1765 utga han Originale danske moralske fabler i bunden stiil. Ordet «moralsk» i tittelen var sannsynligvis ironisk ment, fablene ble omtalt som «frække». For å innynde seg hos professor Christian Gottlieb Kratzenstein dedikerte han skriftet til fru Kratzenstein, som han slett ikke kjente. Men boken ble omgående konfiskert, fordi Bie i den sjette fabelen «om beveren» kritiserte en sak som var avgjort ved kongelig resolusjon. Bie ble samtidig dømt til fengsel i Christiansø festning ved Flekkerøy, men unnslapp ved å rømme fra landet.
Da Struensee ved reskript av 14. september 1770 opphevet sensuren og innførte trykkefrihet, ble trykkefrihetslitteraturen innledet med et flyveblad forfattet av Bie: ''Philopatreias’ trende Anmærkninger, 1. om de dyre Tider og Handelens Svaghed, 2. om Rettergang, 3. om Gejstlighedens Indkomster'', en kritikk av de bestående forhold med forslag om reformer. Særlig rettet han søkelyset mot prestenes, klokkernes og gravernes inntekter. Han beskrev landsbyprestene med et sitat: «Deres øyne forsvinner i ansiktets fedme.» Skriftet vakte voldsomt oppsikt og utløste en hel litteratur både for og imot, også fra Ove Høegh-Guldberg under pseudonymet «Philodanus», og fra økonomen Christian Martfelt under pseudonymet «Philocosmus».
I juli 1769 holdt han en preken i Hvidovre kirke og valgte som tekst høysangen 3,1: «Jeg ledte om Nætterne i min Seng efter den, min Sjæl elskede». Selv om han fremla vitnesbyrd om at prekenen ble lyttet til i stillhet og andakt uten latter, kom det for en dag at han hadde avsluttet med en forbønn for flere kjente prostituerte fra Københavns sidegater. I 1771 ble han derfor av Højesteret dømt til seks års straffarbeid på rasphuset. Dette var i 1742 kommet som et tilbygg til Tugt- og Børnehuset i Christianshavn. De verste mannlige forbryterne - gjerne drapsmenn fra hele landet - ble satt til å raspe (file) det giftige fargetreet campeche (Haematoxylum campechianum) fra koloniene til Københavns fargerier og til bruk i maling. Tukthuset hadde enerett på utvinning av dette fargestoffet, som var så brannfarlig at oppvarming og belysning i verkstedet var forbudt, og fangene ble ødelagt av det giftige støvet fra raspingen, som satte seg i lungene og fremkalte utslett.
Året etter ble Bie dømt til å miste «hånd, ære og boslod », for å ha forfalsket kongens underskrift. Han blev imidlertid benådet med livsvarig rasphusstraff, og fra sitt «kummerfulde Fængsel» sendte han ut en strøm av klagesanger, også som bønnskrift til presidenten for Danske Kancelli, Joachim Schack-Rathlou, «for å få lirket ut noen dukater til reisepenger», og «den edelmodigste prins Frederik fra den ulykksalige B.» Med høyre hånd hugget av kunne han ikke engang utføre raspingen han var idømt, så i 1772 fikk han ettergitt dommen om å få hånden hugget av.
I stedet ble tukthusdommen forlenget til livstid, og ved kongelig reskript av 13. oktober 1775 ble han til sist løslatt og benådet fra straffarbeid og tukthus, men samtidig dømt til forvisning til Guinea på livstid.
Forvisningen ble ikke iverksatt før i desember 1777. På tross av reiseforbudet bosatte Bie seg senere med hustru og datter i Ostindia, der han hadde slekt. Ved sin død i 1804 var han løytnant i engelsk tjeneste i Bengal. En datter av ham ble som enke gift med den tidligere presten ved Frederiks Hospital og senere biskop i Viborg, Nicolaj Esmark Øllgaard.
Heereswaffenamt
Heereswaffenamt (HWA) var sentrum for forskning og utvikling av våpen, ammunisjon og materiell i det tyske militære.
