cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vuelta a España 2009
Deltakere
Fabian Cancellara (Saxo Bank), Tyler Farrar, David Millar og Julian Dean (Garmin-Slipstream) og Charlie Wegelius (Silence-Lotto) stilte alle til start i sin tredje Grand Tour for sesongen, men det var bare de to sistnevnte som hadde fullført de to foregående rittene. Wegelius brøt underveis, og Dean ble dermed den eneste rytteren som fullførte alle de tre Grand Tours i 2009. Totalt var det 198 ryttere fra 32 nasjoner til start.
Lademoen
Lademoen er et strøk ved Østbyen i Trondheim som ligger nordøst for sentrum. Lademoen kan defineres som området øst for Meråkerbanen, vest for Innherredsveien, nord for Nedre Elvehavn og sør for villastrøket på Lade. Lademoen består for det meste av gamle bygårder, bygd på slutten av 1800-tallet og tidlig på 1900-tallet. Bygårdene er for det meste reist i mur, men lengst sør i bydelen finnes noen kvartal i bare tre. De fleste bygårdene rommer leiligheter, samt enkelte forretninger. Her ligger også Lademoen kirke, tidligere Lademoen skole, Lademoen stoppested og Lademoen park («Lamoparken»). Lademoen var tidligere et typisk arbeiderklassestrøk.
Smerina manoro
Utseende
En middelsstor, oransje sommerfugl med litt smale vinger. Vingenes ytterkant er brun.
Utbredelse
Arten finnes bare på Madagaskar.
Mihailo av Jugoslavia (1985)
Mihailo Karađorđević (serbisk: Михаило Карађорђевић; født 15. desember 1985) er Tomislav av Jugoslavia og Linda av Jugoslavia sin yngste sønn.
Han forvalter, sammen med sin mor, et fond i sin fars navn (Fonda Kraljević Tomislav Karađorđević).
Hardstyle
Hardstyle er en sjanger innenfor elektronisk musikk som oppstod som en blanding av hard trance og Hardcore elektronika tidlig på 2000-tallet. Denne sjangeren er den hardeste under sjangeren Trance, men ikke hardere enn hardcore. Sjangeren har høstet blandet kritikk, og noen mener at den ikke kan regnes som en frittstående sjanger. Navnet fikk sjangeren etter sangen «Hardstyle disco» av Yoji Biomehanika, som ble gitt ut i 2001. Hardstyle er ekstremt populært og utbredt i Nederland, hvor det årlig blir holdt en rekke store arrangementer som for eksempel Defqon1, Qlimax, Decibel Outdoor, Intens Festival osv. Alle disse trekker titusenvis av hardstyle-fans til sine fester som som regel varer i minst 12 timer.
Norsk nettradio
Som en av de første internasjonale radiostasjonene med hardstyle på nett, ble HSRADiO startet i midten av 2004. Stasjonen eid og drevet av Hardstyle Norge. Streamen lever ennå, men endret senere navn. HSRADiO ble tidlig på året 2006 døpt Hardbase. Året etter, tidlig 2007, ble navnet endret enda en gang – og stasjonen er i dag kjent som HardFM. Hardstyle Norge opererer i dag som et elektronisk samlingspunkt (forum) for norske hardstylere (og shufflere).
French Open
Tournoi de Roland-Garros (offisielt Championnats Internationaux de France, ofte kalt French Open eller på norsk Det åpne franske mesterskapet) er en tennisturnering som arrangeres i mai–juni i Paris og er den andre av de fire årlige Grand Slam-turneringene.
Roland-Garros begynte som en nasjonal turnering i 1891. I 1925 ble det åpnet for utenlandske spillere. I 1928 ble det bygd et nytt tennisstadion ved Porte d’Auteuil. Den ble oppkalt etter en krigsveteran fra 1. verdenskrig, Roland Garros, og fikk rødt grusunderlag.
Rafael Nadal har vunnet flest titler (14) i herresingle (per 2022); den seneste seieren vant han i 2022 da han beseiret Casper Ruud i finalen. I damesingle har Chris Evert vunnet 7 titler.
Sony Music Entertainment
Sony Music Entertainment (SME) er et globalt amerikansk musikkselskap eid av Sony, og innlemmet som et generelt partnerskap av Sony Music Holdings Inc. under Sony Entertainment Inc.. Som er et datterselskap av Sony Corporation of America. Selskapet ble opprinnelig grunnlagt i 1929 som American Record Corporation og senere omdøpt til Columbia Recording Corporation i 1938, etter oppkjøpet av Columbia Broadcasting System. I 1966 ble selskapet omorganisert til å bli CBS Records, og Sony Corporation kjøpte selskapet i 1988 og omdøpte det under sitt nåværende navn i 1991.
Sony Music Entertainment er det nest største platemerke av de «tre store» (Big Three), bak Universal Music Group og foran Warner Music Group. Sonys Music Publishing Division er verdens største selskap innen musikk distribusjon, etter oppkjøpet av EMI. De eier også SYCO Entertainment, som driver noen av verdens mest vellykkede reality-TV programmer, blant annet Got Talent (norsk versjon Norske Talenter) og  X Factor .
Historie
Selskapet som senere skulle bli Sony Music ble etablert i 1929 som American Record Corporation (ARC) ved sammenslåing av flere små plateselskap. ARC ble kjøpt opp av Columbia Broadcasting System (CBS) i 1938. Sony Corporation of America kjøpte opp CBS i 1987 for USD 2 milliarder. SCA omdøpte så CBS til Sony Music Entertainment (SME) 1. januar 1991, etter avtalen ved oppkjøpet. CBS Corporation etablerte så ett nytt CBS Records i 2006. I 2004 ble SME en del av Sony BMG, men ble igjen skilt ut som eget selskap i 2008.
Howards (album)
Howards er et album fra 1976 utgitt av det norske poporkesteret med samme navn.
US Open
US Open betegner et åpent amerikansk mesterskap der alle, også utlendinger, kan delta. De mest kjente er:
Wera Sæther
Wera Sæther (født 19. mai 1945 i Göteborg i Sverige) er en norsk forfatter og oversetter. Hun er oppvokst på Slemmestad i Røyken kommune i Viken fylke. Sæther er også psykolog og fotograf.
Biografi
Sæther debuterte i 1973 med diktsamlingen Barnet og brødet. I 1975 kom boken Kvinnen, kroppen og angsten som var en bearbeidelse av hennes hovedoppgave i psykologi. Senere har kommet mer enn 50 utgivelser innenfor de fleste genre – dikt og gjendiktninger, romaner, prosatekster, essays, reportasjer, fotodokumentar, reiseskildringer, barnebøker, skuespill og fagbøker innen feltet psykiatri. Hennes forfatterskap veksler mellom skjønnlitterære og dokumentariske virkemidler, og hun har oppholdt seg lenge i Bangladesh og India.
