cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lacrosse
Lacrosse i Norge
Norges Lacrosse Forbund (NLF) ble dannet 3. april 2007 av Ole Petter Syrrist-Leite, Axel Heiberg-Andersen og Magnus Nøkleby som det nasjonale ledende organet for Lacrosse. Fra 1. januar 2010 er Lacrosse tatt opp i Norges Idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité (NIF), gjennom fleridrettsforbundet Norges Amerikanske Idretters Forbund (NAIF). Målet til Norsk Lacrosse er å sikre en samlet og ansvarlig organisasjon som utvikler og promoterer sporten ved å tilby ulike tjenester til medlemmer og lag. Ved å inspirere til deltakelse og sikre spillets integritet, bistår man med muligheten til å oppdage, lære, delta og spille en av verdens raskest voksende idretter. Det voksende miljøet i Norge består av i ca. 600 aktive Lacrosse-spillere, først og fremst i studentmiljøer. Det finnes 14 Lacrosse-klubber i Norge med totalt 26 lag per 1. januar 2018.
6.-16. august 2008 deltok Norge for første gang i europamesterskapet (EM) i Lahtis i Finland. Blant totalt 18 nasjoner kom det norske laget på en 14.-plass, etter 4 tap og 3 seire. Norge deltok for første gang i et VM i 2010. Det internasjonale forbundet Federation of International Lacrosse (FIL), arrangerte VM i Manchester. I 2012 deltok Norge i EM som ble arrangert i Amsterdam, Nederland. Norge kom på 14.-plass av 17 lag. I 2014 ble VM arrangert i Denver, USA. Norge kom da på 25.-plass av 38 lag. I 2016 ble EM arrangert i Budapest, Ungarn der Norge avsluttet med 12.-plass av 24 lag. Under VM i 2018 som ble arrangert i Netanya, Israel kom Norge på en 17. plass av 46 lag.
Strengereid grendehus
Strengereid grendehus er et grendehus på Strengereid.
Det første bygget var eid og ble drevet av Strengereid Krets velforening (SKV) og Strengereid idrettslag (SIL).
Grendehuset ble bygd tidlig på 1980-tallet, og fungerte som grendas storstue og samlingspunkt for store og små. Natt til 20. august 2006 brant huset ned. Våren 2010 ble nytt bygg reist. Sparebanken Sør donerte samme år 100 000 kr til inventar til det nye grendehuset. Bygget ble offisielt åpnet i oktober 2010.
Skövde
Skövde er en by i Västra Götalands län i Sverige. Den er administrasjonssenter for Skövde kommune. Per 31.12.2017 var innbyggertallet 54 975 innbyggere.
Skövde ligger mellom de store innsjøene Vättern og Vänern og er fjerde største by i Västra Götalands län. Opprinnelig et førkristent kultsted, senere valfartssted til St. Elins kirke fra 1100-tallet, nå industriby med bl.a. motorfabrikk for Volvo. Försvarsmakten, det svenske forsvaret, disponerer også et større område rett utenfor Skövde sentrum, og var per 2008 kommunens fjerde største arbeidsgiver.
Panihati
Med den sørlige forstaden Agarpara ble Panihati gjort om til en kommune i år 1900. Den ble da skilt fra Barrackpore kommune.
Demografi
Ved den offisielle folketellingen i 2001 hadde byen 348 379 innbyggere. Av disse utgjorde menn 52 % og kvinner 48 %. Den gjennomsnittlige lesekyndigheten i byen var da 82 %, noe som var mye høyere enn landsgjennomsnittet på 59,5 %. 85 % av mennene var lesekyndige, mens79 % av kvinnene var det samme. 8 % av Panihatis befolkning var barn under 6 år.
Terrorangrepet mot Dubrovka-teateret i Moskva
Gisseltagningen i Moskva foregikk fra 23. oktober til 26. oktober 2002, da mellom 40 og 50 paramilitære terrorister fra Tsjetsjenia tok kontrollen over et teater i Moskva i Russland. Tsjetsjenerne, anført av Movsar Barajev, holdt 850 personer i teateret som gisler. Offisielt ble 129 gisler og 39 terrorister drept, mens over 700 ble skadet.
Terroristene var fra organisasjonen SPIR, Special Purpose Islamic Regiment, stiftet av Movsars onkel Arbi Barajev. SPIR truet med å drepe alle gislene om ikke alle russiske soldater trakk seg ut av Tsjetsjenia betingelsesløst.
Den russisk-japanske krig
Den russisk-japanske krig var en konflikt mellom Russland og Japan grunnet de to landenes imperialistiske ambisjoner i Asia, særlig knyttet til Korea og Mandsjuria. Krigen startet i februar 1904 og ble avsluttet i september året etter. Kampene til lands ble særlig utkjempet om byen Port Arthur (nåværende Lüshunkou) og Liaodonghalvøya samt jernbanen fra havnen til Harbin. Til sjøs sto det viktigste slaget i Tsushimastredet i mai 1905.
Terrorangrepet mot Dubrovka-teateret i Moskva
Onsdag 23. oktober 2002
Under annen akt av den utsolgte forestillingen Nord-Ost (Норд-Ост) kjørte omkring kl. 21:05 en buss med 40–50 tungt bevæpnede og maskerte menn og kvinner opp til Teatersenteret (Театрального центра) i Dubrovkakvarteret i Moskva og besatte det. Movsar Barajev og hans menn tok effektivt omkring 850–900 personer fra publikum og teaterstaben som gisler, mens rundt 90 klarte å rømme. Deretter gikk terroristene igang med å minelegge hele teateret.
Den russisk-japanske krig
Russland ble påført en rekke nederlag i konflikten og måtte gi Japan en rekke innrømmelser ved fredsslutningen, bl.a. kontrollen over Korea. Internasjonalt vakte det stor oppsikt at en asiatisk nasjon, Japan, klarte å slå Russland.
Bakgrunn og opptakt
I slutten av 1800-tallet og i begynnelsen av 1900-tallet kappet flere vestlige land om innflytelse, handel og landområder i Østasia samtidig som Japan strebet etter å bli moderne stormakt. Japans beliggenhet gjorde at landet fokuserte på Chosondynastiets Korea og Qing-dynastiets nordlige Kina, noe som førte til interessekonflikter med nabolandet Russland. Den japanske anstrengelse for å okkupere Korea førte til første sino-japanske krig. Japans seier over Kina førte til Shimonosekitraktaten den 17. april 1895 der Kina oppgav sine interesser i Korea, og dessuten avstod Taiwan og Port Arthur. Tre vestlige stormakter (Russland, Tyskland og Frankrike) presset ved Trippelintervensjonen den 23. april 1895 Japan til å gi opp Port Arthur, og russerne forhandlet i 1898 med Kina seg til en 25-årig avtale om marinebasen der. På samme tid forsøkte japanske tropper å overta Korea, som hadde en forsvarspakt med Russland. Russiske styrker okkuperte størstedelen av Mandsjuria og deler av Korea.
