cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Moses Amschel Bauer
I 1750 åpnet han virksomheten sin i en getto kalt for «Judengasse» («Jødekvarteret») i Frankfurt am Main hvor han hadde forskjellige virksomheter som pengeveksling, gullsmed, og tekstilsalg. For å skille sin virksomhet fra andres, hengte Bauer opp et rødt skilt med en romersk ørn. Det var et symbol hans sønn Mayer Amschel Rothschild tok som sitt navn etter: «Rothschild» (tysk: «rødt skilt»). Han ble senere berømt som en av de største bankfamilier i Europa.
Amschel Moses Rothschild døde i 1755 i et utbrudd av den smittsomme sykdommen kopper i gettoen i Frankfurt.
Grødem mikrokraftverk
Grødem Mikrokraftverk er et vannkraftverk i Strand kommune i Rogaland.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på ca 110 meter fra Holtavatnet.
Installert effekt er 20 kW. Årsproduksjon er 0,1 GWh.
Edmund Howard
Edmund Howard (1478–1539) var sønn av Thomas Howard, 2. hertug av Norfolk. Han er mest kjent som faren til Katarina Howard, Henrik VIIIs femte hustru.
Hans første ekteskap endte i skilsmisse. Howards andre hustru var Joyce Culpeper, som han fikk ti barn med, hvorav Katarina var den siste. Han var som yngre sønn i en adelsfamilie av god byrd, men hadde lite penger og måtte leve av gaver fra slektninger. Hans niese Anne Boleyn, Henrik VIIIs andre hustru, sørget for at kongen gav ham en jobb i Calais.
Ivar Prydz Gladhaug
Ivar Prydz Gladhaug (født 17. juli 1953 i Hamar) er en norsk kirurg og professor i medisin ved Universitetet i Oslo. Han var instituttleder ved Institutt for klinisk medisin Universitetet i Oslo i perioden 1. januar 2011 til 31. desember 2018. Han er dekan ved Det medisinske fakultet ved Universitetet i Oslo for perioden 1. januar 2019 til 31. desember 2022.
Han ble cand.med. i 1982 og dr.med. i 1990 ved Universitetet i Oslo, spesialist i generell kirurgi i 1996 og i gastroenterologisk kirurgi i 1999. Han ble ansatt som overlege i gastroenterologisk kirurgi ved Rikshospitalet i 2000, ble førsteamanuensis ved Universitetet i Oslo i 2004 og professor i kirurgi i hovedstilling i 2009. Hans faglige arbeid er hovedsakelig innen kreftforskning og kreftkirurgi, spesielt i lever, galleveier og bukspyttkjertel.
Fjernøstlige leker 1917
Fjernøstlige leker 1917 (fjernøstlige leker) ble arrangert i Tokyo i Japan i 1917.
Papirmasse
thumb|Fibre i papirmasse
For å lage papirmasse anvendes idag hovedsakelig tre som kalles massevirke. Massen består av fiber som er frigjort og er suspendert i vann. Papirmassen blir normalt bleket, tørket og pakket i baler før den sendes til et papirbruk, men suspensjonen kan også pumpes over til papirbruket og kalles da pumpmasse. Returfiber fra resirkulert papir anvendes i stadig større grad. Til visse spesialpapirtyper anvendes bomulls- eller linfiber.
Papirmasse fremstilles i stor industriell skala. Massens sammensetning avhenger av fremstillingsmetoden, men inneholder alltid frie fibre som kan danne hydrogenbindinger.
Man skiller mellom mekanisk masse (tremasse), halvkjemisk masse, kjemisk masse (cellulose) og dissolving cellulose.
Mekanisk masse
Det finnes fler typer mekaniske masser. De kalles ofte tremasser og anvendes hovedsakelig til fremstilling av avispapir og magasinpapir. I Norge er råvaren hovedsakelig gran. Det kreves mye energi for å male tre til masse. Mekaniske masser gir høyt utbytte og inneholder mye lignin og finstoff. Ligninet hindrer fibrene i å svelle skikkelig under papirproduksjon og fører til at at papiret blir svakere og stivere. Lignin har også lett for å gulne i sollys. Høy andel finstoff gjør at opasiteten til papiret blir god, noe som er en fordel hvis det skal trykkes på begge sider.
Slipmasse lages ved at man presser en store vedkubber uten bark og bast mot en sylindrisk hurtigroterende slipestein samtidig som det tilsettes vann. Denne blandingen av trefibre og vann utgjør tremasse. Prosessen med å defibrere tømmer til trefibre ved sliping ble utviklet i Tyskland rundt 1840. Tremasse ble første gang produsert i 1852.
Raffinørmasse lages av vedflis som males i en stor kvern (raffinør). Denne prosessen anvendes i svært liten utstrekning.
TMP er forkortelse for termomekanisk masse. TMP er en videreutvikling av raffineringsmetoden. Man varmer flisen før og under raffineringen. Dette myker opp de ytre celleveggene slik at fibrene blir frigjort uten å være dekket av alt for mye lignin. Dette fører til at den gjennomsnittlige fiberlengden øker og andelen finmaterialer blir mindre enn andre mekaniske masser. TMP brukes mye i avispapir og magasinpapir.
Maringeologi
Maringeologi omfatter geofysisk, geokjemisk, sedimentologisk og paleontologisk utforsking av havbunn og område utenfor kysten. Maringeologi har sterke band til fysisk oseanografi og platetektonikk.
Studier innen maringeologi var særs hjelpsom for å finne viktige bevis for havbunnsspredning og platetektonikk i årene etter den andre verdenskrigen. Dyphavsbunn er det siste området på jorda som er lite utforsket og detaljert kartlegging for både militære (ubåter) og økonomiske (petroleum og metall) formål driv forskninga framover.
Papirmasse
Kjemisk masse
Det er flere måter å lage kjemisk masse:
Kjemisk masse gir hele, slanke, myke, likeformede fiber med lav andel finmateriale og spet. Fibrene er mørke, men kan blekes til høy lyshet. Må males før de anvendes i papirproduksjon for å få full styrke på papiret.
Returfiber
Returfiber er masse fremstilt av resirkulert papir. Returfiber deles ofte inn i "brune" og "lyse" kvaliteter, avhenging av råstoffets opphav og sluttproduktets art. Råstoffet for brune kvaliteter består oftest av bølgepapp og kartong (OCC), mens lyse kvaliteter har sitt opphav enten i avis- og magasinpapir (ONP/OMG) eller kontoravfall (MOW/SOP). De to sistnevnte forkortes ofte DIP fra engelsk «Deinked pulp». Mange avispapirkvaliter, papirhåndklær, toalettpapir, tissue og lignende lages 100 % av returfiber. Prosessen for å lage returfiber fra lyse kvaliteter kalles avsverting eller deinking på engelsk.
