cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Samlebånd
Samlebånd er et hjelpemiddel ved forskjellige typer av masseproduksjon. Samlebåndsfabrikasjon innebærer i prinsippet at arbeidere eller maskiner står fast stasjonert ved en bestemt arbeidsplass, mens et bånd transporterer produktet fra arbeidsplass til arbeidsplass. På hver arbeidsplass utføres én eller flere enkle arbeidsprosesser, som f.eks. å montere én eller flere delkomponenter på produktet. Medarbeiderne blir på denne måten spesialisert på noen få operasjoner, som kan utføres hurtig og effektivt. Slik kan man oppnå en økning av produksjonen.
«Oppfinnelsen» av samlebåndet
Både Henry Ford og Ransom E. Olds krediteres ofte for «oppfinnelsen» av samlebåndet. Som det er tilfelle med de fleste oppfinnelser, har mange mennesker bidratt til utviklingen av samlebåndet. En forutsetning for samlebåndet er produksjon av ensartede produkter med standardiserte deler. Dette er en tanke som går helt tilbake til det 18. århundre, og som det derfor vil være vanskelig å tilskrive en enkeltperson.
Fords første samlebånd begynte å benytte masseproduksjon på eller rundt den 1. april 1913 etter 5 års utviklingsarbeid. Produksjonen ble delt opp i en lang rekke enkle arbeidsprosesser, så arbeidskraften ikke behøvde en lang faglig opplæring. Idéen ble først forsøkt med delkomponenter og kort tid etter på hele chassis. Selv om det er vanskelig å si at Henry Ford har «oppfunnet» samlebåndet, er det imidlertid riktig at han spilte en vesentlig rolle i utbredelsen av samlebåndet i det 20. århundre. Uttrykket «fordisme» brukes i vid utstrekning i industrialiseringsperioden, og henspiller på en økt tro på, og overgang til samlebåndsproduksjon.
Junagadh
Junagadh er en by og et tidligere fyrstedømme i den indiske delstaten Gujarat. Byen er også hovedstad i Junagadh distrikt. Junagadh ligger sør for byen Rajkot, og syd på Kathiawarhalvøyen. Byen har ved folketellingen i 2001, 185 890 innbyggere. Hoveddelen av innbyggerne i distriktet snakker gujarati.
Kort historikk
Området rundt byen har vært befolket siden urtiden. Allerede på 200-tallet f.kr tror man at saketene har bodd i de mange grottene som er i nærheten av byen. Junagadh ble hovedstad for den muslimske staten Saurashtra og for rajputriket Chauda allerede på 800-tallet. Byen ble erobret i 1472 av Mahmud Bighara, som tok kontroll over byen og byttet navnet til Mustafabad". Fyrstedømmet Junagadh var i kolonitiden en forholdsvis stor fyrstestat, med et areal på hele 8 643 kvadratkilometer. Det grenset da til fyrstedømmene Porbandar, Navanagar, Gondal, Bhavnagar samt den portugisiske kolonien Diu.
Grunnlegger av byen var Bahadur Khanji I i 1735. Fyrstedømmet ble så styrt av hans etterfølgere, blant annet av den muslimske dynastiet Babi. Den siste nawaben, Mohammad Mahabat Khanji III (1911–1948), forsøkte ved delingen av India i 1947 å gi slutte seg til Pakistan, noe som utløste folkeopprør i den hinduistiske befolkingen og det hele sluttet med indisk invasjon og anneksjon.
Gehyra mutilata
Gehyra mutilata er en gekko som er omtrent 12 cm lang fra snute til halespiss.
Arten hører antakelig hjemme i Sørøst-Asia, men lever ofte tett på mennesker, og har spredd seg med menneskelig hjelp. Den lever nå fra Madagaskar, Seychellene, Maskarenene og Sri Lanka i vest, nord til Okinawa, og østover på øyene i Stillehavet. Den har nådd fram til den amerikanske stillehavskysten, der den har etablert seg i Sør-California, og den meksikanske delstaten Jalisco. I 1997 ble den oppdaget i Fransk Guyana.
Australias flagg
Australias flagg er blått med Union Jack i øvre hjørne mot stang, en stor syvtagget stjerne under dette, og fem stjerner som utgjør stjernebildet Sørkorset på den andre halvdelen. Utgangspunktet er det britiske Blue Ensign. Flagget er i størrelsesforholdet 1:2.
De syv taggene i den store stjernen symboliserer de seks opprinnelige delstatene, med en ekstra tagg for territoriene og eventuelle fremtidige stater. Den er kjent som samveldestjernen. I stjernebildet er det en liten femtagget stjerne og fire større syvtaggete.
Historie
Etter opprettelsen av den australske føderasjonen i 1901 ble det holdt en konkurranse om design av et nasjonalflagg. Det kom mer enn 32 000 bidrag, hvilket tilsvarer at omkring 1 % av befolkningen deltok. De fleste forslagene hadde med Union Jack og Sørkorset, men det var også helt andre forslag, med australske dyr som de mest populære.
Fem nesten identiske forslag ble kåret til vinnere, og premiesummen ble delt mellom Ivor Evans, en 14-årig skolegutt fra Melbourne; Leslie John Hawkins, en optikerlærling i tenårene fra Sydney; Egbert John Nuttall, arkitekt fra Melbourne; Anne Dorrington, kunster fra Perth og William Stevens, skipsoffiser fra Auckland på New Zealand. De fem fikk 40 pund hver, hvilket var en temmelig stor sum på den tiden.
3. september 1901 ble det nye flagget heist for første gang på Exhibition Building i Melbourne. En forenklet versjon ble ratifisert som Australias flagg av Edvard VII i 1902. Australias nye flagg ble kunngjort i februar 1903, da i to versjoner: En blå versjon for statlige myndigheter og en rød versjon for skipsfarten. Da det i 1904 ble det bestemt å bruke Australias flagg på alle fort, skip, saluttsteder og offentlige bygninger, betød det ikke at flagget fikk samme status som Union Jack. Selv om Australia nå hadde egne flagg, fortsatte bruken av Storbritannias flagg, Union Jack, og dette var også Australias nasjonalflagg. Australias egne flagg ble benyttet i underordnet posisjon i forhold til det britiske nasjonalflagget. Først i 1953 ble Australias flagg, i den blå varianten, ved lov erklært som nasjonalflagg.
I 1954 gav Elisabeth II kongelig sanksjon til en ny flagglov; dette var første gang en monark hadde sanksjonert en australsk lov ved personlig tilstedeværelse ettersom det ble gjort under hennes besøk i landet. Flagget ble dermed formelt anerkjent som Australias nasjonalflagg også i australsk lovgivning.
