cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bue (musikk)
Buer brukes blant annet for å angi at to eller flere noter skal bindes sammen til en samlet verdi (bindebue); at de noter som er bundet sammen, skal utføres legato (legatobue); på hvilken måte notene skal betones (betoningsbue); rekkevidden av en musikalsk setning (fraseringsbue); at flere toner skal synges på en stavelse (sløyfebue).
En bue kan utvides over mange toner, noen ganger omfatte flere takter. I ekstreme tilfeller er komponister kjent for å skrive utsagn som er nesten umulig å oppnå; i så fall ønsker komponisten å understreke at tonene skal framføres med så mye legato som mulig.
The Living End
The Living End kan referere til:
Wilhelm Filchner
Wilhelm Filchner (født 13. september 1877, død 7. mai 1957 i Zürich i Sveits), var en tysk oppdager.
21 år gammel deltok han i sin første ekspedisjon til Russland. To år senere reiste han alene på hesteryggen gjennom Pamir-fjellene. 1903–1905 ledet han en ekspedisjon gjennom Tibet.
Filchner vendte aldri tilbake til Antarktis, men dro flere ganger gjennom Nepal og Tibet.
Under første verdenskrig ble Filchner, som hadde opprettet et tysk pressekontor i Norge, avslørt som spionleder og måtte rømme landet. Han var medlem av Det tyske selskap for rasehygiene.
Under andre verdenskrig satt han internert i India. Senere bodde han i Pune i Maharashtra i India.
Breområdet Filchnerfonna på Spitsbergen, Svalbard har fått sitt navn etter ham.
Erik Langedal
Erik Langedal (født 27. januar 1929, død 5. august 2022 ) var en norsk fotballspiller som var en Raufoss ILs profiler på 1950- og 1960-tallet. Han deltok på en B-landskamp og en gang reserve, samt en prøvelandskamp. Han var med på pressens lag som slo A-landslaget 7-1 i 1959. Han scoret ett mål. Han var Raufoss' storscorer på 1950-tallet. Han ble nummer tre blant de mestscorende i hovedserien i sesongen 1958/59.
Langedal var også en god tekniker med et fint blikk for spillet. Hodeballer var hans spesialitet og han var treffsikker i heddingene sine. La opp etter opprykket til Eliteserien i 1963.
Langedal var utdannet lærer. Han hadde sin yrkeskarriere på Raufoss Skole og ble senere rektor ved Raufoss barneskole. Hans svigerfar var Sigmund Kildal (1905-1986), sønn av mangeårig ordfører i V. Toten kommune Severin Olsen (1875-1952), som hadde samlet lokalhistorie og drevet med slektsgransking på hobbybasis gjennom mange år. Dette materialet brukte Langedal som utgangspunkt i sin bok om Raufoss Fra ødegård til industrisamfunn - Raufoss før 1905. Etter denne bokutgivelsen fikk han V. Toten Kommunes Kulturpris. Han har også skrevet flere historiske artikler som er relatert til Raufoss.
Erik Langedal hadde tre sønner; Ola, Sjur og Elling Langedal. Erik var selv deres rektor og det hendte at sønnene måtte hjelpe til om sommeren med forberedelsene til skoleåret. Erik var gift med Vigdis født Kildal (1940).
Topographisk Journal
Topographisk Journal for Norge var et tidsskrift som utkom i perioden 1792–1808, og som publiserte en rekke av de skrifter som regnes til opplysningstidens topografiske litteratur i Norge.
Tidsskriftets redaktør var Jacob Rosted, rektor ved Oslo katedralskole og en av stifterne av Selskabet for Norges Vel. I tidsskriftets første nummer ble det lansert et skjema for disposisjon av en allsidig beskrivelse av et prestegjeld: geografisk-historisk, fysisk, økonomisk og politisk, med flere definerte underemne.
Bladet ble fra 1811 fortsatt som Historisk-topografiske Samlinger, utgitt av Selskabet for Norges Vel, og senere som samme selskaps tidsskrift Budstikken, inntil 1834.
Nosepass
Nosepass er en oppdikta figur i serien Pokémon, som eies av Nintendo. Nosepass er en Pokémon av typen stein. Den blei først introdusert i 3. generasjon. I 4. generasjon fikk den en utvikling, Probopass.
Nosepass kan se ut som en grå stein. Den har to bein, og to armer. Den har også to øyne. Dens kanskje viktigste kjennetegn er den røde nesa. Denne er magnetisk, og peker alltid mot nord, noe som fører til at reisende sjekker Nosepass for å finne ut hvilken retning de skal gå. To Nosepasser som møter hverandre vil aldri kunne snu seg mot hverandre, på grunn av at de magnetiske nesene frastøter hverandre. Om vinteren er nesa kraftigere magnetisk enn om sommeren. Hvis en Nosepass er i fare vil den skru opp styrken på magnetismen for å tiltrekke seg jern. Det er nesa den bruker til å skaffe seg næring også; Den lever av det nesa tiltrekker seg. Tidligere trudde man Nosepass var heilt urørlig, men man har funnet ut at den beveger seg om lag én centimeter i året.
Myrtefamilien
Myrtefamilien (Myrtaceae) er en plantefamilie i ordenen Myrtales. Den omfatter mellom 3000 og 5000 arter fordelt på 130-150 planteslekter. Artene finnes stort sett i Australia og Amerika. Arten Eucalyptus regnans kan bli mer enn 100 meter høy og regnes av mange som verdens høyeste blomsterplante.
Schloss Köpenick
Schloss Köpenick er et slott i barokkstil i bydelen Treptow-Köpenick i Berlin.
Beliggenhet
Slottet ligger på en øy i elven Dahme hvor denne munner ut i Spree. Øya er forbundet med en bro til fastlandet.
Tidlig historie
Den senere slottsøya var allerede meget tidlig befolket og er ved siden av Spandau og Cölln et av de tidligste bosetningsområdene i dagens Berlin. Her befant det seg slaviske festningsanlegg og en slavisk borg ble bygget i det 8. eller 9. århundre. Flere andre bygninger lå på øya, bl.a. en kastellborg fra senmiddelalderen.
Renessanse-jaktslott
Etter ødeleggelsen av den gamle borgen, oppførte kurfyrst Joachim II av Brandenburg i 1558 et jaktslott i renessansestil. Det bestod av to hovedfløyer og to forsvarsmurer. Arbeidet ble ledet av arkitekten Wilhelm Zacharias.
