cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Charlie og den store glassheisen
Handling
Historien fortsetter hvor den forrige boken slapp, med Charlie og familien om bord på den flygende Great Glass Elevator. Heisen går ved et uhell i bane, og Mr. Wonka legger dem til ved Space Hotel USA. Men dette forveksles med å være fiendtlige agenter, spioner eller romvesen. Kort tid etter ankomst oppdager de at hotellet de ligger ved har blitt tatt over av farlige, fremmede monster kjent som The Vermicious Knids. Etter forskjellige problemer kommer Mr. Wonka og resten av gjengen endelig tilbake i Willy Wonkas sjokolade-fabrikk. Men der nekter tre av Charlies besteforeldre å forlate sengen deres.
Mr. Wonka gir besteforeldrene en formel kalt "Wonka-Vite" som gjør at de blir mye yngre. Men de tar veldig mye mer enn de behøver, og blir 80 år yngre. To av besteforeldrene blir babyer, men 78 år gamle bestemor Georgina forsvinner etter å ha blitt "minus 2 år" gammel. Charlie og Mr. Wonka reiser til "Minus-land" vor de sporer opp bestemor Georginas ånd. Fordi hun ikke har noen fysisk tilstedeværelse lenger, sprayer Mr. Wonka henne med det motsatte av "Wonka-Vite" som kalles for "Vita-Wonk" - for å aldre henne igjen. Men når de forlater Minus-land, oppdager de at bestemor Georgina nå har blitt 358 år gammel.
Zjuldyz Jesjimova
Zjuldyz Jesjimova (kasakhisk: Жұлдыз Ешімова, født 1. februar 1988) er en kasakhstansk bryter som konkurrerer i fri stil i 48-kilosklassen. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble utslått i andre runde.
Hinterkaifeckdrapene
Åstedet
Gården ble bygget omkring 1863 på tidligere jordbruksland. På mordtidspunktet bestod bygningsmassen av våningshus, stall/fjøs og låve, bygget i ett som én stor L-formet bygning. Bygningen hadde én hovedetasje og et loft som strakk seg over hele førsteetasjen. Det fantes også et lite motorskjul, bygget inntil endeveggen av låven.
Omtrent ett år etter drapene, og etter etterforskningen, ble hele gården revet fordi man ikke kunne finne noen som ville overta den. Under rivingen kom ytterligere bevis for dagen (en hakke gjemt på loftet og en pennekniv i høyet i fjøset). I dag står det ingen bygninger på stedet, men det finnes et lite minnesmerke.
Opptakt
Merkelige ting skal ha skjedd på og rundt Hinterkaifeck allerede før mordene. Seks måneder før angrepet sluttet familiens hushjelp. Det har blitt hevdet at hun sluttet fordi hun hadde hørt merkelige lyder på loftet og mente huset var hjemsøkt.
I mars 1922 fant Andreas Gruber en avis fra München i nærheten av Hinterkaifeck. Han kunne ikke huske å ha kjøpt den og trodde først at postmannen hadde mistet den. Dette kunne imidlertid ikke være tilfelle, ettersom ingen i området abonnerte på avisen.
Noen dager før drapene fortalte Gruber at han hadde oppdaget spor i nysnøen, som gikk fra skogen til gården, men ikke tilbake igjen. En husnøkkel skulle ha forsvunnet, og noen hadde ødelagt hengelåsen i motorskjulet og sluppet løs ei ku i fjøset.
I tillegg sa innbyggerne på gården at det gjentatte ganger skulle ha stått en mann med bart i skogen og ha sett mot gården. Senere, om natta, hørte de skritt på loftet, men Gruber fant ingen da han lette gjennom bygningen.
Selv om han fortalte om disse påståtte observasjonene til flere nektet han å ta imot hjelp fra utenforstående (naboer og politi).
Ifølge en skolekamerat av den syv år gamle Cäzilia Gabriel, skulle den unge jenta ha fortalt at moren Viktoria hadde rømt fra gården kvelden før, før mordene, etter en voldsom krangel, og at hun først flere timer senere hadde blitt funnet i skogen. 33 år seinere hevdet skolekameraten i stedet at det skulle ha vært Cäzilia selv som hadde rømt.
Drapsnatten 31. mars – 1. april 1922
Om ettermiddagen 31. mars 1922, en fredag, kom den nye hushjelpen Maria Baumgartner til gården. Søsteren hennes hadde fulgt henne dit, og hadde forlatt gården etter et kort opphold. Hun var mest sannsynlig den siste personen som så folkene på gården i live. Noen timer etter at hun dro skjedde de seks mordene. Det har ikke vært mulig å rekonstruere hendelsesforløpet nøyaktig.
Gjerningspersonen tok seg fra låven inn i våningshuset og brukte samme hakke til å drepe - antakelig først - Maria Baumgartner i soverommet hennes (tjenestepikens rom) og til slutt to år gamle Josef, som sov i barnevogna si i soverommet til mora Viktora Gabriel.
Oppdagelsen av mordene
1. april kom kaffeselgerne Hans og Eduard Schirovsky til Hinterkaifeck for å ta en bestilling. De banket på døren og vinduene, men ingen åpnet. De gikk omkring på gården, men fant ingen. De merket seg bare at porten til motorskjulet var åpen før de bestemte seg for å dra. Cäzilia Gabriel var fraværende uten noen grunn de neste skoledagene (1., 3. og 4. april) og familien dukket ikke opp til søndagens gudstjeneste 2. april.
Mandag 3. april merket postbudet Josef Mayer seg at lørdagsposten fremdeles lå der han hadde lagt den, og det så ut som om ingen var på gården.
Maskinreparatøren Albert Hofner dro til Hinterkaifeck 4. april for, som avtalt, å reparere motoren på en fôrkutter. Han uttalte at han ikke hadde sett noen i familien og ikke hadde hørt noe annet enn lydene fra dyrene og hunden på gården. Etter å ha ventet en time bestemte han seg for å begynne på reparasjonen, som han brukte omtrent 4,5 time på å fullføre. Da han tok en siste rundt omkring på gården for å se om han kunne finnen noen av de som bodde der, merket han seg at låvedøra var åpen. Han kunne ikke si sikkert om døra hadde vært åpen da han først kom. Hofner kikket inn på låven, men gikk ikke inn.
