cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Camorra
Etymologi og tidlig historie
Camorraen fikk en ny rolle efter Italias samling i 1861, og med at de nye sentrale myndighetene ble ansett som en okkupasjonsmakt av Napolis fattige og de aksepterte ikke de nye vilkårene de ble satt i. Der hvor den italienske staten mislyktes med å integrere sør-italienerne i samfunnet, utgjorde Camorraen en alternativ samfunnsfaktor og en lokal maktfaktor uavhengig av de sentrale myndighetene.
Den moderne Camorraens framvekst
Camorraen utviklet seg til en moderne kriminell organisasjon i forbindelse med de alliertes invasjon av Italia under andre verdenskrig i 1943. Den amerikanske flåtens etterretningstjeneste Office of Naval Intelligence (ONI) benyttet seg av noen italiensk-amerikanske gjengmedlemmer med innflytelsesrike kontakter i Italia for gjøre okkupasjonen av Italia sørfra enklere. I forbindelse med okkupasjonen fikk ledende camorristi og andre personer med tvilsomt rulleblad amnesti, blant disse den senere borgermesteren Lauro og den amerikanske gangsteren Lucky Luciano.
Napoli ble umiddelbart etter krigens slutt et sentrum for svartebørshandel, mens ulovlig virksomhet som sigarettsmugling og prostitusjon økte enormt. Napoli ble hovedkvarter for NATOs sørflanke mens Camorraens økonomi blomstret i en by som var fylt med militære og krigsrammede sivile.
Camorras struktur idag
Begrepet camorra ble i moderne tid et samlebegrep for forskjellige kriminelle organisasjoner. Disse har en del likhetstrekk, men mangler en samlende, koordinerende funksjon og enhetlig struktur, i motsetning til for eksempel den sicilianske mafiaen ifølge blant andre Giovanni Falcone.
Noen fakta om Camorraens økonomi
Systemet – Camorra står for, sammen med Calabrias kriminelle organisasjoner 'Ndrangheta for en stadig større del av den europeiske narkotika- og våpenhandel. Camorraens virksomheter og forbindelser er blitt sporet i praktisk talt alle Europeiske land, inklusive Norge, men også land som Frankrike, Spania, Tyskland, Skottland, Finland og andre steder i verden, som Kina, USA og Russland. En del av Camorraens inntekter kommer fra avfallshåndtering ved å dumpe miljøfarlig avfall i naturen.
Det vakte internasjonal oppmerksomhet sommeren 2008 da det ble avslørt at Casalesi-camorristiene forsøkte å ta over Serie A-laget SS Lazio.
I årene 2005-2007 var følgende opplysninger aktuelle for Camorra-relaterte aktiviteter:
3,1 milliarder euro i omsetning for ulovlig handel eller håndtering av dyr.
23 milliarder euro i omsetning gjennom miljørelatert kriminalitet i 2007
Våpenhandel gir Camorraen 2 020 millioner euro i inntekter hvert år. Narkotika omsetter for 7 200 millioner euro per år.
Bare i byen Napoli og regionen Campania har minst 228 mennesker blitt myrdet av Camorra i årene mellom 2005 og 2007.
Aktivisme mot Camorra
Aktivister har kjempet mot Camorra. Blant slike aktivister finnes tidligere medlemmer av Camorra, blant annet Ciro Corona som har skrevet bok.
James Hoffmann
James Hoffmann (født 11. desember 1979) er en britisk barista og kaffekonsulent.
Hoffmann ble kronet til verdensmester under World Barista Championship i 2007, etter at han tidligere samme år hadde vunnet det britiske baristamesterskapet. Verdensmesterskapet fant sted i Tokyo i Japan. Hoffmann vant også prisen for beste signaturdrikk under verdensmesterskapet i 2007. Kaffedrikken bestod av skum med biscottismak og en tobakkstilsatt ganache blandet med espresso.
Hoffmann er eier og grunnlegger av Square Mile Coffee Roasters i London.
Conqueror
Conqueror er en britisk stridsvogn med 120 mm kanon fra etterkrigstiden, ofte klassifisert som en tung stridsvogn. Den hadde modellnummer FV214 og den formelle betegnelsen Tank, Heavy Gun No 1 120 mm Conqueror. Den ble tatt fram som et svar på de sovjetiske IS-3 og hadde kraftigere kaliber. enn sin stallkamerat Centurion, som var bestykket med en 20-punder (83,4 mm). Rollen til Conqueror var å støtte Centurion med langttrekkende panservern på slagmarken, og de ble delt ut ni til hvert regiment, og vanligvis organisert i egne støttetropper.
Historie og utvikling
Chassiset var fra A45 Infantry Support Tank, påbegynt i 1944 like etter A41 Centurion. Etter krigen ble prosjektet gjort om til den såkalte Universal Tank-modellen fra FV200-serien. 200-serien skulle bruke samme skrog for alle kjøretøytyper (selvdrevet artilleri, pansret personellkjøretøy, tre forskjellige stridsvogner og så videre). En stridsvognmodell skulle være den tunge FV201 på 55 tonn med en 83,4 mm kanon.
Et antall av vognene er bevart, for eksempel ved Bovington stridsvognmuseum og Imperial War Museum Duxford i Storbritannia, Musée des Blindés i Frankrike og Kubinka stridsvognmuseum i Russland. Et eksemplar er på private hender i Littlefield-samlingen.
Teknisk
En spesiell egenskap ved Conquerors ildledningssystem var at vognkommandøren kunne peke ut mål for skytteren gjennom sine egne sikter og ved hjelp av en avstandsmåler. Når skytteren var klar for å engasjere målet så lå avstanden og retningen allerede klar for ham, og vognkommandøren var allerede i gang med å lete opp neste mål. Dette lignet på andre systemer brukt på tyske stridsvogner under krigen, men ble ikke tatt i allmenn bruk før elektroniske systemer med samme funksjonalitet kom på M1 Abrams og Challenger 2.
Kanonen var et amerikansk design med separat drivladning og prosjektil, som den senere Chieftain. Drivladningen var ikke i pose, men i en messingpatron, noe som var litt sikrere men reduserte antall granater om bord til 35.
Pansringen var veldig tung for tidsperioden, spesielt i fronten, hvor den var 178 mm i horisontalplanet. Dessverre gjorde dette, sammen med det store tårnet, vognen veldig tung, med påfølgende redusert topphastighet og pålitelighetsproblemer. Det begrenset også broene kjøretøyet kunne krysse. Conqueror hadde dog gode terrengegenskaper og kunne kjøre fra den på papiret raskere Centurion på øvelser.
