cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Andre verdenskrig
Etterspill
For å forsøke å løse fremtidige konflikter fredelig etablerte de allierte de forente nasjoner, offisielt opprettet den 24. oktober 1945, og vedtok Menneskerettighetserklæringen i 1948 som en generell standard for alle medlemsland. Stormaktene som vant krigen, USA, Sovjetunionen, Kina, Storbritannia og Frankrike, ble permanente medlemmer av FNs sikkerhetsråd. Alliansen mellom de vestlige allierte og Sovjetunionen begynte å bli dårligere allerede før krigen var avsluttet.
Etterkrigstidens oppdeling av verden ble formalisert ved to internasjonale militære allianser, NATO ledet av USA og Warszawapakten ledet av Sovjetunionen. Den lange perioden med politisk og militær spenning mellom de to alliansene, kjent som den kalde krigen, ble ledsaget av et omfattende våpenkappløp og krig ved stedfortredere.
Tyskland og Europa
Etter krigen var over etablerte de allierte okkupasjonsstyre av Tyskland og Østerrike. Tyskland ble delt inn i tre vestlige og en østlig okkupasjonssone, kontrollert av de vestlige allierte og Sovjetunionen. Østerrike og Wien ble okkupert og delt i soner på samme måte som Tyskland og Berlin. Tidlig i 1946 ble Østerrikes regjering anerkjent, fred ble inngåt med Jugoslavia i 1951, i 1955 ble landet etablert som selvstendig, nøytral stat og okkupasjonen avsluttet. Umiddelbart etter slaget om Berlin okkuperte Sovjetunionen hele Berlin. Berlin ble i utgangspunktet administrert i fellesskap av Det allierte kontrollrådet og de fire okkupasjonsmaktene hadde ansvar for hver sin sektor av byen. Berlin forble okkupert og delt til gjenforeningen i 1990.
Et avnazifisering i Tyskland ledet til rettssaker mot tyske krigsforbrytere og fjerning av nasjonalsosialister fra maktposisjoner, selv om denne politikken etter hvert gikk i retning av amnestier og reintegrering av forhenværende nasjonalsosialister inn i samfunnslivet i Vest-Tyskland. Det ble først interesse for rettsforfølgelse av nazister mot slutten av 1960-årene, og den amerikanske TV-serien Holocaust mot slutten av 1970-årene vakte stor oppsikt og bidro til at foreldelsesfrister på forbrytelser under krigen ble fjernet.
Tsjekkoslovakia ble i 1945 gjenopprettet innenfor grensene fra før Münchenavtalen (med unntak av Karpato-Ruthenia som ble overført til Sovjetunionen/Ukraina). Tyskland mistet ¼ av det territorium landet hadde i 1937, de østlige områdene Schlesien, Neumark og det meste av Pommern ble tatt over av Polen. Østpreussen ble delt mellom Polen og Sovjetunionen, etterfulgt av fordriving av rundt 9 millioner tyskere i disse områdene pluss rundt 3 millioner fra Sudetenland, til Tyskland. I 1950-årene var hver femte vesttysker en flyktning fra øst. Sovjetunionen tok også over de polske områdene øst for Curzonlinjen (hvorfra rundt 2 millioner polakker ble fordrevet), det østlige Romania, deler av Finland og de tre baltiske statene.
I forbindelse med at det var 80 år siden krigen begynte i Europa vedtok EU-parlamentet en resolusjon 19. september 2019. Resolusjonen fremholder at krigen «ble utløst som en umiddelbar konsekvens av en sørgelig berømt ikke-angrepsavtale mellom Tyskland og Sovjetunionen 23. august 1939».
Økonomi
Verdensøkonomien ble utsatt for store belastninger under og etter krigen, selv om berørte land ble påvirket i svært ulik grad. USA kom bedre ut av krigen enn noen annen nasjon, dets BNP (bruttonasjonalprodukt) per innbygger var større enn for noe annet land og USA dominerte verdensøkonomien. I årene 1945–1948 forsøkte USA og Storbritannia å begrense Tysklands industri, dette berørte også andre europeiske land og førte til at den europeiske gjenreisningen ble forsinket med flere år.
Den tyske og vesteuropeiske økonomien begynte å forbedres etter den vesttyske valutareformen i 1948 og liberaliseringen av økonomien som innføringen av Marshallplanen medførte var også en faktor for økonomisk vekst. Den raske økonomiske gjenreisningen i Vest-Tyskland ble etter hvert kjent som Wirtschaftswunder og den franske og italienske økonomien vokste også. I kontrast var Storbritannias økonomi dårlig og selv om landet mottok 1/4-del av Marshallplanen fortsatte landets økonomiske nedgang i tiår fremover.
Selv om Sovjetunionen hadde svært store menneskelige og materielle tap under krigen så oppnådde landet hurtig vekst i produksjonen i de første årene etter krigen. Japan opplevde en svært hurtig økonomisk vekst etter krigen og ble snart en stor eksportør av både forbruksvarer og industriutstyr. Kina hadde en lavere økonomisk vekst og nådde ikke sin førkrigskapasitet før 1952.
Geissolomataceae
G. marginatum
Geissolomataceae er en monotypisk familie som i APG III-systemet plasseres i ordenen Crossosomatales. Familien har bare én art Geissoloma marginatum som kun finnes i Langebergfjellene i Kapp-provinsen i Sør-Afrika.
G. marginatum er en busk på opptil en meters høyde. Blomstene har fire rosa tepaler, åtte pollenbærere i to kretser og oversittende fruktemne sammenvokst av fire fruktblad. Frukten er en kapsel med normalt fire frø.
Denne arten ble beskrevet av Linné som Penaea marginata, men gitt den nåværende plasseringa av Adrien-Henri Jussieu i 1846. Arten har vært plassert i ulike familier, bl.a. Penaeaceae og Celastraceae, men nyere analyser har gjort nødvendigheten av en egen familie tydeligere. I APG II var familien plassert blant Rosidae uten orden, men noen forskere plasserte familien i ordenen Crossosomatales noe som APG III støttet.
Denne familien er trolig nærmest beslekta med en håndfull familier med en eller få arter hver og som hver for seg har meget begrensa geografisk utbredelse (se Crossosomatales)
Carl Viggo Lange
Carl Viggo Manthey Lange (født 9. april 1904 i Oslo, død 31. mai 1999) var en norsk lege og politiker (Ap). Han var sønn av fredprisvinneren Christian Lous Lange, og bror av utenriksminister Halvard Lange og skolemannen August Lange.
