cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Panevėžys
Etter 1900
Etter andre verdenskrig tok Sovjetunionens kommunistiske parti full kontroll over byen utvikling og den ble gjort til et større industrielt senter. Mellom 1960-årene og 1980-årene ble det etablert en rekke større industrier. De sovjetiske myndighetene sanerte store deler av gamlebyen, og dette ble stoppet først etter store protester fra befolkningen.
Tanyochraethes
Tanyochraethes er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Panevėžys
Etter 1900
Byen befolkning økte fra 41 000 til 101 500 i årene mellom 1959 og 1979. I 1990, etter at Litauen igjen var blitt selvstendig nådde befolkningen 130 000, men har siden gått noe ned.
Tanyochraethes
Utseende
Middelsstore, avlange, matt svarte trebukker med gule tegninger. Kroppen er mer eller mindre kledt med lys bestøvning. Antennene er tynne, vanligvis noe kortere enn kroppen. Pronotum er rundet, matt bestøvet, dekkvingene jevnbrede, beina forholdsvis lange og tynne.
Levevis
Larvene utvikler seg i hard og tørr, død ved på greiner og stammer av løvtrær. De voksne billene besøker gjerne blomster.
Utbredelse
Slekten er utbredt fra Texas i nord til Colombia i sør, med flest arter i Mexico.
Murkryper
Murkryper (Tichodroma muraria) er eneste art i slekten murkrypere (Tichodroma), som videre inngår som eneste slekt i murkryperfamilien (Tichodromidae). Murkryperfamilien er videre én av fem familier i overfamilien Certhioidea. Arten er livskraftig og utbredt i fjellstrøkene i innlandet i det sørlige og sør-sentrale Eurasia. Murkryper er en usedvanlig dyktig klatrer, som tilbringer mesteparten av tiden i bratt og ulendt fjellterreng, på leten etter mat klatrende i loddrette klippevegger og opp etter stupbratte fjellskrenter og lignende.
Taksonomi
Tradisjonelt ble murkryper plassert i trekryperfamilien (Certhiidae), men analyser av fjærdraktens struktur og karakter og detaljer i atferden viste et nærmere slektskap til spettmeisfamilien (Sittidae), der den ble plassert i sin egen underfamilie (Tichodrominae). Nyere genetiske analyser har hevdet at Sittidae og Tichodromidae er søstergrupper, men ifølge Oliveros et al. (2019) er murkryperfamilien basal i gruppen Certhioidea og søstergruppen til alle de fire andre familiene som inngår der.
Biologi
Murkryper blir cirka 14,2–18,0 cm lang og nominatformen veier typisk 16,7–19,3 g, mens T. m. nepalensis veier 13–20 g. Vingespennet utgjør cirka 27–32 cm og vingene er avrundet. Nebbet er tynt, spisst og relativt langt (2,3–4,2 cm) og kurver svakt nedover.
Den spektakulære fjærdrakten er i hovedsak steingrå og gir fuglen god kamuflasje når den klatrer rundt i sitt i hovedsak berglendte miljø med vingene sammenslått. Vingene er imidlertid både fargefulle og kontraststerke, i det vingefjærene er nær sorte og med knallrøde markeringer nær basen og to rader av kritthvite sirkelformede markeringer. Hannen skiller seg fra hunnen gjennom å ha sorte kinn og sort strupe, mens hunnens kinn og strupe er tilnærmet hvit, eventuelt med kun en mindre sort strupeflekk. Ungfuglene er mer helhetlig grå i strupen og på kinnene. Utenfor hekketiden bli fjærdrakten lysere grå og er like mellom kjønnene.
Murkryper er utbredt fra det nordlige Spania og det sørlige Frankrike og østover gjennom Alpene, inkludert store vestlige deler av Italia, og det sentrale og østlige Europa, Tyrkia, Kaukasus, Transkaukasia, det nordlige Iran, Himalaya og de ytre områdene i Sentral-Asia, nord til Mongolia og øst til det sentrale Kina.
Arten trives i klipper, bratt berglent og steinet terreng med fuktige, skyggefulle kløfter i fjellene, og hull og sprekker for reder, helst ispedd områder med gressletter og annen vegetasjon, inkludert urteaktige planter, mose, busker og trær, og rennende vann. I Europa i høyder omkring 350–3 450 moh.; i Tyrkia i høyder omkring 2 000–3 900 moh.; i Aserbajdsjan i høyder omkring 500–3 300 moh.; i Tien Shan i høyder omkring 2 800–4 000 moh.; i Himalaya typisk i høyder omkring 3 300–5 000 moh., men here har fuglene blitt observert så lavt som 1 220 moh og så høyt som 6 300 moh; i Tibet i høyder opp mot 5 100 moh.
Arten regnes noen steder som en kortdistansetrekker, mens den andre steder er en elevasjonstrekker, som trekker ned i lavere høyder når matforholdene blir vanskelige om vinteren. Fuglene oppholder seg gjerne i hekkeområdene eller nær disse året rundt, men noen bestander kan også trekke hundrevis av kilometer mellom vinterbeitene og hekkeplassene. Lite er kjent om de dietære forholdene, annet enn at fuglene gjerne leter etter mat solitært. De forvarer også individuelle forrådsterritorier. Dietten består i hovedsak av små og noen større insekter, larver, egg og andre virvelløse dyr.
Hunnen legger normalt 3–5 egg som hun ruger i 18–20 dager. I denne perioden mater hannen henne. Ungene mates av begge foreldrene. Etter 24–25 dager kommer ungene til utgangen, og etter cirka 28–30 dager er de flygedyktige. De blir imidlertid matet av foreldrene i flere dager etter de har forlatt redet.
Inndeling
Inndelingen følger Birds of the World og er i henhold til Billerman (2020) og Winkler, Billerman & Lovette (2020). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017).
Symone Mason
Symone Mason (født 31. august 1999 i Miami) er en friidrettsutøver fra USA, som konkurrerer i sprintløp. Hun fikk gull på 4 x 400 meter stafett under U20-VM i friidrett 2018.
Før 2016
Mason vant 100 og 200 meter under AAU Junior Olympic Games i 2013, som er den største nasjonale konkurransen for utøvere i ungdomsklassen i USA. Hun deltok i Great Midwest Athletic Conference Championships i 2014, og fikk der gull på 400 meter, sølv på 200 meter og bronse på 100 meter. I AAU Junior Olympic Games 2014 vant hun på nytt 100 og 200 meter.