Etter Joachims død (1571) brukte kong Gustav II Adolf av Sverige slottet under tredveårskrigen.
Barokkslott
Slottet ble utvidet fra 1677 for Fredrik III av Brandenburg, den senere prøyssiske konge Fredrik I. Den hollandskfødte arkitekten Rutger van Langervelt stod for arbeidet. Den nordlige paviljongen ble oppført mellom 1679 og 1682. Arkitekten Johann Arnold Nering etterfulgte Langervelt 1684 og oppførte bl.a. næringsfløyen og den protestantiske slottskirken (innviet 6. januar 1685), samt hoffporten (1682). Fredrik bodde i slottet sammen med sin hustru Elisabeth Henriette av Hessen-Kassel, som hadde tatt initiativet til å få bygget slottskirken.
I de følgende årene planla man en utvidelse med en tredje fløy. Den nordlige paviljongen ble bygget om og en sydlig paviljong ble oppført. Slottet fikk dermed sin nåværende form og stod ferdig i 1690.
De to porthusene ble bygget 1804–1806.
I 1938 foretok Wilhelm Unverzagt en arkeologisk undersøkelse av slottet, og avdekket dets opprinnelige fundamenter.
Slottet ble under og etter krigen brukt for kunstutstillinger og ble museum i 1963. I 1994 begynte omfattende restaueringsarbeider, som ble ferdigstilt i 2004. Schloss Köpenick disponeres idag av Kunstgewerbemuseum (Berlin kunstindustrimuseum). En rekke uvurderlige skatter tilhørerende Stiftung Preußischer Kulturbesitz stilles ut på slottet.
I den østlige hovedbygningen og i nærheten av kirken er det en restaurant.
Barokkhave
Omkring 1690 ble det anlagt en barokkhave sør for slottet.
Landskapspark
Slottsparken ble i liten grad vedlikeholdt og grodde stadig til etter hertuginne Henriette Marie av Württemberg-Tecks død i 1782. Fra 1804 ble den barokke slottshaven omskapt til landskapspark av riksgreve Friedrich Wilhelm Karl von Schmettau. Etter grevens død gikk parken tilbake til kronen og grodde til igjen.
Mellom 1963–1964 ble parken nyanlagt. I sommermånedene benyttes den ofte til konserter og andre arrangementer.
Torvald Fiskå
Bakgrunn
Fiskå vokste opp på Fiskå i Strand i Rogaland. Foreldre var Taletta Gjerde og Johan Fiskå. Etter konfirmasjonen gikk han en vinter på framhaldsskole i Strand, deretter en vinter på Utgarden fylkesskole, og til sist underoffisersskolen i Kristiansand. I 1931 ble han gift med Johanna Grødem fra Strand. Sammen hadde de fire barn.
Andre verdenskrig
Ved krigsutbruddet i 1940 var han bonde, men også vernepliktig løytnant. Han deltok på norsk side i kampene ved i Gloppedalen og Dirdal, som sjef for en bombekasteravdeling. Da kampene var over satt han fanget i omtrent to uker. Vel hjemme igjen fikk han arbeid på Stålverket på Jørpeland.
Med sin offisersutdanning var han en naturlig medarbeider når de lokale motstandsgruppene skulle organiseres i Distrikt 19 (Strand) i Milorg. Han var tidlig interessert i å få tak i de militære mannskapsrullene for Strand og Ryfylke, som var lagret i Somaleiren i Sandnes. En lokal kontakt i Stavanger gjennomførte et innbrudd og sikret seg mannskapsrullene. Med utgangspunkt i disse kunne Fiskå sette opp en militær plan for styrker som ville være mulig å mobilisere i Strand.
Fiskå fikk hjelp av Harald Brekke, som gjennomførte arbeidet med å etablere lister for området rundt Jørpeland. Håkon Barkve i Bjørheimsbygd satte opp lister for midtre Strand, mens Torvald Alsvik hadde oppgaven for nordre Strand. Organiseringen var satt opp troppevis, med utvalgte skarpskyttere. Fagfolk var ført opp, slik at en visste hvem som kunne gjennomføre elektrikerarbeid, sprengning, sjåføroppgaver osv. Sammen med annen type etterretningsinformasjon inngikk mannskapslistene i en større rapport som ble smuglet ut til styresmaktene i London høsten 1942.
Konsentrasjonsleir
I løpet av høsten 1942 ble en rekke av deltakerne i Milorg i Strand arrestert av Gestapo. Fiskå ble arrestert 29. november 1942. Han satt fengslet i Stavanger og på Grini før han ble sendt i tysk konsentrasjonsleir. Han døde i Natzweiler 23. januar 1944.
Terminator Salvation
Terminator Salvation er en amerikansk science fiction-film fra 2009 og den fjerde i Terminator-serien. Filmen er regissert av McG med Christian Bale som motstandsbevegelsens leder John Connor og Sam Worthington som kyborgen Marcus Wright i hovedrollene. Anton Yelchin spiller Kyle Reese.
Sammendrag
I 2003 kommer Dr. Serena Kogan fra bedriften Cyberdyne Systems for å overbevise Marcus Wright, som sitter i fengsel og venter på dødsstraff, til å signere kroppen hans over til medisinsk forskning etter hans henrettelse. En stund senere aktiveres det automatiserte Skynet-systemet og den oppnår selvbevissthet. Systemet oppfatter mennesker som en trussel mot systemets eksistens, og den starter derfor en atomkrig for å utrydde hele menneskeheten. I 2018 leder John Connor et angrep mot en Skynet-base, hvor han oppdager menneskelige fanger og en ny type Terminator-robot, T-800. John overlever en eksplosjon ved basen, og hele basen ser ut til å bli ødelagt. Etter at John går sin vei dukker Marcus Wright opp fra alle vrakrestene ved basen, og han begynner å gå i retning Los Angeles.
John vender tilbake til sitt hovedkvarter ombord på en atomubåt, hvor han blir informert av general Hugh Ashdown om at de har oppdaget et skjult signal som inneholder en kode som de tror kan stoppe Skynet sine maskiner for godt. De planlegger derfor en offensiv mot Skynet sitt hovedkvarter i San Francisco. De oppdager også en liste med navn som Skynet planlegger å drepe. John får vite at han står som nummer to på denne listen, rett etter Kyle Reese. Motstandslederne er ikke klar over Kyles viktighet, men John vet at Kyle Reese i fremtiden kommer til å reise tilbake i tid og bli Johns far (som sett i filmen The Terminator) og John innser at Skynet også har oppdaget denne sammenhengen.
