cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Walter Model
Selvmord
Ut fra kunnskapen om at Den røde armé ville stille han for retten som krigsforbryter, skjøt Model seg selv i hodet i et skogsområde ikke langt fra Duisburg 21. april 1945, like før han skulle bli fanget av de allierte styrkene etter nederlaget i Ruhrkessel.
Han ble begravet på en krigskirkegård ved den lille byen Vossenack i Nordrhein-Westfalen, ca. 120 km fra hvor han døde.
To/Die/For
To/Die/For er et finsk gothic metal band fra byen Kouvola, stiftet i 1999.
Biografi
To/Die/For startet i 1999, da musikerne fra hard-rock bandet Mary-Ann (som hadde eksistert siden 1993) bestemte seg for å skifte musikkstil til gothic metal, og byttet navn på bandet.Juli samme året, etter å ha produsert en selv-finansiert EP med tittelen Deeper Sin, fikk de platekontrakt med Spinefarm Records.
Debutalbumet deres ble sluppet i Finland i slutten av det året, og bandet signerte kontrakt med Nuclear Blast (for Europa) og Pony Canion (for Japan) En musikkvideo for sangen "All Eternity" ble laget.
Sredneuralsk
Sredneuralsk (russisk: Среднеура́льск, direkte oversatt: Sentrale Ural), er en by i Sverdlovsk oblast i Russland. Byen ligger ved bredden av Isetsjøen, 20 km nordvest for Jekaterinburg. Innbyggertall: 19 555 (folketelling 2002), 18 786 (folketelling 1989).
Byen ble grunnlagt i 1931. Bystatus ble innvilget 17. februar 1966.
Patos de Minas
Patos de Minas er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Åsmund Aukrust
Åsmund Grøver Aukrust (født 28. februar 1985 i Bærum) er en norsk politiker (Ap). Han var fra 2010 til 2014 nestleder i AUF og en av flere visepresidenter i International Union of Socialist Youth. Siden 2013 er han valgt inn på Stortinget for Akershus.
Tidlig liv og utdannelse
Åsmund Aukrust ble født i Bærum. Han har en bachelorgrad i sosiologi ved Universitetet i Oslo.
Politisk karriere
Aukrust har vært medlem av Bærum kommunestyre og ble valgt inn i Fylkestinget i Akershus i 2005. I 2009 ble han varamedlem til Stortinget.
Han ble valgt til nestleder i AUF i oktober 2010. Han stilte opprinnelig som lederkandidat, men tapte knepent til Eskil Pedersen. I april 2011 ble Aukrust valgt som en av visepresidentene i International Union of Socialist Youth hvor han er koordinator for dialog mellom EU og araberstater. Han ble medlem av rådet til Nei til EU i 2013.
Åsmund Aukrust var til stede som leiransvarlig på AUFs sommerleir på Utøya under terrorangrepet 22. juli 2011. Han ble evakuert fra øya etter at politiet kom dit.
Aukrust var engasjert som politisk rådgiver for kulturminister Anniken Huitfeldt fra 1. november til 31. desember 2011.
Chișinău
Chișinău er hovedstaden i Moldova. Med sine 707 700 innbyggere (2004) er den også landets klart største by. Den ligger midt i landet, ved elven Bîc.
Bydelene
Chișinău er inndelt i fem administrative bydeler: Centru, Rîșcani, Botanica, Buiucani og Ciocana. I tillegg til disse bydelene bruker lokalbefolkningen navn som f.eks. «Telecentru» og «Posta Veche» (Gamle posten) for å beskrive geografiske områder innenfor bygrensen.
Kultur
Som landets hovedstad er Chișinău rik på kulturliv både innenfor nasjonal folklore og klassiske uttrykksformer. Byen er arena for festivaler og markeringer av nasjonale høytidsdager, men har også sin egen «Bydag» den 14. oktober. Denne dagen fylles hovedgaten «Ștefan cel Mare» med kulturelle aktiviteter i hele sin lengde.
Byen har mange gode konsertlokaler, egen opera/ballett, museer og en rekke teatre – deriblant Nasjonalteateret «Mihai Eminescu», som blant annet satte opp stykker av Henrik Ibsen i Ibsenåret 2006.
Republikken Moldovas nasjonale olympiske komité har sitt sete i byen.
Offentlig transport
Byen har et godt utbygd offentlig transportnett som består av trolleybusser (billettpris per 2012 = 2 lei = 1,00 kr), vanlige busser (3 lei = 1,50 kr) eller minibusser som følger en fast marsj-rute og dermed kalles «Marsrutka» (3 lei = 1,50 kr) – sistnevnte kan du stoppe for av- og påstigning når det måtte passe deg. Det er stadig flere taxiselskaper i byen, og prisen er ca. 4 lei (2 kr) pr. km.
Historie
Folketellingen i 2004 viste følgende etniske sammensetning:
Thorectes
Thorectes er en slekt av biller i familiegruppen tordivler. Slekten er representert ved fire arter i Sør-Europa.
Levevis
Som vanlig hos tordivler lever larvene på nedgravd gjødsel, for eksempel fra sauer eller geiter. Gjødselen graves ikke nødvendigvis ned der den ble funnet, billene kan flytte den et stykke for å finne et sted som egner seg for graving. Gangene er bare 10-15 centimeter dype i denne slekten. Det er vist at billene i tillegg eter ganske mye eikenøtter og drar disse ned i gangene sine, dermed har de også plantet dem om de ikke skulle ete dem opp, og bidrar til å spre eiketrærne. I alle fall noen av disse artene kan ikke fly.
Utbredelse
I Europa finnes de bare på Den iberiske halvøya.
Systematisk plassering
Artene ble tidligere regnet til slekten Geotrupes. Mange arter som tidligere ble ført til Thorectes regnes i dag til slekten Jekelius.
Dorotea kommune
Dorotea kommune (sørsamisk: Kraapohken tjïelte) er en kommune i Västerbottens län i landskapene Lappland, Jämtland og Ångermanland i Sverige. Dorotea kommune har grenser mot nabokommunene Vilhelmina og Åsele i Västerbottens län, Sollefteå i Västernorrlands län og Strömsund i Jämtlands län. Kommunens administrasjonssenter ligger i Dorotea, som har fått sitt navn etter dronning Frederika Dorothea Wilhelmina, Gustav IV Adolfs gemalinne. Kommunen er Sveriges tredje minste kommune etter befolkningsantall.
E45 og Inlandsbanan går gjennom kommunen.
Administrativ historikk
Kommunene Vilhelmina, Åsele og Dorotea vurderte i 2006 en sammenslåing til én stor kommune. I februar 2007 ble det klart at det ikke kom til å bli dannet noen storkommune.