Terrorangrepet mot Dubrovka-teateret i Moskva
Onsdag 23. oktober 2002
Barajev sendte en video til pressen der han kom med følgende budskap:
«Jeg sverger ved Allah, vi er mer oppsatte på å dø enn dere er oppsatte på å leve. Hver av oss er parate til å ofre seg selv for Allah og Tsjetsjenias uavhengighets skyld.»
Telefonsamtaler gislene hadde med sine pårørende avslørte at terroristene var utstyrt med håndgranater og sprengstoff rundt magen, samt eksplosiver tilsvarende 110 kilo TNT spredt rundt i teateret. Denne mengden eksplosiver var nok til å drepe samtlige av gislene. Det viste seg imidlertid senere at mesteparten av eksplosivene var attrapper og at de gjenværende ikke hadde noen detonator eller at batteriet var fjernet.
Etterfølger
Tsjetsjenias president Aslan Maskhadov fordømte aksjonen. Maskhadovs talsmann Akhmed Zakajev, som da befant seg i Danmark ble av Russland begjært utlevert. Danmark nektet å utlevere Zakajev om ikke Russland kunne bevise at han var direkte knyttet til terrorisme. Da Russland var ikke i stand til å bevise dette, nektet danske myndigheter å utlevere Zakajev, som reiste videre til Storbritannia der han bor enda.
Den tsjesjenske geriljalederen Sjamil Basajev tok på seg ansvaret for aksjonen. Basajev ble også utpekt som lederen for Gisseldramaet i Beslan, der 338 personer døde. Maskhadov ble drept av russiske militære spesialstyrker i 2005 og Sjamil Basajev i 2006.
Mandagen etter terrorangrepet (28. oktober 2002) ble utnevnt til nasjonal sørgedag.
På årsdagen for angrepet ble et ti meter høyt minnesmerke i granitt med tre flyvende traner i bronse, som symbol på sorg, avdekket og et kort stykke derfra en minnetavle med navnene på alle ofrene.
Den russisk-japanske krig
Bakgrunn og opptakt
Japan sendte, etter å ha mislykkes med å forhandle frem en fordelaktig avtale med Russland, et ultimatum den 31. desember 1903, og avbrøt de diplomatiske forbindelser den 6. februar 1904, men begynte å angripe den russiske flåte ved Port Arthur tre timer før ultimatumet var mottatt av den russiske regjering. Begge parter erklærte hverandre krig den 10. februar.
Forløp
Port Arthur hadde vært okkupert av russerne siden 1898 og var en av hovedbasene for den russiske marinen i området, og krigen ble innledet ved et japansk torpedoangrep om natten til 8. februar. Byen ble deretter beleiret. Med dette som utgangspunkt, gikk japanerne i land ved Incheon i Korea og okkuperte først Seoul og deretter resten av landet. I april stod japanerne ved Yalu-elven og var klare til å rykke inn i det russisk okkuperte Mansjuria.
Den russiske strategien var å kjøpe tid, og vente på forsyningen som skulle komme med Den transsibirske jernbanen. Men i mai gikk japanerne til angrep og hadde en rekke seire utover i måneden.
Det siste store slaget var et sjøslag i stredet mellom Korea og Japan, kalt slaget ved Tsushima 27.-28. mai 1905.
Fredsslutning, følger
Etter slaget ved Port Arthur og de russiske nederlag ved Mukden i februar/mars 1905 og ved Tsushima i mai 1905 tok tsaren imot et meglingstilbud fra den amerikanske president Theodore Roosevelt. Den 5. september 1905 ble Portsmouthavtalen undertegnet på marinebasen i Portsmouth i USA av Theodore Roosevelt som fikk Nobels fredspris i 1906 for dette arbeidet.
Krigens utfall første til en omfattende endring av maktbalansen i Øst-Asia, og åpnet på lengre sikt for senere japansk ekspansjon.
Den russiske forhandler Sergej Juljevitsj Witte hadde med dette egentlig klart å hale i land relativt milde fredsbetingelser. De japanske forhandlerne klarte for eksempel ikke å drive gjennom krigsskadeserstatning og overtakelse av hele Sakhalin. Mange japanere oppfattet forhandlingsresultatet for ynkelig og skammelig, og dette utløste Hibiya-urolighetene i Japan, med 17 døde og mer enn 1.000 sårende.
I videre forstand bidro det ydmykende russiske nederlaget til den interne spenningen og misnøyen med tsar-styret i Russland, og ledet fram til 1905-revolusjonen. Dette førte til at tsar Nikolaj 2 fikk en enda mer svekket posisjon ved fredsforhandlingene, da han måtte konsentrere seg om de interne forholdene.
Ørkenkommandos
Ørkenkommandos var kallenavnet på en gruppe britiske fallskjermsoldater under den andre verdenskrigen. Høsten 1942, før slaget ved El Alamein levde disse soldatene dypt inne i Sahara, langt bak tyskernes linjer. Soldatene levde nesten som omstreifende beduiner i britiske uniformer.
Måtene de skapte kaos og død blant tyskerne på var mange. Men det var mest vanlig at de snek seg inn på sterk bevoktede områder og sprenge utstyr og drepe personale. Når de for eksempel skulle sprenge noen fiendtlige fly, så enten snek de seg inn på flyplassene eller de kledde seg i tyske uniformer og kjørte forbi kontrollpostene i lastebiler med tyske kjennetegn.
Innen utgangen av 1942 hadde de utrette store skader både på aksestyrkenes forsyninger og moral. Erwin Rommel som ledet mange av styrkene i ørkenen mente at ingen britisk enhet av samme størrelse hadde påført aksemaktene like store skader som det ørkenkommandos gjorde.
HC Lev Praha
HC Lev Praha er et profesjonell ishockeylag fra Praha, Tsjekkia i Kontinental Hockey League (KHL). Laget skal etter planen spille i KHL fra 2012/13-sesongen. Laget erstattet den liknende (men organisatorisk forskjellige) klubben HC Lev Poprad som spilte i KHL i 2011/12-sesongen.
