cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Solsangen
Tekst og oversettelse
Beati quelli ke 'l sosterranno in pace,
ka da Te, Altissimo, sirano incoronati.
Laudato si mi Signore, per sora nostra Morte corporale,
da la quale nullu homo uiuente pò skappare:
guai a quelli ke morrano ne le peccata mortali;
beati quelli ke trouarà ne le Tue sanctissime uoluntati,
Leni Kristiansen
Leni Kristiansen (født 23. november 1945) er en norsk tidligere svømmer som representerte Damernes Svømmeklubb Bergen.
Hun vant 8 NM-gull i perioden 1960–1963. Hun vant kongepokalen i 1961.
Solsangen
Tekst og oversettelse
ka la morte secunda no 'l farrà male.
Laudate et benedicete mi Signore et rengratiate
e seruiteli cum grande humilitate.
Noter: so (umbrisk) =sono (italiensk), si=sii (du er), mi=mio, ka=perché, u erstatter v, sirano=saranno
Vanlig norsk (lett forenklet) oversettelse:
Lovet være du, min Herre, med alt du har skapt.
Særlig herr bror Solen, som gir oss dagen,
og du gir oss lys ved den.
Og den er skjønn og stråler med stor glans.
Av deg selv, aller høyeste, er den et avbilde.
Lovet være du, min Herre, for søster Månen og stjernene,
på himmelen skapte du dem klare og kostelige og vakre.
og for luften og skyene og himmelen og allslags vær,
for ved det lar du all din skapning få livets opphold.
Lovet være du, min Herre, for søster Vannet
som er nyttig til alt og ydmykt og kostelig og vakkert.
for ved den lyser du opp i natten.
Og den er skjønn og sterk og mektig.
Lovet være du, min Herre, for søster Jorden, vår mor,
som oppholder oss og som leder oss
Lovet være du, min Herre, for alle dem
som tilgir av kjærlighet til deg
og lider vondt og overlast.
Lykkelig er den som bærer det med tålmod,
for av deg, aller høyeste, skal han få sin krone.
Lovet være du, min Herre, for vår søster den legemlige død,
som ikke noe levende menneske kan unnslippe.
Bekkefaret skateanlegg
Bekkefaret skateanlegg eller Bekkelaget skateparkligger ved Bekkefaret bydelshus, i Fritjof Nansens vei 50 i Hillevåg bydel i Stavanger.
Solsangen
Tekst og oversettelse
Ve den som dør i dødssynd.
Lykkelig den som lar din hellige vilje skje,
Bekkefaret skateanlegg
Skateanlegget ble bygget i 2000 og var et samarbeid mellom Stavanger skateklubb avd. Bekkefaret, Bekkefaret bydelshus og Park- og idrettsavdelingen i Stavanger kommune. Området har en streetbane med en flate på 45 x 9/14 meter, to quaterpipes og to funboxer.
Solsangen
Tekst og oversettelse
for den annen død skal ikke ramme ham.
Lov og velsign min Herre og takk ham,
og tjen ham med stor ydmykhet.
Dalmatovo
Dalmatovo (russisk: Далма́тово) er en by i Kurgan oblast i Russland. Den ligger ved elva Iset (ei sideelv til Tobol), rundt 180 km nordvest for Kurgan. Innbyggertall: 14 400 (est. 2006), 14 972 (folketelling 2002), 17 494 (folketelling 1989).
Historie
Dalmatovo ble grunnlagt i 1644 som en sloboda ved et kloster grunnlagt og oppkalt etter en munk ved navn (herav bynavnet). Senere ble denne slobodaen bosetningen Dalmatovskoje (russisk: Далма́товское). Dalmatovo er kjent som et av de første sentrene for russisk ortodoksi, skrivekyndighet og russisk kultur i den transuralske regionen på det tidlige 1700-tallet. Den var også et eksilsted for enkelte gammeltroende. I 1781 fikk Dalmatovo innvilget bystatus, for så å bli nedgradert til landsby igjen i 1797. På 1800-tallet var Dalmatovo kjent som et senter for dyrking av agurker og sanking av humle. I 1947 fikk Dalmatovo igjen innvilget bystatus.
Nepals sentralbank
Nepals sentralbank (Nepal Rastra Bank) er sentralbanken i Nepal. Den har kontorer i syv byer: Biratnagar, Janakpur, Birganj, Pokhara, Siddharthanagar, Nepalganj og Dhangadhi.
Historie
Sentralbanken ble etablert i 1956, basert på sentralbankloven (Nepal Rastra Bank Act) av 1955. Den ble innviet av kong Mahendra 26. april 1956. Den ble etablert bl.a. fordi landet hadde en gryende finansnæring, som landet ønsket å påvirke utviklingen av. Siden den gang har landets finansnæring vokst, derfor ble sentralbankloven revidert i 2002.
Målsetting og oppgaver
Sentralbankloven fra 2002 definerer følgende hovedoppgaver:
Sentralbanksjef
Pr november 2014 er Yuba Raj Khatiwada sentralbanksjef. Han overtok etter Bijaya Nath Bhattarai i mars 2010. Bhattarai hadde da hatt stillingen siden januar 2005, bortsett fra en seksmåneders periode i 2009, da Deependra Bahadur Kshetry var fungerende sentralbanksjef. Bhattarai ble avsatt i januar 2009, etter anklager om korrupsjon, men ble gjeninnsatt i juli etter at Nepals høyesterett frikjente ham.
Sentralbanken har to visesentralbanksjefer; Gopal Prasad Kaphle og Maha Prasad Adhikari.
Tidligere sentralbanksjefer er:
Etnografisk degradering
Etnografisk degradering betegner innen antropologi at det at en kultur ikke blir regnet som «eksotisk» eller «opprinnelig» nok for å bli viet oppmerksomhet.
Uttrykket er skapt av Clifford Geertz.
Dersom for eksempel en norsk-amerikaner kommer til Norge og oppdager at nordmenns livsstil er forbausende lik den i USA, og at nordmenn ikke går i bunad og bor på gård, som han muligens trodde, vil vedkommende føle at nordmennene er etnografisk degradert. Samme fenomen skjer når antropologer mister interessen for å forske på urfolk fordi deres kultur blir globalisert.
Edward Calvin Kendall
Edward Calvin Kendall (født 8. mars 1886 i South Norwalk i Connecticut, død 4. mai 1972 i Princeton i New Jersey) var en amerikansk kjemiker og professor ved Mayoklinikken. Han ble tildelt Nobelprisen i fysiologi eller medisin i 1950 sammen med Tadeus Reichstein og Philip Showalter Hench, for oppdagelsen av binyrebarkens hormoner, deres struktur og biologiske virkninger.
