cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ABAX
ABAX AS er et norsk telematikkselskap som utvikler og selger elektroniske kjørebøker, flåte- og utstyrskontroll samt utstyr til (GPS/GSM-posisjonering). Selskapet har tilhold i Larvik, Norge og ledes av Morten Strand (interim). Det ble formelt etablert på Lysaker i 2003. ABAX AS i sin nåværende form ble stiftet 8. august 2008. I 2012 ble ABAX kjøpt opp av det norske investeringsselskapet Norvestor. ABAX eies i dag av det globale investeringsselskapet Investcorp som 6. juni 2017 kjøpte ABAX fra Norvestor for 1,8 milliarder norske kroner. I 2019 er rundt 200 personer ansatt i firmaet. Selskapet opererer innen telematikk, og er en stor europeisk aktør innen salg og utvikling av elektroniske kjørebøker for yrkes- og privatbiler. ABAX utvikler og selger også hard- og software for ordrehåndteringssystemer, flåtestyring og sporing av maskiner og utstyr. Selskapet har flere patenter på sine produkter.
Historie
I 2003 ble ABAX etablert med samme hovedeier som ETS, men med et annet forretningsområde. Selskapet skulle selge telefoni-, bredbånd- og hjemme-PC løsninger. Hovedsatsningen ble hjemme-PC, men da skattefradragsordningen ble avviklet i 2005, søkte ABAX andre forretningsområder. Dermed ble samarbeidet mellom ETS og ABAX etablert, og ABAX skulle selge en elektronisk kjørebok som ETS hadde utviklet. Vinteren 2011 fusjonerte ABAX og ETS.
ABAX markedsførte sitt produkt Transit Truck Monitoring internasjonalt. Dette er et system som ble benyttet av tollmyndigheter for å sikre transitt-transport, og hindre smugling og intern dumping. Produktet er ikke lengre en del av tjenestesortiementet til ABAX.
ABAX' opprinnelige forretningsidé for sporing og gjenfinning av stjålet gods tilbys i en rekke markeder.
ABAX ble solgt til Norvestor sensommeren 2012. I denne forbindelse ble kontrakter utenfor Europa kjøpt ut, og overført til det nystartede selskapet Electronic Tracking Systems AS.
I februar 2014 ble ABAX Finland åpnet i Vanda. I Norge ble konkurrenten E-Trip kjøpt opp. I januar 2015 ble det finlandske selskapet Salkatek kjøpt opp.
Juni 2015 ble oppkjøpet av nederlandske Trevler BV kunngjort, og ABAX Nederland etablert. November 2015 kjøpte ABAX tilbake franchiseselskapet ABAX UK Ltd. og varslet samtidig økt satsing på det engelske markedet.
Juli 2016 ble ABAX China Ltd etablert, og ABAX Poland fulgte i desember samme år.
6. juni 2017 ble salget av ABAX fra Norvestor til Investcorp for 1,8 milliarder norske kroner kunngjort.
Kontorer
ABAX AS har sitt hovedkontor i Larvik. ABAX Sverige har kontor i Västerås, ABAX Danmark i København, ABAX FI i Vanda, ABAX UK i Peterborough. ABAX Nederland har kontor i Amsterdam ABAX Polen har kontor i Gdynia.
Kaiserdamm undergrunnsstasjon
Kaiserdamm undergrunnsstasjon er en stasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk som tilhører linje U2. Den befinner seg nær krysset Kaiserdamm/Königin-Elisabeth-Straße i distriktet Charlottenburg-Wilmersdorf og er en av de offisielle stasjonene til Berliner Meesegelände. Stasjonen S-Bahnhof Messe Nord/ICC ligger rundt 200 meter unna og blir omtalt som offisiell omstigningsstasjon.
Back with the Thugz Part 2
Back with the Thugz Part 2 er et musikkalbum av Bizzy Bone, og hans andre «Hi Power Ent»–album som ble utgitt i 2009, hvor det første var Back with the Thugz.
Peter Nordberg
Peter Nordberg (født 19. september 1969) er en svensk musiker (sang og gitar) og låtskriver bosatt på Södermalm i Stockholm. Han vokste opp i Stockholm, men bodde fra 1989 til 2000 i utlandet. Først i London og Italia før han i 1995 flyttet til Stavanger. Her ga han i 1999 ut sitt debutalbum Tiden visar vägen på det stavangerbaserte plateselskapet Skarv og laget i tillegg «Do it in the sand», som ble gitt ut som den offisielle sangen til sandvolleyturneringen i Stavanger. I 2005 ga han ut albumet Slott i sanden på eget plateselskap hjemme i Sverige. Under sitt opphold i Norge ble han kjent med Vidar Johnsen som han begynte å samarbeide musikalsk med i 2006. Sammen spilte de inn albumet Ord og ögonblick som ble gitt ut på Sony BMG i 2007. Albumet solgte raskt til platina og ble nominert til Spellemannprisen 2007 i klassen popgruppe. I 2008 ga Sony Music ut oppfølgeren Mål & Mening og året deretter duoens tredje album, Ild & Vatten.
Diskografi
EP
Singler
Brentidae
Brentidae er en familie av biller i gruppen snutebiller (Curculionoidea). De har antenner som ikke er knebøyde og mangler en kølle ytterst. Ellers er det fleste av artene lette å kjenne på at de er svært lange, tynne og flate. De lever for det meste i død ved. Familien finnes i tropiske og subtropiske områder, og i tempererte områder på den sørlige halvkulen. Ofte blir også gruppen spissnutebiller (Apionidae) og dvergsnutebiller (Nanophyidae) regnet til Brentidae.
Utseende
Vanligvis middelsstore til store (opptil 80 mm), lange og tynne biller, kroppen noe flat. De er ofte brunlige av farge, med lite tydelig behåring. Hodet er ganske lite og i midten trukket ut til en vanligvis ganske lang og slank snute – i ekstreme tilfeller kan hodet inkludert snuten være like langt som resten av kroppen. Antennene er 11-leddete, mer eller mindre trådformede, i noen tilfeller så lange som halve kroppslengden. De er ikke knebøyde og har ikke en kølle ytterst. Antennefestet er på snuten, men plasseringen kan variere mellom ganske nær spissen og helt ved roten. Vanligvis sitter antennene på siden av snuten, men de kan også være festet på oversiden. Fasettøynene er ganske små og noe utstående. Brystskjoldet (pronotum) er tydelig lengre enn bredt, med rundede sider. Det er sterkt avsmalnet fremover. Dekkvingene er parallellsidige, noe flate, med eller uten punktrekker. Beina er forholdsvis lange, særlig frambeina, og føttene er fem-leddete, men det fjerde leddet er svært lite slik at de kan se fireleddete ut. Det tredje leddet er tolappet, og det ytterste leddet er smalt og sigdformet. Det er vanligvis stor forskjell mellom kjønnene, og hannene er lengre og tynnere enn hunnene, gjerne med større hode, lengre snute, lengre frambein og ofte også større kjever. Som vanlig for insekter som lever i død ved kan størrelsen variere mye innen samme art, særlig for hannene.
