cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Franz-Josef Rehrl
Karriere
Rehrl fikk en tredjeplass under sitt andre kontinentalcuprenn i Klingenthal i januar 2011, og i desember samme år debuterte han i verdenscupen i Ramsau, og kom på 49.- og 41.-plass. I Junior-VM 2012 i Erzurum ble han juniorverdensmester i lagkonkurransen, og i Junior-VM 2013 i Liberec tok han sølv i lagkonkurransen. Han fikk sine første verdenscuppoeng i Almaty med en 27.-plass, og tok 29.-plass dagen etter, der landsmannen Christoph Bieler vant. I august 2014 ble han nr. 9 i Sommer Grand Prix-rennet i Villach. I mars 2015 ble han nr. 3 i Tsjajkovskij, og tok sin andre pallplass i kontinentalcupen. I 2015/16-sesongen ble han nr. 3 i Park City, og vant i Høydalsmo og ble nr. 2 i Pyeongchang. Under Nordic Combined Triple i Seefeld kom han tilbake i verdenscupen. Han ble nr. 3 på målfoto i lagsprinten i Lahtis 20. februar 2016 med Østerrike II, sammen med Philipp Orter.
Anne Synnevåg
Anne Sofie Synnevåg (født 8. april 1951) er en norsk journalist. Hun er særlig kjent som programleder og reporter i NRK P2.
Synnevåg gikk på Hellen skole og laget siden fortellingen «Hun lukket døren» til podkasten Storefri om en klasseforstander «som styrte med jernhånd og mobbet de svakeste og mest sjenerte elevene», fordi «Gerhardsen-tidens likhetsidealer aldri nådde inn i klasserommet på Hellen skole i Bergen.»
Franz-Josef Rehrl
Karriere
Hans beste plassering i verdenscupen er en 14.-plass fra Trondheim 10. februar 2016, og en 32.-plass sammenlagt i 2015/16.
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble han nummer 9 i normalbakke/10 km.
Anne Synnevåg
Synnevåg gikk ut av Bergen katedralskole i 1971. Hun studerte samfunnsfag grunnfag ved Universitetet i Tromsø (avgangsår 1973), psykologi ved Universitetet i Bergen (avgangsår 1976), nygresk mellomfag ved Universitetet i Göteborg (avgangsår 1983) og kinesisk mandarin i Fairfax i Virginia i USA (avgangsår 1996). . Synnevåg har arbeidet som frilansjournalist i Hellas (1981-85) og i utenriksredaksjonen i Aftenposten (1985-87). Hun har vært i NRK siden 1987 og arbeidet som utenriksreporter på Balkan, i Midtøsten og i Kina, både for radio og avis, samt som helsereporter i Dagsnytt. Hun har også laget innslag og programmer om medisinsk forskning, kulturhistoriske temaer og annen populærvitenskap i NRK P2s daglige radioprogram Verdt å vite fram til 2011 da hun fortsatte med det samme i etterfølgeren Ekko. Siden 2020 produserer hun Forskningspodden i samarbeid med forskning.no.
Morten Henriksen
Morten Henriksen (født 1963) er en norsk gitarist, låtskriver og musiker, med tilhørighet i Moss. Han er også kjent som Morty Mortaroo og Nossie. Han er en av låtskriverne bak «My Heart Goes Boom» som vant Melodi Grand Prix 2000.
Onesimus
Onesimus (Onesimos, død ca 68 i Roma) er en person som det fortelles om i Paulus' brev til Filemon i Det nye testamentet.
Morten Henriksen
Henriksen har vært initiativtaker og medlem i en rekke grupper og band, blant annet Caroline & The Treats, Cosmic Dropouts, Siste Dagers Helvete, Stroyers, The Dynamic Duo, The Joyful Tears, The Tip Toppers, The Twistaroos, The Vikings og The Yum Yums.
Onesimus
Onesimus var en slave som i redsel hadde flyktet fra sin herre Filemon. Apostelen Paulus bad Filemon om at Onesimos skulle få vende tilbake uten å frykte for straff. Onesimus hadde tydeligvis blitt en kristen etter at han traff Paulus.
Det er vanlig å anta at Filemon er denne slavens herre, men det kan ikke utelukkes at det er Arkippos. En utbredt oppfatning av hva saken gjelder, er det følgende (i kort versjon): Filemon (eller Arkippos), Onesimos' herre, har blitt kristen gjennom Paulus' misjonsreise til Efesos noen år tidligere. Nå har slaven Onesimos rømt(?) og oppsøkt Paulus i hans fangenskap, med håp om at Paulus vil støtte ham i ønsket om å bli en fri mann – og at Paulus kan overtale Filemon om å sette ham fri. Men Paulus vil ikke det. Han skriver i stedet et vennlig og ærbødig brev til Filemon, der han roser Onesimos og ber Filemon om å betrakte ham som en kristen bror, ikke bare som en slave, og å «ta imot ham som meg selv» (v. 17).
Morten Henriksen
Henriksen har også vært gitarist i bandet The Jahn Teigen Experience som spiller Melodi Grand Prix-klassikere i rocket versjon.
Onesimus
Det er ellers i tradisjonen ansett at denne Onesimos er den samme Onesimos som den som etterfulgte Stakys som biskop av Efesos og senere Byzantion, og at han senere ble ført som fange til Roma der han ble stenet til døde. Han ble etterfulgt av Polykarp I av Konstantinopel.
Burst-sending
I telekommunikasjon, er en burst-sending eller databurst en kringkasting av en komprimert melding over en kort periode.
Burst-sendingen kan være tilsiktet kringkasting av en komprimert melding med en svært høy hastighet i løpet av svært kort tid. Denne teknikken er populært hos militære og spioner, som både ønsker å minimere sjansen for at deres egne radiosendinger skulle bli oppdaget, (LPI) og lav sannsynlighet for gjenkjennelse (LPR).
På 1980-tallet ble begrepet "data-burst" (og "info-burst") brukt som en teknikk av noen britiske og Sør-Afrikanske TV-programmer for å overføre store mengder primært tekstinformasjon. De ville vise flere sider med tekst i rask rekkefølge, vanligvis på slutten av programmet; - seere ville videotape den, og deretter lese den senere ved å spille opptaket tilbake ved å bruke pause-knappen etter hver side.
Burst-sending kan også oppstå naturlig, for eksempel når de laster ned data fra internett med høye hastigheter. Det kan også oppstå i et nettverk der dataoverføring er avbrutt av intervaller. Burst-overføring muliggjør kommunikasjon mellom dataterminaler (DTEs) og data-nettverk som opererer med ulike dataoverføringshastigheter.