Selv om Australia fra 1953 hadde eget nasjonalflagg, fortsatte landets orlogsfartøyer å benytte Storbritannias orlogsflagg. Først i forbindelse med Vietnamkrigen, der Australia deltok med marinefartøyer, mens Storbritannia ikke var deltakere i krigen, ble dette endret. I 1967 skaffet Australia seg eget orlogsflagg. Dette er en white ensign etter britisk mønster, men uten kors og med det australske nasjonalflagget som grunnmodell. Orlogsflagget har hvit duk med stjernene i blått og stadig med unionsflagget i kantonen.
Den blå varianten er i dag Australias nasjonalflagg og samme variant benyttes også som statsflagg. Handelsflagget er den røde varianten.
Flaggdag
I 1996 bestemte generalguvernør sir William Deane at 3. september skal feires som den nasjonale flaggdagen, til minne om den første gangen det ble brukt offentlig i 1901.
Flaggdebatt
Fra begynnelsen av 1980-årene har det vært lansert kampanjer for å få skiftet ut flagget med et nytt flagg som nedtoner de britiske symbolene og som representerer Australia på en selvstendig måte. Forbildet er her Canada som i 1967 byttet ut det britiske Red Ensign med et særegent canadisk nasjonalflagg. Organisasjonen Ausflag har stått i spissen for kampanjen for et nytt flagg og har ved en rekke anledninger arrangert konkurranser for å finne fram til et nytt symbol for Australia. Kampanjen har ikke lykkes og i 1998 lykkes tilhengerne av det nåværende flagget å få vedtatt en lov som sier at det nåværende flagget kun kan endres etter en folkeavstemning. Det antas at det vil være vanskeligere å oppnå flertall for flaggskifte i folkeavstemning, enn det ville være for en regjering å benytte sitt flertall i parlamentet til det samme.
Det ble i 2002 foreslått å innføre lover mot skjending av flagget, men forslaget ble aldri lagt frem for avstemning i parlamentet, da statsminister John Howard avviste det med referanse til ytringsfriheten.
Kongelige flagg
Dronningens flagg for Australia er en flaggvariant av riksvåpenet. De seks delstatene er her representert med sine heraldiske merker, det hele rammet inn av en hermelinsbord. I midten er dronningens monogram satt inn over samveldestjernen. Flagget ble tatt i bruk i 1963.
Andre australske flagg
Det finnes også 27 andre offisielle flagg i Australia, deriblant territorienes og delstatenes flagg, og en rekke sivile og militære flagg for spesielle bruksområder. Også flagg for Australias urinnvånere, blant annet for aboriginene, er offisielt anerkjent i australsk lov.
Mionochroma
Utseende
Middelsstore, avlange, stort sett metallisk fargede trebukker. Hodet er ikke påfallende forlenget. Antennene er middels kraftige og betydelig lengre enn kroppen. Pronotum er avrundet sekskantet. Dekkvingene er noe avsmalnende bakover, ofte med en lysere sømstripe. Beina er lange og slanke, lårene gjerne mer eller mindre rødlige.
Levevis
Larvene utvikler seg i ved av løvtrær.
Utbredelse
Slekten er vidt utbredt i Mellom- og Sør-Amerika inkludert Karibia.
Naturtilstand
Naturtilstand er et begrep innen politisk filosofi brukt i tilknytning den såkalte kontraktteorien for å beskrive en hypotetisk tilstand der det ikke eksisterer noen statsmakt.
Thomas Hobbes
Begrepet om naturtilstanden ble skapt av Thomas Hobbes i verket Leviathan, utgitt i 1651. Historisk sett må Leviathan ses på bakgrunn av den engelske borgerkrigen. Temaene i verket blir i stor grad foregrepet i verket De Cive, «Om borgeren», som Hobbes utgav i 1642. Naturtilstanden er, ifølge Hobbes, en anarkisk tilstand der menneskene søker overlevelse, makt, ære og behag, men opplever sult, frykt og krenkelser, en på latin bellum omnium contra omnes, «alles krig mot alle». Hobbes mener at skillet mellom rett og urett betinger lover og myndigheter. Derfor har enhvert menneske i naturtilstanden en rett til selvtekt.
Herskeren i Hobbes kontraktsteori plikter til gjengjeld å forsvare undersåttenes liv og eiendom, for slik å opprettholde en samfunnsmessig orden. Det er nødvendig at herskerens myndighet er absolutt, fordi uorden vil motivere flere til å krenke andres liv og eiendom, for å beskytte seg selv mot tilsvarende overgrep. Hobbes mener at herskerens avgjørelser er legitime, såfremt herskeren beskytter undersåttenes liv og eiendom. Samfunnskontrakten gjelder undersåttene imellom, ikke mellom undersåttene og herskeren. Om herskeren ikke makter å beskytte undersåttene, bryter samfunnskontrakten mellom menneskene sammen, og menneskene går tilbake til naturtilstanden, ifølge Hobbes.
John Locke
John Locke drøfter naturtilstanden i verket Second Treatise on Civil Government, utgitt i 1690, kort tid etter den ærerike revolusjonen. Locke har et mer positivt menneskesyn enn Hobbes. Som en gudeskapt skapning med fornuft og samvittighet, er ikke mennesket, selv i naturtilstanden, et vilt dyr. Locke beskriver derfor naturtilstanden, forstått på samme måte som hos Hobbes, som en mer attraktiv tilstand. Skjønt Locke legger et mer positivt menneskesyn til grunn, anerkjenner han en fare for frihet, liv og eiendom i en slik naturtilstand, i mangel på lover og myndigheter. Locke mener også at sult er en større trussel enn andre mennesker i lovløsheten. Derfor argumenterer han for at samfunnskontrakten tilfører menneskene større reell frihet, og at menneskene derfor slutter seg sammen frivillig. Locke mener at samfunnskontrakten beskytter «den naturlige lov» (se naturretten), som sier at menneskene, som er født frie og likeverdige, av samme grunn ikke kan krenke andres frihet, liv og eiendom.
Jean-Jacques Rousseau
Hobbes syn ble også utfordret av Jean-Jacques Rousseau, som pekte på at Hobbes ikke tok hensyn til at mennesker var sosiale vesener. Han mente at menneskene var født gode, og at deres dårlige adferd var et resultat av sivilisasjonen, spesielt sosiale hierarkier, eiendom og markeder. Rousseau skiller mellom to tilstander. Det første er tale om en hobbesiansk naturtilstand, en tilstand av selvopprettholdelse. For Rousseau er naturtilstanden mest av alt en fiksjon, men en tydelig kontrast til en frihetlig tilstand, der mennesker gjensidig anerkjenner hverandre.