Levevis
De fleste artene lever i død ved, først og fremst av løvtrær. Noen av artene lever av sopp i død ved, og det er sannsynlig at de aktivt dyrker soppen. Noen arter lever i gangene til barkbiller, andre lever sammen med maur (såkalte myrmekofiler). Den lille underfamilien Antliarrhinae er knyttet til konglepalmer (Cycadales). Én art, søtpotetsnutebillen (Cylas formicarius) er et skadedyr i tropiske områder over store deler av verden. De ekstreme formene man ser hos mange hanner tyder på intens konkurranse om hunnene, og det ser ut til at de største hannene, med størst hode og lengst snute, får de fleste hunnene. Den største arten er "New Zealand Giraffe Weevil" (Lasiorynchus barbicornis), som lever på New Zealand. Hannene av denne arten blir opptil 8 cm lange, men snuten utgjør halve lengden.
Theodor-Heuss-Platz undergrunnsstasjon
Theodor-Heuss-Platz undergrunnsstasjon er en stasjon i Berlins undergrunnsbanenettverk, på linjen U2. Den befinner seg under Theodor-Heuss-Platz i Charlottenburg-Wilmersdorf.
Gran Paradiso
Gran Paradiso (fransk: Grand Paradis) er det høyeste fjellet i Gran Paradiso-massivet, som hører til De grajiske Alper. Fjellet ligger i regionen Aostadalen (Valle d'Aosta), nordvest i Italia. Fjelltoppen er nær Mont Blanc og grensen til Frankrike, men hele fjellet ligger på italiensk side.
Fjellets høyeste tind på 4061 moh. ble besteget for første gang 4. september 1860 av J. J. Cowell, W. Dundas, J. Payot og J. Tairraz. I dag blir fjellet ansett som forholdsvis enkelt å bestige, bortsett fra de siste 60 metrene før toppen. Klatringen starter som oftest enten fra Rifugio Chabod eller Rifugio Vittorio Emanuele. Sistnevnte har fått navnet sitt fra Viktor Emanuel II av Italia, som opprettet Gran Paradiso royal reserve i 1856, det som i dag er Nasjonalparken Gran Paradiso.
Ceratopteris
Ceratopteris er en gruppe planter, den eneste slekten i familien Parkeriaceae. Det er akvatiske karplanter, sannsynligvis hjemhørende innenfor bregnene.
Artene spenner over tropene i alle verdensdelene, og brukes mye som modellplante i laboratorier fordi den vokser så raskt.
Tidligere har man ofte regnet denne familien inn under Pteridiaceae, men denne familien regnes nå som inkludert i einstapefamilien (Dennstaedtiaceae).
Taksonomi og arter
Parkeriaceaefamilien har en slekt og fire eller fem arter, som alle lever i tropene. Disse er:
Ole Ivars aller beste
Ole Ivars aller beste er et samlealbum utgitt av Ole Ivars i 1995.
Runer i Hagia Sofia
I samme balustrade oppdaget svensken Folke Högberg i 1975 ytterligere en runeinnskrift. Denne ble gjenoppdaget i 1988 av Mats G. Larsson. Han klarte ikke å tolke hva som stod i denne innskriften, men han leste ari:k.
Högberg gjorde opprinnelig en annen lesning og fikk i 1997 støtte av Svein Indrelid, som i stedet tolket innskriften som Árni, det vil si Arne, en enkel signatur eller tag. Denne tolkningen ble i 1999 bedømt som mer sannsynlig enn Larssons.
Den tredje innskriften ble publisert av Elena Melnikova i tidsskriftet Futhark i 2016. Det dreier seg om en 26,8 cm lang og 3–4,8 cm høy runeinnskrift ved et vindu der det også finnes innskrifter på gresk, kyrillisk og arabisk. Melnikova tolker innskriften som Arinbárðr rеist rúnar þessar («Arinbárðr risset disse runer»). Hun daterte innskriften til 1050–1150.
Partita
Partita (it. av partire = «dele» ) er betegnelsen på den enkelte delen (satsen) i en serie danser eller variasjoner. Fra 1600-tallet ble det en vanlig betegnelse på instrumentalstykker eller en rekke satser, dvs. en suite. Koralpartita er en spesiell form der en koralmelodi etterfølges av en serie variasjoner.
Johann Sebastian Bach skrev to samlinger partitas for ulike instrumenter. De som er kjent som Clavierübung del 1 skrevet for klaviaturinstrument solo, gav han ut som sitt opus 1. Orkestersuite i h-moll blir iblant regnet som en partita.
Analogt med Bachs franske og engelske suiter kalte Albert Schweitzer Bachs klaverpartitas for «tyske suiter», men denne betegnelsen har ikke slått an, da det stort sett er enighet om at Bach integrerte begge de dominerende barokk musikkstilene, den franske og den italienske.
Bach skrev også tre partitas for solo fiolin som han sammenstilte med sonater (1720).
Moelv kirkesenter
Moelv kirkesenter er en kirke konstruert i en rektangulær form, fra 1987 i Ringsaker kommune, Innlandet fylke.
Byggverket er i leca og har 150 plasser.
Den julianske kalenderen
Den julianske kalenderen, som var en reformert versjon av den romerske kalender, ble innført av Julius Cæsar i år 46 f.Kr. Den begynte 1. januar år 45 f.Kr. Kalenderen hadde 365 dager, pluss én skuddårsdag hvert fjerde år, det vil si en årlig gjennomsnittlengde på 365¼ døgn = 365,25 døgn. Romerne brukte kunnskapen fra egypterne om at året var ca. ¼ døgn mer enn 365 dager, derfor innførte Cæsar én ekstra kalenderdag hvert fjerde år. Det var den greske astronomen og matematikeren Sosigenes som foreslo dette for Cæsar i år 47 f.Kr.
Beskrivelse
For romerne ble den nye kalenderen litt for komplisert i begynnelsen, de hadde i en periode skuddårsdag hvert tredje år i stedet hvert fjerde. Julius Cæsars etterfølger, Augustus, ordnet opp i dette og bestemte at det skulle hoppes over tre skuddår og at det første skuddåret skulle være i år 8 e.Kr. Romerne forholdt seg ikke til Kristi fødsel, de regnet ut fra grunnleggelsen av Roma, den mente de hadde skjedd i 753 f.Kr. Augustus krevde altså at 760 skulle være skuddår (år 0 finnes ikke) og deretter skuddår hvert fjerde år. Det er bare tilfeldigheter at det ble år 8 i den moderne kalenderen, og dermed delelig med 4.
