cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Martin Luther King jr.
«Den blodige søndagen», 1965
King møtte myndighetene i Johnsonadministrasjonen den 5. mars for å anmode om et pålegg mot enhver form for rettslig forfølgelse av demonstrantene. Han deltok ikke selv i marsjen grunnet kirkeplikter, men skrev senere: «Om jeg hadde noen ide om at delstatsoldatene ville benytte den formen for brutalitet som de gjorde, ville jeg ha følt meg tvunget til å oppgi mine kirkeplikter for å lede linjen». Filmopptak av politibrutaliteten mot de protesterende ble vist i omfattende grad på TV og førte til offentlig forskrekkelse.
King forsøkte deretter å organisere en marsj den 9. mars. SCLC søkte om et påbud i den føderale retter mot delstaten Alabama. Det ble nektet og dommeren utstedte en ordre om å blokkere marsjen inntil etter en høring. Uansett ledet King demonstrantene den 9. mars til Edmund Pettus-broen i Selma, holdt deretter en kort sesjon med bønn før han snudde demonstrantene rundt og ba dem deretter spre seg slik at rettens ordre ikke ble brutt. Den uventede avslutningen på denne andre marsjen hisset opp og overrasket mange i den lokale bevegelsen. Marsjen gikk endelig i gang for fullt den 25. mars 1965. På konklusjonen av marsjen og på trappene av delstatens capitol holdt King en tale som siden har blitt kjent som «How Long, Not Long».
Chicago, 1966
I 1966, etter flere suksesser i Sørstatene, forsøkte King og andre borgerrettsorganisasjoner å spre bevegelsen til Nordstatene med Chicago som første mål. King og Ralph Abernathy, begge fra middelklassen, flyttet til en bygning ved 1550 S. Hamlin Ave., i slumkvarterene av North Lawndale i Chicagos vestside, både som en oppdragende erfaring og for å demonstrere deres støtte og empati med de fattige.
SCLC dannet et forbund med CCCO (Koordinerende råd for samfunnsorganisasjoner), en organisasjon grunnlagt av Albert Raby, og de kombinerte organisasjonenes anstrengelser ble pleiet under vernet av Chicago Freedom Movement. I løpet av våren var det flere hvite og svarte par som testet kontorene til eiendomsmeglere og avdekket rasistisk styring: diskriminerende behandling av huskjøp av par som hadde nøyaktig samme inntekt, bakgrunn, antall barn og andre trekk.
Bevegelsens behov for en radikal endring vokste, og flere større marsjer ble planlagt og utført: i Bogan, Belmont Cragin, Jefferson Park, Evergreen Park (en forstad sørvest for Chicago), Gage Park, Marquette Park, og andre steder.
Abernathy skrev siden at bevegelsen mottok verre mottagelse i Chicago enn i Sørstatene. Marsjene, særlig den gjennom Marquette Park den 5. august 1966, ble møtt med flasker som ble kastet og skrikende flokker. Opprør synes meget mulig. Kings tro motvirket mot at han satte i scene en voldelig hendelse og han inngikk en avtale med ordfører Richard J. Daley om å avlyse en marsj for å unngå den vold han fryktet ville oppstå. King, som mottok dødstrusler gjennom hele sin tid i borgerrettsbevegelsen, ble truffet av en murstein i løpet av en marsj, men fortsatte å lede demonstrasjonsmarsjene til tross for farene.
Da King og hans allierte til sist reiste tilbake til Sørstatene, etterlot de Jesse Jackson, en student som hadde tidligere blitt med i bevegelsen i Sørstatene, i ledelsen av organisasjonen. Jackson fortsatte deres kamp for borgerretter ved å organisere «Operasjon Brødkurv» som var rettet mot matkjeder som ikke behandlet svarte med rettferdighet.
Motstand mot Vietnamkrigen
I 1965 begynte King offentlig å uttrykk tvil om Vietnamkrigen. Den 4. april 1967 ved en opptreden ved kirken New York City Riverside Church — nøyaktig et år før han ble drept — holdt han en tale kalt «Beyond Vietnam». Han talte mot USAs rolle i krigen, insisterte på at USA var i Vietnam «for å okkupere det som en amerikansk koloni.» og karakteriserte den amerikanske regjering som «den største leverandør av vold i verden i dag.» Han knyttet også krigen sammen med økonomisk urettferdighet, argumenterte at landet trengte en alvorlig moralsk endring:
King motsatte seg også Vietnamkrigen ved at den tok penger og ressurser fra hva som kunne ha blitt benyttet på sosial velferd i USA. Den amerikanske kongressen benyttet mer og mer på militæret og mindre og mindre på programmer som bekjempet fattigdom. Han oppsummerte dette aspektet ved å si at «En nasjon som fortsetter år etter år ved benytte mer penger på militært forsvar enn på programmer av sosial oppgang, nærmer seg åndelig død.»
Kings opposisjon kostet ham betydelig støtte blant hvite allierte, inkludert president Johnson, fagforeningsledere og mektige utgivere. «Presset blir stablet opp mot meg,» sa King, og således klagde på den dobbelstandard som bifalt hans ikkevold innlands, men beklaget den da den ble benyttet «mot små brune vietnamesiske barn.» Magasinet Life kalte talen for «demagogisk sladder som lød som et manus for Radio Hanoi,» og avisen Washington Post erklærte at King hadde «minsket sin nytte for sin sak, for sitt land, sitt folk.»
King slo fast at Nord-Vietnam «ikke begynte å sende store mengder med forskninger eller menn inntil amerikanske styrker hadde kommet i ti tusener.» Han anklaget USA for å ha drept en million vietnamesere, «hovedsakelig barn». Han kritiserte også USAs motstand til Nord-Vietnams landreformer.
Talen var en refleksjon av Kings utviklende politiske forståelse i hans senere år, noe som var parallell til hva som ble lært ved det progressive Highlander Research and Education Center som King var tilsluttet. King begynte å bli talsmann for behovet for grunnleggende endringer i det politiske og økonomiske livet i USA. Mot den tiden da han ble myrdet, uttrykte King i økende grad sin motstand mot krigen i Vietnam og hans anmodning om å se en omfordeling av landets ressurser for å bedre den etniske og økonomiske urettferdigheter. King voktet sitt sitt språk i offentligheten for å unngå å bli knyttet til kommunisme av sine fiender, men privat talte han tidvis for sin støtte for demokratisk sosialisme. I en tale uttale han at «noe er galt med kapitalismen» og hevdet at «Det må være en bedre fordeling av rikdommen, og kanskje Amerika kan bevege seg mot en demokratisk sosialisme.»