Rousseau mener at det ligger i menneskets natur å strebe etter anerkjennelse fra andre. Friheten betinger derfor menneskenes gjensidige anerkjennelse av hverandre som frie og uavhengige. For Rousseau blir samfunnskontrakten som begrep i større grad et spørsmål om hvordan menneskene kan utleve sin frihet innenfor rammen av et samfunn, uten å gi slipp på sin frihet. Den politiske tilstanden som fører oss nærmest den friheten vi streber etter, er rettsstaten, som virkeliggjør og garanterer friheten gjennom rettigheter. Rousseaus rettsstat er alle menneskers gjensidige tilbaketrekning for hverandre. Formålet er å anerkjenne hverandres rom for å utleve sin frihet.
Saint-Claude (Jura)
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Saint-Claude (Jura)
Pebble Beach
Pebble Beach er et rekreasjonssted, og et lite samfunn i seg selv, i den amerikanske delstaten California. Tettstedet inngår i landområdet Del Monte Forest, eiet av selskapet Pebble Beach Corporation, og drives som en liten by. Innbyggerne betaler derfor en avgift i stedet for skatt. Ved folketellingen i 2000 var det 4531 innbyggere.
Pebble Beach er spesielt kjent for golf og har syv golfbaner, inkludert Spanish Bay, Del Monte, Spyglass Hill, Poppy Hills og Pebble Beach Golf Links. Turneringen AT&T Pebble Beach National Pro-Am arrangeres i Pebble Beach.
En annen attraksjon i Pebble Beach er den årlige bilutstillingen Pebble Beach Concours d'Elegance, som fokuserer på veteranbiler.
Johann Rattenhuber
Johann Rattenhuber, også kalt Hans (født 30. april 1897 i Oberhaching i Bayern i Tyskland, død 30. juni 1957 i München) var en tysk SS-general og Generalleutnant der Polizei. Han var 1933–1945 sjef for Reichssicherheitsdienst (RSD), som hadde ansvar for Adolf Hitlers og andre ledende partifolks sikkerhet. Han deltok også i første verdenskrig.
Rattenhuber ble etter andre verdenskrig dømt til 25 års fengsel for krigsforbrytelser av en militærdomstol i Moskva. Han ble løslatt og sendt til Øst-Tyskland i 1955.
Bakgrunn
Johann Rattenhuber var sønn av gjestgiveriverten Hans Rattenhuber og hans hustru Anna, født Stoyler. i 1904 flyttet familien inn til München, der faren ble deleier i et spedisjonsfirma. Johann gikk på skole og gymnas i München.
Første verdenskrig
Den 3. april 1916 trådte Rattenhuber, etter avlagt notabitur, inn i ''16. Infanterieregiment'' i den bayerske her, og fra september kjempet han aktivt i første verdenskrig. Han så krigstjeneste med sin enhet i de rumenske Karpatene, i Russland og i Frankrike. Den 14. september 1917 ble Rattenhuber fahnenjunker og overført til det bayerske ''13. Infanterieregiment'', og kjempet til november 1918 på Vestfronten. Han var ved krigsslutt steget i gradene til løytnant og hadde fått Jernkorset i begge klasser.
Mellomkrigstiden
I desember 1918 ble Rattenhuber med regimentet forlagt til Ingolstadt. I april og mai 1919 deltok han i Dentz-detachementet i å slå ned kommunistiske oppstander i Freising og München. Deretter tilhørte han til september 1919 Reichswehr-Schützen-Regiment 42.
I september 1920 trådte Rattenhuber inn i Bayerns statlige gendarmeripoliti, som først kom til innsats i Bayreuth. Den 10. februar 1922 ble han overført til politiet i München. Der ble han løytnant (1. august 1925) og deretter Hauptmann (1. juni 1933).
Under nasjonalsosialismens tid
Den 10. mars 1933 ble Rattenhuber adjutant til den nyutnevnte politipresident i München, Heinrich Himmler. De to var blitt kjent med hverandre sommeren 1932. I mai 1933 gav Himmler ham i oppdrag å oppstille den såkalte «Kommandos z.b.V.», som skulle ha personsikringsansvaret for rikskansler Adolf Hitler når han var på bayersk område. Denne kommando samarbeidet med den allerede året før etablerte Führerbegleitkommando. De to enheter eksisterte side om side, men ettersom den eldste av dem i høy grad bestod kamphaner fra de tidligere gatekampers tid, rekrutterte Kommando z.b.V. utelukkende fra profesjonelle kriminalisteners rekker, folk med erfaring med personbeskyttelse.
I april 1934 var Himmler blitt ansvarlig for Gestapo i Berlin, og han bragte med seg Kommando z.b.V. fra Bayern. Den ble av Rattenhuber fra 1. juni 1934 utbygd til Reichssicherheitsdienst (RSD), som fikk overgripende ansvar for beskyttelsen av Hitler i alle deler av landet. Ettersom denne enheten måtte bli vesentlig større enn forløperen, ble dermed også Rattenhuber en viktigere skikkelse rundt maktapparatet.
Etter Röhm-putsjet ble Rattenhuber og hans RSD-folk innlemmet i SS,og deres grader ble beholdt og de fikk også tilsvarende rang i SS-systemet. Rattenhuber steg i SS-gradene, til Sturmbannführer (20. april 1934), Obersturmbannführer (1. oktober 1935), Standartenführer (15. september 1935), Oberführer (20. april 1942), Brigadeführer (30. januar 1944) og Gruppenführer (24. februar 1945). I politiets system ble han politimajor (1935) og skrittvis forfremmet videre til generalløytnant (1945).
Annen verdenskrigs siste dager, etterkrigstiden
I den andre verdenskrigs sluttfase forsøkte Heinrich Himmler å inngå en separatfred med de vestallierte. Hitler ble rasende over dette formentlige forræderi og lot gripe Himmlers forbindelseoffiser Hermann Fegelein i Berlin. Fegelein ble overlevert til Rattenhuber og ble arkebusert i rikskanselliets hage.
Etter Hitlers og Eva Brauns selvmord var det Rattenhuber som antente de bensinbestenkte kroppene deres i kansellihagen.
Rattenhuber ble tatt til fange av sovjetiske soldater den 2. mai 1945 og havnet i krigsfangenskap. Han ble bragt til Sovjetunionen og flyttet rundt mellom forskjellige fengsler i ti år. Rattenhuber ble den 15. februar 1952 dømt av krigsretten i Moskvas militærdistrikt til 25 års fengsel. Under fangenskapet ble han gjentatte ganger forhørt av den sovjetiske sikkerhetstjeneste om Hitlers død, og nedtegnelsene fra disse forhørene er blant de viktigste kilder til Hitlers siste dager.