Heereswaffenamt ble grunnlagt 8. november 1919 som «Waffenamt», (Våpenbyrået), ved Reichswehrministerium i Berlin. Navnet ble endret 5. mai 1922 til «Heereswaffenamt». Byråets første sjef var generalløytnanten Ludwig Wurtzbacher. I fredstid var byrået direkte understilt hærsjefen. Ifra krigsutbruddet 1. september 1939 lå det under «Chef der Heeresrüstung und Befehlshaber des Ersatzheeres» (Sjef for hærrustning og for reservestyrkene). Heereswaffenamt ble omorganisert flere ganger under andre verdenskrig.
Avdelinger
Byrået besto 1. juli 1944 av en stab med en forskningsavdeling og seks byråseksjoner:
HMS «Liverpool» (D92)
HMS «Liverpool» (D92) (25. september 1980) er en britisk jager i tjeneste for Den britiske marinen fra 23. mars 1978 til 1. februar 2005. Skipet deltar i NATO-operasjonen Operation Unified Protector utenfor Libya.
Heereswaffenamt
Koder benyttet av Heereswaffenamt
Kodene er inspeksjonsmerker som ble satt på våpen og utstyr, og som viste hvor utstyret ble produsert.
Kvantekryptografi
Opp igjennom historien har det vært en jevnbyrdig kamp mellom kryptografene og kryptoanalytikerne. Mange krypteringssystemer har blitt laget og hevdet å være «ubrytelige», men har så blitt knekket av kryptanalytikerne. I dag er vi på et sted hvor vi kan si at chifferene vi bruker er ubrytelige, men det er bare i praksis. I teorien skal det gå å dekryptere for eksempel RSA-chifferet med datakraft. Men hvis vi setter sammen datakraften til alle maskiner vi har på jorden, ca. 260 millioner, vil det allikevel ta over 1,2 millioner ganger jordens levetid å bryte ett eneste chiffer. Så kryptoanalytikerne må håpe på et svært teknologisk fremskritt, så de raskt kan gjennomføre disse vanvittige beregningene, eller nye matematiske fremskritt i måten å faktorisere tall på. For som vi vet kan man finne nøkkelen til RSA-chifferet ved å faktorisere den. Men tallene de opererer med er så store og den eneste metoden for faktorisering vi har i dag er å gå gjennom tall etter tall for å se hva som passer. Det er altså radikale fremskritt som må gjøres. Til nå syntes det å være på den teknologiske fronten at det gjøres størst fremskritt, nemlig ved utviklingen av det man kaller kvantedatamakinen. Istedenfor å basere seg på standard fysikken som dagens datamaskiner med kvartsbrikker gjør, er en kvantedatamaskin basert på kvantemekanikkens prinsipper. Kvantemekanikken eller kvantefysikken beskriver, kort fortalt, hvordan gjenstander eller partikler beveger seg på mikroskopnivå. Som vi vet, er lyset både av bølgenatur og partikkelnatur; det vi kaller lysets bølge-partikkeldualitet. Og når vi ser på fotoner (lysets minsteenhet) på mikroskopnivå oppfører de seg rart. Hvis vi sender et enkeltfoton mot en vegg med to spalter, skulle vi tenke oss at de velger en av spaltene for så å treffe skjermen som vi har satt opp på andre siden, men istedenfor vil den gå igjennom begge spaltene og interferere med seg selv, slik at den danner et bølgemønster på skjermen. Hva som faktisk skjer her er kvantefysikerne selv uenige om og de deler seg inn i to teorier. Den ene handler om superposisjon og den andre om mulitverser. Ved superposisjon tenker man seg at når fotonet ikke blir observert befinner den seg i alle mulige posisjoner, altså det som kalles superposisjon, men med en gang vi observerer den vil vi tvinge den i en fastlåst tilstand. Multivers-teorien sier at når fotonet har flere mulige muligheter, deler universet seg i flere universer, og tilfredsstiller alle mulighetene. Universene interferer så med hverandre, og danner disse bølgene som ble vist på skjermen. Når disse universene er sammen og interferer, kaller vi det for et multivers. Kvantedatamaskinen bygger altså på disse prinsippene, uavhengig av hvilken av teoriene som er rett eller gal.
Kvantedatamaskinen ser man på som en av de viktigste opfinnelsene innenfor kvantefysikken. Den vil ha en regnekraft mange milliarder større en dagens maskiner, og vil derfor kunne bryte alle chiffere vi har i dag, fra DES til RSA. For mens en vanlig datamaskin må ta regnestykke for regnestykke, en etter en, kan en kvantedatamakin dele seg inn i universer, eller sette seg i superposisjon og gjøre en vanvittig mengde utregninger samtidig.
