cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Julio Murat
Nuntius til Sverige, Island og Danmark
Pave Frans utnevnte ham den 9. november 2002 til apostolisk nuntius til Sverige og Island. Den 25. januar 2023 utnevne paven ham også til nuntius til Danmark. Den 7. mars ble han også nuntius til Finland.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Johannes Zukertort
Johannes Hermann Zukertort (født 7. september 1842 i Lublin i Polen, død 20. juni 1888 i London) var en polsk-britisk soldat, musiker, lingvist, journalist og politisk aktivist. For ettertiden er han mest kjent som sjakkspiller. Mesteparten av tiden som profesjonell sjakkspiller tilbrakte han i England.
Sammen med Wilhelm Steinitz var Zukertort verdens ledende sjakkspiller på 1870- og 1880-tallet. Zukertort tapte i 1886 et oppgjør mot Steinitz, i det som blir regnet som det første VM i sjakk. Han tapte også for Steinitz i et uoffisielt mesterskap i 1872.
Bakgrunn
Zukertorts far var en protestantisk misjonær med jødisk bakgrunn. Kristne misjonærer blant den jødiske befolkningen i det russisk-okkuperte Polen ble ansett som en ulovlig aktivitet, og familien Zukertort slo seg ned i Preussen. Johannes Zukertort ble utdannet ved gymnaset i Breslau (i dag Wrocław i Polen) og i medisin i 1866 fra Universitetet i Breslau. Som medlem i den tyske hærens sanitetskorps var han i tjeneste i 1866 og igjen under den Den fransk-prøyssiske krig 1870–1871.
Karrière som sjakkspiller
Zukertort lærte å spille sjakk i nittenårsalderen i Breslau. Han var med på en turnering i byen, tapte alle sine kamper og begynte å studere Paul Rudolf von Bilguers Handbuch des Schachspiels med det resultat at han i 1862 vant partier mot den ledende tyske sjakkspilleren Adolf Anderssen. Zukertort studerte med Anderssen og i løpet av få år ble han en av de sterkeste tyske sjakkspillerne.
Zukertort skal ha spilt 6,000 partier mot Anderssen. Han vant en match mot Anderssen i 1866 og tapte en i 1868 med sifrene 3½-8½. I 1871 vant han overbevisende 5–2 mot Anderssen. I 1867 flyttet Zukertort til Berlin og i 1872 til London hvor han samme år tapte en match mot Wilhelm Steinitz med sifrene 9–3 (7 tap, 1 seier, 4 remis).
Zukertort tapte begge sine kamper mot Steinitz, men var bedre enn andre spillere på slutten av 1870- og begynnelsen av 1880-årene. I denne perioden var det uvanlig med turneringer på høyt nivå og Zukertorts beste innsats var i enkeltstående kamper, særlig mot Anderssen i 1871 og mot Joseph Henry Blackburne i 1881 (6 seire, 2 tap, 5 remis). Zukertort kom godt ut av de turneringene han deltok i; tredjeplass etter Steinitz og Blackburne i London i 1872, førsteplass i Köln og andreplass i Leipzig i 1877, delt førsteplass med Simon Winawer ved den internasjonale sjakkongressen i Paris i 1878, andreplass i Berlin i 1881 etter Blackburne, delt fjerdeplass i Wien i 1882, førsteplass i London i 1883, 3 poeng foran Steinitz.
Zukertorts seier i turneringen i London i 1883 var hans betydeligste, han vant mot noen av verdens ledende spillere med sifrene 22/26 og avsluttet 3 poeng foran Steinitz, som kom på andreplass med 19/26. Denne turneringen slo fast at Steinitz og Zukertort var klart de to beste spillerne i verden og førte til en kamp om verdensmestertittelen mellom de to.
Verdensmesterskapet i sjakk i 1886 varte fra 11. januar til 29. mars. Etter å ha bygget opp en ledelse på 4–1 falt Zukertort etter, tapte fire av de siste fem kampene og tapte mesterskapet med 12½–7½.
Etter tapet i kampen om verdensmestertittelen ble Zukertorts helse dårligere og de to siste årene av sitt liv var han svekket som spiller. Han led av reumatisme, hjerte- og nyreproblemer og arteriosklerose. Hans resultater etter kampen i 1886 gikk raskt nedover, syvendeplass i London og tredjeplass i Nottingham i 1886, femtendeplass i Frankfurt og fjerdeplass i London i 1887 og syvendeplass i London i 1888.
Dårlig helse og manglende utholdenhet syntes å være en av Zukertorts to svakheter, den andre var hans mangel på posisjonsspill og på tross av at han uovertruffen i angrep ble han ofte utmanøvrert av Steinitz. På høyden av sin karrière utmerket Zukertort seg også i blindsjakk, i 1876 spilte han 16 partier samtidig, hvorav han vant elleve partier, fikk remis i fire og tapte ett.
Gösta Holmér
Gustaf Richard Mikael «Gösta» Holmér (født 23. september 1891 i Djursdala, død 22. april 1983) var en svensk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1912 i Stockholm of 1920 i Antwerpen.
Holmér kom på fjerdeplass i tikamp, bak amerikaneren Jim Thorpe og sine landsmenn Hugo Wieslander og Charles Lomberg, i OL 1912 i Stockholm. Året etter ble Thorpe diskvalifisert, ettersom han hadde brutt amatørreglene og mottatt betaling for å spille baseball. Dette førte til at Hugo Wieslanders sølvmedalje ble oppgradert til gull, Lomberg ble sølvmedaljevinnere og Holmér fikk bronse. I 1982 bestemte IOC seg for at Jim Thorpe likevel vant konkurransen og han ble tildelt den olympiske tittelen i både fem- og tikamp uten at de andre plasseringene ble påvirket. Holmér kom på åttenede plass i femkamp.
I Sommer-OL 1920 kom han på fjerdeplass i tikamp og på 110 meter hekk ble han slått ut i den innledende runden.
Holmér var far til Hans Holmér, som ledet etterforskningen av mordet på statsminister Olof Palme i 1986.
Skrova hydrografiske stasjon
Skrova hydrografiske stasjon eller formelt Fast hydrografisk stasjon Skrova, også kjent som Skrova havforskningsstasjon er en av Havforskningsinstituttets åtte faste, nasjonale målestasjoner for kystnære observasjoner. Den ligger øst for Svolvær i Vågan kommune i Lofoten, Nordland, i havområdet Vestfjorden og i grenseområdene mellom Lofoten og Ofoten. Den startet målinger i 1935. Stasjonen ligger ved hovedgyteområdet for skrei. Det er også en stasjon på yttersida av Lofotveggen – Eggum hydrografiske stasjon – som ligger i det litt varmere og mindre lagdelte Lofotbassenget vendt mot Vesterålen.
