cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sultan Husayn Bayqara
Familie
Husayn hadde til sammen 18 sønner og 18 døtre med sine koner.
Jens Håkon Birkeland
Jens Håkon Slettemark Birkeland (født 19. oktober 1999 på Voss i Hordaland) er en norsk politiker (V). Fra november 2022 er han nestleder i Unge Venstre. Birkeland er ordførerkandidat for Venstre i Voss herad ved kommunestyrevalget i 2023, og fylkestingskandidat i Vestland ved fylkestingsvalget samme år.
Slettemark Birkeland er i slekt med Kjartan Slettemark gjennom sin bestefar Håkon Slettemark.
Diego de Deza
Diego de Deza (født i 1444 i Toro i Spania, død 9. juli 1523) var en katolsk biskop, teolog og inkvisitor i Spania. Han var en av de mer kjente innen den spanske inkvisisjon, og etterfulgte Tomás de Torquemada som storinkvisitor.
Bakgrunn
Diego de Deza trådte inn i dominikanerordenen i ung alder. Han innehadde en rekke kirkelige stillinger, og var også privatlærer for prins Juan de Aragón y Castilla, også kjent som Juan, fyrste av Asturias, som var kong Ferdinands og dronning Isabellas eneste sønn som vokste opp.
Biskop
Diego Deza var biskop av Zamora (1487–1494), av Salamanca (1494–1498), av Jaén (1498–1500), og Palencia (februar 1500–1504), og ble så erkebiskop av Sevilla i 1505.
Inkvisisjonen
Deza ble kommisjonert som storinkvisitor for Castilla, León og Granada den 24. november 1498. Den 1. september det påfølgende år ble hans myndighet uvidet til hele Spania. Deza var direkte etterfølger av Tomás de Torquemada i dette verv.
Likesom Torquemada var Deza særlig på vakt mot conversos, det vil si jøder eller muslimer som hadde konvertert til kristendommen, men som ble mistenkt for å i skjul å holde fast ved sin gamle religion.
Det fortelles at han den 25. april 1500, kort etter sin ankomst i Palencia, fikk døpt alle moriscos som bodde der. Han ble erkebiskop av Sevilla 30. oktober 1504. Men etter dronning Isabella Is død få dager etter, måtte han vie seg til møter med to andre av den døde dronnings sakførere, kong Ferdinand II av Aragon og kardinal Francisco Ximenez de Cisneros.
Han ankom ikke Sevilla før i oktober 1505, ett år etter utnevnelsen, og begynte å forberede samme slags konversjoner som han hadde bevirket fem år tidligere i Palencia. Med hjelp fra Martín de Ullate ble mange sevillanske muslimer og jøder konvertert før året var omme. Han foretok også inkvisitoriske undersøkelse i det nye erkebispedømme Granada, som var blitt erobret i 1492. Det var den gang lovet at muslimene i byen skelle kunne holde på sin private tro, men dette ble nå tilsidesatt.
Likesom Torquemada ble Deza anklaget for å være overivrig i tjenesten og for å utvise grusomhet. Hans ry fikk i 1507 paven til offentlig å mane ham til moderasjon. Han ble også beskyldt for å berike seg selv, ved å ta for seg av heretikeres konfiskerte eiendom. En klage mot ham, fremført for kongens sekretær av kaptein Gonzalo de Ayora hevdet at Deza og hans stedfortredere «verken respekterer Gud eller rettferdigheten, de dreper, stjeler og vanærer piker til skam for den kristne religion».
Deza ble selv utsatt for anklager om å hemmelig praktisere jødedom. Dette hadde som bakgrunn at han selv hadde jødiske forfedre på morssiden, men selve anklagen var sannsynligvis politisk motivert. Den svekket ham i noen grad. Det som svekket ham mer alvorlig var imidlertid flere åpne opprør mot inkvisisjonen.. Pave Julius II synes å ha klart å mane Deza til å skikke seg bedre.
Etter kong Ferdinand II giftet seg på nytt, innså han at Deza var blitt en belastning, og tvang ham til avgang i 1507.
I 1517 grunnla Diego de Deza Colegio de Santo Tomás i Sevilla.
Det er mulig at Diego de Deza kunne ha vendt tilbake til sin gamle stilling som Storinkvisitor, for han ble påtenkt å bliu erkebiskop av Toledo (og sermed primas for Spania), men han kunne ikke til tre på grunn av sykdom. Han døde 9. juni 1523.
Byron Hamburgers
Byron Hamburgers Limited er en britisk kjede av moderat prisede restauranter som fokuserer på hamburgere. Kjeden ble grunnlagt i 2007 av Tom Byng, og består per desember 2015 av 60 restauranter, av hvilke 37 er i London.
Kjeden eies av Hutton Collins Partners, som kjøpte den for 100 millioner pund i oktober 2013.
Denis Mukwege
Denis Mukwege (født 1. mars 1955 i Costermansville i Belgisk Kongo) er en lege fra Den demokratiske republikken Kongo. Han arbeider på Panzi sykehus i Bukavu helt øst i landet, hvor han har spesialisert seg i å behandle kvinner som er blitt voldtatt. Mukwege er blitt en av verdens ledende eksperter på hvordan man kan helbrede indre fysisk skade forårsaket av gruppevoldtekt. Mukwege ble tildelt Nobels fredspris i 2018.
Liv og virke
Mukwege ble tildelt Nobels fredspris for 2018, sammen med Nadia Murad for deres kamp mot seksualisert vold brukt som våpen i krig og væpnede konflikter.
Andesklippehane
Andesklippehane (Rupicola peruviana) er en fugl i kotingafamilien.
Mel Giedroyc
Melanie Clare Sophie Giedroyc (født 5. juni 1968) er en britisk skuespiller, komiker og programleder. Hun har, sammen med Sue Perkins, vært programleder for flere fjernsynsserier som Light Lunch (Channel 4), The Great British Bake Off (BBC) og Mel and Sue (ITV).
Oppvekst og privatliv
Giedroyc ble født 5. juni 1968 i Epsom i Surrey, og vokste opp i Leatherhead. Hennes far, Michal, var en familiehistoriker, fly- og sivilingeniør med polsk og litauisk opphav fra den aristokratiske Giedroyć-familien. Han flyttet til Storbritannia i 1947, og døde i desember 2017. Hennes mor, Rosemary «Rosy» Cumpston (født 1937) er av engelsk opphav. Mel Giedroyc gikk på Oxford High School, og gikk senere på Trinity College i Cambridge for å oppnå en «lower second»-utdannelse innen fransk og italienske språkfag.