Andros
Den største byen er Andros, det administrative senteret med samme navn som øya, som ligger på østkysten og har rundt 4 000 innbyggere. Andre, mindre byer er Gávrio, Bátsi, og Órmos Korthíou. I 1900 hadde øya rundt 18 000 innbyggere, men i dag er det 9 221 i henhold til folketellingen i 2011. Turismen er i likhet med de fleste andre greske øyer viktigste næringsvei. Øya er berømt for sin fontene Sariza i landbyen Apoikia hvor vannet kommer ut av et løvehode.
Historie
Øya hadde i oldtiden en jonisk befolkning, kanskje også med en blanding av trakisk avstamning. Selv om den opprinnelig var avhengig av Eretria, var den rundt 650-tallet f.Kr. blitt såpass velstående at den sendte (i samarbeid med Khalkis) flere kolonister til Khalkidiki ved Egeerhavets nordkyst (Akanthos (Ierissos), Stagira, Argilos, Sane). Ruinene av Palaeopolis, hovedstad i oldtiden, ligger på vestkysten og ble bygget langs en bratt fjellside. I dens havn kan den gamle bølgebryteren fortsatt bli sett under vannet. Byen hadde et berømt tempel, dedikert til Dionysos.
I 480 f.Kr. hadde øya avgitt skip til Xerxes I av Persia og ble av den grunn straffet av den greske flåten som herjet øya. Selv om øya ble innlistet i det athenske sjøforbundet forble øya opprørsk overfor Athen. I 477 f.Kr. ble den påtvunget etableringen av en klēroukhia (en særskilt athensk koloni av ubemidlede athenere) og i 408 f.Kr. motsto øya et angrep fra Athen. Som et medlem av det andre athenske forbundet ble øya igjen kontrollert av en garnison og en arkont (hersker), den høyeste form for athensk embetsmann. I hellenistisk tid ble Andros krigsskueplass for to sjømakter i Egeerhavet; flåtene fra Makedonia og Ptolemeerdynastiets Egypt. I 333 f.Kr. etablerte Antipatros fra Makedonia en garnison på øya, og i 308 f.Kr. ble denne nedkjempet av Ptolemaios I Soter fra hellenistiske Egypt.
I den chremonideiske krig (266-263 f.Kr.), oppkalt etter den athenske politikeren Chremonides, havnet kontrollen over øya igjen hos Makedonia etter at et slag ble utkjempet ved dens kyster. I år 200 f.Kr. ble øya erobret av en kombinert flåte fra Romerriket, Pergamon og Rhodos og øya forble under overherredømmet av kongeriket Pergamon fram til kongeriket ble oppløst i 133 f.Kr. Øya ble da romersk før den havnet på bysantinske hender. Andros var fra 1207 og fram til 1566 styrt av de private familiene Zeno og Sommaripa under venetiansk beskyttelse og kontroll. Deretter havnet øya igjen under direkte osmansk og muslimsk styre. Først i 1821 ved den greske uavhengighetskrigen ble øya sammen med Kykladene frigjort og slått sammen med resten av Hellas.
Den 10. mai 1821 erklærte presten og revolusjonære Theofilos Kairis, en av de ledende intellektuelle i den greske selvstendighetskrigen, Hellas’ uavhengighet ved å heise det greske flagget på den maleriske klippekirken for den hellige Georgios og holde en berømt, følelsesladet tale, ritoras (ρήτορας), som inspirerte skipseiere og handelsfolk til å bidra med midler for å bygge en gresk flåte som kunne bekjempe den osmanske undertrykkelsen.
Administrasjon
Andros er en adskilt regional enhet innenfor regionen sørlige egeiske øyer, og er den eneste kommunen i den regionale enheten. Som en del av Kallikratis-regjeringens reform i 2011, ble den regionale enheten Andros opprettet ut av det tidligere prefekturet Kykladene. I den samme reformen ble den nåværende kommunen Andros opprettet ut av tre tidligere kommunen:
Provins
Provinsen Andros (Greek: Επαρχία Άνδρου) var en av provinsene i prefekturet Kykladene. Dets område tilsvarte den nåværende regionale enheten Andros. Provinsen ble nedlagt i 2006.
Befolkning
Hovedstaden Andros på østkysten har en bosetning på rundt 2000 i 1900 da hele øya hadde en bosetning på rundt 18 000 i samme tidsrom. Befolkningen i 1991 utgjorde 8 781. I henhold til den siste folketellingen i 2011 hadde byen Andros fortsatt 1665 innbyggere og øyas totale befolkning utgjorde 9 221. Øya er sammensatt av de kommunale enhetene Andros (by), Korthio (befolkning 1 948), og Ydrousa (befolkning 3 372). Nord for Andros er et liten arvanittisk samfunn (grekere av albansk opprinnelse), og det arvanittiske navnet på øya er Ε̰νdρα, Ëndra.
Liste over Botswanas presidenter
Denne oversikten presenterer en liste over Botswanas presidenter siden den tidligere britiske kolonien Bechuanaland ble uavhengig 30. september 1966.
Kongsseteren
Kongsseteren, tidligere kalt Kongevillaen, er en eiendom og tømmerbygning på Voksenkollen i Oslo som er i den norske kongefamiliens private eie. Eiendommen brukes hovedsakelig om vinteren, og kongefamilien feirer vanligvis jul på Kongsseteren. Eiendommen har veiadresse Voksenkollveien 23. Byggeår er 1910.
Bakgrunn og byggestil
Kong Haakon og dronning Maud mottok Kongsseteren i gave fra det norske folk etter kroningen i 1906. Den ble finansiert ved en innsamlingsaksjon. Villaen er tegnet av arkitekt Kristian Hjalmar Biong, som vant arkitektkonkurransen med sitt prosjekt «Slot over Slot». Enkelte av detaljene er hentet fra norsk stabburstradisjon, særlig hjørnene på bygget. Ellers er den tegnet i nybarokk stil med enkelte innslag av jugendstil. Det barokke kan særlig gjenfinnes i gavlveggens symmetriske planteornamentikk i sterke farver, som er inspirert av norsk treskjæringskunst på 1700-tallet.
Lee Andrew Martin
Lee Andrew Martin (født 5. februar 1968 i Hyde, Greater Manchester) er en engelsk tidligere fotballspiller. Han spilte venstreback hele sin karriere. Martin startet sin karriere i Manchester Uniteds ungdomsavdeling. Han signerte profesjonell kontrakt 12. mai 1986. I 1990 scoret han det eneste målet i FA Cup-finaleomkampen mot Crystal Palace. Dette var en av bare to mål som Martin scoret igjennom hele karrieren i United. Det andre målet, hans første, kom 16 måneder tidligere i 3-1 seieren mot West Ham United på Upton Park.