Polizia di Stato
Polizia di Stato, er Italias nasjonale sivile politietat. Etaten er direkte underordnet det italienske inneriksministeriets Dipartimento della Pubblica Sicurezza, det direktorat som er ansvarlig for koordineringen av alle de italienske statlige politietater og som også er direkte leder av Polizia di Stato. Etaten har om lag 105 000 ansatte. I motsetning til Arma dei Carabinieri er Polizia di Stato hovedsakelig aktiv i byene. Dens nødnummeret er 113.
Organisasjon
I hvert italiensk fylke (provincia) leder en politimester (questore) etaten. Han er på fylkesmannens (prefettos) oppdrag også koordinator for de andre statlige politietater som opererer i fylket. I hvert fylke finnes en kriminalpolitiavdeling (squadra mobile) og flere politistasjoner i fylkets byer. I hvert fylke er det også følgende tjenestegren der ikke er styrt av questuret:
Ansatte
Antall ansatte beløper seg til 115 000 personer (hvorav 105 000 egentlige politi og 10 000 med teknisk-vitenskapelige og medisinske stillinger). Noe mindre enn 6 000 stillinger er tekniske funksjoner, ment for å gi logistisk støtte og teknisk assistanse.
Peter Boström
Peter Boström (født 19. mai 1971 i Gøteborg i Sverige ) er en svensk låtskriver og musiker. Han har skrevet en rekke poplåter, blant annet «Euphoria» som vant Eurovision Song Contest 2012 og «Stay» som vant norske Melodi Grand Prix samme år. Han er også kjent under navnet Bassflow.
Storseleby
Storseleby (sørsamisk: Jïjnjesovvene) er en «småort» i Vilhelmina kommune i Västerbottens län. Det ligger ved Europavei 45 30 km nord for byen Vilhelmina.
Peter Boström
Bakgrunn
I 1992 startet han produksjonsselskapet Bassflow Productions utenfor Stockholm. Der skriver han låter, produserer dem og lager remikser for internasjonale artister. Musikken utgis av Peermusic.
Boström har laget remikser av låter som «Gloria» (for Mando Diao), «What's The Point» (for Johnossi) og «Split My Personality» (til Salem Al Fakir). I mars 2011 kom Bassflow-mixen av «When We Were 10» med Viktorious. I juni 2012 slapp Polydor hans remake av Lana Del Reys «Video Games».
Han har deltatt som låtskriver i Melodifestivalen og Melodi Grand Prix en rekke ganger, og han har skrevet låter for artister som Charlotte Perrelli og Bosson, Danny Saucedo, Loreen og Tooji. De fleste av låtene har han skrevet med broren Figge Boström samt låtskrivere som Fredrik Kempe og Thomas G:son.
Melodi Grand Prix og Melodifestivalen
I Melodifestivalen 2010 var han låtskriver av Eric Saades tredjeplass «Manboy».
I 2012 deltok han som låtskriver i Melodi Grand Prix sammen med Tooji og Figge Boström. Sangen, «Stay», ble framført i den tredje delfinalen. Der kom han på andreplass og gikk vidaer til finalen. I finalen var bidraget ett av fire som gikk til gullfinalen. «Stay» vant med 155 480 stemmer og fikk representere Norge i Eurovision Song Contest 2012 i Baku i Aserbajdsjan.
Melodifestivalen 2012
Boström deltok også som låtskriver i den svenske uttakingen til Eurovision Song Contest 2012, Melodifestivalen 2012. Det første bidraget, «Euphoria», skrev han sammen med Thomas G:son. I finalen vant sangen med 268 poeng og fikk representere Sverige i Eurovision Song Contest 2012. Det andre bidraget, «I din himmel», skrev han sammen med Sonja Aldén og Bobby Ljunggren. Sangen deltok i den andre semifinalen, men kom på sjetteplass og røk ut av konkurransen. Det tredje og siste bidraget, «Amazing», skrev han med Danny Saucedo og Figge Boström. Sangen vant den fjerde semifinalen og gikk videre til finalen. I finalen kom sangen på andreplass med 198 poeng.
Eurovision Song Contest 2012
Etter å ha vunnet både Melodi Grand Prix 2012 og Melodifestivalen 2012 hadde Boström to bidrag med i Eurovision Song Contest 2012 – «Stay» av Tooji og «Euphoria» av Loreen.
«Stay» startet som nummer 16 i den andre semifinalen, etter Slovakia med «Don't Close Your Eyes» av Max Jason Mai og før Bosnia-Hercegovina med «Korake ti znam» av Maya Sar. Det norske Bidraget fikk ti poeng fra Sverige, åtte poeng fra Estland, fire poeng fra Tyrkia, Slovakia og Litauen, tre poeng fra Nederland, Malta, Hviterussland og Portugal, to poeng fra Bulgaria og ett poeng fra Bosnia-Hercegovina. Norge fikk 45 poeng og kom på delt tiendeplass med Bulgaria, av totalt 18 bidrag. Siden Norge hadde fått poeng fra flere land enn Bulgaria, gikk Norge til finalen. I finalen var sangen det tolvte bidraget ut og fikk bare sju poeng – tre fra Sverige, tre fra Nederland og ett poeng fra Island. Norge kom på sisteplass av totalt 26 bidrag, dette var Norges ellevte sisteplass.
«Euphoria» gjorde det langt bedre enn «Stay». Sangen vant den andre delfinalen og startet som nummer 17 i finalen. «Euphoria» fikk til sammen 372 poeng og 16 tolvere, noe som var ny rekord. Boström både vant og tapte finalen i Eurovision Song Contest 2012, som den første noen gang i konkurransens historie.
Det svenske bidraget vant også Marcel Bezençon Awards i kategoriene Artists Award og Composer Award. Før konkurransen holdt den internasjonale fanklubben til Eurovision Song Contest, OGAE, en avstemning blant deltakerne. Der vant «Euphoria», mens «Stay» endte på femteplass.
Polizia di Stato
Grader og distinksjoner
Den høyeste politiledelse utøves ikke av politiembetsmenn, men av embetsmenn som tilhører carriera prefettizia. Det er sivile embetsmenn som ikke bærer uniform.
Kilder:
«MSC Fabiola»
«MSC Fabiola» er et kontainerskip chartret av Mediterranean Shipping Company (MSC) og management tilhørende Peter Döhle Schiffahrtsgesellschaft Gmbh und Co. KG i Hamburg, Tyskland. Fabiola er det største fartøyet noensinne til å anløpe Nord-Amerika. I mars 2012 ble skipet flyttet fra Asia-Europa ruten, og over til trans-pacific ruten. Den 16. Mars 2016 ankom Fabiola havnen i Long Beach, og ble dermed det største kontainerskipet til å anløpe en Nord-amerikansk havn.