I Gröbern møtte han datteren til en nabo, Lorenz Schlittenbauer, og fortalte henne at han var ferdig med reparasjonen på Hinterkaifeck. Hofner fortalte også Georg Greger, borgermesteren i Wangen, om hvor folketomt det hadde vært på gården. Rundt 15:30 sendte Schlittenbauer sønnen Johann (16) og stesønnen Josef (9) til Hinterkaifeck for å se om de kunne få kontakt med familien. Da de fortalte at de ikke fant noen, dro Schlittenbauer samme dag til gården med Michael Pöll og Jakob Sigl. Da de tok seg inn i fjøset fant de likene av Andreas Gruber, hans kone Cäzilia Gruber, hans datter Viktoria Gabriel, og barnebarnet Cäzilia, myrdet. Kort tid etter fant de hushjelpen Maria Baumgartner og det yngste familiemedlemmet, Viktorias sønn Josef, myrdet i våningshuset.
Etterforskning
Uten å finne noe klart motiv på åstedet begynte politiet å lage en liste over mistenkte. Til tross for flere arrestasjoner har man aldri funnet noen morder, og saken ble lukket i 1955. Allikevel fant de siste avhørene sted i 1986 før kriminalhauptkommissar (tilsv. norsk politioverbetjent) Konrad Müller ble pensjonert.
Uoverenstemmelser
I saksdokumentene ble det bemerket at ofrene trolig ble gikk inn i fjøset fordi de hørte at dyrene var urolige. Et senere forsøk avslørte dog at i det minste menneskelige skrik fra fjøset ikke kunne høres i våningshuset.
Kvelden etter forbrytelsen, tre dager før likene ble oppdaget, hendte det seg at håndverkeren Michael Plöckl reiste forbi Hinterkaifeck. Plöckl noterte seg at en bakerovn hadde blitt varmet opp av noen. Denne personen hadde kommet mot ham med en lykt og blindet ham, hvorpå han i all hast fortsatte på sin vei. Plöckl hadde også lagt merke til at røyken fra ovnen luktet motbydelig. Denne hendelsen ble ikke etterforsket, og det ble ikke foretatt noen undersøkelser for å finne ut hva som hadde blitt brent i ovnen den natten.
I midten av mai 1927 ble det sagt at en fremmed hadde stoppet en innbygger i Waidhofen ved midnatt. Han stilte ham spørsmål om drapet, og ropte så at han var morderen før han løp inn i skogen. Den fremmede ble aldri identifisert.
Mistenke
I den omfangsrike etterforskningen ble omkring hundre mistenkte trukket inn, men ingen ble siktet. I det etterfølgende står personer som ble ansett som potensielle gjerningsmenn av politiet eller befolkningen, men som verken kunne dømmes som mordere eller helt ekskluderes som gjerningsmann av udåden.
Karl Gabriel
Ektemannen til Viktoria Gabriel, Karl Gabriel, ble drept i Arras, Frankrike i et bombardement i desember 1914, under første verdenskrig. Etter drapene begynte folk å spekulere på om han faktisk hadde dødd i krigen, eller om han fremdeles var i live. Viktoria Gabriel hadde født sønnen Josef utenfor ekteskap i mannens fravær. Ryktet skulle ha det til at to år gamle Josef var sønnen til Viktoria og hennes far Andreas. De hadde hatt et incestuøst forhold som var dokumentert i retten og kjent i landsbyen. Karl Gabriel skal ha blitt kjent med at Josef ikke var hans sønn, og ha drept familien for å ta hevn. Selv om soldater fra hans eget regiment var vitne til at han døde fikk denne teorien næring i årenes løp ved at det stadig var folk som fortalte at de hadde sett Karl Gabriel, eller kunne bekrefte at han hadde byttet identitet med en fallen kamerat.
Etter andre verdenskrig hevdet flere fra Schrobenhausenområdet som returnerte fra sovjetisk fangenskap at de hadde blitt sendt hjem før de skulle av en bairisktalende sovjetisk offiser, som hevdet å være Hinterkaifeckmorderen. Noen av disse fangene reviderte seinere uttalelsene sine. Om det dreide seg om påfunn eller sannferdige utsagn er det ikke lenger mulig å avgjøre. Selv om uttalelsen skulle vise seg å være sann behøver ikke offiseren å ha vært Karl Gabriel, selv om noen av vitenene som angivelig skulle ha møtt ham kort tid før og etter mordet sa at han ønsket å flytte til Russland.
Lorenz Schlittenbauer
Lorenz Schlittenbauer hadde en stilling tilsvarende ordfører (Ortsvorsteher) i Gröbern og gjaldt ved etterforskningen og fremdeles i dag som en av de hovedmistenkte, men ble aldri siktet.
Kort tid etter at hans første kone døde i 1918, hadde Lorenz et forhold til Viktoria Gabriel, og han ble mistenkt for å være Josefs far. Etter å ha nektet for dette flere ganger erkjente han til slutt farskapet, men betalte ingen pengestøtte til Viktoria.
Schlittenbauer ble tidlig i etterforskningen mistenkt på grunn av flere mistenkelige handlinger og antydninger han kom med etter mordene. Da Schlittenbauer og to andre oppdaget likene hadde de måttet ødelegge en port for å komme inn i fjøset fordi alle dørene på gården var låst. Umiddelbart etter å ha funnet de fire likene i fjøset gikk de to andre sjokkert ut, mens Schlittenbauer gikk videre inn i bygningen alene, det virket som om han kjente den godt. Så åpnet han - det hørte de andre vitnene tydelig - opp ytterdøra i våningshuset med en nøkkel. Schlittenbauer sa senere at nøkkelen hadde stått i døra. Denne eneste nøkkelen til huset hadde forsvunnet kort tid før drapene. Han bodde bare 350 meter unna gården, og hadde kunnet spionere på den uten problemer, og kunne også ha beveget seg uoppdaget mellom sin egen gård og åstedet.
I mange år etter dette, forble den lokale mistanken på Schlittenbauer på grunn av merkelige kommentarer han kom med, han ble ansett for å kjenne detaljer som bare morderen kunne vite. I henhold til rapporter i saksdokumentene skulle den lokale læreren Hans Yblagger ha oppdaget Schlittenbauer ved restene av den revne gården Hinterkaifeck i 1925. Etter å ha blitt spurt hvorfor han var der, uttalte Schlittenbauer at gjerningsmannens forsøk på å begrave levningene etter familien i fjøset hadde blitt hindret av den frosne bakken. Dette ble sett på som bevis for at Schlittenbauer hadde kjennskap til forholdene i bakken på drapstidspunktet, men som nabo og kjent med området kunne han ha kommet med en kvalifisert gjetning. En annen spekulasjon var at Schlittenbauer myrdet familien etter Viktoria krevde pengestøtte til unge Josef.
Før sin død i 1941 førte og vant Schlittenbauer flere sivile saker for sjikane mot personer som beskrev ham som "Hinterkaifeckmorderen".
