cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Idealspor
Inngang til sving
Inngangsfasen begynner med innbremsing på rettstrekket, og for å minimere rundetiden er det et mål å ha maksimal deakselerasjon. Deretter begynner sjåføren å svinge inn mot tangeringspunktet. Tradisjonelt har mange førere blitt opplært til å gjøre seg ferdig med all bremsing før man svinger inn, og deretter følge en mer sirkulær bane med konstant hastighet mens man nærmer seg tangeringspunktet. Senere har mange racerførere blitt opplært til å bremse i svingen (såkalt trail-braking). Dette går ut på at man beholder bremsetrykket forbi innsvingingspunktet hvilket gjør at krefter generert fra dekkene deakselererer bilen i en mer optimal retning. Dette gir en mer optimal retning på kraften og fører til at kjøretøyet beveger seg på en linje som ligner på en klotoide og har minkende radius inn mot tangeringspunktet.
Tangeringspunktet
Tangeringspunktet er punktet på banen hvor kjøretøyet kommer nærmest innsiden av svingen. En alternativ definisjon er at tangeringspunktet er den delen av svingen hvor man har lavest hastighet og minst radius.
Stavanger Aftenblad
Stavanger Aftenblad i dag
Stavanger Aftenblad har hovedkontor i Stavanger og avdelingskontorer i Haugesund, Jørpeland, Sandnes, Bryne, Egersund, Flekkefjord og Oslo.
Idealspor
Tangeringspunktet
Tangeringspunktet kan beskrives som "tidlig" eller "sent". Med et tidlig tangeringspunkt vil man nå innsiden av svingen med høyere hastighet og med større radius sammenlignet med et senere tangeringspunkt. Sjåføren vil vanligvis velge tangeringspunkt med bakgrunn i kjøretøyets evne til å akselerere ut av svingen. Dersom kjøretøyet har høyere akselserasjon ut fra svinger vil det være optimalt med senere tangering.
Stavanger Aftenblad
Stavanger Aftenblad i dag
Nettutgaven til Stavanger Aftenblad, Aftenbladet.no, hadde i 2004 omkring 46 000 besøkende hver dag. Mot slutten av 2007 lå tallet på daglige brukere relativt stabilt på rundt 60,000.
Idealspor
Utgang fra sving
Avslutningsfasen begynner ved tangeringspunktet når kjøretøyet begynner å akselerere. Utgangsfasen blir ofte ansett som den viktigste delen av en sving for å minimere rundetiden, og sjåføren vil derfor naturlig nok ofte fokusere på utgangen for å maksimere akselerasjonen i retning av det påfølgende strekket. Kjøretøy med lavere akselerasjonspotensiale i en sving vil typisk oppnå en bedre utgang ved å gi full gass fra tangeringspunktet og følge en mer avrundet linje.
Stavanger Aftenblad
Stavanger Aftenblad i dag
I 2008 åpnet Stavanger Aftenblads nye kontor. Det nye kontoret har et moderne design og skaper nok plass for alle arbeidere. Åpningen av det nye bygget, 30. august 2008, ble feiret med mulighet til å rappellere ned bygningen, guiding, konkurranse med radiostyrte biler og mer.
Idealspor
Utgang fra sving
Kjøretøy med høyere akselerajonspotensiale i en sving begrenses potensielt av hjulspinn, og vil dermed ikke kunne få gitt full gass før svingen nesten er ferdig. For sistnevnte resulterer dette som regel i en utgangslinje som etterligner en klotoide.
Stavanger Aftenblad
Stavanger Aftenblad i dag
14. november 2016 ble avisen for siste gang trykket ved Schibsted Trykk sitt trykkeri på Forus utenfor Stavanger. Fra 15. november 2016 trykkes avisen i Bergen. Trykkeriet på Forus legges ned.
Opplag
Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:
Geoffrey George Knox
Geoffrey George Knox (født 11. mars 1884 i Sydney i Australia, død 6. april 1958 på Tobago) var en britisk diplomat.
Fauvillers
Fauvillers (luxemburgsk: Fäteler, tysk: Feitweiler) er en kommune i provinsen Luxembourg i Belgia. Kommunen består av tre delkommuner: Fauvillers, Hollange og Tintange. Kommunen ligger i de belgiske Ardennene og i det luxemburgske språkområdet.
Otoakustisk emisjon
Otoakustisk emisjon er en svak lyd som genereres i det indre øret.
Geoffrey George Knox
Han var president (High Commissioner) for Folkeforbundets regjeringskommisjon i Saarområdet (1. april 1932–1. mars 1935), sendemann til Ungarn (1935–1939) og ambassadør i Brasil (1939–1941).
Are Holen
Holen ble cand.psychol. i 1972 og cand.med. i 1978, og har også studert sanskrit i tre år. Han ble dr.med. i 1990 på avhandlingen A long-term outcome study of survivors from a disaster: The Alexander L. Kielland disaster in perspective og er spesialist i psykiatri. Han er nasjonalt og internasjonalt kjent for sine arbeider innen stress- og katastrofeforskning.
Sørsamisk-norsk ordbok
Den er, sammen med Sydsamisk-svensk-sydsamisk ordbok fra 2007, den eneste ordboka som er publisert med en normert sørsamisk rettskriving. Den viktigste kilden for denne ordboka er Gustav Hasselbrinks trebinds ordbok Südlappisches Wörterbuch, men den har også henta materiale fra alle andre tilgjengelige kilder, Halász og Lagercranz sine tekster, og framfor alt Bergsland sine egne tekster.
Are Holen
Holen avtjente en del av militærtjenesten som militærlege ved det nyetablerte Kontoret for katastrofepsykiatri ved Forsvarets sanitet, der han senere var ansatt i ulike forskerstillinger i 1980- og 1990-årene. Han var universitetslektor i psykiatri ved Universitetet i Oslo 1984–1990 og forsker ved Langley Porter Psychiatric Institute ved University of California, San Francisco 1991–1992. Han ble førsteamanuensis i medisinske adferdsfag ved Universitetet i Trondheim i 1993, der han senere ble professor.
Sørsamisk-norsk ordbok
Sørsamisk-norsk ordbok er deskriptiv heller enn normativ på den måten at den i valget mellom to dialektformer nevner begge formene.
Are Holen
Han har vært sakkyndig i en rekke straffesaker i det norske rettsapparatet, blant annet 22. juli-rettssaken. Sammen med Dagfinn Winje fra Universitetet i Bergen har Holen kartlagt og utarbeidet en rapport om skadevirkninger fra ofrene etter 22. juli-angrepene.
Han grunnla i 1966 organisasjonen Acem, og har utviklet metoden Acem-meditasjon.