I 1996 ble hun statsstipendiat.
MF «Jondal»
MF «Jondal» var en bilferge bygget i 1974 for Hardanger Sunnhordlandske Dampskipsselskap. Fergen gikk i rutefart for Norled på sambandet Kinsarvik-Utne-Kvanndal, men ble lagt i opplag i 2020. I 2021 ble fergen hugget opp.
Eppan
Eppan an der Weinstraße (tysk) eller Appiano sulla Strada del Vino (italiensk) er en kommune og et tettsted i det sydtyrolske vindistriktet i Nord-Italia. Eppan ligger i Etschdalen.
Eppan, nærmere bestemt borgen Hocheppan, var sete for grevene av Eppan. Dette grevehuset måtte imidlertid overlate sine besittelser til grevene av Tirol på 1200-tallet.
Osdalen (Hordaland)
Osdalen er en liten dal i mellom Bergen og Bjørnafjorden i Vestland. Den strekker seg fra Vallaheiene ved Birkelandsfjellet i nord til Osøyro i sør. Oselva og strekker seg gjennom dalen. Dalen er ganske smal enkelte plasser, men andre steder er den så bred at man ikke skulle trodd det var en dal. Den domineres av skog, sletter og åser, med enkelte jordbruksområder innimellom. Denne dalen er den enkleste muligheten for å komme seg mellom Bergen og Os hvis en ikke skal krysse noen fjell. Derfor var dette en viktig dal i eldre tider da bøndene i Os skulle til Bergen. Midt i Osdalen ligger tettstedet Søfteland.
Grønnkål
Grønnkål (Brassica oleracea convar. acephala var. sabellica) er en variant av arten kål, med mørkegrønne, krusete blad på utdratte stengler. Grønnkål er den mest vitaminrike, både jern, C-vitamin og lutein, og mest hardføre av de dyrkete kålsorter. Den tilhører korsblomstfamilien.
Grønnkål er en toårig plante som blomstrer med gule korsblomster året etter såing. Planten blir cirka 80 centimeter høy, og dens blad er sterkt krusete og mørkegrønne (bortsett fra noen sorter som er rødkålsrøde).
Også kålsommerfuglens larver setter pris på grønnkål, men hvis man venter til etter den første frosten med å plukke blader av den, kan larvene ristes av og bladene smaker for øvrig også mildere om vinteren.
1605 Milankovitch
1605 Milankovitch er en hovedbelteasteroide og går i bane innenfor asteroidefamilien Eos. Den ble oppdaget 13. april 1936 av Petar Đjurković ved Observatoire Royal de Belgique i Uccle.
Sly Raccoon
Sly Raccoon (Sly Cooper and the Thievius Raccoonus i USA og Kaitou Sly Cooper i Japan) er et plattformspill utviklet av Sucker Punch Productions og utgitt av Sony Computer Entertainment til PlayStation 2 i 2002. Spillet ble etter første oppslag utgitt i platinum versjon, altså en mer rimelig utgave, som følge av gode salgstall. Spillet har siden sin utgivelse blitt det første spillet i trilogien i Sly Cooper-serien, etterfulgt av Sly 2: Band of Thieves, Sly 3: Honor Among Thieves og Sly Cooper: Thieves in Time.
Spillet fokuserer på protagonisten Sly, en mestertyv av en annen dimensjon, og hans gjeng bestående av Bentley the Turtle og Murray the Hippo, og deres søken etter The Fiendish Five for å finne tilbake Sly sin myteomspunnede familiebok «Thievius Raccoonus». Spillet har blitt applaudert for sin bruk av cel-shading som søker å skape en film noir følelse, men har blitt kritisert for å være alt for kort.
Spillmekanismer
Sly Raccoon er stort sett et plattformspill sett fra en tredjepersonssynsvinkel, som flittig tar i bruk stealth (snike) elementer; som beskrevet i en Official PlayStation Magazine-artikkel, «prøver spillet å blande «one-hit-kill arcade action» med Splinter Cell-sniking». Spilleren kontrollerer primært protagonisten Sly Cooper mens han beveger seg fra de forskjellige leirene, og deres sub-seksjoner, for å komme til The Fiendish Five, der man må unngå sikkerhetssystemer og alle undersåttenes søkende blikk. Sly bruker en gullfarget stokk til å ungripe sine fiender, men han kan ikke ta stort mer enn ett slag før han faller om, som gjør at spilleren blir oppfordret til å ta i bruk de mange og varierte stealth teknikkene man lærer gjennom spillet.
Kontroll
For å assistere spilleren i de mange stealth teknikkene spillet har å tilby, har utvikleren satt inn noe de har valgt å kalle «thief senses» som er synbare med blå lys. Disse er lokalisert ved ting spilleren kan ta i bruk for å komme seg forbi et hinder, som for eksempel langs vegger, i taket, eller gjenstander en kan lande på toppen av. Målet er å ikke blir oppdaget av de mange sikkerhetssysemene, samt de patruljerende undersåttene. Hvis man blir oppdaget vil en alarm gå av, og spilleren blir tvunget til å gjemme seg i flere sekunder før sikkerhetsnivået senkes. Det tar ikke lang tid å lære seg å bruke kontrollen i Sly Raccoon. Sucker Punch har viet mye tid til å gjøre de mange bevegelsene så presise som mulig, uten å gjøre de for enkle og kjedelige.
Opplåsbart innhold
Hver sub-seksjon av hver leir inneholder et visst nummer av flasker, der hver har et hint som gir mening når samtlige flasker er samlet. Hvis du klarer å finne hver eneste flaske vil du, med hjelp fra Bentley, få en kode som gjør at du får åpnet en bestemt levels safe og hente ut en hel side av den myteomspunnede «Thievius Raccoonus». Disse sidene gir Sly en helt ny teknikk, enten bevegelse, stealth, eller kamp. Å bekjempe en av bossene gir også Sly nye teknikker, ofte nødvendige i senere levler. Å bekjempe fiender eller ved å ødelegge forskjellige objekter gir Sly en viss sum med mynter, som også kan bli funnet rundt om i levlene. For hver 100 mynt en samler, får Sly en ekstra hestesko som gjør det mulig å tåle ekstra slag eller få ett ekstra liv om man dør.
Man kan returnere til hver level man har spilt om ønsker det for å få noen ekstra mynter, eller søke etter de hemmelige teknikkene. Når en level er spilt igjennom og en har samlet på hver levels hint og teknikk, kan man forsøke seg på «Master Sprint». Her er det om å gjøre å løpe gjennom en level på en gitt tid, og spilleren får muligheten til å få tilgang på det artistiske kunstarbeidet bak spillet.