I dag eksisterer det alt en algoritme (grover's algoritme) som kan faktorisere RSA nøkler. Utviklingen av en kvantedatamaskin vil trolig gjøre asymmetriske chiffer ubrukelige. Om de kan knekke moderne symmetriske chiffer hersker det en del usikkerhet om. Den eneste kjente algortimen for knekking av symmetriske chiffer fører til at man kan halvere nøkkelen.
Kvantechifferet
Det har også blitt utviklet et nytt chiffer som benytter seg av kvantemekanikken. Og ikke skal dette chifferet bare være praktisk sikkert, men det lover faktisk en absolutt sikkerhet.
Et kvantechiffer benytter seg av fotonenes polarisjon og usikkerhetsprinsippet. Et foton vibrerer i en polarisjon i alle retninger, men for enkelthetskyld tenker vi oss at de kun vibrerer i tre retninger, vertikalt (|), horisontalt (–) og diagonalt [(/) og (\)]. Usikkerhetsprinsippet vil jeg forklare senere i teksten.
Det var Charles Bennet og Gilles Brassard som første gang tenkte at disse prinsippene kunne brukes til kryptering, altså det man kaller kvantekryptografering. I kvantekryptografien kan vi representere en bit ved to metoder. Ved +-metoden, hvor den vertikale (|) representerer 1 og horisontale (–) representerer 0. Den andre metoden er X-metoden, hvor hver av de diagonale representerer en bit, henholdsvis (/) som representerer 1 og (\) som representerer 0. Man benytter seg så av de to forskjellige metodene helt tilfeldig og uforutsigbart for å kryptere en binær streng.
Det gamle riket (album)
Det gamle riket er det norske black metal/folk metal bandet Windir sitt andre demoalbum.
Tord Morsund
Tord (tidligere Tommy) Foorabally Morsund også kalt Tord Alexander Viken (født 18. mars 1972) er en norsk politisk skribent og tidligere politisk rådgiver for Fremskrittspartiets stortingsgruppe.
Lockheed Electra
Lockheed Electra refererer seg til to ulike fly bygget av Lockheed:
Tord Morsund
I 1992 ble Morsund dømt for «våldsamt upplopp» i en svensk domstol. Bakgrunnen for dommen var at han sammen med to andre nordmenn hadde startet et gateslagsmål mot antifascister under en demonstrasjon i Stockholm. Morsund ble dømt til en måneds fengsel.
I 2005 skrev avisen Klassekampen at Morsund skulle tale på det omstridte arrangementet Nordiska Festivalen i Nyköping i Sverige den 28. august 2005. Der deltok også bl.a. tidligere Ku Klux Klan-leder David Duke. I kjølvannet av avsløringen skrev VG Nett flere artikler som problematiserte at Morsund hadde arbeidet som rådgiver for Fremskrittspartiets stortingsgruppe og blant annet skrevet flere taler for partiets profilerte politikere.
Han var redaktør for tidsskriftet «Nation & Kultur» fram til 2005. Senere var han redaktør for tidsskriftet «Herba» som ble utgitt av Biologisk-dynamisk Forening fram til mars 2014. I 2011 byttet han navn til Alexander Viken, og ble medlem av redaksjonen i nettmagasinet «Kulturverk».
Incest
Definisjon
I de fleste kulturer omfatter incest-begrepet seksuelt samkvem mellom søsken og mellom personer i rett oppstigende og nedstigende linje, det vil si mellom foreldre og barn eller mellom besteforeldre og barnebarn, og så videre.
Barneombudet har på sine hjemmesider definert incest som seksuell omgang mellom nære familiemedlemmer i nedstigende eller horisontal linje, eller mellom en voksen i en foreldrerolle og et barn, en definisjon som også omfatter ste- og adoptivforeldre. Å ha seksuell omgang med mindreårige er også et seksuelt overgrep.
I antropologien regner man det såkalte incesttabuet for en etisk og sosial regel som har vært så å si universell. De fleste mennesker har reagert med sterk avsky mot seksuell omgang mellom søsken og mellom foreldre og barn, og i de fleste kulturer har det vært straffbart. Også hos de andre menneskeapene finnes sosiale mekanismer som forebygger incest.
