cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
11. SS Pansergrenaderdivisjon «Nordland»
Kampene ved Oranienbaum
I midten av desember 1943 var Divisjon Nordland kommet i orden i sine stillinger mot det sovjetrussiske brohodet i Oranienbaum, 20–30 km vest av Leningrad. Sovjetrusserne hadde holdt ut i dette brohodet siden kampene i 1941 og truet herfra de tyske forsyningslinjene til Leningrad-fronten. De tyske styrkene i området sto under kommando av SS-Obergruppenführer Felix Steiner, og det var for å stive av det tyske forsvaret at Divisjon Nordland ble sendt hit. Panserbataljonen Hermann von Salza var på dette tidspunkt ikke med, men sluttet seg senere til divisjonen.
Den 14. januar 1944 angrep sovjetrussiske soldater samtidig fra Leningrad og Oranienbaum i retning av byen Gatsjina. Angrepet kom ca. 10 km fra Divisjon Nordlands frontavsnitt og Nordland ble derfor liggende i sine stillinger i over en uke etter at angrepet hadde startet. Deler av divisjonen var likevel med på disse innledende kampene, da de var blitt avgitt til støtte for andre avdelinger.
26. januar 1944 begynte Divisjon Nordland retretten fra Oranienbaum til Narva, sammen med resten av III.(germanske) SS-Panzerkorps. De sovjetrussiske styrkene fulgte like bak og la sterkt press på de tyske avdelingene. Området var så godt som veiløst og tilbaketrekkingen gikk tregt for de tyske styrkene med sitt tunge materiell. Veien mot vest var overbelastet, og sovjetrusserne beveget seg ute i det veiløse terrenget og skapte store vansker for tyskernes retrett. Divisjon Nordland ble involvert i harde kamper, spesielt om brohodet ved Jamburg. Først den 2. februar 1944 gikk Divisjon Nordland inn i forberedte stillinger ved Narva, Panterstillingen.
Kampene ved Narva, i Panterstillingen
Den 13. februar begynte de sovjetrussiske styrkene sine angrep på Panterstillingen, med et direkte angrep mot de tyske forsvarsstillingene og et forsøk på et omringingsangrep med en amfibielanding ved Mereküla. Divisjon Nordland nedkjempet styrkene i dette amfibieangrepet og holdt samtidig stillingene i hovedstridslinjen.
I de neste 5 månedene holdt Divisjon Nordland og de øvrige tyske avdelingene stillingen ved Narva. Her skulle det være slutt på retretten, her skulle man stå. I mars ødela sovjetrussiske styrker broen over Narva, i harde kamper om brohodet på øst-siden av elven. Styrkene på øst-siden av elven ble derved avskåret, men Nordlands pionerer lykkes i å reparere brua. I disse kampene hadde divisjonen store tap.
Sovjetrusserne iverksatte et omringelsesangrep i juni 1944. Gjennom en amfibieoperasjon landsatte de styrker i ryggen på tyskerne. Dette resulterte i at de tyske styrkene holdt på å bli avskåret og måtte trekke seg ut av stillingene ved Narva. De falt tilbake til Vaivara. Under denne tilbaketrekningen dannet nederlenderne ettertrygd og Divisjon Nordland hadde avgitt en pionertropp til dem. Denne troppen ble senere aldri sett igjen, og de nederlandske styrkene hadde store tap. Mange nordmenn falt i disse kampene, og det er etter annen verdenskrig reist et større minnesmerke ved Narva til minne om nordmennene som falt der.
Divisjon Nordlands tap i kampene ved Oranienbaum, tilbaketrekningen til Narva og i kampene ved Narva hadde vært så betydelige at I. bataljon i begge pansergrenader-regimentene, 23. Norge og 24. Danmark ble oppløst. De gjenværende soldatene ble fordelt på II. og III. bataljon i hvert regiment. Divisjon Nordland kom derved til å kjempe resten av krigen med 4 pansergrenader-bataljoner.
I slutten av april 1944 ble I. bataljon i regimentene 23. Norge og 24. Danmark reorganisert av hovedsakelig tidligere sårede soldater i Hammerstein i Tyskland. Det antas at det var ca. 40 nordmenn og 100 dansker i bataljonene, som besto av:
Etter at 500 mann fra 11. SS Pansergrenader trenings- og erstatningsbataljon i Graz ble tilført hver bataljon, hadde bataljonene igjen kommet opp i full styrke. Disse bataljonene kom aldri tilbake til Divisjon Nordland. Fra november 1944 ble de underlagt 5. SS-Panzer-Division «Wiking» og deltok derfor i angrepet på Budapest i januar 1945. Etter at dette angrepet slo feil trakk disse to bataljonene seg sammen med resten av Divisjon Wiking tilbake over Graz, Bruck, Morau, Tamsweg og Mauterndorf til Radstadt, hvor de overga seg til amerikanske styrker den 12. mai 1945. Hvor mange nordmenn som da var med er ikke kjent.
Kampene ved Vaivara, i Tannenberg-stillingen
Divisjon Nordland ble satt inn hvor striden var hardest. Kampene ble hovedsakelig ført i området langs veien og jernbanen mellom Narva og Riga. Mot nord var landskapet flatt, mot sør gikk det over i tre lave høyder, Kinderheimhøyden, Grenaderhøyden og Pionerhøyden. Den som behersket disse høydene behersket også det omliggende terrenget. Det var SS-Panzergrenadier Regiment 23. Norge som fikk æren av å holde disse høydene. Kampene bølget fram og tilbake i flere måneder, men fronten holdt. Mellom Finskebukta og Peipussjøen klarte ikke sovjetrusserne å trenge gjennom.
Den 26. juli 1944 brøt sovjetrussiske styrker inn i Divisjon Nordlands stillinger og tok Kinderheimhøyden. Divisjonssjefen Fritz von Scholz iverksatte derfor et motstøt dagen etter, men ble selv hardt såret og døde på vei til feltsykehus 28. juli 1944. Kommandoen over Divisjon Nordland ble overtatt av SS-Oberführer Joachim Ziegler, som inntil da hadde vært stabssjef i III.(germanske) SS Panserkorps.
Det var fredsslutningen mellom Finland og Sovjetunionen og utviklingen lenger sør som tilslutt gjorde at divisjon Nordland og de øvrige tyske styrkene måtte rømme Estland. Russerne hadde angrepet og nådd fram til Østersjøen i nærheten av grensen til Øst-Preussen. De tyske styrkene i de baltiske landene var derfor avskåret.