Det er inntil 700 meter dypt i Vestfjorden utenfor stasjonen. Allerede i andre halvdel av 1800-tallet visste man at skreien i gytesesongen februar-april foretrakk dybdelag med 4-6°C. Dette såkalte «overgangslaget» ligger mellom det nedre, varmere atlantiske vannet og det øvre, kaldere kystvannet. Grenseskiktet for overgangen varierer – i kalde år kan det være på 200 meters dyp og i varme år kanskje bare 50 meter. Dybdegrensen kan også variere fra dag til dag – ved mild vestavind løftes det varme atlantiske laget opp, men ved kald nordøstlig vind synker «overgangslaget».
Ved stasjonen måles temperatur og salinitet i ulike dybdelag annenhver uke. Overflatetemperaturen er typisk ca 4-5°C om vinteren og 10-11°C om sommeren. Saltholdigheten veksler i overflaten mellom 32 og 34. I lag under 150 meter er temperaturen i juli om lag 6,4°C, og i januar ca 7,0°C, mens saltholdigheten er om lag 34-35 hele året. Først på om lag 300 meters dyp når saliniteten stabilt 35.
Målte temperaturer og saltinnhold ved 1 meter dybde og 150 meter de siste årene fordeler seg slik:
Santa Maria dei Miracoli og Santa Maria in Montesanto
Santa Maria dei Miracoli og Santa Maria in Montesanto er to søsterkirker i Roma i Italia. De ligger ved plassen Piazza del Popolo og vender mot den nordlige porten i Aurelianusmuren. Kirkenes eksteriør er likeartet, men innvendig er forskjellene større.
Opprinnelsen for de to kirkene kan utledes til 1600-tallets restaurering av hovedinngangen til middelalderens og renessansens Roma fra Via Flaminia. Pave Alexander VII bestilte opprustningen av området hos arkitekt Carlo Rainaldi. I oppdraget inngikk to kirker og disse ble finansiert av kardinalen Girolamo Gastaldi (1616-1685). Hans våpenskjold finnes avbildet i begge kirkene.
Santa Maria in Montesanto
Santa Maria in Montesanto ble bygget på plassen til en eldre kirke med samme navn og som administreres av karmelittmunker. Navnet Montesanto, italiensk for hellige fjellet, sikter til Karmelberget i Israel. Byggingen av kirken begynte den 15. juli 1662 og ble avsluttet i 1675, selv om ytterligere påbygning ble utført i 1679. Opprinnelig arkitekt var Carlo Rainaldi, tegningene ble endret av Giovanni Lorenzo Bernini og ble etter hvert sluttført av Carlo Fontana. Helgenstatuene på utsiden anses å være formgitt av Bernini. Klokketårnet ble oppført på 1700-tallet.
Interiøret er elliptisk med en dodekagonal, tolvsidet, kuppel. Det første kapellet til venstre er helliggjort til helgenen Lucia, neste kapell er helliggjort til Santa Maria Maddalena dei Pazzi, en karmelittnonne som ble kanonisert av pave Klemens X i 1669. Det tredje kapellet kalt Cappella Montioni, ettersom det ble finansiert av familien Montioni.
Spirit in the Sky
Bakgrunn
Sangen ble til da sangeren og låtskriveren Tom Hugo Hermansen (født 1979) og ektemannen Alex Olsson ønsket å skrive en låt som tok for seg historiske kamper for likeverd – enten det dreier seg om etnisitet, kjønn eller seksuell legning. I den forbindelse tok de kontakt med den samiske rapperen og låtskriveren Fred Buljo (født 1988) som ble med på å skrive låten. De tok også kontakt med sangeren Alexandra Rotan (født 1996), og sammen skrev de «Spirit in the Sky» med hjelp fra den finske musikkprodusenten Henrik Tala og tyskeren Rüdiger Schramm.
Santa Maria dei Miracoli og Santa Maria in Montesanto
Santa Maria in Montesanto
I 1951 innførte monsignoren tradisjonen at i kirken holder en kunstnermesse. Hver søndag fra og med den siste søndagen i oktober til den 29. juni holdes en gudstjeneste hver søndag der en kunstner leser messen blandet med musikkinnslag. Mot slutten ber forsamlingen en særskilt bønn, Preghiera degli Artisti, for kunstnere.
Spirit in the Sky
Bakgrunn
Låtskriverne sendte sangen inn til Melodi Grand Prix 2019, og den ble plukket ut som en av ti låter til å delta i den norske finalen. Tom Hugo Hermansen, Fred Buljo og Alexandra Rotan fremførte den sammen, som bandet KEiiNO.
Santa Maria dei Miracoli og Santa Maria in Montesanto
Santa Maria dei Miracoli
Byggingen av Santa Maria dei Miracoli ble innledet 1675 og avsluttes i 1681. Et lite oratorium, Sant'Orsola, måtte gi plass til den nye kirken. Interiøret er sirkulært med en oktagonal, åttesidet, kuppel. Interiøret har en sirlig stukkatur utført av Berninis elev Antonio Raggi. Statuene av kardinalen Girolamo Gastaldi og hans bror, markien Benedetto Gastaldi, formgavs av Carlo Fontana, som også tegnet kuppelen. Bystene i bronse er utført av Girolamo Lucenti.
Spirit in the Sky
Bakgrunn
Sangen inneholder tekst på nordsamisk, Čajet dan čuovgga ("Vis meg lyset"). He lå e loi la er også en del av joiksegmentet, men ikke egentlige ord.
Mottakelse
Sangen er en poplåt med elementer av elektronika, dance og joik, og den fikk blandet mottakelse av musikkanmeldere etter utgivelsen 25. januar 2019. Aftenposten kalte den «som skapt for Eurovision», mens Dagbladet ga den terningkast 2 og omtalte den den som en «syntetisk bastard med et uforståelig kvasisamisk innslag». VGs anmelder ga den terningkast 4 og kalte teksten for noe «naturbarnsvevende tøv om å danse med feer, lytte etter ting som bæres med vinden og sjelens reise over himmelen», og la til at sangens «fornøyelige og skamløse kulturelle appropriasjon er artig. Dette kan bli moro live». NRKs anmelder ga låten terningkast 5 og kalte den en «elektronisk leken perle» og en «skikkelig episk sak som kan være akkurat så sprøtt at det sendes rett til Tel Aviv». Sangen gikk også til topps på veddemålbyråenes oddslister etter offentliggjøringen av sangene 25. januar.