Under andre verdenskrig var han internert på Falstad der han gjorde en stor innsats som lege for andre internerte. Han ble arrestert 9. mars 1942 og holdt som gissel sammen med andre fremstående menn i Trondheim. Lange ble værende på Falstad ut krigen. Bakgrunnen for arrestasjonen var blant annet hans medvirkning i Mot Dag.
Han var stortingsrepresentant for Kjøpstedene i Sør-Trøndelag og Nord-Trøndelag fylker (Trondheim og Levanger) 1950–1953 og vararepresentant for Sør-Trøndelag 1954–1957. Lange hadde examen artium fra 1922, og ble cand.med. i 1929. Han var lege i Oslo 1930–1934, og i varierende stillinger i Trondheim 1934–1955. Flyttet til Kristiansand og var distriktslege i Oddernes 1955–1964 og fylkeslege i Vest-Agder 1964–1974. Lange var medlem av Trondheim formannskap/bystyre 1945–1955, og hadde en rekke andre offentlige verv i byen. Han var formann i Det Norske Studentersamfund i 1933 og i Studentersamfundet i Trondhjem i 1939. Videre medlem av Landsstyret i Den norske lægeforening 1948–1949 og flere andre verv.
Aurelio Lampredi
Aurelio Lampredi (født 16. juni 1917, død 1. juni 1989) var en italiensk designer av motorer for biler og fly. Lampredi startet karrieren hos Piaggio, produsenten av Vespa-scootere, men fokuserte raskt på større motorer. Før 2. verdenskrig arbeidet han hos Isotta-Fraschini, og da krigen brøt ut begynte han å arbeide hos Reggiane med utvikling av flymotorer.
Lampredi ble så ansatt hos Ferrari i 1946, hvor han utviklet en stor 4,5 liters V12-motor, som ble benyttet i Ferrari 257S på 1950-tallet. Etter dette returnerte Lampredi til Isotta-Fraschini (mars 1947), men returnerte til Ferrari tidlig i 1948. Lampredis motorer ble benyttet som alternativer til V12-motorene designet av Gioacchino Colombo, som til da hadde blitt benyttet i de fleste Ferrari-modellene. Spesielt etter fiaskoen med Colombos kompressormatede motor i Formel 1 ble Lampredis motorer foretrukket hos selskapet. Lampredi deltok i Ferraris motorsportdeltakelser i 1952 og 1953.
Lampredi forsvant fra Ferrari for godt i 1955, da Ferrari kjøpte Lancias motorsportavdeling og ansatte motordesigneren Vittorio Jano, som tidligere hadde jobbet hos Alfa Romeo. Lampredis motorer ble fortsatt benyttet i Ferraris gatemodeller, mens Janos V6- og V8-motorer raskt erstattet Lampredis store V12-motorer i løpsbilene.
Tamarin
Tamarin kan vise til:
Aurelio Lampredi
Etter Ferrari ble Lampredi ansatt hos Fiat, hvor han ledet selskapets motorutvikling frem til 1977. Det var her han utviklet sine Twin Cam og DOHC-motorer for Fiat, som skulle sitte under panseret i Fiat-modeller i mer enn 32 år fremover. Han ledet også Fiats motorsportavdeling, Abarth, fra 1973 til 1982.
Føflekk
En føflekk eller nevus, flertall nevi (på latin nævus), er en pigmentert hudforandring som skyldes en økning av antall celler på et begrenset område. Celleansamlingene kan være av melanocytter, bindevevsceller som fibroblaster eller hårrørsårer og gir opphav til ulike føflekker.
Sykdommer
Gigant nevus
Ialomița
Ialomița er en 417 kilometer lang sideelv til Donau sør i Romania med utspring i Bucegifjellene i Karpatene. Elven munner ut i Donau ved landsbyen Giurgeni rett sør for Giurgeni-Vadu Oiibroen som går over elven til Harsova.
Den øvre delen av elven blir også kalt Valea Obârșiei eller Obârșia Ialomiței.
Ialomița renner gjennom byene Târgoviște og Slobozia og fylkene Dâmbovița, Prahova, Ilfov og Ialomița.
Tamariner
se tekst
George Murray Levick
George Murray Levick (født 3. juli 1876 i Nottingham i Storbritannia, død 30. mai 1956) var en britisk polarutforsker og grunnlegger av British Schools Exploring Society.
Etter en kort medisinsk karriere, ble han ansatt i Royal Navy i 1910. Han ble etter kort tid innvilget permisjon for å delta på Robert F. Scotts skjebnesvangre Terra Nova-ekspedisjon til Antarktis. Han deltok i the Northern Party og tilbrakte sommeren 1911/12 midt i en pingvinkoloni ved Kapp Adare. Hans observasjoner av adeliepingviners kurtise, paring og oppfostring av unger er beskrevet i hans bok Antarctic Penguins. Pakkis forhindret dem i å bli hentet ut av ekspedisjonsskipet «Terra Nova» høsten 1912, så Levick og de fem andre i gruppen ble nødt til å overvintre i en ishule på Inexpressible Island.
Under første verdenskrig tjenestegjorde han i Grand Fleet og deltok i slaget ved Gallipoli. Etter krigen forlot han Royal Navy og startet opplæring av blinde i fysioterapi. I 1932 etablerte han British Schools Exploring Society, der han forble president frem til sin død i 1956. Formålet med skolen var å ta med unge menn på ekspedisjoner til ukjente og fjerntliggende steder.
Bærekraftig transport
Bærekraftig transport er et begrep lansert av EU I 1992 som en betegnelse for det overordnede prinsipp i transportpolitikken. EU ville med dette svare på de utfordringene som ble reist fem år tidligere i Vår felles fremtid. I dag – vel femten år senere – snakker fremdeles EU om bærekraftig transport, og flere land og organisasjoner har sluttet seg til. Bærekraftig transport (engelsk: sustainable transport) brukes gjerne synonymt med begrepet bærekraftig mobilitet (engelsk: sustainable mobility) fordi det ikke er noen vesentlige forskjeller på disse to begrepene verken når det gjelder begrepenes innhold, mål eller nødvendige strategier.