Kendall ble kreditert oppdagelsen av hormonkortisonet. Han tok sin Bachelor of Science, Master of Art, og Filosofisk doktorgrad i kjemi ved Columbia University i henholdsvis 1908, 1909 og 1910. Norwalk ble senere omdøpt til Kendal Elementary School til ære for Edward Calvin Kendall.
Webb Simpson
Simpson ble profesjonell i 2008. Han spilte med sponsorinvitasjoner på Nationwide Tour og PGA-touren før han gjennomgikk PGAs kvalifiseringsskole ved sesongslutt 2008. Her kom han på delt syvendeplass, og fikk dermed spillerett på PGA-touren for sesongen 2009. I sin første hele sesong på PGA-touren fikk han fire topp-ti-plasseringer og endte på 70.-plass på tourens pengeliste.
Reidar Rudjord
Reidar Rudjord (født 21. september 1930 i Farsund, død 25. mai 2011 i Farsund), var en norsk grafiker og maler. Rudjord debuterte med akvatinten Generasjonen på Høstutstillingen i 1955, og fikk Grafikerprisen i 1959.
Webb Simpson
Den første seieren på touren kom i 2011, da han vant Wyndham Championship. Bare to uker senere fulgte han opp med enda en seier i Deutsche Bank Championship, etter omspill. I tillegg var han i omspill om seieren i ytterligere to turneringer, Han endte sesongen på andreplass på pengelisten, og rykket ved sesongslutt inn på 10.-plass på verdensrankingen. Han ble også tatt ut på det amerikanske laget i Presidents Cup.
Reidar Rudjord
Rudjord studerte først ved Statens håndverks- og kunstindustriskole 1948-1952, og fortsatte på kveldstid i radérklassen til Chrix Dahl. Videre studerte han på Kunstakademiet 1952-1954 og 1955-1957 under professorene Jean Heiberg, Åge Storstein, Axel Revold og Per Krohg. I 1957-1958 studerte han i grafikklassen ved Accademia di Belle Arti i Firenze under professor Giuseppe Viviani, i 1960 i grafikklassen ved Rijksacademie van Beeldende Kunsten i Amsterdam under professor Kuno Brinks. I likhet med blant andre Inger Sitter, Carl Nesjar og Anne Breivik studerte Rudjord en periode (1960-1962) hos Stanley William Hayter i det kjente grafikkverkstedet Atelier 17 i Paris. Han lærte der å trykke flerfargetrykk fra én og samme plate.
Sammen med Anne Breivik startet han i februar 1963 Atelier Nord i Oslo, som skulle få stor betydning i fornyelsen av norsk grafikk. I juni 1966 flyttet Rudjord hjem til Farsund, hvor han etablerte sitt eget atelier, Bellevue. Rudjord skrev selv: «Atelieret har jeg bygget på en fjellhøyde ved Farsund. Herfra kan jeg studere de skiftende årstider og værforhold omkring en linje fra Lindesnes i øst til Egersund i vest, og Lista-landet, vårherres palett, er en rik kilde å øse av».
Webb Simpson
Simpson fikk sin aller første Major-seier da han vant det 112. arrangerte US Open Championship. Simpson postet rundene sine med 72-73-68-68 som førte til en samlet score på 281 slag (1 over par). Han gikk sisterunden 2 under par som gjorde at han vant med 1 slag på Graeme McDowell og Michael Thompson.
Reidar Rudjord
I nærmere femti år utforsket han trofast landskapet ved Lista. Her utnyttet han Hayters prinsipper til å skape en helt særpreget grafisk uttrykksform, der han skildret landskapet i poetiske, sterkt abstraherte bilder. Rudjord forklarte det slik: «Jeg etser og risser inn linjer og streker i sinkplaten, og oppnår i avtrykkene litt av myrens underlige struktur. Horisontlinjen og det som oppstår omkring denne er av stor betydning. Den er for meg noe av det mest spennende i et bilde.» Selv om Rudjord også behandlet en rekke andre temaer, er det arbeidene fra landskapet på Lista han er mest kjent for.
Han ble representert i offentlige kunstsamlinger i Norge, Tsjekkoslovakia, Jugoslavia og USA. Han stilte ut ved biennalene i São Paulo og Venezia, og deltok på grafikkbiennaler og andre kollektivmønstringer i Sverige, Finland, Danmark, Italia, Polen, Jugoslavia, Orknøyene, England, Tsjekkoslovakia, Tunis, USA og Japan. Han mottok videre statsstipend fra Nederland og Italia.
I 2007 kom kunstnerbiografien Reidar Rudjord, skrevet av Gunvald Opstad. Rudjord ble 12. februar 2011 tildelt Kongens fortjenstmedalje i sølv, overrakt i Farsund av ordfører Stein A. Ytterdahl.
Oithona frigida
Oithona frigida er en art av hoppekreps innen slekten Acartia som Baird beskrev i 1843. Den er et dyreplankton som utgjør føde for blant annet fiskeyngel. Den finnes i Atlanterhavet inklusive Nordsjøen, og lever av alger og plankton.
Arten ble første gang beskrevet av Giesbrecht i 1902.
Chinatown (New York)
Chinatown er en bydel i New York, preget av en stor andel av personer med kinesisk bakgrunn. Distriktet ligger noe sør på Manhattan, nordøst for byens finansdistrikt. Chinatown er den nest størst befolkede bydelen i New York med om lag 300 000 innbyggere. Noen av dem som bor i Chinatown, er blitt født der, oppvokst der og snakker bare kinesisk. De fleste skilt her er også på kinesisk, og det er kinesiske restauranter.
Chinatown Чайна-таун Chinatown
Britisk Kypros
Britisk Kypros var en britisk kolonibesittelse fra 1878 til 1960. Kolonien omfattet hele øya Kypros. Fra 1878 til 1914 var den en britisk protektorat, fra 1914 til 1925 var det annektert av den britiske her, fra 1925 var det en kronkoloni. Den ble en selvstendig republikk i 1960.
Viadukt
Viadukt (fra latin; via, «vei» og ducere, «å føre»; etter akvedukten) er brukonstruksjon som bærer over andre kryssende hindringer, som veier, jernbanelinjer, og dalsøkk.