Bleking av papirmasse
Bleking av mekaniske masser gjøres for å endre lysheten på ligninet. Det gjøres med hydrogenperoksid (oksiderende)eller natriumditionitt (reduserende). Mekaniske masser kan aldri få så høy lyshet som kjemiske masser.
Kjemiske masser blekes for å løse ut restlignin. Man anvender oftest oksygen, klor, klordioksid eller hydrogenperoksid
Bleking av returfiber gjøres generelt med samme metoder som for mekanisk masse, men målet er å gjøre selve fiberen lysere.
Historie
Å lage papir av tre er en relativt sen oppfinnelse. Tidligere ble brukte linkluter anvendt og man fikk klutepapir. Begrenset tilgang på kluter gjorde at man eksperimenterte med andre materialer. Rundt år 1850 malte tyskeren Friedrich Gottlob Keller tre og fikk mekanisk masse. Ytterligere eksperimenter ble gjort av amerikaneren C.B. Tilgham og tyskeren Carl F. Dahl førte frem til kjemisk masse.
Robert Elsie
Robert Elsie (født 29. juni 1950 i Vancouver i Canada, død 2. oktober 2017 i Berlin i Tyskland) var en canadiskfødt tysk ekspert på de albanske studienes felt. Han forfattet over nitti bøker, deriblant Albanian Literature: A Short History og A Biographical Dictionary of Albanian History (begge publisert av I.B. Tauris og Center for Albanian Studies). Han døde av virkningene av motonevronsykdommen og ble begravd i landsbyen Thethi i De albanske alper.
Wolfgang Clement
Wolfgang Clement (født 7. juli 1940 i Bochum, død 27. september 2020 ) var en tysk politiker (SPD). Han var nærings- og arbeidsminister i Gerhard Schröders andre regjering 2002–2005.
I 1970 ble Clement medlem av SPD, og fikk på 1980- og 1990-tallet en rekke partiposisjoner. I 1986 ble han sjefredaktør for Hamburger Morgenpost. Han forlot avisen i 1989 for å bli sjef for statskanselliet i Nordrhein-Westfalen under delstatens daværende statsminister Johannes Rau. Fra 1990 var han minister uten portefølje i delstatsregjeringen, og fra 1993 til 2002 medlem av landdagen, delstatens parlament. I 1995 ble Clement finansminister i Nordrhein-Westfalen, og i 1998 overtok han som statsminister da Johannes Rau ble valgt til forbundspresident.
I oktober 2002 ble Clement økonomi- og arbeidsminister i den føderale regjeringen. Han gikk av som minister etter valget i 2005. Clement forlot senere det sosialdemokratiske partiet.
Kinas kommunistparti
Kinas kommunistparti (KKP), også kjent som Det kinesiske kommunistparti, er det statsbærende parti i Folkerepublikken Kina (FRK). FRK ble grunnlagt av partiet. KKP er landets eneste lovpålagte styrende parti, men det finnes regler for samarbeid med åtte andre partier som tilsammen utgjør Enhetsfronten. Partiet ble etablert i 1921, hovedsakelig av Chen Duxiu og Li Dazhao. Det vokste raskt, og i 1949 beseiret KKP Kuomintang-regjeringen ledet av Chiang Kai-shek. Slutten på den kinesiske borgerkrigen førte til etableringen av Folkerepublikken. KKP etablerte det som er nå er Folkets frigjøringshær (FFH) som en partiorganisasjon under borgerkrigen. FFH er verdens største væpnede styrke.
KKP drives etter prinsippene for demokratisk sentralisme, et styringssystem oppfunnet av den russiske marxisten Vladimir Lenin. Demokratisk sentralisme innebærer ifølge partiet demokratisk og åpen diskusjon om politikk før iverksettelsen. Deretter må alle uansett oppfatning bli med på iverksettelsen av partiets beslutning. Sentralisme betyr at partiet må etterfølge sentralkomiteen, og at partimedlemmer og lavere nivåer må støtte opp om partiledelsens vedtak. Dette innebærer at partiet styres ovenfra. For eksempel avgjøres utvelgelsen av kandidater til valg på lavere nivåer, av nivået over.
Partiets høyeste organ er nasjonalkongressen. Mellom partikongressene er sentralkomiteen partiets høyeste organ. Siden sentralkomiteen normalt innkalles til kun ett møte per år, er dens oppgaver delegert til politbyrået og dens stående komité, som innkalles til møter mer regelmessig. KKPs leder holder blant annet vervene som generalsekretær, formann i Den sentrale militærkommisjon (forsvarssjef) og statspresident (en seremoniell stilling). Ved å besitte disse stillingene kalles partiets leder også landets «lederkjerne» (reelle leder). Dagens partileder er Xi Jinping. Han ble valgt etter partiets 18. nasjonalkongress avholdt i oktober 2012.
KKP arbeider offisielt for opprettelsen av et kommunistisk samfunn og deltar på møtene til Den internasjonale sammenkomsten av kommunist- og arbeiderpartier. Partiets ideologi er ifølge partiets egen grunnlov, marxisme-leninisme, Mao Zedong tanker, Deng Xiaoping teori, de tre representasjonene, vitenskapelig syn på utvikling og Xi Jinping tanker om sosialisme med kinesiske særtrekk for den nye æra. Den offisielle forklaringen på Kinas økonomiske reformer, kalt reform og åpning, er at landet gjennomgår en historisk periode kjent som sosialismens primære stadium, et utviklingsstadium som ligner den kapitalistiske produksjonsmåten. Planøkonomien etablert under Mao Zedong ble erstattet med den sosialistiske markedsøkonomien, dagens økonomiske system, med utgangspunkt i at «praksis er det eneste kriteriet for sannheten».
Siden kommunismens sammenbrudd i Øst-Europa i 1989-1990 og Sovjetunionens oppløsning i 1991 har KKP prioritert å forbedre og styrke sitt forhold til de statsbærende partiene i de gjenværende sosialistiske statene. KKP fortsetter å opprettholde og å opprette nye, partiforhold med ikke-styrende kommunistpartier rundt om i verden. Samtidig arbeider partiet med å etablere forbindelser med ikke-kommunistiske partier, særlig med regjerende partier i ettpartistater (uansett ideologi), dominerende partier i demokratier (uansett ideologi) og sosialdemokratiske partier.
