cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Moses Mabhida Stadium
Detaljer
Dette nybygde stadionet ligger på området til Kings Park Soccer Stadium i Durban idrettssone. Stadionet hadde en kapasitet på 70 000 tilskuere under fotball-VM 2010. Designet gjør at sitteplassene på stadionet kan reduseres til 54 000 for lokale kamper eller økes til 80 000 for arrangementer som sommer-OL. Det finnes to permanente tribuner med sitteplasser, en tredje tribune ble midlertidig lagt til for fotball-VM.
Det finnes også 150 suiter med til sammen 7 500 sitteplasser.
Bue
En fri bue med en lengde på 350 meter og en høyde på 105 meter strekker seg over stadionet, og minner om den gigantiske buen på Wembley Stadium. Buen består av hule stålplater med dimensjonene 5 x 5 m og veier i alt 2 600 tonn. En kabelbane frakter besøkende fra nordsiden av stadionet til en utsiktsplattform på toppen av buen, som gir utsikt over byen og havet. Sørsiden har en 550-trinns eventyrtur. Den 24. februar 2010 åpnet verdens største gynge på stadion. Gyngen lar besøkende hoppe fra det fjerde trinnet på stigen og falle ned mot banen før de blir svingt ut i en 220 meters bue over banen.
Tak
Taket over tribunene på Moses Mabhida Stadium består av en 46 000 m² stor teflonbelagt glassfibermembran som skal produsere en gjennomsiktig glød når det lyser på stadion. Denne membranen er festet til buen ved hjelp av stålkabler med en diameter på 95 mm og en samlet lengde på 17 000 m. Taket dekker 88 % av setene.
Grunnstruktur
Rundt perimeteren til stadionet står 1 750 søyler og 216 oppreiste bjelker for hovedstøtten. Rundt banen strekker 900 m med støttemurer seg 8 m i høyden. I alt 1 750 betongpaneler under sitteplassene gir den «bolleformede» konstruksjonen.
Ferdigstilling
Byggingen av stadionet ble offisielt avsluttet den 24. november 2009. Den første offisielle kampen som ble spilt på Moses Mabhida Stadium var mellom Amazulu og Maritzburg United den 29. november, og Maritzburg United vant kampen 1-0.
VM i fotball 2010
Moses Mabhida Stadium er én av i alt ti arenaer som ble brukt i fotball-VM 2010. Fem gruppespillkamper, en åttendedelsfinale og en semifinale ble spilt på dette stadionet.
Kampoppsett:
Skyttorp
Skyttorp er et tettsted i Uppsala kommune i Uppsala län i landskapet Uppland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 666 innbyggere.
Pyreneerhund
Pyrenéerhund (FCI #137) er en gigantstor molosser med røtter fra Pyreneene, den store fjellkjeden på grensen mellom Frankrike og Spania, der den har vært kjent siden 1100-tallet. Rasestandarden for hunderasen opprettholdes av Frankrike.
Opprinnelse og alder
Pyréneerhund stammer trolig som mange andre molossere fra tibetansk mastiff, som ble introdusert i Europa under de asiatiske invasjonene. Det sies at rasen fikk sin identitet alt på 1100-tallet, da den skal ha vært benyttet som vokterhund for å beskytte buskapen mot rovdyr som brunbjørn og ulv. Mange hevder også at denne storvokste hunden har en fortid som vakthund på flere slott i det sørvestlige Frankrike under middelalderen, men dette lar seg ikke dokumentere i dag.
Det første man hører til rasen i skriftlige kilder stammer fra 1300-tallet, da den blir nevnt av franskmannen Gaston Phoebus. Ludvig XIV av Frankrike (konge 1643–1715), også kalt solkongen, skal ha holdt slike hunder ved sitt hoff, men heller ikke dette lar seg dokumentere. Man kan derfor slå fast at det er lite kunnskap om denne hunderasen fram til begynnelsen på 1900-tallet.
Den første rasestandarden ble skrevet på fransk av den nederlandske adelsmannen grev Henri de Bylandt i 1907. Han beskrev også denne hunden i ei bok utgitt i 1897. Samme året som den første rasestandarden ble skrevet ble det grunnlagt to raseklubber for pyréneerhund i Frankrike, klubbene Argelès-Ģazost Club og Club à Cauterets. Begge hadde sine egne, om enn ganske like, rasestandarder for rasen. I 1923 ble så Réunion des Amateurs de Chiens Pyrénées dannet. Det førte til at rasen fikk offisiell anerkjennelse av Société Centrale Canine (fransk kennelkubb). Den offisielle rasestandarden skriver seg fra samme året.
Pyréneerhund er en av få franske hunderaser som har blitt populære utenfor hjemlandet. Akkurat når den kom til Norge vites ikke, men Norsk Pyrenèerhundklubb (NPHK) ble stiftet i 1991, etter å ha gått ut av paraplyorganisasjonen Klubben for Større Selskapshunder. Raseklubben er tilsluttet Norsk Kennel Klub.
Øystein Elvestad
Øystein Elvestad (født 6. august 1984) er en norsk fotballspiller som spilte i forsvar for Sandnes Ulf. Elvestad startet å spille fotball for Lura IL. Som guttespiller fikk han tilbud fra Viking FK, og han spilte i 3 år for klubben. I Viking var han med å vinne NM for juniorer. I 2004 begynte han å spille for Sandnes Ulf, da klubben hadde behov for en forsvarsspiller med stor løpskapasitet.
Pyreneerhund
Utseende, anatomi og fysikk
Pyreneerhund er en gigantstor molosser som gir et majestetisk, harmonisk og elegant uttrykk, til tross for enorme kroppen.
Øystein Elvestad
Elvestad var skadet hele 2010-sesongen og fikk ikke ny kontrakt med Sandnes Ulf, men fikk en rolle som assistent på U23-laget i påvente av at kneskaden skulle leges. Elvestad var trener for Lura Idrettslag sitt A-lag i fotball fra 2012 - 2017. I 2017 spilte Lura for første gang runde 1 i NM mot Sandnes Ulf.
Elvestad trener nå (2018 -) Sola Fotball A-lag i andre divisjon.
Pyreneerhund
Utseende, anatomi og fysikk
Pelsen er lang og tett, tett tilliggende og meget motstandsdyktig mot vær og vind. Noe lengre på halsen (der den kan være svakt bølget), baklårene og halen. Pelsbeheng på bena. Underullen er tett og ullen. Fargen er hvit eller hvit med grå, grevlingfarget, blekgule eller blekoransje flekker på hodet, ørene og ved haleroten. Grevligfargede flekker er mest ønskelig. Noen få innslag av slike fargeflekker tillates på kroppen.