Sørsamisk-norsk ordbok
Lajla Mattsson Magga har også utgitt en Norsk-sydsamisk ordbok i 2009.
Are Holen
Holen ble i 2014 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden for sin samfunnsnyttige innsats.
Han er gift med psykolog Turid Suzanne Berg-Nielsen.
Grunnfjorden (Skjervøy)
Grunnfjorden er en fjord på sørsiden av Arnøya i Skjervøy kommune i Troms. Fjorden har innløp fra Kågsundet mellom Draugneset og Stakeneset og strekker seg to kilometer nordover til Sjøvollan.
Rundt fjorden ligger gården Grunnfjord og bygda Arnøyhamn. Navnet Grunnfjord ble også brukt på bygda, men da det i 1931 ble etablert postkontor her fikk det navnet Arnøyhamn siden navnet Grunnfjord var i bruk annet sted. Etter hvert ble Arnøyhamn også det vanlige navnet som ble benyttet på bygda.
Fv347 går rundt hele fjorden.
Tommy Reilly
Tommy Reilly (født 21. august 1919 i Guelph i Ontario, død 25. september 2000) var en canadisk munnspiller. Han spilte chromonika, det vil si kromatisk munnspill, og han utviklet den moderne klassiske munnspillteknikken opp til et nivå som ga ham anerkjennelse i seriøse musikkretser. Flere komponister har komponert stykker spesielt til ham, og han hadde et repertoar som spente fra populærmusikk via folkemusikk og seriøs underholdningsmusikk til klassiske stykker. Reilly har gjort en rekke innspillinger av musikk, både plater i eget navn og sammen med andre, og han har spilt inn musikk til radio- og fjernsynsprogram og filmer (blant annet på originalalbumet med filmmusikken til "Midnight Cowboy" (musikk: John Barry, som i 1970 ble tildelt Grammy Award for Best Instrumental Composition for dette temaet) hovedtema fra Midnight Cowboy). (Toots Thielemans spilte musikken på filmen.)
Reilly gjennomførte en rekke turneer i Europa og på andre kontinenter, og han har spilt med berømte orkestre og dirigenter over hele verden.
Reilly skrev selv en del musikk, øvingsstykker og et etydehefte, ofte under psevdonymet Max Martin. Mange av stykkene ble til i samarbeid med hans pianist gjennom mange år, den irskfødte komponisten og programskaperen (BBC) James Moody, psevdonym Dwight Barker.
Reilly etablerte etter hvert en munnspillskole i sitt hjem i Farnham, der han gav timer både til kjente og mindre kjente munnspillere (best kjent er kanskje Sigmund Groven). Han holdt masterclasses både her og rundt om i verden. Norsk Munnspillforums årlige sommerkurs hadde Tommy Reilly som fast instruktør, sammen med Sigmund Groven, i mange år, og hans idéer har dermed blitt toneangivende for munnspillteknikken som brukes her.
I 1992 ble Reilly utnevnt til medlem (MBE) av Order of the British Empire av dronning Elizabeth for «his services to music». Han er den første – og så langt den eneste – munnspilleren som har oppnådd dette.
Reilly var en god samarbeidspartner for Georg Pollestad, som er en av verdens fremste munnspillmakere og utvikler av Concert Harmonica Polle. I et brev fra 1993 fra Reilly til Pollestad skrev han at munnspillet Polle var munnspillenes Rolls-Royce. Han holdt seg siden da til Polle Concert Harmonica.
Bob Ezrin
Bob Ezrin (født 1949 i Toronto, Ontario) er en canadisk musikkprodusent. Han startet sin store karriere da han begynte å produsere de i dag klassiske albumene for Alice Cooper, hvor School's Out og Billion Dollar Babies fremstår som de mest kjente. Han produserte også Lou Reeds store suksessalbum Berlin og var involvert i større prosjekter med artister som Kiss, Pink Floyd og Rod Stewart. I april 2004 ble han valgt inn i Canadian Music Hall of Fame.
Diskografi
Utvalg av viktige album han har medvirket på
Daniela Carraro
Daniela Carraro (født 25. mars 1985) er en brasiliansk skytter som konkurrerer i hagle.
Hun representerte Brasil under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble nummer 21 i skeet.
Hønefoss
Hønefoss er en by på Østlandet som ligger i Ringerike kommune i Buskerud i Viken fylke, cirka 60 km nordvest for Oslo. Byen dekker et areal på 10,52 km² og hadde per 1. januar  innbyggere. Mellom 1852 og 1964 var byen selvstendig kommune.
Hønefoss er en innlandsby og et sentralt knutepunkt på Østlandet. Herfra går blant annet jernbane til Bergen, Drammen og Oslo, og til Gjøvik via Roa. Gjennom Hønefoss gikk dessuten fra Sandvika til Vestlandet via Valdres, samt riksvei 7 til Vestlandet via Hallingdal og riksvei 35 til Hokksund og Hadeland. Disse veiene går imidlertid nå i hovedsak utenom selve byen, bortsett fra Rv35 som fortsatt passerer gjennom.
Innenfor de gamle bygrensene er det i dag til sammen 62 gater og veier. Et overveiende flertall av dem har gate som endelse i navnet.
Etymologi
Det stedet som i dag er kjent som Hønefoss, har ikke alltid båret dette navnet. På 1300-tallet gikk stedet rundt fossen under navnet Weienfoss, noe som indikerer at fossen var eiet av storgården Weien (nå Veien i Heradsbygda). Et diplom fra 11. juli 1337, som befinner seg i Den arnamagnæanske samling ved Nordisk Forskningsinstitut ved Københavns Universitet, forteller at adelsmannen «Ogmund på Veigin erkjenner at prestene ved Maria Kirke i Oslo har rett til hugst i Weien skog til vedlikehiold av den kvernen de eier i Weienfoss».
Grunnen på nordsiden av fossen tilhørte storgården Hønen, men det var først etter at sagbrukene begynte å dukke opp på nordsiden av fossen at navnet «Hønen Fos» ble tatt i bruk på 1600-tallet og 1700-tallet. Fossen heter altså egentlig Hønenfoss, men den siste n'en i navnet har på et tidspunkt forsvunnet og navnet blitt til Hønefoss. I dagligtale ble imidlertid stedet rundt fossen opprinnelig omtalt som «sagene» lokalt, og man må helt fram til 1914 før byens formannskap formaliserte navnet Hønefoss.
Bynavnet er sammensatt av de to ordene høne og foss. Ordet høne har ingen ting med høner å gjøre, selv om mange gjennom årene har hatt et spøkefullt forhold til en slik sammenheng. Navneforskere og andre er uenige om opprinnelsen, men de fleste er enige i at den trolig har med enten topografien eller gammel hedensk gudelære å gjøre. Det eksisterer således to hovedteorier som har fått allmenn aksept, en av topografisk karakter og en med røtter i norrøn mytologi.