King hadde lest Karl Marx mens han var ved Morehouse, men selv om han avviste «tradisjonell kapitalisme», avviste han også kommunisme på grunn av dens «materialistiske tolkning av historien» som nektet religion, dens «etniske relativisme», og dens «politiske totalitarisme».
King hevdet også i «Beyond Vietnam» at «virkelig medlidenhet er mer enn å kaste en mynt til en tigger... det kommer til å se at et byggverk som produserer tiggere trenger restrukturering.» King siterte en amerikansk statsfunksjonær som uttalte at fra Vietnam til Latin-Amerika var landet «på feil side av en verdensrevolusjon». King fordømte USAs «allianse med landadelen i Latin-Amerika», og uttalte at USA burde heller støtte «de skjorteløse og barbeinte folkene» i den tredje verden framfor undertrykke deres forsøk på revolusjon.
King talte ved en antivietnamdemonstrasjon hvor han også nevnte borgerrettssaker og verneplikten:
I 1967 ga King en annen tale hvor han pisket mot det som han kalte den «grusomme ironi» at amerikanske svarte slåss og døde for et land som behandlet dem som annenrangs borgere:
Den 13. januar 1968, dagen etter president Johnsons tale om nasjonens tilstand, krevde King en stor marsj til Washington mot «en av historiens mest grusomme og meningsløse kriger».
Fattigfolks kampanje, 1968
I 1968 organiserte King og SCLC «Poor People's Campaign», «Fattigfolks kampanje», for å rette oppmerksomheten mot økonomisk rettferdighet. King reiste over hele landet for å samle «en multietnisk hær av fattige» som kunne marsjere til Washington for å delta i ikkevoldelig ulydighet ved Capitol inntil kongressen opprettet en «lov om økonomiske rettigheter» for fattige amerikanere. Kampanjen endte med en marsj til Washington, D.C., som krevde økonomisk støtte til de fattigste samfunnene i USA.
King og SCLC krevde at regjeringen investerte i oppbygging av Amerikas byer. han mente at kongressen hadde vist «fiendtlighet overfor de fattige» ved å bruke «militære midler med raskhet og sjenerøsitet». Han satte dette opp mot situasjonen med fattige amerikanere og hevdet at kongressen hadde kun gitt «fattelige midler med gjerrighet». Hans visjon var for en endring som var langt mer revolusjonær enn bare en reform: han siterte systematisk mangler som «rasisme, fattigdom, militarisme og materialisme», og argumenterte at «rekonstruere samfunnet i seg selv er den virkelige saken som må behandles.»
Etter Kings død
Planen var å sette opp et fattigkvarter eller rønneby i Washington, D.C. ble utført kort tid etter attentatet den 4. april. Kritikk mot Kings plan ble dempet i kjølvannet av hans død, og SCLC mottok en uovertruffen bølge av donasjoner for å utføre prosjektet. Kampanjen begynte offisielt i Memphis i Tennessee den 2. mai på det hotell hvor King ble myrdet.
Tusenvis av demonstranter kom til National Mall og etablerte en leir som de kalte «Resurrection City», «Gjenoppstandelsens by». De ble værende der i seks uker.
Attentatet og ettervirkning
Den 29. mars 1968 dro King til Memphis i Tennessee for å støtte svarte sanitærarbeidere, representert av fagforeningen AFSCME Local 1733 som hadde vært i streik siden 12. mars for høyere lønninger og bedre behandling. I en hendelse hadde en svart arbeider blitt betalt for to timer etter at arbeiderne var blitt sendt hjem på grunn av dårlig vær, men de tilsvarende hvite arbeiderne fikk betalt for hele dagen.
Den 3. april holdt King sin tale «I've Been to the Mountaintop» i Mason Temple, verdenshovedkvarteret til Church of God in Christ, pilegrimskirken. King flytur til Memphis hadde blitt forsinket grunnet en bombetrussel mot hans fly. I referanse til bombetrusselen sa King, ikke langt unna sin egen død, hvilket ga hans nær profetisk glød:
King hadde leid rom 306 på Lorraine Motel, eid av Walter Bailey, i Memphis. Ralph Abernathy, Kings nærmeste venn og kollega var til stede ved snikmordet, bevitnet under ed til en særskilt regjeringsutnevnt komite at King og hans følge ble på rommet 306 så ofte at det ble kalt for «King-Abernathy-suiten».
I henhold til Jesse Jackson, som var til stede, var Kings siste ord på balkongen forut mordet sagt til musikeren Ben Branch som var ment å spille den kvelden for en hendelse som King skulle delta på: «Ben, forviss deg om at du spiller Take My Hand, Precious Lord i møtet i kveld. Spill det riktig vakkert.»
Deretter, klokken 6:01 om ettermiddagen den 4. april 1968 lød et skudd mens King sto på balkongen i hotellets andre etasje. Kulen gikk gjennom hans høyre kinn, knuste hans kjeve, gikk deretter ned hans ryggmarg før den havnet i hans skulder. Abernathy hørte skuddet inne fra hotellrommet og løp ut på balkongen og fant King på gulvet. Hendelsene som fulgte skytingen har blitt omdiskutert. En del har anklagd Jackson for å ha overdrevet sin reaksjon.
Etter en kriseoperasjon i brystet ble King offisielt erklært død ved St. Joseph's Hospital klokken 7:05 om ettermiddagen. I henhold til biograf Taylor Branch avslørte Kings obduksjon at selv om han var kun 39 år gammel, hadde han et hjerte tilsvarende en 60 år gammel mann, kanskje et resultat av alt stresset og spenningen fra tiden i borgerrettsbevegelsen.
Begravelse og opptøyer
Attentatet førte til en omfattende bølge av opptøyer landet over, i Washington D.C., Chicago, Baltimore, Louisville, Kentucky, Kansas City, og et dusin andre byer. Presidentkandidaten Robert F. Kennedy var på veg til Indianapolis for å drive politisk kampanje da han ble informert om Kings død. Han ga en kort tale en samling med tilhengere hvor han informerte dem om tragedien og oppmante dem om å fortsette Kings ideal med ikkevold, James Farmer, Jr. og andre borgerrettsledere fremmet også ikkevoldelige reaksjoner, mens den mer militante Stokely Carmichael krevde en mer kraftfull reaksjon.
President Lyndon B. Johnson erklærte 7.april til en nasjonal sørgedag for borgerrettslederen. Visepresident Hubert Humphrey var til stede ved Kings begravelse på vegne av presidenten da det var frykt for at Johnsons tilstedeværelse ville egge til protester og kanskje vold.
