cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Din o Jesus, din å være
«Din o Jesus, din å være» er en dansk salme, skrevet av prest og salmedikter T.W. Oldenburg i 1840. Melodien som brukes i blant annet Norsk salmebok ble skrevet av O.C. Zinck i 1801, og er samme melodi som salmen Naglet til et kors på jorden. I Norsk salmebok 2013 er melodien skrevet av Mozart i 1791 og heter «Eine kleine Freimaurer-Kantate». Melodien er ikke bare brukt som salmemelodi, men er også Østerrikes nasjonalsang.
Dagfinn Ingebrigtsen
Dagfinn Ingebrigtsen (født 1. juni 1951, død 25. juli 2015) var en norsk lærer og barnebokforfatter, bosatt i Oslo.
Din o Jesus, din å være
Salmen ble sendt fra Oldenburg til i Wilhelm Andreas Wexels, og han tok den med i sin salmebok Christelige Psalmer i 1840. Anders Hovden har oversatt salmen til nynorsk i 1918.
Sølvi Wang
Musikal og teater
I 1963 ble hentet til Det norske teatret for å spille hovedrollen som «Gunvor Smikkstugun» i originaloppsetningen av musikalen Trost i taklampa. Opphavsmannen Alf Prøysen kalte henne «gulltrosten» etter å ha hørt og sett henne i denne rollen. Med denne rolleprestasjonen ble hun den første artisten som fremførte blant annet sangen Blåklokkevikua. Sølvi Wang sto også for originalutgivelsen av låta på vinyl og bidro sterkt til å gjøre låta til en umiddelbar landeplage. "«Å, du trosten min... Skal du ut att og flyga nå da? På Sølvi Wang-venger. » - Alf Prøysen, 1963"Suksessen førte til at Wang i 1964 ble fast tilknyttet teatret. Gjennom sitt engasjement ved teatret ble også hennes mann ansatt, og sammen skulle de to etablere en norsk musikaltradisjon med en suksesser ved teatret som Annie Get Your Gun, The King and I, West Side Story, Spellemann på taket, Bør Børson jr. og Ungen.
Dagfinn Ingebrigtsen
Han debuterte med Skogmus går ikke i feller i 1986, og vant Kirke- og undervisningsdepartementets debutantpris for den. Han har i alt skrevet 10 barne- og ungdomsbøker.
Sølvi Wang
Musikal og teater
Wang ble på 1980-tallet utnevnt til æresborger av Oslo av daværende ordfører Albert Nordengen, og i 1989 ble hun tildelt Leonardstatuetten, norsk revys høyeste utmerkelse. I 1983 ble hun tildelt Leif Justers Ærespris sammen med Jens Book-Jenssen, Bias Bernhoft og Per Lekang. Wang hadde avtrykk av sine hender utenfor Chat Noir i Oslo, og på Liseberg i Göteborg. I en folkekåring i 2015 ble Sølvi Wang kåret til den tiende vakreste norske kvinnen gjennom tidende.
Den siste rollen hun hadde på scenen var Golde i Spellemann på taket, i en oppsetning på Det norske teater som hadde premiere i 1987. I 1988 trakk hun seg tilbake fra scenen bare 59 år gammel – da hadde hun hele 51 års erfaring som artist.
Lars Saabye Christensen skrev etter hennes død i 2011 et dikt om Sølvi Wang. Diktet fikk tittelen «Sølvi denne gangen» og ble publisert i Dagbladet den 7. juni 2011.
Digresjon
Digresjon (fra latin: digression; «avvik, det å gå bort», av dis-, «adskilt», og gradi «gå») er et sidesprang fra et hovedemne. Innen retorikken kalles det digresjon når det i en tale er et planlagt sidesprang.
En klassisk tale hadde fem elementer: Innledning, utredning, argumentasjon, digresjon og konklusjon. Fremdeles kan man finne mønsteret brukt i prekener.
I litteraturen finner man det i bruk i verker av Leo Tolstoj, J.D. Salinger, Marcel Proust, Henry Miller, Milan Kundera og Robert Musil så vel som i verkene til en lang rekke av de klassiske forfattere.
Også i filmsjangeren brukes digresjon.
William H. Armstrong
William H. Armstrong (født 1911, død 1999) var en lærer og barnebokforfatter fra USA. Han er mest kjent for Klang, den store hunden (Sounder) fra 1969, som han vant Newbery-medaljen for i.
Hulegresshopper
Hulegresshopper eller hulesirisser (Raphidophoridae) er en gruppe av rettvinger og tilhører en familiegruppe blant vortebitere og sirisser.
De fleste artene finnes i tropiske områder. De er utbredt i hele verden, men mangler på de mer kjølige stedene. En art veksthusgresshoppe, kan finnes helt sør i Norge. Den overlever bare innendørs, i veksthus.
Utseende
Hulegresshoppene har en karakteristisk kroppsform, med en kort, krumrygget kropp, lange antenner og meget lange bein, særlig bakbeina som gjerne er flere ganger så lange som kroppen. Kroppen er mellom 13 og 40 millimeter, og er brunlig, grå eller grønnlig på farge. Vanligvis med et sterkt (kitinisert) hudskjelett, men arter som tilbringer mye av tiden i huler kan være ganske bløthudet. De er vingeløse.
Bakbeina er både mye større og kraftigere enn de andre beina. Særlig lårene er kraftige. Leggene har små korte pigger eller torner.
Hulesirisser har to lange haletråder (cerci). Antennene er trådformet og svært lange, betydelig lengre enn kroppen. De har vanligvis øyne, men enkelte arter som lever hele livet i huler kan mangle øyne. Palpene (munnfølerne) er meget lange, ofte har disse overtatt øynenes funksjon som det viktigste sanseorganet.
Nymfene er normalt ganske like de voksne, men mindre.
Levevis
Hulesirisser lever av planter eller som rovdyr på andre mindre dyr. Arter som lever i huler har ofte meget ujevn tilgang på mat og må være i stand til å spise litt av hvert. Når de går vifter de ofte med de lange antennen foran seg for å oppdage eventuelle predatorer.
Paringen skjer i ofte i eller ved hulen. Hunnen legger eggene i jorden, i mudder eller grus, inne i hulen.
Hulesirisser har ufullstendig forvandling, overgang fra nyklekt larve til det voksne kjønnsmodne insektet går gradvis gjennom flere nymfestadier. Utviklingstiden fra egg, via nymfestadiene til det voksne stadiet kan være noen uker under gunstige forhold. Temperatur og antall hudskift er avgjørende. Noen har ganske mange nymfestadier og skifter huden mellom hvert av disse. Vekst skjer ved et hudskifte. Sirisser mangler i likhet med alle leddyr et indre skjelett.