Handling
Sly Raccoon er satt til en verden bestående av antropomorfe skapninger i året 1997. Spillet forteller gjennom bruk av cutscenes bakgrunnen til Sly Cooper, en vaskebjørn som stammer fra en lang linje mestertyver. Uventet blir slekten tynnet ut når en gjeng kjent som The Fiendish Five, ledet av Clockwerk, en ugle med et sterk hat mot Cooper slekten, dreper Sly's far mens Sly selv kun er en liten gutt. Gjengen stjeler «Thievius Raccoonus», en bok som inneholder skildringer av reiser og teknikker som har blitt overlevert fra generasjon til generasjon i Cooper familien. «Thievius Raccoonus» blir delt i fem deler til hvert av medlemmene i The Fiendish Five og forsvinner til hver av dem sin egenartede leir, på forskjellige steder rundt om i verden. Sly bl tatt til et barnehjem der han blir god venn med den intelligente Bentley the Turtle, og den sterke og humørrike Murray the Hippo. Sly og hans venner forlater etterhvert barnehjemmet og danner Sly's gjeng, der de utfører spektakulære ran som mange hadde sett seg umulig. Etter flere vellykkede ran tiltrekker gjengen Carmelita Fox fra Interpol sin oppmerksomhet, som setter seg som mål å fange Sly og hans venner. Sly på sin side forelsker seg fort i kvinnen som ønsker ham fanget.
Spillet starter her med at Sly stjeler informasjon fra Carmelita's kontor, som gjør det mulig å lokalisere samtlige av medlemmene i The Fiendish Five. Sly bestemmer seg for å skaffe den fortapte «Thievius Raccoonus» tilbake og klarer å bekjempe fire av de fem som har sin del av boken, med hjelp fra sine to gode venner. Gjengen klarer med denne informasjonen å finne fram til Clockwerk's leir, mens de hele hele tiden blir jaget av den mer og mer rasende Carmelita. Etter å ha sabotert deler av Clockwerk's fort, ved å bruke Bentley og Murray's meget spesielle egenskaper, klarer Sly å sette en endelig stopper for Clockwerk's storhetstid. Etter utallige år i onde makters hender får Sly endelig den siste delen av «Thievius Raccoonus», men han blir fort fanget av Carmelita. Slik kun en mestertyv kan rømmer Sly etter kort tid, og gjengen kan igjen planlegge de mest utrolige ran.
Utvikling
Brian Flemming i Sucker Punch kalte spillet sin meget særegne stil for «Toon-shading», ved å sammenligne den detaljerte bakgrunnen med cel-shading opp mot det animerte filmer har å tilby. I et intervju med Sucker Punch sitt utviklerteam ble det sagt at de valgte å lage Sly Raccoon fordi «vi ville at Sly og hans verden skulle få et illustrert preg, men at det fortsatt skulle være et steg unna en flat grafisk stil». For å få spillet til å kjøre feilfritt, satte selskapet minst en person til å kun fokusere på at dette skulle bli mulig. Det artistiske teamet gikk gjennom hundrevis av bilder for å skape den verdenen de hadde i tankene. Selve karakterene i spillet gikk også gjennom flere faser, bortimot seks til åtte før designet var ferdiggjort.
Mottakelse
Sly Raccoon ble generelt sett godt mottatt av spillanmeldere verden over. Flesteparten applauderte spillets særegne stil, samt de enkle og presise kontrollene. Foruten dette ble det nevnt at spillet klarte å tiltrekke unge som gamle på en elegant måte. Kritikken rettet mot spillet var for det meste lengden, som mange mente var alt for kort. GameSpot kommenterte at spillet sluttet der man nettopp hadde satt seg inn i handlingen. Brian Flemming, en av Sucker Punch sine utviklere, valgte å stå imot kritikken av spillets lengde og mente at det hemmelige innholdet og alle gjenstandene man kan samle på gjorde opp for den korte handlingen. Noen kritikere mente at spillet var for enkelt.
Sly Raccoon hadde ikke veldig høye salgstall, da to store PlayStation 2-plattformspill som ble utgitt på rundt samme tidspunkt, Ratchet & Clank og Jak and Daxter: The Precursor Legacy, stjal mye av oppmerksomheten fra spillet. Dette forhindret ikke spillet i å selge rundt 400,000 kopier på rundt et år, samt å bli føyet inn i rekken av platinum spill. GameSpy rangerte Sly Raccoon som nummer fire på listen over de mest undervurderte spillene noensinne i 2003. Spillet har senere fått to oppfølgere Sly 2: Band of Thieves og Sly 3: Honor Among Thieves. Sly Raccoon vant prisen for «beste nye figur» og ble nominert for «Excellence in Visual Arts» i 2003 av Game Developer's Conference for året 2002.
MF «Kvam»
MF «Kvam», er en bilferge bygget i 1977. Fergen går i rutefart for Norled i sambandet Larsnes-Åram-Voksa-Kvamsøya.
Sut Jhally
Sut Jhally (født 1955) er en medieforsker og professor i kommunikasjon ved University of Massachusetts.
Liv og virke
Jhally er født i Kenya, og vokste opp i England. Han flyttet til Canada i 1978 for å studere ved University of Victoria. Han tok sin doktorgrad ved Simon Fraser University i Canada.
Sut Jhally har særlig befattet seg med områder som konsum, massemedier og reklame. Han er kjent for å ha regissert og produsert en rekke dokumentarfilmer som omfatter alt fra reklame og kjønn til krigen mot terror og Midtøstenkonflikten. Han er også forfatter av flere bøker innen sakprosa, blant annet om reklame. Han er også grunnlegger og direktør ved Media Education Foundation, et ikke-kommersielt medieselskap som produserer videoer som oppfordrer til kritisk tenkning og debatt vedrørende forholdet mellom mediene-eierskap og innhold. Han er kritisk til populærkultur, reklame og sider ved den amerikanske utenrikspolitikken.
Hans mest kjent dokumentarfilmer er Hijacking Catastrophe (2004), Peace, Propaganda & the Promised Land (2004) og Reel Bad Arabs: How Hollywood Vilifies a People (2006).
Han pensjonerte seg i 2020.
Zoofytt
Zoofytt (av gresk zōophyton som betyr henholdsvis dyr (zoo) og plante (phyton) er et dyr som ligner mye mer på en plante enn et dyr. Zoofytter omfatter også dyr som fester seg eller bor på andre organismer eller flater.
Ordet brukes sjeldent eller aldri i moderne vitenskap.
Eksempler
Eksempler på zoofytter er koralldyr, svamper og sjøanemoner.
Grotte des Pigeons
Grotte des Pigeons er en kalksteinsgrotte øst i Marokko der det er gjort arkeologiske utgravninger.