Black Seared Heart (demo)
Black Seared Heart er den første demoen til det norske black metal bandet Gehenna.
Martin Luther King jr.
Begravelse og opptøyer
Etter ønske fra enken ble Kings siste preken ved Ebenezer Baptist Church spilt ved begravelsen, et opptak av hans preken «Drum Major» som hadde blitt holdt den 4. februar 1968. I denne preken ba King om at i hans begravelse skulle hans æresbevisninger og priser ikke nevnes, men det vil han si at han forsøkte å «fø de sultne», «kle de nakne», «ha rett om spørsmålet om krigen [i Vietnam]» og «elske og tjene menneskeheten». Hans gode venn Mahalia Jackson sang hans favorittsalme, «Take My Hand, Precious Lord» ved anledningen.
Farriseidet–Porsgrunn
Farriseidet–Porsgrunn, ofte kalt Eidangerparsellen, er en 22,5 km lang dobbeltsporet jernbanestrekning mellom Larvik og Porsgrunn.
Martin Luther King jr.
Begravelse og opptøyer
Byen Memphis sørget raskt å bilegge streiken på vilkår som var gagnlig for arbeiderne.
Farriseidet–Porsgrunn
Bakgrunn
Prosjektet hadde byggestart i september 2012 og ble åpnet for trafikk 24. september 2018. Det er et delprosjekt i en generell oppgradering av Vestfoldbanen og kostnadene var beregnet til 6,1 milliarder 2012-kroner. Traséen følger stort sett europavei 18.
Martin Luther King jr.
Begravelse og opptøyer
Ray sparket Foreman som sin advokat, og deretter kalt ham spottende for «Percy Fourflusher» («Bløffmaker»). Han hevdet at en mann han hadde møtt i Montréal, Quebec, med dekknavnet «Raoul» var involvert og at snikmordet var et resultat av en konspirasjon. Han tilbrakte den gjenværende delen av sitt liv, uten hell, å trekke tilbake sin tilståelse og sikre seg den rettssaken han aldri hadde. Den 10 juni 1977, kort tid etter at Ray hadde vitnet for regjeringens utvalgte komité for attentater at han aldri hadde skutt King, flyktet han sammen med seks andre dømte fanger fra fengslet Brushy Mountain State Penitentiary i Petros i Tennessee. De ble tatt til fange den 13. juni og levert tilbake til fengselet. Han døde i fengsel 70 år gammel i april 1998.
Farriseidet–Porsgrunn
Bakgrunn
Av strekningen går 14,5 kilometer i fjell, fordelt på syv tunneler – blant dem Eidangertunnelen. At strekningen Farriseidet–Porsgrunn er en forutsetning for å kunne bygge Grenlandsbanen.
Entrepriser
Byggingen er delt opp i fire grunn- og tunnelentrepriser: I tillegg var det jernbanetekniske entrepriser:
Martin Luther King jr.
Påstander om konspirasjon
De som mistenkte en konspirasjon, viste til at to etterfølgende ballistiske prøver viste til at en rifle tilsvarende til Rays Remington Gamemaster hadde vært mordvåpenet, ikke samtidig kunne bevise at hans bestemte rifle faktisk hadde vært benyttet i mordøyeblikket. Vitner ved tidspunktet for Kings død forteller at for dem ble det opplevd som om skuddet kom fra en annen retning, hvilket indikerte fra bak en tykk buskas i nærheten av hotellet — og buskaset hadde blitt fjernet i dagene etter attentatet — og ikke fra hotellets vindu.
I 1997 hadde Kings sønn Dexter King et møte med Ray, og gikk offentlig ut med sin støtte for Rays anstrengelser i å skaffe seg en ny rettssak. To år senere vant Coretta Scott King, Kings enke, sammen med resten av familien, den sivile saken om urettmessig dødskrav mot Loyd Jowers og «andre ukjente medkonspiratorer». Jowers, eier av en restaurant i nærheten av hotellet, hevdet å ha mottatt 100 000 dollar for å sørge for at King ble myrdet. En jury på seks hvite og seks svarte fant Jowers skyldig og agenter fra myndighetene hadde innvirket i attentatet. William F. Pepper, en advokat fra New York, mest kjent for å ha håndtert saken å bevise Rays uskyld, representerte familien King.
I 2000 fullførte det amerikanske justisdepartementet en undersøkelse om Jowers' påstander, men fant ikke bevis som støttet påstandene om en sammensvergelse. Undersøkelsens rapport anbefalte ikke ytterligere etterforsking om ikke nye, troverdige fakta ble presentert. I 2002 rapporterte The New York Times at presten Ronald Denton Wilson hevdet at hans far, Henry Clay Wilson — ikke James Earl Ray — hadde stått bak mordet på Martin Luther King. Han hevdet at «Det var ikke en rasistisk greie; han mente at Martin Luther King var knyttet til kommunisme, og han ville ha ham fjernet.» Wilson kom ikke med noen bevis som underbygget hans påstander.
Kings biograf David Garrow er uenig i William F. Peppers påstander at myndighetene myrdet King. Han er støttet av forfatteren Gerald Posner som drev undersøkelser og skrev om mordet. I 2003 utga William Pepper en bok om den langvarige etterforskningen og rettssaken, foruten også hans representasjon av James Earl Ray i forsøket på en ny rettssak, la fram bevisene og gjendrev andre redegjørelser. Han holdt fast på sin påstand om at myndighetene sto bak.
James Bevel, en venn og kollega av King, har bestridt argumentet at Ray opptrådte alene og hevdet: «Det er ikke mulig at en ti cent hvit gutt kunne ha kommet opp med en plan om å drepe en million dollar svart mann.» I 2004 bemerket Jesse Jackson, som hadde vært til stede ved Kings død: «Det er et faktum at det var sabotører for å forstyrre marsjen. Og innenfor vår egen organisasjon fant vi en nøkkelperson som var betalt av myndighetene. Så, infiltrasjon innenfor, sabotører utenfor, og pressen angrep... Jeg vil aldri tro at James Earl Ray hadde motiv, penger og mobiliteten til å ha gjort det selv. Vår regjering var meget involvert i å sette scenen for og jeg tror rømningsvegen for James Earl Ray.»