Siden denne kalenderen er 0,00778935 døgn (11 minutter og 13 sekunder) lengre enn det tropiske året, som årstidene følger, utgjør dette en feil på litt over ett døgn i løpet av 128 år. Ett tropisk år varer 365,24221065 døgn (epoke J2000.0). I 1582 rettet pave Gregor XIII opp mesteparten av denne forskjellen med en kalender­reform, som populært blir kalt den gregorianske kalender. I katolske land korrigerte man for et avvik på ti døgn. Dagen etter torsdag 4. oktober 1582 ble dermed fredag 15. oktober 1582. Det er denne kalenderen som brukes i mesteparten av verden. I Norge og Danmark ble den julianske kalender brukt til og med søndag 18. februar 1700. Ved midnatt «hoppet» kalenderen frem til mandag 1. mars, som ble den første datoen i den gregorianske kalenderen i disse landene.
Den julianske kalenderen gjentar seg etter nøyaktig én solsyklus (dvs. 28 år, 336 måneder, 1461 uker = 10,227 døgn). Dermed kommer skuddagene med samme ukedag og samme dato får samme ukedag etter et likt mønster med 28 års mellomrom. I løpet av en slik solsyklus er det 7 skuddår og 21 normalår. Påsken i den julianske kalenderen gjentar seg derimot med 532 års mellomrom (eksakt) (= (28 × 19) år = én solsyklus × én Metons syklus).
Ukedagene er ikke avhengige av kalenderen, de følger etter hverandre uavbrutt; faktisk var dette et krav til kalenderreformen. Så en dato i den julianske kalenderen har alltid samme ukedag som den tilsvarende datoen i den gregorianske kalenderen siden begge datoene viser til samme tidspunkt. For eksempel var 5. oktober 1582 en fredag i den julianske kalenderen. På det tidspunktet lå den julianske kalenderen 10 døgn «etter» den gregorianske. Ved å telle 10 døgn fremover, kommer man til 15. oktober 1582 som i den gregorianske kalenderen også var en fredag.
Öregrund
Öregrund er en by i Östhammar kommune i Uppsala län i landskapet Uppland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1 555 innbyggere.
Den julianske kalenderen
Beskrivelse
I en skikkelig juliansk kalender ville 1. januar år 1 ha vært en lørdag, så søndagsbokstaven for år 1 ville ha vært B.
Stephanie Savage
Stephanie Savage (født 1969) er produsent for Wonderland Sound and Vision. Hun var en av manusforfatterne på The O.C. og er nå manusforfatter for TV-serien Gossip Girl.
Öregrund
Öregrund fikk bystatus i 1491 og ligger cirka 20 kilometer nordvest for Östhammar.
Den julianske kalenderen
Beskrivelse
Den julianske kalenderen videreførte den romerske kalenderens benevning av dagene. Romerne benyttet seg av en heller innviklet måte å navngi dagene på. De hadde tre spesielle dager, Kalendae, Nonae og Idus. Den første dagen i hver måned ble kalt Kalendae. I noen måneder ble den 5. dagen kalt Nonae mens den falt på den 7. i andre måneder. Tilsvarende falt Idus på den 13. eller 15. De andre dagene ble navngitt ved at man tellet ned til den neste av disse tre spesielle dagene, der dag 1 var dagen selv. I Ianuarius (januar) faller Nonae på den 5. 2. januar ble da kalt Dag IV før Nonae i Januar (ANTE DIEM IV NONAS IANVARII). I tillegg hadde romerne dagen Pridie. Dette var dagen før de spesielle dagene Kalendae, Nonae og Idus. Slik ble 4. januar ble kalt Pridie Nonae i Januar i stedet for Dag II før Nonae i Januar.
Siden romerne tellet dagene ned mot Kalendae, Nonae og Idus, kunne ikke skuddårsdagen legges til siste februar, men til den sjette dag før Kalendae Martius, det vil si 25. februar.
Den julianske kalenderen må ikke forveksles med den julianske dagkalenderen som er en kalender benyttet av astronomer for å tidfeste astronomiske begivenheter. I denne kalenderen, som har en syklus på 7980 år, har hver dag sitt unike nummer. 1. januar kl. 12:00 middag (Greenwich tid) i år 4713 før Kristi fødsel blir betegnet JD 0. Neste dag er JD 1, og så videre. 1. januar 1900 kl. 0:00 har således JD 2415020,5. Denne kalenderen ble utviklet av Joseph Justus Scaliger (1540 – 1609).
«Gammel stil»/«ny stil»
Overgangen fra den gamle til den nye kalenderen ble gjennomført på forskjellige tidspunkter i forskjellige land. Det er derfor nødvendig å angi hvilken kalender som brukes i historiske tidsangivelser. I Norge og Danmark ble datoer som fulgte den julianske kalenderen ofte betegnet som «gammel stil», forkortet g.s. eller gs, og datoer som fulgte den gregorianske kalenderen som «ny stil», forkortet n.s. eller ns. I Sverige kunne datoer i henhold til den julianske kalenderen bli betegnet som en dato i «den gamla stilen», og datoer i henhold til den gregorianske kalenderen som en dato i «den nya stilen». Dette så man gjerne i eldre almanakker. De tilsvarende latinske uttrykkene er «stili veteris» (forkortet st.v.) og «stili novi» (forkortet st.n.). På fransk brukes også «ancien style» (forkortet a.s.) og «nouveau style» (forkortet n.s.), og på tysk «alten Stils» (forkortet a.St.) og «neuen Stils» (forkortet n.St.). På engelsk ble tilsvarende «Old Style» (forkortet O.S.) og «New Style» (forkortet N.S.) benyttet.
Helgøya kirke
Helgøya kirke er en langkirke i Helgøya i Ringsaker. Byggverket ble innviet den 7. desember 1870, har rundt 200 sitteplasser og er bygget i tre.
Historie
Helgøya var uten kirke i over 200 år fra 1612, da en trekirke som stod på Hovinsholm ble flyttet til Baldishol og fastlandet på Nes. Fra denne tiden gikk alle kirkelige handlinger på Nes. I 1868 besluttet Nes kommunestyre å bygge et kapell på Helgøya og tomt ble gitt vederlagsfritt av beboere på gården Svennerud. Kapellet ble reist i tømmer med sperreloft og ble en langkirke i nygotisk stil med plass til om lag 200 personer. Byggmesteren var Ole Stensrud fra Vang og kapellet ble innviet den 7. desember 1870.