Hønen kan også være en avledning av horn (hjørne av elven) og endelsen -vin (grønn mark, bosted).
På romani kalles byen Kakkni-fåron.
Byens historie
Tanken om en by ved fossen ble lansert i 1839 av etnologen og historikeren Ludvig Daae, gjennom en artikkelserie i Morgenbladet. Han lanserte byen som en av elleve nye mulige byer i landet, men det skulle altså gå mange år før stedet ved fossen ble en egen by.
I 1841 søkte Norderhov herredskommunes representantskap Buskeruds amt om å få Hønefoss anlagt som by, men fikk avslag. Tanken om en by ved fossen var imidlertid da så sentral at saken ikke fikk ligge i ro spesielt lenge etter avslaget. Alt i 1842 fremmer daværende stortingsrepresentanter Thor Breien (Ringerike) og Christopher Simonsen Fougner (Hole) en ny sak overfor Stortinget, der de foreslår Hønefoss som kjøpstad. Hønefoss hadde ved folketellingen i 1845 793 innbyggere.
Mot slutten av 1840-tallet nedsatte Stortinget «Næringskomité No. 2» for å utrede spørsmålet om opprettelse av to nye kjøpsteder, Hønefoss og Odnes. Nå kastet også flere andre seg inn i kampen om å få bystatus, blant annet de lokale arbeiderforeningene. Vinteren 1849/1850 sendte arbeiderforeningene en søknad til kong Oscar II i Stockholm om at «Hønefods maatte blive Kjøbstad». Den 24. juni 1851 leverte også Anton Martin Schweigaard og hans komité sin innstilling, der de enstemmig gikk inn for at Hønefoss skulle velges som ny kjøpstad framfor Odnes. Komiteens innstilling ble kronet med hell, og førte til lov av 3. september 1851: «Oprettelse av kjøbstad ved Hønefos i Norderhovs præstegjeld, Buskeruds Amt». Den 22. april 1852 fikk Hønefoss bystatus.
Byen fikk sitt eget byvåpen ved kongelig resolusjon av 15. mars 1902. Det var tegnet av myntgravør Ivar Throndsen og har et motiv som henspiller på byens bakgrunn og opprinnelse. Da bykommunen ved årsskiftet 1963/1964 inngikk og ble en del av den nye storkommunen Ringerike, var det alt besluttet å la gamle og ærverdige Hønefoss Sparebank få benytte det gamle byvåpenet, som siden har vært en del av bankens logo.
Hattemakerfeiden og thranitterbevegelsen
Hønefoss sto sentralt i Norge under hattemakerfeiden. Thranitterbevegelsen ble lokalt ledet av den radikale hattemakeren Halsten Knudsen (1805–1855), mens Marcus Thrane (1817–1890) var den som startet flest arbeiderforeninger i landet. Thrane besøkte Hønefoss i 1849, da den første arbeiderforeningen ble startet her. Knudsen kom til Hønefoss som hattemakersvenn, under Lars Andresen, og ble leder for den lokale arbeiderforeningen.
Den 21. juli 1851 startet bråket. Sorenskriver Jørgen Meinich holdt rettslig forhør av holeværingen Christian Fjeld i Madame Glatveds gård på Norsiden. Bakgrunnen var at Fjeld hadde vært Hole Arbeiderforenings representant til sentralstyremøtet («Lilletinget») på Bygdøy, og der hadde det blitt tatt opp en del radikale punkter, som Stortinget besluttet å gripe inn mot. Dagen etter skulle Knudsen avhøres, og da ble det bråk for alvor.
En av hattemakerens våpendragere, den velvokste Helge Gunbjørnsen Tytodden, ropte ut til folk som hadde samlet seg: «Det må værra uråd å la øvrigheta ta Knudsen!» Da hattemakeren fikk fri for å spise, benyttet han anledningen til å oppfordre folk til ikke å svikte ham, for da mente han at han ville bli arrestert. Flere kom til, og nå hadde Knudsen opp mot femti mann som støttet ham. Det var amper stemning da sorenskriveren gikk ut på trappen for å roe gemyttene. Da øvrigheta skulle føre Knudsen til arresten i Norderhov kom det til håndgemeng. En Nils Kittelsen ropte: «Hurra for Knudsen!». Kittelsen var svoger til politibetjent Peter C. Aas, som var en av dem som skulle føre Knudsen til arresten. De to andre var politiassistent Syver Sonerud og lensmann Robshahm. I håndgemenget som fulgte sprang Tytodden fram og frigjorde Knudsen. Han ble imidlertid snart arrestert igjen, men nok engang frigjort av sine venner. Lensmannen var nær blitt kastet i fossen under håndgemenget, så han innså at det ikke lot seg gjøre å arrestere hattemakeren på denne måten.
Bybranner og brannvesen
Byen har hatt eget brannvesen siden 1855. Det kom i stand etter den store bybrannen som startet i proprietær Erik Tandbergs gård på Nordsida i 15-tiden 23. mai 1854, der 20 bygninger ble lagt i aske. Kun ni av byggene var forsikret. I halv sekstiden på kvelden den 12. august 1878 brøt en ny storbrann ut på Nordsida, der man tror at ei limpotte tok fyr hos snekker Løkken. Til tross for stor hjelp fra mange brant 16 bygninger til grunnen. Ni mennesker ble dessuten skadd i brannen. Etter dette branntilfellet ble det bestemt at byen for ettertiden skulle utvikles på Sørsida av elva. Brannvesenets første brannbil, en 1927-modell Mercedes, er fortsatt intakt og i brannvesenets eie.
Jernbanen kommer
Siste halvdel av 1800-tallet medførte en betydelig teknologisk utvikling for Hønefoss og distriktene rundt byen. Fra å være et lite samfunn med næringsvirksomhet knyttet til fossefallet og sagbrukene, ble tilknytningen til Drammen via jernbane i 1868 viktig for byens industri og handel fram mot 1900-tallet.
Den 11. juni 1863 vedtok Stortinget med 65 mot 44 stemmer å bygge banen. Den 31. oktober 1866 ble første del av strekningen åpnet. Den knyttet Vikersund og Drammen sammen. Den 1. desember 1867 ble så Skjærdalen på Tyristrand knyttet til strekningen. Etter hvert ble også arbeidene med å bygge Hønefoss stasjon ferdig, og den 12. oktober 1868 kunne toget rulle helt fra Drammen til Randsfjord stasjon ved Randsfjorden. Randsfjordbanen, som den ble hetende, var den femte jernbanestrekningen i landet. Persontrafikken ble nedlagt fra 26. mai 1968, etter 100 års drift. Den 7. januar 2001 ble så all lokaltrafikk på banen nedlagt, etter 133 års drift. «P.g.a. svikt i persontrafikken» sa NSB.