Kazuoclytus
Kazuoclytus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Symone Mason
Før 2016
Hun kom på andreplass på 200 og 400 meter under Great Midwest Athletic Conference Championships 2015, og vant 400 meter under uttakningskonkurransen for Ungdoms-VM. Hun deltok dermed i Ungdoms-VM i friidrett 2015, der hun kom på åttendeplass på 400 meter.
Kazuoclytus
Utseende
Middelsstore, avlange, svarte trebukker med gråhvite tegninger på dekkvingene. Antennene er tynne, kortere enn kroppen. Pronotum er rundet, dekkvingene jevnbrede, beina forholdsvis lange med litt klubbeformede lår.
Symone Mason
Sesongen 2016
Hun kom på andreplass i jenteklassen på 200 og 400 meter under Bob Hayes Invitational, og var med å vinne 4 x 400 meter under Copa Cuba de Atletismo på Cuba. Hun kom på fjerdeplass på 200 meter under USA-mesterskapet i friidrett for junior 2016, og ble slått ut i forsøksheatet på 400 meter.
Kazuoclytus
Levevis
Larvene utvikler seg i hard og tørr, død ved på greiner og stammer av løvtrær. De voksne billene besøker gjerne blomster.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Japan og det sørlige Kina.
Symone Mason
Sesongen 2017
Hun vant 100 meter under New Balance Nationals, og fikk gull på 200 meter og sølv på 100 meter (bak Candace Hill) under USA-mesterskapet i friidrett for junior 2017. Hun ble dermed tatt ut til å delta i Panamerikansk U20-mesterskap i friidrett 2017 i Trujillo i Peru. Der kom hun på andreplass på 200 meter, bak Ashlan Best fra Canada, og hun kom på tredjeplass på 100 meter.
2018
Den 12. mai satte hun ny personlig rekord på 400 meter med 51,53 sekunder, da hun vant Atlantic Coast Conference. I juni deltok hun i USA-mesterskapet i friidrett for junior 2018, og kom der på andreplass på 400 meter. USA vant 4 x 400 meter stafett under U20-VM i friidrett 2018, med Mason på laget, og hun deltok også på 400 meter individuelt, men ble der slått ut i forsøksheatet.
RDS
RDS kan vise til:
Oxymirini
Oxymirini er en gruppe av biller son hører til familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore (gjerne 20-30 millimeter), nokså kraftige trebukker, brunlige til svarte på farge. Antennene er lange og kraftige, hodet forholdsvis lite. Pronotum er mye smalere enn dekkvingene, med tenner eller runde knuter på sidene. Dekkvingene har markerte, rettvinklede "skuldre" og er jevnt tilsmalnende bakover. Beina er nokså lange.
Levevis
De aller fleste blomsterbukkene har larver som lever i død ved, men det finnes også enkelte som lever i urter, i nedfalne kongler etc. Ingen angriper levende planter. De voksne billene, som oftest er aktive midt på sommeren, besøker gjerne blomster, særlig skjermplanter og andre planter med hvite, åpne blomster. Dette gjelder dog ikke alle artene. Blomsterbukkene er livlige insekter i motsetning til de fleste andre trebukker som virker ganske trege.
Skadedyr
Få eller ingen av disse artene er å regne som skadedyr, da larvene utvikler seg bare i trevirke som forlengst er dødt, oftest også soppangrepet.
Systematisk inndeling / nordiske arter
Inndelingen følger Danilevsky (2006). Gruppen blir ofte plassert i Rhagiini.
A Wife’s Sacrifice
A Wife's Sacrifice er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av J. Gordon Edwards.
Kommunikasjonsdepartementet
Kommunikasjonsdepartementet kan vise til:
I Just Don’t Understand
«I Just Don't Understand» er en sang skrevet av Marijohn Wilkin og Kent Westberry som ble spilt inn og gitt ut på singel med Ann-Margret i 1961. Singelen kom på 17.-plass i USA. Sangen ble også gitt ut på albumet On the Way Up i 1962.
Det er flere som har spilt inn coverversjoner av sangen, blant andre; The Beatles og Normie Rowe.
Synaxiidae
Synaxiidae er en familie av såkalte «furry lobsters», innenfor infraordenen Achelata (languster og klippehummere) blant tifotkrepser. Gruppen er (2013) en anerkjent familie. Individene har tubeformet kropp, hårete og uten forlengede pigger, og beinene har ikke klør. Antennene er kortere enn kroppen.
Taksonomisk plassering
Taksonomien til storkreps er komplisert og under stadig revisjon. Det er generelt omstridt å fin-inndele organismer taksonomisk. En moderne oppdatering av systematikken etter 2013-revisjonene følger her WoRMS-databasen. .
Johann Gottlieb Fichte
Johann Gottlieb Fichte (tysk; IFA: [ˈjoːhan ˈɡɔtliːp ˈfɪçtə], født 19. mai 1762 i Rammenau i kurfyrstedømmet Sachsen, død 27. januar 1814 i Berlin i kongeriket Preussen) var en tysk filosof.
Fichte regnes som grunnleggeren av tysk idealisme ved siden av Hegel, Schelling, og Immanuel Kant.
Biografi
Fichte kom fra en en fattig bakgrunn; faren var vever og hans sønn måtte arbeide som barn.
Fichte studerte teologi i årene 1780–1784, først i Jena, Wittenberg, senere i Leipzig, men avbrøt studiet. I årene 1784–1790 arbeidet han som huslærer.
Som følge av at en filosofistudent ba ham forklare Kants Kritikk av den rene fornuft, vendte Fichte i 1790 tilbake til Leipzig og fordypet seg i Kant. Lesningen resulterte i avhandlingen Aphorismen über Religion und Deismus. I juli 1791 besøkte han Kant i Königsberg, men ble skuffet. I 1792 utga han etter Kants anbefaling verket Versuch einer Critik aller Offenbarung. Verket ble gitt ut anonymt og gikk først for å være et religionsfilosofisk verk av Kant selv. Da Kant oppklarte misforståelsen, ble Fichte berømt og fikk en undervisningstilling i filosofi i Jena etter anbefaling av Weimar-ministeren Goethe. Fichte ble Reinholds etterfølger og tiltrådte i 1794. Samme år utga han første utkast til en systematisk rekonstruksjon av Kants vitenskapslære, Grundlage der gesamten Wissenschaftslehre.
I årene som fulgte publiserte Fichte en del større verker; blant dem vakte essayet Über den Grund unseres Glaubens an eine göttliche Weltregierung oppsikt og førte til den såkalte ateismestriden. Fichte ble beskyldt for å være ateist, og ble i 1799 avsatt fra professoratet. I en appell i 1789 forsøkte han å tilbakevise påstanden om at han var ateist.