Iván Parra
Iván Ramiro Parra Pinto (født 14. oktober 1975) i Sogamoso) er en colombiansk profesjonell sykkelrytter. Han kjørte for det franske laget Cofidis, men han nå vent tilbake til Colombia es Pasión i hjemlandet.
Ættesamfunn
Ættesamfunn blir gjerne brukt om de gamle norrøne samfunn. Det betyr at det er ætten som er samfunnets grunnsten eller viktigste element. Det var ættens ansvar først og fremst å ta vare på ættens medlemmer, og å sørge for at ættens interesser ble ivaretatt. Til dette hørte også ættens plikt til å ta hevn over urett som var blitt begått mot ættens medlemmer.
I det moderne samfunn betyr ætten mindre, idet staten har tatt over mange av ættens oppgaver, plikter og ansvar.
Pga inngifte var ættesamfunnet kjent med innfløkte situasjoner med motstridende forpliktelser. De islandske høvdingene Snorre og Steintor lå i strid: «Det ble en kvass strid. Steintor var fremst i sin flokk og hogg til begge sider...Han søkte hardest inn på Snorre. Styr Torgrimsson gikk også djervt på sammen med Steintor, sin frende [de var beslektet i annet og tredje ledd], og drepte snart en mann i flokken til Snorre [sin tidligere svigersønn]. Da Snorre så det, sa han «Slik hevner du Torodd, dattersønnen din, som Steintor har gitt ulivssår? Du er den største niding!» Styr svarte: «Det skal jeg snart bøte.» Så snudde han skjoldet og gikk over til Snorres flokk, og drepte en av sønnene til Steintor.»
For ætten var familien av stor viktighet, men i det norrøne samfunnet ser vennskap likevel ut til å ha veid tynge enn slektskap. Dette kommer tydelig til uttrykk i Håvamål, som er opptatt av å gi råd om vennskap, men nevner lite om slektskap. For folk flest var vennskap med høvdingen av størst viktighet i hverdagen. Frendene (= slektninger inntil tredje ledd) var av mindre betydning. Ofte bodde de langt unna og var til liten hjelp om en tvist skulle oppstå. Uttrykket «de var frender og venner» viser tydelig at man ikke tok støtte fra ætten for gitt.
Bingen
Bingen er navnet på:
Tom Wilhelmsens Opera- og Ballettpris
Tom Wilhelmsens Opera- og Ballettpris er en årlig pris fra Skipsreder Tom Wilhelmsens stiftelse.
Prisen ble først delt ut i 2009, og utdelingen foretas ved åpning av Den Norske Opera & Balletts høstsesong. Prisen er for faglig videreutvikling for personer innen opera eller ballett i Norge, og som allerede har gjort en fremragende kunstnerisk eller administrativ innsats. Prisen er på 600,000 norske kroner, og kan tildeles én eller to personer.
Høvik menighet
Høvik menighet tilhører Bærum prosti i Oslo bispedømme. Høvik ligger i Bærum kommune som 1 av totalt 10 menigheter og har ca. 17 000 innbyggere.
Menigheten sogner til Høvik kirke.
Helge Hognestad skapte diskusjon innad i kirken i tiden han var residerende kapellan fra 1980 til 1984 med sitt kontroversielle syn på kristendommen.
E. 1999 Eternal
E. 1999 Eternal er et musikkalbum av den Cleveland-baserte hiphop-gruppen Bone Thugs-n-Harmony.
Albumet gikk til topps på den amerikanske Billboard albumlisten. Albumet inneholder blant annet storsuksessen «Tha Crossroads» som solgte ttil dobbel platinaplate.
Motala ström
Motala ström er et vassdrag i Östergötland som renner fra Vättern til Østersjøen, dannet rundt 7200 f.Kr. Vassdraget starter i Motala, som har gitt vassdraget dets navn. Deretter renner det via Borensberg og Ljungsbro ut i innsjøen Roxen. Det fortsetter via Norsholm og Skärblacka videre til innsjøen Glan, deretter gjennom Norrköping, før det munner ut i Østersjøen i Bråviken ved Loddby.
Bare få vassdrag ble dannet så lenge etter siste istid, men enorme naturkrefter var i sving da vannstanden i Vättern steg nok til å danne Motala ström og avsetninger gjenfunnet ved utgravninger blant annet i Strandvägen i Motala. Vannstanden i Vättern sank med halvannen meter i løpet av kanskje bare noen dager. Rundt 5800 f.Kr. fikk erosjon vannet til å skjære seg lenger ned, og vannstanden sank ytterligere, mens boplassene i området ble større.
I Norrköping har elven hatt stor betydning, da man siden middelalderen har benyttet seg av dens fosser for møller og industri av forskjellig karakter. Dette vassdraget har hatt stor betydning for flere samfunn. For eksempel ligger Charlottenborg, Kungs Norrby, Ljungs slott, Norsholms herrgård, Ringstaholm, Himmelstalunds herrgård og Johannisborg ved dets bredd. Det er interessant å merke seg at helleristninger i Norrköping, hvorav de fleste finnes ved Motala ström, har motiver som viser hvordan hester drar båter over eller forbi fossene i elven.
Arkeologiske funn langs strømmen
Nord for Göta kanal lå Kanaljorden som i eldre steinalder var en grunn sjø. De eldste spor etter mennesker der er 11.000 år gamle, kanskje de aller første bosetninger i Östergötland etter at siste istid slapp taket. Utgravninger har avdekket ovner til fremstilling av jern fra rundt 300-tallet, fiskeruser i strømmen fra 1090-årene og smievirksomhet fra 1300-tallet.
Rundt 6000 f.Kr. var området rundt Kanaljorden en liten isolert sjø. Klimaet var varmere enn i dag. På bunnen lå en steinhaug, rundt 14 meter i diameter, som må ha vært arbeidskrevende å etablere, men ute av syne. Mellom steinene på bunnen ble det funnet skjelettdeler fra minst et dusin mennesker av begge kjønn, fortrinnsvis hodeskaller fra voksne. To hodeskall så ut til å være lagt ned panne mot panne. Inni et kvinnekranium var det lagt et tinningbein fra en annen kvinne. Bare i ett tilfelle er et helt menneske lagt i sjøen, et spedbarn. Ingen bodde ved sjøen, kanskje var stedet tabubelagt. Boplassen ved Verkstadsvägen kan ha brukt sjøen som gravplass. På andre siden av Motala ström lå boplassen ved den nåværende Strandvägen, der diverse knokler ble gravlagt i vannkanten, men her var det ingen overvekt av hodeskaller. Ved Strandvägen ble det tvert om funnet et gravfelt der de døde var gravlagt intakte.