Her har arkeologer, ledet av University of Oxford funnet det som trolig er verdens eldste smykker; de antas å være 82 000 år gamle. Dette er håndlagde perler av Nassarius-snegler, som har hull i midten og trolig også er farget rød ved hjelp av oker.
Hans Vogel
Hans Vogel (egentlig Johann Vogel, født 16. februar 1881 i Oberartelshofen, død 16. oktober 1945 i London) var en tysk billedhugger og sosialdemokratisk politiker. Han var formann for SPD fra 1931 til 1933 og deretter leder for partiets eksilorganisasjon frem til 1945.
Ingemar Lindh
Ingemar Lindh (født 21. februar 1945 i Göteborg, død 26. juni 1997 på Malta) var en svensk teaterregissør og pedagog.
Lindh var utdannet ved Stora Teaterns Ballettskola i Göteborg, ved National Academy of Ballett i Stockholm og ved Etienne Decroux' skole i Paris hvor han, etter to år som elev, ble assistenten til den store mesteren og skaperen av «le mime corporelle». I 1971 dannet han i Storhögen, Sverige, teaterkompaniet Institutet för Scenkonst der han jobbet som regissør, pedagog og mester inntil sin død. I 1995 var han med på å stifte utforskningsprogrammet xCHA («Questioning Human Creativity as Acting»), som pågikk ved universitetet i Malta. Ingemar Lindh døde under en kort pause på en dag han underviste sammen med sine kolleger ved Institutet för Scenkonst i en teaterworkshop.
Hølen
Hølen (uttales hørn) er et tettsted i Vestby kommune i Akershus i Viken fylke. Tettstedet har innbyggere per 1. januar og ligger 7,5 kilometer sør for kommunesenteret Vestby. Hølen ble skilt fra Son i 1848 og etablert som egen bykommune med 199 innbyggere. Hølen var Norges minste by frem til innlemmelsen i Vestby kommune i 1943. Vedtatt av lovlig valgte norske myndigheter i 1946. En innbygger i Hølen kalles en hølning (uttales hørning).
Navnet
Navnet kommer antagelig av at elva Såna, som fra Såner til Son kalles Hølenselva, danner en kulp, en høl, midt i sentrum. En høl er et bredere og dypere sted i en elv der elva renner saktere enn ellers. Lokalt kalles dette stedet i elva for «Kulpa».
Historie
Det er gjort funn fra eldre steinalder i Hølensområdet, men det var først etter middelalderens slutt at tettstedet oppsto. På 1600-tallet, det nøyaktige årstallet er ikke kjent, ble Hølen ladested under Christiania med egne tollrettigheter. Handelsvaren var særlig tømmer som ble fløtet ned Såna til Son, hvor det ble lastet om bord på skip. I en lengre periode var det også mulig for nederlandske flatbunnede kogger å seile opp elva for å laste tømmer direkte fra Hølen, som ser ut til å ha vært det eneste ladestedet som lå inne i landet. Rester av flere tømmerbruk er synlige langs elva. Det var i 1688 hele åtte oppgangssager i Hølen, og syv av dem var i drift så sent som i 1836. I praksis var ladestedene Son og Hølen gjensidig avhengige av hverandre; mesteparten av tømmeret som ble utskipet kom fra sagene i Hølen, og Son fungerte som felles havn og tollsted. I de senere år har den omkring 3 km lange stien langs elva blitt opprustet slik at den nå kan brukes for sykkel- og hestetrafikk.
Under store nordiske krig etterlot Karl XII en avdeling i Hølen, under oberstløytnant Erik Rydningsvärd. Styrken hadde ansvar for å drive inn skatten svenskekongen hadde fastsatt, tusen riksdaler for hvert sted. I Son klarte han bare å få tak i 21 riksdaler, fordi alle formuende hadde forduftet. Han støtte på samme problem i Hølen, og prøvde der å presse store deler av beløpet ut av Nils Tank, oldefaren til senere statsråd Carsten Tank. Men Tank forsvant med tjenestegutten og tok med seg sine 3–400 riksdaler. Både i Hølen og Son gikk bønder til angrep på svenskene, ansporet av appeller fra den dansk-norske kongen som ble lest opp i kirken. Ved et tilfelle ble Rydningsvärds menn møtt med så kraftig ildgivning at de måtte trekke seg tilbake med en død og tre sårede soldater, og hestene deres måtte klare seg flere dager uten høy fordi soldatene ble beskutt så fort de gikk utendørs. Rydningsvärd forlot Hølen før kampene i Moss 23. april 1716, hvor han ble tatt til fange.
I 1837 kom formannskapsloven, som førte til at man kunne velge om Hølen skulle innlemmes i Vestby herredskommune, eller fortsette som en egen enhet. Både Hølen og Son forble egne kommuner. De to stedene hadde en tid felles formannskap, men den 27. august 1847 ble det ved kongelig resolusjon bestemt at Hølen skulle være en egen bykommune, og dette trådte i kraft 1. januar 1848. Byen omfattet omkring 130 mål og rundt 300 innbyggere. Det har ofte vært sagt at Hølen var Norges minste ladested, men dette er ikke riktig; både Hvitsten og Lillesand med henholdsvis 56 og 99 innbyggere var mindre. Men som kjøpstad var Hølen minst; ved folketellingen i 1876 hadde Hølen 266 innbyggere mot 427 i Stathelle som var nest minst, og i 1910 hadde Hølen bare 171 mot Åsgårdstrands 370.
I tiden som ladested hadde Hølen blitt temmelig velstående, og som by fikk stedet flere rettigheter. I 1850 hadde man de tidligere nevnte åtte sagbrukene, to møller, syv detaljhandlere, en brennevinshandel, to skreddere, fire skomakere, seks snekkere, tre smeder, en blikkenslager, tre garvere, en farver og en hattemaker. Det var totalt omkring 80 skattytere, hvilket var en høy andel for en så liten befolkning.
Fra 1847 hadde Hølen poståpneri, som var et av de første i Follo. Det lå først i Røttergården, og ble i 1870 flyttet til Holterhuset (se nedenfor). I 1943, kort tid før sammenslåingen med Vestby, ble det opprettet postombæring i Hølen, med et postbud som var lønnet av kommunen. Dette ansvaret ble overtatt av Vestby kommune, som betalte for postombæring inntil Postverket tok over i 1970 og utvidet tilbudet til omegnen rundt Hølen. Et nytt postkontor ble åpnet i 1962. På 1990-tallet begynte Posten å legge ned mange kontorer, og for å redde Hølen postkontor ble biblioteket flyttet inn i samme lokaler. Biblioteket ble åpnet i 1901, og var opprinnelig bare et bokskap i skolestuen. I 1908 ble det plassert sammen med poståpneriet i Holterhuset, inntil det fikk egne lokaler i Kommunegården i 1927. Deretter, fra 1936 inntil det ble flyttet til det nye postkontoret i 1996, var det plassert på skolen.