Lørdag 27. november 1909 var det igjen duket for en stor samferdselsbegivenhet i Hønefoss. Den gang var det Bergensbanen som ble åpnet. Den er som kjent fortsatt i drift. Den 31. juli 1926 blir også Sperillbanen åpnet, og knytter Finsand i Ådal til Randsfjord- og Bergensbanen. Den ble vedtatt bygget i 1921, men alt den 1. juli 1933 blir det vedtatt å nedlegge persontrafikken ved banen. Konkurransen med busstrafikk hadde alt blitt for stor. Den 1. august 1957 ble også godstrafikken nedlagt og banen ble lagt øde.
Byen får kraftverk og gatebelysning
Allerede i 1896 fikk Hønefoss elektrisk gatebelysning. Det var kun fem år etter Hammerfest, som var blant de første byer i Europa med slik belysning. (Den svenske byen Härnösand fikk elektrisk gatebelysning i 1885.) Oslo fikk sin første elektriske gatebelysning i 1893.
I Hønefoss ble det anlagt 36 glødelamper, som kostet byen 25 kroner stykket å drifte i året. Det var Edward Lloyd Limited, som etablerte seg i byen gjennom oppkjøpet av Hønefoss Træsliberi (siden kjent som Hønefoss Brug) i 1893, som ga byen muligheten av å få elektrisk gatebelysning.
Norges første dampskip bygges
Hønefoss er ikke kjent som sjøfartsby, men på plenen foran rådhuset ligger det et gammelt anker, som for mange nok kan virke malplassert i en innlandsby. Ankeret var en gave fra vennskapsbyen Emmeloord, som ligger i kommunen Noordoostpolder i Flevoland i Nederland, og er over 100 år gammelt. Det ble funnet i Zuidersjøen og overrakt Hønefoss den 27. september i 1980. Ankeret er et symbol på at byen i sin tid sjøsatte det første dampskipet som noensinne ble bygd i Norge.
Dampskipet ble sjøsatt på elva i Hønefoss den 9. juli i 1837, like nedenfor bybrua og Hønefossen. Dampbåten fikk navnet DS «Kong Ring», og den ble bygget på Øya (der Øyabakken ligger i dag), som på den tiden lå omtrent midt i Hønefossen, før denne fikk endret sine mange nedløp. Båten skulle frakte tømmer og varer på elva og over Tyrifjorden til Svangstrand i Lier, men den viste seg snart å være for svak for oppgaven. En ny og kraftigere dampbåt, som fikk navnet «Halvdan Svarte», ble derfor bygget på Randsfjord i Jevnaker og fraktet over Eggemoen og sjøsatt på elva i Hønefoss.
Nordsiden og Sørsiden
Nordsiden og Sørsiden er to svært sentrale begreper i Hønefoss. Den opprinnelige byen og bybebyggelsen startet som trehusbebyggelse på nordsiden av fossen, men etter flere bybranner bestemte man seg omsider for å utvikle den videre på sørsiden av fossen. Som følge av dette har byen siden slutten på 1800-tallet bestått av to distinkte deler, kalt Nordsiden og Sørsiden. Den moderne delen av byen vokste fram sør for Hønefossen fra slutten av 1870-åra og framover.
Deler av boligområdet på Vesterntangen (Vesterngata, Elvegata og Christies gate), fram til Ole Torkildsens vei ved Hønefoss sykehjem på østsiden av Randselva, ligger også innenfor den gamle bygrensen og sogner naturlig til Nordre torv, men regnes ikke med til bydelen Nordsiden.
Torvene
Stedsbegrepene Nordsiden og Sørsiden har blitt hengende ved områdebeskrivelsen av byen som to primærområder, selv om de ikke har noen offisiell status. Hver av bydelene har hatt sitt naturlige sentrum i et eget torv. Nordsiden ved Nordre torv og Sørsiden ved Søndre torv.
Parkene
Som for torvene er det også knyttet opp parker til hver av bydelene. Nordre park ble anlagt etter den siste store bybrannens herjinger i trehusbebyggelsen på Nordsiden den 12. august i 1878. Søndre park ble anlagt på Løkka, på Sørsiden, som den største av dem. I nær tilknytning til Søndre park finnes også friluftsområdet Petersøya.
Hønefossen
Hønefossen var i tidligere tider et omfangsrikt skue som bredte seg utover et område som var omkring tre ganger så stort som dagens foss. Fossen hadde opprinnelig en rekke mindre øyer og tre større nedløp; «Veslefossen» eller «Litlefossen» i sør, «Høgbrofossen» i midten, og «Storfossen» («Sigtefossen») i nord. Sistnevnte er mer eller mindre synonym med dagens nedløp. Litlefossens nedløp gikk omtrendt der Fossveien går i dag, mens Høgbrofossens nedløp lå der Hønefoss kraftstasjon I ligger.
Øya
I den tiden, da fosseløpet var mye større og bredere, lå det ei større øy sentralt i fossen, som var kjent under navnet Øya. Øyabakken, som er synonym med første del av Arnemannsveien i dag, ligger der som et minne om Øya og samfunnet rundt sagene og møllene i fossen. Det fortelles at det kunne være lovløse tilstander på Øya under 1600- og 1700-tallet. Da stedet senere fikk bystatus var det bare et par sager igjen der.
Det var oppgangssagene rundt Hønefossen som dannet grunnlaget for en by der. Man antar at de første sagene kan ha blitt bygget omkring 1620. Før dette var det møllekvernene som dominerte. I 1640 er det 6 sager i drift rundt fossen. Noen år senere var de blitt 18, men på det meste var det hele 23 sager der (om man skal tro alle kildene).
«Oppgangssaga» er en større skulptur gjort av skulptøren Knut Steen. Den ble gitt i gave fra Hønefoss Sparebank til Ringerike kommune i forbindelse med bankens 100-årsjubileum i 1976. Skulpturen ble opprinnelig plassert i bybruas sørende, men fordi den har rennende vann skapte den problemer for trafikken. Mange mente dessuten at den heller skulle vært plassert ut i fossen, og dit ble den omsider flyttet i 1987.
Bruene
Hønefoss har i dag fire større bruer, hvorav tre veibruer og en jernbanebru.
Begna bru
Begna bru er ei jernbanebru i granitt som løper over Ådalselva (del av Begnaelva) fra Hønefoss stasjon til Blyberghaugen og Storløkka, like på oversiden av Hønefossen. Brua er ca. 216 meter lang og har 10 spenn. Den sto ferdig til åpningen av Bergensbanen i 1909 og var opprinnelig en del av denne, men da Bergensbanen ble bestemt å gå om Drammen ble brua del av Roa–Hønefosslinjen. Begna bru ble av ringerikingene kåret til «Århundrets byggverk» (20. århundre) på Ringerike.