Mel Giedroyc er den yngste av fire barn. Hennes søster, Coky Giedroyc, er en film- og TV-regissør, og hennes andre søster, Kasia, er en barneboksforfatter som er gift med Philip Parham, en britisk diplomat.
Giedroyc er gift med Ben Morris, en TV-regissør og lærer ved LAMDA. Sammen har de to døtre.
Frisbee under Verdenslekene 2022
Frisbee under Verdenslekene 2022 ble arrangert fra 12. til 16. juli 2022, på John Carroll Catholic High School i Birmingham i Alabama i USA.
Åtte lag deltok.
Longonjo
Den har 86 795 innbyggere (2014) og dekker et areal på 2 915 km².
Fylkesvei 1420
Fylkesvei 1420 går mellom Fløysbonn og Myrvoll i Nordre Follo kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 131.
Ane Nordvik Hasselberg
Ane Nordvik Hasselberg (født 1969, Bodø) er en norsk kunstner som har atelier i Trondheim.
Hun er utdannet ved Statens høgskole for kunsthåndverk og design og ved Kunstskolen i Bergen. Siden da har hun hatt flere utstillinger, vært i ulike juryer, hatt styreverv, fått kulturstipend og undervist i kunstfag på ulike skoler. Hun er medlem av Norske Billedkunstnere og Landsforeningen Norske Malere.
Sammen med søsteren Gry Nordvik Karlsen har hun utgitt to bøker på Kagge Forlag; ''Takkemat. Flat mat på takke og i panne i 2016 og Brunost: fra farmors lefser til fjelltaco og brunostkarameller'' i 2019. Nordvik Hasselberg har illustrert en rekke bokomslag på Orkana Forlag.
Tilværelsens uutholdelige letthet (film)
Tilværelsens uutholdelige letthet (originaltittel The Unbearable Lightness of Being) er en amerikansk romantisk dramafilm fra 1988 instruert og skrevet av Philip Kaufman etter romanen Tilværelsens uutholdelige letthet av Milan Kundera. Filmen har Daniel Day-Lewis, Juliette Binoche og Lena Olin i hovedroller. Dette var Olins debut i en amerikansk film. Det amerikanske filminstituttet (AFI) har kåret filmen til tidenes 87. beste kjærlighetsfilm fra USA.
Arkeologiåret 1636
Arkeologiåret 1636 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1636.
Helmut Reichmann
Helmut Reichmann (født 23. desember 1941, død 10. mars 1992) var en tysk glideflypilot, som tre ganger ble verdensmester og grunnla sammen med millionæren Barron Hilton tevling i glidefly kalt for Barron Hilton Cup. Reichmann var en kunstlærer og professor i industriell design i Saarbrücken i Tyskland.
Arkeologiåret 1636
Dødsfall
1636 in archaeology
Helmut Reichmann
Reichmann fikk sitt sertifikat for glidefly i 1958 og fikk raskt en framtredende rolle i dette miljøet, og ble en av de mest innflytelsesrike figurer i glideflyets historie:
Reichmann trakk seg fra konkurranseflyving etter sitt tredje verdensmesterskap for å vie seg til å instruere langdistanseflying og konkurransesveving. Han underviste i glideflyving ved instituttet for sportsstudier ved Universitetet i Saarbrücken (Saarland Universitet), men flyttet etter hver over til Fakultet for kunstfag, hvor han underviste i eksperimentell skulptur og design.
Reichmann skrev to bøker om sveveflyving:
Reichmann døde i de franske Alpene i 1992 da hans glidefly Discus kolliderte med en LS4 fløyet av Lars Gölz. Reichmann var leder av et tysk lag på fire på denne tiden.
Jennie, Jennie
«Jennie, Jennie» er en svensk popsang fra 1975, skrevet og fremført av Lasse Berghagen. Sangen vant svenske Melodifestivalen 1975 og representerte Sverige i Eurovision Song Contest 1975, der den ble nummer 8 av 19 deltakere. Sangen toppet Svensktoppen og nådde en syvendeplass på norske VG-lista.
Eurovision Song Contest
Den svenskspråklige versjonen av sangen vant Melodifestivalen 1975, som ble arrangert i Göteborg 15. februar 1975. «Jennie, Jennie» ble dermed det svenske bidraget til den internasjonale finalen som dette året ble arrangert i Stockholm lørdag 22. mars 1975.
Foran den internasjonale finalen fikk låten engelsk tekst, med samme tittel. I årene 1973–1976 kunne nemlig deltakerne synge på det språket de ville, og Sverige deltok med den engelske versjonen. I finalen deltok rekordmange 19 land, og Sverige var det 18. og nest siste bidraget ut på scenen. I avstemningen fikk sangen 72 poeng og en åttendeplass. De høyeste poengene kom fra Norge og Tyrkia som ga åtte poeng.
Oppkjøringen frem mot Eurovision Song Contest var preget av dramatikk. Blant annet ville det svenske Teaterförbundet nekte Lasse Berghagen å opptre i finalen, siden sendingen også skulle overføres til Chile. Bakgrunnen var Augusto Pinochets militærkupp i Chile to år tidligere, og forbundet ville vise sin sympati med sine chilenske kollegaer. Teaterforbundet kunne nekte Berghagen å opptre, siden programmet også ble sendt utenfor Det europeiske kringkastingsområdet. Til slutt bøyde Sveriges Radio av, og programmet ble ikke kringkastet til Chile. På finaledagen fikk også Berghagen politieskorte på grunn av drapstrusler.
Listeplasseringer
Sangen lå på Svensktoppen i seks uker, fra 2. mars til 6. april 1975, der den gikk rett inn på førsteplass. Sangen nådde også norske VG-lista.
Notasjonsprogram
Notasjonsprogram er dataprogram for musikknotasjon, det å skrive inn noter for å lage partiturer i forbindelse med komposisjon (musikk).
De er for komponisten det samme som en tekstbehandlingsprogram er for en forfatter.
Notene som skal inn må føres inn for hånd som tekst eller symboler. Notasjonsprogrammet kan så lage fine noteark for utskrift. Innskrevne noter lagres på egnet filformat, som brukes for utveksling av noter.
Et eksempel på et tekstlig kodespråk er Lilypond. Et utdrag av Solfeggio i C moll av en som kaller seg C.P.E. Bach skrives:
og resultatet er da utskrevne noter:
Det tyske Cubase er eksempel på et grafisk program der man ikke skriver inn, men velger fra ei verktøykasse. Dette er gjerne enklere å lære enn et tekstlig kodespråk.
Bruk av notasjonsprogram kan inngå i kurs i satslære, arrangering og komposisjon.