Bakgrunn
Det tjuende århundret stod for to dramatiske vekstrater: befolkningsvekst og transportvekst. Det ble altså langt flere mennesker i verden og samtidig reiste disse menneskene – og de varene de omgir seg med – stadig mer. Forskjellen mellom de to vekstratene er imidlertid betydelig: Mens befolkningen økte med en faktor fire i løpet av hundreåret, økte motorisert person- og varetransport i samme periode med en faktor 100. Økningen i persontransport er et gode. Å kunne reise hvor en vil når en vil oppleves av mange som en frihet vi ikke vil være foruten. Med litt velvillig tolkning er da også retten til fri transport forankret i artikkel 13 i FNs menneskerettighetserklæring fra 1948. I det første avsnittet står det: “everyone has the right to freedom of movement and residence within the borders of each state”. Også i EUs White Paper om den europeiske transportpolitikken fra 2001 understrekes sammenhengen mellom rettigheter og transport: “Personal mobility [..] is now more or less seen as an acquired right”.
Vi står altså overfor transport som et gode og en rettighet. Ofte er det slik at det som oppleves som et gode og en rettighet for noen, oppleves som problematisk og urettferdighet for andre. En sterk økning i transport er problematisk for natur og miljø. En sterk økning i transport for noen oppleves som urettferdig for de som av en eller annen grunn ikke får være med på denne økningen. Kanskje er også en sterk økning av transport for oss som lever i dag problematisk for kommende generasjoner. Og det er knyttet til disse vurderingene at begrepet ”bærekraftig utvikling” og det avledede begrepet ”bærekraftig transport” kommer inn. Det kan allerede her være verdt å merke seg at et overveldende flertall av forskere, politikere og internasjonale organisasjoner verden rundt mener vi i dag har en tilstand av ikke-bærekraftig transport.
Bærekraftig og miljøvennlig transport
Det meste av det som faller inn under betegnelsen miljøvennlig transport er også en del av begrepet bærekraftig transport. Imidlertid trekker bærekraftig transport inn et svært viktig tillegg: krav om rettferdighet. Nettopp koblingen mellom miljø og rettferdighet var da også hovedtanken til FN-kommisjonen som i 1987 la fram Vår felles fremtid og dermed brakte det overordnede begrepet bærekraftig utvikling (som er moderbegrepet til bærekraftig transport) inn på den internasjonale dagsordenen. Rettferdighet innebærer at de som snakker med lavest stemme også skal bli hørt. Vår felles fremtid peker på tre slike grupper: de fattige, naturen og fremtidige generasjoner.
Bærekraftig transport er altså noe mer enn miljøvennlig transport, men hva skiller de to begrepene fra hverandre?
For det første, hensynet til rettferdighet for de fattige innebærer at tilgang på nødvendig transport må bedres kraftig. Det gjelder i første rekke store grupper i utviklingslandene, men også mange i vårt eget land. Siden disse gruppene har lite penger betyr det et sterkt forbedret – og kanskje også gratis – kollektivtilbud. Land som ikke selv har kunnskap og ressurser til å bygge ut kollektivtransporten må gis den nødvendige hjelp fra land som har begge deler.
For det andre, hensynet til rettferdighet for naturen innebærer at våre transportvaner ikke påfører planter og dyr ubotelig skade. Dette hensynet kan begrunnes med en idé om naturen har en egenverdi og at det derfor er rettferdig at vi tar hensyn til den. For dem som ikke uten videre aksepterer at naturen har en verdi i seg selv ut over det å skaffe mennesker luft, mat og rekreasjon, kan hensynet alternativt begrunnes ut fra en egeninteresse fordi vi simpelthen er avhengig av naturen for å overleve.
For det tredje, hensynet til rettferdighet for fremtidige generasjoner innebærer at våre etterkommere også skal få dekket sine transportbehov. I motsetning til fremtidige generasjoners behov for mat og ren luft, vet vi imidlertid lite om hvilke transportbehov de vil ha. Derimot vet vi at oljen tar slutt en dag og at man i fremtiden derfor må bruke andre drivstoffer enn bensin og diesel. Hensynet til fremtidige generasjoner innebærer derfor at vi i dag starter arbeidet med å utvikle drivstoffer fra nye og varige energikilder.
En fjerde viktig forskjell mellom bærekraftig og miljøvennlig transport er at det førstnevnte i langt større grad tar inn over seg grenser og fordeling. Rettferdighet overfor natur og fremtidige generasjoner setter grenser for hvor mye vi kan forurense og hvor mye ressurser vi kan bruke. Rettferdighet overfor de fattige tilsier at ressursene må fordeles mye mer likt enn de gjørs i dag.
Bærekraftig transport handler altså om at de fattige må gis mulighet til å reise mer, de rike må sannsynligvis reise mindre, men alle må reise mer miljøvennlig.
Det er vanlig å omtale den delen av bærekraftig transport som retter seg mot naturen for bærekraftig transports økologiske dimensjon. De to delene som retter seg mot fattigdom og fremtidige generasjoner, omtales gjerne som den sosiale dimensjonen.
Hovedstrategier
Det finnes i dag tre hovedstrategier for å fremme økologisk bærekraftig transport: effektivitet, substitusjon og reduksjon. Disse strategiene kan føres tilbake til Vår felles fremtid, de prosessene som har pågått i FN-systemet siden 1987 og til den internasjonale forskingslitteraturene på området. De tre strategiene handler om å reise mer effektivt, reise annerledes eller reise mindre. En person som skal fra A til B står altså overfor tre valg: kjøre en liten bil med lavt drivstofforbruk, ta bussen eller seriøst tenke over om reisen strengt tatt er nødvendig.
Effektiviseringsstrategien er teknologioptimistenes strategi. Tankegangen er at vi må utvikle biler, busser, tog og fly som er mer effektive med hensyn til drivstofforbruk og utslipp. Strategien kan grovt deles inn i to hovedretninger. Den første søker å forbedre eksisterende teknologi. Mulighetene her er mange, for eksempel: utvikling av mer effektive motorer og renere drivstoff, bruken av lettmetall for å redusere kjøretøyenes vekt (og dermed også drivstofforbruk og utslipp), utvikling av teknologi som reduserer kjøretøyenes rulle- og luftmotstand (som også reduserer drivstofforbruk og utslipp), og ikke minst ulike former for katalytiske og mekaniske renseteknologier. Den andre hovedretningen søker å utvikle alternative motorteknologier og drivstoffer. Her er det i dag særlig interesse for hydrogen, ulike former for biodrivstoffer og brenselceller.
Substitusjonsstrategien er kollektivtilhengernes og sykkelentusiastenes strategi. Den retter søkelyset mot transportmønsteret. Det sentrale punkt her er ikke hvor mye vi reiser, men hvordan disse reisene foregår. En slik strategi innebærer at vi ser nærmere på hvordan våre reiser fordeler seg mellom ulike transportmidler. I praksis betyr det at vi må være villige til å satse atskillig mer på utvikling av sykkelstier, buss, bane og sjøtransport fremfor personbiler og fly (og bane og båt fremfor varebil, lastebil og fly når det gjelder transport av varer og gods).
