cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hjellvik
Hjellvik er ei bygd ved Osterfjorden, nord på Osterøya i Osterøy kommune i Nordhordland. Postadressen er Valestrandsfossen. På Hjellvik lå Hjellvik skule som i snitt hadde femti elever fordelt på tre klasser i 1-7 klasse. Skolen hadde nynorsk som hovedmål. I 2013 ble flere barneskoler på Osterøy lagt ned, deriblant Hjellvik. Stedet har også et eget idrettslag, Hjellvik Idrettslag, som ble stiftet som Hjellvikvåg Idrettslag i 1959. På tettstedets idrettsplass, Hjellvik idrettsplass, spiller Valestrand Hjellvik FK av og til hjemmekamper. Valestrand Hjellvik FK ble stiftet 2. november 1992, da Valestrand Idrettsforening (VIF) og fotballgruppen til Hjellvik Idrettslag ble slått sammen.
Hjellvik er også kalt Hjelvik eller Hjellvikvåg.
Libor Charfreitag
Libor Charfreitag (født 11. september 1977 i Trnava) er en slovakisk sleggekaster. Charfreitag har flere ganger deltatt i mesterskapsfinaler. Første gang var i EM 2002 i München hvor han ble nummer sju. Denne plasseringen oppnådde han også under OL 2004 i Athen. Under VM 2005 i Helsingfors ble han nummer ni. Karrierens høydepunkt er bronsemedaljen fra VM 2007 i Osaka. Charfreitag sin personlige rekord på 81,81, ble oppnådd under et stevne i Praha i 2003.
Æneiden
Æneiden, Eneiden, eller Aeneiden er et romersk nasjonalepos med utgangspunkt i den trojanske sagnkrets, skrevet av Vergil ca. 29–19 f.Kr., i den romerske gullalder. Hele eposet er skrevet på daktylisk heksameter.
577 Rhea
577 Rhea er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 20. oktober 1905 av Max Wolf fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Den er oppkalt etter den greske gudinnen Rhea. Navnet er trolig inspirert av asteroidens provisoriske navn, 1905 RE. Rhea er også navnet på en av Saturns måner.
Æneiden
Vergil formet verket etter mønster av Homers Odysseen, og Æneiden er også innholdsmessig knyttet til dette verk idet hovedpersonen, Aineias, som har gitt verket navn, er en trojaner som deltok i den trojanske krig.
Innhold
Æneiden beretter om helten Aineias' seilas fra Sicilia til «Hesperia» (dagens Italia). Dit drar han, på oppdrag fra gudene, for å grunnlegge byen Lavinia, et foreløpig nytt Troja, og Romas forløper. Han har av gudene fått i oppdrag å grunnlegge Romerriket, men på sin seilas driver han inn på den nordafrikanske kyst og møter der Kartagos dronning Dido. De forelsker seg i hverandre, og Aineias slites i den klassiske konflikt mellom plikt og følelser, mellom den høye oppgave gudene gav ham og sin egeninteresse, kjærligheten til Dido. Plikten seirer. Han bryter forholdet til Kartagos dronning, som knust av sorg bestiger bålet og tar sitt liv. Dette er hovedinnholdet i 4. sang av Æneiden. Aineias drar videre med sine menn til Italia og fullbyrder sitt oppdrag.
Før sin død skal Vergil ha bedt om at verket ble brent, men Augustus sørget for at ønsket ikke ble tatt til følge. Ifølge Aelius Donatus' Vergils liv fra 300-tallet var Vergil en perfeksjonist som under arbeidet med Georgica vanligvis dikterte en rekke vers han hadde tenkt ut om morgenen, og i løpet av dagen reduserte dem til noen få. «Selv sa han at han skapte sine vers ved å slikke dem som bjørnen» [slikker sin pels].
Virkningshistorie
I to tusen år har Æneiden stått på leselisten i Europas latinskoler. Æneidens resepsjonshistorie kombinerer sammenhengende tradisjon med høy anseelse. I middelalderpoeten Dante Alighieris kristne epos, La Divina Commedia (Den guddommelige komedie), opptrer Vergil som en idealisert veiviser, midtveis mellom helvete og himmelen.
Paralleller
Likevel er ikke Æneiden noe plagiat. Det er heller slik at Vergil brukte et kjent stoff til å skape noe nytt. Han griper temaene - «krig» i Iliaden, «hjemreise» i Odysseen - men i Æneiden er rekkefølgen omvendt. Ludvig Holberg bygger sin berømte episke parodi Peder Paars på Æneiden, idet han med bibehold av grunnmotivet transponerer persongalleri, handling og konfliktstoff ned til hverdagsnivå med stor komisk virkning.
Oversettelser
Antallet manuskriptkopier av Æneiden steg markant over det meste av Europa på 1100-tallet. Vergils epos ble flittig studert i klosterskolene, og oversatt til fransk og tysk.
Den anonyme, franske versromanen Eneas fra ca. 1160 er en av de første franskspråklige romanene overhodet. Stoffet er tilpasset, slik at handlingen begynner med Trojas fall, altså i kronologisk orden og ikke, som originalen, midt i handlingen. Aineias møter Dido, besøker underverdenen, og lander deretter i Italia. Den kommende romerske storheten utpensles ikke, slaget ved Actium nevnes eksempelvis ikke med et ord. Menneskelige motiver erstatter gudenes, selv om Venus og Juno ikke kan utelates helt. I siste delen er hovedvekten lagt på kjærlighetshistorien mellom Aineias og Lavinia, som – i motsetning til enken Dido – er ung og uerfaren, og derfor må belæres om kjærlighetens natur. Her låner forfatteren mye fra Ovid, slik at Eneas fremstår som en blanding av to ytterst ulike romerske forfattere. Og med Eneas er grunnen lagt for den sjangeren, Chrétien de Troyes førte videre ca. 1170 med romanene om kong Arthur.
Heinrich von Veldekes tyske oversettelse ble avsluttet ca. 1185, og er ca. 3 000 verselinjer lenger. Hans Eneasroman inspirerte likeledes andre diktverk, som Nibelungenlied og Wolfram von Eschenbachs Parzival. En tilføyelse er likevel von Veldekes egen, nemlig beskrivelsen av Pallas' gravferd. Euander skal ha lagt en evig brennende edelsten i sønnens grav, og da graven nylig ble åpnet, dvs i 1155 under keiser Frederik Barbarossas tokt til Italia, fant man igjen edelstenen, fremdeles brennende – selv om den sluknet, straks vinden slapp inn i graven. Æneidens hovedpersoner ble altså betraktet som historiske, slik som når Gervasius av Tilbury skriver om funnet av Vergils knokler.