Den 2. juli 1944 ble 18 teologiske kandidater hemmelig ordinert i kapellet av biskop Wollert Krohn-Hansen som sammen med om lag 40 andre prester som hadde blitt forvist til Helgøya av okkupasjonsmakten. Ordinasjonen foregikk i stillhet under dekke av Den Norske Sjømannsmisjonens kretsstevne på samme tid.
Kapellet ble fra 1970-tallet av restaurert og delvis bygget om etter Dominico Erdmanns plan i 1931 og sperreloftet ble omgjort til tønnehvelv mens interiøret fikk en lysere tone. Taket ble malt lyseblått og benkene ble gjort mørkere mens alteret, prekestolen og hvelvets nedre kant fikk gyldne border. Kapellet fikk også vinduer i brent antikkglass gitt i gave av privatpersoner.
Altertavlen
Den nåværende altertavlen er laget av Ragnhild Butenschøn og har korsfestelsen som hovedmotiv og med andre bibelske motiver på sidepartiene. Kunstneren brukte fem år på å lage den og ble delvis gitt til kirken av forviste prester som oppholdt seg på Helgøya i perioden 1944 til 1945. Selve innvielsen av den skjedde for øvrig ikke før den 31. desember 1953.
Gravplassen
Den sydøstre delen av kirkegården har en gravplass hvor det er reist gresk-katolske, romersk-katolske og lutherske kors over flyktninger fra både fra Russland i 1917 og fra andre steder i Øst-Europa som kom til Helgøya som flyktninger i 1954 og som har fått sitt siste hvilested på gravplassen. I det sydvestre hjørnet av gravplassen er det reservert 48 gravplasser for beboere på Sund, som siden 1949 har vært et hjem for psykisk utviklingshemmede.
Saum (i båt)
Saum blir klinket permanent
I de fleste robåter overlapper bordene hverandre litt (båten er klinkbygd). I overlappen borer båtbyggeren hull, og nesten alltid setter han en spikerformet saum av kobber eller jern i hullet, med hodet på saumen på utsiden. På innsiden slår han en roe ned på saumen, ofte ved at han holder den over hullet med et hult stykke metall (f. eks. en rørstump) og lar saumen slå seg inn i hullet i roen samtidig som han slår saumen inn gjennom hullet i bordene.
Roen (flert. av og til «rør») er en metallskive med hull midt på, og lagd slik at roen har en liten topp med hullet i midten. Hullet skal være så trangt at man må bruke noe kraft for å få roen ned på saumen; roen skal knipe seg noe fast i saumen, og slik ligge ganske fast ned mot bordet.
Bayerischer Platz undergrunnsstasjon
Bayerischer Platz undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Bayerischer Platz er på linjene U4 og U7.
Saum (i båt)
Selve klinkingen av saumen
Man klipper nå av det av saumen som står ut av roen. Så holder man en hammer e.l. mot saumhodet på utsiden, mens man banker forsiktig på saumenden og roetoppen på innsiden. Hvis man gjør denne klinkingen riktig, vil roen presse seg enda mer fast ned mot bordet («saumen driver godt»), og saumenden vil legge seg utover roen og låse den fast. Noe av roetoppen vil også bli klinket ned og blande seg med metallet i saumen.
Hvis klinkingen blir riktig utført, skal det ikke stå ut noen kanter – grader – fra roen, men alt det klinkede metallet legge seg pent helt ned til roen. Står det derimot ut grader, kan garn o.a. hekte seg fast her, og man kan til og med være så uheldig at man skjærer seg på disse gradene.
Bayerischer Platz undergrunnsstasjon
Stasjonen ble åpnet som del av U4-linjen i 1910. 29. januar 1971 åpnet U-7 plattformen som ble tegnet av BVGs husarkitekt Rainer G. Rümmler. U7 plattformen er utsmykket i de bayerske fargene lysblå og hvit.
Saum (i båt)
Mothold
Til å holde imot saumhodet på utsiden kan man ha en håndlanger med en øksehammer eller en moker (tung, firkantet hammer). Mange båtbyggere holder selv et mothold mot saumhodet på utsiden med den ene hånden, mens de klinker over roen med den andre. Enkelte båtbyggere hadde tidligere en «sjølhalla», en hammer festet til en båtklype som så kunne settes fast slik at hammeren lå mot saumhodet. Hammeren var fjærbelastet, slik at hodet kunne sprette litt opp fra saumhodet og så slå inn mot det igjen. Båtbyggeren kunne da ha en klinkhammer i hver hånd, og slå over roen etter tur med de to; slik kunne klinkingen av den enkelte saum gå meget hurtig.
Klinkerytmen
Skal klinkingen gå riktig for seg, skal motholdet på utsiden hoppe litt opp fra hodet, og så falle ned mot dette. Dette gir et lite smell, og smellene fra motholdet på utsiden og klinkingen på innsiden skal komme jevnt med like store tidsintervall hele tiden. Kommer smellet fra utsiden for hurtig, er motholdet for sterkt eller slagene på innsiden for svake, kommer det for sent, er motholdet for svakt eller slagene mot innsiden for sterke.
Materiale i og form på saumen
I dag er det svært vanlig med saum av kobber, ikke minst fordi de er svært myke, og derfor lette både å klippe av og å klinke. Den står også mye bedre mot bunnstoff med kobber i enn jernsaumen gjør. Kobber får man hovedsaklig i to versjoner; som klink og saum. Klinken er helt jevntykk, bortsett fra en kort spiss og et lite hode; hodet er nesten så lite som et vanlig spikerhode, mens kobbersaumen er tilnærmet som jernsaumen i formen, med konisk stamme, lang spiss og stort hode. Stort sett har og blir kobberklink mest brukt fra Rogaland mot svenskegrensa (båter med mange og smale bord), mens kobbersaum (som erstatning eller forbedring i forhold til jernsaum) er vanligere fra Rogaland og nordover (båter med færre og breiere bord).
Det tradisjonelle er imidlertid jernsaum. Denne er tydelig tykkest oppe under hodet, som er ganske stort, og smalner jevnt av mot spissen, som bare svinger litt brattere inn enn resten av saumens sider. I dag finnes nesten bare fabrikklaget galvanisert jernsaum, og jernet i disse er atskillig mykere enn i hjemmesmidd saum i gamle dager.
Felles for både klink og saum er at de har kvadratisk snitt. Noe som gir bedre hold, og slår man inn saumen slik at to av sidene går parallelt med årringene unngås sprekking (så lenge hullet er forboret passelig). Slås saumen inn med sidene 45 grader på årringene (med to av hjørnespissene inn i årringene) er det større risiko for oppsprekking langs suene.