Martin forlot Old Trafford i januar 1994 til fordel for Celtic, hvor han ikke ble noen suksess mye på grunn av et brukket bein. Han har i tillegg spilt for Bristol Rovers, Huddersfield Town og Bangor City.
Martin la opp i karrieren i 2008 og jobber til daglig som ungdomsarbeider.
SPOR - nettverk for utdanningssamarbeid
Vennskap Nord/Sør er en nettverksorganisasjon av mennesker og grupper som er engasjert i vennskapssamarbeid mellom Norge og land i sør, for eksempel kommuner, byer, skoler, menigheter, husflidlag, kunstnergrupper, eller en gruppe ildsjeler.
Målet til organisasjonen er å skape dialog mellom mennesker i lokalsamfunn i sør og i Norge gjennom likeverdig og gjensidig vennskapssamarbeid. Gjennom vennskapssamarbeid blir man kjent med mennesker og andre kulturer, og lærer mer om hverandre og seg selv, samtidig lærer man om forskjeller og likheter, og felles utfordringer. I kraft av dette mener Vennskap Nord/Sør at vennskapsamarbeid bidrar til utvikling i nord og sør. Organisasjonen ble opprettet 10. oktober 1990 av blant annet Framtiden i våre hender, Kirkens Nødhjelp, FN-sambandet og flere allerede etablerte vennskapsgrupper.
Programmer
Vennskap Nord/Sør har tre programmer:
Skoleutvekslingsprogrammet
Lokalsamfunnsprogrammet
Ungdomsutveksling SPOR
SPOR er et utvekslingsprogram for ungdom mellom 18 og 25 år. Programmet er spesielt tilrettelagt for ungdom uten organisasjonserfaring og retter seg spesielt mot ungdom med yrkesfaglig eller praktisk bakgrunn/utdannelse. Programmet er i samarbeid med Fredskorpset. Spor har utveksling med Guatemala og Tanzania i perioder på 5 måneder.
Eksterne lenker
Utvekslingsprogrammet Spors nettside
Bloody Mary
Bloody Mary er en vodkabasert drink. Navnet kommer av at drinken har farge som blod på grunn av ingrediensene, som opprinnelig var vodka og tomatsaft.
Drinken består i sin enkleste form av vodka, tilsatt tomatsaft og worcestersaus, og serveres i longdrinkglass. Enkelte bruker også en dash Angostura eller andre tilsetninger. Tilsetninger for de mer avanserte drinkene har vært slikt som buljong, finmalte sterktsmakende grønnsaker og lignende.
Nøklan
Nøklan (nordsamisk: Lohkkalsuolu) er ei øy i Kvænangen kommune i Troms og Finnmark. Øya ligger i fjorden Kvænangen, nord for Sørstraumen og sørøst for øya Skorpa. Øya er smal men langstrakt, bare ca. 1 km på det bredeste, men 5,4 km fra nord til sør.
Nøklan, Skorpa og Høyholman er vernet som landskapsvernområde med plantelivsfredning.
Skorpa (Kvænangen)
Skorpa (nordsamisk: Skárfu) er ei øy i Kvænangen kommune i Troms og Finnmark. Øya ligger i fjorden Kvænangen, sør for øya Spildra og nordvest for øya Nøklan.
I 1940 lå en norsk krigsfangeleir på Skorpa. På øya ligger Skorpa kirke fra 1850, som lenge var hovedkirke for Kvænangen. Siste beboer flyttet fra øya rundt 1980, og den har vært uten fastboende siden.
Skorpa, Nøklan og Høyholman er vernet som landskapsvernområde med plantelivsfredning.
Romanfiguren Jon Skorpen i Tremasteren Fremtiden av Jonas Lie er i romanen knyttet til Skorpa i Kvænangen.
Wei Liqun
Wei Liqun (tradisjonell kinesisk: 魏禮群, forenklet kinesisk: 魏礼群, pinyin: Wèi Lǐqún) er en kinesisk kommunistisk politiker.
Han har vært direktør for Statsrådets forskningsbyrå og er nå (2011) nestleder for Kinas nasjonale administrasjonsskole.
Apostlenes hester
Apostlenes hester er et litterært uttrykk for menneskers bruk av føttene som transportmiddel, og henviser da spesielt til apostlenes misjonsreiser for å forkynne kristendommens evangelium. Fenomenet kan høres trivielt ut, men har et mye større omfang, og en langt større betydning enn vi i første omgang tenker oss.
Historiske personer fra vårt land gikk bokstavelig talt landet rundt på 1800-tallet. Aasmund Olavsson Vinje, Ivar Aasen og Knud Knudsens vandringer er for en stor del godt dokumentert.
Utviklingen av bybebyggelse hadde et annet preg før kommunikasjonsmidler som jernbane, trikk, buss og privatbiler ble innført. Bybebyggelsen ble bygd tett for å minimalisere behovet for transport, tilpasset utstrakt bruk av apostlenes hester.
Anneks
Anneks kan være:
Albert Marius Jacobsen
Privatliv
Han ble født i Vågå, som andre sønn av Johanne Georgine Jørgensen og hennes mann Nils Lauritz Severin Jacobsen. Han hadde flere brødre, blant annet Oscar Jacobsen.
I 1863 giftet Oscar Jacobsen seg med Hansine Fredrikke Schøyen. De fikk to sønner. Deres sønn, Rolf Jacobsen ble jurist og politiker, og var forsvarsminister fra 1924 til 1926.
Karriere
Han ble valgt inn på Stortinget i 1877, som representant for Hedemarkens Amt. Han ble gjenvalgt i 1880 og 1883, samt for Buskerud Amt i 1886. Fra 1884 representerte han Venstre. På alle Storting var han medlem av militærkomiteen, formann fra 1882. Han var også medlem av traktatkomiteen 1882-83 og av valgkomiteen 1883-88.
Som offiser i militæret nådde han rangen premierløytnant da han først ble valgt inn på Stortinget, og han ble senere kaptein. Han jobbet også senere for Riksrevisjonen. Jacobsen døde i Bodø i 1909.
Pakistan under Sommer-OL 1976
Pakistan under Sommer-OL 1976. Tjuefire sportsutøvere fra Pakistan deltok i fem sporter under Sommer-OL 1976 i Montréal. Det var sjuende gangen som Pakistan deltok i et sommer-OL. De kom på delt 37.-plass med en bronsemedalje.