Grunnleggelse og tidlig historie (1921–1927)
KKP ble etablert på partiets 1. nasjonalkongress som ble avholdt 23.–31. juli 1921. Nasjonalkongressen ble opprinnelig avholdt i et hus i Den franske konsesjon i Shanghai. Det franske politiet avbrøt imidlertid møtet 30. juli, og det ble flyttet til en turistbåt på Sørsjøen i Jiaxing, Zhejiang-provinsen. Kun tolv delegater deltok på møtet. Verken Chen og Li deltok på møtet, men sistnevnte sendte en personlig representant i sitt navn. Nasjonalkongressen vedtok etableringen av et kommunistparti som samarbeidet med Den kommunistiske internasjonalen. Chen ble valgt som partiets første leder. Ved utgangen av 1921 hadde partiet rundt 50 medlemmer, og partiorganisasjonen vokste raskt de følgende årene.
KKP dominerte Kuomintangs (nasjonalistene, KMT) venstrefløy, et parti organisert på leninistisk grunnlag, og kjempet med partiets høyrefløy om dominans i KMT. KMTs leder Sun Yat-sens død i mars 1925, påvirket maktforholdet til de to fløyene. Hans etterfølger, Chiang Kai-shek handlet slik at KMTs venstrefløy ble marginalisert. Dette ble etter nordekspedisjonen, igangsatt et militært felttog mot landets krigsherrer. På dette tidspunkt hadde kommunismen utviklet seg til en nasjonal folkebevegelse. Som en reaksjon igangsatte KMT-lederen Chiang en marsj mot Shanghai, og ignorerte ordrene til KMTs Wuhan-regjering om å stoppe. Shanghai var på dette tidspunkt kontrollert av kommunistiske militser. De ønsket Chiang velkommen, men han gjennomførte likevel en massakre av 5 000 mennesker med hjelp fra Den grønne bande.
Etter hendelsene i Shanghai marsjerte Chiangs styrker mot Wuhan, men ble stoppet av KKP-generalen Ye Tings styrker. KMTs høyrefløy var inspirert av Chiangs handlinger og startet et nasjonal angrep på landets kommunister. I Beijing ble 19 ledende KKP-aktivister drept på Zhang Zuolins ordre, mens i Changsa ble hundrevis av bondemilitser drept på ordrene fra He Jian. Flere titusener av kommunister og deres sympatisører ble drept på nasjonalistenes ordre dette året. Omtrent 15 000 av KKPs 25 000 medlemmer ble drept i denne prosessen.
KKP fortsatte å støtte opp om KMTs Wuhan-regjering. Til tross for dette vedtok Wuhan-regjeringen den 15. juli 1927 å utvise alle kommunister fra KMT. KKP reagerte med å opprette Arbeidernes og bøndenes røde arme for å bekjempe KMT. Partiet reagerte ved å sende en bataljon ledet av general Zhu De med ordre om å ta byen Nanchang den 1. august 1927, en hendelse kjent som «Nanchangopprøret». Inntoget var vellykket, men kommunistene under Zhu ble presset ut av byen etter fem dager.
Etter tilbaketrekningen marsjerte Zhus styrker videre til Shantou før de ble tvunget inn i Fujians villmark. På dette punkt hadde Mao Zedong blitt utnevnt til Den røde armes øverstkommanderende, og fikk ordre om å lede fire regimenter mot Changsa i håp om igangsette et bondeopprør. Denne hendelsen er kjent som «Høstoppstanden». Planen var å angripe den KMT-kontrollerte byen fra tre sider den 9. september, men planen ble avlyst da hans fjerde regimentet deserterte til KMT og angrep hans tredje regimentet. Maos hær nådde Changsha, men klarte aldri å ta byen. Den 15. september aksepterte Mao sitt nederlag og iverksatte en marsj, med rundt 1 000 soldater, til Jianxi, til øst for Jinggangshan.
Borgerkrigen og andre verdenskrig (1927–1949)
KMTs angrep lykkes nesten med å utrydde på KKPs organisatoriske apparat i byene. Angrepet på partiet tvang fram interne endringer. KKP vedtok å innføre demokratisk sentralisme, et styresett for revolusjonære partier. Dette innebar at det ble etablert et politbyrå som fungerte som sentralkomiteens stående komité når sistnevnte ikke var i møte. Sluttresultatet var maktsentralisering i partiets øverste sjikt. Disse organisatoriske endringene ble overført til alle nivåer i partihierarkiet, og de stående komiteene ble partiets nye styringsinstitusjonen.
Den andre kinesisk-japanske krig satte en demper for konflikten mellom KKP og KMT, og partiene etablerte Den andre enhetsfronten for å bekjempe den japanske invasjonen. Den andre enhetsfronten eksisterte formelt frem til 1945, men i praksis ble samarbeidet avsluttet i løpet av 1940. Til tross for alliansen brukte KKP våpenhvilen til å utvide og utarbeide uavhengige operasjonsbaser for å forberede seg på den kommende konflikten med KMT. I 1939 begynte KMT å iverksette tiltak som begrenset KKPs mulighet til å utvide sitt maktområde. Dette førte til hyppige sammenstøt mellom væpnede styrker tilhørende KKP og KMT. Sammenstøtende ble møtt med stadig svakere mottiltak på grunn av krigen mot Japan. Likevel benyttet KKP allerede i 1943 mulighetene krigen hadde gitt ved å aktivt utvide sitt territorium på bekostning av KMT.
Store Hestvatnet
Store Hestvatnet er en innsjø ved Bergsbotn i Senja kommune. Den er regulert som magasin for Bergsbotn kraftverk. Reguleringshøyden er 11 meter.
Kinas kommunistparti
Borgerkrigen og andre verdenskrig (1927–1949)
I perioden 1945 til 1949 var borgerkrigen redusert til to motstandere; KKP og KMT. Denne fasen av borgerkrigen gikk gjennom fire stadier: Den første varte fra august 1945 (da Japan overgav seg) til juni 1946 (da fredsforhandlingene mellom KKP og KMT sluttet). Ved krigsslutt i 1945 hadde KMT tre ganger flere soldater under sin kontroll enn KKP, og ble antatt å ha et overveldende overtak over KKP. Med sitt samarbeid med USA og Japan hadde KMT klart å gjenerobre store deler av landet. KMT-styre ble upopulært som følge av omfattende korrupsjon. Til tross for sin tallmessige overlegenhet klarte ikke KMT å gjenerobre distriktene og landsbygda som utgjorde KKPs høyborg. Rundt samme tid begynte KKP en invasjon av Manchuria støttet opp av Sovjetunionen.