Utbredelse
Hulegresshoppene er utbredt over det meste av verden, men mange av artene har meget begrensede utbredelser, gjerne bare i ett enkelt hulesystem. Familien omfatter verdens sørligst-levende gresshoppe, Parudenus falklandicus, som lever på heier på Falklandsøyene. Det største artsmangfoldet finnes i Indonesia, Malaysia og Polynesia, områder som er rike på huler.
Trofors stasjon
Trofors er en stasjon på Nordlandsbanen i Trofors i Grane kommune. Den ble åpnet i 1940, samtidig med at Nordlandsbanen ble tatt i bruk fram til Mosjøen.
Sinclair ZX81
ZX 81 var en liten, britisk hjemmedatamaskin lansert i mars 1981 av Sinclair Research. Den var basert på en Zilog Z80A CPU som kjørte på 3.5 MHz og kom med 1 KB RAM som var mulig å utvide til 16 KB. Programmene til maskinen kunne lagres og hentes opp via en kassettspiller. Som ekstrautstyr til maskinen kunne man kjøpe en liten printer på ca. 15 cm bredde som brukte termopapir for å skrive ut teksten. Maskinen ble koblet til en vanlig TV og viste svart/hvit tekst.
1018 Arnolda
1018 Arnolda er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 3. mars 1924 av Karl Wilhelm Reinmuth ved Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg.
Savala
Savala (russisk: Савала) er ei elv i Tambov og Voronezj oblast i Russland. Den er ei høyre sideelv til Khopjor (ei sideelv til Don), og er 285 km lang, med et nedbørfelt på 7720 km². Den renner over Oka-Donsletta. Den største sideelva er Jelan. Storparten av vannføringen kommer fra snøsmelting. Middelvannføringen er på rundt 20 m³/s. Elva fryser over i slutten av november, og er islagt til vårløsningen i månedsskiftet mars/april. Ved elva ligger byen Zjerdevka.
Kampsport
Kampsport (eng. Martial art) er en fellesbetegnelse på idretter som trener for kamp, ofte (men ikke alltid) uten bruk av moderne våpen. Man kan studere kampsport for selvforsvar, selvutvikling, mental trening, eller fysisk trening.
Kampaktiviteter
De fleste regner orientalske kampaktiviteter som karate, taekwon-do og judo som kampsporter, men begrepet gjelder for mange flere idretter hvor to motstandere kjemper mot hverandre under bestemte regler. For eksempel boksing, fekting og lignende idretter.
I fagterminologien fra Østen benyttes, blant andre, følgende kollektive begreper;
Opprinnelse
En vanlig måte å dele inn kampsport på, er hvor de har sitt opphav fra. Begrepene Budo, bujutsu og bugei er brukt om kampsporter som stammer fra Okinawa eller fra Japan. F.eks. Karate, Kendo og Ju Jutsu. Wushu og Kung Fu er brukt som kampsporter som stammer fra Kina. F.eks. Hung Kuen, Nan Quan og Taiji Quan. Mudo er et mindre brukt begrep, men er en felles betegnelse på koreanske kampsporter. Feks. Taekwon-Do, Hapkido og Hanmudo. FMA står for filippinske stilarter, som ofte kjennetegnes ved bruk av såkalte escrima sticks, pinner. Eksempler er Doce Pares og Kali. Amerikanske stilarter innebærer Kickboxing og MMA. Egentlig kan man finne kampsporter fra gammelt av i alle land som noen gang har hatt bruk for å forsvare seg.
Tradisjonell vs moderne
Tradisjonell kampkunst (TMA) kan være et noe misvisende begrep, da tradisjonelle kampkunster ikke nødvendigvis er eldre enn moderne. Med tradisjonelle kampkunster tenker man likevel ofte på eldre stilarter med en streng etikett rundt det hele. Etiketten innebærer blant annet prosedyrer før og etter treningsøkt, hvordan man oppfører seg i treningshallen, hvordan man oppfører seg mot instruktør (slik som bukking), og har ofte en overliggende filosofisk mening. Mye av den bakliggende filosofien kan være inspirert fra skikker, tradisjoner og religioner i kampkunstens opphavsland. De fleste østlige kampkunster regnes som tradisjonelle. Moderne stilarter er mye mer "rett på sak", mer fokus på selve kampbiten, på idretten og sporten, og mindre på personlighetsutvikling. Disse stilartene innebærer bl.a. Kickboxing, MMA og RBSD. Sistnevnte, RBSD er ikke en egen kampsport, men en fellesbetegnelse for moderne effektive selvforsvarsløsninger. RBSD står for Reality Based Self Defense, og eksempler er krav-maga, defendo og «Keysi Fighting Method».
Våpen
En kan dele kampsporter inn i hvilke og hvor mye våpen som brukes. I Taekwon-Do og Karate brukes vanligvis ikke andre våpen enn ens egne kroppsdeler. I Ninjutsu og Kali er våpen et viktig supplement. I Kendo, Kyudo og Iaido er våpen helt essensielt, og all trening foregår med våpen. Noen bruker kun et våpen og noen bruker flere våpen. Det samme våpenet kan også brukes på vidt forskjellige måter av forskjellige kampsporter. Eksempler på vanlige kampsportvåpen er sverd, nunchaku, sai, tonfa, spyd, sabel, kniv, bo og stokk.
Indre vs ytre
En annen måte å kategorisere kampsport på, er indre stilarter vs ytre stilarter, eller interne vs eksterne. Dette er en mer vanlig inndeling innenfor kinesiske stilarter, da de aller fleste ikke-asiatiske stilarter anser seg selv som en ytre stilart. Indre stilarter legger vekt på indre kraft, dvs qi, chi eller ki, og fungerer nesten som en meditasjon, mens ytre stilarter legger vekt på rå muskelkraft.
Hard vs myk
En annen vanlig måte dele inn kampsporter på, er om det er en hard eller myk kampsport. Forenklet sett er en hard kampsport en som stopper et hardt angrep med en hard blokk, mens en myk kampsport bruker motstanderens kraft til egen vinning. Kampsporter er vanligvis ikke enten/eller, de har gjerne elementer av begge i seg. Taekwon-Do, Kickboxing og Karate regnes vanligvis som harde kampsporter, mens Judo og Aikido regnes som myke kampsporter.
Spark
Spark er et slag med foten, kneet eller beinet. Det brukes i kamp som et angrep. Vanligvis er sparkene langsommere enn slagene, men har mer kraft. Spark er en fundamental del i mange kampkunster, for eksempel wushu, karate, kickboxing, tangsudo eller taekwondo, mens det i andre former ikke brukes noen spark, slik som i judo eller boksing. Andre kampkunster igjen bruker spark, men de er begrenset til angrep mot bein og til nedre deler av motstanderens kropp. Det finnes et stort antall spark, og mange av dem har beskrivende navn. Ofte har den samme teknikken forskjellige navn i forskjellige kampkunster. Dette er åpenbart spesielt når man sammenligner mellom vestlige og orientalske kampkunster.