Det er vanskelig å definere noen konkret forskjell mellom viadukter og bruer, men tradisjonelt kalles konstruksjoner som bærer over større elver eller fjorder ofte bruer. Antikkens romere benyttet ikke begrepet «viadukt»; det er en moderne avledning fra en analogi med akvedukt. Som de antikke romerske akvedukter består mange tidlige viadukter av en rekke buer av ofte samme lengde. Begrepet viadukt brukes sjelden om slike konstruksjoner i Norge, mens det er vanlig sørover i Europa.
Rekved
Rekved eller drivved er trevirke som skylles opp på stranden etter å ha drevet rundt ute på havet.
I mindre velstående tider, var slik ved et verdifullt tilskudd til kystboernes beholdning av både fyringsved og byggematerialer. Trevirke som hadde ligget en stund i saltvann, var gjerne mere motstandsdyktig mot råte på grunn av saltinnholdet.
Rekved var i lange tider det eneste brukbare trevirket som fantes på Grønland, der det ble nyttet til gjenstander som ellers ville vært vanskelige å lage, som årer og spanter til båter. Også på Færøyene var rekved svært viktig, og ble hovedsakelig brukt som byggemateriale for bolighus sammen med stein og torv.
Oithona hamata
Oithona hamata er en art av hoppekreps innen slekten Acartia som Baird beskrev i 1843. Den er et dyreplankton som utgjør føde for blant annet fiskeyngel. Den lever av alger og plankton.
Erik Bjørnsen
Erik Bjørnsen (født 25. februar 1985 i Stavanger) er en norsk tidligere håndballspiller.
Han spilte med sin bror Kristian for i den norske eliteserien, som han blant annet vant NM-gull med i 2012 og 2013.
29. juni 2013, giftet han seg med håndballspilleren Marthe Reinkind i Toscana.
Hans søster, Line, spilte også håndball på toppnivå.
Larsnes
Larsnes er et tettsted og administrasjonssenteret i Sande kommune i Møre og Romsdal. Tettstedet har innbyggere per 1. januar, og ligger på Gurskøya, sørvendt med utsikt til Stad. Larsnes er det eneste tettstedet i kommunen.
Stedet
Største arbeidsgiver i bygda, utenom rådhuset, er Larsnes Mekaniske Verksted AS, som sysselsetter ca. 40 ansatte. Larsnes huser også lege og tannlegekontor i tillegg til flere butikker, blant annet dagligvarebutikker, frisør, bank og bensinstasjon.
Larsnes har fergeforbindelse med Åram på fastlandet, videre med Voksa/Sandsøya og Kvamsøya. Fem kilometer østover langs fylkesvei 61 ligger Årvika, med fergeforbindelse til Koparneset.
Idrett
Larsnes/Gursken Fotballklubb
Rovløpere
Rovløpere (Nebriinae) er en underfamilie av løpebiller. Det norske navnet er litt misvisende siden de fleste løpebiller er rovdyr, ikke bare denne gruppen. Rovløperne er små til middelsstore, langbeinte, rasktløpende biller.
Utseende
Små til middelsstore (5 – 15 mm), oftest litt flate, langbeinte biller. Overflaten er temmelig blank, på farge kan de være metallisk svarte eller rødlige. Hodet er temmelig stort med store, utstående fasettøyne. Overkjevene (mandiblene) er store, hos slekten Leistus er de sterkt utvidet sidelengs. Slekten Notiophilus har et påfallende stort hode med store fasettøyne og flere dype lengdefurer i den brede pannen. Antennene er trådformede og ganske lange. Brystskjoldet (pronotum) er mer eller mindre hjerteformet, bredere enn langt, med markerte bakhjørner. Dekkvingene er jevnbrede og noe flate, med tydelige punktrader. Hos slekten Notiophilus finnes det vanligvis et blankt, upunktert felt i midten. Beina er lange og tynne.
Levevis
Rovløperne er generaliserte rovdyr som er i stand til å fange ganske raske byttedyr. Slekten Notiophilus ser ut til å ha spesialisert seg på spretthaler (Collembola). Flere arter i slekten Nebria er svært kuldetolerante og kan finnes blant annet på snøfenner der de lever av insekter som blåser inn over snøen. Notiophilus er dagaktive, de andre slektene er mest aktive om natten.
Systematisk inndeling med norske arter
Systematikken følger Carabidae of the World
Leif Andersson
Leif Andersson er navnet til flere personer:
Sudamericano Femenino 2010
Argentina er regjerende mestre, men er rangert 25 plasser bak Brasil på FIFA-rankingen. Ingen andre land har vunnet Sudamericano Femenino, og Brasil har bare tapt én av sine 23 kamper i mesterskapet gjennom tidene.
Mesterskapet er også kvalifisering til VM 2011. De to finalistene kvalifiserer seg for VM.
Mesterskapet skulle opprinnelig bli ferdigspilt 14. november, men ble utsatt én uke grunnet at FIFA-president Sepp Blatter ville overvære de siste kampene.
Deltakende lag
Det var ingen kvalifisering til mesterskapet; alle ti medlemsforbund i det søramerikanske fotballforbundet CONMEBOL stilte lag.
Baner og spillesteder
Kampene skal spilles i de fleste store innlandsbyer i landet, men ikke i landets største by Guayaquil ved stillehavskysten. Alle kamper blir spilt etter ecuadoriansk tid (UTC-5)
Gruppespill
De ti lagene ble delt inn i to grupper á fem lag etter en trekning, og blir rangert etter poeng. En seier gir tre poeng, uavgjort ett poeng til begge lag. Står to eller flere lag likt i antall poeng, benyttes først målforskjell, så antall scorede mål, og så innbyrdes oppgjør for å skille lagene.
De to beste lagene i hver gruppe går videre til finalerunden.
Gruppe A
Kampene spilles i Latacunga, Ambato og Riobamba, midt i landet.
Gruppe B
Kampene spilles sør i landet, i Loja, Cuenca og Azogues.
Finalerunde
Lagene tok ikke med seg resultatet mot det laget de spilte mot i gruppespillet, men spilte en ny kamp i finalerunden. Lagene ble rangert på samme måte som i gruppespillet.
Brasil sikret seg sitt femte søramerikanske mesterskap og kvalifiseringen til VM 2011 med én kamp igjen å spille. I siste runde vant Colombia 1–0 over Argentina og sikret seg dermed sølvet og deltakelse i sitt første VM-sluttspill.