I årene etter var han hovedsakelig bosatt i Berlin, hvor han arbeidet som privatdosent.
I 1804 takket Fichte ja til en stilling ved Universitetet i Erlangen, og ble professor fra april 1805. I 1806 flyktet han til Königsberg på grunn av Napoleons invasjon.
Fichte vendte tilbake til Berlin i 1807 og holdt i årene 1807–1808 sine Reden an die deutsche Nation. I 1810 ble han utnevnt til professor i filosofi ved det nyopprettede universitetet i Berlin, og ble lærestedets første rektor (1811–1812).
Fichte døde av en tyfusinfeksjon i 1814. Han er gravlagt på Friedhof der Dorotheenstädtischen und Friedrichswerderschen Gemeinden.
Beskyldninger om antisemittisme
Allerede Heinrich Heine kritiserte Fichte for moralsk hensynsløshet og kalte ham «filosofiens Napoleon» som fremmet tankenes enevelde med krav på suveren viljekraft, en «despotisk, skummelt ensom idealisme», som gjorde slutt på Kants filofofiske revolusjon, men gikk under i en oppblomstring av tysk sjåvinisme.
Både mer liberale kretser og snere nasjonalsosialistene mente å finne ryggdekning for sine holdninger i Fichtes verk.
Pseudotorynorrhina fortunei
Pseudotorynorrhina fortunei er en bille som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
En middelsstor (25-30 millimeter), nokså bred, til svartgullbasse. Hos denne slekten har ikke hannene noe fremspring i pannen, hodet er flatt og avlangt firkantet. Arten er svært variabel i fargen.
Utbredelse
Arten lever i Laos og Kina.
Systematisk plassering
Som for flere andre av gullbasse-slektene med navn som slutter på "-rhina" er det uklart om navnet bør staves med én (-"rhina") eller to (-"rrhina") r-er.
Friedrich Wilhelm Bessel
Friedrich Wilhelm Bessel (født 22. juli 1784 i Minden, Westfalen, død 17. mars 1846 i Königsberg, Østpreussen) var en av tysk matematiker og astronom. Han var en av de mest kjente tyske vitenskapsmenn i det 19. århundre. I en alder av 26 år ble han leder av det kongelige observatorium i Königsberg, og kartla blant annet 50.000 stjerner i himmelrommet. Han innførte de etter ham oppkalte Bessel-funksjoner. Han fikk bl.a. ordenen Pour le Mérite.
Bakgrunn
Bessel kom ved femten års alder til Bremen for studier i handelslære, der hans interesse for astronomi og geografi gjorde at han fikk Heinrich Wilhelm Olbers' oppmerksomhet. På dennes anbefaling fikk han i 1806 ansettelse ved Johann Hieronymus Schröter privatobservatorium i Lilienthal.
Forskerkarriere
Han ble i 1810 kalt til Königsberg, der han 1811-13 bygde et nytt observatorium, som ble utstyrt med de aller beste instrumenter, hvorav særlig heliometeret er berømt. Med disse gjorde han mange iakttagelser og banet nye veger for den astronomiske iakttagelsekunst. Men han var också dypt innviet i astronomines matematiske teorier og skapte fullstendig nyw metoder. Han reduserte James Bradleys fiksstjerneobeservasjoner, som han i 1818 publiserte under tittelen Fundamenta astronomiæ deducta ex observationibus J. Bradley.
Ved iakttagelser av stjernene Sirius og Procyon trodde Bessel å finne at de beveger seg omkring et mørkt sentrum. Han tilkjennagav at en planet måtte finnes bortenfor Uranus, noe som senere ble bekreftet.
Bessel var den første som anvendte parallakse for å beregne avstanden til en stjerne. I år 1838 angav han at stjernen 61 Cygni hadde en parallakse på 0,314 buesekunder målt ved jordens ekstrempunkter på sin bane runst solen. Dette skulle innebære et avstand på omkring 10 lysår, en verdi ganske nær de 11,4 lysår som senere ble ansett å være den korrekte verdi.
Bessel oppdaget Bessel-funksjonen. Han definerte også formen på den referansellipsoide, vanligvis kalt "Bessel 1841", som er base for mange kart. Sammen med Johann Jacob Baeyer gjennomførte han i 1832 den østpreussiske gradmåling, og bestemte fra tallene jordens form og størrelse.
Bessel var samtidig med Carl Friedrich Gauss, også både matematiker og astronom.
Foreningsrett
Foreningsrett er rettsreglene som gjelder for foreninger (økonomiske og ikke-økonomiske), herunder samvirkeforetak. Foreningsrett er en del av den bredere sammenslutningsretten. I Norge er foreningsretten ulovfestet.
Ruben Varias Reyes
Filippinsk diplomat
I 1974 ble han som 33 år gammel diplomat sendt fra Manila til London for å virke som finansattasjé ved den filippinske ambassade der. På den tid regjerte Marcos under unntakslover (martial law), og hans hustru Imelda kjent for sine ineternasjonale innkjøpsekstravaganser. De ble senere anklaget for å ha plyndret fra statskassen og overført milliarder av dollar til utlandet. Det meste av pengene ble verken funnet eller tilbakeført.
Roben Reyes satte spørsmålstegn ved Marcos-tidens økonomiske utskeielser, konkret blant annet familiens pengebruk i London på ting som persiske tepper, parfyme og fast eiendom. Ved en anledning blokkerte han kjøpet av luksusbiler importert fra Vest-Tyskland, ifølge hans datter, Rachel A.G. Reyes. Hun sa videre at faren «finkjemmet utgiftene til banketter og mottagelser, hans stabs pengebruk, som noen ganger kunne komme opp hundrevis av dollar til drinker på nattklubber og 'escort services' for besøkende VIP's».
Ruben Reyes satte også spørsmålstegn ved den filippinske London-ambassadør Jose Manuel Stilianopoulos' utgifter til hundemat; ambassadøren hadde avsatt én etasje i ambassaden til sine hunder, en afghansk mynde og en grand danois.
Reyes ble etter en tid tilbakekalt til Manila og tilbudt en kraftig forfremmelse og en post ved ambassaden i Moskva. Han avslo posteringen fordi han så på den som et forsøkt på å ko-optere ham, og forlot utenrikstjenesten i 1982. Hans datter sa at dette var en vanskelig tid for familien. «Min far kom til slutt til at hans beslutning om å takke nei til posteringen var til familiens beste, og - tror jeg - muligens også for hans sjel».