Stilarter
Begrepet «stilarter» er mye brukt innenfor kampkunst og kampsport for å forklare forskjeller innenfor b.l.a. filosofi, teknikker og utførelsen av disse.
Populære kampsporter
Eksempler på populære kampsporter er:
Troy gasskraftverk
Troy (Energy) gasskraftverk er et varmekraftverk i Wood County i staten Ohio, USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 676 MW fordelt på 4 turbiner, på 172 MW hver. Operatør er energiselskapet International Power America Inc.
Kraftverket stod ferdig utbygd i 2002. Brenselkilden er naturgass, og bare subsidiært fyringsolje.
Albert Dupouy
Albert Dupouy (født 21. februar 1901, død 1. desember 1973) var en fransk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris. Dupouy vant en olympisk sølvmedalje i rugby union under OL 1924 i Paris. Han var med på det franske laget som kom på andreplass i rugbyturneringen. Det var kun tre lag som deltok og kampene ble spilt i perioden 4. til 17. mai 1924. Frankrike vant første kampen med 59-3 over Romania men tapte siste kampen mot USA med 3-17.
Rikspartidagene i 1926
De første rikspartimøtene var relativt små, og ikke spesielt velorganisert. NSDAP var ennå ikke noen stor maktfaktor i det tyske samfunnet, og møtene kunne bli avbrutt av kommunistiske demonstranter eller rivaliserende nasjonalistiske grupper. Det var først på slutten av 20-tallet at rikspartidagene ble beskyttet av SA og det nyetablerte SS. Det var ingen spesiell agenda for møtene, og hensikten med møtene var først og fremst å mobilisere for å vise styrke og rekruttere medlemmer. Felles med de senere rikspartidagene var at nye faner og standarder ble innstiftet.
Superia (TV-program)
Superia er et norsk barneprogram som gikk på NRK Super fra 2009 til 2010. Serien var basert på videospillet Superia og var første gang NRK produserte et TV-program basert på videospill. Programmet ble ledet av Stian Presthus som sammen med roboten KIM, en multifunksjons «droidekompis» som også hjalp spillerne, gav tips og fortalte om triks. Programmet gikk på søndagsmorgenen.
Port Jefferson kraftverk
Port Jefferson kraftverk er et varmekraftverk i Suffolk County i staten New York, USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 850 MW fordelt på 5 turbiner, på hnhv 16 MW (olje) og 53 eller 188 MW (gass) hver. Operatør er energiselskapet KeySpan Generation LLC.
Kraftverket stod ferdig utbygd i 1960 med to gassblokker, fikk deretter en oljeblokk i 1967, og til slutt to nye gassblokker i 2002. Brenselkilden er naturgass, kerosen og fyringsolje.
Andalusisk arabisk
Andalusisk arabisk (også kalt spansk arabisk) var en variant av arabisk som ble talt av muslimene i Al-Andalus, de regionene på Den iberiske halvøy som var under muslimsk styre. Språket døde ut etter moriscoenes utvisning etter reconquista. Språket brukes fortsatt i andalusisk musikk, og har hatt en viss innflytelse på mozarabisk, spansk, katalansk og marokkansk arabisk.
Bjørg Askelund
Bjørg Askelund (født 6. november 1935, død 1991) var en norsk lektor og barnebokforfatter, bosatt i Sandnes.
Andalusisk arabisk
Andalusisk arabisk spredte seg raskt i Al-Andalus, og var i muntlig bruk i de fleste deler av Al-Andalus mellom det 9. og 15. århundre. Språket hadde høyest antall brukere – mellom 5 og 7 millioner brukere, i det 11. og 12. århundre. Deretter sank bruken av språket gradvis på grunn av de kristnes sakte men sikre gjenerobring av området, men det forble i bruk i enkelte kristenkontrollerte områder helt til den endelige utvisninga av muslimene i begynnelsen av det 17. århundre. I 1567 utga kong Filip II av Spania et kongelig dekret forbød all bruk av arabisk i alle sammenhenger. Moriscoene ble gitt tre år til å lære seg de kristne spanjolenes språk, før de måtte kvitte seg med alt arabiskspråklig materiell.
De eldste bevisene på ytringer på andalusisk arabisk er fra mellom det 10. og det 11. århundre, i isolerte sitater, prosa og strofiske dikt (muwashahat), og så, fra det 11. århundre og utover, i strofiske dialektale dikt og i dialektale ordtaksamlinger. Den siste beviselige bruken av språket er noen forretningsnedtegnelser og et brev skrevet på begynnelsen av det 17. århundre i Valencia.
Seid
Seid (av norrønt seiðr) er en samlebetegnelse på kunnskaper og teknikker i grenselandet mellom religion og magi. Seid var å betrakte som skjult kunnskap i jernalderen og vikingtidens Norden.
Seid har klare likhetstrekk med shamanisme. Det var en type magi som for det meste ble utført av kvinner kalt volver, mens menn som dyrket seid, ble sett på med forakt og beskyldt for ergi (= «umandighet»). Seidmannen ble trolig knyttet til ergi fordi seid var kvinners domene. Odin lærte seg seid av vanegudinnen Frøya. Dette viser at Odin var en guddom som sprengte alle grenser, også de strengeste sosiale normene. Snorre forteller at Odin var «den største seidmann». Derfor kunne han spå og volde folk død eller ulykke. «Men denne trollskapen følger det så mye umandig (ergi) med, at mannfolk ikke kan drive med den uten skam, og derfor lærte de gydjene (dvs. prestinnene) denne kunsten.» Odin viser seg også som dødemaner da han maner en død volve til live, så hun kan besvare hans spørsmål om verdens fremtid ved å fremsi Volvens spådom.
Vanene rådet for seid og fruktbarhet, og ettersom Frøya var av vaneslekt, var det hun som lærte opp Odin og de andre æsene i seidkunst. I Ynglingatal kalles hun «blotgydje». Tabuer og restriksjoner anses å ha kommet i løpet av jernalderen ved etableringen av en krigerelite, som kongens hird.
Seidkoner
Mest utførlig beskrives en seidkones praksis i Eirik Raudes saga fra rundt 1200. Her fortelles om volven Torbjørg på Grønland som ble kalt «Lille-volven» og «spåkone». Om vinteren dro hun rundt og gjestet folk som ville bli spådd. Storbonden Torkel ville ha greie på når uåret i 999 tok slutt. Sagaen beskriver hvordan en volve ble mottatt når hun kom til gårds: Det ble reist et høysete for henne og lagt puter på som var stoppet med hønsefjær. Hun fikk servert grøt av geitemelk, og en rett av hjerter fra hvert slag av gårdens husdyr. Torbjørg spurte om noen av kvinnene kunne synge vardlokker, og husfruen Gudrid forklarte hun ikke hadde lært trolldom, men at hennes fostermor på Island hadde lært henne en sang som ble kalt vardlokker. Gudrid regnet seg som kristen og var i tvil om hun burde synge en slik sang, men Torbjørg forsikret henne at hun ikke ville bli noen dårligere kvinne av den grunn. Gudrid fremførte da sangen på vakreste vis, og volven forsikret at mange ånder hadde strømmet til, så nå kunne hun si at uåret ville være over til våren. Hun lovet også Gudrid en etterslekt å være kry av. Deretter gikk mennene en etter en bort til volven og fikk svar på sine spørsmål, og de fleste spådommene hennes skal ha vist seg å slå til. Torbjørg dro videre for å gjeste nabogården, og våren 1000 ble været snart bedre, slik hun hadde spådd.