Jernbanen kom til Hølen i 1879. Viadukten, offisielt benevnt Hølensviadukten, kjent lokalt som «Hølensbroa», stod ferdig i 1878 og ble testet med tunge grusvogner samme år før den kunne åpnes. Jernbroen ble bygget med pendelpilarprinsippet, der pilarene har et ledd ved foten og et ved toppen slik at de kan svinge med broens bevegelser og dermed minske belastningene på konstruksjonen. Da den ble åpnet av kong Oscar II hadde ikke passasjervognene nådd frem ennå, og kongen måtte ta til takke med en grusvogn som man hadde satt opp et telt på.
I 1896 ble Brennevinssamlaget opprettet som aksjeselskap ved folkeavstemning. Det betalte skatt til byen, og på grunn av en langt høyere omsetning enn forventet fikk kommunen store skatteinntekter. Hølen hadde i storhetstiden hele tre brennevinsutsalg; til sammenligning hadde Moss ingen. Etter en tids vurdering av hva disse pengene skulle brukes til, ble det bestemt at man skulle sette ned skattesatsen til halvannen prosent på inntekt og en promille på formue. Denne inntektskilden forsvant brått, da avholdsfolket vant en ny folkeavstemning i 1913. Etter en avviklingsperiode ble samlaget nedlagt i 1915.
I 1901 hadde Hølen bare 167 innbyggere, og ifølge Nils Kjær vant samlagstilhengerne med en eneste stemme. Kjær bodde i det tørrlagte Son, og rodde jevnlig opp elven for å kjøpe drikkevarer i Hølen. Han spekulerte en del på hva som ville skje hvis den ene utslagsgivende stemmen i Hølen døde eller skiftet mening. Hølens huseiere tjente godt på skatteflyktninger fra andre kommuner. Opptil 20 personer leide samme rommet, der de stilte fra seg en koffert med private eiendeler som bevis for at de bodde i Hølen.
I perioden hvor samlaget fylte byens kasse, hadde flere selskaper etablert seg i Hølen for å nyte godt av den lave skatteprosenten. Trelasteksportøren og rederiet La Compania de Maderas kom i 1912, Essvik & Granvik i 1914 og dampskipsselskapet Klaveness året etter. I 1915, da samlaget hadde blitt nedlagt, stod disse selskapene for 87,2 prosent av skatteinntektene, mens innbyggerne slapp unna med i gjennomsnitt 12 kroner og 17 øre i utlignet skatt. Dermed kunne man fortsette med lav skatteprosent.
Flere ønsket å slå seg ned i skatteparadiset, og løsningen var Pensjonatet, eller Hjørne- og Antoniehuset som det egentlig het, et stort hus med hybelleiligheter der velstående personer satte inn en seng og en koffert med klær, og dermed kunne registreres som bosatt i Hølen. Også andre innredet hybelrom hvor kofferter ble parkert. Flere «skatteflyktninger» bygde seg også store hus i Hølen.
Ved siden av å slippe unna med lav skattesats betalte innbyggerne ingen kommunale avgifter, men fikk allikevel ny skole, innlagt strøm i alle hus allerede i 1917, god alderspensjon til alle over 70 år allerede fra 1920 og godt vedlikehold av veiene.
Hølen ble en selvstendig, administrativ enhet allerede i 1847 da området ble skilt ut fra Son som eget formannskapsdistrikt med 199 innbyggere.
1. juli 1943 ble Hølen kommune, som da hadde 228 innbyggere, slått sammen med Vestby med 3 104 innbyggere. Vedtaket ble fattet av Quisling-ministeren Albert Viljam Hagelin. Etter andre verdenskrig ble alle politiske vedtak fattet under krigen underkastet ny behandling, men vedtaket om sammenslåing ble ratifisert av Stortinget i 1946. Dermed var skatteparadistiden borte, og Hølens innbyggere måtte betale de 15 prosent Vestby kommune krevde.
Befolkningstallet i Hølen falt etter andre verdenskrig, men en del tilflytting i senere år har ført til ny næringsvirksomhet og en liten vekst i innbyggertallet. Av industri er det særlig Hølen Verktøyindustri, We-Pe Møbler og Sigma Elektronisk som har stått for mange arbeidsplasser. Av disse er det kun verktøyindustrien som er i full drift, mens møbelfabrikken er kraftig innskrenket og Sigma har flyttet ut. Hølen Næringspark er opprettet i We-Pe Møblers og Sigmas gamle lokaler.
Dagens Hølen omfatter også Såner, som tidligere var egen administrativ enhet – flere av de gamle grensesteinene er bevart. Hølens kirkested har ligget der siden minst 1349. I 1995 ble Såner kirke påtent og totalskadd; en ny kirke ble reist på samme sted og innviet 3. desember 2000. En av arkitektene, Mette Nortvedt, er selv fra Hølen. Utsmykningen er blant annet av Dagny og Finn Hald.
På begynnelsen av 2000-tallet ble kloakksystemet, som til da hadde forurenset elva, oppgradert. Det hadde da lenge vært byggestopp i Hølen, men etter oppgraderingen, med rørledning til renseanlegg på Kambo, kunne nybygging starte igjen, og pr. 2006 er to boligområder og flere tomter i sentrum klare til utbygging.
Stedet ligger ved den Fredrikshaldske kongevei (grunnlaget for Europavei 6), og ved den opprinnelige ruten til Smålensbanen (Østfoldbanen). I 1996 ble Østfoldbanen flyttet utenfor Hølen og Hølen holdeplass ble nedlagt. E6 ble i 1998 lagt om slik at det ikke lenger er direkte avkjøring til Hølen.
«Stedet med bruene»
Flere steinhvelvbruer på sletta mellom Hølen og Såner har ført til at Hølen er kjent som «stedet med bruene». Bommen bru fra 1850 hviler på tømmerflåter, ettersom det ikke er fast fjell der den ligger. Den ble i 1930 forsterket med betong for å tåle moderne trafikk. Rafsal bru er fra 1848. Den er konstruert på samme måte som Bommen, men har ikke blitt forsterket ettersom den er kraftig nok til å tåle tungtrafikk. Mærø bru ligger i sentrum, rett sør for torget. Det var bru der i middelalderen, kjent som Sånabru eller Sænabru. Det moderne navnet kommer antagelig fra Hans Mærø, som bodde ved brua i 1760-årene. Mærø bru ble skadet av storflom i 1879, og måtte stenges. Den nåværende brua ble bygget 1880–1881, til en kostnad av 6493 kroner. Den fikk betongdekke i 1966, men de gamle brukarene er bevart i sin opprinnelige stand. Det finnes også flere mindre bruer.