Kvernbergsund bru
Kvernbergsund bru er ei bilbru med ett kjørefelt i begge retninger, med fortau på begge sider. Brua kalles også «Sundbrua» og «Rådhusbrua» lokalt. Det er den sørligste av de tre bilbruene i Hønefoss, og den danner forbindelse mellom Eikli i tidligere Norderhov kommune og den gamle bykommunen. Brua passerer over Storelva ved Eikli skole og Ringerike rådhus på Eikli, og den ender opp i Owrens gate som fører til Kongens gate (hovedferdselsåre gjennom byen) og Storgata. Kongens gate løper parallelt med Storgata (den tidligere hovegaten gjennom byen) fram til Hønefossen, der det finnes nok ei bru.
Hønefoss bru
Hønefoss bru, som lokalt også kalles «Hønefossbrua» og «Bybrua», er ei bilbru med tre kjørefelt, samt fortau i begge retninger. Brua løper over Hønefossen, som kan være mektig den dag i dag. Brua gir forbindelse til Nordre torv fra Arnemannsveien og Kongens gate på Sørsiden.
Brua sto ferdig til byens 100-årsjubileet i 1952. Den gamle bybrua var ikke lenger representativ nok for byen, som i 1949 tok til å bygge ei ny bru over elva. I sydenden av brua fjernet man taket på den gamle kraftstasjonen og benyttet restene som fundament for den nye brua. Billedhuggeren Ståle Kyllingstad laget de to iøynefallende bjørnene som står på hver sin side av nordenden av brua. Disse ble montert der den 15. mai 1952. Det har imidlertid stått mange bruer der før denne.
Den første kjente brua over fossen ble anlagt der på 1600-tallet engang. Den ble tatt av storflommen i 1701. Søren Hanssen Lemmich får oppdraget med å bygge ei ny bru over fossen, og får hjelp av bygdefolk og bybeboere fortelles det. En ny storflom i 1754 ødelegger imidlertid også denne brua, og Søren Moss får i oppdrag å bygge ny. Den står ferdig i 1757 og får navnet Mossebrua, men alt i 1789 tar flommen på ny brua over fossen. Moss setter da opp ei ny bru, som står ferdig i 1793. Den blir imidlertid sterkt skadd av storflommen i 1804, selv om den fortsatt var farbar. Den utbedres til stadighet i tidsrommet 1804–1860, men da tar en ny storflom også denne brua. Iver Sætrang får i oppdrag å bygge ny bru, som står ferdig i 1862. Han fikk tilnavnet «Bru-Iver» etter byggingen. I 1898 kom det gangbru på hver side av brua, som sto helt til nybrua kom i 1952.
Overmannsund bru
Overmannsund bru, som lokalt også kalles «Hvitbrua» og «Vesterntangbrua», er ei bilbru med to kjørefelt, samt fortau på begge sider, som løper over Randselva. Brua ligger like ved Hønefoss skole og danner forbindelse på fylkesvei 163 mellom Hønengata ved Sankthanshaugen i Hønefoss og Vesterngata på Vesterntangen. Brua ble bygget på 1950-tallet.
Krysset mellom Hønengata og Vesterngata var forøvrig byens første lysregulerte gatekryss, som på folkemunne bare ble kalt og fortsatt kalles «lyskrysset». I dag er imidlertid deler av både Osloveien og Kongens gate gjennom Hønefoss lysregulert, slik at det nå helst kalles «lyskrysset i Hønengata».
Riddergården
Riddergården er et komplett gårdsanlegg fra 1700-tallet, en typisk løkkegård. Bondegården ligger idyllisk til på nordsiden av byen, på en tange der elvene Randselva og Begna møtes like nedenfor Hønefossen. Stedet er alminnelig kjent som utbygget på 1780-tallet av sagfogd Fredrik Ridder (1756–1798). På en av dørene (på en dørbanker) står det imidlertid «Riddergaarden bygget anno domini 1732», så det er knyttet noe usikkerhet til når våningshuset ble oppført. Noen mener at den opprinnelige delen av det ble bygget på begynnelsen av 1730-tallet.
Området der gården ligger er i dag alminnelig kjent som Glatved blant ringerikingene, men tidligere gikk denne tangen også under navnet Bilthuggertangen. Det indikerer at det trolig bodde en billedhugger der i tidligere tider. Glatved, som senere ble hotell, lå også på denne tangen og ble i sin tid bygget av Lars Ridder (1738–1794). Glatvedts Hotel, som var en stor trebygning i sveitserstil, brant dessverre ned til grunnen i 1941. Riddergården består imidlertid fortsatt og er en stor severdighet, som også står sentralt i mange kulturarrangement gjennom sommerhalvåret.
Cyclasterope albomaculata
Cyclasterope albomaculata er en art av slekten Cyclasterope i familien Cylindroleberididae som er den ene av fem familier innenfor ordenen Myodocopida, under klassen av muslingkreps som er små krepsdyr. Denne familien har 23 slekter og 70 arter.
Hønefoss
Riddergården
I 1961 donerte de siste arvingene Riddergården til tidligere Hønefoss kommune, mot bruksrett så lenge de levde. Thorolf Ridder levde lengst, og døde i 1968. Dermed gikk eierrettighetene over til den ny storkommunen Ringerike, som siden 1964 har forvaltet den gjennom Ringerikes Museum.
Cyclasterope albomaculata
Arten har mykt skall (carapax) på overkroppen (thorax) og lang ytter-gren (i stedet for lang inner-gren) på andre antenne-par. Antennen sitter på et feste med en nebb-liknende utvekst (rostrum).
Hønefoss
Fengselet
Av andre kulturminner kan nevnes det gamle fengselet, som ligger midt i hjertet av byen (i Storgaten på Sørsida). Da Ringerike fengsel ble bygget (1994–1997) like utenfor Tyristrand ble gamle Hønefoss hjelpefengsel stående tomt og derfor nedlagt mot slutten av 1996. De ærverdige gamle trebygningene var imidlertid for flotte til å rives, så det ble besluttet å finne et nytt formål for eiendommen. Etter å ha gjennomgått en totalrestaurering oppstå fengselsbygningene som en moderne kafé og restaurant under navnet «Fengselet». Spisestedet har 60 sitteplasser inne og 125 sitteplasser ute i en tidligere luftegård. Rettssalen med tilhørende siderom, 13 celler og celleganger brukes i dag til konserter, foredrag, utstillinger, teater, møter og spesialarrangementer.