Kampene i Kurland
Divisjon Nordland trakk seg i september tilbake inn i Kurland. Her deltok divisjonen i tre større slag. Det ble kjempet hardt om byene Tukkum og Bauske i Litauen og divisjonen var i desember 1944 redusert til om lag 9000 mann. I januar 1945 ble den beordret til Libau hvor den ble utskipet til Pommern. Divisjonen gikk i land i Stettin, mens panserbataljonen Herman von Salza ble sendt til Gotenhafen, nåværende Gdynia for å bli utrustet på nytt. Sent i januar 1945 ble 11. SS Pansergenader Divisjon Nordland underlagt SS-Obergruppenführer Felix Steiners 11. Panzer Armé, som ble satt opp i Pommern for å delta i slaget om Berlin
Kampene i Pommeren
Den 16. februar 1945 ble Nordland beordret til å delta i en offensiv for å unnsette byen Arnswalde, øst for Oder, hvor tyske styrker var omringet. Divisjonen nådde byen dagen etter og fikk evakuert sivile og sikret byen. Dette var begynnelsen til slutten. De sovjetrussiske motangrepene var så kraftige at SS-Obergruppenfürer Felix Steiner måtte trekke Divisjon Nordland og resten av de tyske styrkene tilbake til stillinger ved Stargard og Stettin ved utløpet av Oder.
Det sovjetrussiske angrepet den 1. mars førte til at Nordland, sammen med resten av III. SS Panserkorps ble drevet tilbake til byen Altdamm, øst for Stettin, den siste stillingen før man nådde Oder. De siste delene av Divisjon Nordland trakk seg tilbake til vestsiden av Oder 20. mars 1945. Nordland var nærmest gått i oppløsning og ble beordret tilbake til området sørvest for Schwedt-Bad Freienwalde for reorganisering og utrustning. Den 27. mars 1945 ble Divisjon Nordland utplassert i området Gartz, Schwedt og Altküstrinchen. 23. regiment Norge satte opp sitt hovedkvarter i byen Liepe ikke langt fra det mer kjente Båtheisen ved Niederfinow.
Slaget om Berlin
Slaget om Berlin var det siste store slaget på Østfronten i andre verdenskrig. Den 16. april 1945 fikk Divisjon Nordland ordre om å gå i stilling i området øst for Berlin. Slaget om høydene ved Seelow hadde begynt og Divisjon Nordland ble satt inn for å stanse et ventet sovjetisk gjennombrudd. Divisjonen gikk i stilling i området omkring Müncheberg ved Reichsstrase 1, (nå riksvei B1), og landsbyen Buckow, øst i Berlin. Den 19. april kom divisjonen i kamp med overlegne sovjetrussiske styrker og trakk seg tilbake mot Strausberg, en forstad til Berlin. Divisjon Nordland kjempet kontinuerlig mot de framrykkende sovjetrussiske styrkene og den 22. april var divisjonen presset tilbake til Tiergarten og bydelen Mitte i hjertet av Berlin. Den 25. april ble divisjonssjefen SS-Brigadeführer Joachim Ziegler skiftet ut på grunn av uenighet med general Helmuth Weidling, øverstkommanderende for forsvaret av Berlin, med SS-Brigadeführer Gustav Krukenberg. Divisjonen gikk i de neste dagene i oppløsning og elementer fra Nordland deltok i et desperat utbrytningsforsøk over Weidendammer Brücke og oppover Friedrichstrasse natten til 2. mai 1945.
De fleste som deltok i forsøket ble drept, men det antas at noen klarte å komme seg vekk, ved at de tok til venstre etter brua og benyttet Schiffbauerdamm mot Lehrter Bahnhof, i dag Berlin Hauptbahnhof.
Bare noen ganske få av de frivillige i Divisjon Nordland overlevde sovjetrussisk fangenskap, for å komme hjem til Norge. De få som klarte å ta seg fram til Elben og overgi seg til amerikanske styrker, ble etter hvert sendt tilbake til hjemlandet og stilt for retten der.
Chile under Vinter-OL 1956
Chile under Vinter-OL 1956. Fire sportsutøvere, alle menn, fra Chile deltok i alpint under Vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo. Chile, som deltok for tredje gang i et vinter-OL, vant ikke noen medaljer. Beste plassering var en 41.-plass i utfor.
Dror Mishani
Dror Mishani (født 1975) er en israelsk forfatter.
Mishani underviser i kriminallitteraturens historie ved Universitetet i Tel Aviv, arbeider som oversetter, og forfatter kriminalromaner. Hans debutroman Tik ne'edar (2011), den første i en serie med inspektør Avraham Avraham som hovedperson, ble belønnet med The Martin Beck Award for årets beste krimroman oversatt til svensk i 2013, nominert til britiske Crime Writers' Associations International Dagger og kom på The Guardians liste over beste kriminalromaner 2013.
Styrelsen for Patientsikkerheds Råd vedrørende Alternativ Behandling
ViFAB finansieres via den danske Finansloven §16.33.02 og §16.33.03.
Ferdinand II av De to Sicilier
Ferdinand II Karl (it. Ferdinando Carlo; født 12. januar 1810 i Palermo, død 22. mai 1859 i Caserta) var konge av De to Sicilier fra 8. november 1830 til sin død i 1859.
Familie
Ferdinand var sønn av kong Frans I av De to Sicilier og Maria Isabella av Spania.
Hans besteforeldre på sverdsiden var kong Ferdinand I av De to Sicilier og Marie Karoline av Østerrike. På morssiden var hans besteforeldre Karl IV av Spania og Maria Luisa av Parma. Ferdinand I og Karl IV var brødre; begge var sønner av Karl III av Spania og Maria Amalia av Sachsen.
Han var først gift med Maria Kristina av Savoia som døde i barsel da hun fødte sønnen Frans i 1832, og deretter med Maria Theresa av Østerrike.
Tidlig styre
De første årene var Ferdinand II en ganske populær konge. Etter å ha besteget tronen gav han et amnesti og gav nye regler for finansvesenet. Han avskjediget upopulære embedsmenn, opphevet de tyngende jaktprivilegiene, slapp kornhandelen fri, forbedret hæren og interesserte seg sterkt for offentlige byggeprosjekter.
På den annen side slo han hardt ned på liberale bestrebelser. For å beskytte monarkiet organiserte han en dyr militærmakt. Under Ferdinands styre kom det til en rekke sammensvergelser, og som resultat opprettet kongen et vidt forgrenet spionasje- og politisystem.