Argentina fikk sitt første tap noensinne mot ett annet lag enn Brasil i Sør-Amerika-mesterskapet, og registrerte sin dårligste plassering gjennom tidene med en fjerdeplass, mens Chile ble nummer tre og gjorde dermed sin beste innsats siden 1995.
Tradisjonelle ashantibygninger
Tradisjonelle ashantibygninger er et verdensarvminne i Ghana, som omfatter en samling av 13 bygninger i tradisjonell utførelse fra Ashantirikets tid i området.
Ashantiriket som hadde sin gullalder på 1700-tallet, ble alvorlig undertrykket under den britiske okkupasjonen av området fra 1806 til 1901, og de fleste bygninger i Ashantistil ble ødelagt i løpet av denne perioden. Blant annet ble det kongelige mausoleet ødelagt av Baden-Powell i 1895.
Bygningene beskrives som «hjem for mennesker og guder», og er det siste materielle uttrykket for Ashantirikets historie og kultur. Husene er utført i leire, strå og tre, og er sårbare for naturens skiftninger. Det er derfor et presserende dokumentasjons- og konserveringsbehov ved husene.
Fylkesvei 220 (Rogaland)
Fylkesvei 220 i Rogaland går mellom Håbakken i Klepp og Figgjo i Sandnes. Veiens lengde er 7,5 km.
2019 ble veien del av fylkesvei 4424.
Svetlana Agarwal
Svetlana Agarwal (belarusisk: Светлана Агарвал, ofte translitterert til «Agarval») er en belarusisk sanger fra Vitsiebsk. Agarwal ble den første belarusiske sangeren som fremførte indisk musikk. Hun ble kjent i hjemlandet i 2010.
Adolphe Féder
Adolphe Féder (også Aizik Féder, født 16. juli 1896 i Odessa, død 13. desember 1943 i Auschwitz) var en jødisk–ukrainsk maler og tegner.
Svetlana Agarwal
Biografi
Agarwal gikk på musikkskole i Vitsiebsk. I løpet av skoleårene fikk hun sin interesse for indiske filmer og hun begynte å synge på hindi. I 2010 ble hun kjent da hun deltok hun på en kulturfestival i Hrodna og i 2011 deltok hun på Slavianski bazaar. I 2012 representerte hun India på Oriental bazaar i Jalta, hvor hun var en av finalistene. I 2015 var hun frontfigur i en reklamekampanje som markedsførte et indisk tannkremprodukt på det belarusiske markedet.
Adolphe Féder
Motiv
Féders motiver var ofte landskap, stilleben og figurer. Han var interessert i primitiv kunst, samlet afrkanske skulpturer og etiopiske malerier og reiste også en del, deriblant til Palestina. Under oppholdet i Drancy tegnet han flere portretter av sine medfanger. Hans enke, Sima Féder, donerte noen av disse tegningene til Beit Lohamei Haghetaots kunstsamling i Israel.
Svetlana Agarwal
Biografi
I 2011 ga Svetlana Agarwal ut sin første låt, den hindiske «Dil ko nahi pata», og i 2013 ga hun ut sitt første album med samme navn. I 2014 ga hun ut singelen «Anjana», med en bollywoodprodusert musikkvideo. Agarwal fremfører musikk på hindi, russisk og belarusisk. I 2016 og 2017 skulle hun representere Belarus i Tyrkvisjonens sangkonkurranse, men konkurransene ble senere avlyst begge årene.
Agarwal er gift med den indiske entreprenøren og forretningsmannen Ashok Agarwal. Sammen har de en sønn.
Heartbeat
Heartbeat kan vise til:
Heterocinus
Levevis
Dise billene er rovdyr.
Utbredelse
Artene er utbredt på Madagaskar og Komorene.
Haywardella
Utseende
En middelsstor, brun sommerfugl. Vingenes overside er brun med et oransje felt i ytre del av forvingen, rundt en nokså stor øyeflekk. Undersiden av forvingen er oransje med brune kanter. Bakvingens underside er gråbrunt spraglete.
Utbredelse
Arten er utbredt i Brasil, Argentina og Chile.
Ronald D. Moore
Ronald Dowl Moore (født 5. juli 1964 i Chowchilla California) er en amerikansk forfatter og produsent, mest kjent for sitt arbeide med ulike Star Trek-serier og den nye utgaven av Battlestar Galactica-serien, som han skapte.
Bakgrunn
Han voks opp i Chowchilla som sønn av en lærer og fotballtrener. Moore begynte med skriving og drama på high school. Han fortsatte med å studere statsvitenskap ved Cornell University, opprinnelig på et marine-stipend, men kuttet ut det siste året etter å ha mistet interessen for studiene. Han var ombord på den amerikanske fregatten USS W. S. Sims (FF-1059).
Star Trek: The Next Generation
I 1988 klarte han å skaffe seg en tur til settet på Star Trek: The Next Generation. Mens han var på omvisning, viste han frem et manuskript til en av Gene Roddenberrys assistenter, som likte det nok til å hjelpe han til å få en agent som sendte det inn gjennom riktige kanaler. Syv måneder senere, leste produsent Michael Piller manuskriptet, kjøpte det og det ble en av episodene («The Bonding») i den tredje sesongen. Etter dette fikk han sjansen til å skrive nok et manuskript, og det førte til en stilling i teamet bak serien. To år senere fikk han jobben som co-produsent, så produsent for det siste året av serien i 1994.
Moore fikk et rykte som en Klingon-ekspert blant skribentene, da han skrev flere av episodene som utviklet Klingon-rasen og kulturen. I tiden med The Next Generation, skrev han eller var med på å skrive 27 episoder.
Sammen med Brannon Braga skrev han også skriptet til filmen Star Trek Generations. Det var Moores ide å drepe «James T. Kirk» i den filmen.
Star Trek: Deep Space Nine
Moore ble så med på produksjonen av serien Star Trek: Deep Space Nine i den tredje sesongen. I denne perioden arbeidet han igjen sammen med Braga, denne gang på manuskriptet til filmen Star Trek: First Contact og på et første utkast av filmen Mission: Impossible II.
I tiden med Deep Space Nine, fortsatte han å skrive episoder som utviklet Klingon-kulturen. Han skrev også episoder som tok opp kontroversielle tema som genforsking, og var med på skrive episoden som viste det første kysset mellom to av samme kjønn (i Star Trek-universet), og han skrev episoden som drepte nok en populær figur, «Vedek» (spilt av Bareil Antos).