Regjeringen vedtok å bygge en rekke nye fengsler i 1842. I 1859 var planene kommet så langt at det ble besluttet at tre av disse skulle legges til Buskerud. Ett på Nesbyen i Hallingdal, ett i Hokksund og ett i Hønefoss. Arkitekten var Henrik Thrap-Meyer (1833–1910), som også har tegnet Victoria terrasse i Oslo. Tomten ble kjøpt for 400 spesidaler og byggingen kom i gang i 1863. Fengselet åpnet 22. januar 1864 og hadde da plass for 17 innsatte fordelt på 12 celler. I tillegg disponerte politiet 2 celler.
Hønefoss kirke
Den 4. desember 1852 la sognepresten i Norderhov kirke, Johan Lyder Brun (1802–1865), som var barnebarn av biskop Johan Nordal Brun, fram et forslag for bystyret om å bygge ei kirke i Hønefoss. Stedet han foreslo lå på gården Veiens grunn, men det ble ikke umiddelbart akseptert. I stedet satte bystyret ned en komité for å se på saken, og allerede den 29. desember s.å. forelå resultatet. De foreslo plassen Braaten, men heller ikke dette ble godtatt. Saken ble tatt opp igjen flere ganger gjennom 1850-åra, og både stein- og trekirker ble diskutert. Den 9. september 1858 la imidlertid fogd Ole Anton Owren frem et forslag og et utkast (tegnet av arkitekt Christian Heinrich Grosch) til ny kirke, som 12. mars 1859 ble akseptert av bystyret. Tomten ble kjøpt 25. august 1860 og Hønefoss kirke ble innviet den 10. desember 1862.
26. januar 2010 brant kirken ned til grunnen. Ny kirke ble vigslet 10. desember 2017.
A Jewel in Pawn
Handling
Enken Martin strever med å oppdra sin lille datter Nora midt i en fattig slum. Fru Martin forsøker å henvende seg til sin velstående far, som hadde fornektet henne etter ekteskapet hennes flere år tidligere. For å skaffe penger til turen sin selger hun Nora til Aaron Levovitch, en gammel pantelåner med et hjerte av gull under sittt barske ytre.
Men kort tid senere blir fru Martin alvorlig syk og dør, før hun kan fortelle historien sin. Derfor blir Nora oppdratt av pantelåneren.
Sparsomhet
Sparsomhet er egenskapen å være sparsom eller kostnadsbevisst når det gjelder forbruk av ressurser som mat, tid eller penger, og unngåelse av sløseri, overflødighet eller ekstravagans.
Dino Baggio
Dino Baggio (født 24. juli 1971 i Camposampiero) er en italiensk tidligere fotballspiller. Han har spilt 60 landskamper for. Han er kjent som en taklingssterk defensiv midtbanespiller.
Johnny Harris (journalist)
Johnny Harris (født 1988) er en amerikansk filmskaper, journalist og youtuber som holder til i Washington D.C. Harris produserte og var programleder i serien Borders for Vox. I 2019 lanserte han selskapet Bright Trip, som produserer video-baserte reisekurs.
Dino Baggio
Klubbkarriere
I løpet av karrieren har Baggio spilt for Torino (1989–91), Internazionale (1991–92), Juventus (1992–94), Parma AC (1994–2000), SS Lazio (2000-03 og 2004-05), Blackburn Rovers (2003–04), Ancona (2004). Etter at han gikk til Triestina i Serie B sommeren 2005, brøt han kontrakten på grunn av personlige uoverensstemmelser med treneren Pietro Vierchowod.
Johnny Harris (journalist)
Tidlig liv og utdannelse
Harris vokste opp som mormoner i Oregon, men forlot senere trossamfunnet sammen med sin kone.
Han har en bachelor i internasjonale relasjoner fra Brigham Young University og en master i Freds- og konfliktforskning fra American University.
Dino Baggio
Klubbkarriere
Baggio var med på å vinne UEFA-cupen tre ganger, to ganger med Parma og en gang med Juventus.
Johnny Harris (journalist)
Vox Borders
Borders var en dokumentarserie som fokuserte på sosialpolitiske utfordringer ved forskjellige landegrenser rundt omkring i verden. Den ble nominert til to Emmy-priser. Serien gikk fra 2017 til 2020 på Vox sin YouTube-kanal.
YouTube
Harris opprettet sin egen YouTube-kanal i juni 2011. Etter siste sesong av Borders fortsatte han å produsere forklarende videoer om internasjonale relasjoner, historie og geografi. Han har også produsert en video for The New York Times.
I juli 2021 hadde YouTube-kanalen over 1,5 millioner abonnenter og mer enn 83 millioner visninger. Noen av hans mest bemerkede videoer omhandler blant annet geopolitikk, krig og USAs kolonisering av Midtøsten og øyer i Stillehavet.
Women’s Football Cup Arabia 2010
Women's Football Cup Arabia 2010 var en turnering i fotball for kvinner igangsatt av det tyske utenriksdepartement som en innledning til VM i Tyskland i 2011. Det hadde ingen direkte sammenheng med de arabiske mesterskapene som er blitt gjennomført før.
Turnering og deltakende land
Turneringen ble gjennomført i Bahrain, og spilt fra 18. til 28. oktober. Både antallet deltakere og to av deltakerne overrasket en del. Det var tilsammen åtte påmeldte lag, et høyt nummer for dette området. I tillegg var det flere deltakernasjoner som enten ikke hadde spilt på flere år eller ikke hadde spilt i det hele tatt:
Deltakerland
2=Ikke deltatt i Vestasiamesterskapet i 2010
3=Ikke deltatt i noen turneringer de siste to gjennomføringene
4=Debuterer med kvinnelandslag.
Land som var invitert, men som ikke deltok, var Kuwait, Algerie, Marokko, Tunisia og De forente arabiske emirater. Av disse landene var Marokko det eneste som ikke hadde deltatt i et mesterskap i 2010. Algerie kvalifiserte seg til Afrikamesterskapet i 2010, og ettersom de er blant de sterkeste lagene, ville det gitt bare fire dager mellom en sannsynlig finale i WFCA og begynnelsen i Afrikamesterskapet.
I tillegg var invitasjoner sent til Djibouti, Somalia, Jemen, Saudi-Arabia, Oman, Mauritania og Sudan, som ikke har kvinnelandslag. Imidlertid oppga samtlige land bortsett fra Saudi-Arabia og Oman at de faktisk hadde kvinnelige fotballag.
Seniordans Norge
Seniordans Norge er en betegnelse for et dansetilbud som gis over hele landet i regi av Seniordans Norge, som er en frivillig landsdekkende organisasjon.