Reduksjonsstrategien er de nøysommes strategi. Tilhengerne av denne strategien ønsker både større effektivitet og endrede transportmønster, men avviser at dette er nok. I tillegg mener de at vi rett og slett må reise mindre. Her er det altså selve transportvolumet som angripes. Det er i dag ikke konsensus i forskningsmiljøene om hvilken strategi som er den riktige. Ulike forskere og forskningsmiljøer har sine favorittstrategier, og det har også de ulike politiske miljøene.
Virkemidler
Flere europeiske land åpner for økonomiske insentiver som støtter mer bærekraftige transportformer. European Cyclists' Federation, den europeiske sammenslutningen av organisasjoner for nyttesykling, har laget et dokument som inneholder en ikke-komplett oversikt. I Storbritannia har man lenge kunnet få støtte fra arbeidsgiver for å sykle til jobben. Man leaser eller låner en sykkel som arbeidsgiver har anskaffet. Man kan også få annen støtte. Ordningen er gunstig for arbeidstakeren som sparer penger og får et insentiv til å bruke kroppen daglig. Arbeidsgiver kan forvente et skattefradrag, lavere sykefravær og mindre press på eventuelle parkeringsplasser. På Island har man siden ca 2010 hatt en ordning (Samgöngugreiðslur eller Samgöngusamningur) der alle som ikke kjører bil til jobben kan få et beløp utbetalt månedlig. Arbeidstaker må underskrive en erklæring om å ikke bruke bil til jobb oftere enn én dag i uka, eller 20% av dagene i en periode. Noen arbeidsgivere utbetaler faste beløp basert på tillit. Andre arbeidsgivere refunderer utlagt kostnad som reparasjon av sykkel, månedskort for kollektivtransport og liknende. Siden 2013 har beløp opp til 7500 ISK pr måned vært skattefrie. De fleste større arbeidsplasser tilbyr dette, og en betydelig andel ansatte benytter seg av ordningen.
Elsa Uhlen
Elsa Uhlen (født 28. mars 1901 i Russland, død 4. mai 1976 i Oslo) var en norsk-russisk oversetter.
Hun mottok i 1956 Bastianprisen for sin oversettelse av Tolstojs Fortellinger og legender.
Verdensmesterskapet i orientering
Verdensmesterskapet i orientering (engelsk: World Orienteering Championships, forkortet WOC) ble for første gang holdt i 1966. Det har blitt arrangert hver år siden 2003. I 1966 var det to distanser: langdistanse (også kalt klassisk) og stafett. I 1991 ble det lagt til en kortdistanse som senere ble erstattet av mellomdistansen i 2003 for å unngå navneforveksling med sprinten som kom med på programmet i 2001. Sprintstafett kom med som ny distanse i 2014. Fra og med VM i 2019 skal det annethvert år arrangeres VM med henholdsvis skogsdistanser (langdistanse, mellomdistanse og stafett) og sprintdistanser (sprint og sprintstafett). Verdensmesterskapet 2019 ble arrangerert i Østfold i Norge og ble det første «skog-VM» siden 1999.
Arrangørsteder
(*) = Foreløpig fastsatt dato
Medaljer
Se også: Verdensmesterskapet i orientering, rekorder og statistikker
Langdistanse/Klassisk/Individuell
Øvelsen har hatt ulike navn siden starten i 1966.
Menn
Olav Lundanes har vunnet øvelsen seks ganger. Thierry Gueorgiou har vunnet fire ganger. Åtte løpere har vunnet to ganger hver.
Kvinner
Simone Niggli har vunnet øvelsen åtte ganger. Tove Alexandersson har vunnet fem ganger, og Annichen Kringstad har vunnet tre ganger. Ulla Lindkvist, Marita Skogum, Katalin Oláh har vunnet to ganger hver.
Kortdistanse
Denne distansen ble holdt fra 1991 til 2001, før den ble fjernet og erstattet av mellomdistansen.
Vebjørn Tandberg
Vebjørn Otto Tandberg (født 16. september 1904 i Bodø, død 30. august 1978 i Oslo) var en norsk bedriftsleder. Han var utdannet til elektroingeniør ved Norges tekniske høgskole i Trondheim, og grunnlegger av Tandbergs Radiofabrikk i Oslo i 1933.
Verdensmesterskapet i orientering
Mellomdistanse
Denne distansen har vært med siden VM i 2003 i Sveits.
Vebjørn Tandberg
Bakgrunn
Vebjørn Tandberg var sønn av manufakturhandler i Bodø, Vebjørn Olsen Tandberg (1873–1934) og hustru Anna Therese Johanson (1878–1958).
Tandbergs radiofabrikk
Vebjørn Tandberg viet hele sitt voksne liv til ledelse og utvikling av Tandbergs Radiofabrikk. Gjennom sitt virke viste han seg som en uegennyttig og gemyttlig person, der hensynet til radiofabrikken kom foran egne private interesser. Vebjørn Tandberg var en bestemt person med klare oppfatninger og holdninger innenfor mange fagområder, ikke bare de rent teknologiske.
Tandberg var en pionér i tenkning rundt det å skape gode forhold for sine arbeidstakere, for derved å oppnå mer innsats, større lojalitet og økt produktivitet. 42 timers uke og tre ukers ferie for alle ble innført i 1937, og en pensjonsordning og en sykeforsikringsordning ble innført i 1938. En fire ukers ferie for alle ansatte over 40 år ble innført i 1947. Arbeidsuken ble redusert til 39 timer i 1948. I sommermånedene var det fem dagers arbeidsuke fra 1955; hele året fra 1969.
Verdensmesterskapet i orientering
Menn
Thierry Gueorgiou har vunnet øvelsen 8 ganger. Matthias Kyburz har vunnet tre ganger og Olav Lundanes har vunnet to ganger.
Vebjørn Tandberg
Tandbergs radiofabrikk
Under krigen fikk han i stand en avtale med tyskerne som innebar at han hadde tillatelse til å produsere radioapparater, men ikke til å selge dem før etter at krigen var slutt og okkupasjonen av landet over. I stedet ble de stående på lager, der de etter krigens slutt var lett og raskt tilgjengelige for befolkningen og den sterke etterspørselen etter radioer som nå igjen var blitt lovlige.