Bjørg Askelund
Hun var cand.philol. i historie fra Universitetet i Oslo 1964. Hun debuterte som forfatter i 1979 med Gabrielle tretten år, og fikk Kirke- og undervisningsdepartementets debutantpris for den. Hun skrev i alt 5 barne- og ungdomsbøker, to av dem med handling fra Zambia.
Clément Dupont
Clément Dupont (født 11. april 1899 i Argelès-Gazost, død 1. november 1993 i Bordeaux) var en fransk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris. Dupont vant en olympisk sølvmedalje i rugby union under OL 1924 i Paris. Han var med på det franske laget som kom på andreplass i rugbyturneringen. Det var kun tre lag som deltok og kampene ble spilt i perioden 4. til 17. mai 1924. Frankrike vant første kampen med 59-3 over Romania men tapte siste kampen mot USA med 3-17.
Seid
Seidkoner
I Kormaks saga dreper Komrak seidkonen Torveigs to sønner, og jager henne fra gård og grunn. Ettersom ingen av hennes mannlige slektninger vil hevne henne, er seid eneste utvei for henne om hun skal få hevn. Kormak var trolovet med Steingerd, og Torveig som han hadde gjort hjemløs, gjorde til gjengjeld Kormak impotent. Han uteble derfra fra sitt eget bryllup, og etter hvert giftet Steingerd seg med en annen. Kormak havnet dermed i konflikt både med både denne mannen og siden hennes neste ektefelle. På seilas til Norge mente Kormak at han så Torgerds øyne i en hvalross som svømte på siden av skipet, og han drepte dyret med spydet sitt. I samme stund skal Torgerd ha blitt syk på Island og døde. Sagaforfatteren er litt uviss på magien hun utøver: Hun hadde en rettferdig sak mot Kormak, og seid var det eneste våpen hun hadde. Samtidig var svart magi ulovlig og æreløst.
Fylkesvei 7238
Fylkesvei 7238 går mellom Andvågen og Eidem i Vega kommune. Veien er 9,9 km lang.
OL-Grafikk ’94
OL-Grafikk '94 var en vandreutstilling av grafisk kunst som var en del av kulturprogrammet under Vinter-OL 1994. Utstillingen hadde «Norsk natur» som tema, og besøkte mer enn 100 norske kommuner fra februar 1993 til februar 1994.
Utstillingen var en salgsutstilling som omfattet 200 grafiske arbeider av 26 norske billedkunstnere : Patrick Huse, Knut Rumohr, Reidar Fritzvold, Olav Bjørgum, Gro Fraas, Omar Andréen, Egil A. Egebakken, Marianne Heske, Tore Hansen, Ørnulf Opdahl, Bjørn-Sigurd Tufta, A K Dolven, Terje Risberg, Gabrielle Kielland, Even Richardson, Kjell Thorjussen, Grete Marstein, Eva Harr, Dag Hol, Dag Fyri, Harald Kolderup, Reinhardt Søbye, Wenche Øyen, Olaf Storø, Yngve Reidar Vold og Jon Olav Helle.
Fylkesvei 7238
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 84.
Seid
Seidkoner
På angelsaksisk uttrykte begrepene sidsa eller sidesa noe i slekt med islandsk síða (= «å fortrylle», «forhekse») og seiðr, «seid».
Seidmenn
Snorre Sturlason forteller i Harald Hårfagres saga i Heimskringla at en av Harald Hårfagres sønner med samekvinnen Snøfrid, Ragnvald Rettilbeine, var en seiðmaðr, seidmann. Kong Harald likte ikke seidmenn, og fikk sin favorittsønn, Eirik Blodøks, til å brenne halvbroren Ragnvald inne på Hadeland sammen med 80 andre seidmenn, «og det verk blev meget rost».
En mannlig utøver av seid hadde tapt sin ære, slik det fremgår av runesteinene i Skjern i Jylland:  Síði sá maðr er þessi kuml of brjóti (= «En seidmann er han som bryter [ødelegger] disse kumler [runer]»). I Loketretten håner Loke Odin for å ha drevet med seid på Samsø:
Solveig Hareide
Solveig Margrethe Hareide (født 21. februar 1983 i Florø) er en norsk programleder i barne- og ungdomsprogrammer i NRK, blant annet Påskemorgen og Newton.
Hareide er født og oppvokst i Florø, men flyttet til Trondheim i 2010. Hun var programleder i Newton fra 2008 til 2010. Under Gullruten 2010 var hun nominert i klassen for beste kvinnelige programleder for sin rolle i Newton. I 2010 laget hun ti episoder av barne-TV-serien Solveig og Kosinus sammen med Kari Eldøen Hansen. Serien fikk tre sesonger til - den siste kom høsten 2013. I tillegg var både Solveig og Kari forfatter av Kosinus bøkene.
Sigtrygg Caech
Sigtrygg Caech eller Sitric Uí Ímair (død 927) var en norrøn-gælisk konge av Dublin og senere Jorvik. Tilnavnet Caech kommer fra irsk og skal henspille på at han hadde dårlig syn.
Annalene forteller om fortsatt krigføring mellom Sigtrygg og Niall Glundub i 918, og i 919 mobiliserer Niall alle sine allierte og angriper Dublin. Det ender med et totalt nederlag for Niall, han selv og mange andre irske småkonger blir drept i slaget. Dette var sannsynligvis det mest alvorlige nederlaget noen irsk konge led mot norrøne styrker, og etter dette virker Sigtryggs posisjon som hersker i Dublin sikker.
Men Sigtrygg forlater Dublin allerede året etter (eller i 921). Den fromme annalisten beskriver det som at han forlater gjennom Guds kraft. Sannheten var nok at det var verdslig maktbegjær snarere enn gudsfrykt som førte Sigtrygg ut fra Dublin, han hadde ambisjoner andre steder og siktet seg inn mot å bli konge i Jorvik. Det ble han også etter Ragnalls død i 921.
I 926 ble han gift med kong Adalstein av Englands søster, noe som ser ut til å ha vært del av en politisk strategi fra Adalsteins side for å øke sin innflytelse i nord. Sigtrygg døde året etter, i 927.
Sigtryggs sønn Olav Kvåran skulle senere etterfølge ham både som konge i Dublin og i York.