Tettsteder
Dorotea kommune hadde kun ett tettsted i 2010. I tabellen oppgis antall innbyggere per 31. desember 2010.
Maseru
Maseru er hovedstaden i Lesotho og Maseru (distrikt). Byen ligger ved elven Caledon, på grensen til Sør-Afrika. Maseru er Lesothos eneste storby, med 330 760 innbyggere (2016).
Hans Simonsson
Hans Simonsson (født 1. mai 1962 i Färgaryd i Halland) er en tidligere profesjonell svensk tennisspiller.
Simonsson vant i løpet av sin tenniskarriere 12 turneringer, alle i double. Han var som best nummer 42 (1982) på rankingen som singlespiller og nummer ti i double (1984). Han vant en Grand Slam-turnering i double; French Open i 1983, sammen med Anders Järryd. De beseiret Mark Edmondson/Sherwood Stewart med 7-6, 6-4, 6-2 i finalen.
Simonsson deltok også på det svenske Davis Cup-laget 1980–83, han spilte totalt ni kamper, alle i double, hvorav han vant seks.
Den sorte ørns orden
Den sorte ørns orden (tysk: Der Hohe Orden vom Schwarzen Adler) var Preussens høyeste ridderorden. Den ble innstiftet av kurfyrst Fredrik III av Brandenburg den 17. januar 1701, en dag før han ble kronet til prøyssisk konge i Königsberg den 18. januar. Ordenens statutter er datert 18. januar 1701.
Med de nye statuttene gitt av Fredrik Vilhelm IV den 20. februar 1848 ble kravet om adelig herkomst avskaffet. Tildelingen av ordenen til borgerlige ble deretter forbundet med arvelig adelskap.
Patrocínio
Patrocínio er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Julia Livilla
Julia Livilla (født 18, død 41 eller 42) var det yngste barnet til Germanicus og Agrippina den eldre og den yngste søsteren til keiser Caligula.
Hun ble gift med Marcus Vinicius, en romersk konsul.
Ludvig Feyling
Kirkebyggeren Ludvig Caspersen Feyling (født 24. februar 1745, død 11. mars 1818) kom som tysk håndverksgesell fra Waldgirmes, nord for Frankfurt am Main, til Bergen på midten av 1700-tallet. Etter en mellomstasjon i Stavanger, slo han seg endelig ned i Egersund, og ble stamfar til en stor slekt.
Omkring 1785 fikk han ansvaret for en radikal ombygging og utviding av Egersund kirke. Han møtte da en nokså lavloftet langkirke, med en korsarm mot syd. Han gjorde kirken høyere, tilføyde nordre korsarm og klokketårn, og store vinduer. Da den ombygde kirke sto ferdig i 1788, var det den nest største i Rogaland med 1160 sitteplasser.
Utvendig har kirken siden beholdt Feylings arkitektur. Innvendig har det vært en stadig ombygging.
MB «Mørkfos»
DS «Mørkfos» er slepebåt bygget i 1912 som byggenummer 17 ved tidligere Glommen Mekaniske verksted AS i Fredrikstad. Navnet er etter Mørkfoss, Øyerens utløp. Båten var i tjeneste på Øyeren til 1985, først for Fredrikstads Tømmerdireksjon frem til 1936. Da ble hun overtatt av Glommens fellesfløterforening og flyttet til Øyeren. Dampkjelen ble i 1939 bygget om til oljefyring. Slik gikk hun med damp frem til 1953 og hadde et mannskap på 7; skipper, to i maskinen, tre på dekk og kokke. Dampmaskinen ble i 1953 byttet ut med en 3-sylindret Wickmann diesel og navnet ble derfor endret til MB «Mørkfos». En MWM dieselmaskin ble satt inn 1966 – det er den maskinen som er i drift i dag. «Mørkfos» gikk som slepebåt og slepte tømmersopper fra Fetsund Lenser, der tømmeret var buntet (soppet), over Øyeren til Sandstangen. Her ble soppene løsnet og tømmeret fortsatte i tømmerrenner forbi Solbergfoss kraftverk, Kykkelsrud Fossumfoss kraftverk, Kykkelsrud kraftverk og Vamma kraftverk ned til det ble samlet og soppet på ny ved Glennetangen lense. «Mørkfos» var i drift frem til fløtingen i Glommavassdraget opphørte i 1985.
«Mørkfos» ble liggende uvirksom ved Fetsund lenser og forfalt. I 1994 ble det startet en venneforening som har gjort et iherdig arbeid med restaurering, så grundig at den i 2004 fikk Kulturvernprisen av Fortidsminneforeningen avd. Oslo/Akershus.
Fylkesvei 2856
Fylkesvei 2856  går mellom Svendsrud og Leine i Hole kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 160.
Ekspropriasjon
Ekspropriasjon, også kalt oreigning, er å fjerne et stykke privat eiendom fra kontroll av eieren. Begrepet brukes både om handlinger utført av offentlige myndigheter og en gruppe mennesker.
Det refererer ofte til offentlige myndigheters borttaking av eiendom fra en eier – for eksempel, ekspropriert fra eiendomseierne som bodde i traséen til den nye motorveien.
Noen ganger brukes det i betydningen redistribuering – for eksempel, ta rikdom fra de rike for å gi mat til de fattige.
Norske forhold
I juridisk terminologi er ekspropriasjon en form for grunnerverv som er hjemlet i oreigningsloven, eller i offentlige planer, for eksempel en reguleringsplan. Ekspropriasjon benyttes der man må erverve grunn eller rettigheter for gjennomføring av tiltak som er direkte hjemlet i loven, eller vist i planene, uten grunneiers samtykke. Skjønnsretten tar stilling til hvor høy erstatning grunneieren skal få for det tapte arealet (eller rettigheter i det aktuelle arealet), i henhold til regler gitt i oreigningsloven og ekspropriasjonserstatningsloven. Man kan unngå ekspropriasjon dersom grunneier samtykker til å inngå en minnelig avtale.
Carbon County (Montana)
Carbon County er et fylke i den amerikanske delstaten Montana. Det ligger i de sørlige delene av staten og det har grense mot Park County i vest, Stillwater County i nord, Yellowstone County i nordøst og mot Big Horn County i øst. Det har også grense mot delstaten Wyoming i sør.
Carbon Countys totale areal er 5,341 km² hvorav 37 km² er vann. I 2000 hadde fylket 9,552 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Red Lodge som også er fylkets største by.