Overvåking og telefonavlytting
J. Edgar Hoover, direktør av Federal Bureau of Investigation (FBI), en føderal etat for etterforskning av kriminalitet underlagt det amerikanske justisdepartementet, beordret personlig overvåking av Martin Luther King med den hensikt å underminere fredsprisvinnerens posisjon som borgerrettsleder. I henhold Church-komiteen (oppkalt etter Frank Church) som var underlagt USAs senat, en særskilt komité utvalgt for å undersøke regjeringens operasjoner innenfor etterretning, fastslo en rapport fra 1975 at «Fra desember 1963 og fram til hans død i 1968 var Martin Luther King, Jr. mål for en omfattende kampanje fra Federal Bureau of Investigation for å 'nøytralisere' ham som en effektiv borgerrettsleder.»
Byrået mottok fullmakt til fortsette med telefonavlyttingen fra justisminister Robert F. Kennedy våren 1963 og informerte president John F. Kennedy, begge forsøkte uten hell å overtale King til å ta avstand fra Levison. Selv om Robert Kennedy kun ga skriftlig tillatelse for begrenset telefonavlytting av King på «forsøksbasis, for en måned eller så», utvidet Hoover tillatelsen slik at hans folk var «uskjermet» til å lete etter bevis i alle områder av Kings liv som de fant egnet. FBI plasserte avlyttingsutstyr i Levisons og Kings telefon hjemme og på kontoret, og avlyttet hotellrommene når han reiste over landet.
Hoover fikk i 1967 listet King og SCLC som en svart, nasjonalistisk hatgruppe med instruksjonene: «Ingen muligheter skal gå tapt via kontraspionasjeteknikker for å utnytte organisatoriske og personlige konflikter i lederskapet av gruppene... for sikte at målgruppen er splittet, latterliggjort eller diskreditert.»
Beskyldning om kommunisme
I årevis hadde Hoover vært mistenksom om mulige innflytelse fra kommunistene i sosiale bevegelser som fagforeninger og borgerrettsorganisasjoner. Hoover beordret FBI å etterforske King i 1957, og dessuten SCLC da organisasjonen ble etablert (men som ikke hadde en fulltidsutøvende direktør før i 1960). FBIs undersøkelser var hovedsakelig overfladiske fram til 1962 da den lærte at en av Kings mest tiltrodde rådgivere var New York-advokaten Stanley Levison. FBI hadde funnet ut at Levison hadde vært involvert i det amerikanske kommunistpartiet.
For sin egen del benektet King ubøyelig å ha hatt noen forbindelse med kommunisme, uttalte i et intervju i 1965 at «det er så mange kommunister i denne frihetsbevegelsen som det er eskimoer i Florida», og hevdet at Hoover «fulgte sporet med pasifisering av politiske krefter i Sørstatene» og at hans bekymring for kommunistinfiltrasjon i borgerrettsbevegelsen var ment å «hjelpe og tilskynde de rå påstandene til sørstatsrasister og ekstreme høyrefløyelementer.»
Forsøket på å bevise at King var kommunist var knyttet til oppfatningen til mange tilhengere av raseskillet om at de svarte i Sørstatene egentlig var lykkelige over sin egen skjebne, men at de hadde blitt oppildnet av «kommunister» og «agitatorer utenfra». Imidlertid hadde borgerrettsbevegelsen oppstått fra aktiviteter innenfor de svarte samfunnene som gikk tilbake til før den første verdenskrig. King har sagt at «negerrevolusjonen er en virkelig revolusjon, født fra det samme morsliv som skapte alle store sosiale hevninger — livmoren av utålelig forhold og uutholdelige situasjoner».
Beskyldning om utroskap
Etter å ha konkludert at King var farlig grunnet kommunistinfiltrasjon, FBI endret taktikk til å forsøke å diskreditere ham grunnet avsløringer om hans private liv. FBIs overvåkning av King forsøkte å etablere at han var opptatt av tallrike utenomekteskapelig affærer. Lyndon Johnson uttalte en gang at King var en «skinnhellig predikant». Ralph Abernathy, en nær venn av King, uttalte i sin selvbiografi And the Walls Came Tumbling Down (1989) at King hadde en «svakhet for kvinner», men de «... alle forsto og trodde på det bibelske forbudet mot sex utenfor ekteskapet. Det var bare at han hadde en særlig vanskelig tid med den fristelsen.» I et senere intervju sa Abernathy at han kun benyttet begrepet «skjørtejeger», men hadde ikke spesifisert at King hadde utenomekteskapelig sex og hans utroskap var mer emosjonelle enn seksuelle. Kings biograf David Garrow skrev om et antall episoder, inkludert en kvinne som King så bortimot daglig, men «det forholdet... i økende grad ble det følelsesmessige midtpunktet i King, men det fjernet ikke tilfeldig forbindelser... av Kings reiser.» King forklarte sine utenomekteskapelig affærer som «en form for reduksjon av spenninger». Garrow merket seg at Kings affærer ga ham «smertefull... skyld».
FBI spredte rapporter om slike affærene til ledere, vennlige journalister, mulige samarbeidspartnere og finansielle kilder for SCLC og Kings familie. FBI sendte også anonyme brev til King som truet med å avsløre informasjon om han ikke sluttet med sitt borgerrettsarbeid. Et anonymt brev ble sendt til King rett før han mottok Nobels fredspris hvor det blant annet sto: «Den amerikanske offentligheten, kirkeorganisasjoner som har hjulpet — protestanter, katolikker og jøder vil vite hvilken type du er — et ondt udyr. Det vil også andre som har støttet deg. Du er ferdig. King, det er kun en eneste ting igjen for deg å gjøre. Du vet hva det er. Du har bare 34 dager å gjøre det på (dette presise nummeret har blitt valgt for en særskilt grunn, det har entydig praktisk betydning). Du er ferdig. Det er kun en utveg for deg. Du bør heller ta det før ditt skitne falske jeg er avdekket for nasjonen.»
Tilstedeværelse under mordet
Tvers over Lorraine Motel, ved siden av det pensjonatet hvor James Earl Ray bodde, lå en brannstasjon. Politioffiserer var stasjonert i brannstasjonen for å overvåke Martin Luther King. Agenter overvåket King på den tiden da han ble drept. Rett etter at skuddene var blitt avfyrt, løp politiet ut av brannstasjonen og til motellet. Marrell McCollough, en etterretningspolitimann, var den første som administrerte hjelp til King. Fiendskapet mellom King og FBI, den generelle mangelen på vilje til å finne morderen ved hjelp offentlig etterlysning, og politiets påfallende tilstedeværelse, har ført til spekulasjonen at FBI var direkte involvert i mordet på King.