Død
Vebjørn Tandberg tok den 30. august 1978 sitt eget liv ved å la bilen stå på tomgang i garasjen den dagen han fikk et brev om at hans nærvær var uønsket i bedriften han selv hadde grunnlagt. Hans livsverk - Tandberg Radiofabrikk - holdt på å gå konkurs grunnet store og voksende økonomiske problemer. Bedriften, som han verken eide eller styrte lenger, hadde også varslet om at den ønsket å frata ham hans hjem i Nordbergveien, som formelt sett var i bedriftens eie. Radiofabrikken ble slått konkurs 14. desember 1978
Verdensmesterskapet i orientering
Kvinner
Simone Niggli og Tove Alexandersson har vunnet øvelsen fem ganger. Minna Kauppi har vunnet tre ganger, og Annika Billstam har vunnet to ganger.
Sprint
Denne distansen har vært med siden VM i 2001 i Finland.
Menn
Daniel Hubmann har vunnet øvelsen tre ganger. Emil Wingstedt og Andrey Khramov har vunnet to ganger hver.
Kvinner
Simone Niggli har vunnet øvelsen sju ganger. Maja Alm har vunnet fire ganger.
Knockout-sprint
Denne øvelsen har vært med siden VM i Danmark i 2022. Knockout-sprint består av en prolog, etterfulgt av utslagsheat i kvartfinaler, semifinaler og finale. Hvert heat har seks løpere.
Menn
Norge har 13 gull, Sverige 9, Sveits 5 og Russland 4. I tillegg har Danmark, Finland, Frankrike, Tsjekkia og Storbritannia et gull hver.
2009 Merknad: På den 3. etappen var Martin Johansson (Sverige) i ledelsen da han pådro seg en alvorlig skade ;  Thierry Gueorgiou (Frankrike), Anders Nordberg (Norge) og Michal Smola (Tsjekkia) ga opp sine lederposisjoner for å redde ham. Det Internasjonale Orienteringsforbundets konkurranseregler var et problem: regel 26.13 sier "Organisatoren må ugyldiggjøre en konkurranse hvis det til noe tidspunkt har vært omstendigheter som gjør konkurransen urettferdig eller farlig for deltagerne". Etter mye diskusjon bestemte juryen at resultatet likevel skulle stå.
Kvinner
Sverige har 16 gull, Finland 10, Norge 5 og Sveits 5. Danmark og Russland har ett gull hver.
Sprintstafett
Denne øvelsen ble arrangert første gang i VM i 2014 i Italia, og gjennomføres som en miksstafett med to kvinner og to menn på hvert lag. Sverige har vunnet øvelsen fire ganger.
Totalt
Nasjonsvis medaljefordeling totalt, 1966–2019
Mestvinnende utøvere
Oppdatert etter VM i Norge 2019
Hvalvík
Hvalvík (, dansk: Kvalvig) er en bygd på øya Streymoy, en av Færøyene. Hvalvík ligger i enden av en dal på østsiden av øya, adskilt fra nabobygda Streymnes med elva Stórá. Stedet har lange hvalfangsttradisjoner, og er første gang nevnt i Hundebrevet fra slutten av 1300-tallet. Hvalvík var senter i Hvalvíkar kommuna inntil 2005, da denne ble innlemmet i Sunda kommuna. 1. januar 2009 hadde Hvalvík 222 innbyggere, mot 195 i 1985.
Liste over norske landslagsspillere i fotball for herrer
Liste over norske landslagsspillere i fotball for herrer er en oversikt over samtlige norske fotballspillere, innbyttere inkludert, som har spilt landskamp for Norges herrelandslag i fotball siden Norges første landskamp mot den 12. juli 1908 og frem til dags dato. Listen inneholder også spillernes totale kamper og mål for Norge.
Spillerne er i utgangspunktet sortert alfabetisk etter etternavn, mens kolonnen tidsepoke viser debutår og eventuelt siste spilte år for Norges herrelandslag. Kolonnen klubber viser spillerens klubbtilhørighet, og er satt opp i kronologisk rekkefølge i de tilfeller hvor spilleren har representert flere klubber. For alternativ sortering, trykk på de ulike parameterne i den øverste kolonnen.
Spillere
''Sist oppdatert 20. juni 2023.''
Yvo de Boer
Yvo de Boer (født 12. juni 1954 i Wien) var generalsekretær for FNs klimakonvensjon (UNFCCC) fra september 2006 til juli 2010. Før han gikk inn i UNFCCC var De Boer Direktør for Internasjonale spørsmål i Departementet for boliger, arealplanlegging og miljø (Ministerie van Volkshuisvesting, Ruimtelijke Ordening en Milieubeheer) i Nederland.
Fra mai 2014 er han generaldirektør for Det globale institutt for grønn vekst.
Fylkesvei 821
Fylkesvei 821 (Fv821) går mellom Myre i Øksnes og Frøskeland i Sortland. Veiens lengde er 23,7 km.
Veien går mellom Frøskeland over Frøskelandseidet, langs Steinlandsfjordens østside og videre og Myre.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
Bedriftsforsamling
Bedriftsforsamling (BF) er et organ som i Norge er obligatorisk i aksjeselskaper og allmennaksjeselskaper som har mer enn 200 ansatte. Andre aksjeselskaper kan vedta å opprette en bedriftsforsamling om ønskelig. To tredjedeler av bedriftsforsamlingen velges av generalforsamlingen, resten av og blant de ansatte. Dersom selskapet har en bedriftsforsamling vil denne overta enkelte oppgaver som ellers ligger til generalforsamlingen eller styret.
Kompetanse
Organets oppgave er å føre tilsyn med styrets og daglig leders forvaltning av selskapet. Den har myndighet til følgende:
Sammensetning og valg
En bedriftsforsamling skal bestå av medlemmer som er valgt av både aksjeeierne på generalforsamlingen og av de ansatte i selskapet. Dersom generalforsamlingen ikke bestemmer noe annet, skal bedriftsforsamlingen bestå av 12 medlemmer. Antallet skal alltid være delelig med 3 (asal § 6-35 første ledd, jf. asl § 6-35). Generalforsamlingen velger 2/3 av medlemmene, mens de ansatte velger 1/3. Representanter for de ansatte må ha vært ansatt i selskapet i minst ett år. Det er i forskrifter gitt detaljerte regler om hvordan valget av de ansattes representanter til BF skal skje.
Bedriftsforsamlingen velger selv en leder. Det kan ikke velges en leder som ikke selv er medlem av bedriftsforsamlingen. Valget kan heller ikke legges til andre organer. Godtgjørelse for medlemmer i bedriftsforsamlingen fastsettes av generalforsamlingen.