Mongolske språk
Mongolske språk er en språkgruppe som tales i Mongolia, i Indre Mongolia, Xinjiang og Qinghai i det østlige Sentral-Asia, Gansu, Ningxia og Heilongjiang i Folkerepublikken Kina, Burjatia i russisk Sibir, provinsen Herat i Afghanistan og i den russiske republikken Kalmykia, nordvest for Det kaspiske hav. Mongolske språk tales av omkring 6 millioner mennesker. Språkene innbefatter mongolsk, et østmongolsk språk, som er hovedspråket i de fleste deler av Mongolia. Det tales av 5,7 millioner mennesker (2005) i Mongolia og Indre Mongolia.
Alle historisk kjente mongolske språk er utgått fra protomongolsk. Dette språket er ikke dokumentert, men er et hypotetisk urspråk som er rekonstruert av språkforskere. Det eldste dokumenterte mongolske språk er middelmongolsk. Dette var språket til Djengis Khan og mongolriket, og var i bruk fra 1200-tallet til 1400-tallet. Klassisk mongolsk var i bruk fra omkring 1700 til omkring 1900, og ble benyttet i oversettelsen av de tibetanske buddhistiske tekstsamlingene Kangyur og Tengyur.
I en særstilling står de paramongolsk språkene tabgachisk og khitansk. Disse språkene er for forskjellige fra historisk kjente mongolske språk til at de kan ha sin opprinnelse i protomongolsk; imidlertid blir det antatt at paramongolske språk og protomongolsk er utgått fra et felles urspråk.
I Mongolia skrives mongolsk med kyrillisk ortografi (Монгол Хэл), mens man i det Indre Mongolia benytter den vertikale uighuriske skriften (Mongγol Kele).
«Den altaiske språkfamilie»
Områdene i og omkring det mongolske platå har i mange tusen år vært multietnisk. Flere etniske grupper har sameksistert i dette området og har påvirket hverandre språklig. Dette blir hevdet av kinesiske historikere fra før vår tidsregning, og er blitt bekreftet av arkeologi og genetiske studier.
Mongolske språk ble tidligere gruppert sammen med tyrkisk og tungusisk, som en del av den større altaiske språkfamilien. Denne hypotetiske språkfamilien var oppkalt etter Altajfjellene i det vestlige Mongolia. I videre forstand omfattet altaisk også koreansk og japoniske språk. Idéen om en altaisk språkgruppe som omfattet tyrkisk, mongolsk og tungusisk, ble første gang publisert i 1730 av Philip Johan von Strahlenberg (1676–1747), en svensk offiser som var en omreisende i det russiske imperium. Teorien ble videreutviklet av den østerrikske språkforskeren Anton Boller (1811–1869), som inkluderte japansk i familien. I 1920-årene forsvarte den finsksvenske språkforskeren Gustaf John Ramstedt (1873–1950) og den russiske språkforskeren Jevgenij Polivanov (1891–1931) inkluderingen av koreansk i den altaiske familien. De påviste språklig samkvem mellom Goguryeodynastiet i Korea (고구려, 37 f.Kr. – 668 e.Kr.) og de to kongedømmene Khitan og Rouran, som ble betraktet som protomongolske. I 1844 la den finske språkforskeren Matthias Castrén (1813–1852) frem en teori om ural-altaiske språk. Den russiske historiske lingvisten Sergej Starostin (1953–2005) uttalte i 2003 at dette er «en ide som nå er fullstendig forkastet».
Den altaiske hypotesen forutsatte at tyrkisk, mongolsk, tungusisk, koreansk og japansk var utgått fra et protoaltaisk moderspråk. Men denne hypotesen har vært omstridt, og idag blir den forkastet av de fleste språkforskere. I stedet for å snakke om en språkfamilie betrakter mange språkforskere altaiske språk som en språkbunt: Ulike språk har dannet fellestrekk og likheter gjennom innbyrdes interaksjon eller språkkontakt. Denne hypotesen ble fremsatt av den engelske orientalisten Gerard Clauson (1891–1974) i 1956, og av den tyske turkologen Gerhard Doerfer (1920–2003) i 1963.
Selv om hypotesen om den altaiske språkfamilie stort sett er forkastet, er den viktig å nevne. Det er nemlig ikke mulig å forstå de mongolske språk uten å se dem i sammenheng med de språk de har hatt samkvem med. I den grad det er mulig å påvise tyrkiske og tungusiske låneord som stammer fra mongolsk og vica versa, vil vi også øke forståelsen av hvordan de mongolske språk har utviklet seg.
Den mongolske språkfamilien
Mongolske språk kan inndeles i seks undergrupper: Nordøstlig mongolsk (dagur), nordmongolsk (burjatisk og khamnigansk), sentralmongolsk, sørøstmongolsk (monguorisk, wutunsk, bonanisk, kangjiansk og dongxiangsk), sørlig sentralmongolsk (østyugurisk) og sørvestmongolsk (mogholisk). Sentralmongolsk er igjen inndelt i østmongolske språk (khalkisk og ordisk), vestmongolske språk (kalmykisk og oriatisk), chakarisk og sørmongolske språk (khorchinsk, kharchinsk, baarinsk og shilingolsk).
Det finnes flere alternative inndelinger, og grensene mellom undergruppene er flytende. Mongolsk omtales eksempelvis noen ganger som «khalka-burjatisk» – en mellomting mellom nordmongolsk og sentralmongolsk. Sørvestlige språk kategoriseres også sammen med khalkisk som underavdelinger av mongolsk. Heller ikke de sørmongolske språkene er klart avgrenset. Klassifiseringen nedenfor ble benyttet av den finske språkforskeren Volker Rybatzki i 2003.
Taksonomi
Mongolsk:
Leksikalske likheter
Det faktum at de fleste mongolske språk er relativt nært beslektet med hverandre, viser følgende ordlikheter fra det grunnleggende vokabularet i de viktigste moderne mongolske språk. Tabellen viser også eksempler fra protomongolsk, middelmongolsk og klassisk mongolsk.
Rikardiansk ekvivalens
Rikardiansk ekvivalens eller ricardiansk ekvivalens tar utgangspunkt i regnskapsidentiteten at nåverdien av alle statens fremtidige utgifter kan ikke være større enn nåverdien av alle inntekter, med andre ord må offentlige låneopptak i dag betales med skatter en gang i fremtiden.