I Los Angeles oppdager Kyle et stumt barn som heter Star under en trefning mot Skynets maskiner. Men Kyle og Star blir bortført, og tatt i fange av Skynet. Samtidig lokaliserer Marcus Wright den ned-skutte piloten Blair Williams. De finner veien til Johns base. Motstandskjemperne som slåss mot Skynet oppdager at Marcus faktisk er en cyborg, med et mekanisk skjelett og en delvis kunstig hjernebark. Selv om Marcus mener at han er ett vanlig menneske, tror John og hans kone Kate at Marcus har blitt sendt for å henrette John. De ønsker å ødelegge Marcus, men Blair hjelper Marcus å komme seg unna. John ber general Ashdown om å utsette deres offensiv slik at de kan legge en plan for å hjelpe ut alle menneskene som Skynet holder fanget. Men Ashdown nekter, og fjerner John fra hans tidligere kommando.
Resten av motstandsbevegelsen nekter imidlertid å følge Ashdowns ordre, og de venter i stedet på signalet fra John. Marcus kommer seg inn på basen for å deaktivere et forsvarssystem, slik at John også kan infiltrere området og løslate menneskelige fanger. Marcus får vite av Skynet at han ble utnyttet av Skynet for å lokke John til området. Når motstandsbevegelsen setter i gang deres planlagte operasjon, kommer John til å bli drept og Skynet sitt mål vil dermed bli oppnådd. Det hemmelige signalet som motstanden mottok tidligere blir avslørt å egentlig komme fra Skynet, og Skynet planlegger å bruke dette signalet for å spore opp og ødelegge basen til motstandslederne. Marcus river ut maskinvare fra kroppen hans som knytter ham til Skynet, og han forsøker å hjelpe John å kjempe mot den nye T-800 Model-101 ​​Terminator.
Delaware
Delstaten fikk navn etter Delawarebukten og Delawareelven som ble oppkalt etter Thomas West, 3. baron De La Warr (1577–1618).
Selv om Delaware kom på 45.-plass blant de amerikanske delstatene med hensyn til antall innbyggere i 2005, er den med hensyn til folketetthet på syvendeplass. Folketettheten er på over 320 flere mennesker per kvadrat-mile enn det nasjonale gjennomsnittet. Dermed slår Delaware andre delstater som Florida, California og Texas.
Delstatens kallenavn
«The First State» («Den første delstaten»)
«The Diamond State»(«Diamantdelstaten»)
«Blue Hen State» («Den blå hønens delstat»)
«Small Wonder» («Det lille mirakelet»)
Geografi
Delaware er for det meste ganske flatt og høyeste punkt er 137 meter over havet.
Politikk
Den historiske oversikten (til høyre) viser at demokratene har tydelig holdepunkt i Delaware. Totalt har demokratene vunnet 8 av 13 valg siden 1960, mens republikanerne har vunnet 5. Ved valget i 2008 stemte 62.63 % av befolkningen for demokratene, dette er den høyeste valgsummen delstaten noen gang har gitt til et parti.
Fylker
Delstaten har kun tre fylker («counties»), færre enn noen annen delstat:
Befolkning
Innbyggertallet var i 2005 897,934, noe som gjør Delaware til den 6. minst folkerike delstaten. Befolkningsveksten har imidlertid vært noe over gjennomsnittet for hele USA.
Byer og tettsteder
Wilmington er delstatens største by, og dens økonomiske sentrum. Byen ligger innen pendleavstand til Philadelphia og Baltimore. Alle regionene i Delaware opplever en utrolig vekst, ledet av Dover og badesteder som utvikler seg hurtig.
De ti rikeste stedene i Delaware
Oversikten er beregnet på gjennomsnittlig inntekt til innbyggeren som bor på stedene som er nevnt under. Inntekten er oppgitt i amerikanske dollar.
Historie
Før europeerne bosatte seg i Delaware, var området befolket av forskjellige indianerstammer, blant annet delaware- og susquehanna-stammene.
De første europeiske bosetterne i Delaware var hollendere som slo seg ned i 1631, men de omkom etter voldelige sammenstøt med de innfødte. I 1638 gikk svenske og hollandske bosettere sammen om å slå seg ned igjen, og et nytt fort ble bygget i 1651 ved det som nå er New Castle. Hollenderne ble kastet ut av engelskmennene i 1664. Nya Sverige var navnet på den svenske kolonien her.
Delaware var den første delstaten som skrev under på den amerikanske grunnloven, og kan derfor smykke seg med tittelen «First State». Slaveri var tillatt i Delaware, men delstatsforsamlingen besluttet i 1861 ved den amerikanske borgerkrigens utbrudd å bli i unionen og forbli lojal mot nordstatene. Delaware nektet likevel å ratifisere grunnlovsendringen som forbød slaveri, og dette ble først avskaffet i 1865 da loven ble ratifisert av 3/4 av de andre statene.
Økonomi
Delawares økonomi er variert. I landbruk er fjærkreindustrien, sojabønner, storfeindustri og korn viktig. I sekundærnæringen er kjemikalie-, medisin-, og bilindustrien de største arbeidsgiverne. Flere banker er også viktige i Delaware. Farmasøytisk industri i USA har sitt kjerneområde i Maryland og Delaware, rundt storbyene Baltimore og Washington, DC.
Over 50% of de børsnoterte selskapene i USA er offisielt registrert i Delaware. Årsaken til dette er at Delaware har en selskapslovgivning som er svært fordelaktig for bedriftene. Som en følge av det høye antallet selskaper som er underlagt Delawares jurisdiksjon er selskapsretten svært utviklet i denne delstaten, noe som gjør at den ofte er mer forutsigbar enn i andre delstater.
Delaware har fremdeles under en million innbyggere, men over en million registrerte aksjeselskaper. I tillegg er det registrert mange personlige selskaper med begrenset ansvar, LLC (limited liability corporation). Hvor mange det finnes av disse i Delaware, er vanskelig å finne ut, og hvem som eier dem, er umulig å finne ut, siden det ikke er noe generelt krav i USA om å oppgi den reelle eieren av et selskap, ikke engang til myndighetene. Dermed finnes det heller ikke noe offentlig aksjonærregister. I mars 2019 skrev Global Financial Integrity at «mer personlig informasjon kreves for å få lånekort på et bibliotek enn for å opprette en juridisk enhet som kan brukes til skatteunndragelser, hvitvasking, svindel og korrupsjon».