Pi Kogi Enavot
Pi Kogi Enavot, også kjent som El Nasii, er den trettende og siste måneden i den etiopiske kalender. Den faller mellom den 6. september og den 10. september i den gregorianske kalender. Måneden er også en del av Shemu (høsten) i Oldtidens Egypt, hvor egypterne høster sine avlinger i hele Egypt. Navnet Pi Kogi Enavot betyr den lille måned.
Brasils kvinnelandslag i håndball
Brasils kvinnelandslag i håndball er det brasilianske landslaget i håndball for kvinner. De er regulert av Confederação Brasileira de Handebol og deltar i internasjonale konkurranser som landets representant. Brasil ble verdensmester i 2013.
Tropp
Troppen under Panamerikamesterskapet 2011.
Jean Etcheberry
Jean Etcheberry (født 27. august 1901 i Vieux-Boucau-les-Bains, død 5. februar 1982 i Les Côtes-d'Arey i Isère) var en fransk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris. Etcheberry vant en olympisk sølvmedalje i rugby union under OL 1924 i Paris. Han var med på det franske laget som kom på andreplass i rugbyturneringen. Det var kun tre lag som deltok og kampene ble spilt i perioden 4. til 17. mai 1924. Frankrike vant første kampen med 59-3 over Romania men tapte siste kampen mot USA med 3-17.
Sakarjas bok
Sakarja (hebraisk: – Zĕḵaryâ; i bibeloversettelsen fra 1930 Sakarias) er en av profetbøkene i Den hebraiske Bibelen og Det gamle testamente, og listes som den nest siste boken. Den er tilskrevet profeten Sakarja, og er inkludert blant de mindre profetene. Sakarjas virketid skjedde i tiden etter det babylonske fangenskap, på den tidene da israelittene forsøkte å gjenoppbygge landet og Jerusalem. Hovedtemaet i Sakarjaboken (som i Haggais bok) er det nye tempelets betydning for endetidens Jerusalem som er verdens midte: «Den dagen skal det skje at renner levende vann ut fra Jerusalem, den ene halvpart til havet i øst, den andre halvpart til havet i vest. Slik skal det være både sommer og vinter. Da skal Herren være konge over hele jorden. Den dagen skal Herren være én og hans navn det eneste.» (14:8)
Nesten 70 år etter fangenskapet måtte israelittene tåle stor motgang og undret seg om de profetiske løftene om et nytt Jerusalem noen gang ville bli oppfylt. Sakarjas bok svarte på dette gjennom flere drømmevisjoner. De merkelige bildene minnet folket om at de måtte være trofaste til pakten det nye Jerusalem og fred på jorden ville bli oppfylt.
Historisk kontekst
Som Jeremia og Esekiel var Sakarja ikke bare en profet, men også medlem av en prestefamilie. Han ble født i Babylon under fangenskapet og var blant de som kom tilbake til Judea i tiden 538/537 f.Kr. under lederskapet til Serubabel og Josva.
Sakarjas profetier skjedde under styret til Dareios den store, konge av Persia, og var samtidige med profeten Haggai. Esekiel og Jeremia skrev før Jerusalems fall, men fortsatte med profetier i den tidlige epoken av fangenskapet. Forskere mener at Esekiel, med hans blanding av seremoni og visjon, var en stor innflytelse på visjonene til Sakarja. I motsetningen til mange andre profeter er Sakarja særskilt i å datere hans skrifter (520–518 f.Kr.).
Friheten kom til israelittene i fangenskapet i Babylon da Kyros den store beseiret babylonerne og inntok Babylon i 539 f.Kr. I 538 f.Kr. slapp Kyros jødene fri og lot dem reise hjem til sitt hjemland. De første vendte tilbake under ledelse av Serubabel. Etter at Kyros døde i 530 f.Kr. ble Dareios konge. Han delte riket inn i ulike deler håndtert av guvernører. Serubabel ble utpekt av Dareios som guvernør over distriktet Yehud Medinata («provinsen Judea»).
Under Dareios’ tid ble også Sakarja opp, sentrert på gjenoppbyggingen av tempelet. I motsetningen til babylonerne var Perserriket interessert i å holde et godt forhold mellom vasaller og deres overherre. Det var en politikk som virket for perserne, og jødene var også fornøyde, som velsignelse fra Gud.
Profeten Sakarja
Navnet Sakarja har betydningen «Gud husker». Ikke mye er kjent om hans liv utover hva som nevnes i boken som bærer hans navn. Det har vært spekulert om hans farfar Iddo var leder for en prestefamilie som kom tilbake sammen med Serubabel, og at Sakarja selv kan ha vært prest i tillegg til profet. Dette støttes av hans interesse for tempelet og presteskapet, og fra Iddos prekener som omtales i Krønikebøkene.
Apokalyptisk litteratur
Kapitlene 9–14 av Sakarjas bok er et tidlig eksempel på apokalyptisk litteratur. Selv om den ikke er fullt utviklet som de apokalyptisk visjonene som er beskrevet i Daniels bok, inneholder 9–14 apokalyptiske elementer. Et av temene er beskrivelsene av Herrens dag ved den siste krigen da «Herren skal dra ut og føre krig mot disse folkeslagene slik han før har ført krig på stridens dag.» Disse kapitlene inneholder en «pessimisme om nåtiden, men optimisme for framtiden basert på forventningen om en endelig guddommelig seier og den påfølgende omformingen av kosmos.»
Struktur
Boken deles vanligvis i tre deler:
Tilblivelse
Det at kapitlene 1-8.9-11.12-14 stammer fra forskjellige epoker er forskningen enig om.
Les Républicains
Les Républicains (No: Republikanerne) er et fransk nygaullistisk og konservativt parti. Partiet ble stiftet i 2015 ved en reorganisering av Union pour un mouvement populaire (UMP) og regnes som etterfølgeren til det gamle gaullistpartiet som har vært et av de dominerende partiene i Frankrike etter andre verdenskrig.
Partiet har 7 representanter i Europaparlamentet, 61 representanter i nasjonalforsamlingen og 138 representanter i senatet.
Christian Jacob har vært partleder siden 2019. I 2021 ble Valérie Pécresse valg som partiets kandidat til det franske presidentvalget i 2022.
Les Républicains er medlem av Det europeiske folkeparti (EPP) og Den sentrumdemokratiske internasjonale.
Historie
Rassemblement du Peuple Français (RPF) ble stiftet i 1947 og oppfattet seg som en bevegelse snarere enn et ordinært parti. Støtten avtok utover 50-tallet, men etter at Charles de Gaulle i 1958 fikk sitt politiske ”comeback” endret lykken seg. Under den femte republikk skiftet partiet navn til Union pour la Nouvelle République (UNR), senere igjen til Union des démocrates pour la République (UDR). Partiet utviklet seg til et bredt folkeparti som fikk mer enn 45 prosent av stemmene ved valget i 1968.