Mongolske språk
Paramongolsk
I en særstilling står de paramongolske språkene tabgachisk og khitansk. Disse språkene er for forskjellige fra historisk kjente mongolske språk til at de kan ha sin opprinnelse i protomongolsk; imidlertid blir det antatt at paramongolske språk og protomongolsk er utgått fra et felles urspråk. Paramongolsk inneholder en rekke tyrkiske låneord, som også ble brukt av det kinesiske Tang-dynastiet (618–907). Fra denne tiden dukket også egne skriftspråk opp i Liao-dynastiet (927–1125), i form av khitansk stor skrift og khitansk liten skrift. Den lille skriften var en stavelsesskrift. Etter Liao-dynastiets fall, ble den brukt av de tungusisktalende jursjenerne til å skrive jursjensk helt til jursenerne i 1191 fikk sin egen skrift under Jindynastiet (1115–1234). Den store skriften var logografisk liksom kinesisk skrift. Denne skriften ble også brukt av stammen tuoba til å skrive tabgachisk. Den la igjen grunnlaget for det tungusiske mandsjualfabetet. Mot slutten av den paramongolske periode ble også det gammeluighurske alfabetet tatt i bruk av mongolene.
Rikardiansk ekvivalens
Disse strenge forutsetningene holder åpenbart ikke, og det er ingen som verken mener eller hevder at husholdningene og bedriftene perfekt internaliserer det offentliges budsjettbalanse. Rikardiansk ekvivalens er like fullt det naturlige utgangspunktet for å analysere langsiktig finanspolitikk. For det første understreker det at offentlige budsjetter med nødvendighet må balansere over tid. For det andre understreker det en nødvendig ydmykhet for byråkrater og akademikere i forhold til finanspolitikk: husholdninger og bedrifter er ikke passive brikker for byråkraters innfall, men vil observere hva myndighetene gjør og etter beste evne innrette seg deretter. Og for det tredje vil formidling av informasjon om den økonomiske situasjonen kunne gjøre husholdningene bedre i stand til å internalisere det offentliges budsjettbalanse og potensielt lede til bedre utfall.
Mongolske språk
Protomongolsk
Alle historisk kjente mongolske språk er utgått fra protomongolsk. Dette språket er ikke dokumentert, men er et hypotetisk urspråk som er rekonstruert av språkforskere.
Rikardiansk ekvivalens
Den første som drøftet det som siden har blitt kjent som rikardiansk ekvivalens, var David Ricardo i "Essay on the Funding System" fra 1820. Der drøftet han hvorvidt det ville bety en forskjell om man offentlige myndigher finansierte en krig ved å heve skattene eller ta opp en lån. I en artikkel som ble publisert i 1974, analyserte Robert J. Barro spørsmålet mer formelt og stringent.
Mongolske språk
Kilder
Vår kunnskap om mongolske språk har flere kilder. Den første er de direkte kilder – skrevne tekster på disse språkene. Disse gir oss en direkte kunnskap om disse språkene, deres egenart, deres fellestrekk og deres innbyrdes variasjon, og deres utvikling gjennom historien. Den andre kilden er språkvitenskapen; denne har på en indirekte måte rekonstruert et hypotetisk urspråk. Dette urspråket kalles protomongolsk. Det er ikke dokumentert i historisk kjente tekster, men kan likevel rekonstrueres, og danner moderspråket til hele den mongolske språkfamilie.
En annen kilde til forståelse er kinesiske historiske tekster. De forteller oss om ulike khanater og etniske grupper som har eksistert nord for Kina: Xiongnu, Xianbei, Rouran, Liao, Tuoba med flere. Flere av disse av disse folkeslagene beskrives i kinesiske tekster som protomongolske.
Dampiperen
Dampiperen er et regulert vann som ligger 512 meter over havet nordøst for Paradiskollen. Vannet ligger på kommunegrensen mellom Lunner og Nannestad i Viken. Dampiperen renner ut i tjernet Piperfløyta i sør.
Pat
Pat eller PAT kan referere til:
Amatørradiostasjon
En amatørradiostasjon er en radiostasjon operert av en lisensiert radioamatør. En slik stasjon må tilkjennegi sin identitet med et kallesignal utstyrt av regulerende myndighet i det landet stasjonen befinner seg. Radioamatører bygger og opererer flere ulike typer amatørstasjoner, blant de faste stasjoner i bygninger, mobile stasjoner i biler, stasjoner i verdensrommet og midlertidige stasjoner i felt.
De første amatørradiostasjonene ble registrert i USA i 1909 og idag er det titusener av amatørradiostasjoner spredd over de fleste land i verden.
Brenselcelle
En brenselcelle er en enhet som lager elektrisk energi fra et drivstoff, ved å la det reagere med oksygen, ved hjelp av et oksidasjonsmiddel i en elektrokjemisk prosess. Drivstoffet er vanligvis hydrogen eller naturgass, men det er også mulig å bruke en rekke andre hydrokarboner og alkoholer – for eksempel propan, LPG, metanol eller biogass. Som oksidasjonsmiddel brukes oftest oksygen. En brenselcelle som bruker hydrogen som drivstoff og oksygen som oksidasjonsmiddel, kalles en hydrogencelle.
Cellen består av en katode, en anode og en elektrolytt som er plassert mellom elektrodene. En brenselcelle skiller seg fra et batteri ved at den kjemiske energien hentes fra en ekstern kilde (drivstoffet), mens et batteri har den kjemiske energien lagret internt (lukket system). Mens batterier må lades, vil en brenselcelle fortsette å virke så lenge den tilføres brenselkilden.
Virkemåte
En brenselcelle konverterer kjemisk energi til elektrisk energi direkte i en kjemisk prosess uten normal forbrenning. En membran som kan lede positivt ladde hydrogenatomer (H+, protoner) blir eksponert for hydrogen (H2) på den ene siden og oksygen (O2) eller luft på andre siden. De to sidene av membranen er også koblet sammen med elektriske ledninger. Protonene fra hydrogenatomene vil da gå igjennom membranen og reagere med oksygen, mens elektronene vil gå i de ytre ledningene for å fullføre reaksjonen. Dette resulterer i en strøm i den ytre kretsen som kan utnyttes som elektrisk energi. Det dannes også vann (H2O). Denne prosessen er det motsatte av elektrolyse. Ligningen for den kjemiske reaksjonen, er:
Fordeler og ulemper
En fordel med brenselceller er at den gir høy virkningsgrad, det vil si at man kan ta ut mye nyttig energi i forhold til den totale energimengden i drivstoffet som forbrukes. I konvensjonelle forbrenningsmotorer i biler er virkningsgraden svært lav, rundt 30%, og i moderne motorer rundt 35%, fordi mye av energien går over til varme. Virkningsgraden i brenselceller kan være langt høyere.