Glidefly
Glidefly kan sikte til:
Giurtelecu Șimleului
Giurtelecu Șimleului (ungarsk: Somlyógyőrtelek, tysk: Wüst Görgen) er en by som ligger i den nordvestlige delen av Transilvania i fylket Sălaj i Romania.
I henhold til folketellingen fra 2011 var det 1 055 innbyggere boende i byen. Giurtelecu Șimleului ligger i høyde på 267 meter over havet ved bredden av elven Crasna (eller Kraszna).
Giurtelecu Şimleului er også et betydningsfullt arkeologisk område. De eldste spor etter menneskelig tilstedeværelse går tilbake til bronsealderen. Tradisjonelt har Giurtelecu Șimleului vært et flerkulturelt samfunn hvor flere språk- og etniske grupper har eksistert til samme tid.
Bjarne Aagaard
Bjarne Aagaard (født 18. januar 1873 i Sandefjord, død 29. september 1956) var shippingmegler, konsul, grunnlegger av Farristapperiet, forfatter av hvalfangsthistorie og oversetter av lyrikk.
Han dro til sjøs som femtenåring, og besøkte både Nord- og Syd-Amerika før han fikk ansettelse ved et shippingkontor i Glasgow. I 1892 hadde han blitt leder for firmaets avdeling i Greenock; i 1893 flyttet han til Hamburg, hvor han i 1898 startet eget firma i bransjen. Etter ønsker fra norske rederier startet han i 1904 virksomhet i Hongkong, med avdelinger i Kobe og Yokohama.
Han vendte hjem til Larvik i 1914 for å etablere Farristapperiet i byen. Han ledet virksomheten til 1920.
Som pensjonist fra 1925 viet Aagaard seg til et omfattende forfatterskap om hvalfangst og Antarktis' historie. Han agiterte også internasjonalt for Norges interesser i Sydishavet. Hans bibliografi over Antarktislitteratur fra 1950 omfatter 8000 innførsler. Aagaards boksamling, bygget opp for fangsthistorien, ble kjernen i Hvalfangstmuseets bibliotek. Hans to samlinger med gjendiktninger av persisk poesi må sees som et interessant sidespor i Aagaards energiske og allsidige virksomhet.
Han giftet seg i 1907 med svenske Cecilia, født Bergdahl (født 1876),og var svensk visekonsul fra 1920. Han var statsstipendiat fra 1941.
Diskuser
Diskuser er en gruppe ciklider som i likhet med sine nære slektninger skalarene, har kraftig sammentrykte sider, og med finnene utspilte ser de nesten runde ut, som en diskus som svever gjennom vannet.
Diskusen har lenge vært en akvariefisk med svært høy status fordi den har vært relativt vanskelig å drette opp, og prisen har vært deretter.
Diskusen kan bli opp til 20 cm i diameter. Ville eller viltfangede diskuser er meget følsomme for vannkvaliteten (de foretrekker bløtt, surt vann), og de er følsomme overfor stress. Dette gjelder også de som tilhører de eldre stammene, men oftest er diskusene i dag avlet i mange generasjoner i Singapore, og de er litt mer hardføre og tåler mer stress.
Det sies at indianerne i Amazonas kan fange diskus ved å slå padleåren i vannflaten slik at fisken svimer av og flyter opp.
Ved flytting til nye akvarier, og under lek, kan man med fordel dekke til glassrutene på akvariet slik at man avskjermer fiskene fra bevegelsene utenfor akvariet.
Noen varianter av diskus
Flere varianter har blitt avlet frem av mennesker gjennom selektiv avl og hybridisering mellom artene.
Ixerbaceae
I. brexioides
Sandved skole
Sandved skole er en barneskole på Sandved i Sandnes. Det er 27 klasser med til sammen 630 elever på skolen. Det er omtrent hundre ansatte på skolen inkludert administrasjon lærere og SFO. Rektoren heter Siri Selvikvåg Wernø.
Ixerbaceae
Ixerbaceae er en monotypisk familie som anerkjennes av noen systematikere, f.eks. ble familien akseptert av APG II-systemet (2003) og plassert uten tilordning til orden i rosidene. I det oppdaterte APG III-systemet (2009) slås denne familien sammen med den tidligere monotypiske Strasburgeriaceae i en ny utgave av sistnevnte familie.
Sandved skole
Skolen ligger i et boligområde ca. 2 km. sørvest for Sandnes sentrum. Gand kirke og Sandved barnehage er nærmeste naboer. Det har de siste årene blitt bygget ut flere boligfelter i Sandved krets, så skolen har vokst fra 434 elever i 1998 til 508 elever i 2005. Skoleåret 2009/10 er det ca. 485 elever.
Ixerbaceae
Familiens ene art Ixerba brexioides finnes bare på de nordligste delene av Nordøya på New Zealand. Arten brukes i honningproduksjon.
Norges Bokseforbund
Norges Bokseforbund
Sandved skole
Sandved skole har ikke kapasitet til å ta imot alle elever, og derfor må 7 trinnet i løpet av perioden fra 2019 til 2022 flytte et annet sted. Det er i 2018 stort foreldreengasjement for å få bygget ny skole på Sandved.
Yngvar Karlsen
Karlsen deltok under vinter-OL for Norge i 1952 i Oslo med 18.-plass på 10 000 meter og 20.-plass på 5 000 meter. Han deltok også i EM på skøyter, allround i 1947 med 4.-plass og i 1952 med 8.-plass, og i VM på skøyter, allround i 1947 der han kom på 5.-plass.
Norges Bokseforbund
Stiftet 20. mars 1920
President Odd Haktor Slåke
Sandved skole
Sandved skole er den største barneskolen i Sandnes.
Norges Bokseforbund
Generalsekretær Erik Nilsen
Landslagstrener Erik Bredler
Medlem av NIF 1920
Norges Bokseforbund (NBF) organiserer all amatørboksing i Norge. Dette betyr at forbundet skal organisere ordinær boksing og diplomboksing. Norges Bokseforbund kan ikke organisere proffboksing i Norge fordi dette er forbudt ved lov og kan straffes rettslig hvis det utføres.
Forbundet er et av særforbundene i Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité. Norges bokseforbund er også medlem av Det internasjonale bokseforbundet (AIBA). Forbundet holder til på Ullevaal Stadion, sammen med flere andre kampsporter.