Hugo Distler
Hugo Distler (født 24. juni 1908 i Nürnberg, død 1. november 1942 i Berlin ) var en tysk komponist, organist og dirigent som i særlig grad huskes for sine komposisjoner for kor. Han kom til å danne skole for en hel generasjon komponister i flere tiår og prege kirkemusikken særlig i Tyskland og i Nord-Europa.
Distler er begravet i Südwestkirchhof Stahnsdorf.
Biografi
Distlers liv ble svært kort. Han var bare 34 år da han valgte å ta livet sitt i stedet for å la seg innrullere i Hitlers styrker. 15. oktober 1942 fikk han innkallingsordre, noe som gjorde Distler svært deprimert. På Allehelgensdag samme år, 1. november, endte han livet for egen hånd.
Livet hans kan deles inn i fire perioder:
Han ble medlem av NSDAP i 1933, etter råd fra overordnede.
Unge år
Distler var lite med i lek og spill på skolen. Han trakk seg heller unna med en bok. Først i tiden på Nürnberger Real Gymnasium følte han at han fikk anerkjennelse og forståelse fra lærere og rektor. Et spesielt varmt forhold utviklet han til sin lærer Carl Dupont. Her fikk han råd om å ta musikkfag.
I 1919 returnerte hans mor som nå var blitt enke, til Nürnberg. Hun hadde med seg Hugos fem år yngre halvbror Anton. De bodde sammen med besteforeldrene og med morens søster Anna og hennes familie. Tre ganger søkte han om å komme inn på byens musikkonservatorium uten hell, noe han selv mente skyldtes hans familiesituasjon, men som offisielt ble begrunnet med «for lite talent». Han fullførte derfor gymnasutdanning, sterkt støttet av Ingeborg Heinsens familie.
Leipzig
19 år gammel ble han i 1927 tatt opp på musikkonservatoriet i Leipzig. En av grunnene til at han søkte seg dit, var at hans tante Anna hadde flyttet dit, og han kunne bo hos henne. Fagene han valgte var orkesterledelse og klaver, men det tok ikke lang tid før det ble kjent at han hadde et talent for komposisjon. Etter oppfordring fra komposisjonslærer Hermann Grabner begynte han derfor å studere med ham. Siden fikk han et stipend som ga ham mulighet til å studere orgelspill med Günther Ramin. På denne tiden hadde han ikke tenkt på å studere kirkemusikk.
Som student fremstod Distler som svært begavet. Hans lærer Grabner ville ikke vite av moderne komponister, men førte sine elever inn i verden til Johann Sebastian Bach og mesterne fra barokken. Grabner øvet stor innflytelse på Distler og fungerte som en farsfigur for ham resten av livet. De holdt kontakt i årene etter at Distler var flyttet fra Leipzig, og Distler lyttet alltid til hans råd og kommentarer.
En av øvelsene fra denne tiden likte Distler så godt at han senere brukte den i «Liten sonata for klaver» (uten opusnummer). Liedbearbeidelsen «Der grimmig Tod mit seinem Pfeil» og motetten «Heut ist uns ein Kindlein geborn» (først utgitt i 1991) og motettene «Allein zu dir, Herr Jesu Christ», «Ave Maria zart» og den trestemmige korfugen «Gloria in excelsis Deo» (først utgitt i 1998) stammer også fra denne tiden.
Distler var veldig var for kritikk. En negative vurdering kunne lede ham ut i dypt mørke, og en liten positiv bemerkning kunne løfte ham og bringe lykke i hans livskall.
En hel generasjon av studenter som siden skulle sette spor etter seg og bety mye for utviklingen av kirkemusikken, studerte hos Günther Ramin. Noen av disse var Gerard Bremsteller, Eduard Büchsel, Karl Richter og Carl Seemann, som alle var samtidige med Distler, som etter hvert også fikk undervisning i liturgisk orgelspill av Friedrich Högner. Både Högner og Ramin var ledende innenfor orgelbevegelsen, som arbeidet for å gjenopplive det barokke klangideal. Distler var registrant for Högner når denne gav konserter, noe som gav ham et godt kjennskap til gamle, historiske orgel.
Ved siden av studiene fikk han en mindre stilling som korleder for sangavdelingen i en sportsklubb i Leipzig.
Selv om Distler ikke var en sterk mann, hadde han jernvilje og disiplin, og når det gjaldt musikk, var han kompromissløs. Ved å lytte til musikk kunne han bli helt ekstatisk. På grunn av lite penger kunne han i liten grad gå på teater og konserter, men i stedet besøkte han ofte Thomaskirche hvor det ble framført verker av Orlando di Lasso (1532–1594), Giovanni Pierluigi da Palestrina (1525–1594), Melchior Vulpius (1560/1570-1615), Hans Leo Haßler (1562–1612), Giovanni Gabrieli (1553–1612), Jan Pieterszoon Sweelinck (1562–1621), Michael Praetorius (1571–1621), Johann Hermann Schein (1586–1630), Heinrich Schütz (1585–1672), Johann Pachelbel (1653–1706), Dietrich Buxtehude (1637–1707), Johann Sebastian Bach (1685–1750), Arnold Mendelssohn (1855–1933), Max Reger (1873–1916), Wolfgang Fortner (1907–1987) og Ramin. Distler var meget imponert over musikken til de gamle mestrene, noe som skulle gjennomsyre spesielt hans kirkemusikalske stil.
Med hans egen komponering gikk det så bra at han etter to semestre fikk framføre sin Konzertante Sonate für 2 Klaviere sammen med en medstudent på en konsertkveld på konservatoriet i 1930. Siden ble den framført enda en gang samme år, da i Leipziger Radio. Takket være Thomaskantor og lærer Karl Straube fikk han tilbud fra Breitkopf & Härtel om å få gi ut to komposisjoner. Han tilbød forlaget å velge mellom fem, og utgiveren valgte sonaten samt motetten Herzlich lieb hab’ ich Dich, o Herr. Dermed hadde Distler fått sin første kontrakt. Et par år senere ville han imidlertid trekke utgivelsene fra markedet, for han var ikke lenger fornøyd med komposisjonene.
Hans økonomiske situasjon forverret seg stadig siden det var en vanskelig tid i verden etter det store børskrakket på slutten av 1920-tallet. Til slutt måtte han gi opp studiene og skaffe seg en jobb.
Arbeidsliv
Distler var organist i St. Jacobskirche i Lübeck fra 1931 til 1936. Fra 1937 var han lærer ved Hochschule für Musik und Darstellende Kunst Stuttgart.