Melodi Grand Prix 2019
I Melodi Grand Prix lørdag 2. mars 2019 var låten ett av ti bidrag. Den var det tiende og siste bidraget på scenen og kvalifiserte seg til gullfinalen sammen med tre andre låter. Til slutt innfridde «Spirit in the Sky» favorittstempelet og vant konkurransen med over 231,000 stemmer – nesten 70,000 stemmer foran andreplassen Adrian Jørgensen med «The Bubble».
Eurovision Song Contest 2019
Med seieren i Melodi Grand Prix ble «Spirit in the Sky» Norges bidrag til Eurovision Song Contest 2019 i Tel Aviv i Israel. I januar 2019 ble Norge trukket til å delta i semifinale 2 av Eurovision Song Contest. Semifinalen ble arrangert i Expo Tel Aviv i Israel torsdag 16. mai, og Norge hadde startnummer 15. I avstemningen ble «Spirit in the Sky» blant de ti beste i semifinalen, og kvalifiserte seg dermed til finalen lørdag 18. mai. I finalen hadde sangen også startnummer 15.
Etter at fagjuryene hadde stemt, lå «Spirit in the Sky» på 18. plass, men sangen vant telefonavstemningen med 291 poeng og endte sammenlagt på en sjetteplass med 331 poeng. Dette var Norges beste plassering i konkurransen på seks år, siden Margaret Berger og «I Feed You My Love».
Plagiatanklager
Etter den norske finalen påpekte brukere i sosiale medier at vinnerlåten «Spirit in the Sky» var lik det finske bidraget «Monsters» med Saara Aalto fra Eurovision Song Contest 2018. Flere av de internasjonale juryene i den norske finalen mente det samme og ga låten trekk da de skulle bedømme låtene. VGs musikkanmelder Tor Martin Bøe mente låtene hadde «klare likhetstrekk». Musikalsk leder for Melodi Grand Prix, Stig Karlsen, var enig i at sangene hadde visse likheter, men la til at «Spirit in the Sky» er «et hav unna å være plagiat». Låtskriver Tom Hugo Hermansen avviste også plagiatanklagene og la til: «melodien i både Monsters-låten og vår er innom fire toner som utgjør en mollakkord. Rytmen og lengden på tonene er ikke lik, og disse fire tonene er å finne i mange andre låter».
Listeplasseringer
8. mars 2019 debuterte «Spirit in the Sky» på en tredjeplass på norske VG-lista. Dette var den høyeste listeplasseringen til en norsk Melodi Grand Prix-vinner på syv år, siden Tooji og «Stay» i 2012. I uke 21, etter den internasjonale finalen rykket låten opp til førsteplass på VG-lista. Dette var første gang på åtte år at en norsk Melodi Grand Prix-vinner toppet listen, samt første gang på syv år at et bidrag til Eurovision Song Contest toppet listen. I dagene etter finalen nådde sangen også nummer ti på den internasjonale iTunes-listen.
Sertifiseringer
I august 2019 ble «Spirit in the Sky» sertifisert med platinatrofé i Norge. Sangen var den 23. mest populære singelen i Norge i 2019, og den sjette mest populære norske singelen.
Nominasjoner og priser
7. februar 2020 ble det kunngjort at «Spirit in the Sky» var nominert til en spellemannpris i kategorien «årets låt». Utdelingen finner sted 28. mars 2020.
Star Wars: Rogue Squadron (serie)
Star Wars: Rogue Squadron var en serie av arkade-actionspill utviklet av LucasArts og Factor 5, og utgitt av LucasArts for Nintendo-konsoller. Spillserien foregår i Star Wars-universet. Handlingen foregår rundt enheten Rogue Squadron i Opprøreralliansen. Enheten er under kommando av Luke Skywalker og Wedge Antilles, og tar i bruk romskip får å bekjempe det galaktiske imperiet. Handlingen foregår under episodene Et nytt håp, Imperiet slår tilbake og Jediridderen vender tilbake, og gjenskaper slagene som tok sted under disse filmene, spesielt Slaget om Hoth som kan spilles i alle Rogue Squadron-spillene.
Niels Peter Holbech
Niels Peter Holbech (1804–1889) var en dansk kunstmaler i gullalderen. Han spesialiserte seg som portrettmaler, men stilte sjelden ut sine verker selv.
Liv og virke
Han ble født på seilskipet «Maria Constantia», som hans far Peter Nielsen Holbech var kaptein på. Skipet gikk i koffardifart på Ostindia. Da Niels Peter ble født, lå skipet utenfor Mauritius i Indiahavet. Moren Marie fulgte ektemannen på alle hans reiser og fungerte også som styrmann. Hun var datter av storkjøpmannen Peter Thaysen i Flensborg. Da de var på sin siste reise, brøt det ut sjøkrig mellom Danmark-Norge og Storbritannia. På hjemreisen ble skipet konfiskert av britene, og familien Holbech og resten av besetningen satt to år i prisonen.
15 år gammel kom han inn på Det Kongelige Danske Kunstakademi, senere også på Modelskolen. Han hadde og Christoffer Wilhelm Eckersberg og Christian August Lorentzen som sine læremestre. Etter sin fars ønske lærte han også håndverksyrket og ble malersvenn.
I 1824 sluttet han på skolen for å begynne som privatsekretær for den britiske diplomaten Augustus Foster, som hittil hadde vært sendemann i København, men som nå ble sendemann i Torino i Kongedømmet Sardinia. I 1830 kom Holbech til Roma og gjenopptok kunstmalingen. Han bodde i flere år hos Bertel Thorvaldsen. Til tross for Thorvaldsens anbefalinger fikk han ingen stipender fra kunstakademiet. Holbech vendte tilbake til København i 1834 og opprettet en tegneskole, men fikk snart nok å gjøre som portrettmaler.
Han giftet seg i 1836 med Caroline Louise Amalie Gamborg, datter av professor i filosofi Anders Gamborg. De hadde døtrene Marie og Ursula. Ursula Holbech ble gift med baron Hans Joost Vilhelm Dahlerup, sønn av admiral og baron Hans Birch Dahlerup.
Yamashita
Yamashita (som skrives 山下, uttales jamAsjta og betyr "under fjellet") er et japansk etternavn. Det er også betegnelsen på et sprangmoment i herreturn, oppkalt etter Haruhiro Yamashita.
Vik prestegjeld
Vik prestegjeld var et prestegjeld tilhørende Ytre Sogn prosti. Det omfattet sogn i tidligere Vik kommune i Sogn og Fjordane fylke, og hovedkirken var Vik kirke.
Viks kirkesogn er nå en del av Vik kirkelige fellesråd, og underlagt Sogn prosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.