Etter diplomatiet
Etter at Reyes forlot sin ambassadepost, forble familien i London, og der startet de et reisebyrå. Senere gikk han og hans hustru Neria Gesmundo Reyes inn i eiendomsbransjen og gjorde det godt der. Hun døde i 2015.
Norge i et nøtteskall
«Norge i et nøtteskall» (markedsføres under det registrerte varemerket Norway in a Nutshell) er en rundreise som og omfatter Bergensbanen, Flåmsbana, fjordcruise på Nærøyfjorden og Aurlandsfjorden (Gudvangen-Flåm), og busstur gjennom Nærøydalen. Turen gjennomføres av over 70 000 reisende verden årlig og markedsføres av turoperatøren Fjord Tours   Turoperatøren tjente i 2017 32 millioner kroner på salget.
Turen går hver dag og er normalt mulig å gjennomføre på én dag.
Rundturen inkluderte Stalheimskleiva inntil denne ble stengt for godt i 2021.
Allround-NM på skøyter 1913
Allround-NM på skøyter 1913 ble avholdt 18. og 19. februar 1913 i Lystlunden i Horten. Teknisk arrangør var Hortens Skøiteklub.
Norgesmester ble Oscar Mathisen, Kristiania SK.
Bárður Nielsens regjering
Bárður Nielsens regjering var Færøyenes regjering fra 16. september 2019 til 22. desember 2022. Regjeringen ble dannet som en flertallsregjering utgått fra Sambandsflokkurin, Fólkaflokkurin og Miðflokkurin.
Lagmann (regjeringssjef eller statsminister) Bárður Nielsen avskjediget utenriks- og kulturminister Jenis av Rana for illojalitet 8. november 2022. Dette skjedde etter at Rana oppfordret andre regjeringsmedlemmer til ikke å gjennomføre et lovvedtak. Samme dag bestemte Miðflokkurin seg for å trekke sin støtte til regjeringen, som dermed mistet sitt parlamentariske flertall. Opposisjonspartiene aktet ikke å støtte regjeringen. Den 9. november utskrev Nielsen nyvalg i desember.
Etter valget ble Nielsens regjering avløst av Aksel V. Johannesens andre regjering.
Araeosternus
Araeosternus er en slekt innenfor familien Palinuridae av såkalte klippehummere eller «spiny lobsters», infraorden Achelata blant tifotkrepser. Gruppen er en av i alt 13 slekter, som har tatt opp i seg deler av den tidligere infraordenen Palinura (languster).
Taksonomisk plassering
Taksonomien til storkreps er komplisert og under stadig revisjon. Det er generelt omstridt å fin-inndele organismer taksonomisk. En moderne oppdatering av systematikken etter 2013-revisjonene følger her WoRMS-databasen. .
Case
J.I. Case Co. var en amerikansk produsent av landbruksmaskiner. I 1999 slo de seg sammen med New Holland Ag til det nye selskapet CNH Global. Merkevaren Case har blitt videreført i det nye selskapet.
Historikk
Bedriften ble grunnlagt i 1842 av Jerome Increase Case. Utviklet først avanserte treskemaskiner som både skilte kornet fra stråene og agnene fra kornet. 1863 gikk Case i kompaniskap med Bull, Baker og Erskine i det nye J.I. Case & Company. Den første stasjonære dampmaskin på hjul sto klar i 1869, og i 1878 kom deres første selvgående dampmaskin. Firmanavnet ble endret i 1880 til J.I. Case Treshing Machine Company.
What Am I Supposed to Do
What Am I Supposed to Do er en sang skrevet av Helen Carter som ble spilt inn og gitt ut på singel med Ann-Margret i 1962. Singelen kom på 19.-plass i USA. Sangen ble også gitt ut på albumet On the Way Up senere samme år.
The Witch (1916)
The Witch er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Frank Powell.
Handling
Zora Fernandez er en vakker og eksotisk kvinne som blir viklet inn i et forhold, og blir forfulgt av lokale tjenestemenn etter et væpnet opprør. Hennes far, Dr. Fernandez (spilt av Frank Russell) er en general som leder et opprør mot Mendoza (spilt av Alfred Hickman) militær-guvernøren for det omkringliggende territoriet.
Homo sapiens idaltu
Homo sapiens idaltu eller hertomennesket, var en arkaisk homo sapiens som levde i pleistocen i Øst-Afrika. Fossile levninger ble oppdaget i november 1997 inne i Afartriangelet i Etiopia. Levninger av minst 12 individer ble oppdaget, herunder to kranier av voksne individer og et av et 6-7 år gammelt barn.
The Witch (1916)
Handling
Mendoza og styrkene hans blir etter hvert beseiret, og han dør i kamp. Zora blir deretter dømt til døden for hekseri, og skal brennes på bålet. Men Mendoza forviser deretter heksen for alltid fra regionen sin.
Homo sapiens idaltu
Oppdagelsen ble kunngjort på en pressekonferanse den 11. juni 2003 i Addis Abeba i Etiopia.
Lagene hvor funnene ble gjort, er radiometrisk daterte til mellom 154 000 og 160 000 år. Det best bevarte kraniet, fra en voksen mann, har et hjernevolum på 1 450 cm³.
Oppdagerne kategoriserte funnet som en egen art, som var en fossil overgangsform mellom homo rhodesiensis og homo sapiens. Dette har blitt avvist av andre ledende forskere. Funnet betraktes idag som et av mange eksempler på arkaisk homo sapiens.
Benevnelsen
Idaltu er et ord i det østkusjittiske språket afar som betyr «eldre» eller «førstefødt».
På den tiden da homo sapiens idaltu ble oppdaget, hevdet forskerne for en stor del at homo sapiens sapiens oppstod i Afrika (teorien Ut av Afrika II); men det var uenighet om denne prosessen fant sted over hele kontinentet, eller om den var avgrenset til bestemte lokale områder. Den lokale modellen fikk økt støtte av funnet, og sammen med andre funn som var like gamle eller eldre, ble fokuset rettet mot Øst-Afrika.
Det arkeologiske funnet
Fossile levninger av homo sapiens idaltu eller hertomennesket ble oppdaget av arkeologen Timothy D. White (f. 1950) den 16. november 1997. White hadde i 1994 også oppdaget ardipithecus ramidus, en underart av ardipithecus, som levde i det nåværende Etiopia for 4,4 millioner år siden. Funnene av hertomennesket ble gjort i den geologiske delen av den sedimentære regionen Herto Bouri i nærheten av elven Awash inne i Afartriangelet i Etiopia. Denne regionen er berømt for sin serie av urtidsmennesker og homininer som strekker seg 6 millioner år bak i tid.