Bakgrunn
Laget het opprinnelig «HC Lev Hradec Králové» og basert i Hradec Králové i Tsjekkia. Klubben skulle etter planen tilslutte seg KHL for 2010/11-sesongen og hadde oppfylt alle nødvendige krav for dette, men ble forhindret av det tsjekkiske ishockeyforbundet (ČSLH) i å slutte seg til ligaen. På grunn av dette besluttet styrelsen i Lev å flytte klubben til Poprad i Slovakia og ble innledningsvis godkjent til å spille i 2010/11-sesongen, men ble til sist ekskludert siden at klubben ikke var underordnet et nasjonalt ishockeyorgan.
I mai 2011 ble HC Lev tatt opp til KHL etter at de nå hadde blitt en del av det slovakiske ishockeyforbundet (SZĽH). HC Lev ville fra 2011/12-sesongen spille i Bobrov-divisjonen i KHLs vestre avdelingen og dele arena med HK Poprad i den slovakiske Extraliga. I 2011/12-sesongen mislyktes Lev i å kvalifisere seg til Gagarin Cup-sluttspillet og endte sesongen på tjueførsteplass med 54 poeng på 54 kamper. Lagets toppscorer var Lubos Bartečko med 30 poeng (16 mål og 14 målgivende pasninger).
Flytting til Praha
Sent i 2011/12-sesongen endret klubben eiere hvilket resulterte i spekulasjoner om flytting til Tsjekkias hovedstad Praha. Den 29. mars 2012 ga den tsjekkiske ishockeyforbundet tillatelse til Lev til å spille i Tsjekkia, og 24. april 2012 innsendte HC Lev ansøkning for å spille i KHL fra 2012/13-sesongen. Da HC Lev Praha er organisatorisk annerledes enn HC Lev Poprad anses klubben som en ny klubb fremfor en fortsettelse av den gamle.
2012/13-sesongen
Tre av HC Lev Poprads spillere, Juraj Mikúš og Ľuboš Bartečko fra Slovakia og Jiří Hunkes fra Tsjekkia, valgte å bli i Lev. Lev signerte tsjekkeren Josef Jandač som hovedtrener for klubbens innledende sesong og utnevnte Jiří Novotný som klubbens første lagkaptein. Lev startet sesongen 6. september 2012 på hjemmebane med en 2–1-seier etter en tett kamp mot Dinamo Riga. Klubben hadde en sterk start på sesongen ved å vinne 5 av sine 6 første kamper, og ledet dessuten KHLs vestre avdeling for en kort periode. Da lockouten i NHL begynte 15. september 2012 signerte Lev flere prominente NHL-spillere, blant annet Boston Bruins' lagkaptein Zdeno Chára fra Slovakia og tsjekkerne Jakub Voráček og Jiří Hudler.
Sesongresultater
Dette er en liste over HC Levs resultater.
Sist oppdatert 15. juni 2012.
Spillerstall 2012/13
Sist oppdatert 15. juni 2012.
KHL Junior Draft
Dette er en liste over spillere valgt av HC Lev Praha i første runde av KHLs Junior Draft fra 2012 til dags dato.
Lycopodiellaslekten
Lycopodiella, myrkråkefotslekten (eller direkte oversatt «dvergkråkefotslekten»), er en slekt innenfor kråkefotfamilien. Den har 38 arter som foretrekker våte områder, de fleste artene forekommer i Amerika og Ny-Guinea, men myrkråkefot (L. inundata) forekommer også i tempererte områder, deriblant i Norge.
I tidligere tider ble disse artene oftest regnet til kråkefotslekten (Lycopodium), men de regnes nå vanligvis som en egen slekt.
Karsporeplanter har generasjonsveksling, og formerer seg ved sporer i stedet for frø. Den ukjønnede, sporedannende generasjonen (sporofytten) er den dominerende. Når sporen spirer og vokser dannes det et protallium, som blir til en kjønnet generasjon (gametofytt) som ikke lever lenge. Den danner mannlige og kvinnelige kjønnsceller, som etter befruktning gir opphav til den langt større ukjønnete sporofytten, som er mer langtlevende, og som produserer nye sporer.
Sporene sitter øverst i skuddet eller i egne aks. Plantene har bare én sporetype som er ukjønnet (homospori).
Arter
Artene innenfor Lycopodiella-slekten omfatter:
Refrain
«Refrain» (norsk: refreng) er en franskspråklig sang med Lys Assia, komponert av Géo Voumard med tekst av Émile Gardaz. Sangen representerte Sveits i den første utgaven av Eurovision Song Contest i 1956, der den vant. «Refrain» ble dermed den første vinneren i konkurransen noen gang. Det finnes også en tysk versjon av sangen, kalt «Refrain, du gold'ner Traum» (refreng, du gyldne drøm) og en engelsk versjon «Last Night» (forrige natt).
Sangen
«Refrain» er en klassisk franskspråklig chanson, en sjanger som var populær de første årene i konkurransen. Franske chansons vant også Eurovision Song Contest i 1958, 1961, 1962 og 1969.
I teksten tenker Assia tilbake på ungdomstiden som har gått, og livet som en ung person i 20-årene. Assia synes tiden har gått altfor fort, og hun er melankolsk fordi hun ikke lenger er ung.
Eurovision Song Contest
28. april 1956 deltok Lys Assia i den sveitsiske finalen til Eurovision Song Contest 1956 med fem sanger. Tre av melodiene sang hun sammen med kvintetten Radiosa, og til slutt vant hun konkurransen med «Refrains» og «Das alte Karussell».
Hvert land stilte med to bidrag i den første Eurovision Song Contest, og Lys Assia deltok for Sveits med «Das alte Karussell» og «Refrains» – som nå hadde endret tittel til «Refrain». Konkurransen fant sted i Lugano i Sveits, og Assia gikk seirende ut på hjemmebane med «Refrain». Med seg på scenen hadde hun kvintetten Radiosa.
Suksess
Sangen ble ingen stor salgssuksess i Europa, men singelen solgte til gull i Sveits i 1957.
Coverlåter
Følgende sangere har også framført og utgitt «Refrain»:
Sakmara
Sakmara (russisk: Сакмара, basjkirsk: Һаҡмар – Haqmar) er ei elv i Orenburg oblast og republikken Basjkortostan i Russland. Den er ei høyre sideelv til Ural, og er 798 km lang, med et nedbørfelt på 30 200 km². Middelvannføringen 55 km før munningen er 144 m³/s.
Sakmara har sine kilder i Basjkortostan, i den aller sørligste delen av Uralfjellene, sørvest for Magnitogorsk. Den renner først mot sør, før den vender vestover ved byen Kuvandyk, og løper parallelt med elva Ural, som den munner ut i Ural ved byen Orenburg.