Seniordans har som mål å bedre fysikken og bedre den mentale tilstanden for deltakerne og bygge det sosiale nettverket mellom folk. Over 12,000 personer er med i seniordansens grupper i Norge.
Organisasjonen har et profesjonelt utdanningssystem for danseledere som gjør det mulig å gi likt tilbud over hele landet. Seniordansen er et lavterskeltilbud og i dansen ønsker de å forebygge inaktivitet, ensomhet og depresjon blant eldre innbyggere.
Killington
Killington er en amerikansk by. Den ligger i Rutland County i Vermont, og har 811 innbyggere.
Seniordans Norge
Organisasjon
Det var Jytte Karlsson, opprinnelig fra Danmark, som i starten vavr drivkraften i norsk seniordans. Dansen kom til Norge via Sverige og Danmark, og opprinnelig var det i Tyskland at seniordansen ble etablert. Forbundet Seniordans Norge ble etablert i 1994, og den første gruppen ble dannet på Ski i Akershus. I 2017 hadde Seniordans Norge rundt 500 dansegrupper etablert over hele landet.
Killington
Den ble grunnlagt i 1761, og ved byen har flere ganger vært arrangørsted for verdenscupen i alpint for kvinner.
Seniordans Norge
Organisasjon
Administrasjonen ligger i Moelv i Hedmark, og organisasjonen utgir et eget medlemsblad, «Gladringen».
Procambarus hortonhobbsi
Procambarus hortonhobbsi  er en art av ferskvannskreps innenfor den artsrike slekten Procambarus, og den har utbredelse i begrensede områder i den sørlige del av Nord-Amerika (USA-Mexico).
Arten hører videre under familien Cambaridae (orden Reptantia) blant tifotkrepsene. Procambarus hortonhobbsi er en av anslagsvis 160 arter i slekten Procambarus.
Lemaire Channel
Lemaire Channel er et sund utenfor Antarktis, mellom Kiev Peninsula og fastlandet med Graham Land og Booth Island. Sundet er en populær turistdestinasjon i Antarktis med bratte klipper og vann som er fullt av isfjell. Sundet er 11 km langt og like over 1 600 meter bredt på det smaleste. Det ble oppdaget av den tyske ekspedisjonen of 1873-74, men ikke seilt gjennom før desember 1898, da «Belgica» fra de Gerlache-ekspedisjonen seilte gjennom. Adrien de Gerlache navngav kanalen etter Charles Lemaire (1863-1925), en belgisk oppdager i Congo.
Døvik kraftverk
Døvik kraftverk er et vannkraftverk ved Årdalsfjorden i Strand kommune i Rogaland.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 260 meter i Paddevassåna.
Installert effekt er 750 kW. Midlere årsproduksjon er 2 GWh.
NVE endret navnet fra Paddevassåna kraftverk i oktober 2017.
Predella
Predélla, noen ganger pradella eller pedrella (fra latin piedrella, «skammel» eller «»trinn») er vanligvis å forstå som fotstykkene tilhørende de senmiddelalderske fløyaltertavler, som hever den egentlige tavle et stykke opp over det murte alterbord.
Historisk er det visstnok en levning av det eldre superfrontale, praktisk letter predélla fløyenes bevegelser hen over alterbordet.
Predélla kan romme et skap til kirkens hellige kar, og den kan likesom altertavlen være smykket med skårne figurer; hyppig er den imidlertid et glatt brett med malte bilder.
Predella kan også betegne et på altrret stående postamentartet underlag for lysesstaker eller lignende.
Frimurerorganisasjon
En frimurerorganisasjon (engelsk: Masonic body eller appendant body of Freemasonry) er en organisasjon som er en del av frimureriets utbredte broderskap. En frimurerorganisasjon består av flere frimurerlosjer, som er den minste enhet. Hver enkelt har sin egen struktur og terminologi. I Norge er Den Norske Frimurerorden en slik organisasjon, i England er frimureriet organisert i Englands forente storlosje, i den gamle og anerkjente skotske ritus kalles organisasjonene jurisdiksjoner. etc.
Orchestoidea tuberculata
Orchestoidea tuberculata er en art i slekten Orchestoidea innenfor tangloppefamilien av ordenen Senticaudata, som inngår i gruppen av amfipoder.
Seifert
Seifert kan være:
Niels Griis
Diplomat
Etter krigen var over, mistet han jobben og reiste derfor litt rundt om kring. Fra hans møte i Paris med Ludvig Holberg i 1716 har vi i dag fortellingen Greve Griis og Holberg i antologien Vett og uvett, året før han ble utnevnt til justisråd i Haag. Griis var fra 1731  envoyé extraordinaire, altså en overordnet sendemann.
Ettermæle
Foruten til Holberg skrev han mye brev til historikeren Hans Gram (1685–1748) og den danske genealogen Terkel Klevenfeldt (1710–77). Niels ble ridder av Dannebrogordenen i 1642 og døde i 1746, hvorpå hans 6 000 bind store boksamling ble donert til Sorø Akademi og pengene på bok brukt til et studiestipend for studenter i København.
I 1886 utga historiker Ludvig Daae en biografi om ham.
Venneslafjorden
Venneslafjorden er en innsjø i Vennesla kommune i Agder. Nord i fjorden ligger flere øyer og holmer, hvorav den største er Drivenesøya. Ved utløpet av Venneslafjorden ligger tettstedet Vennesla, og bebyggelsen strekker seg også opp langs østsida av sjøen.
Sjøen er demmet opp som inntaksmagasin for Hunsfoss kraftverk.
Houffalize
Houffalize (luxemburgsk: Haufelescht, tysk: Hohenfels) er en kommune og by i provinsen Luxembourg i Belgia. Kommunen består av sju delkommuner: Houffalize, Nadrin, Mont, Tailles, Tavigny, Mabompré og Wibrin. Elvene Ourthe Occidentale og Ourthe Orientale renner sammen til elva Ourthe vest for Houffalize og kommunen ligger i hjertet av de belgiske Ardennene.
Vennskapsbyer
Houffalize er Belgias representant i EUs vennskapsby program kalt «Douzelage», og har derfor over 20 vennskapsbyer. Lista nedenfor gir kun de stedene som ikke inngår i dette programmet.
Robin van Aggele
Robin van Aggele (født 30. juli 1984) er en nederlandske svømmer.
Han representerte Nederland under Sommer-OL 2008 i Beijing, hvor han ble utslått i forsøkene på 200 meter bryst.
Jim Bludso
Jim Bludso er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Tod Browning og Wilfred Lucas.