I gamle dager, frem til ca. 1880-90, var all saum hjemmesmidd. Som oftest var jernet i disse mye hardere enn jernet i dagens kjøpesaum. Likevel ble denne saumen gjerne klipt av med hovtang eller vanlig knipetang, men det blir også sagt at enkelte måtte sage saumen av med baufil. I dag brukes ofte kraftavbiter, en tverravbiter («knipetang») med utveksling.
Det er blitt spekulert på om noe av den hjemmelagde saumen ble lagd av jern utvunnet fra myrmalm i små blåstergroper. Det er kjent at slik jernutvinning foregikk i smått til hjemmebruk til langt ut på 1800-tallet. Slikt jern inneholdt ofte mer magnesium enn vanlig, og sto godt mot rust. Det er i hvert fall bemerkelsesverdig at gammel jernsaum står mye bedre mot kobberstoff enn nyere, fabrikklagd, selv om den siste er galvanisere|t.
Det finnes også såkalte reksaum (også kalt rekspiker), som brukes som vanlige spiker, f. eks. til å spikre bordendene til lotter og stevner. Reksaumen ligner på vanlig saum, men er generelt tynnere og mer jevntykk enn denne.
Roene
Roer i dag er nesten alltid runde; det er slike man får fra nesten alle spikerfabrikker. Hjemmelagde roer er derimot firkantede, fordi de (ofte?) var skåret ut av jernplate. Enkelte spikerfabrikker har derfor i perioder kunnet levere firkantede roer.
Narmacil II
Narmacil II var en figur fra J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard.
Han var den 29. kongen av det store landet Gondor og var sønn av kong Telumehtar. Narmacil overtok tronen av Gondor i året 1850 i det tredje tidevervet.
I de 6. året av hans korte regjeringstid var det en føderasjon av austringer, som ble kalt Vognfolket, som angrep Gondors og terroriserte på den østre banken av elva Anduin. Narmacil marsjerte til Rhovanion for å kjempe mot inntrengerne, men ble slått av dem og drept.
Han ble etterfulgt av sin sønn Calimehtar, i året 1856 T.T.
Narmacil II Narmacil II
Roseordenen
Roseordenen (portugisisk: Ordem da Rosa) er en brasiliansk orden innstiftet 17. oktober 1829 av keiser Pedro I av Brasil på dagen for hans bryllup med Amélie av Leuchtenberg. Ordenen ble innstiftet til belønning av trofasthet mot keiseren og for fortjenstfull innsats for Brasil. Ordenen ble tildelt for både sivil og militær innsats og ble tildelt både brasilianske og utenlandske borgere. Ordenen opphørte som brasiliansk statsorden ved monarkiets opphør i 1889 og ordenen eksisterer etter dette som en dynastisk orden innen det keiserlige hus.
Inndeling
Roseordenen er inndelt i seks grader:
Protokoll (datamaskiner)
En protokoll i datamaskinsammenheng er et konvensjonelt eller standardisert sett med regler som bestemmer tilkobling, kommunikasjon og dataoverføring mellom to endepunkter (f.eks. to dataprogrammer på ulike maskiner i et nettverk). Protokoller kan implementeres i maskinvare, programvare, eller en kombinasjon av disse. På det laveste nivået definerer en protokoll en maskinvaretilkobling.
Populariteten og gjennomslagskraften til standard kommunikasjonsprotokoller har vært både en betingelse for skapelsen av og populariteten til internett. Transmission Control Protocol (TCP) var den første av disse protokollene, og uttrykket TCP/IP henviser til en viktig sammensetning av de mest brukte protokollene, IP og TCP. De fleste kommunikasjonsprotokoller er fastsatt av RFC-dokumenter publisert av Internet Engineering Task Force (IETF).
Alle nettverksprotokoller har egne spesifikasjoner. SMTP-protokollen har for eksempel spesifisert at utveksling skal innledes med kommandoen <tt>HELO</tt>, og TCP-protokollen spesifiserer at forbindelsen skal etableres ved hjelp av en såkalt Three Way Handshake før øvrig kommunikasjon kan foregå. Eksempler på andre protokoller er HTTP (Hypertext Transfer Protocol) og FTP (File Transfer Protocol) som benyttes til filoverføringer. Nettverksprotokoller beskrives ofte i forskjellige lag i OSI-modellen.
Roseordenen
Insignier
Ordensbåndet er lyserødt (rosa) med to hvite striper nær kantene.
Protokoll (datamaskiner)
Objektorientert programmering har utvidet bruksområdet til protokollbegrepet til å inkludere programmeringsprotokoller tilgjengelig for tilkobling og kommunikasjon mellom objekter.
Roseordenen
Insignier
Ordenskjedet har ledd som vekselvis består av femten roser og femten skjoldformede plaketter med keiserparets initialer A og P. Ordenstegnet er opphengt i det sentrale leddet i et lite element formet som en lyserød sløyfe.
Ordenstegnet for Roseordenen har tjent som modell for Den nasjonale fortjenstorden, innstiftet i 1946, der ordenstegnet også har en hvitemaljert sekstagget stjerne satt på en krans av roseblomster.
Tildeling
Ordenen ble tildelt brasilianere så vel som utlendinger for fortjenester av kongehuset og Brasil. Alle prinser av det brasilianske keiserlige hus er medlemmer av ordenen fra fødselen. Det var satt begrensninger på antallet utnevnelser til de øverste grader, slik at det til enhver tid kunne finnes åtte ordinære og åtte ekstraordinære innehavere av storkors, 16 stordignitærer og 32 dignitærer. Antallet kommandører, offiserer og riddere var ubegrenset.
Under Pedro I ble det mellom 1829 og 1831 foretatt 189 utnevnelser til ordenen. I Pedro IIs tid ble det mellom 1837 og 1889 utnevnt 28 216 personer til Roseordenen.
Norske innehavere
Roseordenen ble også tildelt nordmenn, blant dem generalkonsul og godseier Peter Christophersen. Kong Olav V ble tildelt storkors med kjede.
Kjølaberget opp
Løypa starter på Flisa på 188 meters høyde, og har målgang på toppen av Kjølaberget på 434 meter. Løypa er 2,5 km lang.
Nanna
Nanna Nepsdatter er i den norrøne mytologien en av åsynjene (gudinnene) og guden Balders hustru.
Ifølge Den yngre Edda bodde de i Breidablik, og sammen fikk de sønnen Forsete. Nanna var den mest trofaste av alle kvinner.