I 1976, seks år etter de Gaulles død, ble partiet reorganisert som Rassemblement pour la République (RPR) under ledelse av Jacques Chirac. RPR var i stor grad Chiracs bevegelse og valgmaskin, men han hadde ikke alltid full kontroll over partiet. I 1995 stilte endog en motkandidat fra hans eget parti, Édouard Balladur, som rivaliserende presidentkandidat. Enkelte gaullister, som Charles Pasqua, som var med og grunnla partiet, forlot det, da de mente partiet ikke var tilstrekkelig kritisk til EUs økende makt, noe de mente stred med gaullismens doktrine om nasjonal uavhengighet. Forut for sammenslåingen med UMP ble RPR innblandet i en korrupsjonsskandale der blant annet Alain Juppé var innblandet.
Chiracs og statsminister Jean-Pierre Raffarins økende upopularitet førte til at Chiracs rival, Nicolas Sarkozy, fikk kontroll over partiet Uenighetene skyldtes blant annet spørsmålet om et eventuelt tyrkisk medlemskap i EU, noe Chirac støttet, mens UMP gikk i mot. I 2007 overtok Sarkozy som president etter Chirac, men tapte gjenvalg i 2012.
UMP ble omorganisert og skiftet navn til Les Républicains i 2015.
Camarines Norte
Camarines Norte er en filippinsk provins i regionen Bicol i landsdelen Luzon. Den ligger på halvøya Bicolandia. Den grenser i vest mot provinsen Quezon. Provinshovedstaden er Daet. I sør grenser Camarines Norte til provinsen Camarines Sur.
Navnet Camarines
Navnet Camarines betegner den bygning som ris oppbevares i.
Politisk inndeling
Camarines Norte er delt i 12 "municipalities" (landkommuner).
Jelan
Jelan (russisk: Елань) er ei elv i Voronezj oblast i Russland. Den er ei høyre sideelv til Savala (i Dons nedbørfelt). Den er 165 km lang, med et nedbørfelt på 3630 km², og renner over den sørlige delen av Oka-Donsletta. Storparten av vannføringen kommer fra snøsmelting. Middelvannføringen 26 km fra munningen er på 6,8 m³/s.
North Ronaldsay
North Ronaldsay (norrønt: Rínansey; skotsk: North Ronalshee) er den nordligste øya i den skotske øygruppen Orknøyene, og ligger 4 km nord for Sanday. Med et areal på 690 hektar er øya den fjortende største. Den er omtalt i Orknøyingenes saga, og det store flertall av stedsnavn på øya er preget av norrøn opprinnelse. I en gjennomgang av navnematerialet fra de to nordligste Orknøyene, Sanday og North Ronaldsay, er 136 navn i alt og av disse er 116 av norrønt opphav.
Flyforbindelse med Kirkwall på øya Mainland, samt ukentlig fergeforbindelse. I henhold til folketellingen av 2011 har øya en befolkning på 72 innbyggere. Øya er i dag mest kjent for sitt historiske fyrtårn, trekkfugleliv og sin uvanlige sauerase som har navn etter øya: North Ronaldsayfår.
Stedsnavn
Det opprinnelig norrøne navnet på øya er Rínansey, muligens i betydningen «Ringas øy». Opphavet til dagens navn hevdes å ikke være en forvansking av det opprinnelige, men at øya, sammen South Ronaldsay, er oppkalt etter en lokal helgen, sankt Ronald. Denne helgens egentlige navn er Ragnvald Kale Kolsson (død 1158). Den tradisjonelle lokale uttalen av øya er «Rinnalsay», slik at nettstedet Orkneyjar mener det er usannsynlig at navnet er avledet fra Ragnvald/Ronald. Det blir vanligvis forklart som «St Ninian's Isle» fra opprinnelige Rínansey basert på det faktum at «Ringan» var et navn sankt Ninian ofte ble kjent under.
Historie
En godt bevart broch (rundhus) fra jernalderen, arkeologisk sett betegnet som atlantiske rundhus, som Broch of Burrian. Rundhuset ligger på sørspissen av øya på et lite nes ved siden av en steinete strandlinje. Den er adskilt fra innlandet av en rekke defensive jordarbeider. Utgravninger i 1870–71 avdekket et stort antall piktiske gjenstander, med en jernalderbosetning som fortsatte fram til den norrøne bosetningen av Orknøyene på 900-tallet.ref name="SiteRecord"/>
Pilegrimsleden
Pilegrimsleden er et fellesnavn på flere turveier i Norge som fører fra forskjellige deler av landet til Trondheim og enkelte andre steder som ifølge katolsk tradisjon er hellige. Pilegrimsledene i Norge, også omtalt som St. Olavsvegene, er turveger basert på tradisjonen for å dra på pilegrimsvandring (valfart) som oppstod etter Olav den helliges død i 1030, og fortsatte utover middelalderen. Ledene bindes sammen av natur– og kulturminner med religiøs tilknytning til middelalderen, samt minner knyttet til Olavsarven og er i dag en del av de Europeiske kulturveier. I dag (2021) finnes det 9 pilegrimsleder i Norge.
Sandnes (andre betydninger)
Sandnes er et meget vanlig forekommende norsk stedsnavn og etternavn, og kan vise til:
North Ronaldsay
Historie
I følge Orknøyingenes saga drepte Torv-Einar Ragnvaldsson, den norrøne jarlen av Orknøyene fra 900-tallet, Halvdan Hålegg på North Ronaldsay som hevn for at Halvdan og hans bror Gudrød Ljomes drap på mørejarlen Ragnvald Øysteinsson, far til Torv-Einar. Halvdan og Gudrød, som var sønner til kong Harald Hårfagre av Norge, hadde fanget Ragnvald i huset hans og satt det i brann. Kong Harald, tilsynelatende forferdet over sønnenes handlinger, styrtet Gudrød og ga Ragnvalds land tilbake til sønnen Tore Teiande, mens Halvdan Hålegg flyktet vestover til Orknøyene og fordrev Torv-Einar. Fra en base i Caithness, nordspissen av Skottland, motarbeidet Torv-Einar Halvdans besittelse av øyene. Etter et slag på havet, og et hensynsløst felttog på land, spionerte Torv-Einar på Halvdan som gjemte seg på North Ronaldsay. Sagaene hevder at Halvdan ble tatt til fange og ofret til Odin ved «å riste blodørn».
Nils Arne Eggen
Nils Arne Eggen (født 17. september 1941, død 19. januar 2022) var en norsk fotballspiller, fotballtrener og lektor.
North Ronaldsay
Historie
Skipet «Joseph» fra den engelske havnebyen King's Lynn forliste på stranden Bride's Ness i april 1586. Mannskapet berget messingkanonene, men de ble konfiskert av jarlen av Orknøyene.