Brenselceller har lave klimagassutslipp: Dersom brenselet inneholder karbon vil avgassen inneholde CO2, men i betydelig lavere mengder enn fra tradisjonelle forbrenningsmotorer. Er drivstoffet rent hydrogen, vil sluttproduktet kun være vann. Men for å vurdere effektiviteten og miljøvennligheten til en brenselcelle, må hele verdikjeden tas med i betraktningen for det aktuelle drivstoffet. I dag produseres hydrogen fra naturgass, noe som fører til CO2-utslipp i produksjonen. I framtida ser man for seg hydrogen produsert fra fornybare kilder, samt fra naturgass med CO2 kombinert med brenselceller som en forurensningsfri energiteknologi.
Et brannteknisk institutt vurderte i 2016 at mer forskning er nødvendig om brann i hydrogenbiler.
Brenselcelleteknologier
Det finnes flere forskjellige brenselcelleteknologier, de mest sentrale er:
Teknologiene har forskjellige fordeler og ulemper og vil ha forskjellige anvendelser i fremtiden.
Brenselceller i Norge
Flere bedrifter og universiteter i Norge er involvert i brenselcelleutvikling. Et nasjonalt utviklingsprosjekt for brenselceller ombord i skip, kalt FellowSHIP, administreres siden 2003 av Innovasjon Norge og Norges forskningsråd, med deltakelse fra DNV GL Group, Eidesvik AS, Wärtsila med flere. Målet er å utvikle skipsmotorer med en effekt på 330 kW basert på brensel av naturgass (LNG).
I Bergen har Prototech AS egne programmer for å utvikle små SOFC anlegg for kombinert elektrisitet- og varmeproduksjon for bolig og industri. Det første pilotanlegget blir i disse dager (2007) testet ut på Kolsnes utenfor Bergen. Prototech har også et program for reversible PEM brenselceller som kan produsere hydrogen fra fornybare energikilder når de leverer overskudd, for så å produsere ekstra strøm når primærkilden ikke leverer nok.
Eidesvik AS på Bømlo har et eget program for å utvikle brenselceller til bruk i skipsfart. Dette kan så godt som fjerne NOX-utslippene fra klodens største NOX kilde.
Ved Universitetet i Agder i Grimstad finnes også god kompetanse på brenselceller. De har hatt et anlegg for elektrolyse av vann i Energiparken på Dømmesmoen, den er nå inne til utbedring.
Sintef og NTNU i Trondheim har i lengre tid hatt flere prosjekter knyttet opp mot PEM brenselceller hvor man blant annet har utviklet nye katalysatorer med forbedret aktivitet og levetid. Sintef er svært aktive i europeiske brenselcelleprosjekter og koordinerer også flere av disse.
Historikk
Prinsippet med brenselceller ble oppdaget av den tyske vitenskapsmannen Christian Friedrich Schönbein, da han arbeidet med ozon og reaksjonen mellom hydrogen og oksygen. Dette ble publisert i en av datidens vitenskapelige tidsskrifter i januar 1839.
Bare én måned senere, i februar 1839, publiserte den walisiske vitenskapsmannen og advokaten Sir William Robert Grove sine observasjoner av oppfinnelsen han kalte "gas voltaic battery" i Philosophical Magazine and Journal of Science. I 1842 ble skissene publisert i den samme journalen. Brenselcellen han laget brukte samme materialer som dagens fosforsyrebrenselcelle.
Eksterne lenker
Slik virker en brenselcelle - artikkel og animasjon fra forskning.no 6.3.14
Walter A. Shewhart
Walter Andrew Shewhart (født 18. mars 1891 i Illinois, død 11. mars 1967 i New Jersey) var en amerikansk fysiker, ingeniør og statistiker.
Shewhart studerte ved University of Illinois før han ble tildelt sin doktorgrad i fysikk fra University of California, Berkeley i 1917. Han samarbeidet flere ganger med forskjellige forskere, blant disse var W. Edwards Deming som var svært fascinert over hans prinsipper om statistisk prosesskontroll.
Sagbergfossen kraftverk
Sagbergfossen kraftverk er et vannkraftverk i elva Vigda i Melhus kommune i Trøndelag. Kraftverket utnytter fallet fra reguleringsmagasinet Ånøya, som er regulert med 2,4 meter.
Kraftverket startet produksjonen i 1916. Det er installert to francisturbiner.
Installert effekt er 1,2 MW. Årsproduksjon er 4 GWh.
Bekk og Strøm kjøpte virksomheten fra Chr. Salvesen & Chr. Thams's Communications Aktieselskab i 2015. CSCTCA ble kjøpt av Småkraft AS i 2022.
Ambassade
Ambassade er et lands offisielle representasjon i en fremmed stat, vanligvis ledet av en ambassadør eller chargé d'affaires ad interim og lokalisert i vertslandets hovedstad. Ambassadøren kan også være sideakkreditert fra en annen hovedstad. Det vil si at en ambassade er senderstatens representasjon i flere land. Ambassadøren kan ha underliggende generalkonsulat, konsulat, visekonsulat eller andre spesielle representasjoner.
En utenriksstasjon med betegnelsen legasjon er ikke en ambassade, men ledes av en minister som har rang lavere enn ambassadør.
Historisk utvikling av ambassadebegrepet
Uttrykket ambassade har gjennomgått en utvikling. Før Wienerkongressen i 1815 betegnet ordet en sendeferd, ledet av en sendemann, og det dreide seg da om en tilreisende delegasjon som regel fra ett overhode til et annet. En ambassade involverte da ikke et fast tilholdssted annet et de midlertidige kvarterer som sendeferden etablerte for den tid deres oppdrag tok.
Man hadde imidlertid også på den tid ofte også faste stedlige representanter, men de ble som oftest ikke kalt ambassadører. Etter Wienerkongressen opprettet de fem stormakter Frankrike, Storbritannia, Østerrike, Preussen og Russland, ambassader i hverandres hovedsteder. Tilsvarende representasjoner i mindre land ble ikke kalt ambassader; det vanligste uttrykket var legasjoner.
Uttrykket ambassade ble således benyttet delvis som en anerkjennelse av vertslandets særlige rang. Slik ble det også at av realpolitiske grunner eller rene diplomatiske høflighetsgrunner at representasjonene til mindre land gradvis også fikk ambassades rang. Slik ble det naturlig å opphøye legasjoner til ambassader, som for eksempel i 1906 mellom Tyskland og Japan. Etter hvert som USA ble en stadig viktigere diplomatisk aktør i disse årene, ble legasjonene der også opphøyet til ambassader.
Andre lands ambassader i Norge
Se Liste over ambassader i Oslo
Fire in the Sky
Filmen fikk blandet mottakelse av kritikerne.