Den mest synlige broen i selve Hølen, jernbaneviadukten fra 1879, er ikke lenger i bruk, og det pågår en debatt om dens framtid. En del mener at den bør fjernes fordi den stenger lyset ute fra sentrum, utgjør en fare for nysgjerrige barn og bare forfaller mer og mer, mens andre mener den er en del av Hølens særpreg og ønsker å få den omgjort til en del av sykkelveien mellom Moss og Oslo.
Den nye jernbaneviadukten er plassert lenger ned i Hølendalen, rett utenfor tettstedet. Den er 416 meter lang, og dermed Norges lengste jernbanebro i betong. Høyden er omkring 50 meter på det meste. Den stod ferdig i 1996, og fikk året etter NSBs pris for ingeniørkunst og byggeskikk. Motorveibroene ble åpnet 25. juni 1998; de tre går under fellesnavnet Hølendalen bruer.
Kultur
Hølen Idrettsklubb (HIK) ble stiftet i 1915, og driver med flere vinter- og sommeridretter. Klubben arrangerer hvert år «HIK-dagen», som samler det meste av Hølens befolkning til aktiviteter i sentrum og på skolen. Det er to fotballbaner, en grusbane ved skolen og gressbane med klubbhus på Brandstad nord for selve Hølen. Både øvre del av skolens fotballbane og parkeringsplassen foran klubbhuset blir sprøytet om vinteren og brukt som skøytebane.
I nyere tid har Hølenkoret, stiftet 1990, vært en sentral aktør i kulturlivet. Den innflyttede lokalpatrioten Tor Åge Bringsværd har skrevet flere sanger for koret, og han har sammen med koret skrevet Helligtrekongersaften, et julespill som markerer avslutning på høytiden. Øyvind Denstad har satt musikk til flere av Bringsværds sanger, og de to samarbeidet om å skrive familiemusikalen Lilletrollet, som ble fremført fra flytebrygger og båter på «Kulpa» i elva. Sommeren 2000 så mer enn 10 000 mennesker stykket fra tribuner på elvebredden. Tribunene og scenen har også blitt brukt til konserter og andre forestillinger.
Såner skolekorps, stiftet 1953, har medlemmer fra Hølen og Son, og spiller begge steder på 17. mai. I 1983 ble et nytt korps også opprettet, da man oppdaget at det ikke var noe korps som kunne følge barnetoget tilbake fra Såner kirke til skolen. «Frem fra glemselen» ble opprettet i løpet av en ukes tid, med elleve medlemmer og en fane laget av et forheng fra Motemessen. Korpset stiller i kjole og hvitt og flosshatt ved store og små anledninger.
Hør'nselvas Immproviserte Sløyfeband er et storband, som spiller dixieland, tyrolermusikk, storbandjazz, gammeldans og annet som kan vekke glede. Man finner også andre musikalske grupper, som Visens Venner, gjengangerne, Hølen Barne- og ungdomskor, Sånertrioen og damekvartetten Nipperne.
Elverhøy
Elverhøy ble bygget i 1914 for selskapet Essvik & Granvik. Det ble tegnet av Arnstein Arneberg, som senere ble kjent for blant annet Skaugum. Bygningen er et av hans tidligste verk. Det ble anlagt en prakthage rundt huset, som i liten grad er bevart.
Da Hølen ble innlemmet i Vestby kommune ble det bestemt at pengene byen hadde avsatt i fond ikke skulle tilfalle kommunekassen. I stedet ble Hølen Reservefond opprettet, og pengene ble satt på bok inntil man fant ut hva man skulle gjøre med dem. Etter at man hadde kjøpt opp Hølens Elektricitetsværk, ble det bestemt at resten skulle brukes til å kjøpe Elverhøy etter disponent Henriksens død. I 1954 stod bygningen klar, ominnredet til samfunnshus. Bygningen ble drevet med underskudd, og Hølen og Såner Vel tok over mot en symbolsk leie på en krone i året. Pr. 2006 er det fortsatt velet som driver Elverhøy, men Vestby kommune har tatt over det ytre vedlikeholdet, fyring, forsikringer og annet, mens velet leier bygningen for tusen kroner i året og har ansvar for indre vedlikehold.
Det var i en del år seksårsklubb i bygningen, og barnehage ved siden av. I 2002 flyttet Hølen Ungdomsklubb inn i kjelleren etter å ha pusset opp lokaler der.
Varselklokken fra den gamle brannstasjonen i Bruerveien ved torget har blitt bevart, og har blitt hengt opp i et tårn utenfor Elverhøy.
Ved siden av eiendommen ligger Hølen Tennisklubbs bane.
Holterhuset
Holterhuset i Store Strandgate ble bygget i 1850 av Torstein Martin Langlie. Han hadde siden 1842 drevet en skole i Hølen, og det nye huset ble både skolestue og hans hjem. Skoledriften i bygningen opphørte ved hans død i 1878. I 1870 ble Langlie også poståpner, og snekret selv sammen de nødvendige skrivepultene og hyllene. Poståpneriet lå i Holterhuset inntil 1962, da et postkontor ble åpnet i nye lokaler.
Omkring 1900 ble det åpnet kommunale kontorer der. Kunstmaleren Karl Johan Holter fungerte dermed som poståpner, kemner og ligningsfunksjonær. Fra 1908 til 1927 var det offentlig bibliotek i huset, med en liten boksamling som Holter bestyrte. Han var også ansvarlig for den lokale trygdekassen og for kassen til Hølen Elektricitetsværk. Fra 1912 til 1975 var det også telefonsentral i Holterhuset; den ble nedlagt som følge av automatiseringen.
I 2006 åpnet «Karl Johans café» i huset, med serveringssted, bokkafé og brukthandel.
Håkensgården
Håkensgården i Store Strandgate ligger helt i utkanten av Hølen, ved siden av Mølla. Det er usikkert når det ble reist, men i 1916 ble det kjøpt av ingeniør Dahl, som grunnla Hølen Fabrikker, og brukt til boliger for arbeidere.