I den andre fasen, som varte fra juli 1946 til juni 1947, utvidet KMT sin kontroll over storbyene ved overtagelsen av Yan'an (som var KKPs hovedkvarter gjennom store deler av borgerkrigen). KMTs suksess var bare tilsynelatende; taktisk hadde KKP trukket seg fra byene, og valgte å angripe KMT-områder ved å igangsette protester blant studenter og intellektuelle i byene. KMT reagerte på protestene med undertrykkelse. KMT var midt i en fraksjonskrig som svekket deres styringskapasitet. Dette kombinert med Chiang's autokratiske kontroll over partiet var KMTs reaksjonsevne svekket.
Ada Kramm
Ada Kramm (født Egede-Nissen 24. mars 1899 i Vardø, død 17. desember 1981 i Oslo) var en norsk prisbelønt skuespiller.
Kinas kommunistparti
Borgerkrigen og andre verdenskrig (1927–1949)
I borgerkrigens siste og fjerde fase som varte fra september 1948 til desember 1949, iverksatte KKP en offensiv militærstrategi som bidro til at KMT-regjeringen kollapset rundt om i Fastlands-Kina. Den 1. oktober 1949 erklærte Mao etableringen av Folkerepublikken Kina, som betydde slutten på Den kinesiske revolusjonen. Ved årsslutt ble KKP omgjort til landets lovpålagte statsbærende parti.
Statsbærende parti (fra 1949)
KKP startet noe som ble kalt nydemokrati-politikken, som tillot privat eierskap av produksjonsmidlene samtidig som staten eide «de kommanderende høydene» (de største bedriftene). Chen Yun argumenterte for denne politikken på partiets 8. nasjonalkongress: «Kommer disse tiltakene kombinert til å true med gjenopprettelsen av det kapitalistiske frimarkedet i vårt land? Nei, det vil aldri være tilfelle. Vedtak av de ovennevnte forordningene ... vil fremme veksten av et sosialistisk marked tilpasset våre forhold og folks behov.»
Mao begynte på denne tiden å lage en teori for en alternativ måte for å oppnå sosialismen. Det var en modell som var en reaksjon mot både den stalinistiske planleggingsregime i Sovjetunionen og det markedssosialistiske tankegodset i Kina. Sluttresultatet ble Det store spranget der flere titalls millioner mennesker døde. Peng Zhen kritiserte Mao og Det store spranget i 1959 og sa «om ikke de kinesiske arbeiderne og bøndene ikke var så gode som de var, ville en ungarsk hendelse ha skjedd i Kina, og det ville vært nødvendig å be sovjetiske styrker om unnsetning.» Det store spranget var bakteppet til KKPs ideologiske brudd med Sovjetunionens kommunistparti.
Maos maktposisjon ble svekket da det store spranget mislyktes, og tiltakene ble reversert til den nye demokratiske politikken før spranget. Som en reaksjon formulerte Mao teorien om at revolusjonen måtte forsette under proletariatets diktatur for å endre landets politikk. Mao hevdet at klassefiender truet revolusjon selv om den sosialistiske revolusjonen syntes å være fullført. Dette førte til kulturrevolusjonen, der millioner ble forfulgt og drept. Intensjonen med kulturrevolusjonen var å hindre en kapitalistisk utvikling i partiet. Hua Guofeng og hans allierte støttet opp om Maos intensjoner på dette området, og snakket om å innføre flere revolusjoner i fremtiden for å beskytte partiets retning og tankegods. Deng Xiaoping, Chen Yun og deres støttespillere kritiserte kulturrevolusjonen etter Maos død for å være irrasjonell og ødeleggende for Kina. Statsviteren Harry Harding skriver i The Wilson Quarterly at «I motsetning til hva partilinjen fra 1980 sier, reagerte mange kinesere entusiastisk på kulturrevolusjonen i dens startsfase.»
Maos død i 1976 ble etterfulgt av en maktkamp mellom KKP generalsekretær Hua Guofeng og Deng Xiaoping. Deng gikk seirende ut og ble Kinas overordnede leder. Sammen med Chen Yun og Li Xiannian iverksatte Deng reform og åpning-politikken, og introduserte begrepet sosialisme med kinesiske særtrekk. Reform og åpnings-politikken gav verdensmarkedet tilgang til Kina. Deng gikk imot deler av Maos «venstrepolitikk», og argumenterte for at spørsmålet om å ta i bruk markedsøkonomi ikke betydde gjeninnførelsen av kapitalismen i Kina. Partiets maktmonopol ble videreført av Deng, og den nye økonomiske politikken skapte økonomisk vekst.
Dengs politikk ble bekjempet av både den tradisjonelle venstresiden (maoistene) og de som ønsket mer liberalisering av samfunnet. Dette, kombinert med andre betente samfunnsproblemer, kulminerte i studentdemonstrasjoner blant annet i byene Beijing, Nanjing og Hefei i 1986. Studentdemonstrasjonene var ikke kjennetegnet av radikale krav, men dette stoppet ikke konservative elementer innen KKP å betegne dem som et symptom på «borgerlig liberalisering av samfunnet». Hu Yaobang, KKPs generalsekretær, måtte gå av på grunn av hans manglende tiltak mot demonstrasjonene. Han ble anklagd for å ikke være hard nok og ble erstattet av Zhao Ziyang.
Jiang Zemin etterfulgte Deng på 1990-tallet, og videreførte hans politikk. Som en del av Jiangs arv ble hans teori om de tre representasjonene lagt inn i partiets grunnlov i 2003. Denne teorien sier at partiet må representere de «avanserte produktivkrefter, det progressive veivalget til Kinas kultur og folkets grunnleggende interesser.» Teorien tillot bedriftseiere og borgerlige elementer å melde seg inn i partiet.
Hu Jintao etterfulgte Jiang i 2002 som leder. I motsetning til tidligere praksis styrte Hu gjennom kollektiv ledelse fremfor en-mannsdominans. Partiets fokus på ensidig økonomisk vekst hadde medført et bredt spekter av alvorlige samfunnsproblemer. For å imøtekomme disse utfordringene artikulerte Hu det vitenskapelig syn på utvikling og et sentralt ideologisk begrep kalt det sosialistiske harmoniske samfunn. Hu gikk av som leder på den 18. nasjonalkongressen avholdt i oktober 2012. Han ble etterfulgt av Xi Jinping. Xis styre har blitt kjennetegnet av en aggressiv anti-korrupsjonskampanje og personstyre fremfor kollektiv ledelse. Grunnet det sistnevnte trekket har flere kommentatorer sammenlignet Xi med Mao.