Straffeloven
Straffelovens §§ 197, 198 og 199 omhandler incest:
Blodskam/incest i norsk rettshistorie
Definisjonen av hvilke seksuelle forbindelser som representerer incest og hvilke som ikke gjør det, samt straffen for slike forbindelser har variert gjennom historien. Ifølge historikeren Anne Irene Riisøy som har forsket på norsk seksuallovgivning og rettspraksis i perioden 1100-1600, ble kriminaliseringen av denne formen for sex og fastsetting av viktige rettsprinsipper innført allerede i middelalderen, flere hundre år tidligere enn man hittil har trodd. Dette fremgår av doktoravhandlingen Sex, rett og reformasjon fra 2006.
På 1600-tallet kom nye, strenge, verdslige lover som søkte å regulere folkets seksualliv. I Christian IVs Norske Lov av 1604 er blodskam uteglemt, men inkluderes i og med en forordning i 1619. I Christian Vs Norske Lov av 1684, kap 13, pkt 13, defineres det «''at ligge i et ont Levnet tilsamme og avle Børn» som en forbrytelse for de som «ere hindanden i andet Leed, eller andet og tredie Leed, eller i tredie lige Leed beslægtede, eller i samme Leede besvogrede». Straffen er inndragelse av all formue og straffarbeid ved fiskeleiene i Nord-Norge eller bergverkene (Røros/Kongsberg) i 2 til 4 år avhengig av «syndens» størrelse. I tillegg måtte forbryterne skrifte offentlig i kirken. Ved annen gangs forbrytelse «bør de uden Naade straffis paa deris Liv.''»
Av et forskningsarbeid som har kartlagt dødsdommer for blodskam i Ryfylke/Karmsund og Jæren og Dalane sorenskriveri i Stavanger len i tidsrommet 1610-60, fremgår det at det var 59 dødsdommer for blodskam gjennom disse 50 årene. Fordi menn i slike og andre seksualsaker ofte rømte, mens den gravide kvinnen ble satt fast av myndighetene, kom kvinnenes andel blant de henrettede til å være langt høyere enn andelen dødsdømte. I dette materialet var 35 % av de dødsdømte kvinner, 65 % menn, men blant de som faktisk ble henrettet, var hele 65 % kvinner.
Ifølge kriminalloven av 1842, kap. 18 kunne ascendenten dømmes til straffarbeid i første grad, og descendenten til straffarbeid i femte grad.
I straffeloven av 1902 §208 ble strafferammene satt til henholdsvis 2-8 års fengsel og inntil 2 års fengsel.
Etter lovrevisjon i 1963 ble straffeansvar for incest i nedadstigende linje begrenset til ascendenten. Det var også ved denne revisjonen at begrepet «blodskam» ble erstattet med «incest».
I 1800 ble det slutt på straff for blodskam i «uegentlig forstand», dvs. mellom besvogrede; personer som hadde fått slektsmessig fellesskap gjennom slektningers giftermål, men uten egentlige blodsbånd seg imellom. Dette gjaldt de tilfellene der man da normalt kunne forvente å få dispensasjon for inngåelse av ekteskap. Etterhvert hadde øvrigheten funnet ut at det på dette området lå en liten økonomisk gullgruve – og kongen trengte alltid penger. Derfor ble det mulig å søke kongen om ekteskap også med tremenninger og søskenbarn – mot å betale en avgift. Dermed ble «moralen» gjort til et spørsmål om penger.
Kirkens incestlover
Omkring år 550 begynte kirkemøter å fordømme Det gamle testamentes oppfordring til ekteskap med enken etter ens bror. Gradvis begynte biskoper å fordømme ekteskap mellom søskenbarn og tremenninger, stemødre, stedøtre og onklers enker. I 721 forbød pave Gregor 2. også ekteskap med gudmoren til ens barn, eller med mor til ett av ens egne gudbarn. Allerede et par tiår senere var ekteskap blitt forbudt opp til syvende ledd av slektskap, eller «så langt tilbake man minnes». Dermed var det ulovlig å gifte seg med en etterkommer av ens tipp-tipp-tipp-tipp-oldeforeldre.