Historikk
Hoprustaðir sókn (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Vik prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden, og besto fra denne tiden av hovedsognet Hopprekstad med Hove, Arnafjord, Kvamsøy og Kyrkjebø annekssogn.
Ved kgl.res. av 18. desember 1807 ble Klævold lagt som annekssogn til det nye Ladvik prestegjeld.
Vik prestegjeld dannet grunnlaget for Vig formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.
Ved kgl.res. av 11. desember 1875 ble de to gamle sognene Hoprekstad og Hove ble i 1877 slått sammen til Vik sogn.
I forbindelse med endringene i kommunegrensene mellom Balestrand og Vik kommuner, ble også prestegjeldsgrensene justert tilsvarende gjeldende fra 1. januar 1964. Således ble Vagnsnes sogn på sydsiden av Sognefjorden overført fra Balestrand prestegjeld til Vik, mens Kvamsøy sogn på nordsiden av Sognefjorden overført fra Vik til Balestrand. 1. august 1999 ble Feios og Fresvik overført fra Leikanger prestegjeld til Vik.
Ved avviklingen bestod Vik prestegjeld av menighetene i Vik, Arnafjord, Vangsnes, Fresvik og Feios.
Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.
Føflekken
Føflekken (originaltittel: Glückskinder) er en tysk screwballkomedie fra 1936, med Lilian Harvey og Willy Fritsch i hovedrollene.
Handling
Historien finner sted i New York City, i løpet av 1930-tallet: En fattig ung kvinne blir stilt for retten fordi hun er hjemløs, og dette gjør at hun risikerer å havne i fengsel. Romantikeren Gil Taylor, en reporter, får medlidenhet med den attraktive unge kvinnen, og uttaler at han er hennes forlovede. Men dommeren er fremdeles skeptisk, og krever at de to fullstendig fremmede menneskene skal gifte seg med hverandre under selve rettsaken - for å bevise at de virkelig er et par. Gil og den unge kvinnen sier seg enige. Dagen etter rapporterer hver eneste avis om dette oppsiktsvekkende ekteskapet – bortsett fra Morning Post som Gil arbeider for (ettersom Gil glemte å skrive rapporten sin for avisen, i sin begeistring over ekteskapet).
Gil får derfor sparken av redaktøren Manning, og er nå gift med en kvinne som nekter å avsløre hennes virkelige identitet. Kvinnen heter egentlig Ann Garde, men later som hun er den kidnappede niesen til olje-magnaten Jackson. Etter en rekke humoristiske hendelser får Gil endelig jobben sin tilbake, samtidig som han og Ann ender opp med å bli virkelig forelsket i hverandre.
Xiong Fengshan
Xiong Fengshan (født 15. oktober 1963) er en kinesisk judoka.
Jacques-Davy Duperron
Jacques-Davy Duperron (født 25. november 1556 i Saint-Lô i Manche i Frankrike, død 5. september 1618 i Bagnolet i Seine-Saint-Denis) var en fransk kardinal.
Xiong Fengshan
Han representerte Kina under Sommer-OL 1988 i Seoul, der han ble nummer 19 i lettvekt.
Jacques-Davy Duperron
Bakgrunn
Jacques-Davy Duperron ble født som kalvinist; han var sønn av en reformert pastor som for sin tros skyld var flyktet til Normandie fra det sveitsiske kanton Bern. Etter teologiske og humanistiske studier vendte han tilbake til farens hjemsted.
Ved hoffet
Duperron kom som 20-åring til Henrik IIIs hoff der han avsverget (1577 eller 1578) seg denne tro og snart kom i stor gunst hos kongen. Duperron overvar Henrik IV:s omvendelse og forsoning med Roma, og ble innviklet i en heftig polemikk med hugenottene, særskilt med Philippe Duplessis-Mornay.
I 1591 ble han utnevnt til biskop av Évreux, og etterskuddsvis ble han i 1593 presteviet, og enda senere, 27. desember 1595 i Roma, ble han bispeviet av kardinal François de Joyeuse som var erkebiskop av Toulouse; medkonsekratorer var Guillaume d’Avançon som var erkebiskop av Embrun, og Anne d’Escars de Givry som var biskop av Lisieux.
Kardinal
Etter en berømt disputasjon med denne i Fontainebleau i 1600 mottok han kardinalshatten av pave Klemens VIII i 1604. I 1606 ble han erkebiskop av Sens.
Også i diplomatiske beskikkelser ble Duperron benyttet av Henrik IV. Etter kongens død trakk han seg tilbake fra politikken men opptrådte ved stendermøtet i 1614 skarpt mot tredjestandens gallikanske forslag.
Malthinocantharis
Malthinocantharis er en slekt av biller i delgruppen (underfamilien) Silinae i familiegruppen bløtvinger.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sør-Amerika (Brasil).
The Wolf Man
The Wolf Man er en amerikansk skrekkfilm fra 1941 regissert av George Waggner. Filmen handler om en velstående mann som flytter tilbake til sitt hjemsted i Wales. Der blir han angrepet av en ulv som smitter ham med noe som forvandler ham til en varulv. Hovedrollen som "ulvemannen" spilles av Lon Chaney Jr. Andre sentrale roller spilles av Claude Rains, Warren William, Ralph Bellamy, Patric Knowles og Bela Lugosi.
Lon Chaney Jr. gjentok rollen som ulvemannen i fire oppfølgere, der den første er Frankenstein Meets the Wolf Man (1943). Alle oppfølgerne er såkalte crossoverfilmer.
I 2010 kom en nyinnspilling.
Om filmen
The Wolf Man var ikke var den den første varulv-filmen, men var den første som ble en publikumssuksess, og den som fremfor noen banet vei for denne subsjangeren. Allerede i 1935 hadde filmselskapet Universal lansert Werewolf of London, men den ble ingen suksess.
The Wolf Man er en av flere filmfigurer som ble lansert av filmselskapet Universal og som går under betegnelsen Universal Monsters. Disse innbefatter vampyrskikkelsen Dracula, Mumien, Frankenstein-monsteret, Den usynlige mann, Operafantomet og fiskeskapningen i Den sorte lagune.
Filmen har fått såpass mye som 94 % på Rotten Tomatoes.
Henrik H. Svensen
Henrik Hovland Svensen (født 1970) er en norsk geolog og sakprosaforfatter, født og oppvokst i Fredrikstad. Han er forsker ved Institutt for geofag ved Universitetet i Oslo. Han har særlig forsket og formidlet om vulkanisme og fortidens geologiske naturkatastrofer.
Aurland prestegjeld
Aurland prestegjeld var et prestegjeld tilhørende Indre Sogn prosti. Det omfattet sogn i Aurland kommune i Sogn og Fjordane fylke, og hovedkirken var Vangen kirke.