Lovpålagt rolle
Grunnloven har ingen bestemmelse som sier at KKP styrer staten. I motsetning til grunnlovene fra 1975 og 1978, har ikke dagens forfatning en bestemmelse som tildeler partiet makten alene. Kinas grunnlov skiller seg også fra Den sovjetiske grunnloven fra 1977 som hadde en egen artikkel om partiets monopol over staten.
Innledningen til landets grunnlov refererer til «ledelsen til» KKP over staten, og at staten er «veiledet» av marxisme-leninisme og andre teorier. Artikkel 2 i 1978 grunnloven sier at partiet er «ledelseskjernen til hele det kinesiske folk». Artikkel 1 i dagens grunnlov sier «Folkerepublikken Kina er en sosialistisk stat under folkets demokratiske diktatur ledet av arbeiderklassen og basert på alliansen av arbeidere og bønder. Det sosialistiske systemet er det grunnleggende systemet i Folkerepublikken Kina. Sabotasje av det sosialistiske systemet av enhver organisasjon eller enkeltperson er forbudt.» Folkets demokratiske diktatur er begrepet for det statlige styringssystemet. Begrepet er definert som at «statsmakten ledes av arbeiderklassen, og basert på alliansen av arbeidere og bønder, for å utøve demokrati for folket og diktatur mot fienden.»
Marxist-leninistisk, juridisk teori, som Kinas statsystem er grunnlagt på, ble først formulert av Vladimir Lenin i Stat og revolusjon. I boken gjentar Lenin den marxistiske oppfatningen at staten ikke er «verdinøytral» for å deretter vise at ikke alle klasser har lik tilgang til statsapparatet. Han hevder at den borgerlige oppfatningen at alle individer har lik tilgang til staten er hyklerisk. Staten er et voldsinstrument kontrollert av den herskende klasse, argumenterer han. I henhold til Karl Marx skrifter mente Lenin at staten var et undertrykkelsesapparat. I overgangsfasen mellom kapitalisme og kommunisme (kalt sosialisme av marxist-leninister), må arbeiderklassen gjennom et kommunistparti ta kontroll over statsapparatet. Kommunistpartiet må bruke statens maktapparat for å sikre arbeiderklassens maktmonopol skriver Lenin.
Kollektiv ledelse
KKPs styringsideal er kollektiv ledelse, et styringsprinsipp der vedtak blir truffet gjennom konsensus. Begrepet har sin opprinnelse i Det russiske bolsjevikpartiet og Lenins skrifter. I partiet betyr kollektiv ledelse for eksempel at alle medlemmer av politbyråets stående komité er likeverdige (at hvert medlem har kun én stemme). Et medlem av politbyråets stående komité representerer ofte en sektor: I Maos tid kontrollerte han forsvaret, Kang Sheng styre sikkerhetspolitiet og Zhou Enlai var regjeringssjef.
I motsetning til teorien om likeverd blir medlemmene av politbyråets stående komité rangert hierarkisk. KKP blir styrt etter flere uformelle lederprinsipper: Kollektiv ledelse skal være styrt av en «kjerne», det vil si en leder som innehar stillingene KKPs generalsekretær, formann i Den sentrale militærkommisjon (SMK) og Folkerepublikken Kinas president. Før Jiang Zemin ble leder, var kjerne- og kollektiv ledelse uadskillelige, og partiets kjerne ble holdt ansvarlig av den kollektive ledelsen. Dette endret seg under Jiang, da KKP opprettet et ansvarlighetssystem, kjent som «kjernen til den kollektive ledelsen» (at kjernen ikke var uavhengig av kollektiv ledelse, men var en del av den).
Teori
KKPs organisatoriske liv er basert på demokratisk sentralisme, et styringssystem basert på to prinsipper: demokrati (vanligvis oppfattet synonymt med «sosialistisk demokrati» og «indre-partidemokrati») og sentralisme. Partiet har blitt organisert på grunnlag av demokratisk sentralisme siden den 5. nasjonalkongressen ble avholdt i 1927. Partiets grunnlov sier at «Partiet er et integrert organ organisert under sitt program og grunnlov og på grunnlag av demokratisk sentralisme».
Mao mente at den demokratiske sentralismen kjennetegnes av «å være demokratisk og sentralisert, med de to tilsynelatende motsetningene demokrati og sentralisering forenet i en bestemt form.» Videre argumenterte Mao for at dette systemets overlegenhet lå i dens interne motsetninger, mellom demokrati og sentralisme, frihet og disiplin. KKPs offisielle standpunkt er at «demokrati er partiets livslinje, sosialismens livslinje». For at dette demokratiet skal fungere må det finnes rom for sentralisering. KKP hevdet at demokrati uansett form trenger sentralisme fordi sentralisme ifølge KKP sikrer orden. Ifølge Mao kan begrepet defineres slik: «sentralisert på grunnlag av demokrati og demokrati under sentralisert veiledning. Dette er det eneste systemet som kan gi et fullstendig uttrykk for demokrati med all makt fastholdt i folkekongressene på alle nivåer, fullmakter som befinner seg i folks kongresser på alle nivåer, og samtidig garantere for at sentralisert administrasjon av styringsmakter på alle styringsnivåer utøver sentralisert styring av alle de saker som folkekongressene har betrodd dem på tilsvarende nivå og beskytte alt som er avgjørende for folkets demokratiske liv». Sentralisme betyr i KKP blant annet at valg på lavere nivå må godkjennes av nivået over, for å sikre en sentralisering av makt i partiets øvre organer.