Funnene omfattet restene av minst 12 individer av samme art: To kranier av to voksne personer – herav et nesten komplett kranium som manglet venstre skalletak (BOU-VP-16/1), mens det andre kranium bestod av fragmenter (BOU-VP-16/2) – et kranium av et 6-7 år gammelt barn (BOU-VP-16/5), issebein fra fem ulike kranier (BOU-VP-16/3, BOU-VP-16/4, BOU-VP-16/7, BOU-VP-16/18 og BOU-VP-16/43), en jeksel fra høyre øvre munn (BOU-VP-16/6), en øvre forjeksel (BOU-VP-16/42), og ytterligere rester av minst to individer.
Det best bevarte kraniet, fra en voksen mann (BOU-VP-16/1), har et hjernevolum på 1 450 cm³.
Det gikk 7 år før oppdagelsen ble offentliggjort, fordi barnekraniet måtte rekonstrueres ut fra 200 000 fragmenter, som lå spredt innenfor et område på 200 meter.
Oppdagelsen ble kunngjort på en pressekonferanse den 11. juni 2003 i Addis Abeba i Etiopia. Herto Bouri inneholder flere vulkanske lag. En argon–argon datering viste i 2003 at lagene hvor funnene ble gjort, er mellom 154 000 og 160 000 år gamle. Hertomennesket var et viktig funn, fordi det på denne tiden var et signifikant gap på mellom 300 000 og 100 000 år mellom moderne mennesker og homo rhodesiensis.
Taksonomiske uenigheter
Antropologene Timothy Douglas White, Berhane Asfaw, David DeGusta, Henry Gilbert, Gary D. Richards, Gen Suwa og Francis Clark Howell (1925–2007) beskrev i 2003 hertomennesket som en egen art, som var en fossil overgangsform mellom homo rhodesiensis (en afrikansk søsterart av heidelbergmennesket) og homo sapiens. De benektet at hertomennesket tilhørte arkaisk homo sapiens, og brukte funnene i Klasieselvens grotter i Sør-Afrika og Qafzehgrotten i Israel som eksempler på det sistnevnte.
De merket seg at homo sapiens idaltu skilte seg morfologisk fra Cro-Magnon-mennesket og andre senere former av homo sapiens, og foretok sammenligninger mellom BOU-VP-16/1 og det 95 000 år gamle kraniet Qafzeh 6, neanderthalerkraniet La Ferrassie 1, kraniet Kabwe 1 (homo rhodesiensis) og 28 moderne menneskekranier.
I en publikasjon i Nature, benektet den britiske antropologen Chris Stringer (f. 1947) validiteten av artsbenevnelsen homo sapiens idaltu; han mente at funnmaterialet lignet på flere andre funn av arkaisk homo sapiens fra det sene pleistocen. White merket seg dette, men betraktet fortsatt hertomennesket som «klart distinkt». I 2011 sammenlignet de amerikanske antropologene Kyle Lubsen og Robert Corruccini BOU-VP-16/1 med det 119 000 år gamle kraniet Skhul 5 fra grotten Es-Skhūl i Karmelberget i Israel (i nærheten av Qafzeh). De konkluderte med at de to kraniene hadde anatomiske likheter. Deres analyse fant ingen holdepunkter for at hertomennesket var noen egen art.
I 2014 tok antropologene Robert McCarthy og Lynn Lucas i betraktning et større utvalg av funn enn White et al: De delte disse funnene opp i «arkaisk homo», neanderthalere, «tidlige moderne homo sapiens» og homo sapiens fra slutten av pleistocen. De kom frem til samme konklusjon som Lubsen og Corruccini. Ved å sitere disse to studier, hevdet Stringer i 2016 at benevnelsen idaltu «ikke synes å være rettferdiggjort».
Andre funn av arkaisk homo sapiens
I 2004 ble Omo-levningene daterte til en alder på 195 000 år. Dette er eksemplarer av arkaisk homo sapiens, som er funnet i de geologiske lagene langs elven Omo i Etiopia. De er eldre enn homo sapiens idaltu, og dermed var det klart at hertomannen likevel ikke var den «førstefødte» stamfaren til homo sapiens.
Artsbeskrivelsen idaltu utfordres også av andre funn i Afrika. I 1976 utgravde den britiske paleontologen Mary Leakey (1913–1996) kraniet LH 18 i Ngaloba ved Laetoli i Tanzania. Kraniet klassifiseres som arkaisk homo sapiens og har en alder på mellom 120 000 og 150 000 år. I Klasieselvens grotter i provinsen iMpuma-Koloni i Sør-Afrika var det menneskelig aktivitet for 125 000 år siden. I 1932 ble Florisbadkraniet (homo helmei) oppdaget i Freistata i Sør-Afrika av antropologen T. F. Dreyer. Funnet er omkring 259 000 år gammelt. I 1986 ble det gjort nye funn i Eliye Springs på vestkysten av Turkanasjøen i Kenya som er mellom 200 000 og 300 000 år gamle.
I 2017 ble et kranium av arkaisk homo sapiens fra Jebel Irhoud i Marokko, datert til å være 315 000 år gammelt. Dette førte arkaisk homo sapiens enda lengre bakover i tid, og flyttet oppmerksomheten til Vest-Afrika som et mulig opphavssted. I 2019 valgte White et al å beholde benevnelsen homo sapiens idaltu; de argumenterte med at den «i stor grad var avhengig av diskrete trekk», mens Mcarthy og Lucas «fokuserte utelukkende på grove kraniemål». Videre mente White et al at debatten om taksonomiske merkelapper var mindre viktig enn forståelsen av trender i menneskelig evolusjon.
Anatomi
På samme måte som kraniet til et «anatomisk moderne menneske», har Herto-skallen BOU-VP-16/1 et høyt kraniehvelv (en hevet panne), en generell kuleform i sidesynet, og et flatt ansikt. Hjernevolumet er omkring 1 450 cm³.
På samme måte som dagens australske aboriginere, melanesiere, polynesiere og mikronesiere har kraniet en robust morfologi. Øyenbrynene og panneryggen er fremstående, issebeinene har svake kurver og bakhodebeinet er sterkt bøyd. Sammenlignet med mange av dagens mennesker, er kraniet bemerkelsesverdig langt og har generelt store dimensjoner, mens kinnbeinene er relativt moderate.