På det første amerikanske havnen i Long Beach, California, var skipet for høyt til å passere under Gerald Desmond Bridge og kunne ankomme MSCs egen terminal, så man besluttet å bruke Hanjin terminalen istedenfor. To dager senere ble Fabiola det største skipet til å gå under Golden Gate Bridge og inn til San Francisco Bay. Skipet gikk senere til Oakland før starten på den 18 dager lange krysningen over Stillehavet fra California til Kina.
Tilstedeværelsen av MSC Fabiola ved havnen i Oakland er et resultatet av en 12 år lang mudring av havneløpet som stod klart i september 2009. Før ankomsten av Fabiola, forberedte Oaklands havnemyndigheter seg ved å sjekke dybden i hele kanalen, og mudret opp der man kunne se det kunne bli et problem for en sikker seilas. Noen San Francisco loser fikk ekstra opplæring i en simulator hos California Maritime Academy i over et år for å øve seg på å føre så store fartøy inn til Oakland. Skipet hadde etter lossing i Long Beach ikke større dypgang enn 15,5 meter. Da var skipet bare tre fjerdedels fullastet. Etter sluttlossing i Oakland går skipet over Stillehavet til Kina.
Tore Madsen
Tore «Maddy» Madsen (født 23. mars 1964 i Fredrikstad) er en norsk musiker, låtskriver og tekstforfatter. Han har skrevet tekst til flere norske låter, blant annet «My Heart Goes Boom» som vant Melodi Grand Prix 2000.
Madsen har bakgrunn fra punkrock og har deltatt i flere band, blant annet Dollsquad, Firefox og Heyday! Han har også vært gitarist i bandet The Jahn Teigen Experience som spiller Melodi Grand Prix-klassikere i rocket versjon.
Han er broren til Per Sarin Madsen, kjent fra bandet Postgirobygget.
Hey You Let’s Kiss
Hey You Let's Kiss er et musikkalbum av Stavangergruppa Cloroform, utgitt i august 2003.
Filosofiåret 1821
Filosofiåret 1821 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1821.
Dødsfall
forfatter, advokat, politiker og diplomat ||align=center| ||align=center|1753 ||
Edgar Ié
Edgar Miguel lé (født 1. mai 1994) er en portugisisk fotballspiller som fra 14. januar 2022 er klubbløs.
Landslaget
Han representerte Portugal i Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble utslått i kvartfinalen med det portugisiske U23-landslaget.
Mougins
Mougins er en kommune i departementet Alpes-Maritimes i regionen Provence-Alpes-Côte d’Azur lengst sørøst i Frankrike. Kunstneren Pablo Picasso døde i Mougins 8. april 1973.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Mougins
Enveis talelink (OWVL)
En enveis tale-link (engelsk:One-way voice link (OWVL)) er vanligvis en radio-basert kommunikasjonsmetode som brukes av spion nettverk til å kommunisere med aktører i felt med - vanligvis (men ikke utelukkende) ved hjelp av kortbølge radio frekvenser. Hensikten med å bruke en kringkaster eller eenveis tale-link, er at tilfeldige andre lyttere ikke kan finne ut hvor mottakeren befinner seg, eller hvem mottakeren er. Hvis mottakeren er en spion med en engangsnøkkel, vil ingen andre enn spionen kunne tyde meldingen. Hvis spionen ønsker å sende melding til sin oppdragsgiver eller føringsoffiser, vil denne bruke burst-sending med lav sannsynlighet for å bli oppdaget.
Kortbølgefrekvenser er vanligvis fortrukket på grunn av den lange rekkevidden - opptil 1200 kilometer. Bruk av frekvenser på VHF og UHF kan brukes, men da er rekkevidden 300 km i flatt terreng og begrenses ytterligere av fri sikt. Siden 1970-årene er også infrarøde talelinker tatt i bruk, men i begrenset omfang.
Dette sambandssystemet benytter ofte opptakere å overføre pre-innspilte meldinger i sanntid eller i burst-sendinger, noe som minimerer sendetiden betraktelig. Taleforvrenging har også vært brukt selektivt på denne type sendinger siden 1980-tallet, basert på operative behov.
Bodøs historie
Bodø ble først bebygd for rundt 10,000 år siden i området rundt Saltstraumen, siden det var gode fiskemuligheter, og dermed også et godt livsgrunnlag. Bosetningen er landets nest eldste registrerte bosettingsfunn og Norges eldste lydskapende instrument, Brummeren, er funnet her.
Enveis talelink (OWVL)
Siden personlige datamaskiner ble billige og lett tilgjengelige på 2000-tallet, er tidskomprimert taleforvrenging for enveis- og toveis-kretser en praktisk talt gratis teknologi.
Bodøs historie
Befolkningsutvikling
Befolkningsutvikling i Bodø kommune fra 1825 til 2012. Merk at denne grafen tar ikke hensyn til kommunesammenslåinger, og at det spesielt på 1960-tallet ble innlemmet store landområder i Bodø kommune..
Enveis talelink (OWVL)
OWVLs har også eksistert utenfor spionasje, for eksempel i NICAM - systemet, som ble endret i Storbritannia for å gi rom for en OWVL til BBC sine mobile enheter. Dette OWVL ble vanligvis brukt til idrettsarrangementer, fordi det var svært fleksibelt.
Bodøs historie
Stein-, bronse- og jernalderen
I den eldre steinalder, fra rundt år 8000 til 4000 f.kr. lå havet 80 meter høyere enn idag, og hele Indre by lå under havoverflaten. Bodøhalvøya var da en egen øy med et sund ved dagens Vatnvatn, og Soløyvatnet var ei stor bukt. Isbreene dominerte fremdeles innerst i Saltfjorden, Skjerstadfjorden og Beiarfjorden, og klimaet minner om dagens Grønland, og kulturen minnet om eskimoenes. Det er funnet boplasser fra pionerbosetningen på Evjen og Tuv i Saltstraumen, og er ca. 11,000 år gamle. Disse boplassene er spor av mobile jeger-sankere som etter alt å dømme utnyttet store landområder langs norskekysten.
Scrawl (album)
Scrawl er et musikkalbum hvor norske artister gjorde egne versjoner av albumet Do The Crawl av bandet Cloroform, utgitt i mars 2001.