Pilegrimsleden
Utvikling
Arbeid med å kartfeste, rydde og merke pilegrimsledene startet i 1994. Religionshistoriker og lldsjel Eivind Luthen startet prosjektet, pluss alt arbeidet med den originale pilegrimsleden Tønsberg–Trondheim. Den første leden, fra Oslo til Trondheim og Stiklestad, ble åpnet i 1997. Denne ruten er ca. 650 kilometer lang. Pilegrimsledene i Norden, eller St. Olavsvegene til Nidaros, består av et rutenettverk på totalt 5000 km. 2000 av disse er i Norge. Denne kulturskatten forvaltes av Nasjonalt pilegrimssenter, som ble opprettet i 2011, i samarbeid med de regionale pilegrimssentrene, som ligger langs ledene.
Pilegrimsleden var mellom 2007 og 2010 en del av Verdiskapingsprogrammet til Riksantikvaren som et eget pilotprosjekt. Flere aktører var med på dette arbeidet, og da prosjektet ble avsluttet i 2010 var over 2000 km med pilegrimsled merket og ryddet. I tillegg ble en rekke nye overnattingssteder langs leden etablert. Det ble også opprettet fem regionale pilegrimssentre, samt Nidaros pilegrimsgård Trondheim. Pilegrimsgården tar imot vandrerne som kommer til det store pilegrimsmålet, Nidarosdomen.
Nils Arne Eggen
Nils Arne Eggens sportslige suksess ga han en unik status i trøndersk idrett. Hans idéer om 4-3-3, artig og angrepsvillig fotball, og godfotsteorien har inspirert mange fotballtrenere til å spille etter hans filosofi i Norge og utlandet. I 2020 ble Eggen kåret til trøndersk idretts mest innflytelsesrike person, foran olympiske mestere som Hjalmar Andersen og Petter Northug.
Fotballspiller
Året etter flyttet han tilbake til Trondheim og spilte igjen for Rosenborg der han var med på å vinne to seriemesterskap i 1967 og 1969, og han ble kåret til årets spiller i 1967. Eggen spilte 29 for Norge.
Skihopper
Eggen var også en habil skihopper i sin ungdom. Han vant 16-årsklassen i Bekkelagsrennet – «guttenes holmenkollrenn».
Pilegrimsleden
Utvikling
Nasjonalt pilegrimssenter ble opprettet i 2011 og ble permanent fra 1. januar 2013. Senteret skal fungere som pådriver og koordinator for den nasjonale pilegrimssatsningen, og er fra 1. juli 2016 organisert under Nidaros domkirkes restaureringsarbeider etter tidligere å ha vært tilknyttet Riksantikvaren. Nasjonalt Pilegrimssenter er lokalisert sentralt i Trondheim, med Nidarosdomen som nærmeste nabo. Tidligere politimann Hans Morten Løvrød er direktør for det nasjonale senteret.
Nils Arne Eggen
Trenerfilosofi
Fra 1966 til 1973 var Nils Arne Eggen lektor ved «reformgymnaset» Ringve gymnas i Trondheim. Foruten å ha ansvaret for klasser som klasseforstander, underviste han i norsk, samfunnsfag og gymnastikk.
Ifølge Eggen selv var ikke veien fra læreryrket til fotballtrener, eller fotballærer som han selv kalte det, spesielt lang. Det handlet for ham i stor grad om å ha de riktige pedagogiske og didaktiske evnene og å sette dem i system. Eggens evne til å se og lytte, og å oppfatte et potensial hos spillere ble etter hvert en av hans viktigste egenskaper som trener. I tillegg hadde Eggen en såkalt open door policy, som innebar at spillerne alltid kunne komme og snakke med ham om det var noe.
Pilegrimsleden
Debatt
Etter opprinnelig i 1997 å være etablert med fritt spirituelt siktemål for vandringen, har Pilegrimsleden fra 2011 statlig finansiering. Organiseringen skjedde mot ønsket til primus motor Luthen og det eldre Pilegrimskontoret. Det har ført til to uavhengige organisasjoner som organiserer pilegrimsvandringer i Norge: Det opprinnelige Pilegrimskontoret, og det kirkelig eide Nasjonalt Pilegrimssenter.
Nils Arne Eggen
Trenerfilosofi
I tillegg til å være en god pedagog var Eggen opptatt av at man måtte spille på hverandres styrker i stedet for hverandres svakheter. Denne tankegangen fikk etter hvert navnet Godfotteorien, og etter hvert skrev Eggen en bok om dette.
North Ronaldsay
Historie
Holland House ble bygget i 1727; Old Beacon, datert fra 1789, var det tredje fyrtårnet som ble bygget av den skotske ingeniøren Thomas Smith 1752–1815) for Commissioners of the Northern Lights.
Pilegrimsleden
Pilegrimsvandring i dag
Pilegrimsvandring i Norge har røtter i den katolske kirken der vandring til Nidarosdomen og Olav den helliges grav var den mest populære destinasjonen.
Marcus Gjøe Rosenkrantz
Marcus Gjøe Rosenkrantz (født 25. januar 1762 på Vigvoll i Tveit ved Kristiansand, død 11. mai 1838 i Christiania) var en dansk-norsk politiker, jurist, embetsmann og godseier.
Pilegrimsleden
Pilegrimsvandring i dag
I dag har pilegrimsvandring en stadig økende popularitet der flere av de som velger å gå pilegrim gjør det av andre årsaker enn religiøse. Pilegrimsvandringer gir mulighet for refleksjon, selvutvikling, personlig utfordring og fysisk aktivitet.
St. Olavsvegene i Norge
Nidaros var det største pilegrimsmålet i Nord-Europa i middelalderen på grunn av Olav den helliges grav i Nidarosdomen. Følgende pilegrimsleder er godkjente som St. Olavsveger. Olavsbrevet er en bekreftelse på gjennomført pilegrimsvandring. Olavsbrevet blir utlevert ved Nidaros pilegrimsgård i Trondheim. En må vise frem pilegrimspasset med stempel og påtegninger som dokumentasjon for at en har gått de siste 10 milene inn til Trondheim og pilegrimsmålet Nidarosdomen
Gudbrandsdalsleden
Denne veien går fra Oslo nordover gjennom Gudbrandsdalen til Trondheim. Leden følger to alternativer mellom Oslo og Lillehammer.
Marcus Gjøe Rosenkrantz
Bakgrunn og utdannelse
Han var sønn av Otto Christian Rosenkrantz (1723–85), som etter en karriere som offiser ved forskjellige norske regimenter ble kommandant på Vardøhus festning i 1780. I sitt andre ekteskap med Karen Johanne, født Rønning, hadde Otto Christian Rosenkrantz tre sønner, hvorav Marcus Gjøe ble født på gården Vigvold i Tveit ved Kristiansand. Familien tilhørte adelsslekten Rosenkrantz, men foreldrene var uformuende. Marcus Gjøe Rosenkrantz gikk 1776-1780 på den kongelige militære matematiske skole i Christiania, og ble i 1781, etter at en slektning hjalp ham økonomisk, student ved Københavns Universitet. Der avla han juridisk embetseksamen i 1784.