Mot slutten av 700-tallet var det også forbudt å gifte seg med noen fra svigerfamilien, gudforeldres og gudbarns familie, eller en slektning av noen som man en gang hadde hatt et seksuelt forhold til. Disse forbudene var så omfattende at det etterhvert var nærmest umulig å finne en passende ektefelle. Hvis disse incestlovene var blitt håndhevet, ville de effektivt hindret konger og adel i å utvide sin maktstilling ved å inngå ekteskaper innen ætten. Sent på 1000-tallet var greven av Anjou i stand til å skille seg fra fem av sine koner ved å vise til incestlovene. Henrik I av England fikk avverget en forlovelse mellom sin nevø og en datter av fyrstehuset Anjou ved å spre rykter om at de to angivelig var søskenbarn. I 1152 ble skilsmissen mellom Ludvig VII av Frankrike og Eleanor av Aquitaine godkjent fordi paret kunne påpeke at de var beslektet i fjerde eller femte ledd. Dette hadde vært allment kjent alt da de giftet seg, og Ludvigs neste kone, Constance av Castilla, var en enda nærmere slektning enn Eleanor hadde vært. Kirken håndhevet sitt lovverk helt vilkårlig. Vanlige folks slektskapsforhold ble sjelden undersøkt, selv om kirken gjerne solgte dispensasjoner til folk som for sikkerhets skyld var villige til å betale for dem. Også kongelige og adelige giftet seg nokså fritt, med mindre kirken var involvert i en maktkamp med en av de berørte familiene, eller ble anmodet om å blande seg inn. I 1200, da rivaler påpekte at det planlagte ekteskapet mellom Otto IV av Det tysk-romerske rike og en datter av hertugen av Brabant burde forbys, fordi de to var for nært beslektet, forsikret paven hertugen om at han kunne gifte bort datteren sin «ikke bare renset, men opphøyd, på grunn av den store nytten som vi håper at dette ekteskap vil ha».
Ved Det fjerde laterankonsilet i 1215 innså kirken nødvendigheten av å begrense definisjonen av incest til å gjelde slektskap i fjerde ledd. Konsilets uttalte mål var dermed å kunne håndheve forbudet strengere; men under Bonifatius IV, som satt på pavestolen omkring år 1400, ble dispensasjoner åpenlyst solgt til den prisen folk var villige til å betale for dem.
Andre definsjoner av incest og ikke-incest
I noen kulturer har forbudet mot seksuell omgang også omfattet, nå eller i tidligere tider:
Når det gjelder seksuelle forhold mellom øvrige slektninger, har det vanligvis ikke vært ulovlig. Det har vært ulike holdninger til dette, og noen steder har ekteskap mellom slektninger vært vanlig eller endog oppfordret til. Andre steder har slike forhold vakt en viss forargelse, men sjelden vært straffbart. Forhold mellom fettere og kusiner har noen steder vært forbudt, og andre steder vært vanlig. I Europa har slike forhold vært sosialt akseptert frem til ny tid; det var svært vanlig i de høyeste sosiale lagene (eksempel: Harald V av Norges foreldre var fetter og kusine), men forekom også blant vanlige folk. I løpet av det 20. århundre har forhold mellom fetter og kusine blitt mindre vanlig.
I noen kulturer som praktiserer polygami eller polyandri, forekommer det at en person har ektefeller som er søsken (eksempel: Bhutans forrige konge, Jigme Singye Wangchuk, er gift med fire søstre). Det anses vanligvis ikke som incest. I et slikt tilfelle har en person flere ektefeller som er søsken eller halvsøsken. I Det gamle testamente finnes historien om Jakob som var ansatt hos Laban, og arbeidet gratis i sju år for å få datteren Rakel til kone. Laban ga ham da datteren Lea i stedet, siden hun var eldst, og Jakob måtte arbeide i sju år til for å få sitt ønske oppfylt. Å være gift med søstre (som ikke var ens egne), ble ikke regnet som incest.
Unntak fra regelen
Det har dog forekommet noen steder at selv så nære slektninger som vanligvis rammes av incestbegrepet, har inngått ekteskap. Ekteskap mellom søsken ble inngått i oldtidens Egypt. Det forekom også i samfunn i India. Helt opp i de seneste århundrene har slike ekteskap blitt inngått på noen av stillehavsøyene.