Pallas' grav dukker også opp i Teoderik Munks latinske Norgeshistorie. I beskrivelsen av Olav den helliges hjemkomst til Norge for å bli martyr, skriver Teoderik: «For omtrent 70 år siden ble Pallas, Euanders søn, funnet i Roma – den Pallas, som Turnus drepte, og som, ifølge den hellige Augustin, ble begrått av en Apollon-statue ved en demons forunderlige kraft.» Saxo Grammaticus hentet også inspirasjon fra Æneiden da han skrev Bjarkemål.
Norske utgaver
Egil Kraggerud, Suttung forlag, 1983, 7 bind, uavkortet. Vergils inndeling i 12 bøker er her beholdt.
George Thomas Staunton
George Thomas Staunton (født 26. mai 1781 i Salisbury i England, død 10. august 1859 i London) var en britisk sinolog.
I 1792 var han med sin far George Leonard Staunton (1737–1801) som ledsaget George Macartneys sendeferd til Kina og lærte seg å tale og skrive kinesisk, slik at han – som elleveåring – ved en audiens hos Qianlong-keiseren var den eneste i sendeferden som kunne føre en samtale på kinesisk.
Han forble i Kina til 1817, dels i det britiske Ostindiakompanis tjeneste ved dets faktori i Kanton, der han etterhvert ble dets sjef, dels som kommissær ved den britiske legasjon, der han gjorde en viktig innsats ved sitt kjennskap til landets språk og forhold.
Fra til 1818-1852 satt han med få avbrudd som liberal tory i parlamentet.
I 1823 medvirket han med Henry Thomas Colebrooke og andre ved stiftelsen av Royal Asiatic Society og skjenket selskapet 3 000 bind kinesisk litteratur. Staunton skrev Miscellaneous Notices Relating to China and the British Commercial Intercourse with That Country (1822) samt oversatte fra kinesisk The fundamental laws of China (kinesisk strafferett, 1810) samt Narrative of the Chinese Embassy to the Khan of the Tourgouth Tartars in the Years 1712, 13, 14 and 15 (1821).
Fylkesvei 3962
Fylkesvei 3962 går mellom Klepland og Tangvall i Kristiansand kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 166 (Vest-Agder).
Ruth Katharina Mustad Bevreng
Ruth Katharina Mustad Bevreng (født 23. mars 1952) er en norsk forretningskvinne.
Sandvikarevyen
Revyoversikt
{{legend|#ffcccc|Nominert til avisens revypris}}{{legend|#ffffcc|Vinner av avisens revypris}}
Ruth Katharina Mustad Bevreng
Bevreng er medeier og styremedlem i Mustad Eiendom AS. Hun er også medeier i gården Nordre Lunde i Lillehammer, som ble kjøpt av Wilhelm Mustad i 1930.
Privatliv
Ruth Katharina Mustad Bevreng er barnebarn av Wilhelm Mustad. Hun er gift og har barn.
Ninette de Valois
Ninette de Valois (født 6. juni 1898 i Baltiboys i Wicklow i Irland, død 8. mars 2001 i Barnes i England) var en irsk danser, lærer, koreograf og regissør av klassisk ballett.
Hun er mest bemerket for å ha etablert Royal Ballet, en av de fremste ballettensemble på 1900-tallet og en av de ledende ballettensembler i verden. Hun etablerte også Birmingham Royal Ballet og Royal Ballet School.
Liv og virke
Hun danset profesjonelt ved Sergej Djagilevs Ballets Russes og bosatte seg senere i England.
Som en av grunnleggerne av moderne britisk ballett er hun høyt ansett som en av de mest innflytelsesrike personlighetene i ballettens historie. Hun opprettet Royal Ballet, som hun formet etter den russiske modell, og skolerte blant andre Margot Fonteyn og Moira Shearer. Senere var også Svetlana Beriosova og Rudolf Nurejev blant hennes adepter.
Haut-Vully
Haut-Vully er en liten bygd i kantonen, Fribourg i Sveits. Frem til 1977 het det offisielt Vully-Le-Haut. Det tyske navnet for Oberwistenlach er nå lite brukt.
Fjergen
Fjergen er en innsjø nord for tettstedet Kopperå i Meråker kommune i Trøndelag. Den er regulert som magasin for Tevla kraftverk.
Leüthenhaven
Leüthenhaven (også skrevet Leütenhaven) er et område i Midtbyen i Trondheim omgrenset av Prinsens gate, Erling Skakkes gate, Sverres gate og Repslagerveita. Området er i dag en parkeringsplass med parkeringskjeller og ligger i nær tilknytning til Trøndelag Teater, NTNU (lærerutdanning, matvitenskap og deler av fellesadministrasjonen) og Trondheim Torg. Navnet stammer fra J. N. Leüthen, som drev gartneri og frøproduksjon på området fra 1850.
Trondheim kommune kjøpte opp eiendommer ved Leüthenhaven fra 1917 (som da bestod av flere eiendommer), og etter andre verdenskrig ble det meste av bebyggelsen revet til fordel for anleggelse av en rutebilstasjon som ble åpnet i 1955 og som stod ferdig utbygd året etter. Rutebilstasjonen ble nedlagt i 1996 i forbindelse med flyttingen til Trondheim sentralstasjon, og området har siden fungert som parkeringsplass.
Tetrakisheksaeder
Et tetrakishexaeder er et katalansk legeme med 24 likebeinte trekanter som sider, 14 hjørner og 36 kanter. Tvillingpolyederet er det avstumpede oktaederet.
Slipeugle
Slipeugle (Aegolius acadicus) er en liten nord-amerikansk ugle i slekten Aegolius. Ab bygning og utseende likner den sin slektning perleugle som finnes her til lands.
Beskrivelse
Voksne fugler er 18 cm lange, med vingespenn 43 cm. De har et stort, rundt, lysegrått ansikt med brune streker, mørkt nebb og gule øyne. Undersiden er lys med mørke streker, mens oversiden er brun med hvite flekker tilsvarende sin slektning perleugle.
Navnet "slipeugle" kommer av lyden, som sies å ligne lyden av en sag som slipes på en slipestein. Den er temmelig vanlig i utbredelsesområdet, men kan være vanskelig å få øye på.
Slipeugle er en av ugleartene med hodeskalle som tydelig ikke er er symmetrisk. Øreåpninene og øregangene er store og tydelige, og det høyre øret sitter relativt høyt opp, bak øyet, mens det vesntre sitter lengre ned ved kjeveleddet. Dette gjør at lyd nede fra bakken når ørene på litt forskjellig tid, og gir ugal en mulighet til ikke bare å fastslå hvor lyd kommer fra i planet (høyre/venstre), men også vertikalt. Slike tilpassninger er typisk for ugler som jager smågnagere med hørsel.