Bodøs historie
Stein-, bronse- og jernalderen
Lite er kjent om kulturen til disse menneskene, men en kjent helleristning av en elg i full størrelse er funnet nær Vågan, som stammer fra rundt 8,000 år siden. Strekene er polert inn i steinen, sånn at lav og mose ikke skal vokse i mønsteret. Norges eldste lydskapende instrument, brummeren, er funnet på Tuv ved Saltstraumen, og originalen er utlånt fra Tromsø Musum til Saltstraumen Museum. og utstilt der, sammen med gjenstander fra steinalderboplassen på Tuv. Brummeren antas å være mellom 5- og 6,000 år gammel.
En tsunami inntraff store deler av Nordlandskysten for 8,100 år siden, etter Storeggaraset. Dette er en av de største naturkatastrofene som har rammet Helgeland og Salten, og bølgen, som fór flere hundre meter innover i landskapet skal ha druknet og utslettet 600 nordlendinger. Dette utgjør 50 % av den samlede befolkningen i Nordland på den tiden, som kun var knappe 1,200 stykker.
I den yngre steinalder hadde all is forsvunnet fra Bodøregionen, og havet sto nå 40 meter høyere enn i dag. Klimaet var blitt som nå, og både Soløyvatnet og Vatnvatnet var begge blitt innsjøer. Jordbruket kom til regionen, og store områder ble omgjort til kulturlandskap. Befolkningsveksten økte betraktelig da jordbrukerne produserte mer mat enn de behøvde selv, og det åpnet for nye yrker som håndverkere og krigere.
Det er funnet mange spor fra steinalderen, spesielt kniver og pilspisser. Dette skyldes at mye av datidens jordbruksområder også brukes til jordbruk idag. Datidens måltider var hovedsakelig tilberedt i kokegroper, og et av de vanligste måltidene bestod av brennesle- og bjørkekrydret reinkjøttlår.
I bronsealderen, som varte fra år 1500 f.kr. til år 500 f.kr., begynte bodøværingene og benytte seg av metaller, først til våpen og å skaffe seg status i samfunnet. Det gikk omtrent til midten av bronsealderen før bodøværingene begynte å lage hverdagslige gjenstander og redskaper av metaller.
Nordlandshester ble tatt i bruk som vanlig husdyr, og veven ble oppfunnet, og økte klesproduksjonen. Til tross for mange arkeologiske funn fra bronsealderen fra store deler av landet, hadde bodøregionen i praksis ingen bronsealder, men gikk rett fra steinalder til jernalder.
Fra år 500 til 1050 e.kr. kalles jernalderen, og er Norges første historiske epoke med skriftlige kilder. Menneskene lærte seg å bruke jern som det andre metallet, som ga mye mer effektive og holdbare våpen og redskap. Ljåen og øksen ble oppfunnet, og da de hjalp til med å øke matproduksjonen, steg folketallet.
Klimaet endret seg drastisk, og det ble kaldere og våtere i Bodøregionen. Resultatet ble at de tidligere bodøværingene bygde mer solide og permanente hus for seg og husdyrene, og gården var et faktum. Noen gårder kunne romme en hel ætt på flere familier, mens andre kun var for én familie og dyrene deres. På den tiden var det vanlig å bo sammen med husdyrene.
Den mest kjente nedskrevne fortellingen fra Bodø er Snorre Sturlasons kongesaga om da Olav Tryggvason reiste til Bodø for å kristne Raud den rame.
Det er funnet flere funn fra denne epoken i Bodøregionen, og den mest kjente og verdifulle er Sølvskatten fra Bratten. I tillegg er det funnet flere bautasteiner i regionen.
Middelalderen
Middelalderen i Bodø, som i resten av landet, deles i tre; tidlig-, høy- og senmiddelalder, som tilsammen dekket perioden 1050 til 1537 e.kr..
Etter den tidlige middelalderen og helt frem til 1319 varte høymiddelalderen. I høymiddelalderen ble Norge samlet til en egen stat, da rikssamlingen endelig ble fullført. Store landområder ble samlet til gods, og kongen og prestene fikk stadig mer makt, og kirken eide halvparten av jorda i Norge. Bodin kirke ble bygget i rundt 1240 nær Bodøgård, i den nåværende bydelen Bodøsjøen. Folketallet økte betraktelig, og gårder ble delt opp i mindre gårder. Hungersnød var et utbredt problem.
I senmiddelalderen havnet Norge i union med Sverige og Danmark. Midt i det 14. århundre ble Norge rammet av svartedauden, som drepte rundt 60% av befolkningen, og Nordland ble sterkt rammet. Resultatet ble at de overlevende fikk mye mer jord til disposisjon, og dermed ble levevilkårene forbedret. Da hanseatene også ville ha fisk fra Nord-Norge fikk mange fiskeyrket som eneste levevei. Da måtte også nordlendingene frakte fisken selv til Bergen, noe som ble starten på jektefarten Men Bodøs handel ble også svekket, da kongen innførte regler om at hanseatene ikke fikk seile lenger nord enn Bergen. Dette resulterte, sammen med inndragelsene av handelsrettigheter i regionen, at handel mellom Bergen og Nord-Norge ble forbudt. Kongen og adelen overtok samtidig store landeiendommer i landsdelen, som førte til at de overlevende bøndenes store jorder ble minsket til det de hadde vært før pesten.
Rundt 1536 var Jens Tychesen prest i Bodin kirke, som var under reformasjonen. Enkelte deler av befolkningen i bodøregionen var svært ivrige på denne reformasjonen, og Tychesen opplevde ofte at kirken ble robbet for helgenbilder. Under disse tyveriene ble store deler av kirken og prestens eiendeler ødelagt, blant annet de eldste jordebøkene.
Det 17. og 18. århundre
1600-tallet blir ofte omtalt som elendighetens århundre. Århundret ble innledet med pestepidemier og hele fem bybranner i Bergen, og Norge ble innblandet i flere kriger,  selv om Nord-Norge ikke var like mye rammet som Sør-Norge.
Alle krigene Danmark-Norge gikk gjennom kosten penger, og skattene ble betraktelig forhøyet, og selv om de sank etter krigen, var de fortsatt høyere enn før krigens utbrudd. Den kriserammede kongen måtte den 12. januar 1666 selge alle gårdene og eiendommene i Nord-Norge for å holde hjulet i gang, som var det største salget av jord i Norden på den tiden. Dette salget berørte landsdelen resten av århundre, og dette og den lille istid var med på å skape fullstendig hungersnød. Klimaet ble drastisk endret og temperaturen sank. Vintrene ble iskalde og somrene fuktige, og isbreene vokste og strakk seg ned til havet. Denne krisen rammet hele Europa, og Nord-Norge ble hardt rammet siden det var tilnærmet umulig å dyrke mat, og temperaturendringene fikk skreien til å bytte gytested, og ble vanskeligere å finne.