Josef Bärtl
Den påstått psykisk syke bakeren Josef Bärtl, født i 1897 i Geisenfeld i nærheten av Hinterkaifeck, ble kort tid etter mordet mistenkt, fordi han hadde flyktet fra Günzburg distriktets sanatorium i 1921. Både på grunn av sinnstilstanden hans og det at han skulle ha vært involvert i et drap i 1919, trodde man han kunne ha utført mordene. I tillegg hadde et medium identifisert ham som gjerningsmann på grunnlag av et fotografi. Vitner uttalte gjentatte ganger at de hadde møtt Bärtl, men han ble aldri igjen funnet av politiet.
Gumpbrødrene
Allerede 9. april 1922 sendte kriminaloverinspektør (tysk: Kriminaloberinspektor) Georg Reingruber ut etterlysning etter Adolf Gump, Wilhelm Dreßel, Wilhelm Musweiler (alias Weiland) og den tidligere etterforskeren Fredrich N. (alias Fischer). Alle fire skulle ha gått inn i Øvre Schlesien med Frikorps Oberland og der ha medvirket til drap på ni bønder. Reingruber kunne ikke utelukke at Adolf Gump også hadde vært delaktig i Hinterkaifekdrapene, derfor ble relevante politistasjoner oppfordret til å forhøre seg om Gumps alibi mellom 30. mars og 1. april 1922, i fall han skulle bli anholdt.
I 1951 undersøkte aktor Andreas Popp om Gumpbrødrene Adolf og Anton kunne ha begått Hinterkaifeckdrapene. Mistanken hadde rot i en beskyldning fra søsteren deres, Kreszentia Mayer. Hun meddelte på dødsleiet at Adolf og Anton skulle ha begått mordene. Anton Gump ble deretter satt i varetekt, Adolf hadde dødd i 1944. Etter en kort tid ble Anton allikevel løslatt, og i 1954 ble saken mot ham til slutt innstilt fordi det ikke fantes bevis for at han hadde deltatt i lovbruddet.
Brødrene Karl og Andreas S. fra Sattelberg
I 1971 skrev en kvinne ved navn Therese T. et brev om noe som skjedde da hun var ung: da hun var tolv var hun vitne til at moren fikk besøk av moren til brødrene Karl og Andreas S. Kvinnen hevdet at sønnene hennes var Hinterkaifeckmorderne. Politiet undersøkte senere saken, og fant setningen "Andreas var lei seg for at han mistet lommekniven sin" i en nedtegnelse som moren til Therese T. hadde gjort. Da Hinterkaifeck ble revet i 1923 ble det funnet en lommekniv uten eier. Kniven kunne allikevel ha tilhørt ett av drapsofrene. Dette sporet ble fulgt uten resultat. Kreszenz Rieger, den tidligere hushjelpen på Hinterkaifeck, var sikker på at hun hadde sett pennekniven på tunet allerede da hun jobbet der.
Thalerbrødrene
Thalerbrødrene var også mistenkte, ifølge en uttalelse fra den tidligere hushjelpen Kreszenz Rieger. Brødrene hadde begått flere mindre innbrudd i området før mordene. Under potethøsten 1921 skal flere uvanlige hendelser ha funnet sted. Josef Thaler skulle ofte ha stått ved vinduet hennes om natten. Da hun en gang åpnet vinduet skulle Josef ha spurt henne ut om beboerne på Hinterkaifeck, men hun svarte ham ikke. I samtalen hevdet Josef Thaler å vite hvilket familiemedlem som sov i hvilket rom og uttalte at de hadde mye penger. De gjemte visstnok pengene et annet sted om dagen enn om natten. Etter ca. en halvtime gikk Josef. Rieger merket da at det også var en annen, ukjent person i nærheten. Ifølge hennes utsagn undersøkte Josef Thaler og den fremmede maskinhuset, og kikket oppover. Kreszenz mente at den ukjente var Andreas, Josefs bror. I samme tidsperiode skal døra til rommet hennes ha pleid å gli opp av seg selv omkring midnatt. Av redsel sa Kreszenz Rieger derfor opp etter fire ukers ansettelse.
Paul Mueller
I boka The Man from the Train (norsk: Mannen på toget) hevder forfatteren Bill James at Paul Mueller kan ha vært ansvarlig for drapene. Drapene har noen likheter med forbrytelsene han hadde begått i USA, herunder drapet av en hel familie i det avsidesliggende huset deres, bruken av den stumpe enden av et gårdsredskap som våpen (en hakke), og det tilsynelatende fraværet av ran som motiv. Forfatterne mistenker at Mueller, beskrevet som en tysk immigrant i datidens medier, kanskje reiste fra USA fra hjemlandet sitt etter at private etterforskere og journalister begynte å legge merke til og publisere mønstre i familiedrap i flere stater etter at to familier ble drept samme natt i 1912 i Colorado Springs, Colorado og et tilsvarende familiemord noen uker etterpå et par hundre kilometer unna i nabostaten Kansas.
Etterspill
Mange bøker og avisartikler har blitt viet drapet. En artikkelserie av Josef Ludwig Hecker i Schrobenhausener Zeitung fornyet interessen.
En dokumentarfilm, Hinterkaifeck - Symbol des Unheimlichen ("Hinterkaifeck - Symbol på det uhyggelige") (1981) er basert på Leuschners bok; Hans Fegert tilpasset boken, regisserte filmen (skutt på Super 8, med lyd) og var kameramann. Filmen ble vist regelmessig i Ingolstadt. Ti år senere ble, Reinhard Keilichs skuespill Hinterkaifeck – Deutschlands geheimnisvollster Mordfall ("Hinterkaifeck - Tysklands mest hemmelighetsfulle mordsak") (1991) produsert, og samtidig produserte Kurt K. Hieber en dokumentar til, filmet på stedet, og vist på tv og i lokale kinoer. Også i 1991 sendte radiostasjonen Funkhaus Ingolstadt en dokumentar, Hinterkaifeck – auf den Spuren eines Mörders ("Hinterkaifeck - på sporet av en morder"), og Abendzeitung (München) kjørte en artikkelserie som kalles Die sechs Toten vom Einödhof – Bayerns rätselhaftestes Verbrechen ("De seks døde fra den avsidesliggende gården - Bayerns mest gåtefulle forbrytelse").
I 2007 undersøkte studentene på Polizeifachhochschule (politihøgskolen) i Fürstenfeldbruck saken ved hjelp av moderne etterforskningsteknikker.
Ungsosialisme
Ungsosialisme var betegnelsen på en svensk-norsk politisk retning som blandet marxisme, anarkisme og syndikalisme på starten av 1900-tallet. Retningen kom opprinnelig fra Sverige, og hadde stor oppslutning i venstreorienterte kretser fram til 1920.