Lensmannsgården
Lensmannsgården i Store Strandg. 5 (tidl. Elvegade 7) ble oppf. tidlig på 1800-tallet. I huset var det på et tidspunkt skjenkestue. I 1870 ble eiendommen tatt i bruk som av lensmannskontor av lensmann Carsten Julius Hansen (f.21.6.1841 i Kristiania). Hansen oppførte en laftet arrestbygning med 2 celler i 1875. Denne ble bygget sammen med øvrige bygninger på 1920-tallet, slik at eiendommen ble trelenget. Tidligere lensmenn hadde bodd på gårder i området. Hanssen skal ha hatt mer å gjøre enn sine forgjengere, fordi han ble lensmann akkurat på den tiden hvor jernbanen ble anlagt, og rallarene var en utfordring for ham. Lensmann Hansens betjent, Laurits Frøland (f.31.12.1879 på Ringerrike) giftet seg med lensmann Hansens datter, og da han ble lensmann overtok han eiendommen. Lensmann Frøland, ble avsatt 1. juli 1943, da han nektet å melde seg inn i Nasjonal Samling. Han ble erstattet av et NS-medlem, Solerød, men ettersom Lensmannsgården var Frølands private eiendom måtte Solerød finne seg andre lokaler. Kontoret ble derfor flyttet til et rekvirert kontor i første etasje i Store Strandgate 1. Etter krigen ble Karsten Lersbryggen lensmann, og han fortsatte å bruke det nye kontoret, og kjøpte etter hvert Store Strandgate 1, Lersbryggenslekten solgte huset i 2005. Den neste lensmannen, Kåre Jacobsen, flyttet over i Murgården på torget, og deretter til et nybygg i Dronningveien. I 1993 flyttet lensmannskontoret til Vestby.
Etter krigen bodde tidl.lensmann Frøland i Lensmannsgården frem til sin død i 1958. På dødsboauksjonen til Frøland i 1961, kjøpte arkitekt Gunnar Nortvedt fra Hølen eiendommen. Den ble da restaurert og han benyttet eiendommen som bolig frem til 1975. Hans døtre billedkunstnerne Therese Nortvedt og Mathilde Nortvedt vokste opp der.
Ifra 1977 til 1982 utleide arkitekt Nortvedt eiendommen  til Torstein Hilt, som drev Forfatterforlaget. Han og hans venner bodde i huset bl.a. Ingvar Ambjørnsen debuterte på Forfatterforlaget med 23-salen, bodde i Lensmannsgården et års tid; Hølen nevnes i flere av bøkene hans. Gudmund Vindland bodde også en periode i gården, og skrev flere bøker her.
I 1983 kjøpte arkitekt Asbjørn Ystad fra Oslo eiendommen. Han benyttet denne som kontor og bolig for seg og sin familie. I 1993 solgte arkitekt Ystad eiendommen til Mette og Thomas Nortvedt, som fortsatt eier eiendommen.
Mølla
Mølla har sitt navn fordi det inntil 1954 var mølle og frørenseri der. Opprinnelig var det en trebygning der, men denne brant på slutten av 1930-årene, og ble erstattet av dagens betongbygning.
Etter at mølledriften ble nedlagt åpnet Norus Chemical Company kjemisk industri i Mølla. Denne bedriften ble nedlagt, og i 1985 åpnet Sletten Mekaniske Verksted der. Dette er et gammeldags mekanisk verksted som bearbeider jern, lager spesialdeler til maskiner og utfører mindre oppdrag for lokalbefolkningen.
Røttergården
Røttergården, med navn etter kjøpmann Røtter som drev butikk der fra omkring 1850, ble reist ved torget omkring 1847. Fra det året og frem til 1870 var det poståpneri der, og i 1858 kom det også en telegrafstasjon der. Ettersom den første telegraflinjen i Norge, fra Christiania til Drammen, hadde blitt opprettet bare fire år tidligere må Hølen sies å ha vært tidlig ute med denne nyvinningen. Telegrafen ble flyttet til Son i 1867, men kom så til Såner stasjon da jernbanen kom.
Kunstneren Jacob Sømme bodde i Røttergården omkring 1900.
Bygningen har helt siden 1850-årene hatt kolonialhandel. Godt inn i 1980-årene var den fremdeles en gammeldags butikk med handel over disk. Da familien som i mange år hadde drevet butikken solgte den videre ble den omgjort til en selvbetjeningsbutikk i mer moderne stil. I 1995 ble den nedlagt, etter at innehaveren ikke lenger klarte å stå imot konkurransen fra større butikker i Son, Vestby og Moss. Denne utviklingen ble av mange sett som negativ, og lokalpatrioter satte i gang en innsamling for å opprette et aksjeselskap som kunne drive en butikk. Store deler av befolkningen kjøpte aksjer, og det ble reist nok kapital til å starte en butikk. Den fikk navnet Skøiens Eftf., etter Erik Skøien som hadde eid den gamle butikken. Den nye butikken har spesialisert seg på varer fra små produsenter, som Den blinde ku, og på en del eksklusive, importerte varer som ikke er lette å få ellers i området, slik at de ikke konkurrerer direkte med større supermarkeder.
Butikken ble solgt videre i 2008 og ble drevet frem til nyttårsaften 2012, da den ble stengt. En ny eier av butikken åpnet igjen i mars 2014 og butikken er svært godt mottatt av lokalbefolkningen i Hølen. Det er boliger i annen og tredje etasje.
Doktorgården
Navn etter dr. Krøvel. Hølens første murhus, derfor også kalt Murgården. Opprinnelig bestod gården av to bygninger, nå med felles inngang fra gårdsrommet. Skillet kan sees på vindusradene som er i to høyder.
Hølens største og lenge eneste leiegård. Her har det også bl.a. vært drevet apotek, kafeteria, bank, kolonial og manufaktur. Lensmannskontoret var også her er en periode, men ble flyttet til et nybygg i Dronningveien i 1973 på den tiden da Kåre Jacobsen var lensmann. De siste årene har hele bygningen vært benyttet til boligformål.
Selviggården
Selviggården i Dronningveien, ved torget, har navn etter kjøpmann Selvig. Brennevinssamlaget, grunnlaget for Hølens status som skatteparadis, ble åpnet i bygningen i 1896, med Selvig som første bestyrer.
Det fortelles at den eksentriske kunstneren Carl Dørnberger i 1904 tok turen fra Son for å besøke brennevinsutsalget, og at han etter å ha kommet i krangel trakk en av sine pistoler, som han kalte «Kitty» og «Kittys broder», og fyrte av et skudd. Han traff en rødvinsflaske, og da bestyreren så rød væske på hendene sine trodde han at han var truffet og skjøt tilbake med sin egen revolver. De to skal ha skutt på hverandre inntil Dørnberger traff et konjakkfat, og de inngikk «våpenhvile» for å redde de edle dråper. Lensmannen kom til, men etter å ha fått et glass konjakk på husets regning tok han ikke affære. Sannhetsgehalten i historien er meget usikker, men den er typisk for de mange historier som verserer om Dørnberger.
Etter at samlaget ble nedlagt i 1915 har det vært annen næringsdrift i bygningen, både bakeri, kafé og dagligvarebutikk. Kjøpmann Hans Vinæs drev kolonialbutikk fram til sin død i 1974. Butikken var forholdsvis tidlig ute med selvbetjening; det var et eget rom hvor man selv kunne plukke ting som vaskemidler, hermetikk og tørrvarer, mens andre varer ble solgt over disk.