I oktober 1940 tiltrådte Distler en stilling som professor for kor, notelære, komposisjon og orgel ved Berliner Hochschule für Musik. Han opplevde de første bombeangrepene mot Berlin og flyttet med sin familie til et hus i Strausberg, Brandenburg, ca. 35 kilometer øst for Berlin.
Camacupa
Camacupa er en angolansk by som ligger i provinsen Bié.
Den har 19 150 innbyggere (2023) og dekker et areal på 9 469 km².
Langøy bru
Langøy bru er ei bru i Øygarden kommune i Vestland. Den forbinder Langøy med Sotra.
VM i volleyball for menn 2006
VM i volleyball for menn 2006 (verdensmesterskapet i volleyball) ble arrangert i Japan i 2006.
Hoppern skole
Hoppern skole er en ungdomsskole som ligger midt på Jeløya. Alle som har gått på barneskolene Ramberg, Reier eller Refsnes begynner vanligvis på Hoppern. Dette er en ren ungdomsskole så det er bare 8 til 10 klasse elever som går på denne skolen.
På grunn av riving/bygging av ny skole, ble Hoppern skole i skoleårene 2017/2018 og 2018/2019 lokalisert i midlertidige lokaler på Solli skole på Øreåsen i Rygge kommune. Elevene ble da busset til og fra Jeløy. Per 2023 er Hoppern Skole en stor og moderne skole.
Historie
Hoppern Skole som ungdomsskole ble opprinnelig bygget i to byggetrinn. Det første stod ferdig i 1958 og det andre ble ferdig for skoleåret 1973/74. Skolen hadde da 3 skolefløyer i øvre skolegård (bygg A, B og C), men disse ble revet i 2005 da de ble uegnet som klasserom.
Dracula (1931)
Dracula er en amerikansk vampyr- og skrekkfilm regissert av Tod Browning og med Bela Lugosi i tittelrollen som grev Dracula. Manuset ble skrevet av Garrett Fort. Det bygger på teaterstykket Dracula fra 1924 av Hamilton Deane og John L. Balderston, som igjen er løselig basert på Bram Stokers roman med samme navn fra 1897.
Måten Dracula framstår på i teaterstykket og filmen skiller seg betraktelig ut fra hvordan han framstod i Stokers roman. I romanen og i den tyske stumfilmen Nosferatu (1922) er Draculas utseende motbydelig. Lugosi portretterer greven som en stilig og sjarmerende adelsmann. Skuespillet og filmen introduserte også de nå ikoniske bildene av Dracula der han går inn i sine ofres soveværelser gjennom franske dører/vinduer og innhyller dem i sin satengforede kappe. Skuespillet og filmen legger også mer vekt på at Dracula gjør seg om til flaggermus. I Stokers roman gjorde han seg skiftevis om til flaggermus eller ulv.
Draculas nå klassiske replikk «Jeg drikker aldri ... vin» ble skrevet direkte til denne filmen. Den forekommer verken i Stokers roman eller i den originale teateroppsetningen. Da stykket ble satt opp på nytt på Broadway i 1977 med Frank Langella i tittelrollen ble replikken føyd til i manuset.
I 2000 ble Dracula vurdert som «kulturelt, historisk og estetisk betydningsfull» av Library of Congress og valgt ut til bevaring i National Film Registry. Filmen ble rangert på en 79.-plass på den amerikanske TV-kanalen Bravos liste over de 100 mest skremmende filmøyeblikkene. Replikken ''«Lytt til dem. Nattens barn. For en musikk de lager»'' er på en 83.-plass på AFIs liste over 100 filmsitater.
Bakgrunn
Bram Stokers roman hadde allerede blitt filmatisert uten tillatelse som Nosferatu i 1922 av den tyske ekspresjonistiske filmmakeren F.W. Murnau. Bram Stokers enke saksøkte for plagiering og beordret at alle visningskopier av Nosferatu skulle bli ødelagt. Den entusiastiske unge Hollywood-produsenten Carl Laemmle jr. så også kassasuksess-potensial i Stokers gotiske grøsser og skaffet seg filmrettighetene til romanen på legalt vis.
Produksjon
Universal Pictures' førstevalg til å spille tittelrollen var tyske Conrad Veidt med landsmannen Paul Leni som regissør. Veidt avslo, fordi han mente at hans engelsk ikke var god nok til lydfilmer. Leni døde plutselig av blodforgiftning 11. september 1929.
Universal Pictures' neste valg var Lon Chaney, men han døde 26. august 1930. Avgjørelsen om hvem som skulle spille tittelrollen etter Chaneys død viste seg å bli problematisk. I begynnelsen var ikke Laemmle interessert i Bela Lugosi i det hele tatt, til tross for at han hadde fått gode anmeldelser for sitt rolleportrett av Dracula på Broadway. Laemmle vurderte i stedet andre skuespillere, deriblant Paul Muni, Chester Morris, Ian Keith, John Wray, Joseph Schildkraut, Arthur Edmund Carewe og William Courtenay. Til Lugosis store hell var han tilfeldigvis i Los Angeles på turné med stykket da rollene skulle besettes. Lugosi lobbyet intenst for å få studioet til å skifte mening og vant til slutt sjefene over på sin side, dels fordi han aksepterte futtige $500 i ukelønn for syv ukers arbeid, noe som totalt beløp seg til $3.500.
Universal Pictures planla opprinnelig å lage Dracula som en høybudsjettsproduksjon, som ville ha ligget nær opp til Bram Stokers roman. Etter børskrakket i 1929 og begynnelsen på Den store depresjonen torde ikke selskapet å investere i en slik dyr film. I stedet valgte man å basere filmen på det atskillig mer kostnadsgunstige teaterstykket til Hamilton Deane.
Ifølge utallige beretninger var produksjonen angivelig en meget uorganisert affære hvor den vanligvis svært nøyaktige Tod Browning lot sjefsfotografen Karl Freund ta over en stor del av innspillingen, noe som gjorde Freund til en slags ukreditert regissør av filmen.
Scenene der skipets besetningsmedlemmer kjemper i en voldsom storm ble hentet fra Universal Pictures' stumfilm The Storm Breaker fra 1925. Den ble fotografert i stumfilm-framvisningshastighet. Det forklarer hvorfor disse scenene fortoner seg som rykkete og oppspeedete når de blir vist i lydfilm-framvisningshastighet med 24 bilder i sekundet.
Catabola
Catabola er en angolansk by som ligger i provinsen Bié.
Den har 126 631 innbyggere (2014) og dekker et areal på 3 028 km².
Dracula (1931)
Produksjon
Jack Foley laget lydffektene.