Handling
Handlingen er lagt til den lille byen Snowflake, Arizona i 1975. En gruppe skogsarbeidere driver hogst for myndighetene. På veien hjem ser de et mystisk lys. Den ene av dem, Travis, går frem til lyset og forsvinner i det. De andre kjører sjokkert ned til småbyen hvor de bor og forteller historien til politiet. De blir imidlertid ikke trodd og blir isteden misstenkt for å ha drept Travis.
Etter fem dager dukker en forvirret og naken Travis opp nattestid på en bensinstasjon. Han husker ingenting, men etter en tid begynner det å demre. Han minnes at han befant seg på sted hvor han var i vektløs tilstand og at han ble utsatt for skremmende medisinske forsøk av ukjente skapninger.
Popularitet og økonomi
Produksjonskostnadene var på $15 millioner.
Anmelderne
Filmen fikk blandet mottakelse av anmelderne, noe som gjenspeiles i at den har fått 39 % på Rotten Tomatoes. Den amerikanske filmkritikeren Roger Ebert gav den 2,5 av 4 stjerner. Ebert mente historien var for usannsynlig, men gav mye ros til sekvensen på innsiden av romskipet. Leonard Maltin gav den 2 av 4 stjerner.
Den regnes som en kultfilm av en del science fiction-tilhengere.
Priser
Den ble nominert til fem Saturn Award (blant annet i klassen beste science fiction-film).
Wendy Smith-Sly
Wendy Smith-Sly (født 5. november 1959 i Hampton, London) er en britisk tidligere friidrettsutøver som hovedsakelig konkurrerte på 3000 meter. Karrierens desiderte høydepunkt var sølvmedaljen fra distansen under OL 1984 i Los Angeles.
Jesus Revolution
Jesus Revolution er en kristen organisasjon som ble grunnlagt i Norge i 1997 av pinsevennene Anne og Stephan Christiansen for å drive misjonsvirksomhet rettet mot ungdom. Organisasjonen fungerer som en karismatisk vekkelsesbevegelse, og driver virksomhet over hele Europa.
Stephan Christiansen var vært styreleder i Jesus Revolution siden opprettelsen og i en årrekke fremover. Per 2023 er Oddleiv Abelvik Sandtorv (f. 1985) styreleder i organisasjonen, som i juridisk forstand er en stiftelse.
Det første året gjennomførte ekteparet Stephansen en evangeliseringskampanje i Kristiansand. Senere har de utvidet aktiviteten med undervisning, evangeliserings- og konsert-team, turneer over hele Europa, nyttårsfestivaler og store misjonsturer om sommeren.
De rekrutterer ungdom som fulltidsmisjonærer for ett eller flere år; dette kaller de One year for God. Alternativt oppfordres tilhengere til å være med på «Summer Team», der de etter én ukes undervisning selv skal misjonere på gaten i én uke i byen der leiren blir holdt.
Visjon
Bevegelsens visjon (hovedmål) lyder: «The gospel to the youth of the world». I det norske Enhetssregisteret er stiftelsen Jesus Revolution oppført med følgende formål: «Å se ungdom frelst, døpt, fyllt av Den Hellige Ånd og innlemmet i  lokale forsamlinger, slik at de blir radikale etterfølgere av Jesus  Kristus.»
Patrocínio do Muriaé
Patrocínio do Muriaé er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Jesus Revolution
Kampanjer
Jesus Revolutions første virkegren var evangelistiske kampanjer i moderne drakt med live musikk, hip-hop dansere og forkynnelse. Kampanjene går gjerne over fem dager. I noen byer har kampanjene blitt utvidet. Kampanjene var et karakteristisk trekk ved Jesus Revolution de første fire-fem årene. Etter mange års fravær begynte Jesus Revolution igjen med kampanjer i 2017-19.
Jesushuset
Jesus Revolution kaller sitt norske hovedkvarter for «Jesushuset». I årenes løp har hovedkvarteret holdt til på følgende adresser:
JesusAvisa
Jesus Revolution grunnla JesusAvisa i 1998 med Stephan Christiansen som ansvarlig redaktør. Avisen kom ut i ti årganger fra 1998 fram til nedleggelsen i 2008. JesusAvisa hadde som visjon å «løfte fram Jesus Kristus som forbilde for dagens ungdomsgenerasjon. Den kom ut som papiravis 10-12 ganger per år fra 1998 til 2006. I 2007 kom avisen kun ut fire ganger. I 2008 kunngjorde Jesus Revolution at JesusAvisa skulle gå over til å bli nettavis, men avisen ble i stedet avviklet.
Konsertteam
Jesus Revolutions konsertteam så dagens lys i 2001. Konseretteamenes Europaturneer erstattet Jesus Revolutions kampanjer i en lengre periode. Det ble arrangert konserter og events i over 800 byer i perioden 2001 til 2007. I 2015 ble virksomheten med konsertteam tatt opp igjen etter et opphold på flere år. Konsertteamet heter nå Jesus Revolution Crew, og har de siste årene hatt en rekke konserter i Europa.
Diskografi
Stephan Christiansen ga ut to CD-er i 1998 og 2000 med musikk som han hadde laget og framført på Jesus Revolutions kampanjer:
Album
Stephan Christiansens «Jesus Revolution Album»:
Fra 2001 ble det nye konseptet med konsertteam lansert. Stephan Christiansen skrev fortsatt musikken som nå ble framført andre vokalister.
Etter noen års pause gjenoppstod Jesus Revolutions konsertteam under navnet Jesus Revolution Crew. Låtskrivere og produsenter var Oddleiv Sandtorv og Trygve Eichinger Vassbotn.
Youth of Europe
Jesus Revolutions tv-program Youth of Europe ble produsert fra 2002 til 2008. Hvert program ble filmet i ulike europeiske byer. Programmet ble sendt på God TV og fem andre TV-kanaler.
Jesus Movement
Jesus Movement er Jesus Revolutions skole-og studentarbeid. Det ble startet i 2018 av Stephan Christiansen og Anne Christiansen. Det ble første gang presentert offentlig av Stephan Christiansen på Budapest Arena i forbindelse med en Fire Conference arrangert av Christ for all Nations og Daniel Kolenda.
Kritikk
I 2016 viste web-TV-kanalen VGTV en dokumentar med tittelen FRELST. Hovedpersonen i dokumentaren er en kvinne som forteller om sin tid i Jesus Revolution, og om presset hun opplevde."«Jeg mistet meg selv i Jesus Revolution Army. Jeg trodde det var den eneste riktige måten å tjene og leve for Gud på. Fanatismens fiende er det menneskelige. (---) Jeg skulle redde verden, men jeg hadde mistet meg selv.»"I dokumentaren ble det fremmet kritikk mot Stephan Christiansens lederstil, som ble omtalt som kontrollerende. I kjølvannet av dokumentaren stod flere frem og fortalte om lignende opplevelser. Andre tidligere misjonærer i Jesus Revolution sto fram med mer positive erfaringer fra sin deltagelse i misjonsorganisasjonen.