Thornegården
Thornegården, som ligger ved torget er en av de eldste bygningene i Hølen, og ble antagelig reist på slutten av 1700-tallet. Det er bevaringsverdig, og har blitt restaurert i tråd med instrukser fra fylkeskonservatoren.
Bygningen har navn etter kjøpmann Thorne, som blant annet drev brennevinshandel der. En annen som drev butikk der var kjøpmann Selvig, som senere ble Brennevinssamlagets første bestyrer og åpnet brennevinshandel i Selviggården i 1896.
I 1920 flyttet apoteket fra Murgården til Thornegården, og ble der inntil det flyttet til Vestby i 1955. Gården kalles derfor også Apotekgården. Det var også en tid legebolig og -kontor der, før Vestby Sparebank åpnet en filial der i 1960-årene. Filialen hadde begrensede åpningstider, og en periode var den kun åpen fredager kl. 16 til 18. Deretter kom en frisørsalong, som ble nedlagt etter noen år, det vil si den flyttet til huset innenfor (det som nå er Kongeveien 4). Senere kom enda en frisørsalong, som flyttet ut i 2000.
Sigrid Undset leide i 1911 et rom i Thornegården. Et kort hun sendte til sin mor Charlotte er bevart, og hun forteller der at hun «har fundet et billede med dr. Frennings hus paa, jeg har satt et kryss ved vinduet mit i 1ste etage – er det ikke pent?». Cis Rieber-Mohn bodde også i huset i samme periode, og de to drev husholdningskurs på Såner skole. Det skal ha vakt bestyrtelse da de tok en dram ved disken i brennevinsutsalget i Selviggården; deres vaner fra Roma hadde ikke vunnet innpass blant norske kvinner enda.
Det store togrøveriet (roman)
Det store togrøveriet (engelsk The Great Train Robbery) er en roman av den amerikanske forfatteren Michael Crichton og regnes som en av hans utypiske romaner. Romanen er basert på det kjente «store gullranet i 1855», som er en av de største forbrytelsene i engelsk kriminalhistorie.
Det store gullranet i 1855
Historien i Det store togrøveriet er basert på en sann historie, kjent under navnet «det store gullranet» (Great Gold Robbery of 1855), som foregikk mens Storbritannia deltok i Krimkrigen. Natt til 15. mai ble gull til en verdi av 12 000 pund lastet ombord på toget fra London til Paris via Den engelske kanal, og transporten hadde sikkerhetsrutiner mot alle tenkelige trusler. Da lasten ankom Paris for å bli overflyttet til neste etappe, ble overraskelsen stor over at kassen inneholdt poser med skytevåpen og kuler.
I august 1855 ble Edward Agar, en proff kriminell, tatt for falsk forklaring under saken og skulle bli sendt til en straffekoloni i Australia. I et brev til kona Fanny Kay nevnte Agar navnet William Pierce, en tidligere ansatt som jobbet ved jernbanen, som sin samarbeidspartner. Han skulle betale henne 7000 pund for jobben Ager var med på å utføre under kuppet, noe som Pierce aldri gjorde. Da Kay begynte å bli mistenksom, oppsøkte hun sin mann i fengselet sommeren 1856 og fortalte han om pengene som ikke er blitt betalt. Det var først da Agar fortalte hele historien om kuppet. Dette førte til at Pierce og to andre menn ble tatt november 1856. Under rettssaken ble Pierce dømt til 2 år fengsel, mens de to andre ble sent for 14 år i en straffekoloni. På tross av dommene ble gullet fra ranet aldri funnet og heller ikke hva verdien av gullet ble brukt til, men mange påstander, teorier og myter har i ettertid oppstått rundt rettssaken. Den mest kjente av dem var at William Pierce viste hvor gullet var gjemt og levde av gullet resten av livet, en teori som blir støttet av at man ikke vet hvor William Pierce bodde eller hørte noe fra han etter løslatelsen i 1858.
Handling
Handlingen foregår i året 1855, midt under Krimkrigen. En gang i måneden blir 12 000 pund i gull fraktet med hurtigtog fra London Bridge Station til de engelske avdelingene på Krim. Frakten krever beskyttelse etter alle mulige regler og regnes som det beste sikreområdet i Storbritannia etter da tidens standard. Men i kulissene planlegger en gjeng ledet av Edward Pierce den perfekte kupp som får navnet "Det store togrøveriet" da kuppet ble gjennomført 23. mai 1855. Ranet ryster hele England og er betegnet som en av de største forbrytelsene i engelsk kriminalhistorie.
I Norge
I Norge ble romanen første gang utgitt i 1976 på Aschehoug forlag i Axel Segelcke Seebergs oversettelse. Bokklubb utgaven fra 1978 inneholder i tillegg 16 sider med tegninger fra 1800-tallets England.
Film
Michael Crichton: The First Great Train Robbery (1979). Sean Connery som Edward Pierce og Donald Sutherland som Robert Agar.
Mittewald
Mittewald (tysk «midt i skogen») er navnet på flere landsbyer:
Breivik
Breivik er et stedsnavn og familienavn i Norge. Per januar 2020 er det 2,632 personer i Norge med Breivik som familienavn.
Breivik eller eller Breivika kan vise til:
1606 Jekhovsky
1606 Jekhovsky er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 14. september 1950 av Louis Boyer ved Observatoire astronomique d’Alger - Bouzaréah i Alger.
Mezzaselva
Mezzaselva (italiensk «midt i skogen») er navnet på flere landsbyer:
Football Manager 2005
Football Manager 2005 er det første spillet i spillserien Football Manager. Det ble utviklet av Sports Interactive, og sluppet den 5. november 2004 i samarbeid med Sega.
Den 12. februar 2004, etter at Sports Interactive hadde skilt lag med sin tidligere utgivelsespartner Eidos (som sammen hadde skapt den svært populære spillserien Championship Manager), ble det bestemt at Sports Interactive skulle utgi sine spill under navnet Football Manager, mens Championship Manager-serien ville fortsette, dog uten noen relasjoner til Sports Interactive.
Mest kjent under navnet «FM 2005» konkurrerte det med Eidos's sterkt forsinkede Championship Manager 5, utviklet av Beautiful Game Studios.
Football Manager 2005 kunne skilte med et oppdatert brukersnitt, en forfinet kampmotor, oppdatert database og -konkurranseregler, før- og etter kampen-informasjon, nyheter angående landslagsspillere, cupsammendrag, trenerrapporter på spillerstallen, et jobbsenter for støtteapparatet, mulighet for gjensidig avbrytelse av kontrakter, forbedringer hva gjelder lån av spillere, "mind games" med andre managere, samt en rekke andre attraksjoner.