Habitat og utbredelse
Slipeuglen lever i barskog og blandingsskog i Nord-Amerika.
Levevis
Slipeuglen venter gjerne på en lav kvist om natten og slår ned på byttet derfra. De spiser for det meste smågnagere, og individene som lever ved stillehavskysten spiser også små krepsdyr og vanninsekter. I likhet med mange andre ugler har de utmerket hørsel og fremragende syn i dårlig lys.
Reiret legges i et hulrom i et tre, vanligvis etter en hakkespett, men iblant også i rugekasser.
Inndeling
Inndelingen følger Taxonomy in Flux og er i hovedsak basert på Wink et al. (2008) og Fuchs et al. (2008b). Underfamilien er delt i ni slekter og en underslekt. En art antas å være utdødd.
Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008). Norske navn i parentes er ikke offisielle navn, men antas å være beskrivende.
Thomas Keneally
Thomas Keneally (født 7. oktober 1935 i Sydney, Australia) er en australsk forfatter og dramatiker. Han er best kjent for romanen Schindlers Ark, som ble tildelt Bookerprisen i 1982. Romanen var inspirert av innsatsen til Poldek Pfefferberg, som overlevde Holocaust. Boken ble filmatisert med regissør Steven Spielberg og Liam Neeson i hovedrollen som Oskar Schindler, under navnet Schindlers liste, og vant Oscar for beste film i 1993.
The Script
The Script er et alternative rock-band fra Dublin, Irland. Bandet består av Danny O'Donoghue (hovedvokalist og keyboard), Mark Sheehan (gitar) og Glen Power (trommer). Bandet ble til i 2001, etter at kameratene Danny O'Donoghue og Mark Sheehan slo seg sammen med trommeslageren Glen Power. De har gitt ut 4 album, deriblant sangene «Hall of fame», «If you could see me now», «Breakeven» og «Superheroes».
Thomas Keneally
Bakgrunn
Thomas Keneally, som er katolikk av jødisk opphav, ble utdannet ved St Patricks College i Strathfield. Han begynte så på filosofiske og teologiske studier ved St Patrick's Seminary i Manly for å bli katolsk prest, men brøt av underveis - han ble diakonviet, men ombestemte seg før det kom til prestevielsen.
The Script
Vokalisten Danny O'Donoghue er også kjent som dommer i programserien The Voice UK, men ga seg i 2013 for å fokusere mer på bandet. I løpet av få år har bandet fylt opp flere store arenaer verden rundt, og blir ofte kalt for etterkommere av U2.
Thomas Keneally
Forfatter
Han jobbet som skolelærer i Sydney før han fikk suksess som forfatter. Keneally var foreleser ved University of New England mellom 1968 og 1970). Han har skrevet både film-manus, memoarer, sakprosa og non-fiction bøker. Keneally har også opptrådt i en håndfull filmer. Han hadde en liten rolle i The Chant of Jimmie Blacksmith (basert på hans egen roman) og hadde en rolle i The Devils playground fra 1976.
Keneally er en sterk talsmann for å innføre republikansk statsform i Australia, det vil si å kutte alle bånd til det britiske monarkiet, og han publiserte en bok om dette emnet i 1993. Flere av hans republikanske essays og artikler kan lastes ned fra nettstedet til den australske republikanske bevegelsen.
Keneally er en ivrig tilhenger av rugby league. I mars 2009 ga Australias statsminister Kevin Rudd en signert kopi av Keneallys biografi til USAs president Barack Obama som en statlig gave. Tom Keneally Centre åpnet i august 2011, og brukes til boklanseringer, skrivekurs og opplesninger av nylig publiserte bøker.
Alzateaceae
Se teksten
Alzateaceae er en plantefamilie i ordenen Myrtales. Den har én art, Alzatea verticillata. Den vokser i Latin-Amerika fra Costa Rica i nord til Peru i sør.
Eksterne lenker
Myrtaceae
578 Happelia
578 Happelia er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 1. november 1905 av Max Wolf fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Den er oppkalt etter den tyske maleren, som var en velgjører for Heidelberg observatoriet.
Arthur Decabooter
Arthur Decabooter (født 3. oktober 1936 i Welden ved Oudenaarde, Øst-Flandern, død 26. mai 2012) var en belgisk landeveissyklist. Decabooter var aktiv syklist i perioden 1953 (nykommer) til 1967, med en periode på vel 8 år som proffsyklist. Hans største triumf i karrieren var seieren i Flandern rundt i 1960. Han har også tre etappeseire i Vuelta a España.
Biografi
Arthur Decabooter var sønn av Julien Decabooter og Irma Steurbaut, og han bodde også i Zingem, Nazareth og Asper. Hans kone, Nicole Standaert, er søsteren til Micheline, som er gift med Walter Godefroot.
Decabooter konkurrerte for det meste for Groene Leeuw, men også for Libéria-Grammont (1962) og Solo (1963 – '64). Tre ganger vant han ronde van Vlaanderen, som amatør i 1955, uavhengig i 1958 og som proffsyklist i 1960 (foran Jean Graczyk og Rik Van Looy). Videre vant han også flere halv-klassikere som Dwars door België, Omloop Het Volk, Kuurne-Brussel-Kuurne, E3 Prijs Vlaanderen og Oost-Vlaanderens mesterskap.
Arthur Decabooter var prototypen på en «flandrien», en syklist som under et ritt kontiunuerlig er i angrep og som ikke slapper av før han utslitt har krysset målstreken. Han var meget populær, i 1960 og '61 ble det arrangert demonstrasjoner for at han skulle delta i verdensmesterskapet i landeveissykling. Decabooter var ikke en del av laget grunnet rivalitet med «patroon» Van Looy. I 1967 tok han avskjed fra sitt publikum som for anledningen hadde fylt velodromen Kuipke i Gent.
Under Ronde van Vlaanderen i 2007 ble den øst-flamske kommunen Gavere valgt til Dorp van de Ronde (norsk:Rundens landsby), samme dag ble Decabooter feiret, og hans biografi Arthur – El Toro Decabooter – een Flandrien uit de sixties (ISBN 978-90-73322-17-2) offisielt sluppet.