Henrik H. Svensen
Forskning
I en fagartikkel som ble publisert i tidsskriftet Nature i 2004, lanserte Svensen og kollegaer hypotesen om at enkelte av fortidens raske klimaendringer ble utløst av store utslipp av drivhusgasser fra såkalte Store vulkanprovinser. Gassene stammet fra oppvarming av sedimentære bergarter som inneholdt organisk materiale. Hypotesen er i dag mye brukt som forklaringsmodell internasjonalt, inkludert for krisene som fant sted under PETM, perm-trias, trias-jura og toarcian.
Aurland prestegjeld
Aurlands kirkesogn er nå en del av Aurland kirkelige fellesråd, og underlagt Sogn prosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.
Henrik H. Svensen
Forskning
Svensen var i perioden 2003–2013 tilknyttet senteret Geologiske prosessers fysikk, som hadde status som et senter for fremragende forskning (SFF). I 2013 ble han medarbeider ved et nytt SFF-senter, Senter for jordens utvikling og dynamikk, underlagt Institutt for geofag, UiO.
Alnaparkveien (Oslo)
Navnet ble vedtatt i 2001.
Aurland prestegjeld
Historikk
Ryggjar sókn (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Aurland prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden, og besto fra denne tiden av hovedsognet Vangen med Flåm og Undredal annekssogn.
Henrik H. Svensen
Formidling
Hans tredje populærvitenskapelige bok, Stein på Stein: På sporet av den største masseutryddelsen i jordens historie (2018), er en personlige reise gjennom forskningen på masseutryddelser og klimakriser, samt en beretning om hvordan der er å være en ung forsker som forsøker å etablere seg i akademia. I 2020 ga han ut boken Under asfalten: Oslos naturhistorie gjennom to milliarder år på Kagge forlag. Samme år (2020) bidro han til en lærebok i geografi for videregående skole, Kompass, skrevet som en del av Fagfornyelsen og utgitt på Gyldendal forlag.
Alnaparkveien (Oslo)
Bebyggelsen langs veien er næringseiendommer, deriblant et ridesenter.
Nicolás Laprovíttola
Nicolás Laprovíttola (født 31. januar 1990) er en argentinsk basketballspiller.
Henrik H. Svensen
Formidling
Han har holdt en lang rekke foredrag, vært deltaker i radioprogrammet Abels tårn, og var fast spaltist i Morgenbladet i perioden 2012–2019.
Årdal prestegjeld
Årdal prestegjeld var et prestegjeld tilhørende Indre Sogn prosti. Det omfattet sogn i Årdal kommune i Sogn og Fjordane fylke, og hovedkirken var Årdal kirke.
Årdals kirkesogn er nå en del av Årdal kirkelige fellesråd, og underlagt Sogn prosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.
Historikk
Árdalr sókn (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Årdal antas å være lagt under Lærdal i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.
Advokat Hermansen
Peder Gunvald Hermansen (vanligvis kjent som advokat Hermansen) født 6. januar 1910 på Magnor, død 12. juni 1993 i Oslo) var en av Oslos siste byoriginaler.
Årdal prestegjeld
Historikk
Ved kgl.res. av 4. oktober 1862 ble Lærdal prestegjeld delt ved at Årdal sogn ble skilt ut som eget sognekall.
Advokat Hermansen
Hermansen bodde på Bøler øst i Oslo. Han tok juridisk embetseksamen i 1942, og fikk etterhvert egen praksis. Hermansen var opprinnelig gift og hadde to barn, men etter et samlivsbrudd på 1950-tallet meldte han seg ut av det etablerte samfunn. Han var aktiv turner i mange år, og var stolt av å mestre kunsten til han ble omtrent 60 år. Noen av sprellene til advokaten var å turne på T-banen. Det ble saltoer, styrkeprøver og dansetrinn i de røde vognene, til glede eller forargelse for medpassasjerer.
Årdal prestegjeld
Historikk
Fra 1. januar 1970 ble Årdal sogn delt, ved at hovedsognet fikk navnet Nedre Årdal og den øvre delen av Årdal ble skilt ut i det nye Øvre Årdal sogn.
Ved avviklingen bestod Årdal prestegjeld av menighetene i Nedre Årdal og Øvre Årdal.
Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.
Henrik H. Svensen
Priser
I 2015 ble han tildelt formidlingsprisen til Norsk geologisk forening, Toffenprisen. I 2017 ble han tildelt Norges forskningsråds formidlingspris.
Kenya under Samveldelekene 2018
Friidrettsutøveren Elijah Manangoi var nasjonens flaggbærer under åpningen av lekene.
Aurland prestegjeld
Historikk
Urland prestegjeld dannet grunnlaget for Urland formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.
Ved kgl.res. av 13. juli 1855 ble Undredal sogn delt i to ved at Nærøy ble skilt ut som eget kirkesogn.
Ved avviklingen bestod Aurland prestegjeld av menighetene i Vangen, Flåm, Nærøy og Undredal.
Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.
C/2001 Q4 (NEAT)
C/2001 Q4 (NEAT) er en komet med en uvanlig, nesten vinkelrett retrograd bane som bringer den inn i det indre solsystemet på sørsiden av jorden. Den kom fra sitt himmelske opprinnelsessted ved å tilbragte mesteparten av sin tid nær den himmelske sørpolen. Kometen ble oppdaget 24. august 2001 av programmet Near-Earth Asteroid Tracking (NEAT).
I 2004 kunne man se kometen bli gradvis lysere ettersom den nærmet seg sitt perihelion. Den 6. mai 2004 nærmet kometen seg en avstand på bare 0,32 AE fra jorden. Fra tidlig i mai begynte kometen å bevege seg nordover og ble synlig på den nordlige halvkule, hvor den nådde sin kraftigste lysstyrke.
Med en baneeksentrisitet nær perihelion på 1,00069 den 18. mai 2004 som holder en barysentrisk epoke 1. januar 2014 eksentrisitet på 1,00067, kommer denne hyperbolske kometen til å bli utstøtt av solsystemet.
Mohamed Meridja
Mohamed Meridja (født 19. september 1960) er en algerisk judoka.
Han representerte Algerie under Sommer-OL 1988 i Seoul, der han ble nummer 19 i lettvekt.
Nicolás Brussino
Nicolás Brussino (født 2. mars 1993) er en argentinsk basketballspiller.
Han representerte Argentina under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han endte på åttendeplass med det argentinske landslaget. .