Nanna døde av sorg da Balder døde. Hjertet brister av sorg når hun ser Balder blir lagt på båten i bålferden sin. Da ble hun lagt på båten sammen med Balder. Selv om Hermod rir til Hel for å forsøke å få Balder tilbake til livet, lykkes han ikke, og Nanna og Balder må forbli i dødsriket.
I Saxo Grammaticus' Gesta Danorum er Nanna datter av kong Gevar og gift med Balders banemann, den blinde Hod. I denne versjonen blir Balder forelsket i Nanna og drapet på Balder er et resultat av Hods sjalusi.
Nettprat
Chatting er en tjeneste man har hatt siden de første interaktive maskiner kom på 1960-tallet, altså maskiner der man kunne skrive (på tastatur) og se (på skjerm), og der flere brukere kunne være innlogget samtidig via hver sin terminal eller via datanett. Internett muliggjorde chatting uavhengig av maskintilknytning. En av de mest brukte protokollene i chatting er IRC. Flermodale systemer lar chatterne tegne sammen, snakke sammen (verbalt) i tillegg til den rene utveksling av tekstlige meldinger.
Palisadoes
Palisadoes er en sandbanke utenfor Kingston, Jamaica.
Norman Manley International Airport og den gamle havnebyen Port Royal ligger på sandbanken.
«Efterårsmorgen ved Sortedamssøen»
«Efterårsmorgen ved Sortedamssøen» er et dansk maleri av Christen Købke utført i 1838.
Bildet er malt med olje på lerret og viser en mann innhyllet i en mørk frakk som går på en sti. Maleriet måler 33 x 45 cm og henger i Ny Carlsberg Glyptotek.
Maleriet er tatt opp i den danske Kulturkanonen.
Bisettelsen
Bisettelsen av Lars Saabye Christensen er siste bok i serien om Kim, Ola, Sebastian og Gunnar. Boken etterfølger Bly (1990) og Beatles (1984).
Nominert til Ungdommens kritikerpris 2009.
Shout Out Louds
Shout Out Louds' debutalbum Howl Howl Gaff Gaff kom ut i 2003 i Sverige. To år senere ble det også utgitt internasjonalt. Bandet ble i 2006 nominert Grammisgalan for årets svenske musikkvideo med låten «The Comeback».
2007 gav bandet ut sitt andre album, Our Ill Wills, produsert av Björn Yttling fra bandet Peter Bjorn and John. Albumet inneholdt blant annet sangene «Tonight I Have to Leave It» og «Impossible».
Det fjerde albumet Optica kom ut 2013 og ble produsert av bandet selv sammen med Johannes Berglund.
Berliner Straße undergrunnsstasjon
Berliner Straße undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Berliner Straße er på linjene U7 og U9.
Stasjonen befinner seg under krysset mellom Berliner Straße og Bundesallee i Sentrum av Wilmersdorf.
Bastiaan van Apeldoorn
Bastiaan van Apeldoorn (født 1970) er en nederlandsk statsviter som jobber ved Vrije Universiteit Amsterdam. I 1999 sluttstilte han doktorgradavhandlingen sin om European Round Table of Industrialists (ERT), som i 2002 kom i bokform under tittelen Transnational Capitalism and the Struggle over European Integration.
Nidhogg
Nidhogg (norrønt: Níðhǫggr) er i den norrøne mytologien den ormen som bor under den ene av røttene til verdenstreet Yggdrasil. Nidhogg er omtalt i Voluspå og Grimnesmål i Den eldre Edda og hos Snorre Sturlason i Gylvaginning i Den yngre Edda.
Henk Overbeek
Hendrik Willem «Henk» Overbeek (født 13. oktober 1949) er en nederlandsk statsviter som siden 1999 har vært professor ved Vrije Universiteit Amsterdam. Han regnes som en av grunnleggerne av Amsterdamskolen innen internasjonale relasjoner.
Nidhogg
Nidhogg er en diger orm som ustanselig forsøker å gnage istykker den delen av Yggdrasils rot som ligger over brønnen Kvergjelme (Hvergelme), slik at treet skal råtne og dø. Men hver kveld øser nornene Urd, Verdande og Skuld vann fra Urdarbrønnen over sårene på røttene etter Nidhoggs bitt, slik at treet ikke råtner. Ormen livnærer seg på «lik av daude». Men til tross for Nidhoggs stadige gnaging og bitt, og til tross for at vær og vind river i bark og grener og blader, har Yggdrasil en egen livskraft som gjør at treet gjennom all tid står oppreist og sterkt.
Henk Overbeek
Overbeek har særlig fokusert på arbeidsliv og sosiale rettigheter i globaliseringens tidsalder, særlig på europeisk nivå. Gjennom sitt arbeid kritiserer han den nyliberalistiske ideologien for å påføre en disiplin som svekker arbeidernes rettigheter.
Nidhogg
Ekornet Ratatosk farer opp og ned i treet Yggdrasil og formidler hatske ord mellom Nidhogg og ørnen som sitter i toppen av treet.
Urinveiene
Urinveiene eller urinsystemet er et anatomisk begrep som omfattes nyrer, urinledere, urinblære med urinblæremuskelen og urinlukkemuskelen, urinrøret med urinrørsåpningen. Urinveiene utgjør ekskresjonssystemet hos pattedyr.
Avfallsstoffer fra blodet omdannes i nyrene til urin som kontinuerlig skylles gjennom urinlederne ned til urinblæren. Urinblæren samler og lagrer urin og vil normalt tømme seg (vannlating) ved behov (noe som i stor grad kan kontrolleres).
Når nyrene har skilt ut avfallsstoffer fra blodet går dette gjennom to rør som kalles urinlederne ned til urinblæren. Der samles urinen opp og oppbevares til personen tisser (vannlater). Vannlatingen kan styres i en viss lengde, men når urinblæren er helt full vil den (normalt) tømme seg selv.
Malaysias Grand Prix 2011
Malaysias Grand Prix 2011 var et Formel 1-løp avholdt den 10. april 2011 på Sepang International Circuit. Det var det andre løpet i Formel 1-sesongen 2011.
Løpet
Noter til tabellen:
Aino (navn)
Etymologi
Aino er dannet av det finske ordet ainoa, «den eneste». Navnet er brukt i det finske episke diktet Kalevala, hvor Aino er den vakre søsteren til Joukahainen som druknet seg selv for å unngå å bli gift med den gamle Väinämöinen. Opprinnelig var denne søsteren navnløs og ble omtalt kun som aino tyttö, «eneste datter», og aino sisko, «emeste søster».
Aini og Aina er varianter av navnet.
Utbredelse
Aino er kjent brukt som personnavn i Finland første gang i 1863, i Norge i 1874 og i Sverige i 1879. I Sverige var navnet mest populært på 1930- og 1940-tallet. I Norge har navnet vært mest brukt i Finnmark.