Leopold av Hohenzollern-Sigmaringen
Leopold Stefan Karl Anton Gustav Eduard Tassilo av Hohenzollern-Sigmaringen (født 22. september 1835 i Krauchenwies ved Sigmaringen, død 8. juni 1905 i Berlin) tilhørte den sydtyske katolske gren av huset Hohenzollern. Han var sønn av fyrst Karl Anton av Hohenzollern-Sigmaringen, og bror av den senere kong Carol I av Romania.
Etter revolusjonen i 1868 ble Leopold av den spanske regenten valgt til tronfølger i Spania. Valget ble støttet av den prøyssiske statsminister Otto von Bismarck, men avvist av Frankrike. Leopolds far, fyrst Karl Anton, valgte imidlertid å gi avkall på familiens krav på den spanske tronen. Saken førte likevel til et diplomatisk spill mellom Bismarck og franskmennene som ledet til den fransk-prøyssiske krig.
Han var fyrste av Hohenzollern-Sigmaringen fra 1885 til sin død.
Åsmund
Åsmund er et norsk navn sammensatt av ås (gud) og mundr. Det siste leddet har tidligere blitt antatt å være avledet av norrønt mundr som betyr «brudegave», men en annen kanskje mer sannsynlig forklaring er at det kommer av gammeltysk munt som betyr «vern» eller «beskyttelse». Norsk navnedag er 6. april etter forfatteren Aasmund Olavsson Vinje, født 6. april 1818.
Utbredelse
Osmund var et vanlig navn i England på 800-tallet.
Ásmundr er kjent brukt i 19 runeinnskrifter fra vikingtiden, og navnet var derfor antakelig nokså vanlig i Norden på den tiden. Åsmund var et vanlig navn i Norge i middelalderen. Over 50 forskjellige personer med navnet er nevnt i Regesta Norvegica.
Navnet er i dag relativt sett mest utbredt på Island, i formen Ásmundur.
Coppermine (elv)
Coppermine River er en 845 km lang elv som renner gjennom provinsene Nordvestterritoriene og Nunavut i det nordlige Canada. Elveløpet begynner litt øst for Store Slavesjø, og går ganske rett nordover til elven munner ut i Coronation Gulf i Nordishavet. Elven går nesten parallelt med, og om lag 500 km øst for Mackenzie River, som munner ut atskillig lengre vest. tettstedet Kugluktuk ligger ved elvedeltaet i nord. Oppdageren Samuel Hearne reiste nedover elven i 1771.
Et vulkansk platå på om lag 170 000 km² nær elven inneholder trolig minst 500 000 km³ lava, og antas å stamme fra en søylestrøm for 1.200 millioner år siden, kjent som Mackenzie hotspot. Denne ble i sin tur ansvarlig for dannelsen av Mackenzie dike swarm, en beltestrukturert geologisk barriere som har sitt senter ved Coppermine-elven.
Reinickendorfer Straße undergrunnsstasjon
Reinickendorfer Straße undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Reinickendorfer Straße er på linjen U6.
Etter delingen av Berlin var Reinickendorfer Straße den siste undergrunnsstasjonen på den vest-berlinske siden av U6. Sør for stasjonen gikk togene uten stopp til Friedrichstraße stasjon igjennom Øst-Berlin og flere spøkelsesstasjoner.
Hester Chapone
Hester Chapone (født Mulso 27. oktober 1727, død 25. desember 1801) var en engelsk forfatter som hovedsakelig skrev essayer og sakprosa. Hun var medlem av blåstrømpene, og tilknyttet kretsen rundt blant andre Elizabeth Montagu. Hennes mest kjente verk er Letters on the Improvement of the Mind and Miscellanies (Brev om forbedringen av sinnet og annet, 1772–1774).
Liv
Hester Chapone, familiens kjælenavn for henne var «Hecky», var den eneste datteren av Thomas Mulso, en engelsk godsherre, og hans hustru Hester, som hun ble oppkalt etter. Hun ble født ved Twywell i Northamptonshire i 1727. Hun var niese av John Thomas, biskop av Peterborough, Salisbury og Winchester.
Hester var begavet og ni år gammel skal hun ha skrevet en romanse. I en tid hvor det ikke var en selvfølge at kvinner hverken trengte eller fikk utdannelse gjorde hennes klassebakgrunn det mulig for henne å selv lære seg fransk, italiensk, musikk, tegning og en omfattende lesning av litteratur
Ved et besøk til Canterbury ble hun kjent for Elizabeth Carter, og hun ble en av de som beundret romanforfatteren Samuel Richardson. I en tegning av Susannah Highmore hvor Richardson leser for sine venner står Hecky Mulso sentralt midt blant tilhørerne. Hun brevvekslet med Richardson om «den endelige lydighet» og signerte som hans «alltid lydige og hengivne barn». Hennes beundring var dog kresen, og i henhold til hennes biograf viste hennes brev «hvilken verdighet, herdet med anstendig ydmykhet, hun opprettholde hennes egen velbegrunnede mening».
Med sin fars motstrebende tillatelse giftet hun seg med advokaten John Chapone som døde noen få måneder senere. Hun giftet seg aldri igjen, men levde resten av livet som en lærd, skrivende enke. Hun hadde da allerede fått publisert noen små bidrag i ulike aviser og tidsskrifter da hun i 1772 fikk utgitt sitt mest kjente verk, Letters on the Improvement of the Mind and Miscellanies (Brev om forbedringen av sinnet og annet), en avhandling om kvinnelig utdannelse som ble meget populær i kretser for pikeundervisning.
Blåstrømpe
Chapone ble en del av den uformelle blåstrømpebevegelsen, en forening av ofte enslige, velutdannede og konservative kvinner, hvor hun ble kalt for «den blåeste av de blå». Chapones navn knyttes spesielt til Elizabeth Carter og Elizabeth Montagu, men hun var også venn av Samuel Richardson, Frances Burney d'Arblay og Gilbert White. Til tross for hennes mors misbilligelse markerte Hester Chapone seg som en forfatte med dikt, essay og pedagogiske stykker som omhandlet religion, utdannelse, vennskap og kvinnelige prestasjoner. I motsetning til de fleste andre blåstrømpene skrev hun også for å skaffe seg egen inntekt og hadde en viss suksess med mange sine arbeider, blant annet The Story of Fidelia (Historien om Fidelia, 1753) og Miscellanies in Prose and Verse (Ulikt i prosa og på vers, 1775). Hun bidro også til Samuel Johnsons serie av essayer i The Rambler. Hennes samlede verker kan blant annet bli funnet i bind 18 av Chalmer's British Essayists (1856–57).