Stålmenn
Stålmenn var et norsk rockeband som eksisterte mellom 1994 og 1998. Det var dannet av Ståle Stålmann Kverndokk (hovedvokal og kompgitar) og Pär Basset (vokal og sologitar). Begge skrev tekster og musikk. Siden kom Lars Gudmestad (bass) og John Terje Johnsen (trommer) med. Bandet hadde sin base i Oslo. Debutalbumet «Ingen spøk» ble gitt ut i 1995. Musikken lå i landskapet mellom powerpop og garasjerock med innslag av punk. Et av sporene på albumet, «Sommerfugler i magen», ble en liten hit på radiokanalen NRK P3. Bandet ga senere ut singelen « Sirkelslange» (1997) og EP-en «Nepe» (1998). Etter en del konsertvirksomhet holdt de sin siste konsert sommeren 1998 i Holmestrand under festivalen Bakgårspop. Bandet gjenoppstod med ny besetning i august 2015, da de spilte på arrangementet Bogerudfest i Oslo. Senere har de holdt det gående med Inge Ztøy (bass) og Tor Linckert (trommer) som nye medlemmer. Våren 2019 ble comeback-albumet «Fra undersiden» utgitt sammen med singelen «Uro / Frie tøyler».
Kilder
Tilgang i norske bibliotek:
Ganga Bahadur Dangol
Ganga Bahadur Dangol (født 1962) er en nepalsk judoka.
Han representerte Nepal under Sommer-OL 1988 i Seoul, der han ble nummer 19 i lettvekt.
Isidor Torkar
Isidor Torkar (født 17. august 1960 i Slovenia) er en svensk skuespiller. Han startet sin karriere ved Skånska teatern i Landskrona i 1975 og arbeidet der som amatørskuespiller til 1982, da han ble profesjonell skuespiller.
Møte i Tascosa
Møte i Tascosa er en norsk roman, utgitt som bok nummer 76 i den 83 bind store serien om western-helten og US-marshalen Morgan Kane. Boka ble lansert i 1975, skrevet av forfatteren Kjell Hallbing under pseudonymet Louis Masterson, utgitt på forlaget Bladkompaniet.
Boka kom ut i forlagets pocketserie Stjernebøkene, som Stjerne-bok nr. 575. Den kom som en «Kjempe-Kane» med dobbel pris - ti kroner. Samme året gikk den også som føljetong i forlagets blad Western, fra nummer 3 til 11 1975.
I Møte i Tascosa rir Kane seg fast i kvikksand, mister det meste han eier og må hjelpes ut av uføret. Den unge mannen som redder Kane er William Bonney - i ettertiden og for western-lesere bedre kjent som Billy The Kid. Kvikksandrammet, pengelens, presenteres Kane for Billys gjeng, og får et slags sosialt utgangspunkt for sitt senere liv som «El Gringo», bandemedlem og fredløs...
Handlingen i Møte i Tascosa er lagt til Texas, til byen Tascosa og de meksikanske og amerikanske farmerne i omegnen. På prærien blusser konflikten opp. Etter åpenbar selvtekt, brutal voldtekt og drap på en meksikansk jente utvikler det seg til et blodig oppgjør, der hevner hevner hevner - og unge Kane må gripe inn.
Mottagelsen av boka
Kane-serien var de første årene etter at den startet i 1966 blitt utgitt i nokså normale pocket-opplag på 12-16000, men fra 1969 hadde forlaget merket en økende interesse. Forleggeren Finn Arnesen beskriver utviklingen etter det som «rakettferden mot kjempeopplagene». Nå trykte man 80,000.
Seriens popularitet gjorde at Møte i Tascosa likevel snart måtte trykkes på nytt. Mens den fortsatt ble utgitt i Bladkompaniets opprinnelige pocket-serie kom boka i minst to opplag.
Boka kom i 1977 i Danmark på Winther som en «Special Kane»-bok som  Møde i Tascosa. I 1979 kom den i Island som Þeir hittust á heljarslóð. I 1981 kom den i Finland på Otava som Kohtaaminen Tascosassa.
Senere utgivelser
Da Bladkompaniet i 1991 ga ut serien på nytt besluttet de å publisere bøkene i kronologisk rekkefølge, der man begynte med Kanes fødsel og sluttet med Den siste jakten. Nå havnet Møte i Tascosa i det fjerde bindet. Da Bladkompaniet/Schibstedforlagene i årene 2002–2008 gjenutga bøkene i dobbelt-pocket kom Møte i Tascosa i 2002 som bok 6, tykk nok til å fylle et bind alene.
Etter at Aller forlag i 2008 tok over rettighetene kom bøkene fra 2009 enkeltvis, fortsatt i kronologisk rekkefølge, men med noen justeringer. Nå kom Møte i Tascosa i 2010 som bok nr. 5 i serien, en utgivelse som i 2011 ble lansert som lydbok av Norsk lyd- og blindeskriftbibliotek, innlest av Jan Olav Simonsen.
Plasseringen som bok 5 i serien er ført videre i senere utgivelser, som i Cappelen Damms lydbokversjon fra 2019, lest inn av Torgeir Reiten, og deres bokversjon fra 2022.
Inanda
Inanda er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae).
Levevis
Larvene lever i jorda av røtter, utviklingen kan gjerne ta 2-3 år. De voksne billene besøker gjerne blomster, men aktivitetsperioden er kort.
Jul på Månetoppen
Jul på Månetoppen er en norsk adventskalender for barn produsert av NRK, som ble vist på NRK i 2002. Idé og manus var ved Gudny Ingebjørg Hagen. Jul på Månetoppen var oppfølgeren til Jul i Blåfjell og Amalies jul. Den handlet i utgangspunktet om både blånissene og rødnissene. Torunn Calmeyer Ringen førte regi.
Den ble vist i reprise i 2005, 2010 og 2014.
Stykket ble også satt opp som hørespill i NRK i 2005 og i sceneversjon på Hålogaland Teater i 2007.
Handling
Rødnissene og blånissene krangler om hvem som egentlig eier Månetoppen. I høst plukket rødnissene alle blåbærene på Månetoppen, dermed har ikke blånissene blåbær til å lage «Den blå timen», som de må lage hver dag i desember, og heller ikke Julenatthimmelen. Sammen må de derfor finne ut hvem som egentlig har rett til Månetoppen.
Transatlantic Demos
Transatlantic Demos er et samlealbum av Neal Morse, utgitt i 2003. Albumet består av en samling demoer av Morse som senere ble bearbeidet av Morse, Mike Portnoy, Roine Stolt og Pete Trewavas og utgitt på Transatlantics to første album SMPT:e og Bridge Across Forever. Etter et forslag fra Portnoy, samlet Neal Morse sammen en CD med demoer og låtsnutter han hadde spilt inn, som en dokumentasjon på hvordan flere av supergruppens låter startet sitt «liv».