Revolusjonene i 1848
I september 1847 brøt det ut opptøyer i Reggio Calabria og Messina, som ble slått ned av miitæret. 12. januar 1848 brøt det ut et nytt opprør i Palermo, som raskt spredte seg til resten av Sicilia
Etter lignende opptøyer i Salerno, sør for Napoli, og i Cilento-regionen, så kongen seg nødt til å gi etter for kravet om å gi en forfatning og liberalisere styret sitt. Det ble imidlertid ikke oppnådd enighet om sider ved forfatningen, og ettersom kongen nektet å inngå et kompromiss fortsatte demonstrasjonene i gatene. Til slutt gav Ferdinand hæren ordre om å slå ned opptøyene og oppløste parlamentet 13. mars 1849. Selv om forfatningen aldri ble formelt opphevet, gikk kongen tilbake til en eneveldig regjeringsform.
I samme periode gav Ferdinand asyl til pave Pius IX i Gaeta. Paven hadde blitt tvunget til å forlate Roma midlertidig under lignende opptøyer.
Tre kronor (TV-serie)
Tre kronor er en svensk såpeserie som gikk på TV4 fra 1994 til 1999. Serien handlet om i livet på det svenske fiktive tettstedet Mälarviken med beliggenhet i nærheten av Stockholm. Bak serien stod Peter Emanuel Falck og Christian Wikander.
Trondhjems Sjøfartsmuseum
Trondhjems Sjøfartsmuseum er et museum som ligger i Kjøpmannsgata 75 i Trondheim. Museet ble grunnlagt i 1920 og har siden 1970 holdt til i det gamle slaveriet på Brattøra, også kalt Brattørvakta. Museets utstillinger er todelt og formidler informasjon om seilskutetid og Trondheim som sjøfartsby, og dampskipstid med særlig fokus på Trondhjems Mekaniske Værksted og Det Nordenfjeldske Dampskibsselskab. Museets samling inneholder blant annet seilskutemodeller, gallionsfigurer, skipsinstrumenter, bilder og malerier av trønderske seilskuter. Her finnes også et bibliotek med bøker om skip og sjøfartshistorie, kopier av skipperbøker samt informasjon om elevkull ved skoleskipet Tordenskjold.
Juan López
Juan Lopez  er et cubansk sigarmerke, etablert i 1876 av Juan Lopez Diaz. Utvalget av størrelser er lite, og dette er et av de få merkene som bare tilbyr håndrullede sigarer.
Tre kronor (TV-serie)
TVNorge sendte et utvalg av episoder i 1998.
Felin infeksiøs peritonitt
Felin infeksiøs peritonitt, forkortet FIP, er en smittsom bukhinnebetennelse som rammer katter. Sykdommen er forårsaket av virus og er en mutert versjon av FeCV (Feline Enteric Coronavirus). Vi har to typer FIP: en type som smittes videre, og en type som sitter latent i kattens kropp og muterer på et tidspunkt. At det ligger latent betyr at det er usynlig i kroppen og venter på å mutere ved et tidspunkt.
Whistler Blackcomb
Whistler Blackcomb er et skianlegg i Whistler i Britisk Columbia i Canada. Anlegget eies av Intrawest.
Felin infeksiøs peritonitt
Kurering
De som er mest utsatt for å få viruset er kattunger og gamle katter. Grunnen til dette er at de har svakere immunforsvar. Vitaminer, mineraler og et sunt liv minsker derfor faren for at katten får viruset.
FIP har til nå ikke kunnet kureres, men nukleosidanaloget GS-441524 har nylig vist seg å være en trygg og effektiv måte å behandle FIP. Tilgjengeligheten av den nye behandlingsformen er imidlertid fortsatt ukjent. Når katten har fått viruset dør den normalt etter kun få måneder. Årlig vaksine kan forhindre FIP, men vaksinen er omdiskutert. Det blir forsket på nye medisiner, men disse vil ikke bli tilgjengelige i nærmeste framtid.
Whistler Blackcomb
Anlegget var arenaen for alpine grener under Vinter-OL 2010, inkludert kvinnenes og mennenes olympisk og paralympiske øvelser, utfor, super-G, storslalåm, slalåm og alpin kombinasjon.
Anlegget
Whistler og Blackcomb var tidligere to separate skiområder, men ble integrert til et skiområde i 1997 etter at Intrawest slo seg sammen med Whistler Mountain Ski Corporation. Billett- og kontrollsystemene til de to skiområdene ble slått sammen i 2003.
Sammen utgjør Whistler og Blackcomb det største skiområdet i Nord-Amerika med sine 33 km². Det er 54% større enn Vail som er nest størst med sine 21,4 km². Begge fjellene har noen av de største vertikale skiområdene som er drevet av heiser i Nord-Amerika. Blackcomb er størst av de to med 1565 m. Whistlers høydeforskjell er på 1530 m. Det høyeste punktet er på Blackcomb på 2240 moh.
Fjellene nås fra dalen gjennom to gondolbaner fra Whistler Village, stolheis fra foten av Blackcomb Peak, stolheis fra foten av Whistler Mountain i Whistler Village og gondol fra foten av Creekside rundt 4 km sør for Whistler Village. I 2008 ble skiområdene til de to fjellene knyttet sammen med en gondol på rundt 1800 moh. Denne heisen åpnet 12. desember 2008. Denne heisen har en lengde på 4,4 km og er det lengste spennet uten støtte for en heis i verden. Spennet er på 3,02 km. Den har også rekorden for den høyeste bakkeklaringen i verden på 436 m over dalbunnen. Det primære skiterrenget starter på rundt en tredjedel av fjellets høyde. Vanligvis er det mulig å stå på ski ned til dalen i desember til april. De midtre og øvre delene av skiområdet dekkes av ti hurtige stolheiser og fem stolheiser med faste punkter. Tre T-heiser betjener isbreen Horstman og Whistler alpine regioner og tar skiløperne til inngangen av isbreen Blackcomb. Heiskapasiteten er på 65 507 skiløpere per time. Dette er den største kapasiteten i Nord-Amerika, men kun litt større enn Vail i Colorado.
Whistler Village ligger ved foten av Whistler Mountain Village Gondola og Blackcomb Excalibur Gondola. Landsbyen ligger på 675 moh og ligger 137 km fra Vancouver International Airport.
Whistler Mountain
Whistler Mountain som opprinnelig het «London Mountain», er 2181 meter høyt og er det sørlige fjellet til høyre sett fra Whistler Village. Whistler har syv høyhastighets stolheiser, to gondoler, to stolheiser med faste punkter, to T-heiser og drivverkstasjonen for gondolen som forbinder det med Blackcomb i nord. Whistler er eldst av de to skiområdene og ble åpnet i 1966, Blackcomb ble åpnet 14 år senere.