Kvinners utdannelse
Utgivelsen av Brev for forbedringen av sinnet i 1772 i to bind gjorde Hester Chapone kjent, men ikke rik. Hun ble betalt £50 for boken mens hun ble betalt fem ganger mer for sin samling med tidlig poesi, artikler om moral og annet.
Bøker om god og passende oppførsel, «adferdsbøker», var populære. De ikke bare dikterte sedelighet, men også ga råd i valg av klær og andre praktiske råd. Chapones bok var i formen skrevet som positive valg i livet for hennes niese hvor hun kom med metoder i hvordan man best skulle styre hjemmet og dets økonomi, velge kvinnelige venner og avholde seg fra intimitet. Chapone argumenterte for at kvinners liv i hjemmet kunne være intellektuelt stimulerende og at «kristendommen skulle være sjefsinstruktøren for våre rasjonelle åndsevner».
Boken ga Chapone status som en ekspert på kvinners utdannelse og sosialisering, og skaffet henne utallige oppfordringer fra formuende personer om å utdanne deres døtre. Andre kappes om å skrive en tilsvarende moral- og lærebok for unge gutter. Boken ble faktisk anbefalt av Erasmus Darwin som passende lærebok i historie, og den kom i minst 16 utgaver i det siste fjerdedelen av 1700-tallet. Boken inspirerte også den tidlige radikale feministen Mary Wollstonecraft ved at boken argumenterte for at kvinner burde ha (en form for) utdannelse (innenfor konvensjonene av atferdsbøker), og den hadde således betydning for Wollstonecrafts Thoughts on the Education of Daughters (Tanker om døtres utdannelse).
Etter mange år med dårlig helse døde Hester Chapone i 1801 i Hadley i Middlesex, 74 år gammel.
Norges Quizforbund
Norges Quizforbund (NQF) er det høyeste organet for quizsport i Norge. Det ble opprettet i 2004 og har rundt 400 medlemmer. Hvert år arrangerer forbundet norgescup og norgesmesterskap, som begge har åpen påmelding. Internasjonalt ligger Norge i toppen, med jevngode resultater i både europamesterskapet og verdensmesterskapet.
Forbundet ble grunnlagt av Tore Heliks Van Dahl og Ole Martin Halck, med førstnevnte som president det første året. Han ble etterfulgt av Ole Martin Halck (2005–2011), Ingrid Sande Larsen (2011–2015) og Knut Heggland (2015–2016). Jon Inge Kolden var president i perioden 2016-2021, og fra 2021 er Mats Sigstad president.
Dagens vedtekter ble første gang vedtatt på ekstraordinær generalforsamling i 2007 med senere endringer. Forbundet er tilsluttet det internasjonale quizforbundet International Quizzing Association (IQA).
NM i quiz med oversikt over vinnerne
Siden 2005 har Norges Quizforbund arrangert NM i quiz. Forbundet godkjente også retroaktivt et NM arrangert av Bergen Spillfestival i 2004. Fra 2005 er det kåret individuell norgesmester, fra 2008 kom øvelsen par med på programmet. Arrangementet går over en helg, som regel i september. Siden 2009 har NM hatt en juniorklasse (til og med 26 år det aktuelle året), mens en Kahoot!-konkurranse har blitt arrangert siden 2017. I den individuelle konkurransen for seniorene, konkurrerer juniorene også individuelt og med de samme spørsmålene. Parkonkurransen for seniorer tilsvarer lagkonkurransen for juniorer, mens lagkonkurransen for seniorer og Kahoot!-konkurransen er for alle, uavhengig av alder.
Trippelvinnere i senior og dobbelvinnere i junior
Tre ganger har det skjedd at samme person har gått av med seieren i både individuelt, par og lag. I 2009 tok Trine Aalborg storeslem (i par med Lasse Midttun og i lag med «I dårligste laget»). Stig Sanner gjorde det samme i 2013 (i par med Harald Aastorp og i lag med «Tryggve Grans skiskole»). I 2014 var det Thomas Kolåsæter sin tur til å gjennomføre bragden (i par med Lars Heggland og i lag med «El Diablo en el Ojo»). Kolåsæter gjorde det samme i 2017 (også denne gangen i par med Lars Heggland og i lag med "El Diablo en el Ojo").
Norge i VM
Det første VM i quiz ble arrangert i 2003, men ingen fra Norge deltok før i 2005.
I VM i 2010 kom Thomas Kolåsæter på 8.-plass, og det er den beste norske plasseringen i VM.
Norge i Europamesterskapet i quiz
I internasjonal quizsport rager Europamesterskapet på mange måter høyere enn Verdensmesterskapet. VM er utelukkende én individuell konkurranse som sendes rundt til de ulike deltakerlandene, som tar quizen parallelt første lørdag i juni. EM, derimot, er et mesterskap der de ulike deltakerne samles på ett felles sted, eksempelvis i 2018 i Venezia. EM består av både individuelle konkurranser, parkonkurranser og lagkonkurranser.
Norges quizlandslag har vunnet en rekke bronsemedaljer i Europamesterskapet i quiz, før de i 2011 nådde helt til finalen. Der ble det et knepent tap mot Finland. Norge hadde mulighet til å avgjøre på aller siste spørsmål, men de fire herrene Thomas Kolåsæter, Ole Martin Halck, Las Heggland og Tore Heliks Van Dahl maktet ikke å gjenkjenne, av alle ting, en blåveis. Blåveis-historien har vært noe disse fire har måttet leve med å bli konfrontert med med ujevne mellomrom i ettertid. I 2018 skulle de imidlertid revansjere seg ved å gå helt til topps i EM, etter å ha først beseiret det sterkt dominerende England i semifinalen, og så det vel så gode Belgia i finalen. Dette var første gang et landslag har slått både Belgia og England noensinne. Det var andre gang Norges landslag nådde finalen. Disse fire har overraskende nok bare vært tatt ut på landslaget (A-landslaget) samtidig to ganger, og begge ganger har det endt med finale. Tre av de fire (minus Lars Heggland) vant også Aspiration Cup i 2009, altså turneringen for B-, C- og andre konstellasjoner som ikke utgjør A-landslaget. Fjerdemann den gangen var Christian Flermoe.
I singleturneringen i 2018 ble Thomas Kolåsæter nummer 1 etter kvalifiseringen, og lå med det to poeng foran nummer to, den flerdobbelte verdens- og europamester Pat Gibson. I finalerunden gikk det ikke like bra, og Thomas endte utenfor pallen, mens Pat Gibson vant. Den litt merkelige ordningen der hvert spørsmål teller 2 poeng i finalen, kostet Thomas en bronsemedalje. Thomas var også på laget som tok sølv i klubbkonkurransen, altså lagmesterskap på tvers av nasjonsgrenser. Dette var imidlertid en liten tilbakegang fra 2017, hvor samme lag (bestående av Thomas, nederlandske Derk de Graaf, tyske Holger Waldenberger og kroatiske Dorjana Sirjola) gikk helt til topps. Thomas ble den gang altså Norges første vinner av en EM-tittel.