Hannhunder skal ha en skulderhøyde på 70–80 cm (+/- 2 cm) og kan veie omkring 60 kg på det meste. Den norske rasestandarden inneholder ingen vekt. Den britiske rasestandarden angir en minstevekt for hanner på 50 kg og 40 kg for tisper. Tisper skal ha en skulderhøyde på 65–75 cm (+/- 2 cm).
Bruksområde
Pyréneerhund er en dugelig brukshund med spesielle egenskaper som vokterhund og gårdshund. Den er også en meget god vakthund og familiehund, som med fordel kan brukes til en rekke former for hundesport. Ikke minst som kløvhund og trekkhund. Den har også kvaliteter som tjenestehund, eksempelvis som lavinehund. Mest vanlig er det imidlertid å se denne hunden som utstillingshund.
I Norge har rasen med suksess vært benyttet til å jage vekk bjørn som har kommet inn på innmark og ikke har latt seg jage på andre måter. (Verdien av en slik bruksmåte er imidlertid noe omdiskutert.)
Lynne og væremåte
Pyréneerhund anbefales sjelden som et førstevalg for folk som ikke har solid erfaring med hund fra før, men det viser seg ofte å være en fordel da det gjerne er lettere for en førstegangseier å være åpen for pyréneerens selvstendighet og de spesielle behovene det medfører enn noen med erfaring fra andre hunderaser. For den rette familien er den en ypperlig familiehund, også for barnefamilier. Av type er den svært selvstendig (noe som er typisk for utmerkete vokterhunder), stolt, dominant og ganske egenrådig. Den er imidlertid også tolerant, leken og gjerne svært varsom med barn, men også meget beskyttende, noe som kan føre til farlige situasjoner når det er fremmede til stede. Mot fremmede er den generelt forbeholden og voktsom.
Dette er ikke en hunderase det passer å holde i en leilighet i bystrøk. Den trenger mye mosjon og godt om plass, slik at den kan få løpe mye fritt. Den bør få oppgaver på såvel det mentale som fysiske planet for å trives maksimalt. Den blir ofte problematisk å holde om den må stå innendørs store deler av dagen, noe som kan føre til at den vandaliserer inventaret i huset. Pelsen trenger minst tre gjennombørstinger i uken (om den får være mye ute). Pelsen skal ifølge standarden være selvrensende, så smuss og støv løsner lett ved gjennombørsting, den trenger derfor sjeldent å bades. Det kan dog være lurt å bade i forbindelse med røyting for å forkorte røyteperioden.
Annet
Som alle ekstra store hunderaser, trenger også pyréneerhund et godt tilpasset og næringsrikt kosthold for å unngå helsemessige problemer. Dette er spesielt viktig under den lange tilvekstperioden disse hundene har. De kan ikke regnes som fullt utvokste før de er nærmere 3 år gamle. Rasen tilhører dessuten de rasene som oftest rammes av arvelige skjelettsykdommer, eksempelvis hofteleddsdysplasi og albueleddsartrose.
Flatene barneskule
Flatene barneskule er en barneskole i Sunnfjord kommune. Skolen hadde 276 elever i 2005 og gir undervisning for 1.-4. klassetrinn. Skolen ligger på Flatene på Ytre Hafstad.
Matt Czuchry
Matthew Charles «Matt» Czuchry (født 20. mai 1977 i Manchester i New Hampshire) er en amerikansk skuespiller. Han vokste opp i Johnson City i Tennessee, med moren og faren og to brødre og en søster: Mike, AJ og Karen.
Gilmore Girls
Matt er kjent for rollen som Logan Huntzberger i TV-serien Gilmore Girls. I serien spiller han en student på Yale University. Familien hans er rik og faren hans eier the The New York Times. På skolen er Logan en populær gutt blant jentene – en ordentlig sjarmør. Huntzberger har aldri kalt noen hans kjæreste og liker å rote med de peneste jentene på skolen, men det var før han traff Rory Gilmore.
The Good Wife
Han spilte også en sentral rolle som karakteren «Cary Agos» i den amerikansk rettsdramaserie The Good Wife (norsk tittel Brutte løfter).
Jack Steinberger
Hans Jakob «Jack» Steinberger (født 25. mai 1921 i Bad Kissingen i Bayern i Tyskland, død 12. desember 2020 ) var en tysk-amerikansk fysiker
I 1988 mottok han Nobelprisen i fysikk. Han ble tildelt prisen på bakgrunn av metoden med nøytrinostråler og påvisningen av leptonenes dobbeltstruktur gjennom oppdagelsen av myonnøytrino. Prisen ble delt med Leon M. Lederman og Melvin Schwartz.
Bakgrunn
Faren Ludwig Steinberger var en av tolv barn av en mindre fehandler fra Schonungen. Faren var fra 1896 kantor og religionslærer i den jødiske menighet i kurbyen Bad Kissingen. Moren, Berta Steinberger, som også hadde studert, stammet fra humlehandlerfamilien May i Nürnberg.
Steinberger gikk fra 1931 til 1934 på realgymnaset i Kissingen. Den tiltagende NS-terroren gjorde at ekteparet Steinberger ved hjelp av en jødisk hjelpeorganisasjon sendte sine to eldste sønner, Jakob og Herbert, til USA. Der fikk te flytte inn hos kornhandleren Barnett Faroll i Chicago. Foreldrene og lillebroren Rudolf klarte å flykte til USA i 1937 og 1938.
Karriere
På starten av 1960-tallet utførte Lederman, Schwartz og Steinberger eksperimenter ved Brookhaven National Laboratory hvor de brukte partikkelaksellerator for å generere en stråle av nøytrinoer, partikler som ikke har noen merkbar masse eller elektrisk ladning.
Det var kjent at når nøytrinoer treffer materie, så genereres noen ganger elektroner eller elektronlike partikler som kalles myoner. Det var derimot ikke kjent om dette kom av at det fantes ulike typer nøytrinoer. Lederman, Schwartz og Steinberger viste at dette var tilfelle og kalte den tidligere uidentifiserte typen av nøytrinoer som genererte myoner for myonnøytrino.
Denne oppdagelsen ledet til innsikten i at leptonene, den familien av partikler som elektroner og nøytrinoer tilhører, danner «familier» av partikler. Dette er nå en del av standardmodellen som beskriver oppbyggingen og kategoriseringen av elementærpartiklene.