1966–97
Whistler Mountain åpnet i februar 1966 med en gondol, doble stolheiser og T-heiser, alle bygget av GMD Mueller. Det nye anlegget fikk umiddelbart anerkjennelse for sin høydeforskjell, gode snøforhold og store alpintområder. Det eneste problemet på den tiden var veien dit. Den var en skogsvei som kun ble brøytet på lørdager.
I løpet av 1970-årene ble anlegget gradvis bygget ut med åtte heiser samt en fjellhytte med restaurant, Roundhouse Lodge. Betydelige endringer skjedde i 1980 med åpningen av Whistler Village og et konkurrerende skiområde, Blackcombe, nord for Whistlers opprinnelige base. For å sikre at detes gjester fremdeles hadde god tilgang til Whistler, ble det bygget tre triple stolheiser som fraktet skiløpere fra denne nye landsbyen til fjellhytta. Whistlers opprinnelige base begynte å bli henvist til som Whistler Creek, eller Creekside, etter elva som renner gjennom området.
Den neste betydelige endringen kom i 1986 da Peak Chair til toppen av Whistler Mountain ble bygget. Denne heisen åpnet fjellets alpine terreng og gjorde Whistler til det største alpine skiområdet i Nord-Amerika.
I respons til at det ble bygget tre hurtiggående stolheiser på Blackcomb, foretok Whistler et av de største byggeprosjektene i skiheiser som noen gang har blitt gjennomført i Canada på den tiden, byggingen av Whistler Express Gondola. Den fraktet passasjerer 1157 meter vertikalt og 5 km horisontalt over 63 støttepillarer og åpnet den 24. november 1988.
Whistler begynte i 1990 å oppgradere sine aldrende stolheiser med faste punkter med å legge til sine første hurtiggående stolheiser. Green Chair Express erstattet Green Chairs og kuttet betydelig ned på lange heiskøer i den delen av fjellet.
Ett år senere erstattet Whistler tre doble stolheiser og den opprinnelige Creekside-gondolen med to hurtiggående stolheiser, Quicksilver Express og Redline Express.
23. desember 1995 trykket heisoperatøren på Quicksilver på knappen for å rutinemessog stoppe heisen for å la en skiløper som hadde falt, komme seg ut av veien på avstigningsrampen. Nødbremsen ble i stedet aktivert, noe som sendte sjokkbølger ned langs kabelen. Grepet på to av stolene løsnet og fikk stolene til å gli ned langs kabelen og dunke inn hverandre. Åtte ble skadet og to omkom i en av de verste skiheisulykkene i Nord-Amerika. Ulykken førte til at Lift Engineering som hadde bygget heisen, gikk konkurs.
1997–
Whistler Mountain Ski Corporation ble kjøpt opp i 1997 av Intrawest som hadde eid Blackcomb Mountain siden 1986. Det ble gjort store endringer på Whistler. Quicksilver ble erstattet av en Poma-gondol, Creekside Gondola, mens Green Chair Express og Redline-heisene ble fjernet og erstattet med Doppelmayr høyhastighets stolheiser. Disse fikk navnene Emerald Express og Big Red Express. Det opprinnelige Roundhouse ble revet og et nytt anlegg ble bygget der det stod. Intrawest begynte på denne tiden å markedsføre de to fjellene som et stort skiområde under navnet «Whistler-Blackcomb».
I 1998 ble Peak Chair erstattet med en høyhastighets heisstol. Den opprinnelige Peak Chair fikk navnet Franz's Chair og flyttet slik at den stod parallelt med Big Red Express, men den stoppet halvveis opp langs Big Red Express sin linje.
Ferdinand II av De to Sicilier
Revolusjonene i 1848
Samtidig hadde Sicilia erklært seg uavhengig under ledelse av Ruggeru Sèttimu, som erklærte kongen avsatt den 13. april 1848. Som svar på dette sendte kongen 20 000 soldater til Sicilia, under kommando av Carlo Filangieri, for å gjenopprette hans autoritet på øya. Marinefartøyer bombarderte byen Messina i åtte timer, og etter at byen hadde kapitulert drepte soldatene mange sivile, noe gav gav kongen oppnavnet Re' Bomba («kong bombe»).
Etter ni måneder var motstanden knust, og kongens autoritet gjenopprettet, den 15. mai 1849.
Whistler Blackcomb
1997–
I 2006/07-sesongen ble Symphony Express bygget og åpnet. Dette var en høyhastighets stolheis som begynte mot bunnen av Symphony Amphitheater og frakter skiløpere til toppen av Piccolo. Symphony Amphitheater er forsenkningen mellom høydedragene Harmony og Flute og fikk navnet sitt av Whistler-Blackcomb. Et av de opprinnelige navneforslagene for denne heisen var Piccolo Express.
Ferdinand II av De to Sicilier
Senere år
Mellom 1848 og 1851 førte kong Ferdinands politikk til at mange reiste i eksil.
Whistler Blackcomb
1997–
Somrene 2007 og 2008 ble Peak 2 Peak Gondola bygget. Den åpnet 12. desember 2008 for første gang. Første gang den var åpen i sommersesongen, var 6. juni 2009.
Ferdinand II av De to Sicilier
Senere år
Da Frankrike og Storbritannia i 1856 oppfordret kongen til å legge om politikken for å sikre freden i Italia, gav han så klar beskjed om at han ikke ville akseptere noen innblanding at mye av den diplomatiske kontakten med hans kongerike opphørte.
Et attentatforsøk mot Ferdinand den 8. desember 1856 og flere oppstander styrket ham kun i overbevisningen om at hans kurs var den riktige. Han trakk seg tilbake til Caserte, erklærte at Napoli var beleiret og døde 22. mai 1859.
Ferdinand ble etterfulgt av sin sønn Frans II av De to Sicilier.
Whistler Blackcomb
Blackcomb Mountain
Skianlegget ble i 1986 kjøpt opp av det nystartede selskapet Intrawest som umiddelbart satte i gang med å oppgradere Blackcomb. Samme år ble det installert tre høyhastighets Doppelmayr-stolheiser, T-heisen 7th Heaven ble flyttet til Horstman-isbreen, og det ble plassert ytterligere en T-heis på Horstman, kalt Showcase. T-heisene ble satt opp med tanke på sommerkjøring og eventuell tilgang til isbreen Blackcomb som på den tiden var fullstendig innenfor grensene til Garibaldi Provincial Park. De nye stolheisene Wizard og Solar Coaster kuttet ned på reisetiden fra foten av fjellet til de alpine områdene fra 45 til 15 minutt. Rendezvous Restaurant ble omdøpt til Base 2 og kallenavnet gikk videre til restauranten på toppen av Solar Coaster.