Hinterkaifeckdrapene
Etterspill
I 2017 tar siste kapittel av The Man from the Train ("Mannen på toget") av Bill James og datteren Rachel James McCarthy, kort opp drapene. Forfatterne forklarer muligheten for at den tyske forbrytelsen kan ha blitt begått av Paul Mueller, seriemorderen forfatterne mener drepte flere familier i USA under lignende omstendigheter mellom 1898 og 1912. Drapene som knyttes til Mueller, inklusive øksedrapene i Villisca, var tilsynelatende tilfeldige, nattlige innbrudd i eller nær små jernbanebyer som etterlot hele familier ihjelslått med den butte siden av et øksehode, og var sannsynligvis motivert av en sadistisk og nekrofil tiltrekning til småjenter. Forfatterne anser sannsynligheten for Mueller som Hinterkaifeckmorderen som "mer eller mindre kron-eller-mynt", men konkluderer med at "det er ingen reell grunn til å tro at det ikke er ham".
Ungsosialisme
Ungsosialismen i Sverige
Sveriges Socialdemokratiska Arbetareparti (SAP) ble grunnlagt 1889, og åtte år senere startet det sosialdemokratiske ungdomsforbundet, som kalte seg ungsosialister. Ganske raskt ble ungdomsforbundet radikalisert i revolusjonær retning. I 1908 startet Carl Schröder og Henrik «Hinke» Bergegren, etter at de var blitt ekskludert fra SAP i 1906, et nytt parti som ble hetende Ungsocialistiska Partiet.
Målrom
Målrom et basiskonsept innen målteori, og generaliserer konsepter som lengde, areal og volum fra euklidsk geometri.
Ungsosialisme
Ungsosialismen i Sverige
Gjennom ungsosialistene og avisene Brand og Lysekils-Kuriren ble syndikalistiske idéer kjent i Sverige. De første årene var ikke ungsosialistene fastlåste i noen enhetlig ideologisk retning, men var en blanding av ulike revolusjonære sosialistiske retninger: marxisme, anarkisme og syndikalisme.
Målrom
Definisjon
En mengde er innen matematikk en veldefinert samling av objekter. En σ-algebra er videre en familie \mathcal{A} av delmengder i en gitt mengde \Omega slik at
og et mål \mathcal{A} på er en utvidet reell funksjon slik at
Ungsosialisme
Ungsosialismen i Sverige
Brand ─ som startet i 1898, og fremdeles kommer ut ─ skal være inspirert av Henrik Ibsens skuespill «Brand». Bladet hadde også artikler om Ibsen. De svenske ungsosialistene var begeistret for ham. Hans verker ble flittig lest i de kretser, og det skal ha eksistert den reneste Ibsen-kult.
Målrom
Definisjon
En trippel kalles for et målrom.
Egenskaper
Et målrom sies å være komplett dersom alle delmengder av alle med mål 0 også er i \mathcal{A}; altså dersom  og B \subset A, så er. Ethvert målrom kan alltid utvides til et komplett målrom.
Ungsosialisme
Impulser fra Sverige
På grunn av et anstrengt svensk arbeidsmarked, spesielt for ufaglærte arbeidere, reiste mange svenske arbeidere til Norge. Disse utgjorde etter hvert en god del av arbeiderne innen stein-, anleggs- og byggeindustrien i Norge. Etter splittelsen av det svenske sosialdemokratiske ungdomsforbundet i 1906 var ungsosialistene nærmest lyst fredløse, og det var ikke uvanlig at de unge rebellene strøk over grensen til Norge for å unngå lovens lange arm. Den norske arbeiderungdommen fikk dermed frihetlige impulser fra Sverige. Ungsosialistisk og antimilitaristisk propaganda var ikke populært hos de svenske myndighetene. Det var den ikke hos de norske myndighetene heller.
Sosialdemokratisk ungdom radikaliseres
1900 ble Kristiania socialdemokratiske Ungdomslag (Kristianialaget) stiftet. Flere lag ble stiftet, og i 1903 ble Norges Socialdemokratiske Ungdomsforbund (NSU) stiftet på initiativ av Jacob Vidnes. Fra begynnelsen var forbundet preget av basisdemokrati og desentralisering. Hovedstyret oppfattet seg mer som koordinator enn som sterkt lederorgan. Årlige landsmøter ga lokallagsrepresentantene god kontroll med ledelsen, som var preget av hyppige utskiftninger.
Den ungsosialistiske perioden
Perioden fra 1906 til 1909 kan karakteriseres som den «ungsosialistiske» periode i Norges Socialdemokratiske Ungdomsforbund historie.
Høsten 1906 ble det opprettet en tale- og diskusjonsgruppe i Kristianialaget, som holdt til i et kummerlig kott under en trapp i Kristiania Arbeidersamfund. Presten Alfred Eriksen ledet til å begynne med gruppen i «talekunst». Eriksen ga først en innføring i de rent formaltekniske sider ved et foredrag. Så måtte de unge sosialistene sette seg inn i et selvvalgt politisk emne for tilslutt å fremføre sin nyervervede innsikt i foredrags form. Denne gruppen skal ha vært den egentlig begynnelsen til den senere ungsosialismen. – I gruppen debatterte man nemlig alle de stridsspørsmål, som senere blev båret frem gjennom ungsosialismens seier i ungdomslagene og på kongressene. Det tok ikke lang tid før Eriksen gikk ut av gruppen, da den var blitt for radikal for ham. Gruppen øvet seg i diskusjonsferdighet, og den diskuterte emner som militarismen, generalstreiken, avholdssaken, religionsspørsmålet og åttetimersdagen. Ungsosialistene var ingen enhetlig gruppe. Bak den ungsosialistiske etiketten skjulte det seg en anarkistisk retning, en retning som hellet i retning av anarkosyndikalismen og en tendens som var klart påvirket av Karl Marx.
Den tyske anarko-syndikalisten Arnold Rollers brosjyre «Den sociale generalstreik» vendte seg skarpt mot marxismen som teori og mot sosialdemokratiet, og stilte opp den kommunistiske anarkismen som mål i motsetning til marxismens statssosialisme. Etter at ungsosialistene fikk ledelsen i Kristiania-laget sommeren 1906 ga laget ut en oversettelse av denne brosjyren. Dette medførte en debatt både innenfor og utenfor sosialdemokratiet og dets organer.
Generalstreikidéen fikk ny næring innen ungdomsbevegelsen i Kristiania for hvert nummer av Brand, og hver ny tilreisende svensk ungsosialist som kom over grensen.