Redskaper
Den øvre delen av Herto er preget av fluviale prosesser hvor sand avsettes av elver som har sine avløp i et miljø i ferskvannsinnsjøer, og har arkeologisk relevante levninger langs en 5 km lang strekning. På lokaliteten BOU-A19 er det registrert 71 artefakter, på BOU-A26 er det 331 artefakter og på BOU-A29 er det 194 artefakter (totalt 640). I tillegg har BOU-A19B 29 artefakter og BOU-A19H 15 artefakter. Noen verktøy tar i bruk Levalloisteknikken fra den midterste delen av afrikansk steinalder, mens steinhakker og andre håndøkser er knyttet til acheuléen. Håndøkser og knivblader er sjeldne (mindre enn henholdsvis 5% og 1% av verktøyene). De ble sannsynligvis laget av på et annet sted enn Herto-området under «overgangsacheuléen» (280 000–250 000 år siden). Dette var en langvarig overgangsfase mellom den midterste steinalder og acheuléen.
Projektilpunkter og blader ble laget av obsidian, og andre verktøy av finkornet basalt. Noen få skraper er laget av kryptokrystallinske mineraler. Av 640 artefakter, er 48 litiske flak, blader og projektilpunkter laget med Levalloisteknikken.
Funnet inkluderer 28 steinøkser, deriblant ovale økser, forlengede ovale økser, trekantformede økser, kjøttøkser og en hakke, en skrape og en litisk kjerne. De 17 håndøksene, som også er blant artefaktene, ble alle produsert av flak og gjort ferdig med en myk hamring.
Både i den øvre og nedre delen av Herto finnes det flere levninger av storfe og flodhester med menneskeskapte kuttmerker. Dette vitner om en urgammel slaktetradisjon med forkjærlighet for flodhest. På et funnsted var det en ansamling av flodhestkalver (nyfødte eller noen få uker gamle) samt voksne flodhester.
Gravskikker
Det voksne kraniet BOU-VP-16/1 har et svakt, tynt 35 mm vertikalt kutt i nederste hjørne av høyre issebein, og en smal vertikal linje langs høyre plateepitel i tinningbeinet.
Det voksne kraniet BOU-VP-16/2 viser sterke modifikasjoner på 15 av de 24 fragmenter av skalletaket, og har dype kuttmerker i samsvar med ekskarnasjon av issebeinene, venstre kinnbein, pannebeinet og bakhodebeinet.
BOU-VP-16/2 fremviser også en repeterende skraping i omkretsen rundt kraniet (noe som tolkes som en symbolsk modifikasjon); mangelen på fragmenter fra bunnen av hodeskallen kan bety at den ble deponert fra et enkeltindivid.
Barnekraniet BOU-VP-16/5 har dype kuttmerker langs undersidene av kilebeinene og tinningbeinene, sannsynligvis etter at underkjeven ble fjernet. Bakhodebeinet og foramen magnum er blitt brutt inn i, og kantene er blitt pusset og avrundet. Noe lignende finner man i dag i gravskikker hos enkelte urfolk på New Guinea. Dette kan indikere at hertomennesket utøvde symbolske gravritualer for de avdøde.
Jim Dandy
Jim Dandy er en sang skrevet av Lincoln Chase som ble spilt inn og gitt ut på singel med Lavern Baker i 1956. Singelen kom på 1.-plass i USA.
Giorgi Tsmindashvili
Giorgi Tsmindashvili (født 17. mai 1976) er en georgisk judoka.
Han representerte Georgia under Sommer-OL 1996 i Atlanta, der han ble utslått i første runde.
Kunståret 1856
Kunståret 1856 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1856.
Albertina (Königsberg)
Albertina var universitetet i Königsberg i Østpreussen, Tyskland. Det ble grunnlagt i 1544 av hertug Albrecht av Preussen. Blant universitetets mest berømte professorer hører filosofen Immanuel Kant.
Universitetet opphørte å eksistere etter 1945, da Stalin okkuperte Østpreussen. Et russisk universitet ble grunnlagt samme sted i 1967. I 2005 ble dette universitetet omdøpt til Immanuel-Kant-universitetet, til ære for Königsbergs store sønn.
Historie
Albertina-universitet ble grunnlagt som en luthersk motpart til det katolske universitetet i Kraków av Albrecht av Brandenburg, den første hertug av det protestantiske Preussen. Det var det nest eldste universitetet i Brandenburg-Preussen, og bestod av fem fakulteter: teologi, medisin, filosofi og jus. Den første rektoren var poeten Georg Sabinus, svigersønn av reformasjonsteologen Philipp Melanchthon. Senere rektorer inkluderte en rekke prøyssiske kongelige.
René Guillot
René Guillot (født 24. januar 1900 i Courcoury, død 26. mars 1969 i Paris) var en fransk forfatter av barnebøker og bøker for voksne. Han bodde store deler av sitt voksne liv i Fransk Vestafrika, og de fleste av bøkene hans henter stoff derfra.
Albertina (Königsberg)
Historie
På 1600-tallet var universitetet kjent for Simon Dach og hans krets av diktere. På 1700-tallet virket Immanuel Kant som professor og senere rektor ved universitetet. Kant forlot aldri Königsberg, og hans grav ligger på universitetsområdet. Albertinas imponerende botaniske have ble åpnet i 1811. To år senere etablerte astronomen Friedrich Bessel sitt berømte observatorium like ved siden av den botaniske haven. Andre berømte vitenskapsmenn som virket ved universitetet i det 19. århundre inkluderer filosofen Johann Gottlieb Fichte (1806–07), biologen Karl Ernst von Baer (1817–34), matematikerne Carl Gustav Jacobi (1829–42), mineralogen Franz Ernst Neumann (1828–76), og fysikeren Hermann von Helmholtz (1849–55). I det 20. århundre var universitetet mest kjent for sin skole av matematikere, bestående bl.a. av Einsteins lærer Hermann Minkowski og David Hilbert, en av de største av moderne matematikere. Universitetet feiret sitt 400-årsjubileum i 1944.
René Guillot
Etter studiene i realfag flyttet han til Senegal, hvor han i mer enn 20 år arbeidet som lærer. Flere av bøkene hans er filmet. I regi av Patrick Grandperret: L'Enfant Lion (1993) og Le Maître des éléphants (1995). I regi av Robert Vernay Fort de la solitude (1948), basert på en roman for voksne.