På 1600-tallet var heksejakten i Europa startet for fullt, selv om det ikke var mye aktivitet i Bodø. Det var kun to anklagede hekser i Bodø, selv om flere fra resten av Nordland ble brent ved Bodin kirke siden det var her det gamle administrasjonssenteret lå. Begge sakene i Bodø foregikk på øyene vest for Bodø, i tillegg til en episode i Beiarn.
En av sakene er fra Helligvær, der Mallena Nilsdotter (også skrevet Mallena Nilsdatter) ble anklaget for hekseri i perioden 1614 til 1615 på Beiskøya, helt i sør på fiskeværet. Hun var gift med den selveiende bonden og jordbrukeren Anders Johannesson. Det er ukjent hva hun skal ha gjort, men hun døde i 1615, av en ukjent grunn. Ingen bøddel sendte noen gang en regning for drapet av Mallena Nisldotter, så hun døde mest sannsynlig av tortur under et avhør.
Den andre trolldomsepisoden i Bodø var fra Fenes på Landegode, da Agstein Olsson Palte (også skrevet Augustinus Olsson Palte) oppsøkte klokkeren Per, som var drev med trolldom. Han var velstående, og på topp både økonomisk og sosialt blant bøndene i Bodø, og var jekteskipper, og fraktet fisk mellom Bodø og Bergen. Da han i 1625 ble frastjålet verdifulle gjenstander oppsøkte han signeren Per, for å få ham til å fortelle hvor tyvegodset var blitt av. Hvordan dette gikk er ikke sikkert, men Per ble trolig funnet frikjent, mens Agstein måtte bøte 20 daler, som tilsvarte 8 kyr. Dette kan ha tatt knekken på ham, for han døde av ukjente grunner i 1630.
Handelsmenn fra Bergen og Trondheim fant flere måter å omgå loven om handel i Nord-Norge, og de kontrollerte store deler av lokalsamfunnet, både økonomisk og sosialt, spesielt Trondheim på siste del av århundre. De første handelsstedene ble akseptert, som Hernessjøen, Rønvika, Kipparberget på Straumøya og Kapstø på Knaplundsøya.
En viktig forfatter og salmeskriver var Petter Dass, som skrev mange salmer og fortellinger om Nordland. Han skal mest sannsynlig aldri ha vært i Bodø, men har påvirket kulturen her.
Elendighetene fra 1600-tallet herjet forsatt ved inngangen av det nye århundre, og 1740-tallet ble også preget av hungersnød. Katastrofen hadde vært total hvis ikke staten hadde klart og organisere seg, for så å sende korn nordover. Det er også episoder med kornsmugling, noe som var forbudt på enhver måte i første halvdel av det 18. århundre. Den andre halvdelen var mye lysere for bodøværingene, og været og fiskeriet forbedret seg kraftig. Europa gikk også inn i den industrielle revolusjon, som økte etterspørselen.
Med den norske økonomien på plass igjen, overtok kongen store jordarealer i Bodøregionen, og bøndene måtte igjen leie jord av kongehuset. Men dette varte kun i en kort periode, for kongen solgte jordbruksarealene tilbake, nå etter politisk debatt. Dette økte bøndenes inntekter, og sammen med fiskeriets økte etterspørsel og kirkens anbefalinger til kongen, ble levevilkårene i Bodø hevet betraktelig. Livet ble bare bedre og bedre for bodøværingene, og det ble pliktig skolegang for alle barn, også samiske, og Bodø fikk sitt første sykehus helt på slutten av århundre.
Ved århundreskiftet ville staten opprette en rekke nye byer i Nord-Norge, for å øke handelen i nord. Dette skulle samtidig øke konkurransen i det norske markedet. I starten grunnla staten kun byer i Troms og Finnmark, siden disse fylkene lå lengst unna de store byene, som Christiania, Bjørgvin og Trondhjem. Det ble også kjempet for bystatus til Hundholmen, som var stedets navn før stedet ble kjøpstad.
Til tross for de etnisk norske bodøværingenes forbedrede leveforhold, gikk det heller dårligere for de samiske bodøværingene. Det ble dårlig med plass til reindrift, og flere samer måtte starte med jordbruk langs kysten og dalsidene, der det var ledig jord. Dette skyldes en diskriminerende og rasistisk holding til samene fra de etnisk norskes hold, og samene fikk kun de dårligste jordbruksområdene. Samene i Bodøs jordbruksrevolusjon førte til en sterk fornorsking, og samene ble mer og mer etnisk norske. De få som fortsatt drev med reindrift møtte en ny utfordring ved krigens slutt, nemlig at den eldgamle syklusen deres der de krysset svenskegrensen ble forbudt ved lov. Men samene fikk rettighetene tilbake, etter den såkalte Lappekodisillen den.
Hopewell (Johnson County, Indiana)
Hopewell er et kommunefritt område (unincorporated community) i Johnson County, i delstaten Indiana i USA.
Bodøs historie
Bystatus
Bodø ble grunnlagt 20. mai 1816, og var tenkt som en handelsby for nordnorske fiskere istedenfor Bergen. Tre alternativer for en ny by var oppe: Brønnøy, Vågan og Hundholmen (datidens navn på Bodø). Da den nye etableringen for en by var under vurdering av myndighetene var Norge fortsatt under Danmark. Dermed var det en dansk finanskommisjon som vurderte de aktuelle områdene opp mot hverandre. Hundholmen/Bodø ble valgt i 1813 fordi området var mer sentralt enn Brønnøy, samt at det var lettere å skaffe trevirke her enn i Vågan. Andre grunner i Bodøs favør var at Det Trondhjemske Handels- og Fiskerietablissement hadde hatt forretningsmenn på stedet siden 1803, Bodø hadde en militær festning på Nyholmen, og både biskop og lensherre holdt til i bodøområdet siden tidlig 1600-tallet.
Napoleonskrigene og Norges overdragelse fra Danmark til Sverige gjorde at byetableringen ble utsatt. I tiden mellom 1813 og 1816 arbeidet bergenserne hardt for hindre en opprettelse av by på Hundholmen. Bergen så på en opprettelse av ny by i Nord-Norge som en trussel på det tilnærmede handelsmonopolet Bergen hadde på fisk mellom Lofoten og utlandet.