I tiden med Deep Space Nine, gjorde han store anstrengelser med å engasjere seg med fansen av seriene; han postet jevnlig på AOL-forum der han svarte på spørsmål fra fansen, eller deres bekymringer om serien, en praksis som han fortsatte med i perioden med Battlestar Galactica gjennom sin weblog og podcasts.
Star Trek: Voyager
Etter slutten på Deep Space Nine i 1999, flyttet Moore over til staben til serien Star Trek: Voyager i dens sjette sesong, der hans tidligere skrive-partner Braga var produsent. Men Moore forlot Voyager bare noen uker senere, men kun to episoder som resultat. I et intervju i januar 2000 fortalte Moore at det var samarbeidsproblemer med Brannon Braga som var årsaken til han sluttet.
Moore og Braga ble venner igjen etter at Voyager sluttet; de kan blant annet høres i en samtale på kommentarutgaven på DVD-ene til Star Trek Generations og Star Trek: First Contact.
Etter Trek
Etter å ha sluttet med Voyager ble han med i staben bak Roswell på starten av den andre sesongen i 2000. Moore seriens skaper Jason Katims stod bak Roswell frem til slutten i 2002.
I 2002, etter et tidligere forsøk av Bryan Singer og Tom DeSanto hadde feilet, kontaktet David Eick (som Moore hadde arbeidet med tidligere på Good vs Evil) Moore om en ny fire timer lang mini-serie Battlestar Galactica for Universal. Moore utviklet mini-serien med Eick, skrev skript og oppdaterte den gamle serien, samtidig med å lage en bakgrunnshistorie som kunne fungere for en jevnlig serie, hvis mini-serien ble en suksess.
På samme tid, ble Moore kontaktet av HBO om å lede produksjonen av en ny serie ved navn Carnivàle, men de ga stillingen til Henry Bromell i stedet og tilbydde Moore en konsulentstilling i skrivestaben. Han aksepterte, men da Bromell sluttet like etter at produksjonen startet, tok Moore over. Mens han jobbet på det første året av Carnivàle, drev Eick med produksjonen av Galactica mini-serien i Canada. Galactica gikk på luften i 2003 til rekordhøye seertall, og ble den mest sette mini-serien på kabel-tv (i USA) det året. Etter at Carnivàle nådde slutten på sin første sesong, og the Sci-Fi Channel bestilte de første 13 episodene av Galactica, forlot Moore Carnivàle og begynte som fast produsent på Galactica.
Battlestar Galactica
Moores sin nye versjon av Galactica blir vurdert til å ha en mer seriøs tone enn sin forgjenger, noe som han kommenterte i et intervju i januar 2000, der han tok opp hva som var kjerneproblemet med serien Voyager.
Med suksessen til Galactica, annonserte the Sci Fi Channel i april 2006 at Moore og David Eick skulle produsere en spin-off serie med navn Caprica med 24-forfatteren Remi Aubuchon og NBC. Serien ville ha sin bakgrunn 50 år før hendelsene i Battlestar Galactica og ta for seg skapelsen av Cylon-rasen. Etter dette har Moore sagt at Caprica-serien er i «utviklings-helvete». 26. mars 2007 sa Ronald D. Moore at Sci Fi Channel ikke ville lage Caprica som en pilot eller serie, selv om mulighetene for en film eller DVD-utgivelse fremdeles var mulig. Ifølge Moore, var showet utsatt inntil videre.
Etter Battlestar Galactica
Moore jobber for tiden med manuskriptet til en ny-innspilling av John Carpenters film fra 1982, The Thing.
Moore har uttalt seg ganske sterkt om skribentstreiken som begynte i 2007, da hans Battlestar Galactica-serie, var en av det viktigste punktene til at streiken begynte. Battlestar Galactica er, sammen med andre populære serier som Lost og Heroes, blant de fremste seriene i debatten om «inntekter fra nye medium», da serien kan lastes ned fra iTunes og henter masse av sine inntekter fra direkte DVD-salg. Moores regissør-debut ble lagt på is på grunn av streiken.
Telefon
Telefon (av gresk tele, fjern og phono, lyd) er en telekommunikasjonsinnretning som overfører lyd ved hjelp av elektriske signaler.
Ronald D. Moore
Etter Battlestar Galactica
På grunn av skribentstreiken, følte Moore at det ville være upassende å fortsette å kommunisere med fansen via bloggen sin hos Sci-Fi Channel, og han har begynt å bruke sin egen private nettside og blog, Rondmoore.com, for å kunne kommentere fritt om situasjonen.
Andre priser
Hugo Awards
Telefon
Ikke-elektriske telefoner
Telefon kan anses for å være enhver mekanisme som er egnet til å transportere lyd over lengre avstander. I så måte ble telefonen funnet opp av kineseren Kung-Foo-Whing i 968. Han overførte lyd gjennom rør, en metode som man blant annet kjenner fra kommunikasjon mellom bro og maskinrom på skip.
Ronald D. Moore
Andre priser
Peabody Awards
Virgin Trains
Virgin Trains er et britisk jernbaneselskap. Det eies av Virgin Group (51 %) og Stagecoach Group (49 %).
Ronald D. Moore
Andre priser
Universe Reader's Choice Award (Academy of Science Fiction, Fantasy & Horror Films, USA)
Telefon
Ikke-elektriske telefoner
Sammenkobling av to membraner med en tråd for overføring av lyd ved hjelp av vibrasjoner har vært kjent i århundrer, og er også et prinsipp man kunne se igjen i 1900-tallets barns lek med hermetikkbokser og matpapir.
Ronald D. Moore
Andre priser
WGA Award (TV) (Writers Guild of America, USA)
Virgin Trains
Selskapet ble opprettet etter privatiseringen av den britiske jernbanen i 1990-årene. Virgin Trains vant budrundene for to ruter: Ekspresstog på West Coast Main Line (WCML) mellom London Euston og Skottland, som betjenes av Virgin West Coast (VWC) og langdistansetog mellom det sørlige og sørvestlige England og Skottland via Birmingham, som betjenes av Virgin Cross-Country (VXC). De to avdelingene er juridisk og praktisk sett to selskaper, men arbeider under samme varemerke.
I 2012 mistet Virgin trains konsesjonen på West Coast til FirstGroup under firmanavnet First West Coast. I 2014 vant Inter City Railways konsesjonen på East Coast-linjen. Selskapet er et samarbeid mellom Virgin Holding Limited og Stagecoach Transport Holdings Limited, og konsesjonen er på åtte år med start 1. mars 2015.