Redwood nasjonalpark
Redwood nasjonalpark (Redwood National and State Parks) er en nasjonalpark og et verdensarvområde ved stillehavskysten nord i delstaten California i USA. Parkens areal er på 540 km² og omfatter 45% av den resterende bestanden av Kystsequoia (redwood, Sequoia sempervirens), det høyeste og et av de største treslagene i verden. I tillegg til redwood-skogene bevarer parken gressdekt prærie, kulturminner og 60 km med uberørt kystlinje.
I 1850 var 8100 km² av den nordlige kysten av California dekket av gammel redwood-skog. Området hadde vært bebodd av indianere i 3000 år, da et lite gullrush førte gullgravere og tømmerhoggere som begynte å hogge ned skogen til området. Innsatsen til en organisasjon stiftet i 1918, som ble kalt Save-the-Redwoods League, resulterte til slutt i at tre store redwood-skoger ble bevart ved etableringen av Prairie Creek Redwoods State Park, Del Norte Coast Redwoods State Park og Jedediah Smith Redwoods State Park. Redwood nasjonalpark ble etablert i 1968, men da hadde allerede nesten 90% av den opprinnelige redwood-skogen blitt hogd ned.
Dyrelivet i parken omfatter truede arter som brunpelikan, Eucyclogobius newberryi (en art av kutlinger), hvithodet havørn, laksearten Oncorhynchus tshawytscha, nordlig flekkugle, (Strix occidentalis caurina) og stellersjøløve (Eumetopias jubatus).
National Park Service og California Department of Parks and Recreation slo administrativt sammen Redwood nasjonalpark med de tre state parks i 1994. Området ble innlemmet i UNESCOs liste over verdensarvsteder 5. september 1980.
Filmåret 2003
Filmåret 2003 er en oversikt over lanserte filmer, fødte og avdøde filmpersonligheter i 2003.
Academy Awards (Oscar) i utvalg
Se her for komplett liste
Golden Globe i utvalg
Se her for komplett liste
Amandaprisen i utvalg
Se her for komplett liste
Golden Raspberry Awards i utvalg
Se her for komplett liste
Dødsfall
kjent gjennom Dom kallar oss mods || align=center|54 ||align=center| ||
Regionalisering
Regionalisering er et fenomen hvor talemålet rundt større byer sprer seg til områdene rundt, slik at talemålene i regionen blir likere hverandre. Et eksempel er at områdene rundt Oslo opplever en sterk påvirkning fra standard østlandsk talemål, med Oslo i spissen. Standard østlandsk talemål påvirker også talemål utenfor østlandsregionen ved bokmålets stilling og gjennom nasjonale medier. Små sosiolekter rundt om i landet slutter å bruke særegne ord, uttrykk og talemåter, til fordel for bydialektene.
Nidaros bispedømme
Nidaros bispedømme er et bispedømme i Den norske kirke som omfatter Trøndelag fylke, med Nidarosdomen i Trondheim som bispesete. Det er delt i ni prostier, 38 kirkelige fellesråd og 120 sogn. Nidaros er siden 2011 i særstilling blant norske bispedømmer, ettersom det er to biskoper som residerer der. Den ene er den "stedlige" biskopen, den andre er preses i Bispemøtet. Den 30. januar 2020 ble Olav Fykse Tveit valgt til preses for Bispemøtet. Herborg Finnset er fra september 2017 biskop i Nidaros.
Bispedømmeråd
I perioden 2020–2023 består Nidaros bispedømmeråd av følgende faste medlemmer:
Bokstavene etter navnene viser hvilken liste medlemmet stod på i kirkevalget i 2019. ÅF = Åpen folkekirkes liste. NK = Nominasjonskomitéens liste. BL = Bønnelista.
Prostier og sogn i Nidaros bispedømme
Et bispedømme er inndelt i prostier, som igjen er inndelt i sogn. Nidaros bispedømme har følgende ni prostier etter at Strinda, Heimdal og Byåsen prostier ble slått sammen til ett prosti: Nidaros' ni prostier er oppdelt i 120 sogn per 2021.
Historie
Nidaros bispedømme regnes som ett av de fem historiske bispesetene i Norge og historien begynner, på sett og vis, med slaget på Stiklestad og Olav den helliges helligkåring i 1031. Allerede rundt 1070/80, under Olav Kyrre, var det opprettet tre katolske bispedømmer i Norge: Nidaros (senere Trondhjems stift), Selja (1068, flyttet til Bjørgvin 1180) og Oslo.
Nidaros bispedømme omfattet opprinnelig hele det nordenfjellske Norge, dvs. nord for Stad og Dovre. Da den norske kirkeprovinsen ble opprettet i 1152/53, ble Nidaros erkestift (erkebispesete) og kirkelig senter for hele det utstrakte Norgesveldet. Følgende ti bispeseter ble underlagt erkebispesetet i Nidaros: Landskapet Herjedalen var en del av Nidaros bispedømme, mens Jemtland først ble lagt under erkebispesetet etter freden i Stettin i 1570.
Etter reformasjonen
I 1622 ble Sunnmøre overført til Bjørgvin bispedømme, og etter freden i Brømsebro i 1645 ble landskapene Herjedalen og Jemtland avstått til Sverige og overført til Uppsala bispesete. I 1804 ble Nord-Norge skilt ut som et eget Hålogaland bispedømme. Navnet Trondhjems stift ble endret til Nidaros bispedømme fra 1. januar 1919. Den siste endringen skjedde i 1983 med opprettelsen av Møre bispedømme, da Nordmøre og Romsdal ble avstått til det nye bispedømmet. Etter dette omfatter Nidaros bispedømme dagens Trøndelag fylke.
Bispedømmerådet 2016–2019
Bispedømmerådet i Nidaros hadde følgende elleve faste medlemmer i perioden 2016–2019:
Prostier 2016–2019
Nidaros bispedømme hadde følgende elleve prostier frem til Byåsen, Strinda og Heimdal prostier ble slått sammen til ett prosti kalt Strinda, Heimdal og Byåsen prosti: Nidaros' elleve prostier var oppdelt i 131 kirkesogn.
Preses i Bispemøtet (fra 2011)
Ordningen med fast preses i Bispemøtet, med sete i Nidaros, ble vedtatt i statsråd 23. april 2010. Ordningen innebærer at tilsynsansvaret for Nidaros domprosti overtas av presesbiskopen, at både preses og Nidaros biskop skal ha Nidarosdomen som sin domkirke, at preses skal ha tjenestebolig i Trondheim og kontor i Trondheim og Oslo. I statsråd 25. mars 2011 ble biskop Helga Haugland Byfuglien i Borg utnevnt til fast preses. Hun overtok embetet 2. oktober 2011. Den 30. januar 2020 valgte et enstemmig kirkemøte Olav Fykse Tveit til sin nye preses. Han ble vigslet som biskop 10. mai 2020, og formelt innsatt i oktober 2020.