Norge i quiz-Olympiaden
I landslagskonkurransen i OL 2016 var det merkelig nok ikke noen semifinaler, men der nummer 1 og 2 fra kvalifiseringen gikk rett til finalen. Norge skulle egentlig kjempe om 5. eller 6. plass, men et merkelig oppsett ødela hele opplegget, etter det som bare kan kalles en arrangørtabbe.
I en av de individuelle konkurransene (knockout quiz) gikk imidlertid Tore Heliks Van Dahl helt til topps, etter å ha beseiret blant annet Kevin Ashman og Igor Habal i finalen.
I 2020 skulle OL vært arrangert i Memphis, Tennessee, USA, men på grunn av usikkerhet ble arrangementet flyttet til Krakow, men arrangert først i 2021. Her gikk Ole Martin Halck helt til topps og vant gull i spesialist-øvelsen Litteratur, mens Espen Iversen gikk hen og vant TV-kategorien. Leif Atle Heen tok sølv i film-kategorien, mens Sonja Sirnes og Arild Tørum begge tok delt sølv i TV-kategorien. Norge tok også sølv i lagkonkurransen, som er basert på de beste resultatene individuelt i spesialistkategoriene, med Ole Martin Halck, Leif-Atle Heen, Espen Iversen, Geir H. Kristiansen, Lars Heggland, Tore Heliks Van Dahl og Mats Sigstad som norske kategorivinnere. I Aspiration Cup tok Norges lag sølv, med Lars Heggland, Arild Tørum, Espen Kibsgård, Mats Sigstad.
Leddbetennelse (dyresykdom)
Symptom
Feber tidlig i sykdomsforløpet, med nedsatt matlyst og dårlig allmenntilstand. I denne fasen kan lammet krepere eller den kan gå over uten å bli oppdaget. Kroniske symptomer vil variere med type infeksjon. Vanligst er stive bevegelser, varme ømme og svulne ledd, halting og dårlig allmenntilstand. Byller i ledd med gråkvitt og gulgrønt puss eller byller i indre organ kan forekomme.
Årsak
Bakterier som koli, streptokokker, stafylokokker og rødsyke-bakterier. Å skille mellom bakteriene utfra symptom er vanskelig. Infeksjonen kan skje via navle-stump, etter kastrasjon, sår og rifter og sannsynligvis også flått-bitt. Flåtten kan vere en medvirkende faktor ved at flått-bårne infeksjoner svekker motstandskraften til lammet.
Rodger Parsons
Rodger Parsons (noen ganger kreditert som Ken Gates) er en amerikansk skuespiller, som har dukket opp i flere filmer. Han er best kjent som fortelleren i anime-serien Pokémon. Han har også hatt en vellykket karriere som forfatter.
Ekkolodd
Et ekkolodd er en elektronisk instrument som måler havdyp ved å sende lydsignaler mot havbunnen. Siden lydfarten i vann er rundt 1500 m/s, kan en finne dybden ved å sende ut et lydsignal og måle tiden det tar før et ekko av dette signalet returnerer til mottakeren. En grafisk representasjon av havdypene blir så vist på en skjerm, slik at brukeren kan se havdypet under båten.
Havdypet d finner man slik:
der v er lydfarten, og t er tiden fra lydsignalet ble sendt ut til ekkoet blir oppfattet av ekkoloddet.
Enkeltstråle-ekkolodd
Enkeltstråle-ekkolodd består vanligvis av et kombinert sender/mottager-element som vanligvis er montert pekende rett nedover mot bunnen. Det forekommer også andre anvendelser, for eksempel forovermontert for å detektere hindringer eller oppovermontert i undervannsfarkoster, for eksempel for å detektere vanndyp eller for operasjoner under is. Slike ekkolodd har en forholdsvis stor åpningsvinkel, gjerne 15-30°, noe som fører til at fotavtrykket på bunnen blir stort, og en mister da detaljene i terrenget. Disse ekkoloddene kan operere på forskjellige frekvenser, og 38 KHz har vært en vanlig frekvens som kombinerer god rekkevidde med forholdsvis små svingere. Lave frekvenser fører til at lyden trenger noe ned i grunnen. Dette utnyttes av spesielle ekkolodd som er laget for å se ned i de første metrene under bunnen. Disse kalles for bunnpenetrerende ekkolodd.
Multistråle-ekkolodd
En videreutvikling av ekkoloddet er multistråle-ekkolodd, som sender ut samtidige lydsignaler mot havbunnen i en vifteform på tvers av fartøyets kurs. For hver puls som sendes ut, scannes dermed en viss sektor av havbunnen. Dataene lagres elektronisk for videre bearbeiding og eventuelt framstilling av batymetriske kart. Hvor bred sektor som måles, varierer med type utstyr og havdyp; opp mot 120° er ikke uvanlig. Det norske firmaet Kongsberg Maritime har vært verdensledende i utviklinga av multistråle-ekkolodd, men også det danske firmaet Reson er markedsleder innenfor deler av markedet.
Moderne multistråle-ekkolodd er vanligvis konstruert ved at sender og mottaker er separert og montert som et kors eller en «T». Ved å bruke et «langt» element, i forhold til bølgelengden sørger en for at bølgefronten brer seg i en smal stråle ut fra senderelementet. Dette er vanligvis montert på langs av farkosten slik at viften brer seg ut vinkelrett fra elementet. Mottakerelementet er montert 90° i forhold til senderelementet og begge består av mange mindre elementer som styres og plukker opp signalet separat. Ved å detektere tidsforskjellene mellom ankomsten til de forskjellige delelementene i mottakeren, kan en beregne hvor strålen kom fra. For å kunne plassere en dybde på bunnen må en selvsagt ha kontroll med alle parametre som påvirker målingene: Fartøyets posisjon og orientering (kurs, hiv, rull og stamp) i sende- og mottakstidspunktet er viktig fordi disse danner grunnlaget for beregningene. Men også lydhastigheten i hele vannsøylen er nødvendig å ha kunnskap om, fordi lydbølgene brytes/avbøyes i henhold til Snells lov. Alt dette gjør et multistråle-ekkolodd til et meget komplisert system som typisk koster flere millioner norske kroner.