Høsten 1906 var den aktive delen av NSU på vei mot en norsk variant av den svenske ungsosialismen og den i Tyskland oppståtte anarkososialismen. Anarkososialismen vokste frem innen det tyske sosialdemokratiske parti og fagforeningene. Leder for denne retningen var Dr. Friedberg som holdt et foredrag over temaet i 1904.
Vinteren 1906/07 kom Eugène Olaussen (1887–1962) og Sverre Krogh (1883–1957) med i lagsarbeidet i Kristiania. I disse to fikk ungsosialismen snart to talsmenn som både i kraft av sin glødende tro og sine formelle evner tok ledelsen i forbundets arbeid. Olaussen og Krogh regnes av enkelte som de to som innførte marxismen i Norge, selv om Marx var kjent blant sosialdemokrater også tidligere.
Ungsosialistene bryter ut
Misnøyen med Det norske Arbeiderpartis forsiktige parlamentariske og faglige politikk toppet seg i 1909. Det var da et klart flertall i NSU som støttet den «anarkosocialistiske» tendensen.Ungsosialismen hadde utviklet seg i mer og mer rent anarkistisk og syndikalistisk retning, og på landsmøtet i Norges socialdemokratiske Ungdomsforbund i Skien, pinsen 1909, gikk ungsosialistene ut og dannet sin egen forening, Norges Ungsocialistiske Forbund.
Det fantes ennå en tid ungsosialister i NSU, og i 1911 fant sentralstyret det påkrevd å henstille til lagene skarpt å skille seg ut fra det ungsosialistiske forbundet:
''«Efter bruddet i Skien med ungsocialisterne og stiftelsen av det nye ungdomsforbund, har ungdomsforbundet helt og holdent stillet sig paa socialdemokratisk grundlag og erklæret, at det ønsker et intimt samarbeid med den faglige og politiske bevægelse. I betragning herav er det nødvendig, at lagene, bevægelsens tillidsmænd og talere handler herefter og skarpt pointerer forskjellen mellem ungdomsbevægelsen og ungsocialisterne.Centralstyret henstiller derfor til forbundets medlemmer at være centralstyret behjælpelig med at trække skillet mellem forbundet og ungsocialisterne saa skarpt og tydelig at nogen forveksling og sammenblanding ikke er mulig. Specielt retter centralstyret en indtrængende anmodning til forbundets talere at mindst mulig optræde som foredragsholdere i ungsocialistiske over socialistiske emner og maa paa det bestemteste fraraade enhver officiel deltagelse paa offentlige ungsocialistmøter. Centralstyret henleder ogsaa agitatorernes opmerksomhet paa, at ungdomsforbundet ser som sin opgave at samle arbeiderungdommen og henstiller derfor til disse i sin agitation for og i forbundet at ta det tilbørlige hensyn hertil og undlate alt, som kan virke skræmmende og støtende. Denne henstiling og opfordring har centralstyret fundet paa krævet at gjøre, da ungdomsforbundet og dets mænd endnu i vide kredse sammenblandes med ungsocialisterne og forbundets talere ikke altid har tat tilbørlig hensyn til de vanskeligheder, som ungdomsforbundet baade utad og indad har at kjæmpe med.Centralstyret forventer, at bevægelsens kræfter vil ta det tilbørlige hensyn hertil og for fremtiden i samklang med centralstyret arbeide for ungdomsbevægelsens fremme.»'' (Klassekampen nr. 1 1911 («Fra Ungdomsforbundets centralstyre til lagsmedlemmerne.»))
Så sent som i 1918 klagdes det i ungsosialistenes organ Revolt over at det fremdeles fantes ungsosialister ''«der er inkonsekvente nok til at tilhøre det socialdemokratiske ungdomsforbund. Er det ikke snart paatide at deres skiller lag med disse patenterte herrer?»'' (Revolt nr. 13 1918 («Klassekampen» av «antisocialist»).)
Ungsosialistene var aktive med i etableringen av Lokale Samorganisasjoner innen Norsk Syndikalistisk Føderasjon.
Målrom
Eksempel
La, og \mathcal{A} potensmengden til \Omega, altså
Definer \mu til å være
Trippelen er et målrom, og mer nøyaktig et sannsynlighetsrom, siden.
Leopard 1
Leopard 1 er en tysk stridsvogn, produsert av Krauss-Maffei Wegmann (KMW) i München og Maschinenbau Kiel (MaK), i Kiel, Tyskland. Den var den første stridsvognen produsert i Vest-Tyskland siden 1945.
Ungsosialisme
Litteratur
Karl Fernström: Ungsocialismen. En krönika (Federativs Förlag, Stockholm 1950)
Arvid Hansen, Eugène Olaussen og Aksel Zachariassen: Den røde ungdom i kamp og seier (Norges Kommunistiske Ungdomsforbunds Forlag, Kristiania 1923)
Terje Halvorsen: Partiets salt. AUFs historie (Pax, Oslo 2003)
LAC+USC Medical Center
LAC+USC Medical Center er et universitetssykehus i Boyle Heights i Los Angeles. Sykehuset drives i fellesskap av Los Angeles County og University of Southern California. Det har 600 senger. Sykehusets historie går tilbake til 1878.
Leopard 1
Historie og utvikling
Leopard ble tatt fram i Vest-Tyskland som en del av opprustningen av landet under den kalde krigen. Prosjektet startet i 1956, og designet gjenspeiler 1950-tallets tanke om at mobilitet var viktigere enn panser for stridsvogner. Den er både lavere og lettere enn tilsvarende stridsvogner fra samme tidsperiode, og kan holde høyere hastighet i ulendt terreng. Frankrike var opprinnelig involvert i prosjektet, men trakk seg ut før vogna kom i produksjon.
Bundeswehr trengte stridsvognen for å erstatte amerikanske M47 og M48 stridsvogner. Den første spesifikasjonen beskrev en 30-tonns stridsvogn, med motoreffekt på 30 hk/tonn vognvekt, en luftkjølt motor som kunne bruke flere typer drivstoff (multifuel), enten torsjonsfjærer eller hydropneumatisk hjuloppheng, en rekkevidde på 350 km, en bredde som ikke oversteg 3 150 mm og nok panser til å beskytte vogna mot gjentatte 20 mm-treff på kort hold. Kanonen skulle være i stand til å trenge gjennom 150 mm skrånende panser, og ammunisjonslasten skulle være minst det samme som amerikanske stridsvogner.
I juni 1957 skrev Tyskland under en samarbeidsavtale med Frankrike om å utvikle en felles stridsvogn, på tysk kalt Standardpanzer. To tyske team skulle utvikle en stridsvogn hver, og produsere to prototyper. I september 1958 kom Italia også med i utviklingsprogrammet. I 1960 ble prototypene levert til testing. Bare Porsches A II (internt Model 734) var klar til testing, da de andre hadde fått problemer med de nye komplekse systemene i stridsvogna.