Zeuxis og Parrhasius
Zeuxis og Parrhasius (eller Xeuxis) var malere fra Efesos i det 5. århundre f.Kr., som utredet 400 år senere i Naturalis Historia til Plinius den eldre. Der står det at de to malerne iverksatte en konkurranse for å avgjøre hvem av de to som var den største kunstneren. Da Zeuxis avslørte sitt maleri av druer, forekom de så innbydende og fristende at fugler fløy ned fra himmelen for å hakke på dem. Zeuxis ba da Parrhasius om å ta til side forhenget fra sitt maleri. Da ble det oppdaget at forhenget i seg selv var malt på overflaten av maleriet – forhenget var Parrhasius' maleri, og Zeuxis måtte gi opp. Zeuxis skal ha sagt: «Jeg har narret fuglene, men Parrhasius har narret Zeuxis.» Med andre ord, mens Zeuxis’ arbeid narret naturen, fuglenes øyne, har Parrhasius' arbeid narret en kunstners øyne.
Tvibit
Tvibit er et ungdomshus i Tromsø, for ungdom mellom 15 og 30 år. Det åpnet 8. juni 2000. Navnet Tvibit betyr «fristed», nærmere bestemt fristedet hvor ingen kan ta deg når du leker sisten.
Historie
Tvibit kom til gjennom sterke ønsker fra ungdom i Tromsø, etter at Brygga – Ungdommens hus ble endelig nedlagt i 1994. Det var aksjoner med blant annet en fredelig okkupasjon av Rådhuset. Etter dette jobbet Ungdomsrådet aktivt for å realisere Tvibit.
Målsetning
Målsetningen er å være et sted hvor ungdom kan produserer og vise frem ungdomskultur, med fokus på ungdom som ressurser og aktive kulturskapere.
Fylkesvei 7318
Fylkesvei 241 går gjennom hele Drevjadalen mellom Holandsvika og Elsfjord i Vefsn kommune i Nordland. Det er fast dekke hele veien, men veien er smal og stedvis svingete og dårlig grunn gjør at det ofte oppstår telehiv. Veien er 29,0 km lang.
Funksjonen som gjennomfartsvei for befolkningen i dalen ble mindre viktig da ny fylkesvei 78 (med Toventunnelen) ble ferdig i 2014. Strekningen mellom Korsnestunnelen og Myrmoen var del av Fv78 frem til 2014.
Weldon Olson
Olson vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo. Han var med på det amerikanske ishockeylaget som kom på andreplass i turneringen bak Sovjetunionen. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. USA vant fire kamper og tapte en, 0-4 til Sovjetunionen i sluttspillsserien. Sovjetunionen vant alle fem kampene og vant serien med maksimale ti poeng foran USA med åtte og Canada med seks.
Fire år senere, under vinter-OL 1960 i Squaw Valley ble han olympisk mester i ishockey. USA vant alle fem kampene i finaleserien som besto av seks lag. Canada ble nummer to og Sovjetunionen kom på tredjeplass.
Olson ble også verdensmester i ishockey 1960, OL-turnering i Squaw Valley var også det 27. verdensmesterskapet i ishockey. Han deltok i fem verdensmesterskap, 1957, 1958 og 1959, i tillegg til OL-turneringene som også var verdensmesterskap.
Alex Delaware
Alex Delaware er den fiktive hovedpersonen i Jonathan Kellermans populære mordmysterieserie. Alex Delaware er en barnepsykolog som løser mysterier, ofte med hjelp av sin beste venn, LAPD detektiv Milo Sturgis. Han har et litt ustadig kjæresteforhold til instrumentmakeren og kunstneren, Robin Castagna. De har en fransk bulldogg, Spike. Spike dør i romanen Gone og blir erstattet av en ny fransk bulldogg med navnet Blanche.
Romaner
Her følger Alex Delaware romaner i den rekkefølgen de ble utgitt:
Kaggefoss kraftverk
Kaggefoss kraftverk er et vannkraftverk ved Kjølstadmoen Modum kommune i Viken fylke.
Kraftverket utnytter et fall på 74 meter i Snarumselva. Det er et elvekraftverk uten eget reguleringsmagasin. Vannet ledes i en 2,5 km lang tunnel fra inntaksmagasinet til kraftstasjonen.
Det er installert fire francisturbiner på totalt 88 MW. Normal årsproduksjon er på 612 GWh.
Alevtina Koltsjina
Alevtina Pavlovna Koltsjina (russisk: Алевтина Павловна Колчина; født 11. november 1930 i landsbyen Pavlovsk i Perm kraj, død 1. mars 2022) var en russisk langrennsløper. Hun konkurrerte for Sovjetunionen i 1950- og 1960-årene, og deltok i tre vinter-OL og vant seks medaljer. Koltsjina deltok også flere ganger i Holmenkollen, og vant 10 km tre ganger (1961–1963) og 5 km en gang (1966). Hun var gift med langrennsløperen Pavel Koltsjin, som tok gull på stafetten og to individuelle medaljer i OL i 1956.
Kaggefoss kraftverk
Kraftverket eies og driftes av Glitre Energi Produksjon (som eies av Glitre Energi AS og E-CO).
Vágar i Hålogaland
Vágar eller Vågar (nåværende Vågan, norrønt Vágar, flertall av Vágr, betyr våg, vik) ligger i Kabelvåg i Vågan kommune, ikke langt fra fjellet Vågakallen (942 meter) og var tidlig et kraftsentrum i Hålogaland. Vágar var det første organisert bydannelsen, kaupang, nord for Trondheim. Storhetstiden for Vágar er knyttet til tidsrommet 1000–1400.
Kaggefoss kraftverk
Kraftverket ble satt i drift i 1951. Det ble oppgradert og modernisert i 2014.
Old Scatness
Old Scatness (hovednavnet er av norrøn opprinnelse) er et arkeologisk sted på Shetland som består hovedsakelig av funn fra bronsealderen og til middelalderen, og fra henholdsvis piktisk og norrøn bosetning.
Det har vært bosetning på Old Scatness i tusener av år og hvor hver ny generasjon har lagt sine bygninger og etterlevninger i lag på de eldre og tidligere. Et broch (rundhus) ble oppdaget i 1975 under byggingen av en ankomstvei til den nærliggende flyplassen Sumburgh Airport. Rundhuset har blitt datert tilbake jernalderen, til mellom 400 til 200 f.Kr. Siden 1995 har forskere og studenter fra Universitetet i Bradford, profesjonelle arkeologer og lokale frivillige drevet utgravninger ved stedet og katalogisert funnene.