Karriere som dansk-norsk embetsmann
Rosenkrantz virket noen år som assessor ved Overhoffretten og senere Stiftsoverretten i Christiania. I 1786 kjøpte han en dansk herregård, Lerbæk ved Frederikshavn, for midler han arvet etter en fjern slektning, og flyttet dit i 1790. Han giftet seg med i 1791 med Amalia Tugendreich Barner (1768–1792), men hun døde i barselseng allerede året etter. I 1794 solgte han herregården og flyttet tilbake til Christiania og en stilling som magistratpresident i byen. I 1796 giftet han seg på ny, denne gang med Maren Juel (1749–1815). Han kom slik til å bli storgodseier (blant annet Ljan, Borregaard og Hafslund) og en av landets største trelasteksportører. I 1797 sa han opp embetet som magistratspresident for å konsentrere seg fullt om handelsvirksomheten.
North Ronaldsay
Økonomi
Hovednæringene på øya er landbruk i liten skala og sauehold, hvor de unike North Ronaldsayfårene for det meste drives kollektivt. De er kjent for å kunne leve av tang nesten hele året. De lever bare langs kystkanten. De har også et annet kosthold enn vanlige sauer; i stedet for å beite om dagen og drøvtygge om natten, forholder de seg i stedet til tidevannet, beiter ved lavvann og drøvtygger ved høyvann. Sauene får ferskvann fra demninger langs kysten.
Pilegrimsleden
Gudbrandsdalsleden
Gudbrandsdalsleden vest (Tidligere kalt Ringeriksleden) starter i Minneparken i Gamlebyen, Oslo. Derfra går den vestover, krysser Akerselva opp Telthusbakken og forbi Gamle Aker kirke. Så over Frognerparken og Skøyen over Bestum til Lysaker der den krysser Lysakerelva på det gamle overgangstedet på Fåbro. Herfra går leden over Hosle til Haslum kirke, deretter over Øverland, videre over Muren og Skriverberget og kommer ned i Lommedalen. Her følger den Gamleveien til Jonsrud og videre over Krokskogen til Kleivstua og ned Krokkleiva. Fra Sundvollen over Kroksund og Vik, Røyseveien og ender opp ved Bønsnes kirke, som etter tradisjonen skal være Olav den helliges fødested. Fra Bønsnes går leden over Hole kirke og Mosmoen til Norderhov kirke. Derfra over Tanbergmoen til Sætrang og Haug kirke over Askildrud og følger så stort sett fylkesvei 241 gjennom Åsbygda til Toso i Jevnaker kommune. Leden går videre nordover, forbi Jevnaker kirke og Sløvika, og følger så bygdeveien over Velo og Kittelsrud nordover til Falang, deretter går den over Gamkinn inn på Gammevegen og opp til Granavollen. Herfra følger leden den bergenske hovedvei forbi Tingelstad gamle kirke og Hadeland folkemuseum til Brandbu. Herfra følger den Kjølvegen over Høgkorset og ned igjen til sørenden av Einafjorden. Videre over Toten går leden mest på gårdsveier og -stier nordøst mot Lena, og videre over Hoff kirke til Kapp. Derfra følger den mjøsstranda nord til Gjøvik. Videre nordover forbi Biri og Vingrom går leden ovenfor og vest for E6 og rv4, til den krysser Lågen over Vingnesbrua. Her vil Gudbrandsdalsleden vest samles med Gudbrandsdalsleden øst i Lillehammer.
Gudbrandsdalsleden øst (Tidligere kalt Romeriksleden) tar også utgangspunkt i Minneparken. Derfra følger den St. Halvards gate og Strømsveien over Galgeberg. Videre går den over Valle Hovin oppover Groruddalen til Smedstua og langs oldtidsveien over Gjelleråsen til Lahaugmoen. Herfra krysser den Nitelva og går videre til Skedsmo kirke. Fra kirken følger den Farseggen ned til Leirsund, videre til Frogner kirke, derfra nordøst over Kjerkefjellet og ned St. Olavs gang. Herfra vender leden nordover til Ullensaker kirke, og derfra nordover øst for Presterudtoppen til Jessheim. Her snur leden mot vest, til Raknehaugen, derfra nordover, tildels på Trondheimsveien til Mogreina, Dal, Råholt og Eidsvoll verk. Leden går deretter over Vorma til Eidsvoll og videre over Lysjøen og Romseter til Espa, og videre til Tangen. Herfra går den nordover til Atlungstad og over Åkersvika til Hamar. Videre nordover går leden over Furuberget, Furnes kirke og Brumunddal, videre over Elvsvea og Veldre, Rudshøda til Ringsaker kirke. Derfra til Moelv, Biskopsåsen og Brøttum til Hinnkleiv og Lillehammer. Her vil Gudbrandsdalsleden øst samles med Gudbrandsdalsleden vest i Lillehammer.
Gudbrandsdalen, Dovrefjell og Trøndelag Fra Lillehammer går leden langs Gamleveien, gjennom Stor-Hove og videre langs jernbanelinjen til Tretten. Herfra går leden et stykke langs gamle E6 før den bryter mot øst og opp i dalsiden der den går inn på Tjodveien. Dette er den gamle allmenningsveien nordover Gudbrandsdalen. Den går stort sett oppe i dalsiden på østsiden, og følger til dels eksisterende offentlige og private veier, dels går den som sti. Ved Otta går veien ned til dalbunnen og krysser Lågen ved Sel kirke. Der går den videre over Selsflatene og opp Rosten, gjennom Dovreskogen til Dovre. Herfra går leden opp på Dovrefjell, forbi Fokstua, Furuhaugli og Hageseter til Hjerkinn, videre på den gamle veien over fjellet til Kongsvoll. Leden går videre nordøst over fjellet til Vinstradalen og deretter ned til Oppdal. Deretter går den på vestsiden av dalen videre nordover gjennom Rennebu og Meldal over Løkken Verk, over skogen øst for Svorkmo til Solsjøen. Videre over skog og myr til Skaun, og derfra over skogen til Buvika og Øysand, videre over Bymarka og inn i Trondheim ved Sverresborg.
Østerdalsleden
Østerdalsleden har to ulike startsteder; Rena og ved grensen mellom Norge og Sverige, sør i Trysil kommune. Leden fra Trysil går over Trysil-Knuts fjellverden og går forbi Munkbetsetra langs Munkeveien. Østerdalsleden med startpunkt i Trysil møter Østerdalsleden med start i Rena ved Pilegrimssteinen i Rendalen (Åkrestrømmen) og går nordover gjennom Tynset og nordover mot Trondheim.