Aino har finsk og estisk navnedag 10. mai og svensk navnedag 13. juni. Varianten Aina har norsk navnedag 27. juni. Nettstedet Barnimagen.com har også oppført 27. juni som norsk navnedag for Aino, men navnet er ikke å finne i andre navnedagslister eller i den offisielle listen fra Almanakkforlaget.
I 2008 var det 156 kvinner i Norge som hadde Aino som første fornavn og 43 som hadde det som eneste fornavn.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Hamstring
Hamstring (avledet og lånt fra tysk Hamstern under første verdenskrig) er innsamling og lagring av mat eller andre varer for å kunne dekke behovet for disse i en fremtidig periode med mangel.
Mange dyr samler forråd av mat for vinteren, for eksempel gnagere som ekorn og rotter, men også en rekke fugler hamstrer. Hamsterens vane med å samle frø og annen mat i sine kinnposer har gitt dette dyret sitt navn. Det moderne mennesket har ikke lenger behov for å hamstre for vinteren, men hamstrer gjerne i forkant av mulige naturkatastrofer, prisøkninger eller i generelt ustabile tider. Hamstring basert på urealistiske forventninger om fremtiden kan gå over i en lidelse.
Hamstring som lidelse
Noen former for hamstring hos mennesker kan gå over til å bli en lidelse, og kalles da gjerne samlemani. Samlemani er definert som det å ta vare på og ikke greie å kvitte seg med verdiløse ting, selv om de for andre ikke har noen verdi. Samlemani har tidligere blitt sett på som en undertype av tvangslidelser, men senere forskning tyder på at hamstring kan representere et relatert men distinkt syndrom.
Sursilvan
Sursilvan er en dialekt av det romanske språket retoromansk (Rumantsch) som brukes i dalen Surselva i kantonen Graubünden i Sveits. Det uttales med trykk på endelsen -van og lang a. Siden bokstaven u blir uttalt som o i det norske ordet «ost», blir da riktig uttale av ordet sursilvan på denne dialekten : «sorsilván». Området skal dermed uttales med betoning slik : Sorsélva. (Når norske adjektivregler tas i bruk, kan sursilvan kalles surselvisk, ev. sursilvansk). Sursilvan tales fra Tschamut i vest og til Flem og Fidaz i øst, inkludert sidedalene Val Medel og Val Lumnezia.
Rytterkorpset
Rytterkorpset er det ridende politi ved spesialseksjonen i Oslo politidistrikt. Rytterkorpsets arbeidsoppgaver omfatter blant annet patruljering, tjeneste ved uroligheter og opptøyer og ledsagelse i parader og opptog, for eksempel på 17. mai.
Sursilvan
Sursilvan er den dialekten med flest brukere innen sveitsisk retoromansk. Teller man med utflyttere fra Surselva som nå bor andre steder i Sveits, er antallet personer som kan snakke, lese og skrive sursilvan kanskje over 35 000. De fleste snakker også tysk.
Rytterkorpset
Hestene
Enheten har 14–18 hester som har tilhold i den gamle offiserstallen på Akershus festning. Hestene som velges ut er hovedsakelig svenske og danske varmblodshester. Det er tradisjon for å gi hestene navn fra norrøn mytologi.
Sursilvan
Sursilvan er den dialekten som står lengst unna det man kan kalle for italienske dialektgrupper. Også nabodialekten i øst, sutsilvan, står langt unna norditalienske dialekter. (De 2 engadinske, ofte kalt ladinske, dialektene putèr og vallader, står litt nærmere norditalienske målføre). Lydene y (ü) og ø (ö) er helt fraværende i sursilvan. Lyden «æ» finnes kun i landsbyen Vuorz.
Rytterkorpset
Hestene
Hestene og rytterkorpset har sin egen venneforening, kalt «Politihestenes venner».
Sursilvan
Sursilvan uttales i all hovedsak slik som det skrives. Det er kun noen få uttaleregler, og som i alle romanske språk skal trykket være på siste stavelse, unntatt når ord ender på trykklett vokal, enkelte entalls- og flertallsendelser for substantiv, de fleste verbendelser og noen tallord.
Talehastigheten på retoromansk er betydelig saktere enn det som er tilfelle for dets romanske slektninger fransk og spansk.
Surselva består av områdene Tujetsch, Val Medel, Cadi, Foppa og Val Lumnezia.
Følgende områder i Surselva er tyskspråklige : Obersaxen (Sursaissa), sidedalen Valsertal (Val Sogn Pieder) og sidedalen Safiental (Val Stussavgia).
Undervarianter
Innen Sursilvan finnes noen undergrupperinger som baserer seg mest på uttale og i vesentlig mindre grad på ordvalg. Tar man utgangspunkt i geografien fra øverst til nederst i Surselva, det vil si fra vest mot øst, er disse undervariantene som følger
( jamfør detaljert kart ) :
Cadi, Foppa, konfesjon og skriftlig sursilvan
De eldste kjente tekster fra det retoromanske språkområdet som helhet før år 1500 er i dag få. Tekstene og dokumentene hadde kristent, politisk og juridisk innhold. Retoromansk som sådan var gjennom hele middelalderen først og fremst et muntlig språk der lite ble skrevet ned, eventuelt at det skrevne materialet er gått tapt. I all hovedsak var tysk skriftspråket som ble brukt i stat, forvaltning og rettsvesen. Den definitive overgangen til å bli skriftspråk skjedde på 1500-tallet i kjølvannet av reformasjonen i Europa. Det begynte da å bli skrevet ned tekster på forfatternes egen regionale dialekt, siden det da verken eksisterte noen felles skriftnorm eller ordbøker for det retoromanske språk. Etter reformasjonen forble det øvre Surselva, Cadi, katolsk. En del steder rundt Glion i nedre Surselva, Foppa, og Duvin i Val Lumnezia ble reformert til protestantisk lære. Dette, i tillegg til at det uansett var litt uttaleforskjell innad i Surselva, gjorde at det utkrystalliserte seg 2 skrifttradisjoner av sursilvan allerede på begynnelsen av 1600-tallet : Én protestantisk og én katolsk skriftvariant. Siden Mustér var et kulturelt sentrum i det katolske Cadi, ble dette utgangspunktet og grunnlaget for den katolske skriftvarianten. Uttalen i og stedene rundt det kulturelle senteret Glion i Foppa dannet grunnlaget for den protestantiske skriftvarianten. Det bør her nevnes at forskjellen mellom disse to ikke var av stort omfang, og begrenset seg til at noen ord ble skrevet litt forskjellig, ofte som følge av at de første forfatterne ikke hadde noen rettskrivningsordbok å forholde seg til, og at de hadde vokst opp med ulike dialekter. Her er de mest vanlige forskjellene :
Tradisjonen med at sursilvan ble skrevet på 2 målformer holdt seg fra 1600-tallet og fram til den første halvdelen av 1900-tallet. I dag er skriftspråket blitt ganske enhetlig og moderne, og av stilistiske grunner og "rettskrivningsreformer" gjennom årene har dagens ortografi røtter fra begge de 2 opprinnelige målformene. Gamle, arkaiske former som var karakteristiske for de 2 skriftvariantene og som er flere hundre år gamle benyttes ikke lenger. De få forskjellene som ennå lever er blant annet gi / di for dag / ukedager og gir / dir for verbet "å si". Disse variasjonene er ikke stort verre enn stilnivåene man finner innenfor bokmål : "En dame hentet boken sin i Jans hus" og "ei dame henta boka si i huset til Jan".