Kilde: The World Almanac 2008, side 45 og 555-587.
Politikk
Med et lavt innbyggertall har Delaware kun en plass i Representantenes hus tillegg til de to plassene i Senatet. Alle tre besettes av demokrater.
Delstatsforsamlingen er todelt. Senatet har 21 medlemmer. Representantenes hus har 41 medlemmer.
Christ Johnson-prisen
Christ Johnson-prisen, er en svensk musikkpris innstiftet i 1958. Prisen gis til komponister og er inndelt i to klasser, det 'store' og den 'lille' prisen. En prisnemnd ved Kungliga Musikaliska Akademien peker ut prisvinnerne, vanligvis innen klassisk musikk. Prisene deles ut av kong Carl XVI Gustaf på akademiens høytidsdag.
Arês
Arês er en kommune i delstaten Rio Grande do Norte i nordøstregionen av Brasil.
Salgstrofeer i musikkbransjen i Norge i 1998
Oversikt over musikkalbum og singler som solgte til platina eller gull i Norge i 1998.
Sildenafil
Sildenafil, markedsført under produktnavnet Viagra, Revatio og andre generiske navn, er et legemiddel mot mannlig erektil dysfunksjon og pulmonal hypertensjon, utviklet av det farmasøytiske selskapet Pfizer. Viagra-tabletter er blå med «Pfizer»-logo på den ene siden, og «VGR (x)xx» (hvor xx er enten 25, 50 eller 100 avhengig av tablettens milligramdose) på den andre siden.
Viagra som fenomen
Viagra var det første legemidlet i sitt slag, og takket være tung markedsføring og stor interesse i mediene og i samfunnet forøvrig, ble merkevaren raskt kjent. All oppmerksomheten rundt Viagra, gjorde at også Pfizer ble kjent. Aksjekursen doblet seg ved lanseringen.
Pfizer bruker blant annet kjendiser, som f.eks fotballegenden Pelé og den tidligere presidentkandidaten i USA, Bob Dole, i markedsføringen av Viagra. I Norge resulterte denne strategien i et langt (og omdiskutert) intervju med Pelé i programmet Først & sist 17. januar 2004 på NRK.
Etter at Viagra kom på markedet i 1998 er det lansert to konkurrerende og komplementerende legemidler i samme kategori: vardenafil (Levitra) og tadalafil (Cialis) (2003).
I 2004 ble verdien av legemiddelmarkedet for preparater mot erektil dysfunksjon anslått til 2,5 milliarder USD. Analytikere regner med at dette vil øke til 6 milliarder i løpet av 5–6 år. Pfizers patent på Viagra utløper i 2011.
Lovlig status i Norge
Viagra ble i 2019 lovlig å kjøpe som reseptfri med veiledning for menn over 18 år. Statens legemiddelverk har bestemt at Viagra Reseptfri kun kan selges i nettapotek når det er en farmasøyt tilstede.
Viagra virkning
Viagra  virker gjennom at det aktive ingrediensen Sildenafil Citrate som blokker PDE5, så enzymet cGMP kan fungere. Dette fører til at musklene rundt penis slapper av, blodårene utvidere seg og kan fylles med blod.
Viagra gir effekt ca 20–30 minutter etter pillen er inntatt. Medisinen kan virke i opp til 6 timer, men virkingen vil avta etter rundt 4 timer.
Bivirkninger ved bruk av Viagra
Bivirkningene ved bruk av Viagra vil være forskjellig fra person til person, men de mest vanlige er hodepine, svimmelhet og rødming. . Uvanlige bivirkninger inkluderer hjertebank og kvalme, mens neseblod, hørseltap og besvimelse forekommer sjeldent. Viagra må ikke tas slik at Nitroglycerin og Viagra virker samtidig.
Forholdsregler ved bruk av Viagra
En må ta flere forholdsregler ved bruk av Viagra. Du må være sikker på at denne tilstanden ikke er et symptom på et underliggende medisinsk problem, at dine potensproblemer er fysisk og ikke psykisk. Ta ikke tabletter som er gått ut på dato, og pillene skal oppholdes på et kjølig sted, utilgjengelig for barn.
Viagra taper terreng
I 2007 solgte hadde Viagra 16% større markedsandel enn sin nærmeste konkurrent med en andel på hele 49,75% på midler mot erektil dysfunksjon. Selv om daglige doser solgt per dag er økt med nesten 500, så har Tadalafil (Cialis) nå en større markedsandel med knappe 0,07%.
Earache Records
Earache Records er et heavy metal-orientert plateselskap basert i Nottingham i England og i New York, USA. Det hjalp til med å dra i gang ekstrem musikk ved å utgi mange av de tidligste grindcore og death metal-platene i perioden fra 1988 til 1992.
Historie
Earache ble dannet sist på åttitallet av Digby «Dig» Pearson. I 1985, før han antok navnet «Earache Records», ga Pearson ut Anglican Scrape Attic, en samling av tidlige hardcore punk og crossover band (som Hirax, Lipcream, Concrete Sox, etc.). Den første offisielle Earache-utgivelsen, på vinyl i 1987, og med katalog-referansen MOSH 1, var The Accüseds Return of Martha Splatterhead. Selskapets første store utgivelse, imidlertid, var Napalm Deaths debutalbum Scum. I 1989 ga Earache ut Naked Citys Torture Garden, en LP av «hardcore miniatyrer». Samlealbumet Grindcrusher kom i 1990.
Earache har mange sub-labels, herunder Wicked World Records, Elitist Records, og de kortlivede Necrosis Records og Sub Bass Records.
Senere utgivelser omfatter arbeider av Deicide og av de californiske rockerne Adema, som kom inn på USAs Billboard-charts top 200 i april 2005.
Den opprinnelige logoen til Earache Records ble designet av Jeffrey Walker, vokalist og bassist i bandet Carcass.
The Living End (Hüsker Dü-album)
The Living End er et konsertalbum av rockebandet Hüsker Dü.
Albumet ble spilt inn på forskjellige spillesteder i oktober 1987, men ble ikke gitt ut før i 1994. Albumet inneholder låter fra hele bandets karriere, fra «Data Control» fra Land Speed Record, debutplaten, og en stor dose sanger fra bandets siste studioalbum, Warehouse: Songs and Stories. Platen inneholder også noen tidligere uutgitte spor, og en coverversjon av Ramones' «Sheena Is a Punk Rocker». Teksten i heftet er skrevet av musikk-kritikeren David Fricke, som forteller om bandets oppløsning.