Bruksområder
Ekkolodd kan brukes til å identifisere fiskestimer. For trålfisket og annet havfiske betydde ekkoloddet derfor en teknologisk revolusjon i løpet av 1900-tallet. I dag har også sjarker og andre mindre fiskefartøyer ekkolodd om bord. En del større fritidsbåter kan også være utstyrt med ekkolodd.
Ekkoloddet betydde en revolusjon i oppmåling av havbunnen, såkalt batymetri. Mens én måling på større havdyp med loddsnor kunne ta mye av en dag, kunne en nå gjøre flere målinger i minuttet. På grunt vann kan moderne multistråle-ekkolodd samle inn opp mot 40000 dybder i sekundet.
Historikk
Den tyske fysikeren Alexander Behm tok patent på ekkoloddet i 1912, og holdes verden rundt for å være oppfinneren, men ikke i Norge.
Imidlertid ble det i Teknisk Ugeblad (senere Teknisk ukeblad) den 8. september 1904 publisert tegninger av et «apparat, hvormed havdybden kan måles, uden at apparatet har forbindelse med havbunden». Denne oppfinnelsen var det den stavangerske oppfinneren Hans Sundt Berggraf (1874-1941) som stod bak. Ved nærmere undersøkelse viser det seg at Alexander Behms' ekkolodd er karbonkopi av Hans' originale oppfinnelse, det finnes ikke lengre originaltegninger av oppfinnelsen utenom det som er publisert i Teknisk Ukeblad. Hans klarte heller ikke å få patent på sin oppfinnelse på grunn av store kostnader. Han søkte 3 ganger til Nansenfondet men fikk avslag fordi Nansen mente oppfinnelse var «får gått til å være sant».
En årelang brevveksling mellom Hans og Alexander har vist at Stavanger-oppfinneren ønsket oppreisning fra tyskeren. Den eneste trøsten han fikk, etter 22 år, var en beklagelse fra Nansenfondet, som anerkjente ham som den egentlige oppfinneren av ekkoloddet. I Norge er Hans Sundt Berggraf i dag anerkjent som den virkelige oppfinneren av ekkoloddet, men fortsatt ikke i verden.
«Titanic» forlis i 1912 satte fart i forskningen på undervannsmålinger. I 1914 hadde amerikaneren Reginald A. Fessenden, som tidligere hadde arbeidet sammen med Thomas Edison, klar en «Iceberg Detector and Echo Depth Sounder». Fessendens detektor sendte ut en lydpuls foran fartøyet for å lytte etter ekko fra undervannsdelen av isfjell forut.
Orestien
Orestien skildrer en forbannelse som hviler over slekten Atrevs. Det som ytre sett kan sees som et klassisk hevndrama kan imidlertid også sees som en metafor for omfattende samfunnsendringer. Stykket skildrer overgangen fra blodhevn til rettergangsprinsipper. 40-50 år tidligere hadde statsmannen Perikles gjennomført en tilsvarende reform av rettsvesenet i Athen, hvor man gikk bort fra ættebasert blodhevn og over til et system med en tredjepart, en jury bestående av borgere. Orestien kan også leses som en overgang fra matriarkat til patriarkalske prinsipper.
Argoskretsen
Blant de andre motivkretsene regnes Teben-kretsen som en av de viktigste og handler om den tragiske skjebnen til kong Oidipus og hans familie. Også selve Trojakrigen var tema for flere av tragediene.
Agamemnon
Kong Agamemnon som var grekernes hærfører i trojanerkrigen, hadde ofret datteren Ifigeneia til gudene for å få god bør til Troja. Når han dertil hadde den synske prinsessen Kassandra med hjem som krigsbytte og frille, hadde hustruen Klytaimnestra rimelig grunn til å ønske hevn. Hun er på sin side i ledtog med sin elsker Aigisthos, Agamemnons fetter og uvenn. Tragedien ender med at Klytaimnestra og Aigisthos dreper Agamemnon.
Sonofferet
Agamemnons barn Orestes og Elektra søker å hevne faren og drepe moren og elskeren. Elektra har fått bortført den mindreårige Orestes og han blir oppdratt i et annet rike. Når han blir voksen kommer han tilbake og fullfører hevnen ved å drepe sin mor og hennes elsker. Varianter av denne historien skildres også av Sofokles i Elektra og av Evripides i hans ''Elektra.
Eumenidene
Stykket bygger på kjent mytologisk stoff, men avslutningen med rettssak er Aiskylos egen. Varianter av denne historien fortelles blant annet av Evripides i tragedien Ifigeneia i taurernes land der Ifigeneia har blitt reddet av gudinnen Artemis og har blitt prestinne for Artemis-templet i Tauris. Hun treffer der sin bror Orestes og drar med ham tilbake til Mykene.
«Pythias prolog» til Eumenidene skildrer Apollons tilknytning til Oraklet i Delfi.
Protevs
Protevs er et tapt satyrspill som opprinnelig ble fremført sammen med de tre tragediene i Orestien. Det eksisterer bare et lite tolinjers fragment av skuespillet, men det er antatt at det var basert på historien som fortelles i Homers Odysseen, bok IV om Menelaos' hjemferd fra Troja hvor han kom ut for en storm og landet på en øy utenfor Egypt.
Sølvberget bibliotek og kulturhus
Sølvberget bibliotek og kulturhus er et kulturhus som ligger i Stavanger, på en høyde som kalles Sølvberget. Siden 1987 har huset vært byens og regionens kulturelle møteplass. Med sine 15 371 kvadratmeter har huset vært fylt med mange ulike aktiviteter. I dag forvaltes og drives kulturhuset av det kommunale foretaket Sølvberget KF. I tillegg leier Odeon kino, Narvesen, Renaa Xpress Sølvberget og Stavanger bibliotek lokaler i huset.
Historien om kulturhuset
Da tanken om å reise et kulturhus i Stavanger begynte å modne i 1970-årene, var det naturlig å feste blikket på Sølvberget. Filmteatret var reist som kommunalt kinobygg i 1927. I sitt nyklassisistiske formspråk hadde det en monumental karakter der det var plassert midt i den eldre trebebyggelsen. Kinodrift hadde vist seg å være en god økonomisk melkeku for kommunen, og i 1930-årene vedtok bystyret å sanere nabotomtene på Sølvberget og reise et nietasjes kino- og administrasjonshus der. Okkupasjonsårene satte imidliertid en stopper for disse planene. Der ble revet flere bygninger på Sølvberget på 1950- og 1960-tallet og arealet ble i mange år brukt som parkeringsplass.