Særtrekk ved filmen
At filmen er basert på et teaterstykke blir også gjenspeilet i spesialeffektene, som begrenser seg til tåke, lyssetting og store bøyelige flaggermus. Draculas omdannelse fra flaggermus til menneske blir alltid gjort utenfor kamera. Filmen rommer også lange perioder av stillhet og nærbilder av rollefigurene for å oppnå en dramatisk effekt. Den inneholder flere mellomtitler og et nærbilde av en avisartikkel for å drive historien framover, etterlevninger fra stumfilmer. Online-filmkritikeren James Berardinelli gjør et poeng av at skuespillernes spillestil ser ut som om den tilhører stumfilmeraen. Regissør Tod Browning hadde et solid rykte som stumfilmregissør og hadde laget slike filmer siden 1915, men han følte seg aldri helt hjemme med lydfilmer. Han regisserte bare noen få til, den siste i 1939.
Elementer som i dag blir forbundet med Dracula er ikke med i denne filmen. Han viser ikke sine huggtenner og vi ser heller ikke bitemerkene på ofrenes halser.
Musikk
Det ble ikke komponert musikk spesielt for filmen. Ettersom lyd var en såpass ny innretning i filmer, mente man at publikum ikke ville akseptere å høre musikk i en scene dersom det ikke var noen forklaring på hvorfor den var der. Man hører et orkester spille utenfor kamera når Dracula møter Dr. Seweard, Harker, Mina og Lucy på teateret. Det som blir spilt er slutten av ouvertyren til Richard Wagners Mestersangerne fra Nürnberg og den mørke innledningen til Franz Schuberts ufullendte «Symfoni nr. 8 i h-moll».
Musikken som blir spilt til rulleteksten i filmens innledning, et utdrag fra andre akt av Pjotr Tsjaikovskijs Svanesjøen, ble brukt på nytt i en annen Universal Pictures-skrekkfilm i 1932: The Mummy.
Musikken fra 1998
I 1998 fikk komponisten Philip Glass i oppdrag å komponere musikk til denne filmen. Musikken ble framført av Kronos Quartet under ledelse av Michael Reisman, Glass' vanlige dirigent.
Glass sa dette om prosjektet:
Filmen, med den nye musikken, ble utgitt av Universal Studios i 1999 i VHS-format. Universals DVD-utgivelser gjør det mulig for seeren å velge mellom det originale lydsporet eller Glass' musikk. Soundtrack-albumet Dracula ble utgitt av Nonesuch Records i 1999. Glass og Kronos Quartet framførte musikken live under visninger av filmen i 1999 og 2000.
Sensur
Filmen ble opprinnelig vist med en spilletid på 85 minutter. Da den ble gjenutgitt i 1936 ble produksjonskoden («Hays-koden») strengt håndhevet. Man kjenner til at minst to scener ble sensurert bort.
Utgivelse
Da filmen hadde premiere i Roxy Theatre i New York City 12. februar 1931 (sluppet for visning to dager senere i hele USA), meldte aviser om at medlemmer av publikum hadde besvimt av sjokk for skrekken de opplevde på lerretet. Denne publisiteten, finurlig orkestrert av filmstudioet, hjalp til med å sikre at folk kom for å se filmen, om enn bare for kuriositetens skyld. Dracula var et stort sjansespill å påta seg for et større Hollywood-studio. Til tross for kildematerialets gode attester som litterært verk var det usikkert om det amerikanske kinopublikummet var forberedt på en overnaturlig grøsser i full spillefilmlengde. Selv om amerikanerne hadde sett grøssere tidligere, slik som Katten og kanarifuglen fra 1927, var dette en skrekkfortelling uten komiske innslag som lindret spenningen eller med en overraskende slutt som nedtonet det overnaturlige. Nervøse sjefer trakk et kollektivt lettelsens sukk da Dracula viste seg å bli en enorm kassasuksess-sensasjon.
Under 48 timer før premieren i New York Citys Roxy Theatre skulle finne sted var det blitt solgt 50.000 billetter. Det hele kulminerte i et overskudd på $700.000, den største blant alle Universals utgivelser i 1931.
Handling
Renfield er en advokat som reiser til grev Draculas slott i Transilvania i et forretningsærend. Innbyggerne i den lokale landsbyen frykter at vampyrer bor på slottet og advarer Renfield mot å dra dit. Renfield nekter å bli på vertshuset og ber sin vognkusk om å frakte ham til Borgo Pass. Renfield blir deretter kjørt til slottet av Draculas kusk, som viser seg å være Dracula i forkledning. Under kjøreturen stikker Renfield hodet ut av vinduet for å spørre kusken om å slakke ned på hastigheten, men ser at han er forsvunnet. En flaggermus fører hestene.
Renfield går inn i slottet og blir ønsket velkommen av den sjarmerende, men eksentriske greven, som - uten at Renfield vet om det - er en vampyr. De diskuterer Draculas ønske om å leie Carfax Abbey i London. Han har planlagt å reise dit neste dag. Dracula hypnotiserer Renfield til å åpne et vindu. Han besvimer når en flaggermus dukker opp og Draculas tre hustruer går mot ham. Dracula vinker dem bort og angriper deretter Renfield selv.
Ombord i skonnerten Vesta har Renfield blitt Draculas sinnssyke slave. Dracula selv gjemmer seg i en kiste og lever av besetningsmedlemmenes blod. Når skipet ankommer England oppdager man at Renfield er den eneste som er i live. Han blir sendt til Dr. Sewards sanatorium som grenser til Carfax Abbey.
Dracula møter Seward på et teater i London. Seward introduserer ham for sin datter Mina, hennes forlovede John Harker og familievennen Lucy Weston. Lucy er fascinert av grev Dracula. Samme natt kommer Dracula inn i hennes rom og drikker hennes blod mens hun sover. Lucy dør neste dag etter en rekke blodoverføringer.
Renfield har blitt besatt av å spise fluer og edderkopper. Professor Van Helsing analyserer Renfields blod og oppdager hans besettelse. Renfield begynner å snakke om vampyrer. Samme ettermiddag ber han Seward om å sende ham bort, fordi han mener at hans nattlige hyl kan forstyrre Minas drømmer. Når Dracula påkaller Renfield med ulvehyl blir Renfield forstyrret av at Van Helsing viser ham hjelmslekta, som han sier blir brukt som beskyttelse mot vampyrer.