Sanderstead
Sanderstead er en landsby i distriktet Croydon i London, beliggende på en høyde i utkanten av et tettbygd strøk av Stor-London. Det var tidligere et verdslig sogn i Surrey, men har siden 1965 tilhørt Stor-London. Tradisjonelt har området vært dominert av landbruk, men det er nå et forstadsområde for pendlere til sentrale London og Croydon. Sognekirken All Saints' Church, et kulturmonument listet i klasse I, er datert fra 1200-tallet, men ble betydelig endret i senere perioder. Sanderstead er opprinnelsen til slektsnavnet Sanders.
Stedet ligger på høy mark i utkanten av det urbane området. Det har vært bosetning der minst siden romersk tid. Arkeologiske levninger etter en romano-britisk gård ble funnet under byggearbeidet på en av de to skolene, Atwood. Disse ble ytterligere gravet ut i 1980-årene da skolen ble bygget ut, og man fant spor etter flere hytter, gruer, smykker og keramikk. Noe av keramikken var importert fra Nord-Afrika.
Sanderstead skiller seg ut i mengden av britiske landsbyer ved at den ikke har noen pub; Warlingham som ligger like i nærheten har seks puber. Årsaken til dette er at både Atwood-slekten, som eide den ene herregården, og sognepresten var motstandere av alkoholholdig drikke. Et brev fra sognepresten til de to sognene Sanderstead og Warlingham hvor han kalte de som drakk «syndere» er bevart i British Library.
Den ene herregården ble gjort om til et hotell på begynnelsen av tallet. Rett før andre verdenskrig tok RAF over. I 1938 ble bygningen skadet av brann, og på 1950-tallet ble den revet. Bare en liten del er bevart; det står nå en lavblokk på stedet.
Filiberto Ferrero
Filiberto Ferrero (født 1500, død 14. august 1549) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Ivrea.
Han ble kreert til kardinal av pave Paul III den 8. april 1549 med San Vitale som tittelkirke.
Bibelbeltet
Bibelbeltet er et kallenavn for regioner i flere land der misjon og kristen forkynnelse står sterkt, blant annet i Nederland, i USA og i de områdene av Skandinavia der frikirkelig evangelisk protestantisme utgjør en gjennomgripende del av kulturen. I USA, hvor betegnelsen ble lansert i 1924, tilsvarer Bibelbeltet omtrent sørstatene (selv om Nord-Dakota har den laveste andelen ikke-religiøse, med 5 %). I kolonitiden (1606–1776) var sørstatene et tyngdepunkt for den anglikanske kirke. Senere har området vært preget av baptistiske og metodistiske vekkelsesbevegelser.
I Nederland
I Nederland strekker bibelbeltet seg fra Zeeland i sørvest, gjennom Betuwe og Veluwe, til de nordlige delene av Overijssel. Også Flevoland har blitt en del av det nederlandske bibelbeltet. Dette området ble utvunnet fra havet i perioden 1957–1986. Den ortodokse formen for reformert kristendom som tidligere preget befolkningen ved IJsselmeer fikk snart fotfeste også i de nye områdene – som ble en egen provins så sent som i 1986. Den historiske årsaken til det nederlandske bibelbeltet er katolikkenes forfølgelse av protestanter under og etter åttiårskrigen.
I Norden
I Sverige finnes det et bibelbelte sør for innsjøen Vättern, ved Jönköping der særlig pinsemenighetene står sterkt. Dette bibelbeltet fortsetter i Bohuslän, et område hvor frikirkene tradisjonelt er sterke. I Danmark er den pietistiske indremission særlig tallrike i bibelområdet omkring Ringkøbing Fjord i Vest-Jylland.
Norge
Bibelbeltet brukes også om et område med høy folkelig kristen tro. Det norske bibelbeltet strekker seg langs kysten fra Agder til Møre og Romsdal, eller Vestlandet og Sørlandet. Man snakker også om "det lille bibelbeltet" som strekker seg i de skogkledde områdene langs svenskegrensen i Indre Østfold og innbefatter kommunene Rømskog, Marker og Aremark.
Joe Cocker
John Robert Cocker (1944–2014) var en britisk rock- og blues-sanger som ble populær på 1960-tallet. Han er kjent for sin grove stemme, spastiske armbevegelser, og sine versjoner av populære sanger, særlig de til The Beatles.
Cockers coverversjon av The Beatles' sang «With a Little Help from My Friends» nådde førsteplass på hitlistene i 1968, og han framførte sangen på scenen på Woodstockfestivalen i 1969. Den ble temasang for den amerikanske TV-serien The Wonder Years. Hans versjon av Billy Prestons «You Are So Beautiful» nådde femteplassen på hitlistene i USA i 1975 og ble hans signatursang.
Cocker er mottaker av flere æresbevisninger, inkludert en Grammypris i 1983 for hans førsteplass i USA med «Up Where We Belong» som han sang i duett med Jennifer Warnes. I 1993 ble han nominert for BRIT Awards som «beste britiske mannlige utøver», i 2007 ble han belønnet med en bronseplakett for Sheffield-legender i sin hjemby, og i 2008 mottok han en britisk ridderorden, Den britiske imperieordenen, for sine fortjenester innen musikk. Han ble rangert som nummer 97 på magasinet Rolling Stones liste over de hundre største sangere, og som skrev at hans stemme er «en uimotståelig kraft som kombinerer en kjærlighet for amerikansk soulmusikk med en ubestridelig dybde av følelser.»
Tidlig liv
Cocker ble født den 22. mai 1944 ved 38 Tasker Road i forstaden Crookes i byen Sheffield i South Yorkshire. Han var den yngste sønnen til en offentlig tjenestemann, Harold Cocker, og Madge Cocker, født Lee. I henhold til ulike familiefortellinger fikk Cocker sitt kallenavn Joe enten fra en barndomslek kalt «Cowboy Joe» eller fra en lokal vindusvasker som het Joe.
Cockers fremste musikalske innflytelse da han vokste opp var Ray Charles og Lonnie Donegan. Cockers første erfaring med å synge i offentligheten var i tolvårsalderen da hans bror Victor inviterte ham på scenen under en konsert med hans skifflegruppe. I 1960 dannet Cocker sin første gruppe, the Cavaliers, sammen med tre venner. For gruppens første opptreden i en ungdomsklubb, måtte de betale inngangsbillett før de kunne opptre. The Cavaliers brøt til sist opp etter et års tid og Cocker sluttet på skolen for å bli montørlærling innen energigass samtidig som han forsøkte å forfølge en karriere innen musikk.