«Everytime» er en låt av bassist Greg Norton, noe som er unikt da gitarist Bob Mould og trommeslager Grant Hart vanligvis skrev bandets låter.
Hart spilte senere inn «Now That You Know Me» for sitt debutalbum, Intolerance.
Rekkefølgene på albumet gjenspeiler bandets setlister i denne perioden. «New Day Rising» var en vanlig konsertåpner. Bandet likte også å spille tre låter etter hverandre slik at de ble «sammenhengende». Eksempler på dette inkluderer «Standing in the Rain», fulgt av «Back from Somewhere» og «Ice Cold Ice». Bandet spilte også ofte låtene «Terms of Psychic Warfare» fulgt av «Powerline» og «Books About UFOs» i sammenhengende utgaver.
Over halvparten av sangene på albumet var innspilt på Le Spectrum i Montreal. Albumet ble slettet fra Warner Bros' katalog i 2003.
Ravi (elv)
Ravi (hindi: रावी, punjabi: ਰਾਵੀ, urdu: راوی) er en elv som renner gjennom India og Pakistan. Det er en av de fem elvene som har gitt Punjab dets navn. Elven har en lengde på rundt 720 km. For inderne som levde i den vediske perioden var elven kjent som Parushani eller Iravati. Antikkens grekere kalte den Hydraotes.
Ravi begynner i Himalaya, nærmere bestemt i Chamba-distriktet som ligger i den indiske delstaten Himachal Pradesh. Herfra renner elven i en nordvestlig retning. Den svinger til sørvest ved byen Dalhousie, og så renner den forbi ei fjellkløft i Dhaola Dhar-fjellkjeden. Deretter kommer Ravi inn i den indiske delstaten Punjab ved Madhopur, en liten by som ligger i nærheten av den langt større byen Pathankot. Videre renner elven langs grensen mellom India og Pakistan, før den går inn i Pakistan og renner ut i elven Chenab.
Heggmoen kraftverk
Heggmoen kraftverk er et vannkraftverk som utnytter fallet mellom Heggmovatnet og Vatn-vatn på 124 meter.
Kraftverket ble bygget i 1924 av daværende Bodin kommune (slått sammen med Bodø kommune i 1968). Kraftverket tok nesten knekken på kommunen økonomisk og fikk først utnyttet sitt fulle kapasitet på slutten av 1930-tallet.
Kraftverket hadde en større oppgradering i 1981 og har i dag en årsproduksjon på 52 GWh.
Kraftverket eies av Salten Kraftsamband (tidligere BE Produksjon AS frem til 2010).
Opprinnelig installasjon
Heggmoen kraftverk ble opprinnelig bygget i årene 1921-25, og hadde til hensikt å forsyne Bodin, Fauske og Bodø med elektrisk kraft. Nedslagsfeltet var 75 km2, vesentlig bestående av høyfjell, som ga et gjennomsnittlig avløp på 5,5 m3/s målt i årene 1927-49. I Heggmovatnet ble demmet opp med en tømmerkistedam. Turbinrøret var et klinket stålrør med en lengde på 620 m og diameter 1,8–1,6–1,5 m.
Selve kraftstasjonen ble oppført i betong og det var installert to francisturbiner levert av Kværner Brug. Fallhøyden var 103 m netto, og generatorene var hver på 3,5 MVA og 5 kV. Disse var levert av NEBB, mens transformatorene var levert av National Industri. I 1954 produserte anlegget 43 GWh og aggregatet ble da kjørt med 25 % kontinuerlig overlast. Allerede i 1954 var det planer for utvidelser av kraftstasjonen med ytterligere oppdemning av Heggmovatnet.
Leirdalen
Leirdalen er navnet på flere daler i Norge:
Richard av Shrewsbury, 1. hertug av York
Richard av Shrewsbury (født 17. august 1473, antagelig myrdet 1483) var andre sønn av kong Edvard IV av England og Elizabeth Woodville, og yngre bror av Edvard V.
I 1474 ble han utnevnt til hertug av York i en ny opprettelse av tittelen. I januar 1478, da han var drøyt fire år gammel, ble han giftet bort med den fem år gamle Anne de Mowbray, 8. grevinne av Norfolk, som hadde arvet Mowbrayslektens enorme eiendommer i 1476. Ettersom Anne ikke kunne arve farens tittel, ble Richard utnevnt til hertug av Norfolk i 1481.
Hans far døde 9. april 1483, og broren ble konge med Richard som tronarving. Samme år begynte prosessen med å erklære ekteskapet mellom deres foreldre ugyldig, og barne ble dermed regnet for uektefødte. Dette ble bekreftet året etter i loven Titulus Regius. 25. juni 1483 ble Edvard kastet fra tronen, og hans onkel ble kronet som Rikard III. Begge brødre ble sendt til Tower of London sommeren 1483. Hva som siden skjedde med prinsene i Tower er et av de største mysteriene i Englands historie. Det antas at de ble myrdet. I 1490-årene hevdet Perkin Warbeck at han var Richard, men han ble avslørt som en svindler.
I 1674 fant arbeidere i Tower en kiste med to små skjeletter. De kastet dem på en søppelhaug, men etter noen dager fant noen ut at det kunne være prinsenes levninger, og det ble plassert i en urne som Karl II fikk satt ned i Westminster Abbey. I 1933 ble bena tatt ut og undersøkt, og så lagt i en urne i krypten i Westminster Abbey. Ekspertene var ikke sikre på hvilken alder og kjønn barna hadde. Skjelettene var mangelfulle, og den eneste skikkelige konklusjon man kunne trekke var at de ene var større enn det andre, hvilket ikke er i strid med teorien om at det var prinsene.
I moderne kultur
I komiserien Sorte Orm ble det laget en alternativ versjon av historien, hvor Richard etterfulgte sin onkel som Rikard IV av England, som så ble forgiftet og etterfulgt av Henrik VII.
Augusto Severo
Augusto Severo er en kommune i delstaten Rio Grande do Norte i nordøstregionen av Brasil.
Graveler
Graveler er en oppdikta figur i pokémonserien. Den er en pokémon av typene stein og jord. Den blei først introdusert i 1. generasjon. Graveler utvikler seg fra Geodude, og til Golem.
Graveler ser mest ut som en stor, ganske rund, men likevel ujamn, stein. Den har et ansikt, og to bein, og den har fire armer. Den har to store, og to litt mindre litt lenger foran på kroppen.