I Frankrike ble Direction des Etudes et Fabrication d'Armament ansvarlig for designet, og konstruksjonsarbeider ble utført av Atelier de Construction d'Issy-les-Moulineaux ved Satory.
Porsche var leder for Firmagruppe A (Firmengruppe A), med MaK og Luther & Jung på laget. Firmagruppe B var ledet av Ruhrstahl og besto i tillegg av Rheinstahl-HANOMAG og Henschel.
Testene foregikk fram til april 1962, hvor Firmagruppe A fikk en ordre på 26 vogner med tårn fra Wegmann, og Firmagruppe B fikk en ordre på seks vogner med tårn fra Rheinmetall. Bare to av Firmagruppe B sine vogner ble ferdigstilt.
Porsches designforslag vant konkurransen, og Leopard 1 ble først produsert i 1963. Designet ble modifisert noe, med et nytt, støpt tårn og flere endringer på skroget for å få et høyere bakdekk og større plass i motorrommet. Før produksjonen startet ble det også bestemt at en optisk avstandsmåler skulle integreres i tårnet, noe som medførte at tårnet ble en anelse høyere og fikk «humper» på hver side for å gi plass til optikken.
Stridsvogna ble også testet mot franske AMX-30, men det ble besluttet å sette den i produksjon for den tyske hæren. Krauss-Maffei ble hovedleverandør, og MaK i Kiel skulle levere de forskjellige spesialvariantene. MaK endte også opp med å bygge et lite antall vogner på kontrakt for Krauss-Maffei.
Den første produksjonsvogna ble overlevert til den vesttyske hæren i september 1965. Produksjonen ble ferdigstilt i 1979, men både Krauss-Maffei og Krupp-MaK gjenopptok produksjonen i 1981 for å levere vogner til Hellas og Tyrkia.
Leopard 1 er eller har vært i tjeneste i Belgia, Danmark, Tyskland, Hellas, Italia, Chile, Canada, Nederland, Norge, Tyrkia og Australia.
Teknisk
Vognføreren sitter foran til høyre i skroget, med vognkommandøren og skytteren til høyre og laderen til venstre i tårnet. Både laderen og vognkommandøren har luker i tårntaket. Mannskapet har til sammen 13 periskoper for utsyn. 8 av disse er til vognkommandøren, 3 til vognføreren og to til laderen. Ett av vognkommandørens periskoper og ett av vognførerens perioskoper kan byttes ut med nattsynsutstyr. Vognkommandøren har også et kombinert panorama-periskop og resevesikte kalt TRP som kan dreies 360 grader, og som kan forstørre synsfeltet fra 4 opp til 20×.
Skroget er av sveiset stål, og delt i mannskapsrom framme og motorrom bak. Tårnet er støpt.
Bevæpningen er en britisk L7A3 105 mm kanon. 55 granater kan tas med totalt, 13 av disse i tårnet. Koaksialt med hovedskytset finnes en 7,62 mm MG3-mitraljøse med inntil 1 000 skudd klargjort. På laderens luke er det montert en MG3 til for luftvern.
Motoren er en V-10 dieselmotor fra MTU på 830 hk (619 kW), plassert bak i skroget. Den driver en girkasse med fire gir framover og to gir bakover. Stridsvognen har syv løpehjul på hver side, opphengt i torsjonsstaver og fem støtdempere.
Vogna har beskyttelse mot ABC-våpen, automatisk brannslukker og vadesjakt for vading.
Leopard 1A5NO
På norske Leopard 1 vogner hadde ikke skytteren eget periskop, men observerte gjennom hovedsiktet (EMES18).
Hovedsiktet var betjent av skytteren, og hadde 12× forstørrelse. Hovedsiktet besto av et optisk sikte for bruk på dagtid, og et termisk sikte for bruk i mørket. Det termiske siktet kunne også justeres mellom 4× og 12× forstørrelse. Hovedsiktet inneholdt også en laseravstandsmåler som kunne måle avstander med 10 meters nøyaktighet ut til 10 000mdd.
Ammunisjonskapasitet var på 55 granater, hvorav 13 ble lagret i "ready-rekka" i tårnet. (I realiteten var ammokapasiteten kun på 52 vanlige granater, da 3 av holderne i skroget kun passet til den utdaterte APDS-ammunisjonen.)
Den koaksiale mitraljøsen hadde 1 000 skudd i en kasse som matet mitraljøsen, og 4 250 skudd lagret i ammunisjonskasser i tårn og skrog.
Norske forhold
I 1968 ble de første Leopard stridsvogner innkjøpt til Kavaleriet. De ble stasjonert på Trandum leir.
Leopardene utrustet stridsvogneskadronene fra Trøndelag og nordover, med en full stående stridsvogneskadron på Bardufoss, en redusert stridsvogneskadron i Bodø med en tropp avgitt til Andøya og en stridsvogntropp på Porsangmoen (kadretropp for en mobiliseringseskadron). I tillegg fantes den stående Stridsvogneskadron Østlandet med en stående Leopard-tropp og to Leopard-tropper på mobiliseringsbasis.
Fra 1987 ble de selvstendige stridsvogneskadronene samlet i panserbataljoner. Etter innkjøp av brukte Leoparder fra Nederland var disse etter hvert fullt oppsatt med Leopard mens stridsvogn M 48A5 som tidligere hadde utrustet stridsvogneskadronene i Sør-Norge ble overført til panserverneskadronene.
Vognene ble totalt modernisert og oppgradert på 1990-tallet, og ble da hetende Leopard 1A5NO.
Leopard 1 ble fra 2002 begynt erstattet av Leopard 2 i Hæren.
De fleste norske Leopard 1 er hugget opp, noen eksemplarer finnes på museer.
Leopard 1 til Ukraina
I forbindelse med Russlands invasjon av Ukraina i 2022 godkjente tyske myndigheter donasjon av opp mot 178 Leopard 1 vogner til Ukraina.
Trykkfallsyke
Trykkfallsyke (også kjent som dykkersyke, bends, decompression sickness, diver's disease, taravana eller caisson syke) opptrer vanligvis ved at nitrogengass som er oppløst i kroppen avgis for hurtig etter en for rask oppstigning etter et dypt eller langvarig dykk. Boblene kiler seg fast i små blodårer og kan gi symptomer og skader. Dette kan utløse smerter, særlig i leddene, såkalte bends. I alvorlige tilfeller påvirkes nervesystemet, og det kan forårsake lammelser i kroppen. Ved kraftig bobledannelse i blodet, chokes, oppstår det en livstruende tilstand der blodsirkulasjonen blir hemmet av store mengder gassbobler i hjertet og i lungenes blodårer.