Diskografi
Studioalbum
Forsvarets Medalje
Forsvarets medalje var en dansk medalje, som ble tildelt personer, som hadde utført en fortjenstfull innsats for Danmarks forsvarsmakt utenfor Danmarks grenser i krigssoner, der det var utstasjonert danske tropper. Medaljen ble også tildelt for tjeneste i oppdrag, som Danmark deltok i, men hvor det offisielt ikke ble utdelt noen spesifikk deltagelsesmedalje. Den ble innstiftet i 1991. De første som fikk tildelt medaljen var besetningen på korvetten «Olfert Fischer», etter de hadde deltatt i Gulfkrigen.
Medaljen kunne også tildeles posthumt, den var personlig eiendom og skulle derfor heller ikke returneres etter en levende mottakers død. Fra 2002 kunne personell, som hadde mottatt Forsvarets medalje, bli tildelt i grader. Gradene var strukturert slik, at personell, som hadde gjort en særlig innsats for forsvaret, ville bli utdelt i tre forskjellige grader:
Skulle medaljen tildeles som oppdragsmedalje for andre eller tredje gang, ble medaljen tildelt med henholdsvis sølv- og gulleikeløv.
Nye medaljer
Forsvarets Medalje er i dag utgått. I 2007 var det en diskusjon om at man skulle opprette nye medaljer i Forsvaret. Noen offiserer mente at formålet med Forsvarets Medalje var blitt utvannet, fordi den ble delt ut til så mange, så medaljens verdi var borte. Dette førte til en omstrukturering av Forsvarets medaljer i 2010, som førte til 7 nye medaljer:
Girolamo Verallo
Girolamo Verallo (født 1497 i Cori ved Velletri i Italia, død 10. oktober 1555) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet den romerske kurie, og var også nuntius i Venezia, der han fremmet jesuittordenens virke.
Han ble senere biskop av Bertinoro, så av Caserta og deretter erkebiskop av Rossano. Frankrike.
I 1541 ble han nuntius i Wien. Han arbeidet for at Tridentinerkonsilet skulle få flest mulig deltakere. Senere ble han nuntius ved Karl Vs hoff (1547).
Han ble kreert til kardinal av pave Paul III den 8. april 1549.
I 1551 var han pavens utsending til kong Frans I av Frankrikes hoff. I 1552–1553 var han prefekt for den apostoliske signatur.
Varg Veum – Dødens drabanter (hørespill)
Varg Veum: Dødens drabanter  er et norsk kriminalhørespill i fire deler om privatdetektiven Varg Veum som gikk på NRK Radio i 2009. Hørespillet handler om privatetterforsker Varg Veum som blir involvert i en sak fra tiden han var ansatt i barnevernet. En mann som ble utsatt for grov omsorgssvikt under oppveksten sitter nå bitter tilbake og har satt opp en liste over de han ønsker å hevne seg på. På den lista står også Varg Veum. Rollen som Veum spilles av Bjørn Willberg Andersen. Hørespillet ble dramatisert av Stig Ryste Amdam, mens Nils Nordberg hadde regi. Det er basert på Gunnar Staalesens bok med samme navn (2006).
Hørespillet ble utgitt på CD av NRK Lydbokforlaget.
Handling
Varg Veum har fått en telefon fra fortiden, fra hans gamle kollega og kjæreste Cecilie, fra den tiden Varg jobbet i barnevernet. For 25 år siden oppsøkte de to et loslitt og skittent hjem, der en toåring ble utsatt for grov omsorgssvikt. De tok med seg gutten, som kom til et forsterhjem. Gutten het Jan Elvis, men ble bare kalt Janegutt. Fire år senere døde Janegutts adoptivfar under mystiske omstendigheter. 11 år etter dette igjen, var gutten igjen innblandet i et dødsfall - en grusom mordsak. Denne gang ender Janegutt i fengsel.
Etter soningen forfølger fortiden forfølger Janegutt. Han har giftet seg og fått barn med Silje, men finner seg ikke til rette. Han vil hevne seg på dem han mener har gjort livet hans til et helvete, og han har laget en liste. På denne listen befinner også Varg Veum seg.
Charles de Bourbon-Vandôme
Charles de Bourbon-Vandôme  (født  22. september 1523 i La Ferté-sous-Jouarre i Frankrike, død 9. mai 1590 i slottet i Fontenay-le-Comte i Vendée) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Saintes i Frankrike. Han ble kreert til kardinal av pave Paul III den 9. januar 1548. Den katolske liga anså ham, som da satt fengslet, som rettelig konge av Frankrike etter Kong Henrik IIIs død i 1589. Hav var med dett i en periode en viktig skikkelse i de franske religionskriger.
Bakgrunn
Charles av Bourbon var sønn av hertugen av Vendôme Karl IV av Bourbon, samt bror til kongen av Navarra Anton av Bourbon og prinsen av Condé Louis I av Bourbon.
Kardinal
Charles trådte som ung inn i prestestanden og ble kreert til kardinal. Av de katolske makter ble han tatt i 1584 som tronfølger etter Henrik III av Frankrike som den nærmest arveberettigede katolske prinsen - dette for å forhindre at en protestant ble neste konge. For det eldste aktuelle medlem av kongsslekten, Henrik av Navarra (sønn av Karl IIIs avdøde eldre bror Antoine), var protestant. Når de lanserte kardinalen, var det hans slektslinje som var grunnen, for Charles var verken kjent for karakterstyrke eller intelligens.
Kong Henrik III fikk da Charles fengslet i slottet i Blois den 23. desember 1588. Han ble så flyttet rundt fra ett slott tl det neste, formodenlig for å forhindre at han og hans støttespillere skulle klare organisere en rømning.
Etter Henriks død i august 1589 ble han hyllet av Den katolske liga som dens konge under navnet Karl X. Han satt imidlertid fortsatt fengslet. Hans fengsel, i Chinon, ble åpenbart ansett for å være farlig nær katolskdominert område, då han ble atter en gang flyttet sent i november, denne gang til Fontenay-le-Comte. Han døde allerede neste år, fengslet i Fontenay-le-Comte, og ble begravd i karteusernes kloster i Gaillon.
Den katolske liga utså da i stedet hans brorsønn, Charles av Bourbon-Comdé og sønn av Louis I av Bourbon til tronfølger. Denne hadde de imidlertid enda mindre fremgang med enn onkelen i sine tronkrav.
Lübben (Spreewald)
Lübben i Spreewald (lavsorbisk: Lubin / Błota) er en by med rundt 14 800 innbyggere. Byen er administasjonssenter for Landkreis Dahme-Spreewald i Brandenburg i Tyskland.