Et hovedmål ved prosjektet er å undersøke de endrete mønstrene for utkomme i området som historisk sett var et av de mest fruktbare på Shetland. Etterlatenskaper fra sen middelalder og tidlig moderne tid blir undersøkt med samme flid som forhistorisk materiale. Således er det avdekket deler av husmannsplass fra 1800-tallet, en møddinghaug fra 1600-tallet, en piktisk bygning med rom dannet av steintrapper rundt et sentralt rom, som eikene på et hjul, og spor av et rundtårn fra jernalderen, kjent som broch, noe som kun er funnet i Skottland og på det nordlige, tidligere norske øyene som Hebridene og Shetland. Disse rundhusene synes å ha blitt delvis bygget som forsvarsanlegg og delvis som statussymbol for en samfunnselite.
Utgravningene er administrert av stiftelse Shetland Amenity Trust og finansiert fra en rekke kilder, blant annet fra British Academy. Utgravningsprosjektet (The Old Scatness Broch/Jarlshof Environs Project, se lenke nedenfor) består av en undersøkelse av stedene og monumentene på sørenden av Shetland og en omfattende utgravning og prøvetaking fra de tidligere bosetningen i Old Scatness. Arbeidet har vist at utgravningsstedet, over fire meter høyt og 80 meter i diameter, har vært bosatt i 3000 år. Steve Dockrill og Julie Bond fra Bradford leder prosjektet. Interesserte kan besøke utgravningene i helgene i den tiden prosjektet pågår.
Vágar i Hålogaland
Beliggenheten i Storvågan i Kabelvåg er perfekt med en trang åpning ut mot Lofothavet. Lofotmuseet har i dag sine bygninger og lokaliteter i Storvågan. Åpningen ga god beskyttelse i havna, men innseiling kunne være farefull. Det er også to andre våger som hører til det som ble kalt Vågar; Kabelvåg og Kirkevågen. I Kirkevågen ligger i dag Lofotkatedralen (Vågan kirke).
Vågastemne
I Vágar satte fiskerne og handelsmenn hverandre i stemne, «Vågastemnet», hvert år fra forsommeren etter at fiskerne hadde vært på lofotfiske om vinteren til de kom tilbake for ta tørrfisken ned og selge den. Her møttes håløyger, nordmenn sørfra, utlendinger, kongens menn, nord-norske stormenn, kirkens representanter og andre. I motsetningen til andre kaupanger var nok Vågar hovedsakelig en sesongby. På det meste bodde kun et hundretalls mennesker fast hele året, lite i sør-norsk målestokk, men ved midtsommer ble antallet mer enn tidoblet.
Vågafisket
Vågars beliggenhet og gode havneforhold har vært spesielt gunstig i forhold til eventyrlig rike fiskefeltet Hølla, et havstykke mellom Kabelvåg og Skrova. Vågafisket (Lofotfisket) oppsto rundt år 1000 da tørrfiskhandelen ekspanderte i stor målestokk. Tørrfisken ble distribuert til europeiske storbyer og fikk svært stor økonomisk betydning. Rundt år 1300 utgjorde tørrfiskhandelen 80 % av all norsk eksport. Den store økonomiske betydningen påkalte naturligvis både interessen til det nye kongemakten og kirken. For begge parter hadde skattleggingen (tiende) av Vågafisket stor betydning.
Tørrfisk er fersk fisk hvor alt vann er tørket ut. Tørkingen er en konserveringsmetode uten salt som var svært velegnet å gjøre i Nord-Norge på grunn av de ideelle klimatiske forhold.
Sannsynligvis var organisert skreifiske gjeldende både lokalt for regionen og som eksport i flere hundre år tidligere. Sagaene nevner en handel mellom Hålogaland og Uppsala i Sverige allerede på 600-tallet. Den sene dateringen til år 1000, som har rådet hos norske historikere går tilbake til tradisjonen fra og med historikeren Halvdan Koht, som ikke aksepterte sagalitteratur som legitim skriftlig kilde.
Svartedauen, som rammet Nord-Norge spesielt hardt, var også vendepunktet for Vágar, som ble redusert til å være ett fiskevær blant mange andre.
Tingsted på Brurberget
Vágar hadde eget ting ved Brurberget like øst for Storvågan, hvor frie menn møtte, ga lover, og avsa dom. Brurberget er i dag et boligfelt og veinavn i Kabelvåg. Selve knausen hvor tinget ble avholdt er ubebygd. Stedsnavn tyder på et før-kristent hov i område.
Vågaboka
Det var en egen lovbok i bruk, ‘Vågabok’, som var rådende helt fram til år 1282 da den ble opphevet og erstattet med den landsloven Magnus Lagabøte på 1270-tallet hadde fått vedtatt på de andre tingene. Det er uvisst om Vågaboka bare gjaldt for Vågan og Vågafisket eller om det var en lov for hele Hålogaland.
Alevtina Koltsjina
Koltsjinas største suksess kom i ski-VM, der hun vant 3 medaljer på 10 km (gull i 1958 og 1962, sølv i 1966), tre gullmedaljer på stafetten (1958, 1962 og 1966), og to medaljer på 5 km (gull i 1962 og 1966).
Vágar i Hålogaland
Mobiliseringssted for leidangen
Vágar var også mobiliseringsstedet for den håløygske leidangen. Det har også vært spekulert om jarleættens opprinnelse var tilknyttet dette håløygske maktsentret før utflytting til Trøndelag omkring år 800.
Alevtina Koltsjina
Koltsjina mottok Holmenkollmedaljen i 1963 (sammen med ektemannen, Astrid Sandvik og Torbjørn Yggeseth). Koltsjina var den tredje kvinnen og den første kvinnelige langrennsløperen som ble tildelt Holmenkollmedaljen.
Vágar i Hålogaland
Utgravninger
Det historiske Vágar ble påvist i 1975, mens arkeologiske utgravningene pågikk fra 1990 til 1999, ledet av Universitetet i Tromsø.
Alevtina Koltsjina
Alevtina Koltsjinas sønn, Fjodor Koltšin, har vært OL-deltaker i kombinert.
Vágar i Hålogaland
Utgravninger
En skriftlig kilde fra middelalderen finnes i Grettes saga som forteller om den fredløse Grette Åsmundsson som en gang i 1012 og 1013 reiser til Lofoten og blant annet besøker Vágar.
GEICO
Government Employees Insurance Company (GEICO) er et amerikansk forsikringsselskap, stiftet i 1936 for å selge bilforsikring til ansatte i den føderale regjeringen.
GEICO har 27,000 ansatte og hovedkontor i Chevy Chase i Maryland. Selskapet forsikrer mer enn 22 millioner kjøretøyer.
Selskapet ble stiftet av Leo Goodwin sr. og hans ektefelle Lillian.
Edvard Glæsel
Fritz Edvard Glæsel (født 4. januar 1858, død 12. juni 1915) var en dansk landskapsarkitekt. Han gikk sannsynligvis i gartnerlære hos handelsgartner Carl Ludvig Hansen i København og var undergartner på Bregentved 1879–1881.