Henrys lov
Fra dykkefysikken skal du huske Henrys lov som sier at mengden gass som løses i en væske er proporsjonalt med deltrykket av gassen over væsken. For at vi skal greie å puste under vann må leveringstrykket i pustegassen være like stort som vanntrykket som presser mot brystkassen. Vi vil puste inn et høyere deltrykk av inertgass (vanligvis Nitrogen) som blir løst i blod og vev. Jo dypere vi svømmer – jo mer vil løse seg.
Når vi svømmer opp mot overflaten så reduseres vanntrykket omkring oss - dekompresjon. Da vil den motsatte prosessen skje: Gass som tidligere har vært oppløst i blod og vevsvæsker vil danne gassbobler ("gå ut av løsning").
Dykk innenfor tabellgrenser
Tidligere trodde man bobledannelse var et "alt eller intet" fenomen, altså at hvis man fikk gassbobler så fikk man trykkfallssyke. I dag vet vi at dette er galt. Etter helt vanlige dykk, som har vært gjort innenfor tabellgrenser og uten symptomer av noen art, så kan forskerne høre at såkalte "stille gassbobler" føres med veneblodet tilbake til hjertet. Dette er gassbobler som har vært dannet ute i vevet. Fordi vi har et effektivt lungefilter vil vanligvis ikke slike "stille gassbobler" forårsake plager. Gassboblene vil bli fanget i de tynne kapillærene (hårrørs-årene) i lungene for deretter å bli luftet ut gjennom lungene. Ettersom man kan ha "stille bobler" uten å få trykkfallssyke, tror forskerne i dag at trykkfallssyke oppstår hvis boblene blir for mange, for store eller hvis de vokser for raskt.
Symptomer
Selv om trykkfallssyke skyldes gassbobler i vev og blod så er dette bare litt av forklaringen på de mange (og ofte rare) symptomene som kan inntreffe ved trykkfallssyke. Det er absolutt ikke alle symptomer som kan forklares med den mekaniske ødeleggelsen en voksende gassboble forårsaker. I dag vet vi at det er kroppens reaksjon på gassboblene, vel så mye som gassboblene i seg selv, som forårsaker symptomer. Ved trykkfallssyke har dykkeren ofte væskeunderskudd, dette forverrer blodsirkulasjon i de minste årene der hvor stoffskiftet og gassutvekslingen skjer. Blodplater (de som bidrar til å stoppe blødninger) og hvite blodlegemer (de som dreper bakterier og andre mikroorganismer) blir "aktivert" av gassbobler. Ved bobledannelse aktiviserer en rekke andre forsvarsreaksjoner i blodet lik dem man kjenner ved infeksjon og allergiske reaksjoner. For deg som dykker betyr nok ikke disse følgereaksjonene så mye, men det kan være nyttig å vite at trykkfallssyke er mye mer enn gassbobler – det er like mye kroppens reaksjon på gassboblene.
Behandling
Behandlingen *må tilpasses alvorligheten av skaden. Bevisstløse personer må få vanlig førstehjelpsbehandling. Denne består av stabilt sideleie og frie luftveier, eventuelt munn-til-munn-metode og hjertekompresjoner. Den skadde bør tørkes for å unngå nedkjøling. AMK må tilkalles (telefon 113) slik at personen raskest mulig kan komme til sykehus for behandling.
*NB! Som regel bør hver tilfelle av trykkfallsyke anses for "alvorlig". Derfor må AMK/dykklege og hyperbar oksygenbehandling iverksettes omgående. Dette er for øvrig krav som gjelder ihh til yrkesdykking og uhell i samband m sportsdykking bør ikke vurderes annerledes.
Ved alvorlige barotraumer og trykkfallssyke er det nødvendig med såkalt hyperbar oksygenbehandling. Dette vil si at personen plasseres i et trykkammer hvor man øker trykket tilsvarende ca. 18 meters dyp. Deretter reduseres trykket langsomt, noe som tilsvarer en langsom oppstigning.
Også ved lettere symptomer og mindre alvorlige dykkerulykker bør man oppsøke lege, ettersom symptomene ofte kan forverres.
Sunnhordland museum
Sunnhordland museum på Stord ble stiftet under navnet «Sunnhordland Folkemuseum og sogelag» i 1913.
I begynnelsen ble samlingene oppbevart i Ådlandsstova, en årestue fra ca. 1400 som stod på gården Ådland. Museet fikk sitt eget bygg i Vidsteenparken på Leirvik i 1938, og etter hvert vokste det frem et tun av eldre hus fra hele Sunnhordland i parken.
I tillegg har museet ansvar for åtte tun og samlinger ellers i Sunnhordland.
Eksterne lenker
Sunnhordland Museums nettsted
Predrag Rajković
Predrag Rajković (født 31. oktober 1995) er en serbisk fotballspiller som spiller for den spanske klubben.
Deer Park gasskraftverk
Deer Park gasskraftverk er et varmekraftverk i Texas i USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 792 MW, fordelt på 1 blokk. Operatør er energiselskapet ODF Suez. Utstyret er vesentlig levert av Nooter og Toshiba.
Predrag Rajković
Landslaget
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2022 i Qatar.
Deer Park gasskraftverk
Kraftverket ble utbygd omkring årene 2000–2003. Brenselkilden er naturgass. Kraften selges delvis til en kjemisk fabrikk eid av Shell.
Johann Heinrich Schulze
Johann Heinrich Schulze (født 12. mai 1687 i Colbitz nær Magdeburg, død 10. oktober 1744 i Halle an der Saale) var en tysk lege og numismatiker.
Forres
Forres (skotsk-gælisk: Farrais) er en by og en tidligere burgh som ligger nord i Skottland ved kysten av Moray, omtrentlig 40 km nordøst for Inverness og 19 km vest for Elgin. Stedet ligger på en flate mellom elven Findhorn og de skogkledde skråningene mot Cluny og Sanquhar Hills. Forres er kjent for sine prisvinnende blomsterskulpturer. Forres var et viktig knutepunkt for jernbanen Highland Railway. I henhold til beregninger for 2020 har byen en befolkning på 9900 innbyggere.
Det er mange geografiske og historiske attraksjoner i nærheten, som elven Findhorn, og det er også klassiske, historiske gjenstander og monumenter i selve byen, som Forres Tolbooth og Nelson's Tower. Brodie Castle, residensen til klan Brodie, ligger vest for byen, nær motorveien A96.