Eksterne lenker
Lubin
OkWap
OkWap er en Taiwansk leverandør av mobiltelefoner og MP3-spillere.
Gernikatreet
Gernikatreet, baskisk Gernikako Arbola, er et eiketre i byen Gernika i Baskerland i Spania. Det er et nasjonalsymbol for baskerne, som i gammel tid holdt ting i skyggen av store trær. Eiketreet i Gernika symboliserer baskernes tradisjonelle friheter. Under eiketreet i denne byen sverget herrene over Bizkaia, også kongene av Castilla, å respektere baskernes rettigheter. Etter at spansk Baskerland ble en autonom region, avlegger lehendakari, den baskiske regjeringspresidenten, sin innsettelsesed her.
Eiketreet
Eiketreet står utenfor Eusko Legebiltzarra (Casa de Juntas de Guernica), Gernikas forsamlingshus, der regionalforsamlingen for Bizkaia møtes i våre dager.
I førkristen tid var eiketreet hellig blant baskerne. Flere steder i Baskerland finnes det steder der forsamlinger har møttes under eiketrær. Eiketreet i Gernika, der forsamlingen for Bizkaia møttes, utviklet seg til å bli det viktigste symbolet for regionen.
Det gamle eiketreet ble i 1860 erstattet av et nytt. Stammen av det gamle treet ble bevart. Det nye treet overlevde bombingen av Gernika under den spanske borgerkrigen i 1937, men måtte felles i 2004. Nye trær var da allerede dyrket fram fra nøtter av det gamle og året etter ble det erstattet av et nytt, seremonielt plantet 25. februar 2005.
Symbol
Eiketreet og eikebladet benyttes i Baskerlands heraldikk og som nasjonalt og politisk symbol. Gernikatreet er motiv i Bizkaias våpenskjold og er et av feltene i Baskerlands riksvåpen. Det er også å finne i Gernikas byvåpen og i andre våpenskjold i regionen.
Maktab al-Khadamat
Maktab al-Khadamāt, også Maktab Khadamāt al-Mujāhidīn al-Arab (Arabisk: مكتب الخدمات or مكتب خدمات المجاهدين العرب, MAK), også kjent som Afghansk Tjenestebyrå, ble stiftet i 1984 av Abdullah Azzam og Osama bin Laden for å skaffe penger og rekruttere utenlandske mujahedin til krigen mot Sovjetunionen i Afghanistan. MAK ble forløperen til al-Qaida og var avgjørende i pengeinnsamlings- og rekrutteringsnettverket som al-Qaida dro nytte av i 1990-årene.
I løpet av Sovjets krigføring i Afghanistan spilte MAK en kritisk rolle. De trente over 10 000 mujahedin og fordelte omtrent 2 milliarder dollar i donasjoner via et nettverk av grener i vestlige land, inkludert rundt 30 i USA. MAK hadde et tett samarbeid med etterretningstjenesten til Pakistan som CIA brukte til å fordele penger til krigføringen til mujahedin.
Mot slutten av krigen dukket en uenighet opp mellom Azzam og bin Laden om hvordan organisasjonen skulle brukes i fremtiden. Azzam ønsket å bruke pengene og nettverket til å støtte en ren islamsk regjering i Afghanistan etter krigen. Bin Laden, som var sterkt påvirket av egyptiske medlemmer av de Muslimske Brødre ville bruke ressursene til en global jihad. Konflikten kulminerte i 1989 da Azzam ble drept i en bilbombe. Det er antatt at Bin Laden stod bak. Etter Azzams død, tok bin Laden kontroll over MAK og organisasjonen ble innlemmet i al-Qaida.
Forbindelser i USA
MAK etablerte rekrutterings- og innsamlingsgrener i mange vestlige land. De første grenene i USA ble etablert innen Alkifah flyktningesenter i Brooklyn og i Islamsk Senter i Tucson, Arizona. Alkifah senteret i Brooklyn var opprinnelig drevet av Mustafa Shalabi, en nær kjenning av MAKs grunnlegger Abdullah Azzam. I februar 1991 ble Shalabi funnet myrdet i hans leilighet i New York.
Det er antatt at i likhet med Azzam, ble Shalabi involvert i en maktkamp med tilhengere av bin Laden, først og fremst Omar Abdel-Rahman (den blinde sjeiken) og hans tilhengere fra Al Farooq-moskeen. I 1995 ble Rahman dømt for sin medvirkning i et komplott, kjent som «Terror-plott dagen», for å bombe forskjellige landmerker i New York. Det er også antatt at Rahman kjente til bombingen av World Trade Center i 1993.
Catania
Catania er den nest største byen på Sicilia med i underkant av 312 129 innbyggere, og er også provinshovedstad i provinsen med samme navn. Byen er den nest største på Sicilia (etter Palermo) og den tiende største i Italia.
Byen ligger på Sicilias østkyst midtveis mellom byene Messina og Siracusa, ved foten av vulkanen Etna. Lava fra vulkanen har delvis begravet byen syv ganger gjennom historien; særlig omfattende ødeleggelser var det i 1169 og i 1693.
Hesteredskap
Hesteredskap er en betegnelse på landbruksredskap som drives av en eller flere hester. Hesteredskap som hadde roterende deler, måtte få rotorkraft fra hjul på redskapet. I Norge var det vanlig å drive landbruk med hest frem til 1950- 1960-tallet, da traktoren gradvis tok over.
Catania
Byen ble grunnlagt på 700-tallet f.Kr. av greske nybyggere fra Khalkis; på gresk er navnet Katane eller Katana.
Det første sicilianske universitet ble grunnlagt her i 1434.
Etter ødeleggelsene etter vulkanutbruddet i 1693 ble byen oppbygget i den barokke byggstil. Gamlebyen står på UNESCOs liste over verdens kulturarv, sammen med andre barokke byer i den nærliggende Val di Noto.
Herskere fram til Italias samling
Fram til Italias samling var Catania, som resten av Sicilia under ulike herskere:
Demografi
I desember 2007 var Catanias innbyggertall 298 597, hvor 47,2 % er menn og 52,8 % kvinner. Befolkningen som er 18 år eller yngre utgjør tilsammen 20,5 % av innbyggertallet, til sammenligning med antall pensjonister som er 18,87 %. Tilsvarende tall for hele Italia er 18,06 % som er 18 år og yngre og 19,94 % pensjonister.
Gjennomsnittsalderen er 41 år, mot 42 for Italia totalt. I de fem årene fra 2002 til 2007 falt innbyggertallet med 3,35 %, mens det for Italia totalt steg med 3,85 %. Årsaken til befolkningsnedgangen er at en stor del flytter ut av byområdet og bosetter seg i den nærmeste omegnen. Dette har ført til en sterkt befolkningsøkning i områdene rundt byen og befolkningen i regionen som helhet har økt.