Arkitektkonkurransen ble vunnet av Oslo-firmaet Lund & Slaatto. Det skulle likevel foregå en langvarig prosess før bygget stod ferdig etter år med opphetede debatter i formannskap og bystyre, og byens aviser og folk flest deltok med engasjement. Den utsprengte tomten ble liggende som et ubenyttet krater, på folkemunne kalt "Kulturhullet". Men høsten 1986 kunne kinoen ønske velkommen til åpningen av et bygg bestående av åtte kinosaler, og i året etter ble hele kulturhuset fullført. I tillegg til kinoen ga det rom for Stavanger bibliotek, kulturtorg, galleri, bydelslokaler, forretninger, serveringssteder og møtelokaler. Etter diskusjon om alternativer fikk det navnet Sølvberget Stavanger kulturhus. Bygningen og arkitektene Lund og Slaatto ble snart belønnet med de prestisjetunge utmerkelsene fra A.C.Houens fond for god arkitektur og "Betongtavlen for fremragende byggekunst i betong". Det var en forutsetning at Filmteatret skulle innarbeides i kulturhuset.
Kulturhusets ledelse og administrasjon
De første år hadde Kulturhuset hadde kinosjefen et kinostyre, bibliotekssjefen hadde et bibliotekstyre, mens kulturhussjefen organiserte virksomheten i kulturhuset for øvrig. Kulturhusadministrasjonen var delvis plassert utenfor huset.
Sølvberget ble organisert som et kommunalt foretak i 2001.
Sølvbergets daglige leder er Anne Torill Stensberg. Hun tiltrådte som kulturhussjef ved Sølvberget i mars 2018. Hun etterfulgte Marit Egaas, som var sjef fra august 2007 til Stensberg overtok.
Stavanger bibliotek
Biblioteket flyttet inn i Kulturhuset i 1987 etter å ha holdt til i Kleivå siden 1963 (dagens Stavanger Rådhus). Som følge av alle kompromissene som ble inngått de siste årene i byggeprosessen, fikk biblioteket langt mindre plass i Kulturhuset enn det var tiltenkt. Antall hyllemeter ble drastisk redusert, og man måtte finne frem til nye løsninger.
I seg selv bød interiøret i Kulturhuset på nye utfordringer for biblioteket, og dette krevde utradisjonelle løsninger. Alle brutte vinkler i selve bygningen og de gjennomgående lyssjaktene gjorde at man valgte å gå bort fra kvadratiske og rektangulære oppstillinger av hylleseksjonene. Dette var selvfølgelig uvant for publikum.
I 1992 arrangerte biblioteket personalseminar et «Kampen mot de rette linjers tyranni». I tittelen lå ønsket om å se med nye øyne på bibliotekets virksomhet i sin helhet, både internt og overfor publikum. Innad ble omstillingen krevende ved at man valgte å bryte opp gamle strukturer.
Biblioteket fordeler seg på fire etasjer. 14. januar 2014 åpnet en omfattende ny 1. etasje i biblioteket. Målet er at etasjen skal være et levende superbibliotek der publikum til enhver tid vil finne utvalgte godbiter fra alle bibliotekets avdelinger. Åpningstidene ble samtidig utvidet, og tilbudet i 1. etasje er åpent til klokken 21.00 hver dag.
I februar 2017 introduserte biblioteket Meråpent, som betyr at lånere kan bruke lånekortet som inngangskort til 2. og 3.etasje utover tidene hvor det er betjent.
Biblioteket har siden 1993 samarbeidet om å arrangere blant annet Nordisk barnebokkonferanse. Dette er en bransjesamling for barnebokfeltet i Norden, og ble sist gang arrangert i februar 2021, med temaet Humor. Maria Sannes Undheim er leder for konferansen.
Sølvberget arrangerer hver høst litteratur- og ytringsfrihetfestivalen Kapittel. Siri Odfjell Risdal er sjef for festivalen. Hun etterfulgte Espen Røsbak i 2019. Hver festival har et overordnet tema som preger programmet det året.
Månemannen
Månemannen er et album av den norske gruppen Vamp. Det er gruppens sjette studioalbum, og det første med Vidar Johnsen som vokalist i bandet etter Jan Toft.
På denne plata blir overgangen fra Jan I. Toft til Vidar Johnsen som vokalist fullført. Etter å vært gruppas vokalist i konsertsammenheng de siste tre årene, sang Johnsen for første gang på en Vamp-plate, og bidro også med flere av melodiene på Månemannen.
Denne gangen valgte Vamp også å samarbeide med irske Mick O'Brien, som spiller sekkepipe på flere av låtene. Blant dem er platas eneste instrumental, som heter nettopp «O'Brien». Øyvind Staveland uttalte til Haugesunds Avis at «måten vi har brukt sekkepipelyden på, gjør musikken enda mer norsk enn tidligere.»
På Månemannen ble en rekke kjente, men i Vamp-sammenheng nye, tekstforfattere benyttet. Gruppa satte melodi til tekster av både Ingvar Hovland, Hans Børli, Harald Sverdrup, Ottar Engtrø, Håvard Rem og svenske Nils Ferlin. I tillegg er Kolbein Falkeid og Arnt Birkedal fortsatt med. I likhet med tidligere utgivelser inneholder tekstene på Månemannen både melankoli og humor, samtidig som de har evnen til å fortelle lytteren gode historier.
Om den musikalske utviklingen sa Øyvind Staveland: «Vi har holdt fast på det vi synes vi er gode til, nemlig formidling av gode tekster i en rolig stemning.»
Plata ble produsert av Vamp og Truls Birkeland. Innspillingen foregikk på Ryvarden fyr og i Musikkforum studio, Sandnes i perioden desember 2001–august 2002.
Tigergutt
Tigergutt er et musikkalbum utgitt av CC Cowboys i 1992 og gjenutgitt i 2008
Denis Mensjov
Denis Nikolajevitsj Mensjov (russisk Денис Николаевич Меньшов, født 25. januar 1978 i Orjol) er en russisk syklist.
Mensjov ble profesjonell i 2000, da han skrev under for det spanske Banesto-laget. Hans første suksess kom i 2001, da han vant Tour de l'Avenir, et etapperitt for unge profesjonelle syklister. Året etter vant han en etappe og ble beste klatrer i Dauphiné Libéré. Mensjov fikk sitt store gjennombrudd i 2003, da han endte på 11.-plass sammenlagt i Tour de France, og vant konkurransen om den hvite trøya som beste unge rytter (under 23). I 2004, den siste sesongen han kjørte for Banesto, vant han blant annet Baskerland rundt, en etappe i Paris-Nice og 5. etappe i Vuelta a España.