Kritikk
Gjennom hele sin deltagelse i borgerrettsbevegelsen ble King kritisert av mange grupperinger. Det omfattet også opposisjonen til mer militante politiske svarte grupper og blant de fremste kritikerne her var Malcolm X i Nation of Islam. Stokely Carmichael var en separatist og uenig i Kings oppmaning om etnisk integrering ettersom han betraktet det som en fornærmelse for en særegen afroamerikansk kultur. Omali Yeshitela oppmanet afrikanere til å huske historien om den voldelig europeiske kolonisering og hvordan makten til europeere ikke ble sikret gjennom integrering, men ved vold og makt.
Den nevnte fattigfolkskampanjen som ble organisert av King var i særdeleshet kontroversiell, selv innenfor borgerrettsbevegelsen. Rustin avsto fra marsjen ved å hevde at målene til denne kampanjen var altfor brede, kravene umulige å oppnå, og at disse kampanjene ville føre til tilbakeslag og til mer undertrykkelse av fattige og svarte.
Utmerkelser
Martin Luther King jr. ble i 1977 posthumt tildelt Presidentens frihetsmedalje av president Jimmy Carter. I 2004 ble han posthumt utnevnt til den sørafrikanske Ordenen O. R. Tambos følgesvenner.
Frankensteins hevn
Frankensteins hevn er en britisk film fra 1958, og Hammer Film og Terence Fishers andre film om Frankenstein, Mary Shelleys udødeliggjorte skikkelse fra romanen Frankenstein. Den første filmen het The Curse of Frankenstein (1957).
Historien
«Baron Frankenstein» (Peter Cushing) unnslipper giljotinen ved å sende en uskyldig prest i sitt sted. Han reiser til Tyskland, hvor han dukker opp noen få år senere som «Dr. Stein». Han blir leder for et sykehus for fattige, og han bygger en kropp til sin forkrøplede assistent, «Karl», som han har amputert fra sine pasienter. Dette er forskjellen i denne filmen, hvor «Frankenstein» har et offer som ønsker å donere hjernen sin. «Karl» var også den som hjalp ham å rømme fra henrettelsen. «Frankenstein»s nye partner er den idealistiske «Dr. Hans Kleve», som brukte sin kjennskap til Dr. Steins rette identitet for å få stillingen.
«Karl»s hjerne blir suksessfullt transplantert inn i sin nye kropp, og dette monsteret spilles i denne filmen av Michael Gwynn. «Frankenstein» ønsker å vise ham frem i det medisinske miljøet, men stakkars «Karl» ønsker bare å leve et «normalt» liv. Når han førsøker å rømme, blir han slått og hjernen hans skadet. Ikke bare begynner «Karl» å drepe mennesker, man han får også kannibalistiske trekk.
Oscar Wergeland
Oscar Arnold Wergeland (født 12. oktober 1844 i Christiania, død 20. mai 1910 i Kristiania) var en norsk historiemaler. Han er best kjent for maleriet «Eidsvold 1814», som ble malt i 1885. Maleriet henger bak talerstolen i Stortingssalen i Oslo.
Arbeid
Sammen med Eilif Peterssen er han en av få norske norske malerne som har valgt historiemaleriet som hovedsjanger. Wergelands oeuvre omfatter en lang rekke skildringer fra dansk og norsk historie. Han har særlig beskjeftiget seg med emner fra vikingtiden. Etter at han kom hjem fra München ble han i 1889 lærer ved Tegneskolen. Han er representert i Nasjonalgalleriet med to bilder.
Riksforsamlingen 1814
Arbeidet med Riksforsamlingen begynte trolig i 1882, og bildet ble gitt til Stortinget i 1885 som en gave fra korpslege Lorentz Reinhold Boll Ring. Som forarbeid til bildet malte Wergeland 27 portretter, samlet på 17 bilder, som nå henger i Eidsvollbygningen. I alt omfatter bildet Riksforsamlingen 55 portretter.
Oscar Arnold Wergelands farfar, Lars Johan Wergeland, var bror av eidsvollsmannen Nicolai Wergeland. Oscar Arnold Wergelands søster var historikeren dr. phil. Agnes Mathilde Wergeland.
Figueirópolis
Figueirópolis er en kommune i delstaten Tocantins i nordregionen av Brasil.
Oscar Parland
Oscar Percival Parland (født 20. april 1912 i Kiev, død 27. september 1997 i Helsingfors) var en finlandssvensk forfatter, oversetter og psykiater.
Greene County (New York)
Greene fylke er et fylke i den amerikanske delstaten New York.
Oscar Parland
Han var bror av forfatterne Henry Parland og Ralf Parland. Faren var jernbaneingeniør av britisk herkomst, og arbeidet i tsarens Russland, men flyktet til Finland etter revolusjonen. Oscar Parland tok studenteksamen 1930 og med.lic-eksamen 1944. Han giftet seg i 1941 med Heidi Enckell, etter at hun skilte seg fra sin første ektemann, forfatteren Rabbe Enckell. Parland skildrer trekantdramaet i sin posthume bok Flanellkostym och farsans käpp (2003).
Han skrev selvbiografiske romaner med psykologisk innsiktsfulle barneskildringer, preget av utdannelsen. Debutromanen Förvandlingar (1945) er et forkledd familieportrett. Hans selvbiografiske trilogi fra oppvekstårene Den förtrollade vägen (1953), Tjurens år (1962) og Spegelgossen (2001) ble ikke fullført før etter hans død. I 1986 og 1988 ble de to første romanene i trilogien filmet for finsk fjernsyn.
Sander Rølvåg
Sander Rølvåg (født 4. august 1990 i Sandnessjøen) er en norsk curlingspiller. Han startet å spille curling i Bygdøy Curling Club, hvor han samarbeidet med trener Magnus Okkelmo.
Ii Norge har han tatt både sølv og bronse i den norske eliteserien med laget til Thomas Due, samt gull i NM mixed som skip for eget lag.
I 2011 ble han tatt ut til Junior-VM med Eirik Mjøen, Magnus Nedregotten, Markus Høiberg, Steffen Mellemseter og trener Stig Høiberg etter å ha vunnet Junior-NM i Halden. Laget hadde hatt lite spilletid sammen før VM, ettersom de spilte på fire forskjellige lag. Til tross for dette, dro de hjem med en bronsemedalje, den første medaljen norske juniorherrer hadde tatt på 22 år. Den norske landslagsskipen, Thomas Ulsrud, tok sist bronse med sitt juniorlag i Füssen i 1988. Rølvåg har ofte omtalt Magnus Nedregotten som sitt store curlingforbilde.