Jersey Cream ble i 1989 erstattet med en høyhastighets stolheis, og trippelheisen Yan ble flyttet til det nyåpnede Crystal Ridge-området av fjellet. Glacier Express ble installert i 1992, fra bunnen av Jersey Cream til foten av Horstman T-heisene. Byggingen av denne heisen ble fulgt av byggingen av Glacier Creek Restaurant, den største bygningen på Blackcomb Mountain.
Blockcomb erstattet i 1994 heisene Stoker, Cruiser og Fitzsimmons med høyhastighets Excelerator stolheiser og Excalibur Gondola. Den andre er av noen kalt «gondolen til ingen steder» siden den ikke går til noen restaurant eller går til terreng ingen andre heiser går til. Men den gjorde det mulig for skiløpere i Whistler Village som tidligere måtte ta 4 heiser til Rendezvous (Fitzsimmons, Stoker, Cruiser og Jersey Cream, mens 3 av dem gikk sakte), å komme seg raskt opp i løypene. Excelerator åpnet også et stort område av terreng til venstre for Solar Coaster og nedenfor Jersey Cream som tidligere var oversett og lite brukt, siden skiløperne ofte måtte dra helt ned til bunnen av fjellet.
FSF
FSF kan vise til:
Max Velthuijs
Max Velthuijs (født 22. mai 1923 i Den Haag i Nederland, død 25. januar 2005) var en nederlandsk illustratør og barnebokforfatter. Han er særlig kjent for en rekke bildebøker for barn, blant annet flere populære bøker om Frosken, som også er oversatt til norsk.
Han fikk H.C. Andersen-prisen for illustrasjoner 2004.
Haakon Børde
Haakon Børde (født 30. mai 1940, død 1. juli 2023 i Oslo) var en norsk kringkastingsmann og journalist. Han var i flere år NRK-korrespondent i den argentinske hovedstaden Buenos Aires. Han var ansatt i NRK fra 1969 til han gikk av med pensjon i 2007.
Talleiv Røysland
Talleiv Røysland (født 28. september 1897, død 22. desember 1981) var en kveder og folkesanger fra Lårdal i Telemark.
Haakon Børde
Bakgrunn, familie
Haakon Børde var sønn av ambassadør Bjarne Børde (1897–1976) og Anna-Charlotte Bjerk (1906–1980), og bror til programsekretær i NRK Unni Børde Kröyer (1930–1991) og ambassadør Ketil Børde (1935–2022). Under Haakons oppvekst var faren i perioder postert til USA og til Island.
Talleiv Røysland
Røysland ble født i på husmannsplassen Røysland i Lårdal som sønn av Ingebjørg Tarjeisdotter Røysland og Olav Torgrimsson Haugen fra Gjerstad. Han gikk på Telemark folkehøyskole i Kviteseid og arbeidet en tid ved gruva på Omdals Verk, før han reiste til Voss folkehøgskule. I 1923 reiste han til Oslo for å gå i urmakerlære, og her bodde han resten av livet. Han giftet seg med Borghild Fjeld fra Solør i 1933.
Haakon Børde
Karriere
Etter examen artium i 1959 arbeidet han i Agderposten (1963–1965), før han ble utenriksmedarbeider i Norsk Telegrambyrå (1965–1966) og deretter medarbeider i Norges Eksportråd (1966–1969). I 1969 ble han ansatt som nyhetsjournalist i NRK. I 1970 var han programleder for NRKs granskende program Rapport sammen med Dagmar Loe og Geir Helljesen.
Talleiv Røysland
Fra 1932 arbeidet han som vaktmester i Bygdelagssamskipnaden, heimen for landsungdom i Nordahl Bruns gate 22 i Oslo, og i denne stillingen kunne han holde kontakten med bygdemiljøene i hovedstaden.
Haakon Børde
Karriere
I undervisningsåret 1980/1981 arbeidet han som lærer ved Journalisthøyskolen.
Børde overtok i 1984 etter Per Erik Borge som NRK-korrespondent i den argentinske hovedstaden Buenos Aires. Derfra dekket han hele Latin-Amerika. Hans hverdag ble dokumentert i TV-programmet Mediehverdag den 14. oktober 1986.
Talleiv Røysland
Røysland er husket for sine gode replikker, og for tidvis saftig bannskap parret med stor begeistring for slåttespill (Å, Guds død og salte pine i heite Helvete håss godt'n spela).
Haakon Børde
Karriere
Vel hjemme i Oslo var han med på å lede TV-aksjonen «På flukt» høsten 1988, sammen med Minken Fosheim, og tiltrådte som styreleder i Norsk Organisasjon for Asylsøkere, mens han fortsatte som programsekretær for NRK. Fra 1991, etter en kort tid som korrespondent i Berlin og Midtøsten, var han programleder for Antenne Ti (1988–1992).
Talleiv Røysland
Han opptrådte offentlig første gang i 1951, på et jubileumsstemne på Norsk folkemuseum på Bygdøy. Samme høst gjorde han opptak for NRK, og det ble gjort mange opptaksrunder med ham fram til 1973.
Haakon Børde
Karriere
I 2001 var han en av tre norske journalister som dekket nyhetsbildet i et svært urolig Afghanistan. De andre var Åsne Seierstad og NRK-fotografen Bengt Kristiansen. To år senere var han igjen klar til å dra ut i forbindelse med det forventede utbruddet av Irak-krigen. Han ble stasjonert i Nord-Irak sammen med Tore Linderud.
Blida
Blida kan vise til:
Talleiv Røysland
Røysland var en god venn av Eivind Groven og kom jevnlig på besøk til Grovens hjem på Ekeberg. Groven mente dette var bra, fordi han da hold hardingfelespillet ved like.
I 1979 døde Borghild. Røysland ble æresmedlem i Landslaget for spellemenn i 1981, og døde på Vinje bygdeheim samme høst. Han og Borghild er gravlagte på ved Lårdal kirke.
Tradisjonen etter Røysland har vært viktig for yngre generasjoner av kvedere, blant dem Arve Moen Bergset, Odd Nordstoga og Øyonn Groven Myhren.
Haakon Børde
Karriere
Børde gikk av med pensjon i 2007.
Han døde på Diakonhjemmet Sykehus i Oslo 1. juli 2023 etter kort tids sykeleie.
Lábbás
Lábbás er en innsjø ved Sundnäs i Arjeplog kommune i Sverige. Størstedelen av innsjøen ligger innenfor Hornavan-Sädvajaure fjällurskog naturreservat. Innsjøen ligger 488 meter over havet, og er kjent for godt fiske av røye. Astrid Lindgren brukte også Labbas som navn i Ronja Røverdatter, etter å angivelig ha funnet navnet i et bilatlas.