Albertina (Königsberg)
Historie
Det følgende året ble Königsberg inntatt og ødelagt av den røde hær og hele befolkningen enten drept eller fordrevet. 80 % av universitetets campus ble ødelagt. Albertina ble stengt, og isteden ble det åpnet et russisk lærerinstitutt. I 1967 ble det grunnlagt et statsuniversitet. I 2005 ble det i en felles kunngjøring fra Vladimir Putin og Gerhard Schröder gjort kjent at dette universitetet heretter skulle bære navnet Immanuel-Kant-universitetet. Universitetet har etter Sovjetunionens sammenbrudd begynt å se på seg selv som etterfølger etter Königsbergs gamle tyske universitet, og bruker navnet Albertina i sin internettadresse.
Pseudotorynorrhina hosoguchii
Pseudotorynorrhina hosoguchii er en bille som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
René Guillot
På norsk finnes bøkene Vakre dagar (1962), Grisjka og bjørnen hans (1965) og Grisjka og ulvene (1966).
Pseudotorynorrhina hosoguchii
Utseende
En middelsstor (25-30 millimeter), nokså bred, til svartgullbasse. Hos denne slekten har ikke hannene noe fremspring i pannen, hodet er flatt og avlangt firkantet. Arten er svært variabel i fargen.
Utbredelse
Arten lever i Laos.
Systematisk plassering
Som for flere andre av gullbasse-slektene med navn som slutter på "-rhina" er det uklart om navnet bør staves med én (-"rhina") eller to (-"rrhina") r-er. Arten blir noen ganger plassert som en underart av Pseudotorynorrhina fortunei.
Bertrand Blier
Blier begynte sin regissørkarriere på 1960-tallet med filmer som kjennetegnes av en ironi og sort humor som avvek fra den nye bølgen som dominerte fransk film på den tiden. Hans store gjennombrudd var filmen Les Valseuses (1974) etter sin egen roman, som også startet karrierene til skuespillerne Gérard Depardieu og Patrick Dewaere. Blier fortsatte samarbeidet med førstnevnte i Vil du elske min kone?, som vant Oscar for beste utenlandske film, og Aftenantrekk.
Han har skrevet flere romaner hvorav noen har blitt filmatisert av ham selv.
Utmerkelser
I tillegg til Oscar for beste fremmdspårklige film har Blier har vunnet fire Césars, tre for beste manus og en for beste regi.
Forsvarets museer
Forsvarets museer er en avdeling i Forsvarets fellestjenester med oppgave å bevare, dokumentere og formidle Forsvarets materielle kulturarv og norsk forsvarshistorie.
Avdelingen består av syv museer: Luftforsvarsmuseet (Bodø), Rustkammeret (Trondheim), Bergenhus festningsmuseum (Bergen), Oscarborgs museer (Drøbak), Marinemuseet (Horten), Norges hjemmefrontmuseum og Forsvarsmuseet (Akershus festning).
Hoenselva
Hoenselva er en elv i Øvre Eiker kommune i Viken, som renner fra Hoensvannet via Himsjø og ut i Drammenselva ved Kattsund, mellom Hellefossen og Hokksund sentrum. Lengden er ca.2,2 km fra Hoensvannet til Himsjø og ca.9,5 km fra Himsjø til Kattsund, til sammen altså en lengde på omtrent 11,7 km. Den har tilsig fra en rekke bekker underveis, blant annet Solumsbekken og Kåsabekken.Hoenselva krysser flere veier, den første er Grøslandveien. Like ved Felleskjøpet kornmottak, Eiker Mølle, går den under en gangbru og Semsmoveien, fylkesvei 2734, før den like etter går under nok en gangbru og Skotselvveien, fylkesvei 2736 (15m). Jernbanebrua, Ransfjordbanen, over Hoenselva befinner seg 300 meter før utløpet. Det er en 112,5 meter lang og ca. 20 meter høy jernbru. Den siste brua den går under er Hellefossveien, kun 90 meter fra utløpet.
<mapframe latitude="59.791826" longitude="9.84478" zoom="11" width="283" height="299" align="right">{ "type": "FeatureCollection", "features": [ {     "type": "Feature", "properties": {}, "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [ 9.77329673798522,         59.79023813519822        ]      }    },    {      "type": "Feature", "properties": {}, "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [ 9.90150718804216,         59.776436109640564        ]      }    }  ] } Hoenselva har gitt kraft til en betydelige industrivirksomhet. Eierne av Hoen gård har helt siden middelalderen utnyttet vannrettighetene i vassdraget til mølledrift, og fra 1600-tallet ble det bygd deminger i Hoensvannet i forbindelse med driften av Hoenssagene og Hoensmøllene Det har også vært teglverk, stampemøller og Eker Kobberværks smeltehytte, foruten en rekke mindre møller og sagbruk. Øvre Eiker kommunale elektricitetsverk bygde sin første kraftstasjon ved elva i 1915.
Ian Gillan
Som 16-åring startet han sitt første band, The Moonshiners, men bare få uker etterpå, i oktober 1962 sluttet han skolen og ble med i bandet The Javelins. I årene som fulgte jobbet han hardt som musiker i band som Wainwrights Gentlemen og Episode Six, hvor han møtte bassisten Roger Glover første gang. I 1969 fikk Ritchie Blackmore høre om Gillan og headhuntet ham til Deep Purple, som var på utkikk etter en ny vokalist. Roger Glover ble ny bassist i Deep Purple. De debuterte på singelen «Hallelujah (I am the Preacher)» i 1969. I 1973 forlot Gillan Deep Purple, mye på grunn av gnisninger mellom ham og gitarist Blackmore, og tok en kort pause fra profesjonell musikk før han dannet Ian Gillan Band i 1975. Den tidlige band-sounden hadde et klart islett av jazzrock som viste seg å være mindre populært, og den ble erstattet i 1977 med en mer kraftfylt hardrock-sound da Gillan skiftet ut flere medlemmer i bandet og forkortet gruppens navn til simpelthen Gillan.
I 1982 ble bandet oppløst da Gillan måtte hvile etter skader på stemmebåndene. I 1983 ble han ny vokalist i Black Sabbath for albumet Born Again og en påfølgende turné, før han ble med i et gjenforent Deep Purple i 1984.
Etter to studioalbum og ett livealbum fikk Gillan sparken fra Deep Purple i 1989, hvorpå tidligere Rainbow-vokalist Joe Lynn Turner overtok jobben. Gillan ga ut to soloalbum før resten av Deep Purple overtalte Ritchie Blackmore til å ta Gillan inn i varmen igjen.
I 2006 kom Gillan ut med et prosjekt som dokumenterer hans 40-årige karriere, kalt Gillan's Inn. Både Tony Iommi, flere medlemmer av Deep Purple og mange andre er en del av dette DVD-prosjektet.