Handling
Jim Bludso er ingeniør bosatt i Gilgal, Illinois. Han har en kone og en tolv måneder gammel baby på det tidspunktet historien begynner, i 1861. Han slutter seg til Nordstatene. Men hans kone kommer opprinnelig fra Sørstatene, og hun motsetter seg at han slutter seg til unionsstyrkene. Krangelen deres resulterer i en separasjon, og Jim går til krig. Ben Merrill, en skruppelløs entreprenør, møter Jims kone i Natchez - hjem-byen hennes. Han overbeviser henne om å reise sammen med ham til New Orleans. Hun forlater babyen sin, og reiser sin vei. Men Merrill forlater snart New Orleans på grunn av jobb, uten å fortelle Jims kone hvor han skal.
Den franske revolusjon
Den franske revolusjon (fransk Révolution française, 1789–1799), tidvis også framhevet som «Den store revolusjonen» (La Grande Révolution), var en periode med radikale sosiale, politiske og økonomiske omveltninger i Frankrike som fikk ringvirkninger for hele Europa. Resultatet ble det monarkiske franske eneveldets fall og slutten på et tusenårig stendersamfunn. Frankrike gjennomgikk en voldsom forvandling da føydale, aristokratiske og religiøse privilegier fordampet under et fortløpende angrep fra radikale venstreorienterte grupper: massene i gatene, fattige, og bønder på landet. Gamle ideer om tradisjon og hierarki – om monarki, aristokrati, og kirkens autoritet – ble brått veltet overende av prinsipper og idealer fra opplysningstiden: Liberté, égalité, fraternité – «Frihet, likhet, brorskap», eller likhet, brorskap og likhet for loven (rettsvern).
Den franske revolusjon har vært inndelt i tre faser:
Revolusjonen skyldtes det voksende borgerskaps misnøye med et tungrodd statsapparat som ikke taklet Frankrikes økende økonomiske, sosiale og utenrikspolitiske problemer. Vanskelighetene hadde utspring i landets kostbare deltakelse i den amerikanske uavhengighetskrig, flere uår innen landbruket og ineffektiviteten i et uoversiktlig forvaltningssystem der maktposisjoner var forbeholdt adelen. Den franske revolusjonen begynte i 1789 med sammenkallelsen av États généraux, stenderforsamlingen 1789. I det første året av revolusjonen proklamerte medlemmene av tredjestanden Ballhuseden i juni, man opplevde stormen på Bastillen i juli, Erklæringen om menneskets og borgerens rettigheter ble vedtatt av den franske nasjonalforsamlingen i august, og kvinnenes marsj mot Versailles tvang det kongelige hoff til Paris i oktober. De neste få årene ble dominert av spenninger mellom ulike liberale og konservative fraksjoner i den lovgivende forsamling om betydelige reformer.
Den første franske republikk ble proklamert i september 1792 og kong Ludvig XVI ble henrettet det påfølgende år. Ytre trusler spilte også en dominerende rolle i revolusjonens utvikling. De franske revolusjonskrigene begynte i 1792 og førte til storslåtte franske militære seirer som medførte erobringen av Den italienske halvøya og de fleste områdene vest for Rhinen – prestasjoner som gjennom århundrer ikke hadde lyktes de tidligere franske regjeringer.
Internt i Frankrike hadde populære stemninger radikalisert revolusjonen betydelig, og denne utviklingen kulminerte i framveksten av Maximilien Robespierre og jakobinerne og et faktisk diktatur av Comité de salut public, komiteen for offentlig trygghet i løpet av skrekkveldet fra 1793 og 1794 hvor mellom 16 000 og 40 000 mennesker ble drept. Etter at jakobinerne mistet makten og Robespierre ble henrettet, tok direktoriet kontroll over den franske staten i 1795 og holdt på makten fram til 1799 da det ble erstattet av Napoléon Bonaparte.
Etter Napoleonskrigene og den påfølgende veksten og fallet til Napoleons første franske keiserdømme, ble monarkiet gjeninnført i 1814 og la dermed grunnlaget for ytterligere to vellykkede, men mindre revolusjoner i 1830 og 1848. Det betydde at gjennom 1800-tallet og i prosessen hvor det moderne Frankrike fant sin form ble Frankrike igjen styrt suksessivt av en tilsvarende syklus av konstitusjonelt monarki (1830–48), skjør republikk (andre republikk) (1848–1852) og keiserdømme (det andre) (1852–1870), som endte i gjenopprettelsen av republikken som landets fra da av varige statsform.
Frankrikes historie i moderne tid har utfoldet seg i skyggen av den franske revolusjon. Framveksten av republikker og liberale demokratier, spredningen av sekulære verdier, utviklingen av moderne ideologier, og oppfinnelsen av total krigføring fikk alle sin fødsel i revolusjonen. Den franske revolusjon skapte ringvirkninger over hele Europa. Kollisjonen mellom gamle og nye tanker og rivaliserende maktkonstellasjoner resulterte i en rekke kriger og voldeligheter. Revolusjonens idealer om menneskerettigheter, enkeltindividets ukrenkelighet og demokratisk styring som grunnleggende prinsipper for ethvert sunt samfunn, har preget Vestens utvikling frem til i dag.
Bakenforliggende årsaker
Et annet historiesyn fremhever at revolusjonen først brøt løs da de mange ulike aristokratiske, borgerlige og intellektuelle reformbevegelser som fantes i Frankrike på 1780-tallet, mistet kontrollen med sin misnøye og den skjøre monarkiske statsmakten ikke hadde krefter til å demme opp for kaoset som fulgte. Ifølge dette synet var revolusjonen følgelig ikke et resultat av en bevisst allianse mellom sterke samfunnsgrupper som stod sammen for å fjerne monarkiet. Selv om opposisjonsgrupperingene i utgangspunktet var enige om opplysningstidens idealer, var de politiske allianser kun flyktige og tilfeldige.
I de senere årene har det blitt pekt på en langt enklere årsak: Sult. I løpet av de to årene som ledet opp til revolusjonen (1788–89) førte feilslåtte avlinger og uvanlig strenge vintre til kraftige prisvekst på mat (først og fremst på brød). Årsaken til uårene er etter alt å dømme det langvarige vulkanutbruddet i Laki på Island i 1783–1784, som kastet den nordlige halvkule ut i en El Niño og resulterte i «året uten sommer» i 1784. I henhold til dette synet var det uår, og ikke politiske forhold som var den drivende årsaken bak revolusjonen.
Stenderforsamlingen
Stenderforsamling var en forsamling av representanter for et lands ulike stender sammenkalt av kongen eller den som styrte landet. Som oftest besto stenderforsamlingene av disse stenderne; presteskap, adel og tredjestand, dvs. alle ikke-privilegerte undersåtter. Bønder og tjenere ble ikke regnet for å tilhøre noen stand i det hele tatt, de var helt ubetydelige.