Båtmannspipe
Båtmannspipe er en fløyte, gjerne av sølv eller messing, som brukes til å gi signaler til mannskaper ombord i sjøgående fartøyer, særlig marine fartøyer.
''“En lille pibe af sølv eller messing, hvormed adskillige signaler gjøres i krigsskibene, for at formindske kommandoordene. Den bruges hyppig til at hale efter ved i en ensformig tone at angive takten, hvorefter alle hale på en gang. Piben bruges endvidere til oppmerksomhetssignal. Eksempel: Før der robes: Alle mann opp! Skaffe overalt! Bådsmændene, båtsmannsmaterne og kvartermestrene er forsynede med slige piber.”''
Dansk Marine-Ordbog, København 1839
''“Sifflet call; a sort of whistle, or pipe, of silver or brass, used by the boatswain and his mates to summon the sailors to their duty, and direct them in the different employments of the ship. As the call can be found to various strains, each of them is appropriated to some exercise, such as hoisting, heaving, lowering, veering away, belaying, letting-go a tackle etc.  The act of winding this instrument is called piping, which is attentively observed by sailors.”''
An Universial Dictionary of the Marine, London 1776
Første gang båtsmannspipen eller båtsmannsfløyten er omtalt i offisielle norske dokumenter er i kong Christian IV av Danmark-Norge’s krigsartikler av 8. mai 1625. I § 55 står det:
“Hvo som forsover eller forsømmer Pibe-Signalerne (Siøfløjten) han skal første Gang straffes “til Masten”, anden Gang i Jern paa Vand og Brød, tredie og fjerde Gang med at springe fra Raaen og kølhales eller høigere.”
Antagelig har båtsmannspipen (eller båtsmannsfløyten eller sjøfløyten) en eldre historie enn tilbake til 1625. I et utkast til skipsartikler for den danske flåte datert 17. mai 1568 finnes følgende formulering:
Bakketun Folkehøgskole
Bakketun Folkehøgskole er en kristen folkehøgskole i Verdal i Nord-Trøndelag, som ble etablert i 1915. Skolen tar årlig imot vel 100 elever. Skolen eies av Stiftelsen Bakketun folkehøgskole, som er tilknyttet Normisjon.
Hovedbygningen, som ble bygget 1914–1915 etter tegninger av arkitekt Claus Hjelte, er fredet.
Båtmannspipe
“Hvo som forsofver eller forsømmer Siøefløgten, hand straffis første Gang til Masten, anden Gang under Kiøllen, skier det tridie Gang eller tiere, da straffis hand der fore som vid bør”.
Det hevdes at denne formuleringen også finnes i skibsartiklene som ble laget for admiral Herluf Trolle i 1565.
Crucial confrontations
Boken tar for seg viktigheten av pålitelighet og skaffer til veie passende ferdigheter for å håndtere skuffede forventninger. Den ble publisert av McGraw-Hill i 2004 og er blitt en The New York Times-bestselger.
Maleri
Maleri kan på norsk bety
Petropavlovsk kullkraftverk
Petropavlovsk kullkraftverk er et kullkraftverk i Kasakhstan. Det har en installert produksjonskapasitet på 3790 MW, fordelt på 7 omtrent like store blokker / turbiner. Operatør er Access Energo Co.
Anlegget ble bygget ut i årene omkring 1961–1969. Brenselkilden er bitumenøst kull.
Andreas Lundstedt
Andreas Lundstedt (født Björn Helge Andreas Lundstedt, 20. mai 1972 i Uppsala i Sverige) er en svensk sanger og artist, kjent fra gruppen Alcazar.
Biografi
Andreas Lundstedt ønsket helt fra han var liten å bli sanger og artist. Fem år gammel deltok han i en talentkonkurranse for barn og tok andreplassen. Som ungdom var Andreas Lundstedt en av medlemmene i gruppen Stage Four. Stage Four var en gruppe som sang show- og musikalsanger, og alle medlemmene er nå velkjente svenske artister; Lundstedt selv, Peter Jöback, Lisa Nilsson og Lizette Pålsson. I perioden 1992–1995 bodde Lundstedt i New York, der han jobbet som danser og aerobicinstruktør. Han har jobbet som artist på Wallmans Salonger og arbeider også som koreograf for flere artister.
Alcazar
I 1998 startet Andreas Lundstedt pop-discogruppen Alcazar. Gruppen var først en trio som bestod av ham selv, Tess Merkel og Annikafiore (Annika Kjaergaard). Alcazars gjennombruddslåt «Crying at the Discoteque» kom ut i 2000 og ble en stor hit rundt i Europa. Den har solgt i over 1 million eksemplarer. Deres første album heter Casino.
I 2003 fikk Alcazar et nytt medlem: Magnus Carlsson, tidligere sanger i bandet Barbados. Etter Carlssons ankomst i bandet opplevde Alcazar på ny store fremganger i Europa, og ikke minst i hjemlandet Sverige. Gruppens andre album, Alcazarized, ble utgitt i 2003, mens deres siste album, Dancefloor Deluxe, kom ut i 2004. Alcazars største hit i Norge er «This Is the World We Live In» fra 2004, som ble en stor sommerhit dette året.
Melodifestivalen
Alcazar har deltatt i Melodifestivalen, Sveriges svar på Melodi Grand Prix, to ganger. Første gang var i 2003 med sangen «Not a Sinner, Nor a Saint». Da endte Alcazar på en tredjeplass, og sangen ble en stor hit i Sverige. Andre gang de deltok, var i 2005 med sangen «Alcastar». Alcazar endte også denne gangen på tredjeplass.
Andreas Lundstedt har i tillegg deltatt tre ganger som soloartist i Melodifestivalen. Første gang var i 1996 med sangen «Driver dagg, faller regn», da endte han på andreplass. Andre gang var i 1997 med sangen «Jag saknar dig, jag saknar dig». Siste gang han har deltatt som soloartist, var 2007 da han delltok med låten «Move».
Solokarriere
Andreas Lundstedt ga ut ett soloalbum og fire singler i årene 1996–1997.
I 2006 startet Lundstedt igjen sin solokarriere med singelene «Lovegun/Night Fever» og «Dollar Queen». På «Lovegun/Nigtfever»-singelen sang han cover på Bee Gees' «Night Fever» samt den nyskrevne sangen «Lovegun». «Dollar Queen» ble kun solgt på internett og var temasangen til dataspillet Dollar av krimforfatteren Liza Marklund.