På 1970-tallet hadde Gillan en vokalmessig spennvidde på fem oktaver.
Diskografi (utvalg)
Med Deep Purple
Med Ian Gillan Band/Gillan
Med Black Sabbath
Med Roger Glover
Med Tony Iommi
Med The Javelins
Som soloartist
Diverse artister og samlealbum
Jasus
Jasus er en slekt innenfor familien Palinuridae av såkalte klippehummere eller «spiny lobsters», infraorden Achelata blant tifotkrepser. Gruppen er en av i alt 13 slekter, som har tatt opp i seg deler av den tidligere infraordenen Palinura (languster).
Taksonomisk plassering
Taksonomien til storkreps er komplisert og under stadig revisjon. Det er generelt omstridt å fin-inndele organismer taksonomisk. En moderne oppdatering av systematikken etter 2013-revisjonene følger her WoRMS-databasen. .
Bye Bye Birdie (sang)
Bye Bye Birdie er en sang skrevet av Charles Strouse og Lee Adams som ble spilt inn og gitt ut på singel med Ann-Margret i 1963. Singelen er fra filmen Bye Bye Birdie.
Vikingtid, motstandsrett og folkestyre
Vikingtid, motstandsrett og folkestyre er en bok av Torgrim Titlestad, utgitt i 2016. Den inngår i en serie bøker med tittelen Den komplette guiden til Vikingtidens utbrudd, maktkamp og motstandsrett.
Abel Ndenguet
Abel Ndenguet (født 24. juni 1970) er en brazzavillekongolesisk judoka.
Vikingtid, motstandsrett og folkestyre
Innhold
I boken belyses den såkalte Motstandsretten, som er nedfelt i Frostatingsloven som allmuens siste forsvarsinstans mot korrupte og diktatoriske stormenn. Titlestad mener at kampen for selvråderett og frihet er den røde tråden i sagaene og en drivkraft i den norrøne sivilisasjonens utvikling. I denne sammenheng fremheves det norrøne tingsystemet og allmuens deltakelse i det som en sentral kime til vårt moderne folkerettslige demokrati. Drikkelaget, hvor deltakerne var forventet å være veltalende og oppføre seg, og dets sosiale og politiske betydning er i denne forbindelse viet betydelig omtale.
Abel Ndenguet
Han representerte Kongo under Sommer-OL 1996 i Atlanta, der han ble utslått i første runde.
Vikingtid, motstandsrett og folkestyre
Bokanmeldelser
I Nationen skriver Erling Kjekstad at:
Stavanger Aftenblads litteraturkritiker, Jahn Zahl, peker på noe av det samme i sin omtale av boken. Lokalhistorikeren Øystein Walberg skriver i en kronikk i Innherred at boken viser at sagatidens nordmenn ikke var ikke så forskjellige fra vår tids mennesker i Norge.
Harald Jaang
Harald Gunnar Jaang (født 5. september 1905, død 7. mars 1999) var trommeslager i Kristian Haugers Jazzorkester. Han kunne også delta som vokalist.
Kristján L. Möller
Kristján Lúðvík Möller  (født 26. juni 1953 i Siglufjörður) er en islandsk politiker (Samfylkingin). Han har vært medlem av Alltinget siden 1999.
Han ble utnevnt til kommunikasjonsminister på Island 24. mai 2007, fikk samme posisjon i Jóhanna Sigurðardóttirs regjering i 2009. Han ble dermed en av de få ministrene som var med fra Geir Haardes andre regjering til Jóhanna Sigurðardóttirs regjering.
Witchcraft (film fra 1916)
Witchcraft er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Frank Reicher.
Handling
Suzette og moren hennes er to hugenotter som bor i en koloni i New England. Men såkalt avvikende oppførsel blir stemplet som hekseri. Når Suzettes mor blir alvorlig syk, forsøker Suzette å skaffe hjelp fra Nokomis, en indianer-kvinne som har blitt anklaget for hekseri. Suzette møter, og forelsker seg i, Richard Wayne. Men Makepeace Struble, Waynes protégé, vil ha Suzette for seg selv.
Struble anklager derfor moren til Suzette for hekseri, og utpresser Suzette til å gifte seg med ham. Mannen blir mer og mer voldelig, og Nokomis gir Suzette en talisman som hun påstår kan hjelpe henne. Struble utvikler apopleksi kort tid senere, og anklager derfor Suzette for å ha trollbundet ham. Suzette risikerer snart å bli dømt som en heks. Men Richard Wayne og guvernøren klarer å redde henne i tide, og til slutt står Suzanne endelig fritt til å gifte seg med mannen hun elsker.
Elliott Crosset Hove
Elliott Crosset Hove (født 18. mars 1988 i København) er en dansk skuespiller, utdannet ved Den Danske Scenekunstskole i København i 2015. Han er sønn av skuespilleren Anders Hove og den amerikanske koreografen Ann Thayer Crosset. Han er delvis oppvokst i Los Angeles, hvor faren i flere år spilte i såpeoperaen General Hospital. Deretter flyttet familien tilbake til Danmark.
Hove arbeider både som teater-, TV- og filmskuespiller og har særlig gjort seg bemerket med hovedrollen som Emil i Hlynur Pálmasons film Vinterbrødre.
Under Årets Reumert-utdelingen i 2017 fikk han en av årets talentpriser for sine roller i forestillingene Vrede på Folketeatret i København samt Dekalog og Livlægens Besøg på Betty Nansen Teatret. I 2018 vant han Robertprisen for årets mannlige hovedrolle for rollen i Vinterbrødre.
Kilogram
Kilogram (i dagligtale også bare kalt kilo) er grunnenheten for masse i SI-systemet, og har symbolet kg. Prefikset kilo er det greske ordet for «tusen», så ett kilogram er 1000 gram. Enheten er den eneste grunnenheten i SI-systemet med prefiks.
Fra 1799 til 2019 var kilogram definert som massen til et bestemt lodd oppbevart i Frankrike, med en masse tilsvarende massen til én kubikkdesimeter (én liter) vann ved 4 °C. Kilogram var den siste av SI-enhetene med en definisjon knyttet til et bestemt fysisk objekt, 20. mai 2019 ble definisjonen endret til å være basert på Plancks konstant.
Historie
I 1795 byttet enheten navn til kilogramme, og i 1799 ble definisjonen endret til å gjelde vann ved temperaturen der vann har høyest tetthet (rundt 4 °C), siden tettheten her er mest stabil.