Telefon
Elektromagnetiske telefoner
Vanligvis krediteres Alexander Graham Bell for oppfinnelsen av telefonen, da han bygde en slik i Boston i 1876. Imidlertid hadde han på det tidspunktet ikke utviklet den mer enn amerikansk-italieneren Antonio Meucci hadde gjort i 1849. Meucci slet med å løse enkelte problem med sin oppfinnelse, og den ble aldri noen kommersiell suksess. En rekke andre oppfinnere arbeidet også med telefoner før Bells gjennombrudd i 1876. Bell skal, om han ikke fant opp metoden å overføre lyd på, i hvert fall krediteres for å ha funnet opp et velfungerende telefonsystem.
Fra 1. januar 2023 er slike telefoner ikke lenger tilknyttet det norske, offentlige telefonnettet. Bruken av såkalte «fasttelefoner» vil fra da av være begrenset til private anlegg, og tilkobling til internett ved hjelp av adaptere som omformer digital dataoverføring til "tradisjonelle" telefoner. Dette har vist seg å være nyttig for blant annet samlere, museer, demente som kognitivt er ute av stand til å bruke mobiltelefoner, og folk som ønsker apparater med liten elektromagnetisk utstråling. Det finnes også tilsvarende adaptere for mobiltelefontilknytning, som kan brukes av de samme gruppene, og som også kan benyttes om man ønsker å installere et telefonapparat på et sted hvor det ikke finnes data eller mobiltelefondekning. Man må i slike tilfeller plassere mobiltelefon adapter på et sted der det er god kontakt med det aktuelle nettet, og sende signal videre i en telefonlinje (ledning).
Telefon i Norge
Joakim Anderssen satt i juryen ved verdensutstillingen i Philadelphia der Alexander Graham Bell viste frem oppfinnelsen sin. Anderssen kjøpte to telefonapparater som han sendte hjem til sin 16 år gamle sønn Jens. Jens Anderssen tok telegrafkurs i juli 1877 og startet telefonanlegg i Ålesund i 1884. Anlegget i Ålesund ble solgt til telegrafbestyrer Edv. Endresen i 1885 da Jens Anderssen reiste til England for å studere. Det er usikkert om telefoner ble brukt eller vist offentlig i Ålesund før 1884. Sommeren 1877 ble telefon demonstrert i Bergen 22. juli 1877 og senere i Drammen og Kristiania. Joakim Anderssens telefon ble montert for kommunikasjon mellom Anderssens firma og hans private hjem i 1876 i Ålesund. Første samtale foregikk mellom far og sønn. Den historiske samtalen skjedde fire år før telefonen offisielt kom til Norge.
I 1880 åpnet International Bell Telephone Company det første norske telefonanlegget med sentraler i Oslo og Drammen. Selskapet drev etter konsesjon av kommunene. Ikke lenge etter ble det opprettet lokale telefonforeninger og -selskaper som private kooperativer i flere kommuner rundt om i Norge. Fra omkring århundreskiftet kom staten sterkere med, og Telegrafverket overtok etter hvert i alt 200 private telefonanlegg.
I løpet av første halvdel av 1900-tallet bygde Telegrafverket ut et landsomfattende rikstelefonnett. I Norge ble den første automatiske telefonsentralen satt i drift i Skien i 1920. I 1953 ble den første radiolinjen for telefoni tatt i bruk mellom Trondheim og Steinkjer.
Da det siste private selskapet, Andebu Telefonselskap, ble kjøpt i 1974, fikk Televerket totalt monopol over telefonnettet. Alle utenlandsforbindelsene ble helautomatisert fra 1985. Televerkets enerett til å selge telefonapparater i Norge opphørte i 1988.
Mobiltelefoni
Offentlig Landmobil Telefoni (OLT) med VHF-apparater og manuelle sentraler fungerte fra 1966 til 1990. Det første automatiske mobiltelefonettet, som ble kalt NMT-450, åpnet 1981 og ble stengt i 2004. NMT-900-nettet ble åpnet i 1986 og stengt i 2001. I 1991 fikk både NetCom og Televerkets tele-mobillisens for å besørge GSM-mobiltelefoni i Norge.
Bredbåndstelefoni
Etter at det ble vanlig å ha bredbåndstilkopling hjemme, har flere og flere norske hjem gått over til bredbåndstelefoni, vanligvis med analoge telefonapparater og en adapter mot Internett.
Elektromagnetiske telefoner
Enkelt fortalt fungerer elektromagnetiske telefoner ved at en mikrofon omdanner lydbølger til strømvariasjoner på senderstedet. Strømmen overføres til mottakerstedet, der strømvariasjonene omdannes til lydbølger ved hjelp av en høyttaler. Systemet kan knyttes til bildet øverst på siden, og systemet benyttes delvis i nødtelefonsystemer på skip, delvis i gruver, og er basis for et lett felttelefonapparat benyttet av US Marines (TA-1).
Den analoge telefonlinjen
Den analoge telefonlinjen som faktisk fremdeles er i bruk i mange norske hjem, og i verden forøvrig har vært uforandret i flere tiår. Spenningen på linjen er normalt -48 VDC, og grunnen til at tallet er oppgitt med et minus er at chassis og rammen i de første elektromekaniske sentralene faktisk var den positive polen fra strømforsyningen og eventuelt batteriene. Spenningen på -48 VDC kan bare måles når en telefon ikke er koblet til linjen, eller når røret er lagt på. Grunnen til dette er at telefonlinjen er konstruert som en strømsløyfe på 18-50 mA. Når røret løftes av telefonapparatet synker impedansen i apparatet, og spenningen på linjen går ned slik at strømmen gjennom apparatet er ca. 18-50 mA.
Normalt vil telefonsentralene bestrebe å holde linestrømmen opp mot 30 mA for å sikre nok energi til elektronikk i telefonene.
Telefonens oppbygging og virkemåte
Den enkleste telefonen er bygd slik at samme del virker som sender og mottaker. I en elektrisk telefon blir mikrofonmembranens bevegelser til elektrisitet som sendes gjennom ledningen og gjenskapes til bevegelse i den andre enden.
Kullkornsmikrofonen (Mikrofon (lat.: «liten lyd»)) baserer seg på at når en membran er i kontakt med kullpartikler vil bevegelsene i membranen endre motstanden i kullet noenlunde likt med lydens bevegelse av membranen. Allerede i 1892 fikk White patent på en mikrofon som knapt kan sies å ha endret seg senere. Mikrofonen benyttes fortsatt i enkle dørtelefonanlegg.