Karriere
Glæsel drev egen tegnestue og er særlig kjent for sine mange herregårdshaver, bl.a. Vallø, Nivågård, Vedbygård, Giesegård og Vemmetofte, men også for Det Kongelige Biblioteks Have, Fælledparken, Søerne, Nivå kirkegård, Vestre kirkegård, Bispebjerg kirkegård og Frederiksberg Ældre Kirkegård samt parkanleggene i tilknytning til København rådhus og Bispebjerg hospital.
Hans kirkegårdshaver ble også berømmet i Tyskland, hvor han i 1902 på en utstilling i Düsseldorf mottok gullmedalje for sine planer.
Glæsel skrev av og til artikler i Gartner-Tidende, han var medarbeider ved Nordisk illustreret Havebrugsleksikon og utarbeidet Fortegninger for Gartnerelever.
Rijssen-Holten
Rijssen-Holten er en kommune i den nederlandske provinsen Overijssel. Byen Rijssen er hovedsetet i kommunen.
Lövstalöt
Lövstalöt er et tettsted i Uppsala kommune i Uppsala län i landskapet Uppland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1 046 innbyggere. Lövstalöt ligger cirka tolv kilometer nord for Uppsala.
Baker
Bakere lager blant annet brød, kringler, boller, bagetter, pizzabunner og annet bakverk. En baker jobber vanligvis i et bakeri eller i et konditori, men bakere kan også for eksempel arbeide på en restaurant, hotell eller en oljeplattform.
Bakeryrket
Bakerne i resten av landet ble hardt rammet av Stortingets vedtak. Etter press fra håndverkerne nektet kongen å sanksjonere dette. Bakerne hadde alt sterk konkurranse fra husmødre, konditorer og brødkjørere. Håndverksloven tillot kvinner å bake grovbrød som «husnæring». De slo seg da sammen med «korgkoner» som solgte brødet på gaten. Likevel hadde ikke en eneste kvinne i hovedstaden søkt bakertillatelse før 1865, men tre stod registrert som konditorer. I 1845 stevnet konditorene i Kristiania ti bakermestre for ulovlig kakebaking. Konditorene fikk medhold i høyesterett, men snart bakte bakerne kaker igjen.
Tidlig på 1860-tallet kom dampbakeriet med industriell bakst. I 1865 ble handelshuset Figenbaums enke dømt for ulovlig håndverksdrift fordi de brukte dampdrevne eltemaskiner. Disse var svært arbeidssparende, men høyesterett holdt på at baking er «håndverk», og derfor stilte krav om borgerskap, noe som ikke krevdes av industriforetak. Denne høyesterettsdommen omfattet også skreddere som benyttet seg av symaskin.
På 1850-tallet lyktes det bakerne å utmanøvrere korgkonene ved å åpne brødutsalg ved bakeriene - selv om dette var så kostnadskrevende at en del bakere måtte stenge - og organisere brødkjøring til faste kunder - noe som også kunne straffe seg, siden en del brødkjørere da tok til å bake brød selv. Av Kristianias rundt 150 bakermestre hadde 16 % gitt opp i 1875. Bakerfaget ble dermed vesentlig mindre attraktivt. På 1830-tallet var bakere ofte embetsmannssønner. På 1840-tallet var 1 av 3 bakere sønner av selvstendige håndverkere, men i løpet av 1850-tallet ble rekrutteringen bredere, og i årene etter 1860 var den største enkeltgruppen husmannssønner.
Bakerfaget holdt lenge på gamle skikker, med flere svenner bosatt på arbeidsplassen enn i andre yrker. Pga bakernes nattarbeid var det praktisk. I 1865 var det likevel bare litt over en tredjedel av bakersvennene som fremdeles bodde hos mester. I 1876 dannet bakersvennene i hovedstaden fagforeningen Christiania Bagerforening, næringsmiddelindustriens første fagforening.
Først i 1894 mistet bakerlauget i Bergen sine privilegier, etter å ha tatt saken helt opp til Høyesterett. Et bakerlaug ble dermed det aller siste fungerende laug i Norge.
Vänge
Vänge er et tettsted i Uppsala kommune i Uppsala län i landskapet Uppland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1 331 innbyggere. Vänge ligger cirka femten kilometer vest for Uppsala. Før 1995 het tettstedet Brunna.
Länna
Länna er et tettsted i Uppsala kommune i Uppsala län i landskapet Uppland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 685 innbyggere. Länna ligger cirka 20 kilometer øst for Uppsala.
Charles John Napier
Charles John Napier (født 6. mars 1786 i Falkirk i Skottland, død 6. november 1860 i Merchiston-Hall i Hampshire i England) var en britisk marineoffiser som jobbet i seksti år i Royal Navy, inkludert under Napoleonskrigene, den syriske krigen og Krimkrigen, og i en periode ledet han den portugisiske marinen i Venstres Wars.
Han ble kjent som en nyskaper som var opptatt av utviklingen med jernskip og han var en talsmann for en mer human reform i Royal Navy. Han var også aktiv innenfor politikken som et liberalt parlamentsmedlem.
Liv og virke
Han ble sjøkadett i 1799 ombord på HMS Martin og var etter det stasjonert på flere forskjellige skip i den britiske marinen. Han ble forfremmet til løytnant den 30. november 1805. Han ble forfremmet til kommandør den 30. november 1807 og han ble konstituert som sjef for skipet Brig Pułtusk som hadde 16 kanoner. I april 1809 deltok Napier i erobringen av Martinique og senere utmerket han seg i arbeidet for å borde tre franske linjeskip og senere var han med da det franske flaggskipet Hautpoult ble kapret av britene. Som et resultat av dette ble han forfremmet til fungerende kaptein.
Da han kom hjem som midlertidig kaptein på skipet HMS «Jason» begynte han ved University of Edinburgh og deretter dro han til Portugal for å besøke sine tre fettere som alle var oberster. Napier deltok i slaget ved Bucaco hvor han reddet sin fetter Charles liv og ble selv såret. I 1811 ble han utnevnt til kaptein på fregatten HMS «Thames og han tjenestegjorde i en stund i Middelhavet. Blant hans fremste bragder mens han var i Middelhavet var erobringen av øya Ponza som var et mulig tilfluktssted for korsarene.
Etter overgivelsen til Napoléon Bonaparte i 1814 ble Napier og hans skip overført til kysten av USA der 1812-krigen fortsatt pågikk. Han deltok i ekspedisjonen fra Potomac til Alexandria. Denne gangen som nestkommanderende under kaptein James Alexander Gordon. Den britiske skvadronen brukte 10 dager på å reise 80 km oppstrøms, men de fikk til slutt byen Alexandria til å kapitulerte og de skipene som lå i havn der ble beslaglagt. Skvadronen trakk nedover igjen med sine premier til tross for flere amerikanske angrep mot skvadronen fra land. Under denne tilbaketrekningen ble Napier såret i nakken.