I 1814 tok biskop Mathias Bonsak Krogh opp: «Forslag til en Kjøpstæds Anlæggelse paa Bodøe i Nordlandene». Forslaget skapte store protester fra Bergen. Stortinget opprettet en kommisjon for å utrede saken. Bergens motarbeidelse førte ikke fram da Stortinget stemte over saken, i 1816, stemte 50 for ny by og 6 mot. Forslaget om opprettelsen av Bodø ble sanksjonert av kongen 20. mai 1816.
Imidlertid fikk ikke byen den ønskede vekst, da handelsmønstret i stor grad fortsatte å gå mellom Lofoten og Bergen. I 1824 hadde Bodø 210 innbyggere. Byens svake vekst gjorde at myndighetene flere ganger vurderte å trekke tilbake bystatusen. Det ble sagt at du kunne stå midt i byen uten å vite det, på grunn av landlige forhold, og eksempler er frittgående husdyr og bjørnevisitt.
De to mest kjente handelsmenn i Bodø i de første 50 årene var Christian Jakhelln og Carl Johan Gerss. Førstnevnte var innflytter fra Aalborg i Danmark og starten på en tradisjonsrik forretningsfamilie i Bodø. Sistnevnte var innflytter fra Finland. I tillegg til handel drev Gerss med smugling mellom Bodø og Storbritannia. Smuglingene ble avslørt av den nyutnevnte toller Heliessen, og resulterte til det som er kjent som Bodøsaken. Den skapte diplomatiske komplikasjoner mellom Sverige-Norge og Storbritannia, og da den svenske utenriksministeren gikk med på å betale erstatning etter krav fra den britiske regjeringen, ble misnøyen stor blant nordmennene. Dette eksempelet ble også brukt i debatten om unionsoppløsningen, da det het at «det svenske utenriksdepartementet ikke kunne ivareta norske interesser på en skikkelig måte.» Denne saken gjorde i tillegg Bodø kjent utenfor fylkesgrensene.
Byutviklingen i Bodø gikk smått, og så sent som 1855 ble det bare telt 228 innbyggere. 9. mars 1838 ble en merkedato i historien, da Bodø fikk sitt første besøk av et dampskip, «MS Prinds Gustav». Bodø fikk imidlertid et enormt oppsving fra 1864 da vintersilda årlig kom til havområdene utenfor. Fiskeriet skapte et nytt økonomisk grunnlag for byen, og i 1870-årene var bodøregionen en av de områdene med størst økonomisk vekst i hele landet. Sildefisket holdt på i om lag 20 år, der det første tiåret var preget av storsildfiskeri, mens det nest i all hovedsak bestod av feitsildfiske.
Ved århundrets siste år hadde Bodø nådd over 5000 innbyggere, mye takket de nye næringene som skulle vise seg å prege byen framover. Det som lenge hadde vært Nord-Norges minste by fikk banker, dampskipsselskaper, verksteder, fabrikker, bryggerier og handelsbedrifter. Den nye storhetstida lokket innbyggere fra store deler av Norge, og byen hadde blitt Nordlands nye handelssentrum, noe som fulgte planen fra grunnleggelsestida. Rundt århundreskiftet var Bodø landsdelens tredje største by etter Tromsø og Narvik.
Første halvdel av det 20. århundre
Starten av det 20. århundre i Bodø var preget av store byggeprosjekter, hovedsakelig på grunn av den store innbyggereksplosjonen som fant sted i siste halvdel av det 19- århundre. . De største byggeprosjektene var Rønvik Asyl, dampskipskaia, moloen og elektrisitetsverket. Av disse var asylet det mest imponerende, spesielt på grunn av bygningsmassen, og sto ferdig til åpningen i 1902. To år etter stod også moloen og dampskipskaia klar til bruk. Alle disse store bygningsarbeidene hjalp ikke stort med innflyttingen, og statistikken viste at byen skulle holde 5 000 innbyggere gjennom århundrets tre første tiår.
Bodø kommune vedtok allerede i 1907 å bygge et elektrisk verk i Breiva, som stod ferdig to år etter, men dette verket viste seg raskt å ikke tilfredsstille byens strømforbruk. Det ble Bodin kommune som stod for strømforsyningene, og i 1918 begynte strømutvinningen på Heggmoen, som skulle vise seg å bli det ledene strømutvinningsområdet i bodøregionen. Bodø fikk besøk av sin første bil i 1913, eid av hotelleier Haanes, og bilen ble brukt til postleveranse innover i Bodin fra og med 2. oktober 1914.
Den første verdenskrigen fikk store virkninger på nøytrale Norge, spesielt innenfor næringsliv og forsyninger. Jobbetid og dyrtid fant sted også i bodøtraktene, og de heldige få kunne tjene store penger innenfor aksjemarkedet. En av de mest suksessfulle gründerne i Bodø var vestlendingen Ragnar Schjølberg, som grunnla sildoljefabrikken på Burøya, og eksporterte tran og fisk til Tyskland. Schjølberg betalte enkelte år 20 % av kommunens totale skatteinntekt, og oppførte Villa Breidablikk på Reinsletta.
På den andre siden førte krigen med seg mange negative konsekvenser for Bodø. Boligprisene og boligmangelen steg, og befolkningen ble fattigere, mye på grunn av arbeidsledigheten. Det var radikalisering blant arbeiderne som et resultat av den russiske revolusjonen, og det var store reaksjoner på menneskenedslaktingen langs frontene.
I 1919 ble den største nordnorske skatten fra vikingtida funnet på Bratten, utenfor Bodø. Skatten bestod av sølvsmykker, mynter og andre sølvstykker, og er datert tilbake til siste halvdel av det tiende århundre, på grunnlag av myntene. Skatten er spesielt kjent for den overdimensjonerte brosjen, som må ha tilhørt et av datidens rikeste menn.
Det er to teorier hvordan skatten kan ha havnet der. Den første er at rikmannen som eide den gjorde som mange andre nordlendinger på den tida, og dro på handelsekspedisjon, og gjemte skatten som en forsikring. Men innpakningen av never var begravd på samme måte som samenes offergaver til gudene, noe som gir svar på hvorfor den aldri ble hentet igjen. Men også denne teorien mangler svar, som for eksempel hvordan samer kunne få tak i noe så verdifullt.
Som i resten av landet og den vestlige verden var mellomkrigstida preget av økonomiske tilbakeslag, i form av konkurser og økt arbeidsløshet. Situasjonen i Bodø var noe bedre enn Norges som helhet, da industrien var rettet mot et lokalt marked, og derfor også mindre avhengig av verdensøkonomien. Brennevinsforbudet fra 1919 skapte imidlertid store økonomiske problemer for de nordlandske fiskerne, da eksportnasjonene av vinen var de største importørene av norsk sjømat. Deres reaksjon med høye tollsatser på norskprodusert mat stoppet opp fiskeeksporten fram til 1926, da forbudet ble opphevet etter folkeavstemning.