Dracula besøker Mina, sovende i sitt soverom, og biter henne. Under Draculas besøk neste kveld legger Van Helsing og Harker merke til at han ikke har speilbilde. Når Van Helsing avslører dette for Dracula, smadrer han speilet og går. Van Helsing trekker den slutningen at Dracula er den vampyren som står bak den senere tidens tragedier. Mina forlater sitt rom og løper ut til Dracula i hagen hvor han angriper henne. Mina blir funnet av tjenestejenta. Avisene melder om at en kvinne i hvitt lokker med seg barn fra parken og biter dem. Mina kjenner igjen kvinnen som Lucy, gjenoppstått som vampyr. Harker ønsker å ta med seg Mina til London av sikkerhetshensyn, men blir overtalt av Van Helsing til å etterlate henne hos ham. Van Helsing gir sykepleiersken Briggs ordre om å passe på Mina når hun sover og om ikke å fjerne en krans av hjelmslekta fra hennes hals.
Renfield flykter fra sin celle og lytter til mennene som diskuterer vampyrer. Før Renfields vokter bringer ham tilbake til cellen forteller han dem at Dracula lovet ham tusenvis av rotter med blod og liv i seg hvis han adlød hans ordre. Dracula kommer inn i Sewards dagligstue og snakker med Van Helsing. Dracula påstår at Mina nå tilhører ham og sier det er bedre at Van Helsing vender tilbake til sitt hjemland. Van Helsing sverger på å rasere Carfax Abbey og ødelegge Dracula, som prøver å hypnotisere ham. Van Helsings viljestyrke viser seg å være sterkere. Idet Dracula styrter mot Van Helsing trekker han fram et krusifiks fra jakken og tvinger ham til å retriere.
Harker besøker Mina på terrassen og hun snakker om hvor meget hun elsker «netter og frosker». En flaggermus flyr over dem og skriker til Mina. Den angriper deretter Harker, men Van Helsing og Seward redder ham. Mina forteller hva Dracula har gjort mot henne og meddeler Harker at deres kjærlighet er slutt.
Dracula hypnotiserer Briggs til å fjerne hjelmslekta fra Minas hals og å åpne vinduene. Van Helsing og Harker ser Renfield på vei mot Carfax Abbey. De ser Dracula sammen med Mina i abbediet. Når Harker roper til Mina tror Dracula at Renfield har ført dem dit og dreper ham. Dracula blir jaget av Van Helsing og Harker. De vet at Dracula er tvunget til å sove i sin kiste når det er dagslys og solen er på vei opp. Van Helsing spidder Dracula i brystet med en trestake slik at han dør og Mina vender tilbake til det normale.
Mottakelse
Filmen ble generelt sett godt mottatt av anmelderne. Mordaunt Hall i The New York Times kalte den «den beste av de mange mysteriefilmene» og karakteriserte Brownings regi som «fantasifull» og Helen Chandlers rolleprestasjon som «utmerket».
Variety lovpriste filmen for en utrolig uhyggelig atmosfære, og skrev at det var vanskelig å tenke seg noen bedre i vampyrrollen enn Bela Lugosi; til og med den svake aksenten hans passer godt inn.
The Film Daily slo fast at filmen var «et fint melodrama», berømmet også Lugosis rolleprestasjon, kalte den «storartet» og bemerket at han hadde skapt «én av de mest unike og kraftfulle rollene på lerretet».
Time kalte den «et spennende melodrama, ikke så godt som det burde være, men et hakk ovenfor den vanlige falluke- og liksvøp-typen av mysteriefilmer».
John Mosher i The New Yorker skrev en negativ anmeldelse og bemerket at ''«det er ingen virkelig illusjon i filmen. Hele denne vampyrgreia er temmelig mislykket».''
Chicago Tribune syntes ikke filmen var like skremmende som sceneversjonen, kalte dens oppbygning «altfor innlysende» og at «dens forsøk på å skremme er altfor tydelig», men konkluderte likevel med at det var «en ganske tilfredsstillende thriller».
Oppfølgere
I 1936, fem år etter Dracula, utgav Universal Draculas Daughter, en direkte oppfølger som begynner umiddelbart etter slutten på første film. En andre oppfølger, Son of Dracula, med Lon Chaney jr. i tittelrollen, fulgte i 1943. Greven vendte tilbake til livet i tre filmer for Universal Pictures i 1940-årene: House of Frankenstein (1944), House of Dracula (1945) og komedien Abbott og Costello i redselskabinettet (1948). John Carradine spiller greven i de to første filmene mens Lugosi spiller ham i sistnevnte.
Alternative versjoner
I lydfilmens tidlige periode var det vanlig for Hollywoods studioer å produsere fremmedspråklige versjoner av deres filmer der man brukte de samme settene, kostymene osv. som i den engelskspråklige versjonen. Mens Browning filmet i løpet av dagen, brukte George Melford de samme settene om kvelden for å lage en spanskspråklig versjon med Carlos Vallarías som Conde Drácula. Man trodde lenge at denne filmen var tapt, men en kopi ble oppdaget i 1970-årene og restaurert.
En tredje versjon, en stumfilmversjon, ble også utgitt. I 1931 var det noen kinoer som ennå ikke hadde blitt utstyrt for lyd og i denne overgangsperioden var det mange filmselskaper som utgav alternative stumfilmversjoner med mellomtitler.
Plakater
Originale plakater fra utgivelsen i 1931 (se bildene i øverste rad) er meget sjeldne og ekstremt verdifulle. De blir vanligvis auksjonert ut for over $100,000. I 2009 ble en originalplakat, den gang eid av skuespilleren Nicholas Cage, solgt for $310.700. Plakater fra gjenutgivelsene (se bildene i nederste rad) er også verdifulle.
Xantholinus
Xantholinus er en artsrik slekt av biller som hører til underfamilien storkortvinger (Staphylininae) i familien kortvinger (Staphylinidae). Det er beskrevet 123 arter fra den palearktiske sone, fem av dem er funnet i Norge.
Utseende
Middelsstore (kroppslengde ca. 6-10 millimeter), lange og slanke, blanke, brunlige eller svarte kortvinger. Kroppen er sparsomt hårete, pronotum helt glatt. Hodet er tydelig lengre enn bredt, ganske flatt med små fasettøyne. Antennenes første ledd er forlenget, gjerne litt krumt kølleformet. Pronotum er minst så lang som bredt. Dekkvingene er ganske små, noen arter mangler flygevinger. Et særtrekk er at dekkvingenes innerkant er buet, slik at de ikke slutter tett inntil hverandre på midten. Bakkroppen er sylindrisk, fint hårete og blank. Beina er korte og kraftige, gjerne gulrøde på farge.
Levevis
Som den slanke, kortbeinte kroppsformen kunne tyde på, er Xantholinus-artene gravende og tilbringer mye av tiden under jorda. De kan også finnes under steiner. Som vanlig for kortvinger er de rovdyr som lever av ulike slags smådyr.