Graveler beveger seg ikke snøgt når den går. Da er den ganske treig. Derfor ruller den i stedet. Den ruller ned bakker, og kan få en veldig stor fart. Den ruller rett over alt, og bryr seg ikke om det blir ødelagt. Hvis den beveger seg for snøgt stanser den ved å rulle inn i store steiner. Yndlingsmaten dens er stein, som den eter et tonn av om dagen. Den liker steiner med mose på aller best.
Megaraptor
Megaraptor («stor tyv») er en dinosaur som levde på slutten av krittperioden.
Klassifikasjon
Megaraptor var først anslått å være en gigantisk dromaeosaur, etter at en klo (ca. 40 cm lang) ble funnet i Argentina i 1997. Men senere ble det klart at denne enorme kloen satt på tommelen, ikke foten, som hos dromaeosaurene. Det var vanskelig å finne ut hvilke gruppe Megaraptor tilhørte ettersom bare en hånd var funnet, så den var først anslått å være i spinosauridaefamilien, som baryonyx, suchomimus og spinosaurus, eller i carcharodontosauridaefamilien. Størrelsen på Megaraptor er ca. 8–9 meter lang og 3–4 meter høy.
Megaraptor er nå klassifisert som en neovenator allosaur.
Australske slektninger
En nær slektning av megaraptor, australovenator, ble funnet i Australia i 2009. Denne kjøtteteren var også en allosaur og hjalp veldig mye med å finne den rette identiteten til megaraptor. I sørøstlige Australia, i det såkalte Dinosaur Cove, er det også funnet fossiler av enda en dinosaur som kanskje også var nært beslektet med megaraptor. Den var trolig halvparten av størrelsen til megaraptor og er ikke navngitt enda.
Bladlus
Bladlus er små insekter som lever av å suge saften ut av planter. Det at de kan ha mange generasjoner hvert år og kan opptre i store mengder gjør dem til skadedyr. Men det er bare rundt 250 av de 4 000 artene som  er plagsomme skadedyr for land- og skogbruk, og for hageeiere. Bladlus er ofte grønnlige på farge, bløthudet og varierer i lengde fra én til ti millimeter.
De finnes på en lang rekke planter. På nåletrær lever bartrelus og barklus. Andre kan leve på røtter av planter eller i galler. Den største gruppen er de som lever på løvtrær, busker og planter.
Utseende
Bladlus har en myk kropp, hudskjelettet er lite kitinisert. De har vanligvis lange, tynne bein. Vanligvis er de noe lyst grønne på farge, men brune, røde eller svarte forekommer.
Både vingede og vingeløse individer av begge kjønn opptrer. Vingene er transparente og har vanligvis bare en fremtredende vene (vingeåre). Bladlus har to par vinger, hvor de to bakerste er minst.
Antennene består av to tykke basale segmenter (nærmest kroppen) og et flagellum (tynnere antenneledd) med opptil fire segmenter.
De har to fasettøyne, samt punktøyne som hver befinner seg på hodet, bak og over fasettøynene.
Mange arter har to lengre utvekster bak på kroppen. Disse har form som et rør og gjennom dette kan bladlus frigi feromoner (duftstoff) som varsler andre bladlus i kolonien om farer, som angrep av rovinsekter eller parasitter.
Levevis
Bladlus lever av å suge saften ut av planter, ofte på stilken like oppunder knoppen på ferske skudd. De kan fly med vinden over lange avstander hvis været er gunstig. De har også blitt spredt av mennesker som har transportert infiserte plantematerialer. Et beryktet eksempel på dette er vinlus som nærmest gjorde det slutt på vindyrking i Europa.
Bladlus har mange generasjoner hvert år. De har et ganske kompleks veksling mellom ukjønnete og kjønnete generasjoner. Hvorvidt det er kjønnete hanner og hunner styres av ytre faktorer, som dagens lengde og temperatur. Særlig om sommeren er det vanlig med ukjønnete generasjoner vingete eller uvingete hunner. De får levende avkom (unger) uten å bli befruktet i forkant. Dette kalles partenogenese («jomfrufødsel»).
Om høsten finnes kjønnete generasjoner. De består av hanner med vinger og vingeløse hunner. Etter paring legger bladlus egg, disse overvintrer og klekkes til våren.
Venner og fiender
Maur derimot lever i symbiose (samspill) med bladlus og beskytter dem, ofte i kolonier på blomsterstengler. De har nytte av det ved å «melke» dem. Mange arter bladlus utskiller honningdugg, et sukkerholdig ekskrement som er ettertraktet av maur.
Systematisk inndeling
Det er allment anerkjent at Aphidoidea er en monofyletisk gruppe som sammen med Phylloxeroidea danner gruppen Aphidomorpha.
Men slektskapsforholdene innen Aphidoidea er mindre klare, det finnes derfor mange mulige klassifikasjoner av gruppen. Noen regner alle Aphidoidea til én familie, Aphididae. Overfamilien blir i så fall overflødig siden den er eksakt den samme gruppen som familien. Andre (inkludert den klassifikasjonen som er lagt til grunn her) regner med en mindre omfattende Aphididae og flere andre familier i gruppen.
Nils Petter Mørland
Nils Petter Mørland (født 15. september 1975) er en norsk leder og aktør innen improvisasjonsteater og teatersport. Han er kunstnerisk leder for Teater Liksom. Sammen med sine to søsken Stian og Marte Mørland vant han NM i Teatersport i 2003 og 2004. Søsknene kalte seg i disse sammenhengene for Familien Mørland.
Sammen med Mats Eldøen var han primus motor for å starte improvisasjonsteaterhuset Det Andre Teatret i 2011. Fra 2017 er han ansatt som teatersjef for Brageteatret.
Utdannelse
Mørland er utdannet dramapedagog fra Høgskolen i Oslo, og har i tillegg studert teologi ved Universitetet i Oslo.
Supernovanukleosyntese
Supernovanukleosyntese er dannelsen av de tyngste grunnstoffene i en supernovaeksplosjon; den «endelige undergangen» for de største og mest massive stjernene i universet. I disse voldsomme eksplosjonene hersker det i en kort periode unike betingelser som gjør dannelsen av grunnstoffer tyngre enn jern mulig. Alle grunnstoffer «etter» jern i periodesystemet stammer derfor fra supernovaeksplosjoner som har inntruffet gjennom tidene, og etterhvert som tiden går spres stadig mer av disse stoffene ut i det interstellare rommet.