Siden telefonlinjen i prinsippet er en strømsløyfe hvor telefonapparatet varierer impedansen i takt med lyden som påvirker mikrofonen, så vil spenningen variere på linjen for å opprettholde den konstante strømmen. Disse variasjonene ble hentet ut ved hjelp av teletransformatorene.
Forenklet koblingsskjema
Vi ser et forenklet koblingsskjema for tale-kretsen i en typisk telefon for manuelle sentraler eller felttelefoner. Disse hadde et enkelt engangs-batteri for å få strøm til å sende lyden ut til den andre enden av forbindelsen, samtidig hørte man også seg selv.
Batteriet sender strøm gjennom en krets som har en kullkornsmikrofon (eget bilde), dette er en primitiv mikrofon hvor lydtrykket når man snakker vill få en membran (tynn plate) til å vibrere. Når membranen vibrere så vil en liten mengde kull-korn bli mer eller mindre komprimert, og strømmen vil øke og minke i takt med lyden. Når strømmen varierer vil man samtidig kunne skape et varierende magnetfelt i resten av kretsen, dette elektrisk overførte magnetfeltet blir sendt i gjennom en transformator for at det skal ha en gunstig tilpassing til de svært lange telefonlinjene som kan forekomme. På den andre siden av transformatoren er det en krets med høretelefonen (en liten høytaler) og telefonlinja til et telefonapparat i den andre enden. Begge ender vil da ha en høretelefon som får omtrent like høyt lydsignal forårsaket av elektromagnetisk påvirkning av høretelefonen.
Vekselstrømsklokka
Magneten sender hele tiden ut magnetfelt slik at ankeret vil ha en polarisering i forhold til elektromagnetene. Når vekselstrømmen går den ene veien, trekkes ankeret til den ene siden; så fort strømmen snur, trekker ankeret til den andre siden. Dette får ikke skje fortere enn at vi rekker å flytte på ankeret og hammeren, derfor har ringestrømmen vanligvis en frekvens på 15-30 Hz. Normalt i Norge er 25 Hz ringefrekvens, mens i USA er det mer vanlig med 20 Hz. Frankrike benytter 50 Hz det benyttes også i enkelte hussentraler.
(Når vi kaller dette for klokke er det fordi hammeren ofte er montert slik at den slår på en eller to klokker/bjeller.) De fleste europeiske telefoner er laget for å fungere under alle disse forholdene.
For å unngå å slippe likestrøm gjennom ringeklokka har moderne telefoner en kondensator koblet inn i ledningen til klokka. Kondensatoren har relativt liten motstand for vekselstrøm, men slipper ikke igjennom likestrøm.
Ringestrøm
For at telefonen skal gi fra seg en ringelyd, sendes det en vekselstrøm ut til telefonen. Normalt er dette 25 Hz og ca. 90 V. Avvik kan forekomme i ulike systemer. Siden denne spenningen er så høy at det kan være skadelig, sendes det normalt ikke lengre intervaller enn 1 sekund. På felttelefoner og andre manuelle telefonsystemer genereres ofte denne ringestrømmen ved at man manuelt sveiver en liten generator. Den elektriske effekt som leveres ut er oftest lav (under 5 W).
Telefoner med ikke-mekanisk ringeanordning kan ofte akseptere frekvenser mellom 15 og 50 Hz og spenninger fra 35-100 V De fleste europeiske telefoner med mekaniske ringeanordninger vil også gi fra seg lyd under disse forholdene.
Automatisering
De aller tidligste apparatene hadde ingen taster, men ved hjelp av en sveiv ble elektrisk strøm generert i apparatet og som videre utløste et ringesignal på den manuelle telefonsentralen apparatet var tilknyttet. Apparater var tilknyttet bemannede lokalsentraler, og selv langt utpå 1980-tallet var det mange norske bygder som hadde slike telefonsentraler, blant annet Nordlenangen sentral i Troms. Abonnenten, for eksempel Nordlenangen 17c måtte sveive på apparatet for å komme i kontakt med sin lokalsentral og muntlig bestille sin telefonsamtale. Dette prinsippet ble også brukt på felttelefoner i Forsvaret som har vært i bruk til 1990-tallet. Automatiseringen av telesentraler ble en prioritert oppgave av Televerket fra ca 1966. Samme året som systematisk linjedigitalisering ble påbegynt (PCM) hvor i all hovedsak en koaksialkabel ble brukt (transportnettet mellom fjernsentralentralene). Store deler av Norge hadde på denne tiden svært lange telefonkøer og mange ønsket telefon, Televerket satte da igang en storstilt overgang fra manuelle sentraler til de automatiske. I løpet av 1970-tallet ble store deler av Norge automatisert. Men Televerket var ikke ferdig med automatiseringen i Norge før i 1985 da siste sentral i Balsfjord fikk summetone. 1985 var også året da Televerket begynte digitaliseringen av telenettet i Norge. Men ingen regel uten unntak, en liten telefonsentral i Karasjok med tolketjeneste for norsk og samisk forble manuell til den ble nedlagt i 1993.