Stephan Christiansen beklaget i en kronikk i VG eventuelle belastninger som Jesus Revolutions misjonærer hadde hatt i virksomhetens pionértid.
Malierne
Malierne var et folk i antikken som levde ved munningen av elven Sperkheios i Hellas. Deres språk var indoeuropeisk. I den vestlige dalen til Sperkheios var deres land ved siden av ainierne. Deres viktigste by var Trakhis.
Malierne ba Sparta i 426 f.Kr. om hjelp i sin krig mot oitaierne. Spartanerne grunnla så byen Herakleia Trakhinia på samme sted som Trakhis. I de etterfølgende tiårene var malierne under Spartas herredømme til de gjorde opprør mot dem i korinterkrigen. I denne krigen mistet de sitt land sør for Sperkheios, Herakleia Trakhis ble gitt til oitaierne og Lamia ble den nye hovedstaden til malierne.
Sammen med oitaierne og ainierne ble malierne medlemmer av det korintiske forbund og siden 235 f.Kr. medlem av forbundet Aitolia. I 189 f.Kr. sluttet de seg til Akhaia Fthiotis og siden dette tidspunktet ble malierne regnet som thessaliere.
Wu Man
Wu Man (kinesisk: 吴蛮; pinyin: Wú Mán, født 1963 i Hangzhou i Folkerepublikken Kina) er en kinesisk komponist og musiker. Hennes instrument er det klassiske kinesiske klimpreinstrumentet pipa.
Wu Man studerte ved Det sentrale musikkonservatorium i Beijing under Lin Shicheng, Kuang Yuzhong, Chen Zemin og Liu Dehai. Hun tok mastergrad i pipa og vant i 1989 førstepremien i den nasjonale musikkfortolkningskonkurransen. Hennes fordypningsområde var opprinnelig pudongtradisjonen, en klassisk stil innen kinesisk musikk som går tilbake til 1700-tallet.
Erik Gjems-Onstad
Erik-Ørn Gjems-Onstad (født 22. februar 1922 i Oslo, død 18. november 2011 i Bærum) var en norsk høyesterettsadvokat, politiker og stortingsrepresentant som representerte Anders Langes parti. Han var motstandsmann under den andre verdenskrig, dekorert med blant annet Krigskorset, Norges høyeste utmerkelse. Han markerte seg fra tidlig i 1980-årene som en sterk motstander av innvandring til Norge og fungerte også som forsvarer for mange personer innen høyreekstremistiske og nasjonalistiske miljøer. Dette, kombinert med flere utspill slik som at «nordmenn er en nasjon innen den hvite rase» og «den hvite rasens overlegenhet», førte til at flere anså ham som en rasist.
Wu Man
I 1990 flyttet hun til USA. Hun er aktiv innenfor områdene samtidsmusikk, jazz og world music.
Erik Gjems-Onstad
Personalia
Erik Gjems-Onstad var sønn av overrettssakfører og departementssekretær Olaf Andreas Gjems-Onstad og hustru Ågot Urbye. Han ble gift første gang i 1949. Ekteskapet ble oppløst i 1973. Han ble gift for andre gang i 1974.
Gjems-Onstad var i 1937 et halvt år til sjøs som dekksgutt. Han tok i 1940 artium ved latinlinjen ved Oslo katedralskole.
Wu Man
I 1999 ble hun den første kinesiske musiker som spilte på en offisiell tilstelning i Det hvite hus. Det var en tilstelning til ære for den kinesiske statsminister Zhu Rongji; dessuten medvirket den fransk-kinesiske cellisten Yo-Yo Ma.
Hun har ofte opptrådt med Yo-Yo Mas Silk Road Ensemble og med Kronos Quartet, og videre blant annet med Henry Threadgill, Liu Sola og Martin Simpson. Musikere som Terry Riley, Philip Glass, Lou Harrison, Tan Dun, Bright Sheng, Chen Yi, Zhou Long, Gabriela Lena Frank, Bun-Ching Lam og Evan Ziporyn har komponert for henne.
Erik Gjems-Onstad
Invasjonen av Norge
I 1940 var Gjems-Onstad gymnasiast i Oslo, og 9. april ble han vekket av tyske fly. Han syklet fra Hvalstad til Katedralskolen i Oslo, der alle var i villrede om situasjonen. Nede i sentrum så han norske kadetter skyte mot tyske fly og det første tyske kompaniet marsjere ned Karl Johan med norsk ridende politi som eskorte. Gjems-Onstad hevdet at han er gutten med sykkelen på det kjente fotoet fra Karl Johan der tyskerne marsjerer forbi. Gunnar Sønsteby er blitt identifisert som gutten med sykkelen, men Sønsteby var ifølge Gjems-Onstad ikke nede i sentrum på dette tidspunktet. Seinere på dagen dro Gjems-Onstad til Fornebu, der et tysk troppetransportfly styrtet like ved ham. Han forsøkte forgjeves å redde noen av de overlevende og ble tatt inn på flyplassen og avhørt av tyskerne.
Den neste kontakten var med en norsk offiser som ville vite hva han hadde sett og bad han forsøke å komme inn på Fornebu igjen. Men da han skulle avgi rapport om sitt andre besøk på flyplassen 9. april, var offiseren vekk.
Gjems-Onstad forsøkte å komme med i kampene i april 1940, men ble avvist fordi han var for ung og ikke hadde militær utdannelse. Sommeren 1940 kom han med i illegalt arbeid, og i februar 1941 reiste han til Sverige. Etter et fengselsopphold i Sverige kom han høsten 1941 til England.
Kompani Linge
I Storbritannia ble han med i britiske Special Forces, Norwegian Independent Company, 1941-45 (senere kalt Kompani Linge). Han ble sersjant i 1943 og fenrik i 1944.
Gjems-Onstad ble beordret til Trondheim som radiotelegrafist for organisasjonen LARK. LARK foresto organiseringen av hjemmestyrkene i Trøndelag. Han ble etter hvert leder av LARK og dermed sjef for Milorg i Trøndelag. I begynnelsen av 1944 fikk han også i oppgave å starte DURHAM, en organisasjon som svært få har hatt kjennskap til både under og etter krigen. DURHAM var kodeordet for den psykologiske krigføringen mot tyske soldater som ble ført fram til mars 1945. Han ledet flere sprengningsaksjoner mot jernbanen vinteren 1945, og ved frigjøringen i 1945 var han på oppdrag i Troms.