Etter over fem års elendighetsperiode ble Bodø møtt med nye etableringer og nye initiativ fra både det private og det offentlige på slutten av 1920-tallet. Et spleiselag mellom fylket og kommunen sørget for Nordlandssykehusets opprinnelse ved Rensåsparken, og byens første lokalradio fulgte opp med etablering fire år senere. Et av de virkelig store oppturene for byen var da Stortinget i 1923 vedtok å ferdigstille Nordlandsbanen helt fram til Bodø, sammen med de andre samferdselvedtakene som riksvei over Saltfjellet, sjøflyforbindelse med Bergen og Hurtigruten fikk fast stoppested i Bodø.
Den andre verdenskrigen
Bodø var ikke et av tyskernes mål under invasjonen 9. april, så bodøværingene kunne følge krigstutviklinga via radio. Enkelte ganger ble Bodø også rammet av luftangrep, men disse var beskjedne og nesten ufarlig, i den grad et bombeangrep er risikofritt for målgruppen. Allikevel ble det opprettet et lokalt evakueringsutvalg umiddelbart etter krigsstart, og Bodø forberedte seg på krig. Gardinene ble hengt for i alle byens vinduer om natten, sandsekker ble plassert foran kjellervinduene, og politi- og brannvesenstyrkene ble forsterket. Samme måned ble Bodøskolen stengt, og flesteparten av innbyggerne fulgte evakueringsutvalgets råd om å evakuere umiddelbart ut av byen. Hytter på Nordsia, gårder på Tverlandet og setrene ved Soløyvannet ble fylt av rømlingene, og i krigsperioden bodde like mange bodøværinger i som i bygdene utenfor bygrensene.
I mai hadde tyskerne enda ikke tatt seg bryet med å okkupere Bodø, men også nå var hverdagen preget av små bombeangrep fra tyskernes side. Det britiske luftforsvaret, Royal Air Force (RAF), begynte én måned etter de første angrepene mot Norge å bygge en alliert flyplass noen kilometer sørøst for byen, i Bodin kommune. Rullebanens dekke bestod av planker, og ble bygget på dugnad av bodøværingene. Den stod ferdig allerede 26. mai. Flyplassen ble med en gang tatt i bruk av tre Gladiator-jagere, eid og operert av RAF.
Britenes flyplasshistorie i Bodø var imidlertid kort, for allerede dagen etter åpningen av Bodø flyplass kom hovedangrepet som bodøværingene hadde gått rundt og gruet seg til i godt over en måned. Det var kommet en god forsmak på tysk luftangrep en uke tidligere da Norges Bank-bygningen, kinogården og tre andre bygninger ble sprengt av kombinerte spreng- og brannbomber, noe som førte til en større evakuering av byens befolkning. Tyskernes første steg denne maidagen var å totalskade radiopeilestasjonen i Bodøsjøen og en av RAFs to Gladiatorfly utplassert ved Bodø flystasjon. Kun timer etterpå kommer tyske flystyrker igjen tilbake fra basen lokalisert utenfor Trondheim, nå for å bombe kringkastingsstasjonen og den en dag gamle flystasjonen.
Hovedangrepet kom i sekstida på ettermiddagen, mandag den 27. mai 1940. De 15 tyske flyene kom over Saltenfjorden, og siktet seg inn på det Røde Kors-merkede sykehuset i Bodø. Alle de 141 pasienter blir evakuert, og til tross for en del større skader ble ikke sykehuset ødelagt under dette angrepet. Under angrepet er det beregnet at kun 1,500 av Bodøs 6 283 innbyggere befant seg innenfor bygrensene, da de fleste var evakuert allerede. De bodøværingene som fortsatt befant seg i bykvartalene blir raskt henvist ned i kjellere og tilfluktsrom. Under angrepet kom en ny tysk bølge med nye femten fly, så store deler av Bodø sentrum ble raskt satt i flammer. Av byens totale 718 hus var det kun 338 igjen etter det tyske angrepet, og totalt 15 mennesker omkom i angrepet. Det siste ble ansett som et mirakel, siden 99% av menneskene som befant seg i Bodø under angrepet overlevde. Ren uflaks gjorde at hovedvannledningen ble truffet under angrepet, og derfor fikk ikke brannvesenet tilstrekkelig mengder med vann i slokningsarbeidet.
Nesten hele Bodø sentrum lå i ruiner, og dagen etter angrepene kom atter engang tyske fly, nå for å inspisere skadene og bombe de siste husene som fortsatt stod igjen i Storgata. Ellers i sentrum var det kun en håndfull gruppe bygninger som stod helskinnet igjen. Blant annet stod Janzengården ved bryggene, Sjøfartsbygningen, Margarinfabrikken, Saltens Dampskibsselskab kontorbygninger og Bodø Toldkammer. Ellers stod alle husene fra Prinsens gate og sørover, i tillegg til sykehuset. Begge skolene og kirken ble imidlertid totalskadd.
1. juni allerede, fem dager etter flyangrepet, inntok de første tyske styrkene byen. Det var ikke mer enn 28 mann i dette inntoget, som fredelig syklet inn mellom ruinene. Siden alle de norske og britiske styrkene, som utgjorde godt over 4,000 mann, var evakuert, ble det ingen kamphandlinger i byen ved overtakelsen. Etterhvert ble det flere tyskere i Bodø, og det samlet seg tilslutt en tysk befolkning på rundt 6,000, som var like stor som nordmennenes tall i byen. I tillegg var det minst 6,000 andre fanger og tvangsarbeidere, så Bodøs innbyggertall tredoblet seg på få måneder til over 18,000. Dette medførte en stor boligmangel i Bodø Det ble satt igang en rekke byggeprosjekter for å få kontroll på bolignøden, og en viktig faktor var svenske Røde Kors, som sendte en rekke prefabrikerte bygninger, som stod ferdig allerede vinteren samme år som bombingen. 107 leiligheter ble oppført, av disse var 47 enkelthus og 30 dobbelthus.
Gjennom krigens fem år i Bodø bygde tyskerne flere fangeleirer rundt Bodø. På Langstranda ble det bygget datidens største fiskerfordelingsanlegg, med krigsfanger fra Ukraina som tvangsarbeidere, og i Skeiddalen ved Bodin kirke tok tyskerne ut stein, og ved krigens slutt ble det registrert 144 fanger, og det en stor del av fangene døde under de umennesklige forholdene i lerirene der. I Rønvik ble det meldt om to hendelser der tilsammen ti krigsfanger måtte grave sine egne graver før de ble skutt ned og begravd. En annen kjent fangeleir var den på Rønvikleira, der sovjetiske krigsfanger jobbet ved teglverket. Teglverket var en stor inntektskilde for tyskerne i okkupasjonstida, og det ble produsert mellom 40 og 50 tusen teglsteiner i uka.