Digitalisering
Digitaliseringen av telesentralene ble påbegynt i 1985 og den første digitale sentralen ble installert på Frogner i Oslo i 1986 etter en større brann i den gamle analoge sentralen. Telefonsentralene ble så fortløpende oppgradert fra de gamle analoge sentralene til de digitale. Det første året ble over 300.000 linjer digitalisert og selv om arbeidet med digitalisering først gikk relativt fort, ble dette arbeidet først fullført den 1. desember 1997. Da var alle de forskjellige typer analoge sentraler som hadde eksistert byttet ut med Ericssons AXE-sentral og STK/ITTs system 12. Ericsson hadde også levert en stor del av de analoge sentralene (ARK/ARF/ARM) sammen med STK (8a/8b/10c) og en hovedregel før 1970-tallet var at STK hadde leveransen av sentralene i de store byene mens Ericsson/Elektrisk Bureau hadde leveransen av sentraler til distriktene. Utover 70-tallet ble STKs system 10 (10c) og Ericssons AKE13 som begge var halvdigitale sentraler en viktig overgang til de heldigitale sentralene og Televerket høstet mange erfaringer fra disse sentralene, slik som daglig drift og programmeringsspråk. De ble også en viktig kilde til læring innad i Televerket før full digitalisering ble påbegynt. Disse sentraltypene hadde digital styring men analog gjennomkobling av samtaler og den første av denne sentraltypen ble idriftsatt i Oslo i 1975 på sentral Nord 4. Dette gav abonnentene mulighet for å lagre kortnummer, viderekobling og flere tjenester slik som automatisk bestilling av vekking. Utfasingen av de gamle analoge sentralene ble en stor ressursinnsparing for Televerket/Telenor men dette førte til at en stor del av arbeidsstokken som var tilknyttet de gamle analoge sentralene ble overflødig. Nå trengtes det ikke lenger bemanning på de store modersentralene og alt kunne driftes fra et sentralt sted, eksempelvis gjaldt dette konfigurering av nye abonnenter og feilregistrering i nettet. Fremkommeligheten i nettet ble også vesentlig bedre, fra å kunne ha problemer med å få summetone i belastede perioder, slik som på formiddagen og ettermiddagen. Dette var et stort problem for Televerket, og dette problemet kulminerte i 1969, da det var like før store deler av telesambandet i Norge brøt sammen på grunn av problemer med STKs fjernsentral 8b. Dette skapte diverse krisemøter innad i Televerket og denne problematikken varte et godt stykke ut på 1970-tallet, før en fikk øket kapasiteten og styrket sambandslinjene. Telefonkøer var også et stort problem, og så sent som i 1980 stod over 80.000 i kø for og få telefon. Med de digitale sentralene ble disse problemene så godt som borte, og i 1997 hadde Norge da et av verdens mest moderne telenett.
Toneknappvalg (DTMF)
Etter hvert tok tonesignaleringen over, og dette systemet er bygget opp slik at det ved hvert tastetrykk sendes ut to toner samtidig (derav begrept DTMF, det vil si Dual Tone Multiple Frequency).
Tonene er ordnet slik
Bokstavene har ikke kommet i vanlig bruk, men ble i en periode benyttet blant annet av det amerikanske forsvaret. Dette er regulert av Den internasjonale telekommunikasjonsunion ( ITU).
Telefonrøret
Telefonrøret, som er kommet med på de avbildede telefonene, ble funnet opp da en svenske festet høyttaleren og mikrofonen til en pinne slik at han kunne ha en hånd ledig mens han pratet. Telefonrøret (mikrotelefonen) fikk raskt utbredelse i Skandinavia, og var vanlig allerede før 1905. Spesielt i USA var motstanden mot telefonrøret stor, fordi man da vanskelig kunne regulere avstanden til mikrofonen. Offentlige telefoner fikk der telefonrør først utpå 1930-tallet.
Lyd begge veier i et ledningspar
Analoge apparater sender og mottar gjennom samme ledningspar. Dette medfører at man hører seg selv i egen telefon. Dette kalles sidetone. Ved spesielt lange eller dårlige forbindelser kan det oppstå ekko. For å dempe sidetonen ble det innført sidetonedemping i telefoner fra 1930-tallet. For å oppnå dette, ble det laget såkalte antisidetonekoblinger utført som brukobling eller kompensasjonskobling
Ved telefoni over datanettet, såkalt VOIP- og IP-telefoni, blir sidetonen mindre fordi man kan sende data begge veier uten at de forstyrrer hverandre. Når man likevel opplever ekko og dårlig lyd, skyldes dette ofte mangler ved programvare og/eller utstyr.
Telefonstikkontakt og propp (støpsel)
Hvert land har stort sett sin egen standard for propp og telefonstikkontakt.
Disse er i dag erstattet med såkalte RJ-45-kontakter (8P8S), som ligner på kontakter brukt for datanettverk. Tilkoblingene kan variere, men i de senere år har de to midterste blitt brukt til analoge telefoner. Analoge telefoner vil normalt fungere om ledningene blir byttet om, men i en standard tilkobling er venstre leder positiv i forhold til høyre leder. Lederne blir omtalt som La, L2, eller Tip for den positive, og Lb,L1 eller Ring for den negative. Målt i forhold til jord er Lb mest positiv. Linjespenningen kan variere, men er normalt ca. 48V (24-60V) når telefonen ikke er i bruk. Når telefonen ringer sendes det ut vekselspenning som kan være over 100V. Normal ringefrekvens i Norge er 25Hz.
I forbindelse med analoge telefonadaptere (ATA) benyttes i stor grad amerikansk standard, det vil si RJ-11 som er en smalere kontakt enn RJ-45. Her forbindes kun de to midterste lederne.
For RJ45 og 3 pins kontakter brukes tilkoblinger med adapter. Erfaringsmessig brukes ikke den nederste kontakten lenger, og polaritet er normalt ikke av betydning.
Det benyttes også adaptere med simkort, eller bluetooth slik at telefonen egentlig er en mobiltelefon. Dette kan være gunstig for eldre som har vanskelig for å tilpasse seg ny teknologi, det brukes også av samlere og nostalgikere.
Lenker til koblingsskjema
Fil:Symboler.jpg Fil:Lokalbatteritelefon talekrets.jpg Fil:Sentralbatteritelefon talekrets.jpg
Christian Kalvenes
Christian Kalvenes (født 8. mars 1977) er en norsk fotballeder og tidligere fotballspiller som er daglig leder for.
Han spilte for, , og  før han la opp i 2012.
Tidlig karriere
Kalvenes spilte sin første eliteseriekamp for Brann mot Ham-Kam 28. mai 1995. 10 år og én dag etter spilte han sin andre eliteseriekamp for klubben, mot Lyn 29. mai 2005.
I mellomtiden spilte han for og. Til tross for at han var et av Branns store talenter på 1990-tallet klarte han aldri å etablere seg i A-lagstroppen. Etter flere gode sesonger som midtstopper i Åsane ble han hentet til et Sogndal-lag som kjempet om opprykk til eliteserien sommeren 2000. Der spilte han i hovedsak venstreback, og bidro til at klubben vant kvalifiseringen mot samme år på flere scorede bortemål.
I de neste sesongene var han et sikkert valg på Sogndals venstreback i tillegg til å score flere mål på frispark. Han var også visekaptein i klubben den siste tiden han var der. Foran 2004-sesongen ble han hentet tilbake til Brann, men der gikk han stort sett skadet frem til debuten i 2005. Ironisk nok var han tilbake fra skade omtrent samtidig som hans konkurrent om venstrebackplassen, Erlend Hanstveit. Etter at Hanstveit ble skadefri måtte Kalvenes finne seg i å være andrevalg i Brann-forsvaret.