Systematisk inndeling
Listen er ufullstendig.
Neskopptindane
Neskopptindane er en fjellrekke med flere topper i Fjord kommune i Møre og Romsdal. Den høyeste toppen har en høyde på 1 687 meter over havet. Fjellrekka ligger på nordsiden av Muldalen, nordvest i Reinheimen nasjonalpark.
Stewart Headlam
Stewart Duckworth Headlam (født 12. januar 1847 i Wavertree, Liverpool, død 18. november 1924) var en britisk prest og forfatter innenfor den engelske kirke, som i de siste tiårene av 1800-tallet var involvert i en rekke omstridte samfunnsspørsmål. Headlam var en pionér for kristensosialisme. Han forfattet en rekke publikasjoner om emnet, deriblant en pamflett for Fabian Society. Headlam er kjent for sin rolle i Guild of St. Matthew. Headlam støttet Oscar Wilde under rettssaken der Wilde ble dømt til fengsel for sin seksuelle legning.
Headlam var utdannet ved Eton College og University of Cambridge.
Herophila
Herophila er en gruppe (slekt) av biller som tilhører gruppen vedbukker i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Ganske store, svært kraftige, tunge, gråaktige trebukker. Artene er ikke flygedyktige. Antennene er meget kraftige.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sør- og Mellom-Europa.
N’zeto
N'zeto er en angolansk by som ligger i provinsen Zaire.
Den har 47,824 innbyggere (2014) og dekker et areal på 8 550 km².
Arianna Savall
Arianna Savall (født 1972) er en katalansk harpist, sopran og komponist.
Arianna Savall er datter av sopranen Montserrat Figueras og gambisten Jordi Savall. Også broren Ferran Savall er musiker.
Savall studerte klassisk harpe med Magdalena Barrera i Barcelona og sang med María Dolores Aldea. I 1992 begynte hun å studere historisk oppføringspraksis med Rolf Lislevand ved konservatoriet i Toulouse. Hun fullførte sitt diplomarbeider harpe i 1996 og sang i 2000, begge ved konservatoriet Terrassa.
I 2008 grunnla hun ensemblet Hirundo Maris sammen med Petter Udland Johansen.
Diskografi i utvalg
<div style="">
Catumbela
Catumbela er en angolansk by som ligger i provinsen Benguela.
Den har 175 805 innbyggere (2014) og dekker et areal på 3 285 km².
Jürgen Zopp
Jürgen Zopp (født 29. mars 1988) er en estisk tennisspiller.
Hans beste resultat i Grand Slam-sammenheng er 3. runde i French Open i 2018.
Arkeologiåret 1536
Arkeologiåret 1536 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1536.
El 2
Sammenlignet med El 1 hadde denne typen en høyere makshastighet med 75 km/t, samt en større tjenestevekt på 77,5 tonn. El 2 hadde for øvrig også større ytelser enn førstnevnte på grunn av sterkere banemotorer.
Mathurin Jacques Brisson
Mathurin Jacques Brisson (født 30. april 1723 i Fontenay-le-Comte i Frankrike, død 23. juni 1806 i Croissy-sur-Seine nær Paris i Frankrike) var en fransk zoolog og naturfilosof.
Rasmusdagen
Rasmusdagen (3. juni) er til minne om biskop Erasmus som i henhold til kristen tradisjon led martyrdøden i år 303, han ble drept av keiser Diokletians under hans kristenforfølgelser.
Camabatela
Camabatela er en angolansk by som ligger i provinsen Cuanza Norte.
Den har ca 30 000 innbyggere.
VM i volleyball for menn 2010
VM i volleyball for menn 2010 (verdensmesterskapet i volleyball) ble arrangert i Italia i 2010.
Hedmarksgata (Oslo)
Hedmarksgata (1-23, 2-14) er en gate på Vålerenga og Kampen i bydel Gamle Oslo. Den går fra Strømsveien på Vålerenga og til Normannsgata bak Kampen kirke. Mellom Rolf Hofmos gate og Elverumgata er det anlagt parkområde med gangvei omkring, slik at det ikke er biltrafikk langs denne delen av gateløpet.
Før byutvidelsen lå området i Aker, og denne gaten het Søndre Østerdalsgade. I 1879 fikk den og mange andre gater i området navn etter steder på Østlandet. Tidligere gikk det trikk inn fra Strømsveien til der det nå er hus i Jordal terrasse (tidligere Hedmarksgata 29).
I nr. 1 (ved Strømsveien) er Vålerenga vertshus, tilholdssted for Klanen. Nr. 4 er en leiegård i sveitserstil fra 1878 som ble rehabilitert i 1980-årene. Leiegården i nr. 6 ble tegnet av den svenske arkitekten Carl Aamanog oppført i 1894. I nr. 13 er en industribygning som tidligere tilhørte Møller & Larsen mekaniske verksted. Ved Jordal terrasse er det blokker (nr. 17-21) som inngår i sameiet Jordal Terrasse. Enden mot Kampen kirke er igjen preget av trehusbebyggelse.
Norges fjordhestlag
Norges Fjordhestlag ble grunnlagt i 1949 og arbeider for avl og bruk av fjording. Laget holder til på Nordfjordeid i Sogn og Fjordane og gir ut bladet Fjordhesten fire gonger i året. I dag har laget rundt 1300 medlemmer. Norges Fjordhestlag er demokratisk organisert, og laget har over femti lokallag som er fordelt utover store deler av landet. Noen av de lokale fjordhestlagene fantes før Norges Fjordhestlag ble grunnlagt. Det første fjordhestlaget ble startet opp allerede i 1899. Leder for Norges Fjordhestlag er Janne Seilen (2012).
Anthony Modeste
Anthony Stéphane Bernard Modeste (født 14. april 1988) er en fransk fotballspiller som fra den 30. juni 2023 er klubbløs.
Uaco Cungo
Uaco Cungo er en angolansk by som ligger i provinsen Cuanza Sul.
Den har 90 000 innbyggere (2014) og dekker et areal på 1 430 km².
Leptepania
Utseende
Middelsstore, slanke, mørkbrune til svarte trebukker med forkortede dekkvinger. Antennene er kortere enn kroppen. Pronotum er mer eller mindre firkantet, betydelig lengre enn bredt. Dekkvingene er ganske korte og rundede, dekker ikke bakkroppen i det hele tatt. Beina har klubbeformede lår, særlig på bakbeina.