Flerkandidat valg
Under Mao tok ikke flerkandidat valg sted innad i KKP. Første flerkandidat valg tok sted på KKPs 12. nasjonalkongress i 1982. Kongressdelegater fikk lov til å fjerne, legge til og erstatte navn på partiledelsens nominasjonsliste. KKPs 13. nasjonalkongress (avholdt i 1987) endret igjen på valgsystemet. Den nye reglen sa at det må være 5 prosent flere kandidater enn plasser på sentralkomiteen. Samfunnsforsker Gang Ling skriver om reformene at «Den marginale forskjellen i antall kandidater og seter, i tillegg til partiets kontroll over nominasjonsprosessen, har vesentlig begrenset velgernes valgfrihet og vetorett, men den hindrer likevel de mest mislikte kandidatene til å bli valgt til sentralkomiteen.» Dette valgsystemet varte til den KKPs 16. nasjonalkongress i 2002. Under den KKPs 15. nasjonalkongress i 1997 prøvde partiledelsen å mobilisere kongressdelegatene til å stemme på visse kandidater. Kongressdelegatene reagerte med å stemme ned flere av partiledelsens prefererte kandidater i protest. Før den 16. nasjonalkongress konsulterte partiledelslen med 32,200 partiledere på distriktsnivå og over for å korte ned den nye nominasjonslisten fra 514 kandidater til 375. Nominasjonslisten ble fattet gjennom et vedtak av Politbyråets stående komité. Kongressdelegatene fikk velge mellom 208 kandidater til 198 faste plasser og 167 kandidater til 158 kandidatplasser i den 16. sentralkomité.
Valgsystemet er mer omfattende i de lavere organisatoriske enhetene. For eksempel, flere partiavdelinger i landsbygden tar i bruk det todelte stemmesystemet. I dette systemet anbefaler ordinære landsbygdsbeboere (som ikke trenger å være partimedlemmer) på kandidater ved å stemme på dem gjennom hemmelig valg. Landsbygdas partikomité nominerer da de som ble stemt på. I den andre fasen velger partimedlemmene i landsbygda ut ifra nominasjonslisten ny partisekretær og partikomiteens sammensetning. Lin hevder at «Betydningen av det todelte stemmesystemet er å hindre de mest mislikte kandidatene å bli valgt, men systemet kan ikke garantere for at de som bli valgte er de mest populære kandidatene hos partimedlemmene eller vanlige landsbyboere, siden offisielle kandidater bestemmes av den overordnende partikomiteen. Med andre ord har landsbyboere en form for veto, men ikke en omfattende stemmemakt.» Partiet har videre eksperimentert med slike løsninger. For eksempel, i etterkant av partiets 16. nasjonalkongress innførte man en årlig forsamling i Yaan By, Sichuan-provinsen. Delegatene til denne forsamlingen ble utnevnt av ordinære partimedlemmer i Yaan by og måtte ikke bli godkjent av det overordnende organisatoriske leddet. 82 prosent av delegatene var selv-nominerte. Gjennom hemmelig valg ble den lokale partisekretæren avsatt og ble erstattet av et ordinært partimedlem.
Disse reformene er likevel begrenset grunnet KKPs forståelse av demokratisk sentralisme. For eksempel, selv om partigrunnloven sier at partisekretærer uansett organisatorisk nivå blir valgt av deres respektive partikongress fortsetter partiledelsen med å utnevne partisekretærer. Ifølge Lin er partiet kritisk til maktspredning og holder på ideen om et maktsenter. Dette svekker horisontale kontroll- og balansemekanismer innad i partiet. KKP stiller seg også skeptisk til reformene iverksatt av Vietnams kommunistparti (VKP). VKP har blant annet styrket makten til sentralkomiteen, og gitt individuelle sentralkomitémedlemmer muligheten til å stille spørsmål om arbeidet til Politbyrået, Sekretariat og Den sentrale disiplin inspeksjonskomiteen. Videre, under VKPs 10. nasjonalkongress i 2006 stilte to kandidater til å bli partiets generalsekretær. Nông Đức Mạnh ble valgt som VKPs generalsekretar og taperen Nguyễn Minh Triết ble utnevnt som landets president. Flere KKP teorikere og politikere har argumentert for at KKP bør lære av VKP. Partiledelsen har imøtegått dette med en kombinasjon av kritikk og sensur. Til tross for sine likheter virker det ikke som om KKP vil la seg inspirere av VKPs tolkning av demokratisk sentralisme.
Demokrati, disiplin, frihet og sentralisme
KKP definerer disiplin som «å etterfølge vedtak og bestemmelser fattet av partiets utøvende organer». Det motsatte av disiplin er frihet. Partiet mener at disse to begrepene er motstridende, men blir likevel forenlige med hverandre om man praktiserer demokratisk sentralisme. Ifølge samfunnsforsker Taru Salmenkari fra Helsingfors universitet mener KKP at «Overdreven bruk av enten demokrati eller sentralisme er skadelig: enten avliver den folkelig deltakelse eller avviser den disiplin i jakten på et felles mål.» Partimedlemmer har demokratiske rettigheter så lenge de respekterer den sentraliserte orden og flertallets demokratiske rettigheter. Demokrati betyr ikke evnen eller muligheten til å gjøre det man vil hevder KKP. Mer dyptgripende blir det argumentert at demokrati ikke er synonymt med enten individets ønske eller folkets vilje. Demokrati betyr da ifølge KKP at alle meninger skal lyttes på og respekteres, men kun at de beste ideene skal iverksettes sentralt. Å iverksette feil ideer og meninger ville kunne svekke demokratiet blir det argumentert.
Lenins intensjon med demokratisk sentralisme var, ifølge Taru Salmenkari, å «samle partiets kollektive visjon gjennom en prosess som tillot åpen diskusjon og flertallsvalg, samtidig som den sikret partiets aktiviteter ble innført av et samlet parti og at partiets beslutninger ble iverksatt disiplinert.» Vestlige forskere har som regel definert demokratisk sentralisme ut ifra Lenins egne skrifter.
Demokratisk sentralisme i KKP blir brukt til å forklare demokratiske rettigheter, midler og oppførsel i likhet med liberale demokratier. For eksempel om en lov blir innført i et liberalt demokrati kan en borger formulere motsigelser, men må likevel følge loven som er vedtatt. Det samme gjelder i KKP der partimedlemmer har rett til å kritisere vedtak så lenge de følger dem. Formulert er begge systemene enig om at alle skal kunne uttrykke seg demokratisk, men iverksettelsen av vedtaket er universelt (må etterfølges av alle). Forskjellen mellom de to systemene kan forklares ut ifra partidisiplin. I et liberalt system med flere partier vil et parti som oftest kunne stille seg kritisk til regjeringen selv om andre velger å avstå. Det spiller heller ingen rolle om alle eller flere av partiene er styrt udemokratisk siden det statlige systemet er demokratisk. I ettpartistater som Kina fører for mye partidisiplin til undertrykkelse hevder Salmenarki. I slike stater blir derfor fungerende partidemokrati nødvendig for å ta i bruk demokratiske rettigheter innad og utenfor partiet. Dette forklarer nok hvorfor kinesiske samfunnsvitere vektlegger partidemokrati framfor statlig demokrati i forskning og diskusjoner. Lenin hevdet at et fortroppsparti måtte være disiplinert for å kunne ta makt. Det er et verktøy for å samle partiet. Ifølge Salmenkari tyder mye på at det demokratiske elementet i demokratisk sentralisme blir svekket når leninistiske partier besitter makt. Etableringen av både parti- og statsbyråkratier kan sies å ha svekket KKPs interne bunn-topp kommunikasjonslinje.