De største sideelvene er Bolsjoj Ik, Salmysj og Zilair.
CARICOM
CARICOM, opprinnelig en forkortelse av Caribbean Community and Common Market, (norsk: Det karibiske fellesskap) er en internasjonal organisasjon grunnlagt ved Chaguaramas-traktaten som trådte i kraft 1. august 1973. De første signatarmaktene var Barbados, Jamaica, Guyana og Trinidad og Tobago. Organisasjonen ble opprinnelig stiftet for å sørge for fortsatt økonomisk samhandling mellom de engelsktalende landene i Karibia etter at Den vestindiske føderasjonen ble oppløst i 1962.
Medlemsstater
CARICOM har 15 medlemsstater:
Without A Paddle
Without A Paddle er en amerikansk film fra 2004.
Handling
Filmen handler om tre menn som drar ut i jungelen for å finne D. B. Coopers skatt på 200 000 dollar. Der møter de blant annet to bajaser med en stor hasjplantasje. De brenner opp hele plantasjen, men det er ikke over. Disse bajasene tar opp jakten på de tre og skal drepe dem. Imens møter disse tre gutta jenter i et tre og en gammel mann som faktisk er en gammel venn av D. B. Cooper.
D.B. Cooper skulle hoppe ut av flyet han kapret og møte den gamle mannen i huset, men det var snøstorm den dagen og de fant ikke hverandre men Cooper landet faktisk bare i en grøft et par kilometer fra huset hans!! Etter at de hasjbajasene hadde klart og finne frem til den gamle mannens hus, så løper de tre guttene og faller ned i en grøft og der ligger liket etter DB Cooper og pengene hans.
Samson (person)
Samson (hebraisk: – Šimšôn, «mann/menneske av solen» ; gresk:  – Sampsṓn) var ifølge Bibelen en av dommerne i oldtidens Israel, og han var kjent for sin enorme styrke. Han er beskrevet i Dommernes bok, kapitlene 13 til 16, i Tanákh (Jødenes hellige tekster).
Samson er en legendarisk figur av samme støpning, og muligens også opptatt i samme myte, som Herakles, en figur som er gitt enorm styrke av Gud for å bekjempe Guds fiender og utføre heroiske dåder som ikke er mulig for vanlige mennesker: han hadde en brytekamp med en løve, slo en hel hær ned med kun et kjevebein fra et esel, og ødela et tempel.
Det er antatt at Samson har blitt gravlagt i Tel Tzora i Israel med utsikt over Sorekdalen. Det står to store gravsteiner av Samson og hans far Manoah. Rett ved står Manoahs alter. Det er lokalisert mellom byene Zorah og Eshtaol.
Bibelens fortelling
Fortellingen om Samson skjer på den tid da Gud igjen straffet israelittene ved at de hadde gjort noe «som var ondt i Herrens øyne» ved således å la «filisterne få makten over dem, og det varte i førti år». En engel kom til Manoah, en israelitt fra Dans stamme, i byen Zorah, og til hans hustru som ikke hadde vært i stand til å føde en sønn. Engelen bekjentgjorde at paret snart ville få en sønn som ville redde israelittene fra filisterne. Hustruen trodde på engelen, men hennes ektemann, som ikke var tilstede, ønsket at den guddommelige budbringer skulle komme tilbake slik at han fikk instruksjoner om barnet som skulle bli født. Angelens krevde at Manoahs hustru måtte bli holdt unna alle alkoholholdige drikker, og uren mat, og at hun lovte at barnets hår ikke måtte bli klippet. Han måtte også bli en nasireer av fødsel. I oldtidens Israel var det slik at de som særlig ønsket å dedikere seg til Gud for en tid kunne gi et nasireerløfte, noe som omfattet asketiske avholdenhet, renselse og offer, og andre forpliktelser. Etter at engelen kom tilbake forberedte Manoah snart et brennoffer, men den guddommelige budbringeren ville kun tillate at det ble gjort for Gud. Da offeret ble tent gikk engelen på mirakuløst vis opp i flammene, og «siden viste ikke Herrens engel seg mer for Manoah og hans kone», men med dette fikk Manoah bevis for at engelen var sendt av Gud. Deretter fødte hans hustru etter egnet tid en sønn, Samson.
Da Samson var en ung voksen forlot han fjellene hos sitt folk for å se filisternes byer. Mens han var der ble han forelsket i en filistisk kvinne fra Timna og foreldrene forsto ikke at dette var Herrens vilje, henhold til Dommernes bok 14. De mente at han burde finne seg en kvinne hos sine egne, og ikke «hos de uomskårne filisterne», men Samson besluttet å gifte seg med henne. På veg til å fri til piken ble Samson angrepet av en løve, men han grep om den og sleit den i filler da han var fylt av Guds kraft. Denne dåden holdt Samson for seg selv. Han fortsatte til pikens hus og fikk løftet om ekteskap. På veg til bryllupet oppdaget Samson at bier hadde lagt rede i løvens kadaver og lagt honning. Han spiste en håndfull og ga noe til sine foreldre. På bryllupsfesten foreslo Samson at han skulle fortelle en gåte til sine tretti filistiske bryllupsgjester eller brudesvenner: om de løste gåten innen festens syv dager ville han gi dem «tretti fine skjorter og tretti festkledninger», men om de ikke løste den ville han kreve det samme for dem. Gåten («Fra en som eter, kom noe som spises, / fra den sterke kom noe søtt») er en skjult redegjørelse av hans andre møte med løven (da kun han selv var tilstede).
Filisterne ble rasende da de fikk høre gåten. De sa til Samsons nygifte hustru at de ville brenne henne og hennes fars husholdning om hun ikke oppdaget svaret på gåten og avslørte den til dem. Ved sin hustrus gråt fortalte Samson løsningen på gåten til henne, og hun fortalte den videre til de tretti bryllupsgjestene. Den syvende dagen kom de til Samson og fortalte:
Rasende drepte Samson tretti filistere fra Ashkelon for deres tøy som han ga til de tretti bryllupsgjestene. Fortsatt rasende dro han til sin fars hus mens hans hustru ble gitt til hans forlover som dennes ektefelle.
Senere satte Samson ild på halene til 300 rever og i panikk løp de ville dyrene inn blant åkrene til filisterne, og brente ned deres avling. Filisterne fant ut at det var Samson som hadde brent ned avlingen deres, og de brente Samsons hustru og svigerfar til døde. Som hevn drepte Samson enda flere filistere. Deretter tok han tilflukt i en grotte i Etam-kløften. En filistisk hær dro opp og krevde av 3000 menn fra Juda at de utleverte ham. Med Samsons tillatelse bandt israelittene ham, men da han ble overlevert til filisterne brøt han seg fri fra tauene. Med kjevebeinet til esel slo han ihjel ikke mindre enn tusen menn. Bibeltekstens konklusjon er at «Samson var dommer i Israel i tjue år. Det var i filistertiden.»