I 1815 giftet han seg med Frances Elizabeth Elers som han hadde kjent og elsket i Edinburgh mens han fortsatt var tenåring. Mens Napier var til sjøs hadde Eliza allerede vært gift en gang med en løytnant Edward Elers og hun hadde blitt enke. Hun hadde fire barn som Napier adopterte som sine egne. Frances og Napier fikk en sønn og en datter sammen. Sønnen Charles døde som et resultat av en ulykke i en alder av fem år.
I løpet av de neste årene begynte Napier en utrettelige korrespondanse med britiske myndigheter for å forandre den britiske marinen. Han forsøkte å overtale den etterfølgende sivile administrasjon om behovet for et mer innovativt design på skipene, at de trengte andre taktikker hvis de skulle vinne mer, utviklingen av dampskip, og om å kunne ta i bruk jernmalm som en del av skipets konstruksjon. Dessuten mente han at offiserene ikke fikk riktig og nok trening til å kunne håndtere et skip og de vanlige sjøfolkene på skipene måtte få mer anstendige levevilkår. Napier mente at pisking ombord på skipene burde avskaffes som straffemetode og at sjøfolkene skulle få riktig lønn og mer penger i etterlønn når de gikk av med pensjon. I alt dette var han langt forut for sin tid. Men alle brevene han sendte hadde liten effekt, tvert imot, alle de påfølgende administratorene betraktet Napier som en eksentrisk ordensforstyrrelse.
Napier startet et selskap som skulle bygge dampskip som både skulle brukes som passasjerskip og til militære formål, men i 1827 gikk han konkurs og han etterlot familien sin i alvorlige økonomiske vanskeligheter. Napier fortsatte som kommandør på skip og begynte etterhvert i de portugisiske tjenestene der han ledet landstyrkene i det vellykkede forsvaret av Lisboa i september 1833. For disse tjenestene ble han tildelt Grand Commander of the Tower med sverd og han utnevnt til greve i Portugal.
I anerkjennelse av hans fremragende tjenester i sjøforsvaret ble Napier adlet den 4. desember 1840. Napier ble invitert til å stå som parlamentarisk kandidat i to valgkretser og på hans eget ønske ble han plassert med halv lønn i forhold til de andre parlamentsmedlemmene. Han var tilbake som parlamentsmedlem for Marylebone i parlamentsvalget i 1841. Han snakket hovedsakelig om sjømilitære emner og spesielt om forholdene for vanlige sjøfolk og om å øke styrken på marinen. Han begynte også å skrive bøker om alle slagene han hadde vært med på og hva han hadde opplevd. Den 28. mai 1853 ble han forfremmet til viseadmiral.
Ved utbruddet av den russiske krigen bedre kjent som Krimkrigen fikk han kommandoen over den største flåten som Royal Navy hadde samlet siden Napoleonskrigene. Flåten mistet mange skip og menn og de britiske myndighetetn forsøkte å få Napier til å fremstå som en syndebukk for de tapte skipene og det var flere innen flåten som begynte å få mistro til ham.
Myrflangre
Myrflangre (Epipactis palustris) er en plante i orkidéfamilien (marihandfamilien).
Utseende
Blomstene er hvite, store og sitter i aks på rundt ti blomster. Myrflangre har jordstengler, og opptrer derfor i bestander.
Forekomster i Norge
Myrflangre er knytta til kalkrik myr, samtidig som den er varmekjær. Svært mye kalkrik myr har blitt dyrka opp, noe som har ført til at myrflangre har blitt utrydda mange steder. Arten har nå få voksesteder igjen i Norge. Et berømt voksested der den fortsatt finnes er Slåttmyra naturreservat i Nittedal i Akershus.
Arten vokser nå rundt Oslofjorden og i Rogaland. Størst utbredelsen har den i Buskerud, er den er kjent fra en rekke kommuner (Drammen, Lier, Nedre Eiker, Øvre Eiker, Ringerike og Hole). I tillegg er arten kjent fra Hvaler i Østfold, Asker og Nittedal i Akershus, og Hå i Rogaland. Siden artens habitat fortsatt er trua, er myrflangre totalfreda i Norge. Myrflangre er i Norsk rødliste for arter oppført som sterkt truet (EN).
Football League Championship 2008–2009
Football League Championship 2008–2009 var den 110. sesongen i The Football League og den femte sesongen der Football League Championship var det nest øverste nivået i engelsk fotball. Sesongen begynte i august 2008 og ble avslutta i mai 2009. vant og ble nummer to og begge rykka direkte opp til Premier League 2009/10. rykka opp etter at de vant play-off. , og  rykka ned til Football League One.
Lagene som rykka ned fra Premier League 2007/08 til Championship var, og. Lagene som rykka opp fra League 1 til Championship var, og.
==Tabell ==
Playoff
Sheffield United, Reading, Burnley og Preston North End spiller kvalifiseringsspill om den siste Premier League-plassen. Det ble til slutt Burnley som vant playoffen, og rykket opp til Premier League.
Kampoppsett
{|
2. serierunde
{|
4. serierunde
{|
6. serierunde
{|
8. serierunde
{|
10. serierunde
{|
John Petroske
John Edward Petroske (født 6. august 1934 i Hibbing i Minnesota, død 30. juli 2019) var en amerikansk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1956 i Cortina d'Ampezzo.
Football League Championship 2008–2009
12. serierunde
{|
Hafstad videregående skole
Hafstad videregående skole er en fylkeskommunal videregående skole i Førde i Sunnfjord kommune i Vestland fylke. Skolen ble etablert i 1993, gjennom sammenslåing av handelsskolen (opprettet i 1965) og gymnaset (opprettet i 1970) i Førde. Disse ble samlokalisert i nybygg på Hafstad i 1999. Fra høsten 2023 blir Hafstad videregående skole slått sammen med Mo og Øyrane videregående skole til Førde videregående skole i et nybygg i Førde sentrum.
Football League Championship 2008–2009
14. serierunde
{|
John Petroske
Petroske vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo. Han var med på det amerikanske ishockeylaget som kom på andreplass i turneringen bak Sovjetunionen. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. USA vant fire kamper og tapte en, 0-4 til Sovjetunionen i sluttspillsserien. Sovjetunionen vant alle fem kampene og vant serien med maksimale ti poeng foran USA med åtte og Canada med seks. OL-turneringen var også det 23. verdensmesterskapet i ishockey.