Salmenkari skriver at «for å vurdere om partidisiplin er i samsvar med demokrati i ettpartisystemer må man anslå hvor absolutt, hvor inkluderende, og hvordan partidisiplinen praktiseres.» Amerikanske samfunnsforskere Carol Lee Hamrin og Suisheng Zhao hevder at partidisiplin oppfordrer til aktelse for partikadre med høyere status og lydighet uten tvil. Videre nevner de at demokratisk sentralisme i KKP tillater ikke offentlig tvil av avgjørelser etter vedtak fattes, noe som knebler omfattende samfunnsdebatt. Et underordningsforhold blir da skapt der partikadre med lavere status snakker veldig indirekte og forsiktig med sine overordnede. Selv når demokrati fungerer hevder Hamrin og Zhao så begrenser sentralisme det mulige debattrommet. Videre har ikke demokratisk sentralisme i KKP alltid vært tilknyttet begrepet ytringsfrihet. Når demokratisk sentralisme blir beskrevet som en indre partikamp for å beskytte sannheten og organisatorisk enhet eller som kritikk og selvkritikk har vi å gjøre med ytringsfrihet i en mye mer begrenset form enn den vi finner i liberale demokratier.
Siden Kina er en ettpartistat kan ikke KKP sikre sosial deltakelse og konsultasjon rundt sin politikk på samme måte som partier i et liberalt demokrati. Som et svar formulerte Mao masselinjen. Den sier at partiet må konsultere med massene (folket), tolke deres forslag innenfor rammen av marxisme-leninisme, og deretter iverksette massenes forslag. Både vestlige samfunnsforskere og kinesiske kommunister har understreket viktighet av masselinjen og dens betydning på partiets forhold med de styrte. Amerikanske samfunnsforsker John Wilson Lewis skrev at «uten en korrekt framgangsmåte for å håndtere kinesere utenfor partiet kan det hende at politiske beslutninger som ikke baserer seg på konkrete og virkelige omstendigheter blir vedtatt for å så bli virkningsløse.» Det bør derimot klargjøres at masselinjen sier at partiet skal sentralisert fatte beslutninger basert på konsultasjon med massene, noe som vil si at partiets ledelse bestemmer vedtakets innhold og utforming.
Samarbeids- og konsultasjonsystem
Flerparti samarbeids- og det politiske konsultative systemet er ledet av KKP i samarbeid og konsultasjon med de åtte demokratiske partiene som utgjør Enhetsfronten. Konsultasjon foregår under ledelsen av KKP gjennom masseorganisasjoner, Enhetsfront-partiene og representanter fra alle samfunnslag. Disse konsultasjonene bidrar til å forme grunnlaget til statens politikk innenfor økonomi, kultur og generelle samfunnsforhold. KKPs forhold til Enhetsfront-partiene er basert på prinsippet «langsiktig sameksistens og gjensidig tilsyn, behandler hverandre med full oppriktighet og dele gode- og dårlige tider.» Dette forholdet er institusjonalisert i institusjonen Det kinesiske folks politisk rådgivende konferanse (KFPRK). Alle partiene i Enhetsfronten støtter opp om Kinas sosialistiske stats ideologi, og støtter opp om KKPs ledelse. KFPRK blir ofte anklagd for å være en institusjon uten reell makt. Diskusjoner finner sted i KPFRK, men de blir ledet og overvåket av KKP.
Forholdet mellom partiet og forsvaret
I 1938 innførte Mao ideen at «Politisk makt springer ut av pistolmunningen». Videre poengterte han at partiet måtte kontrollere og befale de væpnede styrker for å besitte makt. Dette tankegodset har blitt videreført til dagens Kina. For eksempel, Folkets frigjøringshær (FFH) politiske kommissar Li Jinai skriver at soldater må «Resolutt motsette seg den feile tenkningen om parti-forsvar separasjon, depolitisering og militærnasjonalisering.» Videre fastslo tidligere KKP generalsekretær Hu Jintao i 2007 at «Å følge KKPs befalinger er det overordnede politiske kravet som partiet og kineserne har gitt FFH og er det urokkelig og grunnleggende prinsippet som FFH hviler på.» FFH og Folkets væpnede politi (FVP) er partiorganer som er underordnet partiledelsen gjennom Den sentrale militærkommisjon (SMK).
Selv om partiet står over de væpnede styrker besitter flere offiserer fra FHH og FVP verv innad i parti- og statsapparatet. Noen besitter verv i partiets ledelse. Statsviter David Shambaugh poengterer at «Å snakke om militærintervensjon [i politikken] er en misvisende fremstilling; militæret er en vanlig deltaker i politikken i kommunistiske systemer.»
Scutellum
Scutellum kalles den bakerste ryggplaten på brystet (thorax) hos insekter. Brystet består av tre segmenter, hvor scutellum er ryggplaten på det bakerste av disse segmentene. Scutellum er normalt synlig, men kan være skjult.
Kinas kommunistparti
Forholdet mellom partiet og forsvaret
Partiet kontrollerer FFH ved bruk av leninistiske styringsprinsipper lånt fra Sovjetunionen. SMK er kun et organ tilhørende KKPs sentralkomité og den ledes av KKPs generalsekretær. Andre leninistiske særtrekk er at militæroffiserer ofte er partimedlemmer, og soldater blir valgt ut i henhold til deres politiske lojalitet. Inntil Xi Jinpings militærreformer delte militæroffiserer ansvar med partiets politiske kommissærer. I tillegg har KKP en egen militiær partiorganisasjon som speiler FFHs organisering. Denne har sin egen disiplininspeksjonkommisjon som arbeider for å sikre at soldater og offiserer lever i henhold til partiets normer, verdier og grunnlov.
Statsmonopol
KKP etablerte et politisert statsapparat i 1949. Kommunistene tildelte partiet et maktmonopol over staten. Den amerikanske statsviteren Francis Fukuyama hevder derfor at «I Kina ble staten kolonisert ikke av patron-politikere, men av et disiplinert leninistisk parti som forsøkte å underordne den til sine egne ideologiske formål. Et leninistisk parti basert på bolsjevik-modellen bygges på en elitekjerne som rekrutterer medlemmer inn i et strengt hierarki på grunnlag av ideologisk lojalitet, og en grasrot som brukes til å integrere partiet med resten av samfunnet.»