Annet
Andreas Lundstedt har tidligere hatt roller i musikalene Grease og Chicago, før han høsten 2005 fikk hovedrollen som Tony Manero i musikalen Saturday Night Fever på Oscarsteatern i Stockholm. Denne forestillingen ble en så stor suksess at den fortsatte våren 2006 med påfølgende turné sommeren 2006.
Lundstedt bor i Stockholm. Til magasinet QX har Andreas Lundstedt stått fram som hiv-positiv.
IKO – Kirkelig pedagogisk senter
IKO – Kirkelig pedagogisk senter er et pedagogisk senter innen Den norske kirke. IKO ble etablert i 1945 som Kristelig Pedagogisk Kontor. Kontoret skiftet i 1948 navn til Institutt for Kristen Oppseding (IKO).
IKO arbeider uten fast offentlig støtte. Inntektene kommer i hovedsak gjennom frivillige gaver, kirkeofringer og kurs- og prosjektstøtte.
Orakelskrift
Orakelskrift (Hànzì: 甲骨片, pinyin: jiǎgǔpiàn; eller 甲骨文, jiǎgǔwén) eller orakelbeinskrift er betegnelsen på kinesiske inskripsjonene på de orakelben som inngikk i Shang-periodens religiøse kult. Denne skriften er den eldste utviklede kinesiske skriften, og går tilbake til ca. 1400-1350 f.Kr.
IKO – Kirkelig pedagogisk senter
Oppgaver
IKO gir faglig veiledning til lærere, førskolelærere og andre ansatte i barnehagen. Instituttet holder kurs og konferanser, arrangerer verksteder, holder foredrag og utvikler materiell til bruk barnehage og skole, i kirkelig undervisning og i det enkelte hjem. Instituttet gir høringsuttalelser og deltar i den offentlige debatt når det gjelder oppdragelse, verdiformidling og kristendomsundervisning.
Tidsskriftet Prismet
IKO utgir det religionspedagogiske tidsskriftet Prismet, som ble etablert i 1950. Tidsskriftet henvender seg til alle som er engasjert i pedagogisk arbeid og verdiformidling i skole og barnehage, kirke og organisasjoner.
Orakelskrift
I 1899 oppdaget en mandarin (embetsmann) fra Qing-dynastiet (1644–1911) at resepten legen hans hadde gitt ham nevnte en tradisjonell medisin kalt «drageben». Etter nærmere undersøkelse fant han ut at det dreide seg om et skilpaddeskall med noen merkelige tegn innrisset i det. Mandarinen sendte da sine menn ut for å samle inn slike «drageben» fra forretninger som solgte naturmedisiner, for å få dem undersøkt av vitenskapsmenn. Over 4 000 kinesiske tegn lot seg identifisere på benene og skallene.
IKO – Kirkelig pedagogisk senter
IKO-Forlaget
IKO-Forlaget er et aksjeselskap som eies av instituttet. Det utgir materiell for hjem, kirke, skole og barnehage som støtter opp om IKOs målsetting.
Orakelskrift
Til nå er over 100 000 orakelskall og -ben utgravd av arkeologer blant ruinene etter Shang-dynastiets siste hovedstad, Yin, like ved storbyen Anyang. Det er også blitt funnet et lavere antall "drageben" med orakelskrift i Shangcheng utenfor Zhengzhou, også den i Henan. Dette var en tidlig hovedstad for Shang-herskerne, og het da Ao.
Exabit
Exabit er en enhet for måling av informasjonsmengde (datamengde). Exabit er ikke en SI-enhet, men prefikset exa er et SI-prefiks. En exabit er lik 1018 = 1 000 000 000 000 000 000 bit eller 260 = 1 152 921 504 606 846 976 bit, avhengig av sammenhengen. Se binærprefiks og exabyte. Exabit har ikke noe offisielt symbol, men de facto standard er Eb.
Orakelskrift
Tidlig forskning
Blant de tidligere forskere som har bidratt til forståelsen av orakelveinskrift kan nevnes:
Exabit
Enheten exabit er nært knyttet til enheten exbibit, som alltid er 260 = 1 152 921 504 606 846 976 bit.
Filadélfia (Tocantins)
Filadélfia er en kommune i delstaten Tocantins i nordregionen av Brasil.
Exabit
Exabit vil være naturlig å bruke til å angi overføringshastigheter i datanett, da i form av exabit per sekund (symbol Ebps), men foreløpig finnes det ikke noe utstyr med ytelse som det er naturlig å måle i exabit per sekund.
Samisk språkråd
Samisk språkråd (sam. Sámi giellaráđđi) var et organ for normering av de samiske skriftspråkene i Norge. Språkrådet bestod av fem representanter for nordsamene, en for lulesamene og en for sørsamene.
Orakelskrift
Eksterne lenker
fa:خط جیا گو ون
Samisk språkråd
Det ble, sammen en del andre samiske råd, lagt inn under Sametinget i 2002, reorganisert under namnet Sametingets språkavdeling (Sámi giellaossodat). Leder for Sametingets språkavdeling er Anne Britt Hætta.
Meteorologiåret 1880
Meteorologiåret 1880 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til meteorologi i 1880.
IKO – Kirkelig pedagogisk senter
Dåpsklubben TRIPP TRAPP
Dåpsklubben TRIPP TRAPP tilbyr gjennom medlemskap materiell (bøker og musikk) til barn i alderen 0-12 år som hjelp i dåpsopplæringen i hjemmene. Dåpsklubben har ca. 8300 medlemmer. TRIPP TRAPP er en integrert del av IKO-forlaget.
Samarbeidspartnere
IKO har samarbeidsavtaler med Kirkerådet og Prosjeksekretariatet for trosopplæringsreformen i Den norske kirke, er hovedsamarbeidspartner i Stiftelsen Kirkeforskning (KIFO), har faglig samarbeidsavtale med Det teologiske menighetsfakultet, Det teologiske fakultet ved Universitetet i Oslo og Høgskolen i Staffeldtsgate.
Exabit
1 exabit er lik (avhengig av sammenhengen):
Og motsatt:
IKO – Kirkelig pedagogisk senter
Ledelse
IKO ledes av et styre på 10 medlemmer. Styreleder er Ludvig Bjerkreim. Direktør er Marianne Uri Øverland.