Hans Arne Akerø
Hans Arne Akerø (født 8. oktober 1949) er en norsk prest, komponist og kirkebyråkrat. Han jobbet frem til 2019 i Kirkerådet som seksjonssjef for gudstjenesteliv og kultur. I 2014 var han en av fem kandidater til å bli biskop i Nord-Hålogaland bispedømme.
John Petroske
Petroske spilte også under ishockey-VM 1958, i tillegg til OL-turneringen 1956 i Cortina d'Ampezzo som også var det 23. verdensmesterskapet i ishockey.
Football League Championship 2008–2009
16. serierunde
{|
Hans Arne Akerø
Yrkesliv og utgivelser
Akerø har gitt ut flere publikasjoner og har skrevet tre musikkspill. Han er representert med en tekst og en melodi i Norsk salmebok 2013. Akerø ble ordinert til prest i 1980, og fullførte en doktorgrad i teologi i 2009. Emnet for avhandlingen var Det hellige rom. Han har jobbet i ulike prestestillinger, innen teologisk undervisning, som rektor i Presteforeningen og fra 2010 som seksjonssjef i Kirkerådet. Han har også hatt flere verv i kirkelige organisasjoner og utvalg.
Hafstad videregående skole
Utdanningstilbud
Vedtatt utdanningstilbud for skoleåret 2023-2024:
Football League Championship 2008–2009
18. serierunde
{|
Hans Arne Akerø
Yrkesliv og utgivelser
I 2014 var han en av fem kandidater som ble nominert til stillingen som biskop i Nord-Hålogaland. Sammen med domprost i Tromsø, Herborg Oline Finnset og prost i Alta, Olav Øygard, som til slutt ble biskop, ble han utpekt som en av tre kandidater til den siste runden av utpekelsen.
Football League Championship 2008–2009
20. serierunde
{|
Hans Arne Akerø
Yrkesliv og utgivelser
Akerø har skrevet flere artikler som har blitt publisert i diverse bøker, og har i tillegg komponert musikk som har blitt utgitt som korverk og i Norsk salmebok 2013.
Familie
Hans Arne Akerø vokste opp som den eldste av tre sønner i en Frelsesarmé-familie. Det medførte mye flytting over hele landet, og til Danmark. NRK-programlederen Dan Børge Akerø er en av Hans Arne Akerøs brødre. Den andre er musikeren Jon Gunnar Akerø.
Football League Championship 2008–2009
24. serierunde
{|
26. serierunde
{|
Aarbøger for nordisk Oldkyndighed og Historie
Aarbøger for nordisk Oldkyndighed og Historie er et dansk arkeologisk tidsskrift som utgis av Det kongelige nordiske oldskriftselskab.
Football League Championship 2008–2009
28. serierunde
{|
Aarbøger for nordisk Oldkyndighed og Historie
Oldsagskommissionen (stiftet 1807) gav ut Antiqvariske Annaler i årene 1812–1827 (fire bind) med beskrivelser av fortidsminner og arkeologiske funn samt tilveksten til Det Kgl. Museum for Nordiske Oldsager. Antiqvariske Annaler må betraktes som forløperen for årbøkene. I 1825 ble Det kongelige nordiske oldskriftselskab stiftet av blant andre Carl Christian Rafn. Formålet var å gi ut norrøn litteratur og fremme kunnskap om den nordiske oldtid. Året etter begynte selskapet utgivelsen av tidsskriftet, som senere skiftet navn flere ganger. Antiquarisk Tidsskrift ble i en periode utgitt sideløpende, men er her allikevel tatt med som en av årbøkenes gamle titler:
Det bør bemerkes, at særlig i tidsskriftets første år, også forekommer artikler som i dag betraktes som historiske snarere enn arkeologiske.
Football League Championship 2008–2009
30. serierunde
{|
32. serierunde
{|
34. serierunde
{|
Sverre Aune
Sverre Julius Aune (født 2. januar 1894, død 9. januar 1965) var en norsk skøyteløper og syklist. Han representerte Norge og Trondhjems Skøiteklub på skøyter.
Football League Championship 2008–2009
36. serierunde
{|
Sverre Aune
Aune tok sølv i NM på skøyter, allround i 1915 og 1916. Etter første verdenskrig tok han bronse i NM i 1924. Han deltok i sitt første VM på skøyter, allround som 18-åring i 1914 med 15.-plass. Hans beste plassering i VM kom i 1926 med 5.-plass. Han deltok i sitt siste VM i 1933, 39 år gammel.
Football League Championship 2008–2009
38. serierunde
{|
40. serierunde
{|
42. serierunde
{|
44. serierunde
{|
Messerschmitt Me 262
Messerschmitt Me 262 var et tysk to-motors jetdrevet kampfly utviklet og produsert av Messerschmitt for Luftwaffe under andre verdenskrig. Flyet ble produsert i 2 hovedvarianter, som jagerfly «Schwalbe» (Svale) og som jagerbomber «Sturmvogel» (Stormfugl). Da flyet kom i tjeneste mot slutten av krigen, led tyskerne av en kritisk mangel på drivstoff, erfarne flyvere og strategiske materialer. I tillegg ble tyske flyplasser stadig angrepet av fiendtlige fly. Me 262 ble derfor brukt i altfor liten målestokk til å påvirke krigens gang.
Større innflytelse på flyutviklingen enn på krigens gang
Me 262 sitt banebrytende design hadde innflytelse på flyutviklingen i hele verden i tiden etter andre verdenskrig. Det fløy første gang med jetmotorer 18. juli 1942 og regnes derfor som verdens første jetdrevne fly i operativ tjeneste. Vingene var bøyd bakover, noe som var nyskapende og som ga flyet en høy grad av stabilitet ved høye hastigheter. Det ble utviklet fra 1938 og masseprodusert på 1940-tallet. Det ble satt inn i krigsinnsatsen fra juli 1944, men som jagerfly ble det ikke satt inn i større målestokk før i mars 1945, og selv da i beskjedent antall. Et angrep 18. mars viste flyets muligheter: 37 fly ble sendt opp mot 1221 fiendtlige bombefly og 632 eskortejagere. Med et tap av tre fly skjøt de ned 12 bombefly og én jager. Flyet fikk ikke særlig stor betydning under selve krigen: Bare ca. 150 fiendtlige fly ble skutt ned for hver 100. nedskutte Me 262, i tillegg til at mange fly ble ødelagt på bakken. Derimot var flyet sentralt i etterkrigstidens flyutvikling. I 2004 ble det startet en begrenset produksjon av kopier av den originale Me 262 i Seattle, USA.