I mange tilfeller var det stort sett de som tilhørte overklassen som inngikk slike ekteskap, og noen ganger var det tillatt for dem, men straffbart for andre. I flere av fortidens kulturer ble kongelige eller fornemme personer sett på som opphøyet over vanlige folk, slik at de kunne gifte seg med nære slektninger, mens vanlige folk ikke kunne det. Kanskje det ble begrunnet med at de lignet gudene, og derfor kunne gjøre som dem. En annen grunn er at slike mennesker står så høyt over «menigmann» at den eneste måten å finne «verdige» ektefeller på, særlig for kvinner, som bare kunne gifte seg med mennesker av lik eller høyere rang. Ifølge flere av de gamle mytene giftet nemlig guder seg med sine søsken.
Det har forekommet noen ganger at halvsøsken har giftet seg med hverandre uten å vite om slektskapet. Dette har vært et vanskelig tema, men i mange tilfeller har man latt være å straffeforfølge det.
Incest og juridiske konsekvenser
I de senere ti-årene har begrepet incest blitt særlig mye brukt i media om forhold der en forelder eller besteforelder har tiltvunget seg (eller lokket til seg) seksuell omgang med et mindreårig medlem av familien. Slike seksuelle overgrep kan føre til alvorlige traumer for offeret. Da små barn har vanskelig for å forsvare sine interesser mot overgrep fra voksne personer, ble det i flere vestlige land innført en bestemmelse om at den fundamentale rettsregelen «in dubio pro reo» måtte vike i slike saker.
På 1980-tallet ble det blant psykologer og medisinere utviklet metoder for både psykisk og fysisk kunne fastslå om et barn var blitt seksuelt misbrukt. Dette førte til at flere personer ble dømt av rettsvesenet som skyldige i incest.
Disse teoriene er i senere tid blitt tilbakevist, og har ført til at flere av de dømte har fått sin sak gjenopptatt, og er blitt frikjent. I Norge har den tidligere lagdommer Trygve Lange-Nielsen engasjert seg sterkt i disse sakene, og han hevder det kan ha blitt begått justismord mot inntil 150 personer i perioden 1980-1995 i slike saker.
Incest og medisinske konsekvenser
Incest kan være skadelig fordi det kan føre til problemer med innavl. Ethvert menneske bærer på visse feil, eller potensielle feil, i sitt arveanlegg. Mange slike feil blir oppveiet hos avkommet ved at foreldrene ikke bærer de samme svakhetene. Hvis derimot begge foreldre bærer samme svakhet, kan den slå fullt ut hos avkommet. Personer som tilhører samme familie vil ofte bære de samme svakhetene, så hvis to foreldre er i ganske nær slekt, vil det være større sannsynlighet for at feilen slår ut hos barna. Sannsynligheten blir enda større hvis to som er søsken, eller to som er i rett opp- eller nedstigende linje får barn sammen.
Nesodden
Nesodden er en kommune i Osloregionen i Norge som fra 2020 er en del av Viken fylke og som fortsatt tilhører Akershus valgdistrikt. Kommunen ligger i landskapet Akershus og var del av Akershus len, Akershus stiftamt, Akershus amt og Akershus fylke fra middelalderen til 2020. Den har over 19,000 innbyggere (2017). Nesodden kommune ligger på en halvøy med Oslofjorden på vestsiden og Bunnefjorden i øst. Kommunen har sjøgrenser mot Oslo i nord, Asker og Bærum i vest, og mot Nordre Follo i øst. I sør grenser kommunen til Frogn.
Historie
For ca. 10,000 år siden gikk det for første gang mennesker i land på Toåsen på Nesodden. Den gangen stod vannet over 190 meter høyere og kun de aller høyeste delene av Nesodden stakk opp av havet. På halvøya er det ellers gjort flere boplassfunn og enkeltfunn av steinalderredskaper som vitner om aktivitet i eldre og i yngre steinalder. I store deler av dette tidsrommet var jakt, fiske og fangst viktige næringsveier, noe som på en uvanlig god måte er synliggjort gjennom funn av fisk- fugl og pattedyrbein fra nøstvetfasen på Skoklefald på Nesodden. Det kan ha blitt drevet jordbruk på halvøya alt i den innledende delen av yngre steinalder, men et stabilt og permanent jordbruk ble trolig først etablert omkring 2350 f.Kr.