Sporliste
All tekst og musikk av Neal Morse.
Alundamveien (Oslo)
Alundamveien (29-81, 32-56B) er en vei på Ammerud i bydel Grorud i Oslo. Den går vestover fra Ammerudveien vis-à-vis Ammerudgrenda og ender som blindvei nær Alnsjøens østbredd.
Veien har for det meste småhusbebyggelse, men i nr. 34-36 er en åtteetasjers blokk i Ammerudkollen borettslag (OBOS).
Terje Formoes diskografi
Terje Formoes diskografi er en oversikt over Terje Formoes plateutgivelser fra 1972.
Barentsjazz
Barentsjazz (også kjent som Tromsø Internasjonale Jazzfestival) er en årlig jazzfestival som arrangeres i Tromsø.
Alunsjøveien (Oslo)
Alunsjøveien (33-69, 24-62) er en vei på Ammerud i bydel Grorud i Oslo. Den går som blindvei vestover fra Parkenga.
Barentsjazz
Festivalen ble stiftet av Eirik Bræin Gikling i 2006. Festivalsjef har siden 2011 vært Ola Asdahl Rokkones.
Alunsjøveien (Oslo)
Veien fikk navn i 1935 etter Alnsjøen.
Barentsjazz
Blant kjente artister som har deltatt på Barentsjazz kan nevnes Beady Belle, Ragnhild Furebotten, Geir Lysne og Dave Weckl.
Marcos Delía
Marcos Delía (født 8. april 1992) er en argentinsk basketballspiller.
Han representerte Argentina i Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han endte på åttendeplass med det argentinske landslaget. .
Park Jeong-hui (judoka)
Park Jeong-hui (født 3. oktober 1966) er en sørkoreansk judoka.
Han representerte Sør-Korea under Sommer-OL 1988 i Seoul, der han ble nummer 19 i lettvekt.
Sigismund Freyer
Sigismund Freyer (født 22. januar 1881, død ukjent) var en tysk rytter som deltok under OL 1912 i Stockholm. Freyer vant en olympisk bronsemedalje under sommer-OL 1912 i Stockholm. Han var med på det tyske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen i sprangridning bak Sverige og Frankrike. Bronsevinnerne var Freyer på hesten «Ultimus», Wilhelm von Hohenau på «Pretty Girl», Ernst Deloch på «Hubertus» og Prins Friedrich Karl av Preussen på hesten «Gibson Boy».
Bunseo av Baekje
Bunseo av Baekje (født ?, død 304) var 10. konge i det koreanske kongedømmet Baekje. Han var eldste sønn av kong Chaekgye. Han fortsatte krigen mot det kinesiske Lelang-kommanderiet som drepte hans far.
Nosoglobulus
Nosoglobulus er en slekt av biller.
Bunseo av Baekje
I 304 erobret han den vestlige delen av Lelang. Ifølge Samguk Sagi sendte kommanderiets guvernør en drapsmann som lyktes i å forgifte Bunseo.
Nosoglobulus
Utseende
Små (2-2,5 millimeter), avlangt-ovale, noe hvelvede, blankt svarte biller. Antennene er nokså korte og klubbeformede, beina ganske korte.
Bunseo av Baekje
Som en følge av Bunseos død, ble en etterfølger av den åttende kongen, Goi, som var en rivaliserende kongelinje til den som nedstammet fra den femte kongen, Chogo kronet. Gois kongelinje vendte tilbake for en kort stund, da Bunseos sønn Gye ble Baekjes tolvte konge i 344.
Nosoglobulus
Levevis
Nosodendridene er skogsinsekter. De voksne billene kan finnes, ofte tallrikt, på blomster eller ved utflytende sevje på gamle løvtrær. Larvene lever under barken på døde trær, der de voksne også kan finnes. Disse artene lever i høytliggende områder og er funnet 1600-2500 meter over havet.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Asia (Nepal, Kina, Laos).
Det nasjonale skytesenteret i Frankrike
Det nasjonale skytesenteret i Frankrike (fransk: Centre national de tir sportif, CNTS) er en skytebane i Châteauroux. Byggingen startet 31. mars 2016. 2017 IPSC Handgun World Shoot var det første store arrangementet på banen. I 2018 ble siste del av baneanlegget fullført, og 2018 IPSC Shotgun World Shoot ble avholdt på banen samme år.
Institut du cerveau et de la moelle épinière
Institut du cerveau et de la moelle épinière er en fransk privat stiftelse som egner seg til forskning i på hjerne og nevrologiske eller psykiatriske sykdommer, blant annet Alzheimers, Parkinson, dystoni, epilepsi, multippel sklerose, hjerneslag, kreft, demens, depresjon, tvangslidelser og autisme, så vel som på marg spinal som paraplegia og quadriplegia.
Det ble grunnlagt 24. september 2010 på stedet til sykehuset Pitié-Salpêtrière, og samler 600 forskere, ingeniører og teknikere.
Stiftende medlemmer
ICM samler personligheter fra alle samfunnslag, blant andre medisin, sport, handel og film, og som har stilt sine ulike kompetanseområder til tjeneste for stiftelsen: Gérard Saillant (President for ICM), Yves Agid (Scientific Director), Olivier Lyon-Caen, Luc Besson, Louis Camilleri, Jean Glavany, Maurice Lévy, Jean-Pierre Martel, Max Mosley, Lindsay Owen-Jones, Michael Schumacher, Jean Todt, David de Rothschild og Serge Weinberg.
ICM-sponsorene er Jean Reno og Michelle Yeoh.
iPEPS inkubator
ICM er vertskap for en forretningsinkubator. Fra desember 2019 har mer enn 27 selskaper vært innlosjert i denne inkubatoren.
Glaube und Schönheit
BDM-Werk Glaube und Schönheit («Ungjenteforbundets selskap for tro og skjønnhet») var en ungdomsorganisasjon for unge kvinner i det nasjonalsosialistiske Tyskland. Virksomheten ble opprettet i 1938 som et mellomledd mellom arbeidet i Bund Deutscher Mädel (BDM, Hitlerjugends jenteorganisasjon) og NS-Frauenschaft (det tyske nazistpartiet NSDAPs kvinneorganisasjon). Medlemskap var frivillig og åpent for jenter fra 18 til 21 år. Organisatorisk var Glaube und Schönheit underlagt BDM.
Rønvikfjellet
Rønvikfjellet er fjellryggen øst for bydelen Rønvika i Bodø. Selve Rønvikfjellet er kun området rundt Turisthytta, men ofte blir Pollfjellet og Keiservarden regnet med. Fjellet er et av Bodøs mest populære turmål, og mye av fjellet er dekt av stier.