Deretter ble han forelsket i en kvinne ved navn Dalila fra Sorek-dalen. Filisterne oppsøkte Dalila og forledet henne med sølvmynter for å avdekke hemmeligheten til Samsons styrke. Samson, som ikke ønsket å avsløre sin hemmelighet, ertet henne og fortalte små løgner. Da hun bant ham mens han sov, brøt han disse båndene da han våknet. Dette gjentok seg tre ganger, og hun gråt og plagde ham i flere dager med spørsmålet inntil han gikk lei og fortalte henne sannheten at han ville miste sin styrke om han tapte sitt hår. Hun tilkalte da en tjener for å klippe av Samsons syv hårfletter og raket ham. Da dette brøt nasireerløftet ble han forlatt av Gud, og filisterne kunne ta Samson til fange. Deretter stakk de ut øynene hans og førte ham til Gaza hvor de lot ham arbeide med å kverne korn i fangehullet. Men straks håret var raket begynte det å vokse igjen.
En dag samlet filisternes leder seg i tempelet for å ofre til sin gud Dagon i takknemlighet for at de hadde fått tatt Samson til fange. De tok ham med seg til tempelet slik at deres kvinner og barn kunne se ham fra taket. På taket var det minst 3000 filistere, mente Bibelen. Inne i tempelet fikk den blinde Samson en tjener til å føre ham til templets to sentrale søyler. Han tok rundt midtsøylene, en i hver arm og rykket til. Bygningen kollapset og drepte alle, inkludert Samson selv. «Slik drepte Samson flere ved sin død enn han hadde drept i sin levetid.»
Etter hans død samlet Samsons familie hans lik fra ruinene og gravla ham i eller i nærheten av hans fars grav. Skjebnen til Dalila er ikke nevnt.
Den rabbinske litteraturen
Jødiske legender har nedtegnet at Samsons skuldre var 60 ells (rundt 25 meter), skjønt mange kommentatorer av Talmud forklarer at dette ikke må forstås bokstavelig da en person av denne størrelsen ikke kunne ha levd et normalt liv i samfunnet. Isteden kan det ha betydningen at han hadde evnen til å bære en byrde som var 60 ells bred på sine skuldre. Han var også forkrøplet i begge føtter, men da Guds ånd kom over ham kunne han gå med ett skritt fra Zorah til Eshtaol mens håret på hodet reiste seg og slo mot hverandre slik at det kunne bli hørt over en tilsvarende distanse. Samson ble sagt å være så sterk at han kunne løfte to fjell og slå dem sammen som to jordklumper. Likevel brakte hans kjempekrefter, som hos Goliat, en forbannelse på ham.
Hans tøylesløshet er blitt sammenlignet med Amnon og Simri som begge ble straffet for sine synder. Samsons øyne ble stukket ut ettersom han hadde «fulgt dem» for ofte. Det er sagt at i de tyve årene hvor Samson var dommer av israelittene krevde han aldri en tjeneste fra en av sine, og at han fromt avsto fra å misbruke Guds navn. Av den grunn så snart han hadde fortalt Dalila om sitt nasireerløfte viste hun øyeblikkelig at han fortalte sannheten. Da han rev tempelet overende og drepte seg selv og filisterne falt bygningens struktur bakover slik at han ikke ble knust og hans familie var i stand til å finne hans lik og gravlegge ham i farens grav.
I den talundske tid synes det som om noen har tvilt på at Samson var en historisk figur og ble betraktet som en ren mytologisk skikkelse. Dette ble betraktet som kjetteri av Talmuds rabbinere, og de forsøkte å gjendrive dette. De navnga «Hazelelponi» som Samsons mor i Bamidbar Rabbah Naso 10 og i Bava Batra 91a og hevdet at han hadde en søster ved navn «Nishyan» eller «Nashyan».
Motsigelser og overdrivelser
Samsons liv er fylt med motsigelser. Framfor å være en helt, og til tross for Dommernes bok om at hans liv er en del av en guddommelig plan, er han et religiøst mareritt. Han er født for å oppfylle et himmelsk løfte, men hans første handling er å inngå et forbudt ekteskap med kvinne fra fienden filisterne som han brått ble forelsket i. Deretter fulgte en nær ubrutt strøm av skuffelser og tilsynelatende brudd på det nasireerløfte som var gitt til Gud: en rekke figurer og steder, prostituerte og drikkebuler, er langt fra hva som ellers er framstilt som troens helter i Dommernes bok. «Fra begynnelse til slutt er hans historie en gjennomført selvisk og hensynsløs eventyrer, ledet av hyppige utslag av ustadige raseriutbrudd og likeglad til alt bortsett fra tilfredsstillelsen av hans flyktige luner.»
På den ene siden er Samson israelittenes dommer og høvding i kampen mot filisterne, fienden og hedningene, men på den annen side har han nær tegneserieaktig proporsjoner, parret med elementer av superkrefter og makaber humor, som en bibelsk supermann, en «mann av stål», ha'ish pladath, men med en stor svakhet — kvinner er for Samson hva kryptonitt er for dagens tegneseriehelt. Selv hans far Manoah var rådløs: «hvordan skal vi da bære oss at med gutten, og hva skal vi gjøre med ham?»
Blant overdrivelsene i fortellingen er hans siste handling hvor han rev ned filisternes tempel ved å velte tempelets to bærende søyler og således drepte 3000 mennesker. Et utgravd filistisk tempel hadde søyler som sto 2 og halv meter fra hverandre. Om dette var typisk for filistisk tempelarkitektur gir det en motsigelsefylt beskrivelse av Samsons størrelse og hans armer for å kunne rive ned to søyler samtidig. Dette tempelet ville ha rommet mellom 30 og 35 mennesker. Selv om et større tempel teoretisk sett kunne ha eksistert ville det fortsatt ikke ha kunne romme en fraksjon av de 3000 menneskene som Dommernes bok (16:26-30) hevder ble drept av Samson.
Absurd virker også fortellingen hvor han rev ned byportene til Gaza og bar dem på ryggen til et fjell. Denne fortellingen kan umulig referere til virkelige byporter da arkeologiske fakta har vist at utgravde byporter fra tidsperioden besto av store megalitter.