Autofagi
Autofagi eller autofagocytose er i cellebiologi en fysiologisk prosess som regulerer omsetningen av proteiner samt organeller. Det er en katabolsk prosess hvor cellen danner membran rundt egne bestanddeler og deretter bryter ned innholdet ved at lysosom tømmer nedbrytende enzymer inn i blæren som er dannet (autofagosomet). Prosessen er godt regulert og spiller en betydelig rolle for cellens vekst og utvikling, samt homeostase. Autofagi bidrar også til å opprettholde en balanse mellom syntesen, nedbrytningen og den etterfølgende resirkuleringen av cellulære produkter. Det er en viktig mekanisme som gjør at svekkede eller skadde celler omfordeler næringsstoffer på en slik måte at vitale prosesser får høyest prioritet, mens de mindre viktige oppgavene går tregere.
Det finner sted flere ulike typer autofagocytose i kroppen, men felles for alle prosessene er at nedbrytningen av intracellulære bestanddeler skjer via lysosomet. Den mest kjente mekanismen for autofagi innebærer dannelsen av en membran rundt en bestemt del av cellen. I denne prosessen skilles innholdet fra resten av cytoplasmaet. Vesikkelen som dannes i prosessen tas deretter opp av et lysosom, som til slutt bryter ned innholdet. Autofagocytose kan dermed ses på som en søppelbil som er minst like viktig for cellen, som det er viktig for oss mennesker å få fjernet søppelet i våre omgivelser.
Autofagi ble først beskrevet i 1960-årene, men svar på mange spørsmål knyttet til selve prosessene og mekanismene som er involvert er fortsatt ikke funnet. Prosessens rolle i sykdom er ikke godt nok kategorisert; den kan bidra til å forhindre eller stoppe utviklingen av enkelte sykdommer som f.eks. noen former av nevrodegenerasjon og kreft, og spille en beskyttende rolle mot infeksjon av intracellulære patogener; men i enkelte situasjoner kan autofagi faktisk bidra til utvikling av en sykdom. Mangler i autofagiprosessen kan resultere i avleiring av proteinaggregater og lignende avleiringer. Disse avleiringene kan i etterfølgende prosess skape sykdom ettersom de tar plassen til fungerende celler, som dermed slutter å fungere optimalt eller i verste fall dør. I neurodegenerative sykdommer som Alzheimer og Parkinson skjer det betydelig lavere autofagocytose enn hos friske individer. Sykdomsprosessene innebærer at proteinaggregater ikke blir fjernet.
Hvor mye autofagi som finner sted i en menneskekropp avhenger blant annet av menneskets alder og helsetilstand. Gjennom eksperimenter med fluer har forskere klart å vise at økt nivå av autofagi gir lengre levetid.
Ved Universitetet i Oslo er det to avdelinger som driver forskning innenfor autofagi, ledet av Per Ottar Seglen og Anne Simonsen.
Yarun
Yarun eller Yaroun er en liten landsby i det sørlige Libanon, nær Bint Jbeil og ikke langt fra grensen til Israel. Den er administrasjonssete for distriktet Bint Jbeil i guvernementet Nabatiye.
Blida (Libanon)
Blida er en liten landsby i det sørlige Libanon, nær Bint Jbeil og ikke langt fra grensen til Israel.
Por Larrañaga
Por Larranaga er et cubansk sigarmerke, etablert i 1834 av Ignacio Larranaga. Dette betyr at Por Larranaga trolig er det eldste cubanske sigarmerket som har vært sammenhengende produsert frem til i dag.
Roar Ljøkelsøy
Roar Ljøkelsøy (født 31. mai 1976 i Orkdal) er en norsk skihopptrener og tidligere skihopper. Han la opp etter 2009/10-sesongen. Han har fire VM-titler i skiflyging og har vunnet elleve enkeltrenn i verdenscupen, som var flest av mannlige norske skihoppere inntil han ble forbigått av Halvor Egner Granerud 21. november 2021.
Karriere
Ljøkelsøy debuterte i mesterskapssammenheng under OL 1994, men leverte ikke gode prestasjoner på Lillehammer. I lagkonkurransen var Norge blant medaljefavorittene, men Ljøkelsøys svake hopping spolerte medaljesjansene og Norge endte på fjerdeplass. Også i Nagano fire år senere var han også på det norske laget som igjen endte på fjerdeplass i lagkonkurransen. Under Vinter-OL 2002 var Norges hopplandslag nede i en bølgedal, og endte helt nede på 9.-plass i lagkonkurransen. Stort bedre gikk det ikke i de individuelle konkurransene hvor Ljøkelsøy havnet på 18.-plass i liten bakke og 32.-plass i stor bakke.
I 2002 ble det gjort grep for å få norsk hoppsport tilbake på sporet, og den meritterte finske hopptreneren Mika Kojonkoski ble hentet inn. Hans inntreden var det som skulle til for at Ljøkelsøy skulle få sitt gjennombrudd i verdenstoppen, og i januar 2003 vant han sin første verdenscupseier 26 år gammel.
Han holdt et jevnt høyt nivå i de to påfølgende sesongene, og kom begge gangene på andreplass i verdenscupsammendraget, bak Janne Ahonen. Sesongen 2003/04 vant han sju av de siste 11 verdenscuprennene, og endte bare 10 poeng bak Ahonen.
I 2004 gikk han også til topps i VM i skiflyging i Planica. I dette mesterskapet vant Ljøkelsøy også laggull sammen med Tommy Ingebrigtsen, Bjørn Einar Romøren og Sigurd Pettersen. I 2006 forsvarte Ljøkelsøy VM-tittelen i Kulm, denne gangen vant han med over 20 poengs forsprang til nærmeste konkurrent. Dagen etter ledet han det norske laget til nok en VM-tittel for lag, denne gang sammen med Tommy Ingebrigtsen, Bjørn Einar Romøren og Lars Bystøl.
Ljøkelsøys lengste hopp er på 230,5 m, satt i Planica i mars 2005.
Fra 2016 til 2019 var han assistenttrener på det tyske hopplandslaget under hovedtrener Werner Schuster.
HMAS «Hobart»
Tre skip i Royal Australian Navy har båret navnet HMAS «Hobart» etter byen Hobart på Tasmania.
Wilhelm Sissener
Wilhelm Sissener (født 30. april 1779 i Brussel, død 29. desember 1846) var en belgiskfødt militær leder.
Biografi
Han startet sin militære karriere som soldat for Napoléon Bonaparte i 1799. Han ble senere tatt til fange av russerne, men rømte fra fangenskap i 1807 og tok seg til Danmark der han ble en del av den Kongelige Danske Livgarden. I januar 1808 ble Sissener sent til Trondheim som en del av den første infanteribatallionen. Det var her han tok fornavnet Wilhelm, som er norsk for Guilliame.