Stiftelse og opphav
Den første bokseklubben i Norge ble stiftet i 1909, og het Kristiania Boxeklub. Det første norgesmesterskapet ble også arrangert fra samme år 19. til 20. desember av Kristiania Boxeklub, med fem vektklasser. Fra og med 1920 har det blitt arrangert NM hvert år med unntak av 1910–1911, da boksing var forbudt av politiet i Christiania og i krigsårene 1941–1945.
Det første norgesmesterskapet i junior ble arrangert fra 26. til 28. januar i 1929 i Oslo med åtte forskjellige vektklasser.
Forløperen til Norges Bokseforbund het Norges Atletforbund og ble stiftet i 1913, dette forbundet organiserte også bryting. Fra 1920 fikk de to idrettene hvert sitt forbund og Norges Bokseforbund ble stiftet. Fra 1989 ble det åpnet for kvinneboksing i NM. Helga Risøy og senere Cecilia Brækhus har gjort seg bemerket i profesjonell boksing for kvinner.
Klubber og utøvere
I Norge er det ca. 65 aktive klubber, med ca. 4100 medlemmer, men kun (ca.) 240 av disse er aktive utøvere med startbøker. Hver av disse klubbene er medlem av en boksekrets.
Norske utøvere som representerer landslaget og NBF:
Norske regler
Se også NBFs Håndbok 2004-2007 for mer utfyllende regler.
Det er ikke tillat å bokse ordinær boksing i Norge etter fylte 34 år.
Henri Saivet
Henri Saivet (født 26. oktober 1990) er en fransk-senegalesisk fotballspiller som spiller for Pau FC.
Saivet signerte profesjonell kontrakt med FC Girondins de Bordeaux i 2007, dette gjør han til den yngste profesjonelle spilleren i klubbens historie.
Christian av Rosenborg
Han var sønn av prins Knud av Danmark og hans hustru, prinsesse Caroline-Mathilde. Han hadde opprinnelig tittelen Hans Høyhet prins Christian av Danmark og hadde arverett til tronen.
Den 27. februar 1971 giftet prins Christian seg med Anne Dorte Maltoft-Nielsen i Lyngby utenfor København. Han fikk da tittelen greve av Rosenborg og mistet samtidig sin rett til tronen.
Grev Christian og grevinne Anne Dorte har tre døtre:
Sakserkystfortene
Sakserkystfortene er en samlebetegnelse på flere kystfort som ble bygget av romerne langs sørøstkysten av dagens England. De ble reist i 3. og 4. århundre, mot slutten av det romerske styret i provinsen. Antagelig var det Carausius, som hadde ansvaret for å hindre piratvirksomhet langs kysten, som startet byggingen.
Hollingstedt (Silberstedt)
Hollingstedt (plattysk: Hornstedt; dansk: Hollingsted) er en kommune i kretsen Schleswig-Flensburg i delstaten Schleswig-Holstein, Tyskland. Hollingstedt ligger i Silberstedts amt, like ved elven Treene.
Historie
På sønderjysk kalles byen Hollengstej. Byen nevnes første gang i 1153 som Hugstaeth, og i 1285 som Huglaestath. Hollingstedt er en av de eldste byene i Sydslesvig.
Hollingstedt var i vikingetiden handelsplass på veien mellom Hedeby og Nordsjøen. Handelsskip pleide å seile på Eideren og Treene, og videre opp til Hollingstedt, hvor varene ble omlastet og ført over land til Hedeby. En teori mener at det har vært en kanal mellom Treene og Slien (se Kovirke). Via denne kunne vikingtidens fartøyer transporteres mellom Hedeby og Hollingstedt og omvendt.
Engebret
Engebret er en norsk form av det tyske mannsnavnet Engelbrecht, som har opprinnelse i den gammelhøytyske etniske betegnelsen angil, «angler», og gammelhøytyske berath, «skinnende, berømt». Engebret er også brukt som etternavn, men svært sjeldent.
Utbredelse
Formen Engelbrett er kjent brukt i norske middelalderballader. Engebret var et populært navn på norske guttebarn på 1600- og 1700-tallet.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Engebret som etternavn:
Liste over kommuner i delstaten Quintana Roo
Den meksikanske delstaten Quintana Roo består av 11 kommuner (municipios).
Ghinda
Ghinda er en by i Northern Red Sea-regionen i Eritrea. Den ligger mellom Asmara og Massawa.
Ghinda er et område hvor det dyrkes frukt og grønnsaker. De fleste av befolkningen som bor i Ghinda er Tigre folket. Ghinda er sentrum for det Tigre folket og 100% av Tigre folket er sunni muslimer. De første sitrusplantasjene ble opprinnelig plantet av Carlo Cavanna, en italiener fra Centenaro som ledet byggingen av den eritreiske jernbanen under det italienske styret.
Hankasalmi
Hankasalmi er en finsk kommune i landskapet Mellersta Finland. Kommunen har cirka 5 500 innbyggere og et areal på 687,76 km² hvorav 115,85 km² er vann. Hankasalmi er en finskspråklig kommune som grenser til kommunene Konnevesi, Laukas, Toivakka, Kangasniemi, Pieksämäki og Rautalampi.
Ghinda
Ghinda og den eritreiske revolusjonen. Byen Ghinda var også vitne til moderne kriger mellom de etiopiske fiendestyrkene og de eritreiske revolusjonære krigerne, og en av de mest berømte av disse slagene er overføringsprosessen, der Ghinda hadde tilstedeværelse, da dens strategiske beliggenhet spilte en viktig rolle i suksessen til operasjonen, som igjen var den siste neglen som revolusjonærene banket inn i den etiopiske fiendens kiste.
Byen Ghinda har gitt tusenvis, av sin egen innbyggere til de eritreanske frigjøring grupper, ettersom de ikke var revolusjonens gjester, men de bidro heller blant grunnleggerne av revolusjonen og fikk landet sitt fri fra den Etiopisk kolonis fienden. Selv om etiopisk kolonist makten hadde fulle støtte fra Sovjetiske union, USA, Storbritannia og mange andre stater, men eritreinske frigjøringskrigere fikk sitt land fra fiender med makt uansett støtten de har hatt, ble kaste ut etiopiske kolonister fra Eritrea.
Åtseleter
Åtseletere dreper ikke selv dyret. De fleste av dem har god luktesans og oppsøker kadavre av dyr som har dødd av sult eller sykdom. Andre åtseletere, slik som fjellrev og gribber holder øye med predatorer som jakter, og vil forsyne seg av restene når predatoren selv har spist ferdig. Større åtseletere som opererer i flokk, slik som hyener og trolig tidlige mennesker har i noen grad evnen til å jage bort predatoren fra byttet. Hyener er imidlertid også fullt kapable til selv å jage og drepe byttedyr, mens rovdyr som løve også vil ta åtsler når de kommer over det. Det er derved en glidende overgang mellom predatorer og åtseletere.