I stjernenukleosyntesen som foregår i stjerner frem til de ender som supernovaer, eller på annet vis, omdannes lette grunnstoffer til tyngre grunnstoffer ved fusjon. Desto tyngre stjernen er, desto tyngre grunnstoff kan skapes i dens indre, fortrinnsvis mot slutten av stjernens liv. Denne fusjonen eller «sammensmeltningen» av atomkjerner er en eksoterm reaksjon og leverer energien til lyset og annen elektromagnetisk stråling som stjernen sender ut frem til sluttproduktet er en kjerne med høyst 56 nukleoner, tilsvarende til jern og nikkel. Fusjonen av disse stoffene, samt alle de tyngre grunnstoffene, er endoterme og forbruker energi i stedet for å produsere det. Slike prosesser finner derfor svært sjelden sted og finner fortrinnsvis sted i store stjerner mens de fremdeles befinner seg Hertzsprung-Russell-diagrammets hovedserie.
Fylkesvei 1706
Fylkesvei 1706 går mellom Voll og Nes kirke i Ringsaker kommune.
Knut A. Jacobsen
Knut Axel Jacobsen (født 12. oktober 1956) er professor i religionsvitenskap ved Universitetet i Bergen.
Han har en doktorgrad fra University of California, Santa Barbara fra 1994, og ble professor ved UiB i 1999 etter å ha vært førsteamanuensis samme sted siden 1996. Han er best kjent internasjonalt for sin forskning på Sāṃkhya og Yoga, religion i India i det offentlige rom (pilegrimstradisjoner og prosesjoner), og for arbeidet med seksbindsverket Brill's Encyclopedia of Hinduism. Jacobsen forsker blant annet innen hinduisme, sāṃkhya, yoga, sikhisme, jainisme, indiske former for buddhisme, hinduismens gudinner, indiske helligdommer og spørsmål knyttet til de indiske diasporaene.
Han har skrevet eller redigert rundt 40 bøker, blant annet de tre monografiene om det religiøse tankesystemet sāṃkhya Prakṛti in Sāṃkhya-Yoga, Kapila: Founder of Sāṃkhya and Avatāra of Viṣṇu og Yoga in Modern Hinduism: Hariharānanda Āraṇya and Sāṃkhyayoga, to bøker om yoga Theory and Practice of Yoga og Yoga Powers, to bøker om pilegrimstradisjoner og prosesjoner Pilgrimage in the Hindu Tradition: Salvific Space (2013) og South Asian Religions on Display, to bøker om de indiske diasporaene South Asians in the Diaspora (med P. Pratap Kumar) og South Asian Christian Diaspora (med Selva J. Raj), og tre bøker om Sikhismen (med Kristina Myrvold) Sikhs in Europe, Sikhs Across Borders, Young Sikhs in a Global World. Han er hovedredaktør for Brill's Encyclopedia of Hinduism (seks bind, 2009–15), medredaktør for Brill’s Encyclopedia of Sikhism og Brill’s Encyclopedsia of Jainism, og redaktør for Routledge Handbook of Contemporary India (2016), Handbook of Hinduism in Europe (2 bind, med Ferdinando Sardella), og Routledge Handbook of South Asian Religions (2021). Andre utgivelser inkluderer blant annet Hva er hinduisme, Hyllest til Gudinnen, Bhagavadgita og andre hinduistiske skrifter, Yoga, Adi Granth, Sikhismen: historie, tradisjon og kultur, Jainismen: Religion, historie og ikkevold.
I 2006 ble han tildelt Bhai Gurdas Ji prisen av sikhsamfunnet i Norge. I 2015 ble han valgt inn i Det Norske Videnskaps-Akademi i gruppe for religionsvitenskap og teologi
Henry Stafford, 2. hertug av Buckingham
'''Henry Stafford, 2. hertug av Buckingham''' (født 4. september 1454, død 2. november 1483) var en engelsk adelsmann kjent for opprøret som har fått navn etter ham, Buckinghams opprør, en mislykket, men betydningfullt gruppe av flere opprør i England og deler av Wales mot kong Rikard III av England i oktober 1483. Han er også en av de fremste mistenkte i forsvinningen og den antatte morderen av prinsene i Tower.
Stafford ble født inn i en adelsfamilie som var stolte av å nedstamme fra Thomas av Woodstock, den femte sønn av Edvard III. Han var således i slekt med den engelske kongefamilien på en rekke måter, både på farssiden som morssiden; det sies om ham at hans slektstre er et slikt sammensurium at han ender opp som sitt eget søskenbarn flere ganger. Hans mulighet til å arve tronen var i utgangspunktet meget liten, men gjennom rosekrigene kom han til slutt i nærhet av å selv bli konge. Noe historikere mener at han allerede under Edvard IV begynte å tenkte på å kreve tronen, og i så fall stod han bak en lang og komplisert plan som nesten lyktes.
Bakgrunn
Faren ble drept som følge av de sårene han fikk under de første slaget ved St. Albans i 1455. Som den eldste sønnen ble Henry jarl av Stafford i 1458, 4 år gammel, ved sin fars død, og ble myndling av kong Edvard IV av England. Som beslektet med kongefamilien og som arving av store besittelser og eiendommer var Henry av stor betydning for kongen. Han ble hertug av Buckingham i 1460 da hans bestefar, Humphrey Stafford, 1. hertug av Buckingham, ble drept i slaget ved Northampton. Både faren og bestefaren kjempet for huset Lancaster. Han fikk Edvard IVs dronning Elizabeth Woodville som verge, og datter av Richard Woodville, 1. jarl Rivers. . I februar 1465, 11 år gammel, ble han gift med Catherine Woodville, den 24 år søsteren av Elizabeth Woodville. I henhold til Dominic Mancini, en italiensk reisende i England, var det et ekteskap han mislikte, skjønt det frambrakte fire barn. Buckingham tilga aldri Elizabeth for å tvinge ham inn i det ekteskapet, og han foraktet både sin kone og resten av Woodvilleslekten. Da Edvard IV døde i 1483 og Woodvilleslekten kom i konflikt med Richard, hertug av Gloucester om vergemyndighet over den unge Edvard V, tok Buckingham derfor først Richards side.