Var kraniene fra Kanaljorden blitt fjernet like etter døden, ville underkjeven fulgt med, men bare én underkjeve er funnet. To hodeskaller var satt på stake satt ned i steinhaugen. Kanskje dette var fiender som var drept i kamp, slik at hodene deres ble tatt som troféer, satt på stake og senket i sjøen, såvidt synlige i det brune vannet.
Kraftstasjoner
I Motala ström finnes syv vannkraftverk som eies av ''Tekniska verken.
Marco Del Lungo
Han representerte Italia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han tok bronse i herrenes turnering.
Thoralf Klouman
Thoralf Klouman (født 26. april 1890 på Faleide i Innvik, død 17. mai 1940) var en norsk karikaturtegner og skuespiller.
Familie
Thoralf Klouman var sønn av distriktslege Hans Henrik Gerhard Klouman (1845-1892) og hustru Regina Augusta Emilie Uchermann (1850-1939).
Thoralf Klouman var far til pianisten og underholdningskomponisten Carsten Klouman og skuespilleren Wenche Klouman. Han var gift med Borghild Johannessen, søster til Svanhild Johannessen som var gift med Hauk Aabel.
Skuespiller
Som karakterskuespiller var Klouman for det meste knyttet til Centralteatret i Oslo 1916–31, der han spilte roller som Guldstad og Tesman hos Henrik Ibsen, men han opptrådte også på Nationaltheatret. Han var ellers ved Fahlstrøms Teater 1908–10, Det Nye Teater 1910–11, Trondhjems Nationale Scene 1911–16, Det Nye Teater 1931–36 og Carl Johan Teatret fra 1936 til sin død.
I 1925 spilte han rollen som Tesman i Henrik Ibsen s «Hedda Gabler» på Centraltheatret. Han laget en karikaturtegning av seg selv i tittelrollen.
Filmografi
Klouman medvirket i flere norske filmer:
Tegner
Fra 1909 arbeidet han med karikaturtegning ved siden av teateret, og tegnet karikaturer av samtidens kjendiser i blant annet Tidens Tegn. Han bidro også med fine og kritiske teatertegninger. Klouman var dessuten en av Norges tegnefilmpionerer. Klouman utgav karikaturene sine i bindene Ondskap (1912), Karikaturer (1917), Tidens tegner (1922) og Kloumans karikaturer (1925).
I 1927 hadde Klouman en stor utstilling av tegninger i Glaspalast i Wien. Utstillingen skal ha fått svært gode anmeldelser i wienerpressen, ifølge Kloumans nevø Per Aabel.
Lapurdi
Lapurdi (fransk: Labourd, gasconsk: Labord) er én av det historiske Baskerlands syv provinser og en del av det franske departementet Pyrénées-Atlantiques.
Kommunistiska Partiet i Sverige
Kommunistiska Partiet i Sverige (KPS) var en svensk pro-albansk kommunistisk parti som eksisterte mellom 1982 og 1993. Restene av partiet er i dag å finne i Nya Arbetartidningen.
Lapurdi
Provinsens hovedstad er Baiona (Bayonne).
Kommunistiska Partiet i Sverige
Politisk videreførte partiet mye av det SKP hadde stått for før rundt 1976, med vekt på klassekamp og kamp mot begge supermaktene. Partiet sto opprinnelig for en sosialismevisjon basert på en ettpartimodell ikke ulikt den albanske. Ulikt de fleste pro-albanske partiene i Vest-Europa beveget imidlertid KPS seg vekk fra Tirana og i retning en mer uavhengig linje. Dette muliggjorde også grunnleggelsen av Nya Arbetartidningen sammen med SKA, som representerte en pro-kinesisk tradisjon.
Partiet stilte aldri til valg. Medlemstallet antas å ha ligget mellom 100 og 200. Partiformann var Gösta Torstensson.
Klaver
Et klaver er et musikkinstrument med strenger og tangenter.
Det finnes tre klaverarter:
Matthias Plachta
Matthias Plachta (født 16. mai 1991) er en tysk ishockeyspiller.
Han representerte Tyskland under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han tok sølv.
Kvadratalen
En kvadratalen er et gammelt flatemål, og som det framgår av navnet består det av et kvadrat på 1 x 1 alen. Ettersom størrelsen på en alen har variert etter hvor og når den ble brukt har også en kvadratalen variert i størrelse. I norsk sammenheng tilsvarer en kvadratalen som regel omtrent 0,4 m².
Jens Cornelius Koch
Jens Cornelius Koch (født 14. juli 1831 i Bodø, død 2. januar 1914) var en norsk kjøpmann, politiker og dansk konsul, som var Ordfører i Bodø i årene 1858, 1860, 1869-1870, 1878 og 1880.
Karriere
I 1855 fikk han kjøpmannsborgerskap i Bodø og startet forretninger med fetteren Bernhard Koch, som senere kjøpte Venset i Skjærstad og startet forretninger der i 1863. Koch bygde forretningen sin på hjørnet mellom Sjøgata og Storgata. Han bygde butikken sin skjevt i forholdt til gatelinjen og mottok derfor store protester fra brannsjefen. Han tok i 1868 opp Bernhards bror Otto, som kompanjong i forretningsdriften. Otto Koch trakk seg ut av driften i 1874 for å starte Otto Koch AS, slik at Jens Cornelius Koch drev videre alene.
J. C. Koch var med på å starte opp Bodø sparebank i 1858, der han stilte med 10 spd til egenkapitalen og satt i stytret fra oppstarten. Koch var en aktiv fiskehandler og hadde hvert år ute eksedisjoner for å kjøpe saltfisk og lever fra Lofotfisket. Han var med og stiftet Nordlands fiskeforening, der han var formann i mange år. Han eide jekta «Severine», som havarterte utenfor Landegode i januar 1871 på reise fra Engeløya. Den berget seg inn til Landegode og ble slept til Bodø av DS «Salten».
Han var dansk visekonsul fra 1860. Han ble senere ordinert til ridder av Dannebrogordenen for sin innsats som konsul.
Han eide Nordlands Amtstidende fra litt etter oppstarten i 1862, sammen med Vilhelm Bernhard Jentoft og Christian Albrecht Jakhelln. Han trakk seg ut i 1881 og startet Venstre-avisen Bodø Tidende. I 1864 var han med å starte opp Bodø skipsverft, som holdt til i Jektvika på Burøya i Bodø. Verftet drev for det meste med vedlikehold og reparasjonsarbeid. I 1877 overtok han selskapet sammen med Albert Bernhoft.