Scutellum
Hos noen primitive insekter, for eksempel steinfluer, har alle tre bryst segmentene utviklede ryggplater, slik at vi har tre synlige scuteller. Vanligvis er det bare det midterste (kalt meso-) segmentet som har en stor ryggplate (notum), dette blir derfor kalt mesonotum.
Kinas kommunistparti
Statsmonopol
Den kinesiske staten er bygd opp rundt og har kopiert partiets organisasjonsstruktur. Staten er kontrollert av partikadre som besitter både parti og statsverv samtidig. Dette trekket gjennomsyrer det statlige systemet. I tråd med dette har presidentvervet blitt besittet av KKPs generalsekretær siden 1992. Dette er med på å heve presidentvervets status. Det sentrale statsapparatet hadde mest uavhengighet fra partiet i 1950-årene da landet tok i bruk den sovjetiske-modellen. Derimot var det slik at jo lenger ned i statsapparatet man fant seg, desto mer kontroll hadde KKP-kadre. Dette skiller seg fra dagens statsapparat som kjennetegnes av mer uavhengighet fra partiet på alle nivåer. Partiet veileder staten, men har tildelt statsapparatet betydelig skjønn i hvordan politikken skal iverksettes.
KKP er ikke underlagt loven, men er over den. Likevel har partiet prøvd å regulere det politiske liv. Som et resultat av denne utviklingen har «Kina nesten 40 år etter Maos død har blitt et langt mer lovregulert og tradisjonelt byråkratisk samfunn» ifølge Fukuyama. Likevel hevder Fukuyama at det kinesiske systemet baseres på uformelle styringsregler på flere områder. Han nevner at valg av parti- og statsledernes etterfølgere ikke blir regulert eller offentliggjort. Videre påpeker han at kollektiv ledelse ikke er kodifisert i lov. Styringsideen baseres på normer og atferd utviklet i etterkant av kulturrevolusjonen.
Scutellum
Scutellum er vanligvis sett ovenfra formet som en trekant eller halvsirkel, med en spissen eller sirkelbuen pekende bakover. Sett fra siden er scutellum vanligvis mer eller mindre plateformet, men kan være høyt hvelvet og bære forskjellige slags utvekster (for eksempel hos tornsikader som hører til ordenen nebbmunner). Vanligvis er scutellum relativt liten, men den kan være stor og dekke mesterparten av bakkroppen som hos breitegefamilien Scutelleridae og den tropiske fluefamilien Celyphidae.
Ragnhild Hald
Ragnhild Fjermeros Hald (født 9. november 1896 i Kristiania, død 17. juli 1975 samme sted ) var en norsk prisbelønt skuespiller.
Scutellum
Formen, fargen, overflatestrukturen og eventuelle børster på scutellum er ofte viktige karakterer når man skal bestemme arter av insekter.
Kinas kommunistparti
Statsmonopol
Dette styringssystemet, der partiet utformer politikken og staten gjennomfører den, gjør landets styringskapasitet tungrodd ifølge Ole T. Bergs artikkel i Store norske leksikon. Fukuyama hevder derimot at et slikt styringsystem kan «faktisk produsere bedre resultater enn et demokratisk system som er gjenstand for krav om rettssikkerhet og formelle demokratiske prosedyrer som flerpartivalg. Systemet kan gjennomføre store, vanskelige avgjørelser uten å bli hemmet av interessegrupper, lobbyvirksomhet, rettssaker, eller behovet for å danne tunge politiske koalisjoner eller bruke ressurser på å opplyse offentligheten om deres egne interesser.»
Ragnhild Hald
Etter middelskole 1910-1913 studerte hun hos Inga Jacobi og 1919-1952 ved Det norske teatret, Nationaltheatret (1930–1933) og Folketeatret siden 1952.
Ada Kramm
Hun debuterte i Stavanger i Dunungen 1917. Med søstrene Aud Richter og Gerd Grieg drev hun filmkompani i Berlin 1917–20 og spilte detektiven Ada van Ehler, men giftet seg i 1919 med bratsjisten Hugo Kramm som flyttet med henne til Bergen og Den Nationale Scene 1921–24. Han fikk i 1924 jobb ved Oslo Filharmoniske Orkester, så de flyttet til Kristiania, der Ada virket ved Det Nye Teater 1925–28, Centralteatret 1928–34 og siden ved Nationaltheatret.
Ragnhild Hald
Hun var gift med billedkunstneren Rolf Nesch, og skuespilleren Nils Hald fra 1922 til 1938.
Ada Kramm
Hun spilte blant annet i filmene Bergenstoget plyndret i natt i 1928 og Eskimo i 1930.
Hun var mor til skuespilleren Ilse Kramm, og Sosionom Gerd Kramm senere gift Engebrigtsen samt oldemor til skuespilleren Marte Engebrigtsen.
Hun var datter av NKP-nestoren Adam Egede-Nissen og Goggi Egede-Nissen. Hun var søster av skuespillerne Aud Richter, Gerd Grieg, Oscar Egede-Nissen, Stig Egede-Nissen, Lill Egede-Nissen og Gøril Havrevold.
Store Hestvatnet
Innsjøen har naturlig et ganske lite nedbørfelt, men får overført vann gjennom tunnel fra Roaldsvatnet via Lille Hestvatnet.
Kinas kommunistparti
Styrende enheter
Nasjonalkongressen er partiets høyeste beslutningsorgan, og har blitt avholdt hvert femte år siden partiets 9. nasjonalkongress i 1969. Før dette ble det innkalt til partikongresser med uregelmessige mellomrom. Partiledelsen kan utsette en nasjonalkongress grunnet ekstraordinære omstendigheter. KKPs grunnlov tildeler nasjonalkongressen seks ansvarsområder:
I praksis blir politikk sjeldent diskutert grundig i løpet av en nasjonalkongress. Derimot blir politikken diskutert under forberedelsen til nasjonalkongressen og under ledelse av partiledelsen. Når nasjonalkongressen ikke er i møte, er sentralkomiteen partiets høyeste beslutningsorgan. SKDI er partiorganet og er ansvarlig for etikk-, kontroll- og antikorrupsjonarbeid. I tiden mellom nasjonalkongresser er SKDI underlagt sentralkomiteen.