Våren 1945 var krigen på sitt endepunkt, og tyskerne tapte større og større landområder både øst og vest for moderlandet. Norge var imidlertid okkupert fram til kapitulasjonen 8. mai. Bodø hadde vært godt kontrollert av tyske styrker i hele krigstida, og det var derfor ingen større konflikter i bodøområdet etter bombingen. Etter frigjøringen ble det store feiringer, og en av de større var bodørussens 17. mai-feiring.
Bodø stod imidlertid for en stor boligkrise da en stor andel av borgerne var husløse. En av de nye trendene innen boligbyggingen i Bodø ble at det ble bygget flermannsboliger, noe som var stridt imot det gamle Bodø som med få unntak kun bestod av eneboliger. Et stort framskritt i etterkrigstidens boligbygging var stiftelsen av Bodø kommunale gjenreisningsnemnd og Bodø Boligbyggelag (BBL) i henholdsvis februar og september 1946, som begge ble en stor suksess og en sterk bidragsyter i gjenreisningsarbeidet. Bodø kommunale gjenreisningsnemnd ble oppløst i 1952 og markerer den offisielle slutten på Bodøs gjenreisningarbeid, og har tilsammen 772,000 medlemmer. Da det meste av gjenreisningsarbeidet var ferdig helt på slutten av 1940-tallet framstod Bodø som en av Nord-Norges mest moderne og dynamiske byer. Men fremdeles gjenstod en del offentlige bygg, og boligmarkedet klarte ikke helt å tilfredsstille den jevne tilflyttingen.
Den kalde krigen
Under den kalde krigen fikk Bodø og flystasjonen rett sør for byen en særstilling i den omfattende ideologikonflikten mellom Vest og Øst, med de to supermaktene USA og Sovjetunionen i spissen. I 1949 ble den nye forsvarsalliansen for Vest-Europa og Nord-Amerika, NATO, grunnlagt, noe som på mange måter kan sees på som noe av det som virkelig delte verden i to. Norge ble raskt et ledd i denne nye forsvarsalliansen, siden landet var det eneste med landegrense til Sovjetunionen. De vestlige stormaktene, med USA som den viktigste, investerte store summer i infrastruktur og militære installasjoner i Nord-Norge, siden store deler av landsdelen lå i ruiner etter tyskernes tilbaketrekning i 1945. Bodø var intet unntak i denne opprustingen, snarere tvert imot, og den lille ubetydelige byen ble fort Norges luftforsvarshovedstat, og samtidig en av NATOs viktigste baser under hele den kalde krigen.
Baktanken ved å bygge en stor militær hovedflystasjon akkurat i Bodø var flere. For det første var det viktig for amerikanerne at de hadde flest mulig baser så nært som mulig de sovjetiske grensene, slik at basen kunne ta imot store styrker i nødstilfeller. Dessuten ville sovjetiske fly på vei fra Moskva til byer som New York og Washington, D.C. mer eller mindre passere rett over Bodøhalvøya.
Litteratur
Det finnes ingen komplett oversikt over all litteratur om bodøregionens historie, men flere tjenester, som Bodø bibliotek og Universitetet i Nordland har begge elektroniske lister. En omfattende liste finnes på Bodø kommunes historiesider
Sølvkeiserdue
Sølvkeiserduen (Ducula concinna) er en stor fugl i duefamilien. Den blir om lag 43 cm lang, og lever på Ny-Guinea.
Estellah Fils Rabetsara
Estellah Fils Rabetsara (født 29. mai 1994) er en gassisk svømmer som spesialiserer seg i fristil. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun røk ut i de innledende rundene på 100 meter fri.
Frederik Hilfling-Rasmussen
Frederik Hilfling-Rasmussen (født 14. oktober 1869 i Brenderup på Fyn i Danmark, død 23. februar 1941 i Trondheim) var en danskfødt fotograf som gjorde karriere i Norge. Han anses for å være en av de store personlighetene innen norsk fotografi fra ca. 1900 og frem til annen verdenskrig.
Koparvike kraftverk
Koparvike kraftverk er et vannkraftverk som ligger i Sør-Aurdal kommune i Innlandet fylke. E16 passerer like ovenfor.
Frederik Hilfling-Rasmussen
Hilfling-Rasmussen gikk først i lære hos faren som var fotograf i Assens. Deretter flyttet han til København hvor han blant annet var ansatt hos Johannes Hauerslev.
I 1896 flyttet han til Norge og slo seg ned i Christiania hvor han fikk arbeid som operatør hos Gustav Borgen. To år senere overtok han firmaet etter Axel Leverin med tilhørende plater og åpnet moderne atelier i Stortingsgata. Atelieret gjorde suksess og hadde en stor kundekrets.
Koparvike kraftverk
Det er et lite elvekraftverk i Begna. Eleven er ikke demmet opp, kraftverket bruker bare 15 % av vannføringen i elven.
Frederik Hilfling-Rasmussen
Under begivenhetene som fulgte i forbindelse med unionsoppløsningen i 1905 fikk Hilfling-Rasmussen enerett til fotografering på nært hold og det er han som har tatt bildet som viser kong Håkons ankomst med kronprins Olav på armen. Året etter var han med som fotograf på kroningsferden.
Koparvike kraftverk
Fallhøyden er 5 meter, rørgaten er 184 meter. Det er installert en horisontal kaplanturbin på 500 kw.
Frederik Hilfling-Rasmussen
Sammen med Ernest Rude opprettet han firmaet Rude & Hilfling i 1907, men overlot det til Rude allerede i 1910 og flyttet til Trondheim. De første årene hadde han lokaler i Gildevangen i Søndre gate 22b, senere i Mathesongården i Olav Tryggvasons gate 14.
Både i Christiania og i Trondheim utmerket Hilfling-Rasmussen seg innen organisasjonslivet; han var aktiv i Norges Fotografforbund og en av stifterne av Nordenfjeldske Fotografers Kreds. Han var i mange år lærer på fotograflinjen ved Trondhjems Fagskole. I 1937 ble han æresmedlem av Norges Fotografforbund.
Megan Fonteno
Megan Fonteno (født 5. mars 1993) er en svømmer fra Amerikansk Samoa som spesialiserer seg i fristil. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun røk ut i de innledende rundene på 100 meter fri.