Eldste kjente tekster
Man antar at det ble skrevet på sursilvan også før 1600-tallet. Indirekte beviser nyheten om forbundsavtalen fra år 1549 mellom "Det grå forbund" (senere del av kanton Graubünden) og Kongen av Frankrike, som ble oversatt til både retoromansk og tysk, at det ble skrevet på sursilvan allerede på 1500-tallet. Disse dokumentene på sursilvan er dessverre gått tapt.
Diftongen "åi"
Tendensen med å uttale enkelte ord med diftongen "åi", som ikke finnes i skriftbildet, kan illustreres med følgende eksempler :
Diftongen "åi" inntreffer i noen ord som har "ei" eller trykksterk "i" i skriftbildet. Denne tendensen er sterkere i Breil, og svakere fra Val Medel, Mustér og ned til Zignau ( Val Medel, Mustér, Cumpadials, Sumvitg, Surrein, Rabius, Trun, Schlans, Zignau ).
Dialekten i Tujetsch (tuatschin)
Om dialekten i Tujetsch som kalles tuatschin er det en egen artikkel.
Dialekten i Val Medel (medelin)
En god del av befolkningen har skarre-r i Val Medel.
Uttalen i Vuorz (Waltensburg)
I landsbyen Vuorz er uttalen ganske lik den man finner fra Danis og ned til Flem.
Skarre-R
Sursilvan er nok den eneste av de 5 hoveddialektene i rumantsch ( retoromansk ) hvor skarre-r heller er regelen enn unntaket i mange landsbyer. Dette er tilfelle for de fleste landsbyene fra og med Breil og oppover mot Tujetsch, det vil si vestover. Passerer man fjellet i Tujetsch er ikke veien lang til fransktalende romanere, og som kjent er skarre-r i fransk et typisk språkmerke. Men det finnes altså enkelte familier i alle landsbyene på strekninga fra Breil og opp til Tujetsch som har valgt rulle-r i sin uttale fremfor skarre-r. I Tujetsch er det nok flere som har rulle-r og færre har skarre-r.
I nedre deler av Surselva øst for Breil er rulle-r som regel mest utbredt. Noen få har skarre-r her, og de kan vanligvis lokaliseres til stedene Ruschein, Morissen og Lags / Laax.
Uttalen av diftongen «EI»
Det kanskje viktigste og mest «avslørende» kjennemerket som deler sursilvan i to større undervarianter, er uttalen av diftongen «ei». Fra Tujetsch og ned til Breil blir denne diftongen uttalt «ai». Noen i Breil har imidlertid en tendens til å gi «ai»-uttalen en «åi»-farget uttale. Fra Vuorz og ned til Flem / Flims inkludert de fleste stedene i sidedalen Val Lumnezia uttales diftongen «ei» som «ei». En del steder i Val Lumnezia uttales "ei" som "ai".
Verb
Som i de andre romanske språk foregår konjugasjon (bøyning) av verb i person, tall, tid og modus også i retoromansk. Det finnes 4 hovedklasser av verb på sursilvan. Dette kommer av de fire infinitivsendelsene -AR, -ER (trykksterk), -ER (trykksvak) og -IR. Infinitivsendelsene -AR og -IR er alltid trykksterke.
For regelmessige verb som ikke har vokal- eller konsonantendringer i presens, ser bøyningsmønsteret slik ut :
Presensform med infix
En del verb fra 1. og 4. konjugasjonsklasse får infixen -ESCH i presens. Denne er trykksterk. Dette betyr at den aldri opptrer i bøyningsmønsteret til nus, vus, siden endelsene her allerede er trykksterke :
Delvis regelmessige verb i presens
Et typisk kjennetegn på retoromansk verbbøying, og særlig den sursilvanske verbbøyinga, er at stammevokalen ofte forandrer seg til en annen vokal eller en diftong i presens. Dette er en omlyd, og er også kjent på bokmål i verbene "kunne-kan, vite-vet" og på nynorsk i verbet "koma-kjem". Noen få verb forandrer også en konsonant samtidig for at uttalen skal samsvare bedre til vokalforandringa. Disse verbene kan deles i to grupper : Eksempler på vokalendringer i presens for den første verbgruppen er :
Følgende tabeller viser eksempler på verb fra den første gruppen som har vokalendringer og metathese av R i presens :
Følgende tabell viser eksempler på verb fra den andre gruppen som har vokalendringer og metathese av R i presens :
Presens indikativ av viktige irregulære verb
Her er konjugasjonsmønsteret for presens indikativ til noen viktige irregulære verb i sursilvan :
Normal ordstilling er S-V-O (subjekt, verbal, objekt), S-V-Piv (subjekt, verbal, predikativ), S-V-Adv (subjekt, verbal, adverb). Hvis verbet settes før subjektet (inversjon) utelates ofte personendelsen -el i første person entall av verbet i muntlig språk :
Og som alltid før i grammatikk gjelder dette :
Opprinnelsen til verbendelsen -EL i sursilvan
For første person entall (jeu) indikativ presens og preteritum er bøyningsendelsen -EL i de aller fleste verb. Unntaket er noen få uregelrette verb og hjelpeverbene der -EL enten mangler eller er valgfri. Denne bøyningsendelsen finnes også i deler av Tumleastga i Sutselva. Språkhistorisk hadde latin i dette tilfellet bøyningsendelsen -O. Men siden denne endelsen fra det latinske grunnlaget hadde falt vekk i muntlig tale, mistet første person presens indikativ dens endingsmorfem i alle konjugasjonsklassene. Uten bøyningsendelse opptrer verbene i første person presens indikativ i de eldste bevarte tekstene fra hele det retoromanske språkområdet i Graubünden. Eksempler er :
Konsonantgruppene ble beholdt, eventuelt desonorisert, selv om verbet mistet sin personendelse i første person :