I 1810 ble en annen av Napoleons soldater, Jean Baptiste Bernadotte, valgt til konge av Sverige og tok navnet Karl Johan. Da Napoleon falt noen år senere, i 1814, måtte Frankrikes allierte, Danmark, gi fra seg Norge til Sverige. Sissener nøt godt av å ha samme bakgrunn som sin nye konge, og steg raskt i gradene i militæret. I 1814 ble han forfremmet til kaptein og i 1818 ble Sissener overført til Akershusiske infanteribrigade.
I april 1837, ble Wilhelm Sissener kommandant på Kongsvinger festning, og to år senere ble han forfremmet til oberst.
Mens han bodde på Brensmork ble Sissener godt kjent med Wergeland-familien. Henrik Wergeland nevner flere medlemmer av Sisseners familie i sine dikt. Oberst Sissener og kong Karl Johan var gode venner og når kongen besøkte Christiania, var Sissener alltid ved hans side.
Wilhelm Sissener døde 29. desember 1846. Han er gravlagt på Eidsvoll og har fått en gate oppkalt etter seg på Festningsområdet i Kongsvinger.
Ekteskap og barn
De fikk elleve barn sammen:
Helt av Tsjekkoslovakia
Helt av Tsjekkoslovakia, formelt 1955 til 1960 Helt av Republikken Tsjekkoslovakia (tsjekkisk: Hrdina Československé republiky) og 1960 til 1990 Helt av Den sosialistiske republikken Tsjekkoslovakia (tsjekkisk: Hrdina Československé socialistické republiky), var en ærestittel tildelt i Tsjekkoslovakia. Den ble innstiftet 8. februar 1955 til belønning av fremragende innsats for landet. Heltetittelen var landets høyeste æresbevisning. Utnevnelse skjedde etter innstilling av regjeringen. Den som ble utnevnt til ærestittelen Helt av Tsjekkoslovakia ble samtidig tildelt Klement Gottwalds orden. Ærestittelen Helt av Tsjekkoslovakia ble avviklet i 1990, som følge av sosialistregimets fall og overgangen til flerpartidemokrati i Tsjekkoslovakia.
Ordenstegn
Det synlige tegn på heltetittelen var en fasettert femtagget stjerne i gull med en mindre rødemaljert stjerne i midten. Stjernene har lett utbøyde tagger. Baksiden er identisk, men har en midtmedaljong i gull inne i den røde stjernen. Denne bar Tsjekkoslovakias riksvåpen i relieff. Stjernen var opphengt i båndet i et ledd bestående av lindeblad.
Båndet var rødt.
Tildeling
Ærestittelen Helt av Tsjekkoslovakia ble tildelt landets forsvarssjef, ledende personer i kommunistpartiet og landets presidenter. Det første tsjekkoslovakiske kosmonaut ble også hedret med tittelen. Heltetittelen ble også tildelt utlendinger, først og fremst sovjetiske marskalker og generalsekretæren i Sovjetunionens kommunistiske parti. En rekke utnevnelser kom i etterkant av at Prahavåren ble slått ned etter at Sovjetunionen og andre Warszawapakt-land invaderte Tsjekkoslovakia i august 1968. Heltetittelen ble tildelt samme person flere ganger.
Ariel (Shakespeare)
Ariel er en luftånd som opptrer i William Shakespeares skuespill Stormen og annen del av Johann Wolfgang von Goethes Faust, samt andre verker.
Domusnovas
Domusnovas (sardisk: Domusnòas) er en italiensk kommune i provinsen Sud Sardegna i regionen Sardinia. Den har 6 213 innbyggere og ligger rundt 52 meter over havet.
Gleicheniaceaefamilien
Gleicheniaceae er en familie av bregner innen ordenen av såkalte «gaffelbregner» Gleicheniales, som også omfatter to andre familier utfra genetiske ulikheter (Smith el al 2006). Familien har seks slekter med i alt om lag 125 arter.
Arter av Sticherus har smale, parflikete blader med kamstilte rekker av flikblad. Artene er høytvoksende, gjerne 1 500-3 000 moh.
Enkelte forskere har regnet grupper ved navn Dicranopteridaceae og Stromatopteridaceae som egne familiter, men de anses nå integrert i Gleicheniaceae.
For en mer omfattende taksonomi, se: Bregneplanter
Mireia Gutiérrez
Mireia Gutiérrez Cabanes (født 9. oktober 1988 i Andorra la Vella) er en andorransk alpinist.
Hun har ikke debutert i verdenscupen i alpint, men har deltatt i en rekke FIS-renn.
Gutiérrez deltok for Andorra under Vinter-OL 2010 og oppnådde en 24.-plass i kombinasjonen som beste resultat.
Heat Shield Rock
Opportunity fant meteoritter bare ved flaks, i nærheten av sitt eget varmeskjold (derav navnet). Opportunity hadde blitt sent for å undersøke varmeskjoldet etter å ha forlatt Endurance-krateret. Dette var den tredje meteoritten funnet på en annen planet eller måne i Solsystemet enn Jorden, de to andre Bench Crater og Hadley Rille ble funnet på Månen.
Målinger fra Opportunity sine spektrometer identifiserte sammensetningen av steinen og bekreftet at den var en jern-nikkel meteoritt, med kamasitt med 5-75 nikkel. Det ble ikke forsøkt å bore i meteoritten, fordi tester på jern-meteoritter på Jorden viste at roveren sine borr ville bli skadd. De var laget for å bore i vanlig stein, ikke i jern-nikkel-legeringer. Meridiani Planum, den delen av Mars der denne meteoritten ble funnet, har vært mistenkt for en gang å ha vært dekket av et materiale med en tykkelse på så masse som 1 km, som så senere har blitt erodert bort. Dette betyr at på nedslagstidspunktet, kunne denne meteoritten ha laget et krater, men bevisene for det har blitt erodert vekk av millioner eller milliarder av år med erosjon. Meteoritten viser lite tegn til rust, så enten falt den ned nylig eller har ligget begravet til inntil nylig. Den viser også små tegn til erosjon på grunn av vær og vind.
Agustín García-Gasco Vicente
Agustín García-Gasco Vicente (født 12. februar 1931 i Corral de Almaguer i Spania, død 1. mai 2011) var en av Den katolske kirkes kardinaler, og erkebiskop av Valencia i Spania. Han ble biskop der i 1992.