Fjodor Bajkov
Fjodor Isakovitsj Bajkov (russisk: Фёдор Исакович Байков, født 1612, død 1663) var den første russiske diplomaten som ble sendt til Kina, i 1658.
I 1654 sendte Tsar Aleksej Bajkov til Shunzhi-keiseren for å forhandle en handelstraktat mellom Moskva og Beijing.
På denne tiden hadde det mandsjuriske Qing-dynastiet nettopp blitt etablert, og russerne hadde akkurat nådd Amurelven nordifra. Bajkov ble bedt av kineserne å møte opp foran keiseren.
Før han dro fra Tobolsk, sendte han Setkul Ablin foran han som budbringer. Ablin nådde Beijing i 1655, solgte handelssakene sine og reiste tilbake i 1656, og møtte ikke Bajkov på tilbakeveien.
Etter et langt opphold i Tobolsk dro Bajkov til Kina i enten Juni eller i høsten 1654. Han dro langs Irtysjelven over Dzungaria og Gobiørkenen. I 1655 nådde han Kalgan og Den kinesiske mur. Her ble han stoppet av kineserne som ikke visste hvem han var, siden de trodde at budbringeren Ablin var den ekte ambassadøren. Men 3. mars 1656 fikk de tillatelse til å møte keiseren i Den forbudte by.
Han nektet å gjøre kowtow ved byporten, men ble sluppet inn likevel. Han insisterte på at hans presanger og folk skulle bli presentert foran keiseren, men ble ikke tatt imot. Etter flere måneders isolasjon, ble han kastet ut av Beijing og nådde Moskva etter et års reise.
Matylda Kowal
Matylda Kowal (født 11. januar 1989) er en polsk friidrettsutøver som konkurrerer i hinderløp. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble utslått i de innledende rundene på 3000 meter hinder.
Gabriel Deck
Gabriel Deck (født 8. februar 1995) er en argentinsk basketballspiller.
Han representerte Argentina under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han endte på åttendeplass med det argentinske landslaget. .
Degarfolkene
Degarfolkene, også kjent under den franske betegnelsen montagnard er en samlebetegnelse på urfolkene i det sentrale høylandet i Vietnam. Disse utgjør over 30 ulike follkegrupper. Betegnelsen montagnard betyr «fjellfolkene» og er en arv fra den franske kolonitiden. På vietnamesisk er de kjent ved betegnelsen Người Thượng («folk fra høylandet»), som også kan bli benyttet for andre minoriteter, eller Người dân tộc thiểu số («minoritetsfolkene»). Tidligere kunne de bli referert til ved den nedsettende betegnelsen mọi.
I 1962 ble degar-befolkningen i det sentrale høylandet anslått til å være opp til en million. I dag er den samlede befolkningen i regionen over fire millioner, hvorav en million degar. Av de rundt 30 folkegruppene som regnes blant degar i det sentrale høylandet, er det seks distinkte etnisk grupper som snakker språk som hovedsakelig stammer fra språkfamiliene Malayopolynesisk, Tai og Mon–khmer. De viktigste gruppene, etter befolkningsstørrelse, er Jarai, Rade, Bahnar, Koho, Mnong og Stieng.
Domenico Fontana (arkitekt)
Domenico Fontana (født 1543 i Melide, død 28. juni 1607 i Napoli) var en italiensk arkitekt, maler, billedhugger og ingeniør i senrenessansen og ungbarokken.
Liv og virke
Han var bror til Giovanni Fontana.
Fontana kom til Roma i 1563 for å studere arkitektur, mens Michelangelo fortsatt var i virksomhet der, der han virket frem til 1592.
I 1576 bygde han på oppdrag av kardinal Alessandro Sforza di Santa Fiora Villa Sforzesca i Castell’Azzara. Han vandt kardinal Montaltos tillit (den senere pave Sixtus V). I 1584 fikk han i oppdrag å bygge Cappella del Presepio i Santa Maria Maggiore. For Montalto bygget han Palazzo Montalto.
Fontana ble pave Sixtus Vs (1585-1590) sjefsarkitekt. Han organiserte flyttingen og nyoppstillingen av Vatikanobelisken som nå står midt på Petersplassen. Gjenreisningen av obelisken hadde fått Michelangelo til å vegre seg, men pave Sixtus V var bestemt på å reise den foran St. Peterskirken, selv om kirkeskipet var ennå ikke bygget, og fikk en replikk i tre reist på stedet bare måneder etter at han ble valgt. Det ble gitt flere forslag på hvordan obelisken kunne reises, men Fontana, da Giacomo Della Portas assistent ved konstruksjonen av byggingen av den nye Peterskirken, presenterte for paven en liten modellkran i tre og en liten modellobelisk i bly som paven selv var i stand til å reise ved å skru på et lite hjul med en finger. Fontana fikk derfor prosjektet som følge av sin anskuelige demonstrasjon. Obelisken, som hadde vært delvis nedgravd de siste århundrer slik at bae drøyt halvparten raget opp over bakkenivå, ble utgravd og mellom den 30. april og 17. mai 1586.
Fontana beskriver hele prosessen i sin bok Della transportatione dell' obelisco Vaticano e delle fabriche di Sisto V (Roma, 1590). Den ble med dette den første obelisken i moderne tid som ble oppstilt i Roma. Fontana måtte først legge ned obelisken (byggingen av den nye Peterskirken tillot ikke at den kunne stå der den så langt hadde stått). Så ble den lagt på tromler og transportert til sitt nye sted og oppstilt der. Vekten var på over 200 tonn, og det trengtes 150 hester, 900 mann og 47 kabelrep.
Tabula Traiana
Tabula Traiana (Trajantavlen) er en marmortavle montert inn i berget ved Jernporten, et fjellpass på grensen mellom Serbia og Romania som Donau renner gjennom. Tavlen er viet til keiser Trajan og finnes idag ved foten av Alscherfjellet i nærheten av det serbiske stedet Golo Brdo vest for Kladovo i nasjonalparken Đerdap.
Domenico Fontana (arkitekt)
Liv og virke
Paven hadde beordret at det skulle være totalt taleforbud under arbeidet, for at ingen skulle miste konsentrasjonen. Men da en tidligere sjømann så at kablene var i ferd med å bli overopphetet ropte han «Vann på tauene!» Ved å driste seg til å bryte en direkte ordre fra paven reddet han obelisken, ettersom tauene ellers ville røket. Paven lot ham få velge et privilegium, og mannen ba om at hans familiegård måtte få levere palmegrener til feiringen av Palmesøndag i Peterskirken, noe som ble innvilget så lenge gården var i denne familiens eie.