Slektskap
Fire av hans nære slektninger ble konger av England, og en av hans tremenninger ble dronning:
Det å stamme fra Edvard III var sentralt i tronkravene under rosekrigene. Tre av Buckinghams fire besteforeldre hadde denne avstamningen:
Prinsene i Tower
Gjennom loven Titulus Regius fikk Rikard parlamentet til å erklære ekteskapet til Edvard IV og Elizabeth Woodville som ugyldig og således hans sønn Edvard V illegitim. Det medførte at Gloucester kreve tronen, og ble kronet som Rikard III. Buckingham fungerte som kammerherre ved Rikards kroning og hadde spilt en framtredende rolle i kuppet mot Edvard V. Den 24. juni 1483 oppfordret han innstendig borgerne ved Guildhall om å akseptere Rikard som konge. Thomas More uttalte senere at «for han var verken ulærd og av naturen meget veltalende.»
Et dokument datert til noen tiår etter at prinsene forsvant ble funnet i arkivene til College of Arms i London i 1980; dette hevder at morderen var «hertugen av Buckingham». Det har fått Michael Bennett til å foreslå muligheten at en del av Rikards framstående tilhengere, Buckingham og Tyrell, myrdet prinsene på deres eget initiativ uten å vente på Rikards ordre. I støtte for denne teorien nevner Bennett at «Etter at kongen dro var Buckingham den som hadde den effektive kommandoen over hovedstaden, og det er kjent at da de to mennene møttes en måned senere var det infernalsk spetakkel mellom dem.»
Bortsett fra Rikard III selv er Buckingham den eneste personen som er navngitt som ansvarlig i en samtidig krønike. Det er imidlertid to grunner til at det er usannsynlig at han har handlet alene. For det første, om han var skyldig å ha handlet uten Rikards ordre er det meget overraskende at Rikard ikke la skylden på prinsenes mord på Buckingham etter at Buckingham senere ble vanæret og henrettet, særskilt ettersom Rikard kunne potensielt å renset sitt eget navn ved å gjøre det. For det andre, det er sannsynlig han ville ha krevd Rikards hjelp å få tilgang til prinsene som var godt bevoktet i Tower of London, skjønt Kendall har argumentert at som rikskonstabel av England kan han likevel ha skaffet seg tilgang. Selv om det er meget mulig at Buckingham var implisert i mordene, er hypotesen at han handlet uten Rikards viten ikke alment akseptert av historikerne. Jeremy Potter mener at «Historikerne er enige om at Buckingham aldri ville hatt motet til handle uten Rikards medvirkning, eller i det minste overbærenhet.» Potter har også fremmet hypotesen at Buckingham selv hadde tanker om gripe den engelske tronen for selv ved et tidspunkt og vurderte mordene på prinsene som det første skrittet for å oppnå dette målet. Denne teorien dannet grunnlaget for Sharon Penmans historiske roman The Sunne in Splendour (1982).
Buckinghams opprør
Selv Buckingham var framtredende tilstede ved Rikards kroning, og umiddelbart etter ble gjort til rikskonstabel av England (engelsk: Lord High Constable of England) og fikk også posisjonen som dommer (Justiciar) og marskalk av nordlige og sørlige Wales, foruten også konstabel av de kongelige festninger i Wales og Welsh Marches (grenseområdene). Det er mulig at Rikard III trodde at hertugens støtte var vel sikret, men tidlig i august trakk Buckingham seg fra hoffet og til Brecon i Wales. Det har vært antatt at Buckingham mente at han hadde fortjent en større belønning, eller muligens at han konspirerte for å sikre den engelske tronen for seg selv. I uansett tilfelle ble han ved Brecon påvirket av sine samtaler med en av sin fanger, John Morton, biskop av Ely, som overtalte ham til gi støtte til Buckinghams fetter Henrik Tudor, jarl av Richmond. Det gjorde at han havnet på samme side som familien Woodville.
En utstrakt sammensvergelse blant misfornøyde innen adelen dannet seg snart, men Rikard III hadde fått en tidlig advarsel, og den 15. oktober ble det utstedt en kunngjøring om Buckingham. Henrik Tudor var i Bretagne hvor han samlet tropper for en invasjon mens Buckingham samlet tropper i Wales og grensetraktene. Uvær hindret planene, Tudors skip havnet i en storm og måtte vende tilbake til Bretagne, mens Buckinghams framskritt ble stoppet av en stor oversvømmelse ved elven Severn. Hans hær smeltet unna uten å ha kommet i kamp da Rikards styrker nærmet seg.
Buckingham ble tvunget til å rømme i forkledning sammen med en tilhenger, Ralph Bannister. De søkte tilflukt i klosteret Beaulieu Abbey i Hampshire. Da de fikk høre om den store belønning som Rikard III hadde plassert på Buckinghams hode, grep Bannister muligheten til å forråde ham og den 1. november ble han utlevert til kongen i Salisbury. Rikard III avslo å møte Buckingham og etter en summarisk rettssak ble han dømt til døden for høyforræderi og henrettet dagen etter ved halshugning i nærheten av vertshuset Bull's Head Inn i Salisbury, den 2. november 1483, selv om det var søndag. Det er antatt at han ble gravlagt i St Peter's Church i Britford i Wiltshire.
Hans enke, Catherine Woodville, giftet seg senere på nytt med Jasper Tudor, onkel av Henrik Tudor, som var i prosessen med å organisere et nytt opprør mot Rikard III.
Barn
Buckingham fikk fire barn med Catherine Woodville:
Marantaceae
Marantaceae (pilrotfamilien) er en plantefamilie i ordenen Zingiberales. Den omfatter ca. 550 arter fordelt på 31 planteslekter. Potteplantene Calathea, Maranta, Ctenanthe og Stromanthe tilhører denne familien.
Danmark under Sommer-OL 1936
Danmark under Sommer-OL 1936. 116 sportsutøvere fra Danmark deltok i 13 sporter under Sommer-OL 1936 i Berlin. Danmark kom på tjuetredjeplass med to sølv og tre bronsemedaljer.
Partifamilie
En partifamilie er en betegnelse som benyttes for å sammenligne partisystemer i ulike land. Med basis i Stein Rokkans teori om konfliktlinjer, skiller Daniele Caramani mellom sju ulike partifamilier: Minoritets-/regionale partier, konservative/kristeligdemokratiske partier, bondepartier, arbeiderpartier, kommunistiske/venstresosialistiske partier, grønne partier og protestpartier. Utover dette kommer de liberale partiene, som gjerne regnes som mest representative for den perioden partisystemene og dermed også partifamiliene oppsto.
Partifamilier er først og fremst et analytisk begrep, og betegner ikke nødvendigvis allianser på tvers av landegrenser. Likevel ser man både i internasjonal organisering generelt og i Europaparlamentet spesielt en tendens til at ulike partier fra samme familie trekker sammen.