Forhistorie og arkeologi
Mellom 2002 og 2013 ble rundt 70 hektar land undersøkt av arkeologer i forkant av en foreslått boligutvikling i den sørlige utkanten av byen. De fant en omfattende bosetning fra jernalderen og bevis på at det levde folk i området fra neolittisk tid (bondesteinalderen). Det ble funnet karbondatering fra 3000-tallet til midten av 2000-tallet f.Kr. og til den tidlige historiske perioden datert via karbondatering fra 900-1200-tallet e.Kr. Sistnevnte er rundt den tiden da historiske opptegnelser begynte. Jernalderboplassen hadde et souterrain (under bakken) og ovner for å bearbeide metall, og de fant keramikk fra yngre steinalder og bronsealder og bergkunst med skålgroper. Utgravningen av et souterrain i Moray er ganske sjeldent; bare et annet tilfelle hadde blitt gravd ut i Moray før dette.
Historie
Den tidligste skriftlige referansen til Forres kan være Οὐάραρ εἴσχυσις (Ouárar eíschysis, «elvemunningen Varar/Varis») som er tegnet inn på et kart i et geografisk verk av Klaudios Ptolemaios på 200-tallet e.Kr. Navnet Varis er også benyttet på et annet kart av Ptolemaios over Wales. Det kan således være at det har en ren latinsk betydning. Dagens stedsnavn kan være avledet fra de gælisk ordene fo («nedenfor») eller far («hvor») og ras («underskog»).
Byen er stedet for Suenos stein, en enorm utskåret stein sannsynligvis framstilt av piktere for å minnes en kamp mot norrøne inntrengere. Den ble oppdaget i 1726 da den ble gravd ut av jorda, og fikk da et feil navn ved at entusiaster mente at den var etter den danske konge Svein Tjugeskjegg, jfr. Sueno = Svein. Stelen er 6,1 m høy og innkapslet i glassstruktur for å beskytte den mot nedbrytende vær, luftforurensning og graffiti.
Brodie Castle ligger 5.5 km fra byen. Den første festningen ble bygget i 1567 av klan Brodie, men ble ødelagt og brent ned klan Gordon i 1645. I 1824 fikk arkitekt William Burn oppdraget å forvandle det fra en festning og til et slott i skotsk baronistil. Det ble senere omarbeidet av James Wylson rundt 1845.
En kongelig festning var til stede i området fra minst 900, og rundt 1140 ble Forres en kongelig burgh. Kongelige burgher ble opprettet av Skottlands konger på 1100-tallet for å oppmuntre til handel og økonomisk forbedring. Det lokale klosteret ble plyndret av Alexander Stewart, 1. jarl av Buchan (1343-1394). Han ble kalt for «ulven fra Badenoch» grunnet sin hensynsløse framferd.
Den 23. juni 1496 utstedte kong Jakob IV av Skottland et kongelig charter som fastsetter rettighetene og privilegiene som byens folk, men det antas at det har vært et tidligere charter siden regjeringstid til kong David I av Skottland, rundt 300 år tidligere, som har gått tapt. Forres Heritage Trust er en nøkkelorganisasjon i byen og tar vare på både Nelson's Tower på Cluny Hill (bygget med offentlig abonnement for minnes admiral lord Horatio Nelson, grunnsteinen ble lagt ned i 1806) og Forres’ Tolbooth (byhus som var den viktigste kommunale bygningen til en skotsk burgh) i sentrum av byen. Begge kan besøkes til tider i løpet av året.
Attraksjoner
Andre attraksjoner i Forres inkluderer Dallas Dhu-destilleriet, som ligger like sør for byen; selv om det ikke lenger produserer, holdes destilleriet i stand av Historic Environment Scotland. Benromach Distillery, som ligger like nord for Forres’ omkjøringsvei, er et aktivt destilleri med et besøkssenter.
William Shakespeares drama Macbeth lokaliserer Duncans festning til Forres, og de tre heksene møttes på myr i nærheten av byen i den tredje scenen av dramaet. Macbeths festning lå i Inverness.
Det er et stort nettverk av gang- og sykkelstier med en godt merket terrengsykkelsti i skogen bak parken i byen.
Den tidligere militærstasjonen RAF Forres er lokalisert nær byen.
Huanghua
Huanghua (kinesisk: 黄骅; pinyin : Huánghuá) er et byfylke i byprefekturet Cangzhou i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina.
Det hadde i 1999 en befolkning på 470,586 innbyggere.
Administrative enheter
Subdistrikter:
Kommuner:
Samferdsel
Kinas riksvei 205 passerer gjennom området. Den begynner i Shanhaiguan og ender opp sør i Shenzhen i provinsen Guangdong. Underveis er den innom blant annet Tangshan, Tianjin, Zibo, Huai'an, Nanjing, Wuhu, Sanming, Heyuan og Huizhou.
Lorenzo Ottoni
Lorenzo Ottoni (født 1648 i Roma, død 1736 i Roma) var en italiensk billedhugger under barokken. Han var lærer til blant andre Bernardino Cametti.
Ottoni var først elev hos Antonio Giorgetti, deretter hos Ercole Ferrata. Ottonis tidigste bestillingsverk dateres til 1670-tallet. I 1682 utførte han monumentet til kardinal Francesco Barberini i Peterskirken.
Ottonis talent når sitt fulle uttrykk i gravmonumentet til ekteparet Antonio Publicola Santacroce og Girolama Nari (1727) i kirken Santa Maria in Publicolis i Roma. Her merkes en viss påvirkning fra Berninis og Ferratas skulpturelle formspråk.
Karl Johan Aarønes
Karl Johan Aarønes (født 8. mai 1900 på Bolsøy, død 12. august 1969) var en norsk politiker (Ap).
Aarønes gikk på Møre folkehøyskole 1917–1918, og tok en kort teknisk utdannelse i Kristiania 1921–1922. Han arbeidet det meste av sin yrkeskarriere utenom politikken i Veikontoret i Møre og Romsdal. Aarønes arbeidet som arbeidsdirektør i Møre og Romsdal da han pensjonerte seg i 1967.
Han var medlem av Molde bystyre 1945–1955 og 1960–1963, herunder varaordfører 1952–1955 og 1960–1963. I stortingsvalget i 1949 ble han valg til første vararepresentant for kjøpstedene i Møre og Romsdal fylke (Kristiansund, Molde, Ålesund) for stortingsperioden 1950-1953. Han møtte som fast representant i Stortinget i hele perioden for Ulrik Olsen, som var kommunalminister i Einar Gerhardsens andre regjering og i Oscar Torps regjering. Aarønes var medlem av Stortingets kommunalkomité.