Livet etter krigen
Etter krigen var Gjems-Onstad med i filmen Det grodde fram (1947) der han spilte seg selv. Han var kaptein i Heimevernet 1947-1959.
Gjems-Onstad tok juridisk embetseksamen våren 1948 og var dommerfullmektig i Drammen i 1948-49 og i Lier, Røyken og Hurum i 1949. Han hadde advokatpraksis i Oslo fra 1949, ble høyesterettsadvokat 1959, juridisk konsulent i Den Norske Creditbank 1951-68 og direktør i A/S Vaterland 1965-72.
Han var formann i Norges Cykleforbund 1959-65, med i Norges Idrettsforbunds styre 1965-67, formann i Norges Gangforbund fra 1966-72 og initiativtaker til Styrkeprøven Trondheim – Oslo.
Gjems-Onstad representerte Høyre i Oslo skolestyre 1960-64, var medstifter og viseformann i Anders Langes Parti til sterk nedsettelse av skatter, avgifter og offentlige inngrep 1973-76, stortingsrepresentant 1973-77 og parlamentarisk leder for ALP 1975-76. Han var medlem i Norges Banks representantskap 1975-77.
Erik Gjems-Onstad ble innvalgt på Stortinget for Anders Langes Parti (ALP) fra Akershus i 1973 som partiformann Anders Langes daværende «nestkommanderende». Han ble imidlertid ekskludert fra partiet i 1976 da han anbefalte velgerne å stemme på Høyre ved stortingsvalget i 1977 fordi ALP likevel ville få for liten oppslutning.
I 1979 ble det gjort kjent at han i flere år hadde gitt informasjoner til rhodesiske myndigheter om institusjoner og enkeltperson i Norge, inkludert pressen. Etter invitasjon fra informasjonsdepartementet i Rhodesia var han samme år på besøk i Rhodesias hovedstad Salisbury. Han oppgav Norges holdning til frigjøringsbevegelsen i Afrika som grunnlag for sin aktive støtte til regimet i Rhodesia. Under sitt opphold i landet hadde han samtaler med statsminister Ian Smith, utenriksminister P.K. van der Byl, øverstkommanderende for hæren; general Peter Walls, og sjefen for politistyrkene. Gjems-Onstad omtalte de norske reaksjonene på sin virksomhet som «hysteriske og komiske».
Fra 1977 hadde han advokatpraksis på Hvalstad og var fast forsvarer i Asker og Bærum herredsrett til 1992. Han gjorde seg fra begynnelsen av 1980-årene bemerket som forsvarsadvokat for flere fremtredende norske innvandringsmotstandere, blant andre Vivi Krogh og Arne Myrdal. Gjems-Onstad fremmet dessuten en rekke klager på vegne av personer med tilknytning til nasjonalistiske og høyreekstremistiske miljøer i Norge.
I 1996 ble det kjent at Gjems-Onstad hadde vært overvåket av Politiets overvåkningstjeneste. Bakgrunnen for overvåkingen skal ha vært hans politiske engasjement rundt innvandringen i Norge samt hans rolle som forsvarer av en rekke høyreekstremister. Onstad reagerte sterkt på opplysningene og i særdeleshet på at Lund-kommisjonen forsvarte overvåkningen av ham.
Innvandringsmotstand
Han var i en årrekke aktiv med debattartikler i flere aviser og tidsskrifter. Han ga også ut flere bøker og publikasjoner, deriblant bladet Nytt og kommentarer som startet i 1984.
Gjems-Onstad var medlem av både Folkebevegelsen mot innvandring (FMI) og Pensjonistpartiet (PP), og selv så han ingen motsetning mellom FMI og PP. Ved kommunevalget i 2007 var han listetopp for Pensjonistpartiet i Asker.
I august 2007 uttalte han under en valgdebatt sendt i radioprogrammet NRK Østlandssendingen at ''«Norge er nordmenns fedreland. Nordmenn er en nasjon innen den hvite rase. Mange tør ikke si det, men det er realiteten»''. I innslaget framstilte han Pensjonistpartiet som det mest innvandringskritiske partiet i landet. Pensjonistpartiets leder truet straks med eksklusjon. Han ble før valgdagen ekskludert fra lokallaget. Velgerne ble oppfordret til å stemme på kandidat nummer to og nedover.
Omstridt arv
Sommeren 2008 ble det kjent at Gjems-Onstad satt i en komité som ville tildele 250 000 kroner til Ole Nicolai Kvisler, dømt for Holmlia-drapet. Selv om bakgrunnen for tildelingen var hans synspunkter, var det rettssaken som var den umiddelbare årsaken. Som tidligere advokat mente Gjems-Onstad at det bare hadde vært bevis for at den andre drapsdømte, Joe Erling Jahr, hadde utført drapet. Gjems-Onstad uttrykte også sin medfølelse med den dreptes mor. Pengene stammet fra en arv fra Oslo-kvinnen Clara Weltzin, som Gjems-Onstad sammen med Egil Karlsen, Bjarne Pettersen og Norvald Aasen skulle fordele til «...organisasjoner og personer som arbeider mot fremmedinnvandring til Norge». Pettersen hadde blant annet også foreslått å tildele penger til nazisympatisøren Tore Tvedt, den politiske organisasjonen NorgesPatriotene og lederen Øyvind Heian, men ble frosset ut av styret etter at Gjems-Onstad og Aasen motsatte seg dette.
Sykkelkarriere
Erik Gjems-Onstad var medlem i Grønland (Oslo)-klubben SK Rye og ble i 1939 norgesmester på sykkel for junior. Han var formann i Norges Cykleforbund 1959-65 og tok i 1967 initiativet til sykkelrittet Den Store Styrkeprøven mellom Trondheim og Oslo, som han selv fullførte 17 ganger.
Utmerkelser
Gjems-Onstad ble høyt dekorert for sin innsats under andre verdenskrig. I 1944 ble han tildelt St. Olavsmedaljen med ekegren for utvist mot og tapperhet i 1943, og etter krigen fikk han Krigskorset med sverd for fremragende innsats under utførelse av militære oppdrag. Han mottok også tre britiske dekorasjoner, 1939-1945 Star, Defence Medal og War Medal. Han ble dessuten i 1941 utnevnt til Honorary Member Order of the British Empire.
I 1978 oppnådde han Idrettsmerkestatuetten.
Cuthbert Mayne
Cuthbert Mayne (født 1544, henrettet 30. november 1577) var en engelsk anglikansk prest som gikk over til Den katolske kirke og som på grunn av sitt virke som katolsk prest ble henrettet.