28. november 1865 utsendte han aksjeinnbydelse til oppstarten av Saltens Dampskibsselskab, sammen med S. K Nilsen og Christian Albrecht Jakhelln. Han trakk seg ut, sammen med Jakhelln, sannsynligvis som en demonstrasjon fordi det oppstarten tok lang tid og at de da gikk glipp av flere gode år med sildefiske. Bygde gods- og passasjerskipet DS Anna & Carolina i København med plass til 354 passasjerer og hadde 328 en vekt på tonn, sammen med Erasmus B. K. Zahl. Båten var oppkalt etter deres koner og ble brukt til sildeeksport til havner rundt Østersjøen.
Død
Han døde 2. januar 1914 og ble begravet 8. januar 1914 i Bodin gamle kirkegård.
Mniophilosoma
Mniophilosoma er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Utseende
Bittesmå (1,4-1,7 millimeter), bredt ovale og høyt hvelvede, blanke, svarte jordlopper. Kroppen er påfallende kort, bred og høyt hvelvet. Beina er brungule.
Levevis
Billene er planteetere, muligens knyttet til planter i kjempefamilien.
Utbredelse
Slekten er bare kjent fra Madeira og Azorene.
Jar menighet
Jar menighet tilhører Bærum prosti i Oslo bispedømme. Jar ligger i Bærum kommune som 1 av totalt 10 menigheter.
Menigheten sogner til Jar kirke, som ble bygget i årene 1960 – 1961. Sokneprest er Britt Aanes Ekhougen.
Bad Reputation
Bad Reputation er det første studioalbumet til Joan Jett, først publisert på eget selskap, Blackheart Records, i 1980 som Joan Jett. Boardwalk Records plukket opp utgivelsen og ga den bredere distribusjon i 1981 under ny tittel. Plata kom ut på CD i 1992 med flere bonusspor, og på nytt i 2006 med de samme bonussporene pluss en liveversjon av «Bad Reputation» fra 1998 sammen med The Remains med Dee Dee Ramone og Marky Ramone.
Jar menighet
Adresse er Wedel Jarlsbergsei 20, 1358 Jar
Nursing a Viper
Nursing a Viper er en amerikansk stumfilm fra 1909, regissert av D. W. Griffith.
Handling
Under den franske revolusjonen lever et velstående par trygt, ved å bekjenne seg til republikansk tro.
Men når en stor lynsjemobb angriper et slott i nærheten, bryter en aristokrat seg inn i parets hjem - og alle tre opplever deretter en rekke komplikasjoner.
Rudolf Diesel
Rudolf Christian Karl Diesel (født 18. mars 1858 i Paris, død 29. september 1913 til sjøs i Den engelske kanal) var en tysk ingeniør og oppfinner.
Bakgrunn
Diesel ble født i Paris. Foreldrene var tyske innvandrere som stammet fra Bayern. Han hadde sin utdannelse fra München polytekniske skole.
Oppfinnervirksomhet
Diesel er kjent for motoren som han fikk to patenter på i 1892, med forbrenningskammer i en sylinder, og som han hadde videreutviklet til en motor som kunne settes i produksjon i 1897. Før han fikk den produksjonsklar, ble han nesten drept da en motor eksploderte. Dette var også den første motoren som viste at drivstoff kunne antennes uten tennplugg (gnist). Navnet han selv brukte på denne motoren var «oljemotor», og modellen han viste fram på verdensutstillingen i Paris i 1900 brukte peanøttolje som drivstoff.
Helbred
Diesel ble beskrevet som et «høytrykksmenneske». Han forsøkte metodisk å øke sin prestasjonsevne etter samme prinsipp som motoren sin. Han befant seg periodevis i en tilstand av konstant «nervespenning og åndelig opphisselse». Da han besøkte verdensutstillingen i 1889, følte han seg så overstimulert av inntrykkene at han selv trodde han holdt på å dø: «Jeg sprang ut midt i utstillingen, tok en drosje og rakk frem til doktoren før kontortiden var over…jeg var så oppjaget at jeg knapt lenger kan…,» skrev han i en stil like fragmentert som hans eget indre. I 1898 følte han et konstant hjernebrus som truet med å trykke ham ned i «en svart avgrunn», og fryktet å bli sinnssyk.
Legen forbød ham å arbeide og foreskrev halvt års opphold på et nervesanatorium, men snart var Diesel igjen manisk opptatt av vekselvis sin motors fremtid og ulike politisk-utopiske prosjekter. Dette var en selvforbrenning som kunne føre i retning av selvmord.
Omstendighetene rundt hans død er uklare. Han forsvant fra postbåten «Dresden» under en overfart fra Antwerpen til Harwich. På forhånd hadde han markert dagen med et tynt blyantkors i almanakken sin.
Møhlenpris hovedgård
Møhlenpris Hovedgård er en lystgård i Bergen. Bygningen er trolig fra 1680, som kan omfatte rester av Jørgen Thormøhlens representasjonsbolig og lyststed. Den opprinnelige eiendommen ble oppstykket omkring 1900.
Barbara Baarsen Bostrøm
Barbara Baarsen Bostrøm (født 29. juli 1875 i Bergen, død 1. august 1943) var fotograf med virke flere steder i landet.
Hun var datter av kaptein Karl Emil Baarsen (født 1844 i Laksevågen) og Josefine Regine Ellingsen (fra Kjerringnesdalen). Barbara Bostrøm ble gift 17. juni 1906 med gruvearbeider Edvard Bostrøm fra Luleå, og de fikk tre sønner og fire døtre. Hun ville egentlig bli kunstmaler, men etter farens råd utdannet hun seg til fotograf. Læretid hos Hagbarth Jacobsen i Bergen, praksis forskjellige steder, egen forretning i Haugesund 1899, Melbu 1902, Meløy og Lurøy og tilslutt Mo i Rana fra 1903. I Mo satte hun opp eget hus der jernbanestasjonen nå ligger, og åpnet atelier i 1905. Hun utførte alt det fotografiske arbeidet ved byggingen av Dunderlandsverket 1903-04.
Vi finner henne i Mo i Rana i folketellinga 1910, bosatt i «hus no. 92». Mannen var fraværende på tellingstidspunktet og er ikke tatt med i tellinga. Datteren Eva Barbara Bostrøm (f. 1907) bodde sammen med henne. I husstanden finner vi også fotograflærlingen Emmy Mathea Heidenstrøm (f. 1891 i Bodø).
Hun brukte signaturen «B. Baarsen». Noe av hennes arkiv finnes i Rana Museum, noe hos datteren Eva Hansen, Tonnes, men mesteparten gikk tapt under krigen. Hun var interessert i landskapsmaling og studerte portrettmaling hos fotograf Heinrich Adolf Christel Theodor Bachmann i 1931.