Fødselsraten i Catania er 10,07 fødsler per 1 000 innbyggere, mot 9,45 % i Italia som helhet. Or 2006 hadde 98,03 % av befolkningen italiensk bakgrunn. Innvandrergruppene kommer hovedsakelig fra Afrika sør for Sahara, 0,69 %, Sør-Asia med 0,46 % og fra andre europeiske land, særlig Ukraina og Polen med tilsammen 0,33 % av befolkningen.
Kirkelig tilhører nesten hele befolkningen Den romersk-katolske kirke.
Johan av England
Johan av England (født 24. desember 1166, død 18./19. oktober 1216) var konge av England fra 1199 til 1216; han var den yngste av de fem sønnene til Henrik II av England og Eleanor av Aquitaine, og arvet tronen etter sin eldre bror kong Rikard Løvehjerte. Johan er kjent under økenavnet «Johan uten land» (John Lackland), og i England går han også under betegnelsene bad King John og John Soft-sword.
Historie
Kong Johans regjeringstid regnes tradisjonelt som en av de mest katastrofale i engelsk historie. Han tapte de engelske områdene i Frankrike til den franske kongen Filip August, og raserte engelsk økonomi i en slik grad at baronene gjorde opprør og i 1215 tvang ham til å underskrive Magna Carta som svekket engelsk kongemakt for alltid.
Tre viktige feil
Det var tre viktige feil som ble begått av kongen.
Kvittet seg med konkurrent
Den første skyldtes måten han tok makten på, som førte til tap av respekt. Da Rikard Løvehjerte døde i 1199, var det to kandidater til tronen: Johan og hans brorsønn Arthur av Bretagne som befant seg i Normandie. Johan tok Arthur til fange, og han ble ikke sett igjen. Det er aldri bevist at han ble myrdet, men det var den generelle oppfatning at Johan hadde tatt sin egen brorsønn av dage, noe folk tok sterkt avstand fra.
Tapte besittelser i Frankrike
Den andre feilen var at han mislyktes i krigføring i Frankrike. Filip August av Frankrike tok det meste av de engelske besittelsene i landet, og de engelske baronene krevde at Johan måtte ta dem tilbake. Etter åtte år forsøkte han å gjøre det, men led et avgjørende nederlag i slaget ved Bouvines i 1214.
Disputt med kirken
Den tredje store feilen var å bli innblandet i en disputt med kirken om utnevnelsen av ny erkebiskop av Canterbury. Da Johan forsøkte å påtvinge munkene sin kandidat, appellerte de til pave Innocens III som overkjørte begge kandidatene og utpekte den lærde teologen Stephen Langton til posten. Johan nektet å anerkjenne Langton, og i 1209 satte paven hele landet under interdikt. Først i 1213 ga kongen etter.
Johan døde av feber på Newark-slottet og ble gravlagt i Worcester-katedralen. Det virker som han var glad i byen Worcester og feiret jul der i 1214. Han skrev i sitt testamente at han ønsket å bli gravlagt i byens katedral, mellom alterne viet til St. Wulfstan og St. Oswald. Det opprinnelige testamentet - det eldste bevarte kongelige testamentet i England - er oppbevart i katedralens bibliotek og kan ses etter avtale i bibliotekets åpningstid. Hans grav er foran høyalteret. Sønnen hans, Henrik III, ble en viktig velgjører for katedralen.
Ettermæle
Johan er også kjent gjennom legenden om Robin Hood.
Evelyn Pinching
Evelyn Pinching (født 18. mars 1915 i Norwich, død 24. desember 1988 i Westminster, London) er en tidligere britisk alpinist. Hun var medlem av Ladies' Ski Club i Mürren.
Edward Evans
Edward Ratcliffe Garth Russell Evans, 1. baron Mountevans, (kjent som «Teddy» Evans; født 28. oktober 1880 i London, død 20. august 1957 i Gålå i Sør-Fron) var en britisk marineoffiser og antarktisutforsker.
Han tjente som nestkommanderende på Robert F. Scotts skjebnesvangre Terra Nova-ekspedisjon til Sydpolen i 1910–1913 og som kaptein på ekspedisjonsskipet «Terra Nova».
Tidlig liv
Edward Evans var sønn av advokaten Frank Evans. Han ble utvist fra «Merchant Taylors' School» for skulking, men fikk omsider fullført tilstrekkelig skolegang til å kunne mønstre på treningsskipet HMS «Worcester» i handelsflåten. Etter to års opplæring ble han kadett i marinen 1896, og fra 1900–02 gikk han på «Royal Naval College». I 1902 tjente han som førstestyrmann på «Morning», avløsingsfartøyet på Scotts første antarktis-ekspedisjon.
Scotts andre antarktisekspedisjon (1910–13)
I Antarktis var Evans til å begynne med ansvarlig for Scotts motorsledelag. Etter at sledene havarerte, fortsatte han videre sørover med ski og slede som leder for det siste støttelaget for Scotts sydpolgruppe. Om lag 240 kilometer fra polen besluttet Scott at støttelaget, med unntak av Henry Bowers som skulle fortsette til Sydpolen, skulle returnere til hovedleiren ved Cape Evans. På hjemreisen ble Evans alvorlig syk av skjørbuk, og 11. februar, med fremdeles 160 kilometer igjen å gå, var han ikke lenger i stand til å stå oppreist uten hjelp. Resten av følget, Tom Crean og William Lashly, ble derfor nødt til å trekke ham på en av sledene. Evans beordret dem til å la ham være igjen, da han fryktet at ellers kunne alle omkomme. De nektet imidlertid dette, og senere uttalte Evans at dette var første og siste gang i hans karriere at noen hadde nektet å etterkomme hans ordre.
Evans' sviktende helsetilstand ble nedskrevet i Lashleys loggbok, som observerte at Evans «ble svart og blå og flere andre farger med», og senere at han hadde store smerter og ute av stand til å stå. Evans skrev senere: «Svært alvorstyngede og triste satte de igjen opp teltet og la meg inn i det. Jeg trodde jeg ble lagt i graven…». På dette tidspunktet, med forsyninger som ikke rakk til tre mann de siste fem-seks milene, påtok Crean seg å gå det siste stykket alene for å hente hjelp. Den 19. februar, etter å ha gått uten stans i 18 timer, nådde han Hut Point hvor han traff på to ekspedisjonsmedlemmer – legen Edward L. Atkinson og hundepasseren Dimitri Gerov – som satte avgårde med hundesleder og berget Evans og Lashly.