Den 17. oktober 2007 bekjente pave Benedikt XVI at han ville bli kreert til kardinal ved et konsistorium planlagt for 24. november samme år, med San Marcello al Corso som tittelkirke.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Karel Kašpar
Bakgrunn
Karel Kašpar var sønn av Ján Kašpar og hans hustru Filippina Heidelberg; han gikk på presteseminaret i Plzeň og det pavelige romerske Athenaeum S. Apollinare i Roma - i Roma bodde han på det tsjekkiske prestekollegium Bohemicum, senere kalt Nepomucenum''.
Prest
Han ble presteviet den 25. februar 1893, og utførte deretter pastoralt arbeid i Svojšín til 1895. Han returnerte til Roma i 1896 hvor han bodde på prestekollegiet Santa Maria dell' Anima.
I 1899 begynte han pastoralt arbeid i Praha og ble gjort til kannik i katedralkapittelet.
Hjelpebiskop, så biskop, av Hradec Kralove
8. mars 1920 ble Karel Kašpar utnevnt til titulærbiskop av Betsaida og hjelpebiskop i Hradec Králové. Han ble bispeviet den påfølgende 11. april av erkebiskop František Kordač av Praha. Medkonsekratorer var Josef Doubrava, biskop av Hradec Králové, og Václav Antonín (Wenzel Anton) Frind, hjelpebiskop i Praha.
Kašpar ble ikke lenge etter utnevnt til biskop av Hradec Králové den 13. juni 1921.
Erkebiskop av Praha
Etter ti år der ble han utnevnt til erkebiskop av Praha den 22. oktober 1931. Som Prahas erkebiskop var han også primas for kirken i Tsjekkoslovakia.
Kardinal
Pave Pius XI kreerte ham til kardinalprest i konsistoriet 16. desember 1935 med Santi Vitale, Valeria, Gervasio e Protasio som tittelkirke.
I anledning kong Carol II av Romanias besøk i Praha i 1936, tillot Kašpar sin hjord, og dermed den mat- og festglade kongens vertskap, å spise kjøtt selv om det var en fredag, som normalt skulle være kjøttfri dag i henhold til et av de katolske kirkebud. Den tsjekkiske primas var en av kardinalelektorene som deltok i konklavet i 1939 som valgte pave Pius XII.
Kardinal Kašpar døde i Praha, 70 år gammel. Han er gravlagt i St. Vitus-katedralen.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Quai d’Orsay (sigar)
Quai d'Orsay er et sigarmerke som blir produsert på Cuba for Habanos SA.
Merket Quai d'Orsay ble skapt i 1973 for det franske statlige tobakkmonopolet SEITA og ble blandet med tanke på fransk smak, og er således en mildt merke. Det er få konkurrerende fortellinger til hva markiens navn viser til: en er at det refererer ganske enkelt til den berømte gaten i Paris, en annen at det viser til Frankrikes utenriksdepartement som er lokalisert i gaten, og en tredje at det viser til SEITAs hovedkvarter som også ligger i samme avenue.
Arne N. Vigeland
Arne Nikolai Vigeland (født 3. juli 1900 på Vigeland i Lindesnes kommune, død 11. oktober 1983) var en norsk skulptør. Han var sønn til Nils og Andrea Nilsen Vigeland. Han flyttet til Oslo omkring 1920 og var ansatt i postverket i 50 år. Han debuterte på høstutstillingen i 1931.
Enkelte arbeider
Flere arbeider er å finne i Kristiansand, Drammen og i Lindesnes kommune. Fiskerne og fisken, maleri i keramikk, henger på posthusets gamle bygg i Honningsvåg. Laget til ferdigstillelse i 1593. En større samling gipsfigurer ble testamentert til Kristiansand kommune, med betingelser om at samlingen skulle være tilgjengelig for publikum og kunne brukes ved byens skoler. Verkene var lenge lagret og utstilt i Krutthuset på Lagmannsholmen i Kristiansand, men ble i 2011 deponert til Kulturtorvet i Lindesnes. Gipssamlingen er utstilt i Kulturtorvets underetasje sammen med kommunens bygdemuseum. I juni 2014 åpnet en skulpturpark utenfor bygget, slik at det nå er til sammen 22 skulpturer av kunstneren i Lindesnes kommune.
Leif Kjemperud
Leiv Kjemperud (født 19. desember 1921, død 17. september 2011) var en norsk motstandsmann og sabotør under andre verdenskrig.
Arne N. Vigeland
Enkelte arbeider
Skulpturparken ved Kulturtorvet i Lindesnes omfatter kunstverkene:
Leif Kjemperud
Kjemperud bodde i bygda Vågård nord for Hønefoss, og var 19 år under angrepet på Norge i 1940. Han dannet den væpnede «Vågård-gruppa» sammen med noen kamerater, som var en del av Osvald-gruppen. Han deltok på flere sabotasjeaksjoner, og var også med i Pelle-gruppen.
Leiv Kjemperud, Einar Skøyen og Pelle-gruppen stjal to tonn dynamitt 16. september 1944 fra Statspolitiets lager av sprengstoff. Kjemperud var med på attentatet mot SIPO-mannen Finn Knutinge Kaas i november 1944, samme år er han med på skipsabotasjen der seks skip og en kran på Nyland- og Akers Mekaniske Verksted ble ødelagt. 29. august 1944 var han med på å rane Oslo Sporveiers lønningskontor for 114,000 kroner, penger som ble brukt i motstandskampen.
Kjemperud er far til politiker Terje Kjemperud (født 6. januar 1959, død 22. september 2011), varaordfører i Ringerike kommune i perioden 2003–2007.
Bertil Antonsson
Bertil Antonsson (født 19. juli 1921 i Strömslund, Trollhättan, død 27. november 2006) i Trollhättan var en svensk bryter. Han representerte Trollhättans Atletklubb, der han også var formann i flere år.
Antonsson begynte med bryting i 14-årsalderen, som han brødre, blant annet Bengt Antonsson, allerede gjorde. Under VM i Napoli i 1953 vant han gull etter å ha beseiret Johannes Kotkas fra Sovjetunionen i finalen. For denne prestasjonen ble han tildelt Svenska Dagbladets gullmedalje.
Essen
Essen er en by i Nordrhein-Westfalen i Tyskland. Den ligger ved bredden av Ruhr-elven, og er med sine 583,267 innbyggere (30. september 2015) den fjerde største byen i Nordrhein-Westfalen og den niende største i Tyskland.
Byen ble grunnlagt allerede i 845, men ble ingen betydningsfull by før på 1800-tallet da kull- og stålindustrien vokste fram i området. Det første stålverket i byen ble etablert i 1811, samme år som Anton Carl Ludwig von Tabouillot ble valgt til borgermester i byen.