Levevis
Larvene utvikler seg i død ved, gjerne tynne greiner. De voksne billene er aktive om dagen og besøker gjerne blomster for å ete pollen.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia, fra Thailand i vest til Ny-Guinea i øst.
Rune Sørlie
Rune Sørlie (født 1957 i Stavern) er lokalhistorieforfatter. Han arbeider som fotoarkivar på Slottsfjellsmuseet og har vært redaktør av Værfts Magasinet, utgitt av Fredriksvern Verfts Venner de første åtte årgangene fram til 2011. Han har også regissert filmer.
Hevneren fra Tombstone
Hevneren fra Tombstone er en norsk roman, utgitt som bok nummer 56 i den 83 bind store serien om western-helten og US-marshalen Morgan Kane. Boka ble lansert i 1972, skrevet av forfatteren Kjell Hallbing under pseudonymet Louis Masterson, utgitt på forlaget Bladkompaniet.
Boka kom ut i forlagets pocketserie Stjernebøkene, som Stjerne-bok nr. 472 og kostet fire kroner.
Hevneren fra Tombstone er en bok der Morgan Kane møter den nye tid. Han blir sendt til Denver for å prøve ut en ny våpenmodell, farer fram på en svimlende ny jernbanelinje, ja tar til og med det nye fenomenet telefon i bruk da han overlister skurkene. Hans kjære gamle .45 «Double Action» Colt Police Positive må måles mot den helt nye Smith & Wesson Double Action New Model no. 3.
Men skurkene viser seg, bokstavelig talt, å være de gode gamle.
Hallbing sender Kane langt utenfor komfortsonen, i operaen, på Rigoletto, med primadonnaen Reina Boucher på scenen. Boucher skal bli et kjent navn for Kane-lesere, og i denne boken starter hun Kane-karrieren med å bli kidnappet. Ergo må Kanes hjemtur til Fort Leavenworth drøye, mens han jager kidnapperne. Så er det altså «kjenninger av politiet», hans gamle motstandere fra Tombstone som står bak ugjerningen: En av dem Kane skadeskøt i Tombstone, Catfish Kid Rouke, er nå, flere bøker senere, på jakt etter hevn over ham.
Kane dreper Catfish, revolvermennene Smokey Hill Thompson, Dave Mather, Milland og to til.
Mottagelsen av boka
Da Hevneren fra Tombstone kom ut var Kane-serien de første årene etter at den startet i 1966 blitt utgitt i nokså normale pocket-opplag på 12-16000, men fra 1969 hadde forlaget merket en økende interesse, og ifølge forleggeren Finn Arnesen hadde den «virkelige rakettferden mot kjempeopplagene» for lengst startet da Hevneren fra Tombstone kom ut i 1972. Året før hadde førsteopplaget nådd 40,000, og i løpet av 1972 skulle det nå 60,000
Seriens popularitet gjorde at Hevneren fra Tombstone utover i 1970-årene måtte trykkes i nye opplag. Mens den fortsatt ble utgitt i Bladkompaniets opprinnelige pocket-serie kom boka i minst tre opplag. I tillegg ble den solgt i hardcover-versjon da Bladkompaniet i årene 1972-1974 lanserte serien i innbundet utgave, med to bøker i hvert bind.
Og utgivelsene var ikke begrenset til Norge.
Boka kom i 1977 i Danmark på Winther som Hævneren fra Tombstone og samme året i Sverige som Hämnaren från Tombstone. I Finland kom den i 1979 på Otava som Kostaja Tombstonesta. Også Island fikk sin utgave: Svikamylla.
Speluncarius
Speluncarius er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) Pterostichinae i familiegruppen løpebiller.
Utseende
Middelsstore (ca. 10 millimeter), slanke, blankt brunlige løpebiller. Fasettøynene er ganske små, noen ganger nesten helt borte. Hodet er rundet, antennene rundt halve kroppslengden. Pronotum er avrundet trapesformet med skarpe hjørner. Dekkvingene er jevnbrede med fine punktstriper.
Levevis
Denne slekten lever i huler.
Utbredelse
Slekten er utbredt på Balkan og Lilleasia.
Hevneren fra Tombstone
Senere utgivelser
Da Bladkompaniet i 1991 ga ut serien på nytt besluttet de å publisere bøkene i kronologisk rekkefølge, der man begynte med Kanes fødsel og sluttet med Den siste jakten. Nå havnet Hevneren fra Tombstone i et dobbeltbind, i bok nr. 33, sammen med Tempelprestinnens gjenganger. Da Bladkompaniet/Schibstedforlagene i årene 2002–2008 gjenutga bøkene i dobbelt-pocket kom Hevneren fra Tombstone i 2007 som bok 64 i bind 63–64.
Etter at Aller forlag i 2008 tok over rettighetene kom bøkene fra 2009 enkeltvis, fortsatt i kronologisk rekkefølge, men med noen justeringer. Nå kom den i 2014 som bok nr. 65 i serien, en utgivelse som i 2017 ble lansert som lydbok av Norsk lyd- og blindeskriftbibliotek, innlest av Jan Olav Simonsen.
Plasseringen som bok 65 i serien er ført videre i senere utgivelser, som i Cappelen Damms lydbokversjon fra 2021, lest inn av Torgeir Reiten.
Proplerodia
Proplerodia er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utbredelse
Slekten er utbredt i Brasil og Bolivia.
Skoklefallsdagen
Skoklefallsdagen er en merkedag på Østlandet, som markerte dagen da våronna var ferdig. I innlandsbygdene var datoen 3. juni, men i kystbygdene ble skoklefallsdagen lagt til en dag i slutten av april eller i begynnelsen av mai.
Apostlenes faste
Apostlenes faste eller apostelfasten er en av de fire fastene i den ortodokse kirken. Det er en faste før Aposteldagen til minne om apostlene Peter og Paulus den 29. juni. Det er den samme dagen som Persok i luthersk tradisjon. Apostelfasten starter 8 dager etter ortodoks Pinse. Persok er nok i luthersk tradisjon ikke til minne om apostelen Paulus, men bare til apostelen Peter. For de ortodokse som følger juliansk kalender er Persok 29. juni, den 12. juli på sivil gregoriansk kalender. Derfor er det i noen år med sen Pinse bare de som følger juliansk kalender som får ha apostelfasten, men det er sjelden, som i 2013.
Caconda
Caconda er en angolansk by som ligger i provinsen Huíla.
Apostlenes faste
De tre andre store ortodokse fastene er Guds Mors (Marias) hensovnelsesfasten i august, julefasten, og den store fasten før Påske.
Caconda
Den har 167 820 innbyggere (2014) og dekker et areal på 4 715 km².