Nærmest surrealistisk og samtidig sadistisk virker fortellingen hvor Samson satt fyr på halene til 300 rever i den hensikt å brenne ned filisternes avlinger, selv om konsekvensen ble at hans hustru og svigerfar ble brent til døde som hevn.
I beste fall er fortellingen om at han drepte 30 tilfeldige menn for å skaffe de lovte klærne til sine 30 bryllupsgjester moralsk betenkelig.
Etisk kan fortellingen tolkes på ulikt vis: ved Aristoteles' handlingsanalyse er han en tragisk figur hvis liv ender i forvitring, fremmedgjøring og død, eller han er en komisk figur som er opptatt av ordspill, parodi, og overdrivelser.
Joan Comay, medforfatter til boken Who's Who in the Bible, mener at den bibelske fortellingen om Samson er så spesifikk i tid og sted at Samson uten tvil var en virkelig person som benyttet sine kjempekrefter i kampen mot Israels fiender. I kontrast til dette mener forfatteren James King West at fiendskapet mellom filisterne og hebreerne er framstilt som en «utelukkende personlig og av lokal art». Han mener også at fortellingene om Samson, i kontrast til hva som ellers står i Dommernes bok, har en «bortimot total mangel på en religiøs eller moralsk tone».
Heraklesmyten
Bortsett fra Dommernes bok og i Talmud, hvor helten blant andre ting er usannsynlig beskrevet som rundt 25 meter mellom skuldrene, er Samson ikke attestert ved dette navnet i noen historiske kilder av noe slag. Det er likevel mulig at han var en faktisk historisk skikkelse i den aktuelle tidsepoken. Uten eventyrelementene kan Samson ha vært en dommer og høvding for en eller flere israelittiske stammer i tyve år, eller langt færre, som var en stor mann med veldige krefter innenfor rimelige dimensjoner. Det er også mulig at han var en utsvevende mann med et konfliktfylt forhold til det asketiske nasireerløftet han hadde gitt. Det er også mulig at de innfløkte stridene med filisterne var utelukkende lokale og private strider mellom en mann og et samfunn, ikke kriger mellom to folk. Det kan bety at den egentlig historien er at Samson ble utlevert av sine egne til filisterne som forsoning for å bli henrettet, og at den sluttet der. Hvor historien om Samson sluttet tok myten over og endret det faktiske innhold til nær det motsatte.
Det er flere likheter med Samsons bibelske liv og andre myter. Eksempelvis har Samson og Daniel, hovedperson i Daniels bok i Bibelen en del til felles. Begge er knyttet til løver og til gåter. Samson fortalte gåter mens Daniel tolket gåter, egentlig ved å fortolker drømmer ved det babylonske hoffet. Men dette er en overflatisk likhet uten reell sammenlign da begge kommer fra ulike deler av Bibelen og fra forskjellige perioder i jødisk historie. Den myte som synes å være innvevd i og opptatt i livet til Samson er den greske myten om Herakles (den romerske Herkules) som var meget populær i Levanten.
At Samson og Herakles hadde mer en overflatisk likhet med hverandre har blitt merket av mange lærde siden fra minst tiden til Eusebius av Cæsarea, om ikke før. Også moderne forfattere har gjort de samme sammenligner, særlig mytologer. Abram Smythe Palmer begynte sin forskning om Samson ved å hevde at «Hovedmålet for dette essayet er å demonstrere (...) at Samson faktisk er den direkte arvingen og representant blant hebreerne slik Herakles var det blant grekerne av den berømte solhelten Gilgamesj».
Samson har paralleller i sykluser assosiert med tilsvarende mytiske helter i oldtidens Hellas og Mesopotamia som Herakles, Ninurta og Gilgamesj. Den jødiske forskeren Othniel Margalith har likeledes argumentert for at Samsonmyten er å betrakte som et eventyr, og vurdert fortellingen om Samson som en semittisk nyfortolkning av Heraklesmyten. Margalith har forsøkt å demonstrere paralleller mellom de legendariske handlingene til Herakles og Samson, slike som heltens involvering med kvinner av tvilsomt rykte og elementer som bærende søyler og løver i begge fortellinger. I henhold til Margalith er fortellingen om Samson et rent eventyr plassert i historisk kontekst er opplagte i de åpenbart indre uoverensstemmelsene og de urealistiske beskrivelsene av hendelsene. Samson er en videreførelse og en bearbeidelse av de ulike heroiske legendene i Heraklesmytene fra sen bronsealder. Scener hvor Samson får sitt hår beskåret i Dalias rom minner om Herakles ved hoffet til dronning Omfale, og selve motivet med håret er gresk, ikke et mytisk motiv fra Midtøsten. Samson som drepte en løve med sine egne hender er en variant av Herakles som drepte Løven fra Nemea for å vinne en kvinnes gunst, igjen et vanlig motiv i greske legender.
Slik Samson ble forrådt og til sist drept av Dalila, på samme vis meddelte Herakles i Sofokles' tragedie Trachiniai (Kvinnene fra Trachis) at «En kvinne, et hunndyr er på intet vis som en mann, hun alene kan uten et sverd nedlegge meg.» Slik Samson brøt sine lenker i filisternes fangenskap slik brøt Herakles sine hos den egyptiske farao. Episoden hvor Samson kvernet korn som en vanlig slave kan bli sammenlignet med Herakles som arbeidet som en slave for Omfale. Også den særskilte likheten i heltenes tilknytning til kildevann er delt; etter at Samson har drept filisterne skrek han ut av tørst og Gud lot en vannkilde åpenbare seg slik at helten kunne slukke sin tørst; og i tilfellet med Herakles ble han gjenopplivet av hellig vann, og han ble i stor grad dyrket som en beskytter av varme kilder.
Samson fortsatte å være knyttet til Herakles av kristne i senantikken. og i de kristne freskoene i katakombene ved Via Latina hvor Samson er avbildet som Herakles. Herakles er uttrykkelig nevnt i de tapte skriftene til en semittisk (muligens jødisk) forfatter ved navn Kleodemus Malchos, muligens boende i Kartago. Et enkelt fragment av hans skrifter er funnet i tekstene til den antikke, jødiske historikeren Josefus i et sitat av den greske lærde Alexander Polyhistor. I en utvidet fortolkning av Første Mosebok 25:1-6 ved metoden interpretatio Iudacia hevdet Kleodemus at to av sønnene til Abraham og Ketura (den kvinne som Abraham giftet seg med etter at Sara døde) ble med Herakles på et krigstokt mot Libya og den libyske kjempen Antaios (latin Antaeus) og at Herakles senere giftet seg med Abrahams barnebarn.