Mange laverestående dyr har utviklingen (larvestadiene) sine i åtsler. Blant fluene er spyfluer mest kjente. Åtselbiller oppsøker nylig døde dyr. Om dyret ikke er for stort graver de det ned i jorden. Her legger hunnen sine egg.
Hasle (Oslo)
Hasle er et strøk i bydel Grünerløkka i Oslo, mellom Økern, Helsfyr, Lille Tøyen og Carl Berner. Hasle var tidligere en egen bydel.
Strøket har bestått av en blanding av boliger og bedrifter, blant andre Narvesen, Tiedemanns Tobakkfabrikk og ABB. I senere tid har det blitt påbegynt flere store byggeprosjekter nær Hasle, i forbindelse med at den nye Ensjøbyen vokser fram mellom Hasle og Ensjø. Mye av områdets næringsvirksomhet har blitt eller er i ferd med å bli erstattet av boliger. Utbyggingen har blant annet omfattet Tiedemansjordet, et grønt friluftsområde som sto til disposisjon for alle, og ble flittig brukt av både Hasle skole, og Lille Tøyen FK, som er nærmeste nabo. I 2015 åpnet parken Teglverksdammen rett nord for Grenseveien.
Hasle har også et kjøpesenter som kalles «Hasle Torg» som ligger midt i sentrum av Hasle, her finnes: Coop Mega, Vitusapotek, Baker Hansen, Sats, Vinmonopolet, Floriss, Jernia, Pets, LUN Bar og Nille.
Samferdsel
Norges Tennisforbund holder til i Riksanlegget for tennis som ligger i Hasle. Hasle har 2 fotballbaner, en i naturlig gress og en i kunstgress.
Bern
Bern (tysk Bern,, fransk Berne, , italiensk Berna, , retoromansk: Berna , bernsk tysk: Bärn ) er forbundsstaden (Bundesstadt) (de facto hovedstad) i Sveits og er, med 140 288 mennesker (agglomerasjon 390 000), den fjerde mest befolkede byen i Sveits (etter Zürich, Genève og Basel). Byen ble grunnlagt i 1191. Elven Aare deler byen.
Brorparten av Berns innbyggere snakker tysk, eller mer spesifikt bernsk tysk, som er en alemannisk dialekt. Kantonen Bern har en fransktalende del.
Kjente bernere er blant annet reformatoren Albrecht von Haller, poeten Albert Bitzius og malerne Hans Fries, Ferdinand Hodler og Paul Klee. Den tyskfødte fysikeren Albert Einstein arbeidet frem sin relativitetsteori samtidig som han var ansatt ved Berns patentkontor. En kulturelt viktig person var Mani Matter, en tekstforfatter som opptrådte på bernsk tysk.
Historie
Etter de første bosetningene på Engehalbinsel nord for Bern under La Tène-tiden ble byen i 1191 erobret av hertug Berthold V av Zähringen. Ifølge legenden kalte han byen Bern, fordi han skulle ha fanget en bjørn på dette stedet. Mer sannsynlig er imidlertid at Berchthold oppkalte byen til ære for sagnhelten Dietrich von bern, som han beundret (Bern er et gammelt tysk ord for Verona). Berchthold bygde byen på landtungen i Aare, så den var naturlig beskyttet på tre sider. På den fjerde siden mot land ble det ført opp en bymur med vakttårn. Byens beskyttede plassering muliggjorde en hurtig vekst i retning mot vest.
Etter at Zährunger-slekten døde ut i 1218 ble Bern en fri riksstad. Berns endelige uavhengighet kom med slaget ved Dornbühl (1298) og Laupenkrigen (1339). I sistnevnte slag fikk Bern støtte fra kantonene Uri, Schwyz og Unterwalden, som Bern hadde dannet forbund med i 1323. I 1353 inntrådte Bern som det åttende området i det gamle edsforbundet. Etter en stor bybrann i 1405 gjenoppbygde man byen i sandstein der hvor bygningene tidligere var av tre. Det middelalderlige bybilde som oppsto da er i store trekk bevart til i dag.
I 1439 og 1565 hadde man to utbrudd av pest i byen, hvor den siste varte i nesten to år og kostet 5000 bernere livet. Mellom 1622 og 1646 bygde man Grosse Schanze, som var en forsvarsskanse mot vest. Skansen ble brutt ned mellom 1834 og 1846 for å gjøre plass til en byutvidelse. Hovedbygningen av Berns universitet er bygget på de siste restene av skansen.
I det 18. århundre var innbyggertallet svakt fallende, men på midten av 1800-tallet steg befolkningstallet merkbart, og den første sveitsiske forbundssamlings utpekning av Bern som sete for forbundsmyndighetene i 1848 forsterket ytterligere befolkningsveksten, som i stor utstrekning skjedde ved vandring fra landsby til by. Med det stigende antallet borgere ble også den politiske styreformen i Bern endret, som hittil hadde bestått av et antall råd understøttet av rikmannsfamilier. Deretter ble det innført en Gemeindeversamlung, hvor det direkte demokrati ble utøvd i folkeforsamlingene, hvor det ble stemt ved håndsopprekning. Disse ble i 1887 avløst av hemmelige avstemninger, hvor det ble valgt en borgermester og et antall delegasjoner. I 1894 oppnådde partiet absolutt flertall, og i årene frem til 1920 fikk Bern dermed den første sosialdemokratiske borgermesteren. Det politiske bilde i Bern byråd har fra 1950-tallet vært preget av mange små partier. I 1968 oppnådde kvinnene politisk likerett i Bern.
Geografi
Byen Bern ligger i det sveitsiske Mittelland ved elven Aare. Berns gamle bydel ligger ved en elvehøyde, og bydelen ligger derfor som en tange med vann på tre sider. Fra den gamle bydelen brer byen seg ut i en tolv kilometers radius.
Demografi
Befolkningstallet i Bern kommune utgjorde 127 882 ved utgangen av 2006, herav er 21 % utlendinger. De største utenlandske befolkningsgruppene i Bern kommer fra Italia, Tyskland, tidligere Jugoslavia og Spania.
Tysk er offisielt språk i Bern. Det tales spesielt en dialekt som kalles Berndeutsch eller bernsk tysk, som er en høyalemannisk dialekt og en variant av sveitsertysk.