Virkesteder:
Dennis Seidenberg
Dennis Seidenberg (født 18. juli 1981) er en tysk ishockeyspiller.
Compsocerus
Compsocerus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Levevis
Larvene lever i død ved, mest av løvtrær.
Utbredelse
Slekten er utbredt i det sørlige Sør-Amerika, mest i det sørlige Brasil men også i Bolivia, Paraguay, Uruguay og det nordlige Argentina.
Apep
Apep (også stavet Apepi, og Aapep; gresk: Ἄποφις, Apofis) er i henhold til oldtidens egyptiske religion og mytologi en slangegud og en ond demonisk gud, guddommeliggjøringen av mørket og kaos (isfet på egyptisk), og således en motstander av lyset og ma'at (orden og sannhet). Man antar at Apep oppsto fra og med det egyptiske mellomriket og framover. Navnet Apep er rekonstruert som *ʻaʼpāpī av egyptologer da det var skrevet som ꜥꜣpp(y) og overlevde som Ⲁⲫⲱⲫ, Aphōph, i senere koptisk språk. Apep ble først nevnt på åttende dynasti, og han ble æret i navnet på en konge fra fjortende dynasti, 'Apepi, og hyksoskongen Apepi.
Apeps funksjon var daglig å forsøke å forhindre solguden Ras ferd over den himmelske versjonen av Nilen og hver natt kjemper han mot Osiris. Under perioder av dårlig vær syntes det som om Apep var vinner, men Ra lykkes til slutt å hogge hodet av ormen. I henhold til andre myter ble Apep beseiret av Set. Den røde fargen på himmelen under solnedgangen tolkes da som Apeps spilte blod.
Utvikling
Ra var en solgud, den brakte lyset, og således den som opprettholdt ma'at, sannhet og orden. Apep ble sett på som Ras største fiende, og ble således gitt tittelen «Fiende av Ra», og «Herre av Kaos».
Som personifiseringen av alt som var ond ble Apep framstilt som en gigantisk slange, omtalt som «Slangen fra Nilen og den onde firfisle». En del utarbeidelser hevdet at han strakte seg 14 meter lang og hadde et hode av flint. Allerede rundt 4 000 f.Kr. (Naqada I) ble det framstilt en slange langs kanten av en keramisk bolle, kombinert med andre dyr fra vann og ørken, kanskje som en mulig fiende av en guddom, som var på jakt i et fartøy med årer.
Kampene med Ra
Fortellinger om Apeps kamper mot Ra ble utarbeidet i detaljer under Det nye rike. Fortellere sier at hver dag må Apep ligge nedenfor horisonten. Det gjorde ham til en del av underverden. I en del fortellinger ventet Apep for Ra i et vestlig fjell kalt for Bakhu, der hvor solen gikk ned, og andre fortellinger lå han og lurte rett før dagen grydde i nattens tiende region. Den brede utstrekningen av Apeps mulige lokalisering ga ham tittelen «Verdens omringer». Det var antatt at hans fryktelige brøl kunne få underverden til å riste. Mytene fortalte at Amep var fanget der ettersom han hadde tidligere vært den øverste gud som ble veltet av Ra, eller for at hans ondskap førte til at han ble holdt fengslet.
Sarkofagtekstene antydet at Apep benyttet en magisk stirring som overveldet Ra og hans følge. Ra ble støttet av en rekke forsvarere som riste sammen med ham, inkludert Set og muligens Ras øye. Apeps bevegelser ble antatt å føre til jordskjelv, og hans kamper med Set kunne ha ført til tordenstormer. I en del fortellinger kunne Ra beseire Apep i form av en katt.
Dyrkelse
Ra ble dyrket, og Apep ble dyrket imot. Ras seier hver natt ble tenkt å være sikret ved bønnene til de egyptiske prestene og tilbederne i templene. Egypterne praktiserte en rekke ritualer og overtro som var ment å jage vekk Apep, og støtte Ra til han kunne fortsette sin reise over himmelen.
I et årlig rituale, kalt for Forvisningen av kaos, bygde prestene opp en representasjon av Apep som var ment å inneholde alt ondt og mørke i Egypt, og deretter brenne det for å beskytte alle fra Apeps ondskap for ytterligere et år.
Egypts prester hadde også en detaljert rettledning for å bekjempe Apep, referert til som Bøkene for å styrte Apep, eller på gresk Apofis' bok. Kapitlene beskrev en gradvis prosess av lemlesting og fjerning, og omfattet blant annet:
I tillegg til fortellinger om Apeps nederlag hadde denne rettledningen instruksjoner på hvordan man kunne lage modeller i voks eller små tegninger av en slange som man kunne spytte på, mishandle og brenne mens man fremsa trylleformularer som ville drepe Apep. I frykt for at selv et bilde av Apep ville gi makt til demonen måtte enhver gjengivelse av ham alltid omfatte en guddom som kunne betvinge monsteret, og eller kniver som man kunne stikke eller skjære i ham med.
Etterhvert som Apep ble tenkt boende i underverden ble han også stundom tenkt på som den som spiste sjelene. Således hadde også de døde behov for beskyttelse og de ble derfor stundom begravd med trylleformularer som kunne ødelegge Apep. Dødeboken beskrev hyppig hendelser hvor Ra beseiret Apep.
Logogriff
Logogriff (av gresk logos som betyr «ord», og grifos som betyr «gåte» eller egentlig «fiskegarn») er en bokstav- eller tallgåte hvor man får oppgitt en rekke tallkombinasjoner der hver kombinasjon står for et ord, og hvert tall for en bokstav.
Hosanger kirke
Hosanger kirke (Hosanger kyrkje) er en langkirke fra 1796 i Osterøy kommune, Vestland fylke.
Byggverket er i stein og har 300 plasser. Kirken er soknekirke i Hosanger i Åsane prosti.
Det har vært kirke i Hosanger siden middelalderen. Første gang Hosanger-kirken er nevnt i skriftlige kilder er i 1329. Dette var trolig en stavkirke som på ukjent tidspunkt ble erstattet av en laftet kirke. Om den andre kirken vet man at den i en rapport fra 1686 blir omtalt som «meget Brøstfeldig» på grunn av dårlig utvendig vedlikehold, noe som tyder på at kirken allerede da var relativt gammel. På første juledag 1795 slo lynet ned i kirken slik at den brant ned. Den nye kirken ble bygget i mur på samme sted året etter.