På tross av at flyet opprinnelig ble utviklet som jagerfly, beordret Hitler at det skulle brukes i rollen som angreps- og bombefly. Denne avgjørelsen ble senere omgjort. Me 262 ble produsert i flere andre varianter, deriblant som to-seters treningsfly (B-1a) og nattjager (B-2a).
I 1944, omtrent samtidig med at Me 262 ble satt i operativ tjeneste, kom det britiske jetflyet Gloster Meteor, men dette flyets operasjoner var begrenset til Storbritannia. Disse jetflyene møttes aldri i kamp. Den første luftkampen mellom jetfly skjedde ikke før under Koreakrigen.
Tilsvarende fly
Se Liste over jet- og rakettfly fra andre verdenskrig
Litteratur
Balous, Miroslav, Jiří Rajlich and Martin Velek. Messerschmitt Me 262 (in CZ/EN). Prague: MBI, 1995. ISBN 80-901263-7-5.
Ballistisk missil
Et ballistisk missil er et missil som følger en ballistisk bane på deler av strekningen mot målet. Ballistiske missiler har vanligvis ett eller flere atomstridshoder som skal leveres mot et forhåndsbestemt mål.
Historie
Det første ballistiske missilet var A4, bedre kjent som V2, som ble utviklet av det nasjonalsosialistiske Tyskland i 1930 og 1940-årene. Første vellykkede oppskytning fant sted 3. oktober 1942, og 6. september 1944 ble det første angrepet med missilet gjennomført mot Paris. I løpet av andre verdenskrig ble mer enn 3,000 V2-missiler skutt opp.
Tore Ørjasæter
Tore Ørjasæter (1886-1968) var en norsk lyriker og dramatiker som skrev på nynorsk. Han var utdannet ved Voss folkehøgskole. Han fikk statens dikterlønn i 1929. Ørjasæter ble regnet som en de fremste diktere og dramatikere på nynorsk. Hans drama var, ved siden av verker av Olav Duun og Arne Garborg, en viktig del av repertoaret på Det Norske Teateret. Ørjaseters drama blir regnet som ekspresjonistiske. Hans tidlige dikt var formfaste i samme stil som Ivar Aasen, Aasmund O. Vinje og Per Sivle.
Ballistisk missil
Historie
Per 2009 har 30 land utplassert ballistiske missiler. I 2007 ble det utført mer enn 100 prøveoppskytninger utenfor USA, hovedsakelig fra land som Kina, Iran og Russland.
Tore Ørjasæter
Liv
Tore Ørjasæter ble født 8. mars 1886 i Skjåk. Ørjasæter vokste opp på gården Slette i fjellbygda Bråtå i Skjåk. Faren Hans Magnus Ørjasæter var fra Geiranger (der familienavnet kommer fra) og var lærer og gårdbruker. Geiranger er nærmest bygd vest for vannskillet og historisk var det mye kontakt over fjellet. Moren var Rønnaug Toresdatter Slette. Nitten år gammel begynte Ørjasæter på folkehøyskolen på Voss ledet av Lars Eskeland, deretter på folkehøyskolen i Gausdal der dikteren Olav Aukrust var bestyrer. Ørjasæter beskrives som samtalepartner for Aukrust som sammen med Eskeland var viktig inspirasjon. Ørjasæter publiserte sitt første dikt mens han var elev på Voss. Han avbrøt en lærerskoleutdannelse i Volda etter et år. Olav Aukrust og Ørjasæter var nære venner. Ørjasæter var odelsgutt, men hadde ikke helse til å overta gården.
Ballistisk missil
Faser
Banen til et ballistisk missil deles inn i tre faser. Startfasen fra oppskytning og så lenge missilets rakettmotor gir det fremdrift, midtfasen der missilet følger en ballistisk bane i fritt fall, og tilbakevendingsfasen fra missilet/stridshodet vender tilbake til atmosfæren igjen og til detonasjon.
Tore Ørjasæter
Liv
Han giftet seg med Aaslaug (født Skaaden) fra Øyer. Paret bosatte seg først utenfor Berlin, senere i Frascati utenfor Roma. I 1924 slo ekteparet seg ned utenfor Sandefjord, før de etter hvert vekslet mellom å bo i Øyer og i nær hans hjemgård i Skjåk. Han døde 29. februar 1968 i Lillehammer.
Ballistisk missil
Typer
Ballistiske missiler kategoriseres etter rekkevidde.
Tore Ørjasæter
Liv
Tore Ørjasæter var far til litteraturkritikeren Jo Ørjasæter og svigerfar til spesialpedagog og forfatter Tordis Ørjasæter.
Virke
For ham var lagnaden det som lager oss og livet vårt, den er alt som hindrer frigjøring av vårt innerste. I diktet «Lukka og lagnaden» står lykken i hagen - til lagnaden kommer, «veks fram usynleg som ein angest».
Med stipendier reiste han ut rundt 1920, med lange opphold i mange land: Tyskland, Italia og Frankrike. Han var opptatt av reisen som tilstand, av selve forflytningen, opplevelsen av andre kulturer og møtet med mennesker. Derfor kalles han ofte for «fararen» – den farende, reisende. Samtidig var han hele livet knyttet til Gudbrandsdalen.
Tore Ørjasæter skrev det i ettertid svært kjente diktet «Å Vestland, Vestland», og de kjente, delvis selvbiografiske diktene «Elgen» og «Malmfuru». Elvesong er den viktigste diktsamlingen.
Festskriftet til 70-årsdagen har tekster av blant andre Sigrid Undset, Aslaug Vaa, Olav Dalgard, Johan Falkberget, Johan Borgen, Tarjei Vesaas og Inge Krokann.
Qumran
Qumran (hebraisk: ; arabisk: خربة قمران, Khirbet Qumran) er et arkeologisk sted på Vestbredden administrert av Israels nasjonalpark Qumran. Det er lokalisert på et tørt platå omtrent 1,5 km fra nordvestbredden av Dødehavet, nær Kalya, en israelsk bosetning og kibbutz.
En bosetning i hellenistisk tid ble bygget under hasmoneiske Johannes Hyrkanos (134–104 f.Kr.) eller noe senere, og var bebodd det meste av tiden fram til den ble ødelagt av romerne i 68 e.Kr., eller kort tid etter. Den er best kjent som bosetningen nærmest hulene i Qumran hvor Dødehavsrullene ble holdt skjult.
Men i 1960 foreslo professor Karl Heinrich Rengstorf (1903-92) at Dødehavsrullene ikke var skrevet av beboerne ved Qumran, men stammet fra biblioteket ved tempelet i Jerusalem, noe som har fått større tilslutning etter offentliggjøringen av materiale fra utgravningene til de Vaux i 1992.