Den enorme populariteten til Heraklesmyten i Midtøsten hadde sin grunn i flere faktorer. Mens avgrunnen mellom dødelighet og udødelighet ble sjelden brolagt i gresk mytologi ga det faktum at Herakles oppnådde udødelighet i slutten av hans liv håp for vanlige mennesker. Livet til Herakles ble også et paradigme for stoikere og kynikere for den positive verdi som kunne bli tolket i lidelsen. Likhetene mellom en del viktige temaer assosiert med livet til Herakles og den historiske Jesus i Brevet til hebreerne antyder at forfatteren av denne teksten modellerte Jesus iallfall delvis på Herakles som en hellenistisk frelserfigur. I henhold til Brevet til hebreerne 12:3-4 ble Jesus Kristus framholdt som den som utholdt lidelse og mottok guddommelig belønning. I det hellenistiske verdensbilde og i hellenistisk jødedom ble Herakles tilsvarende framholdt som et eksempel på utholdenhet i lidelsen. Et særskilt trekk ved Brevet til hebreerne er at Jesus er presentert som en som gjennomgikk en læreprosess, eller paideia, hvor han lærte lydighet og til sist oppnådde fullkommenhet. Den samme korrelasjon mellom lidelse og lærdom var også assosiert med Herakles.
Solgud
En tolkning som har liten akademisk støtte er at Samson, grunnet betydningen av hans navn, var opprinnelig en solgud, eller solgudens stedfortreder, oppfattet som en representant for ilden som en naturkraft, det være den skapende og gagnlige, eller brennende og destruktive. Navnet Samson, på hebraisk Šimšôn, er avledet fra det hebraiske ordet for solen; fra šimš- «sol» har vi Šimš-ôn, «sol-gud». Med unntak av navnet, synes det som om ild eller varme, med unntak av å sette revenes haler i brann, har liten relevans i myten.
Jens Pauli Skaalum
Jens Pauli Skaalum (født 18. desember 1893 i Hvalba, død 1. august 1978) var en færøysk lærer og politiker (Sb.).
Han var sønn av lærer og lagtingsmann Óli Niklái Skaalum og Elsebeth Helena Niclasen, og giftet seg med Astrid Larsen. Han var utdannet folkeskolelærer fra Jonstrup seminarium ved København fra 1914, og utøvde yrket i Porkeri 1914–1920 og Hvalba 1920–1960.
Skaalum var vararepresentant til Lagtinget fra Suðuroy, og møtte for Oliver Effersøe som tok ut permisjon av helseårsaker 1931–1932. Skaalum var medlem av kommunestyret i Hvalba 1939–1950 og borgermester 1939–1948. Han satt i Føroya Sparikassis kontrollkomité 1957–1976.
Counter-Strike
Spillet har en anbefalt aldersgrense på 17 i USA og 16-18 år i Europa.
Historie
Counter-Strike begynte som en Half-Life-modifikasjon utviklet av amerikanerne Minh Le og Jess Cliffe. Første versjon ble utgitt i 19. juni 1999. Valve, utviklerne av Half-Life kjøpte opp spillet da de så at det raskt ble et av verdens mest populære internettspill. Siden har det blitt kontinuerlig oppdatert av Valve. I 2003 ble det utgitt en versjon til Xbox, og våren 2004 offentliggjorde Valve Counter-Strike: Condition Zero, som foruten oppdatert grafikk og spillbarhet, introduserte en enspillerdel. Da Half-Life 2 kom ut med den nye spillmotoren Source, ble CS om laget for å bruke denne motoren, og lansert som Counter-Strike: Source. Den siste versjonen til den originale Half-Life-modifikasjonen er 1.6, og er det mest populære Counter-Strike-spillet, til tross for sin teknologisk gamle grafikk sammenlignet med Counter-Strike: Source.
Oppbygning
Counter-Strike spilles vanligvis over internett eller lokalnettverk mot andre mennesker, selv om det finnes datastyrte spillere (bots) som kan lastes ned. Spillet spilles i runder, som vanligvis varer i to til tre minutter, avhengig av serverens innstillinger. Etter endt runde våkner alle til live igjen, returneres til sine startposisjoner (spawns), og en ny runde starter. Både anti-terroristene og terroristene starter med 800 dollar, noe som også kan reguleres av serverens innstillinger. Man skaffer også 300 dollar for hver fiende man dreper. For hver gang anti-terroristene klarer å desarmere bomben eller terroristene klarer å få den sprengt, får man mer penger til å kjøpe kraftigere og bedre våpen til å vinne runder.
Det er ulike typer oppdrag avhengig av brett:
Mottagelse
Da spillet ble sluppet ut av Valve, fikk det gode kritikker.
Lett krysser
Lette krysser er et krigsskip i det tjuende århundret vanligvis med et deplasement på mellom 2000 og 10 000 tonn med vannlinjepanser og panserdekk. Begrepet «lette krysser» er en forkorting av uttrykket «den lette pansrede krysseren» ettersom krysseren er pansret på samme måte som en panserkrysser, men med mindre deplasement og større hastighet som en videreutvikling fra den armerte krysseren. Til forskjell fra den tidlige generasjonen kryssere som hatt dampdriftsmaskineri, er lette kryssere og deretter tunge kryssere utstyrt med dampturbin som deres drivkraft.
Rudolf E. Peierls
Rudolf E. Peierls (født 5. juni 1907 i Berlin, død 19. september 1995 i Oxford i England) var en tysk-født britisk fysiker.
Rudolf Peierls hadde en viktig rolle i Storbritannias kjernefysiske program, men han hadde også en rolle i mange moderne vitenskapelige programmer. Han studerte på et Rockefeller-stipend ved Cambridge University da Adolf Hitler kom til makten i hjemlandet Tyskland. Han fikk tillatelse til å forbli i Storbritannia og han arbeidet i Manchester med en organisasjon for flyktninger. I 1963 begynte han som professor ved University of Oxford.
Peierls pensjonerte seg sin stilling ved Oxford University i 1974. Han skrev flere bøker, inkludert Quantum Theory of Solids, The Laws of Nature (1955), Overraskelser i Teoretisk fysikk (1979), oppfølgeren, flere overraskelser i Teoretisk fysikk (1991) og sin selvbiografi, Bird of Passage (1985). Peierls ble utnevnt til Kommandør Order of British Empire i 1945 og ble adlet i 1968. Han ble tildelt Lorentzmedaljen i 1962, og i 1980 mottok han Enrico Fermi Award fra myndighetene i USA.