Sveriges Kommunistiska Parti (1995)
Sveriges Kommunistiska Parti (SKP) ble dannet etter at Arbetarpartiet Kommunisterna (APK) ble slått konkurs i 1995. Politisk og i stor grad også organisatorisk er partiet en videreføring av APK. Partiet er det femte partiet i Sverige som benytter seg av SKP-navnet.
Selv om partiet er den fremste etterfølgeren etter APK oppsto det også andre grupper i kjølvannet av dette. En av disse, ledet av tidligere Riksdagsrepresentant John Takman, gjorde først hevd på SKP-navnet. Selv om denne gruppa aldri har stilt til valg og i dag er så godt som ikke-eksisterende har dette gjort at SKP stiller til valg som Kommunisterna. Partiet er i dag kun representert i kommunestyret i Gällivare. I 2000 opprettet partiet også Sveriges Kommunistiska Ungdomsförbund (SKU). Partiets hovedorgan er månedsavisa RiktpunKt.
Stortingsvalget 2013 i Bø (Nordland)
Stortingsvalget 2013 i Bø ble avholdt 9. september 2013 i Bø kommune i Nordland. Det var 2,095 stemmeberettigede velgere i Bø i Vesterålen. Av disse avga 1,510 stemme. De godkjente stemmene fordelte seg slik på partiene:
Køber-saken
thumb|Ludvig Dahl (1864–1934). Køber-saken var en norsk kriminalsak med utgangspunkt i at Fredrikstads byfogd, den 69 år gamle Ludvig Dahl (født 3. november 1864), druknet under bading onsdag den 8. august 1934 ved Rørvasstangen på Hankø. Saken fikk en helt enorm mediedekning og vakte interesse også utenfor Norge for sitt innslag av spiritisme.
Saken har navn etter byfogdens datter, fru Ingeborg Køber (født 1895), som var eneste vitne til ulykken. Hun satt senere varetektsfengslet i over seks måneder, mistenkt for å medvirkning til farens død, men saken ble henlagt i 1937 pga utilstrekkelig bevis. Arkivverket oppbevarer bevismaterialet fra saken: Fru Købers sommerkjole, 21 seanseprotokoller og ouijabrettet hun hadde brukt for å komme i kontakt med de døde.
Familien Dahl
I 1924 døde også yngstesønnen Ragnar av sykdom, og dermed ble familiens spiritistiske virksomhet trappet opp. De holdt jevnlig seanser der opplysningene fra «den andre siden» ble ført inn i protokoller som dannet grunnlag for Ludvig Dahls foredrag og forfattervirksomhet. Han anså datteren Ingeborg Køber for å være et godt medium. Selv stilte hun seg tvilende frem til Ragnars død, men da hans ånd angivelig viste seg, sa hun til sin far at nå trodde også hun. Ragnar hadde vært morens yndling, kalt «skatt», og nå var begge foreldrenes yndlingsbarn borte. Tilbake var tvillingene som hittil hadde stått i skyggen. Ingeborg var lubben og litt lat, ikke glad i skolegang eller lekser, men flink å spille piano. Frithjof ønsket å bli journalist, men lyktes ikke videre. Etter de to brødrenes død fikk Ingeborg i rollen som «medium» og antatt bindeledd til dem, plutselig en uvant sentral rolle i familien. Iblant ba hun om å slippe seanser, men ble halvveis tvunget av sin far. Da en del vitenskapsmenn begynte å teste henne, ble hun voldsomt syk under flere seanser og kastet opp blod. Byfogden tålte imidlertid ikke motsigelser. Bertha Stousland som hadde kjent familien Dahl fra 1910 og selv ikke var spiritist, beskrev under rettssaken fru Køber «som et åpent kar som ble fylt av byfogden», en replikk folk bet seg merke i.
Ingeborg ble gift med Alf Køber i 1918, og bosatte seg i Ålesund der Alf fikk arbeid som lektor. Høsten 1935 fikk han en stilling i Halden, og Ingeborg var nå bare en times togreise unna foreldrene som ønsket henne som formidler av kontakt med Ludvig. I de første seansene skal hun ha vært munter og glad, selv om hun tvilte på at det virkelig var sin avdøde bror hun fikk kontakt med. Også Alf Køber tvilte, til 1923 da datteren Kirsten ble født. Året etter da Ragnar døde, fikk Ingeborg sønnen Alf junior. De to barna vokste opp med «åndene» som snakket om hvor pene og snille barn de var. Seanser ble arrangert både i Halden og Fredrikstad, og Køber bemerket at «hensynet til meg og mitt hjem ble tilsidesatt». I 1931 flyttet Ingeborg hjem til sine foreldre for godt, og fra 1932 regnet hun overrettssakfører Wilhelm Schwartz som sin forlovede. Kort tid etter skilsmissen i 1935 giftet også Alf Køber seg igjen, men tok sin tidligere kones parti i «denne saken som bærer mitt navn».
Ulykkesforsikring og obduksjon
Ludvig Dahls ulykkesforsikring på kr 60.000 utløp på hans 70-årsdag. Av hensyn til denne ble obduksjon foretatt av Einar Hval fra Gades Institutt i Bergen og professor Francis Harbitz den 10. august. Dødsårsaken viste seg å være drukning, men obduksjonen viste også et uforklart, meget sjeldent brudd i bruskskiven mellom 4. og 5. halsvirvel. Professor Harbitz bevitnet at han etter å ha undersøkt femti druknede, ikke hadde sett noe lignende før. Blødningen var så kraftig at den måtte ha skjedd mens Dahl var i live. Professor P.F. Holst skrev i sin erklæring til forsikringsselskapet Sigyn 19. oktober 1934 at dette « meget sjeldne brudd må være fremkalt av et traume», og at det krevde «adskillig kraft ved bakoverbøyning eller overstrekning av hodet for å frembringe en slik lesjon».
Ulykkesforsikringen ble utbetalt til byfogdens hustru den 11. november samme år.
Rykter og spekulasjoner
Etter Dahls død brøt enken helt sammen. Om kort tid ville revisjonen avsløre at hun som kassererske hadde et underskudd i bykassen på kr 60.000. Da viste datteren seg handlekraftig. 22. august 1934 reiste fru Køber inn til Oslo og ba om at revisjonen ble utsatt. Nå kjente hele familien til at fru Dahl hadde underslått kommunens penger. Frithjof reiste til København, der to forretningsmenn var byfogdens mangeårige venner. Senere reiste også Ingeborg - på et reisekort som var utløpt, men hun korrigerte et 1-tall til et 4-tall, og dermed så kortet gyldig ut. Hun mente ikke selv at dette var galt, og de fikk tak i kr 68.000. Da revisjonen kom, stemte kassen.