IKOs øverste myndighet er representantskapet, som består av en representant for Bispemøtet, en representant fra hvert av de 11 bispedømmerådene i Den norske kirke, en representant fra Den Evangelisk Lutherske Frikirke og en representant fra hver av følgende organisasjoner: Det Norske Misjonsselskap, Kristent Pedagogisk Forum, Norges Kristelige Student- og Skoleungdomslag, Norges KFUK-KFUM, Norges KFUK-KFUM-speidere, Norges Samemisjon, Normisjon, Søndagsskolen i Norge, Sjømannskirken (Norsk kirke i utlandet), Ung Kirkesang. Kirkerådet og Samisk kirkeråd har en observatør hver i representantskapet.
Ansatte og økonomi
IKO har 11 ansatte, inkludert IKO-forlaget teller staben 23 ansatte. IKO arbeider uten fast offentlig støtte. Inntektene kommer i hovedsak gjennom frivillige gaver, kirkeofringer og kurs- og prosjektstøtte.
Rønsholmen
Rønsholmen er en holme og en grend i Ørland kommune i Trøndelag. Rønsholmen ligger mellom Garten og Beian og er en halvøy, men lavlandet på østsiden ble før landhevingen oversvømmet ved høyvann slik at stedet ble en holme. På vestsiden finner vi Beisundet med en fyllingsbru over til Garten.
San Marinos Grand Prix 2000
San Marinos Grand Prix 2000 var et Formel 1-løp arrangert den 9. april 2000 på Autodromo Enzo e Dino Ferrari i Italia. Det var det tredje løpet i Formel 1-sesongen 2000.
Rønsholmen
Navnet kommer sannsynligvis av Røine (Rogn). Rønsholmhaugen er delt i to av veiskjæringen til Gartbrua. På nordøstsiden av haugen er det en fugleobservasjonshytte og en liten jettegryte. Jettegryta er nede i haugkanten, ca. 2 m over fjæra.
Stedet har en liten tettbebyggelse og en nedlagt fiskematfabrikk. Rorbuene Rønsholmen Brygger er lokalisert her. På vestsiden ligger det noen få hytter.
Frankrikes landslag i amerikansk fotball
Frankrikes landslag i amerikansk fotball er det offisielle franske seniorlandslaget i amerikansk fotball. Landslaget er styrt av Fédération Française de Football Américain (FFFA) og spilte for første gang i verdensmesterskapet i amerikansk fotball i 2003 hvor de endte på 4.-plass. De deltok også i VM i 2007, hvor de kom på 6.-plass. De er også kvalifisert for VM i 2011.
De henter sine spillere fra lagene i den franske fotballigaen Elite League.
La Flèche
La Flèche er en kommune i departementet Sarthe i regionen Pays de la Loire nordvest i Frankrike. La Flèche er den nest største byen og underprefektur i departementet.
Her lå jesuittenes Collège Henri-IV de La Flèche, som senere ble militærskole etter at jesuittene i 1760-årene ble fordrevet fra Frankrike.
Fylkesvei 1044
Fylkesvei 1044 går mellom Rjuk og Solhaug i Skiptvet kommune. Veiens lengde er 9,5 km.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 264.
Zettabit
Zettabit er en enhet for måling av informasjonsmengde (datamengde). Zettabit er ikke en SI-enhet, men prefikset zetta er et SI-prefiks. En zettabit er lik 1021 = 1 000 000 000 000 000 000 000 bit eller 270 = 1 180 591 620 717 411 303 424 bit, avhengig av sammenhengen. Se binærprefiks og zettabyte. Zettabit har ikke noe offisielt symbol, men de facto standard er Zb.
Zettabit vil være naturlig å bruke til å angi overføringshastigheter i datanett, da i form av zettabit per sekund (symbol Zbps), men foreløpig finnes det ikke noe utstyr med ytelse som det er naturlig å måle i zettabit per sekund.
1 zettabit er lik (avhengig av sammenhengen):
Og motsatt:
Plomin kullkraftverk
Plomin kullkraftverk er et kullkraftverk i Plomin på sørøstkysten av Istria i Kroatia. Det har en installert produksjonskapasitet på 330 MW fordelt på 2 turbiner. Operatør er den kroatiske staten. Anlegget ble påbegynt i 1977 og stod ferdig i 2000. Den 354 meter høye pipa er den høyeste konstruksjonen i Kroatia.
Brenseltypen er importert kull, tidligere var det steinkull fra de fire lokale gruvene i Labin-distriktet, men den siste av disse ble nedlagt i 1989. Det er derfor bygget et importanlegg for kull i Plominfjorden 1 kilometer øst for kraftverket, og kullet går på transportbånd inn til fjordbotnen hvor anlegget ligger.
Albery Theatre
Albery Theatre er et teater i London. Det ligger i St Martin's Lane mellom Trafalgar Square og Leicester Square.
Historie
Teateret åpna i 1903 som New Theatre. Det var ved New Theatre den store engelske skuespilleren John Gielgud feira store triumfer på 1930-tallet, blant annet i rollen som Hamlet i 1934.
Under krigen holdt teatrene Old Vic og Sadler's Wells-kompaniet hus her, etter at de var blitt bomba ut av sine faste lokaler. I 1944 gjorde Ralph Richardson en legendarisk tolkning av Peer Gynt her, og på 1950-tallet gjorde teateret furore med John Osbornes stykke Look Back in Anger med dets dristige språkbruk. En av teaterets største suksesser gjennom tidene var musicalen Oliver!, som ble spilt over 2000 ganger mellom 1960 og 1967.
I 1973 fikk teateret sitt nåværende navn, oppkalt etter impresarioen Sir Bronson Albery.
Misandri
Misandri betegner hat mot (eller forakt for) menn eller gutter. Ordet kommer av gresk misos (μῖσος, «hat») og anēr (ἀνήρ, «mann»).
Terland klopp
Terland klopp er en bro i Eigersund kommune over elva Gyaåna. Den ble bygget rundt 1800 og er en steinhellebro. Med sine 21 løp og ei lengde på 60 meter, er den regnet som den største i Norden i sitt slag. Den ble tatt ut av trafikk i 1977 og fredet av Riksantikvaren i 2008.
Where Did You Sleep Last Night
«Where Did You Sleep Last Night», også kjent som «In The Pines» og «Black Girl», er en tradisjonell amerikansk folkesang som i hvertfall kan dateres tilbake til 1870-tallet. Man tror den originalt er sør-appalachiansk. Identiteten til sangens forfatter er ukjent, men den er blitt fremført av en rekke artister som Lead Belly, Bill Monroe, Doc Watson, Pete Seeger, Bob Dylan, Chet Atkins, Grateful Dead, Connie Francis, Mark Lanegan, Nirvana, Dolly Parton, og Smog.