Adam Wakeman
Adam Wakeman (født 11. mars 1974 i Windsor, Berkshire i England) er en engelsk keyboardist.
Wakeman er mest kjent som hard rock-bandet Black Sabbaths nåværende keyboardist, og har tidligere spilt sammen med Ozzy Osbourne, Annie Lennox, Travis, The Company of Snakes, Victoria Beckham, og Atomic Kitten.
Wakeman er sønnen til tidligere keyboardist i Yes, Rick Wakeman. Han har spilt inn tre album sammen med faren under navnet Wakeman with Wakeman og han har også deltatt på en del av farens konserter. Nåværende keyboardist i Yes, Oliver Wakeman, er hans eldste bror.
László Baranyai
László Baranyai (født 13. januar 1920 i Budapest, død 14. desember 1984 samme sted) var en ungarsk turner.
Han har én internasjonal medalje; han deltok på det ungarske laget som vant bronse i lagkampen under OL i 1948, bak Finland og Sveits. Han fikk ingen individuelle medaljer, men fikk 9.-plass i ringer som beste plassering. Sammenlagt kom han på 16.-plass.
Torghatten (selskap)
Torghatten AS, tidligere Torghatten Trafikkselskap ASA, er et av Norges største konsern innen kollektivtransport. Selskapet ble stiftet i 1878 og har en årlig omsetning på ca. 8 milliarder kr og omtrent 4 500 ansatte. Hovedvirksomheten er innenfor transport med ferje, hurtigbåt, buss og fly i hele Norge. Til dette disponerer konsernet en flåte på omtrent 100 fartøy, 1 150 busser og 42 fly. Konsernets hovedkontor ligger i Brønnøysund, og morselskapet er nå et rent eierselskap etter at rederivirksomheten ble skilt ut i datterselskapet Torghatten Trafikkselskap i 2009, mens morselskapet forenklet navnet til dagens form. Selskapet ble oppkjøpt av det svenske oppkjøpsfondet EQT i 2021. Senere samme år ble hele konsernets bussvirksomhet solgt videre og samlet i Connect Bus.
Konsern
De fleste av konsernets datterselskaper opererer innenfor skipsfart, men det finnes også andre driftsområder.
Fellesforetak
Konsernet deltar i flere fellesforetak. I begynnelsen av 2005 gikk selskapet inn i Edda Gas KS med en eierandel på 5 % mens Bergesen d.y. har 49 % av aksjene. Selskapet Stavanger Bay KS ble opprettet i 2004 og opererer et Aframax-skip på 105 000 tonn. Her eier selskapet 50 % av aksjene. I 2013 ble selskapet WF Holding opprettet, Torghatten eide her 66 % av aksjene i selskapet som igjen eier Widerøes Flyveselskap AS. I forbindelse med oppkjøpet i 2021 ble aksjene i WF Holding overført til eget selskap som ikke inngikk i overtagelsen.
Charolais
Charolais er et kjøttfe opprinnelig fra Frankrike.
Historie og utbredelse
Rasen har sitt utspring i Charolais-Brionnais-området midt i Frankrike. Rasen har vært omtalt så langt tilbake som år 878. Den var opprinnelig utviklet som trekkdyr, noe som resulterte i at rasen er stor av vekst med mye muskler, spesielt i rygg og lår.
Charolais ble introdusert i Norge på 1960-tallet, og er nå den mest populære kjøttferasen i landet. Gjennom semintjenesten (Geno) har den lenge vært tilgjengelig for norske bønder.
Kjennetegn og egenskaper
Charolais er en kjøttferase, og brukes ikke til melkeproduksjon. Den anses likevel til å ha gode melkeegenskaper til å være ammeku. Rasen er lys av farge. Viktige egenskaper er stor tilvekst og høyt opptak av grovfôr. Rasen brukes ofte til kryssavl med andre raser, deriblant Norsk rødt fe.
San Marino under Sommer-OL 2008
San Marino under Sommer-OL 2008. Fire sportsutøvere fra San Marino deltok i tre sporter under Sommer-OL 2008 i Beijing. De vant ingen medaljer. Skyteren Daniela Del Din var landets flaggbærer under åpningsseremonien.
Lillebil Kjellén
Lillebil Kjellén (født 3. desember 1921 i Drammen, død 7. mars 1994 i Stockholm) var en norskfødt svensk skuespiller.
Hun hadde sin oppvekst i Stockholm, der hun var elev ved Kungliga Dramatiska Teaterns elevskola.
I 1938 filmdebuterte hun i Karriere (Svensk tittel: Karriär) og i 1940- og 1950-årene spilte hun i flere svenske filmer.
Kjellén var gift med den norske skuespilleren Lars Nordrum.
Intel 80387
Intel 80387, også kalt i387 og 387, var en koprosessor som ble benyttet til å akselerere utførelsen av flyttallsberegninger på Intel 80386. Intel 80387 ble lansert i 1987, to år etter lanseringen av Intel 80386. I likhet med sine forgjengere Intel 8087 og Intel 80287, hadde koprosessoren egne instruksjoner for beregninger av trigonometriske funksjoner som sinus og cosinus. 80387 var imidlertid raskere enn sine forgjengere, hadde et forbedret instruksjonssett og dekket alle trigonometriske funksjoner. Intel 8087 og Intel 80287 begrenset f.eks. funksjoners argumenter til +/– 45°. Intel 80387 var den første av Intels koprosessorer som til minste detalj fulgte IEEE 754-standarden.
Da Intel i 1988 lanserte koprosessoren Intel 80387 SX for 80386 SX, en nedskalert utgave av 80386 med 16-bit databuss, ble 80387 omdøpt til 80387 DX. Intel lanserte senere også varianten 80387 SL for den strømbesparende avarten 80386 SL.
Med lanseringen av Intel 80486 den 10. april 1989 ble 80387 integrert i prosessoren, som dens desimaltallsenhet.
Se også
X87 X87 X87
.arpa
.arpa er et generisk toppnivådomene på Internett, som utelukkende blir brukt til formål relatert til Internetts infrastruktur. Det fungerer ikke som et normalt TLD hvor nettsteder blir registrert, men snarere som et meta-TLD, brukt til å slå opp adresser og til andre formål.
Historie
Det viste seg imidlertid at å slette .arpa, etter at det hadde tjent sin midlertidige hensikt i overgangen til DNS, var upraktisk, ettersom in-addr.arpa ble brukt til «reverse DNS lookup» for IP-adresser. For eksempel peker IP-adressen 145.97.39.155 til et vertsnavn ved å sende en DNS-query for en PTR record for det spesielle vertsnavnet 155.39.97.145.in-addr.arpa.