cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Røshnes Jazz Band
Røshnes Jazz Band er et norsk jazzband. Det ble dannet i Sandefjord i 1979. Som utgangspunkt i det som blir spilt har bandet den tradisjonelle New Orleans-musikken og rytmikken, men repertoaret inkluderer også nyere komposisjoner samt stiler.
Helt fra Røshnes Jazz Band ble dannet har det medvirket på flere festivaler i inn- og utland. Røshnes Jazz Band har hatt turnéer i Norge, Sverige, Danmark, England samt USA og opptrådte på New Orleans Jazz & Heritage Festival i 1982 samt 1987.
I 1982 ble Røshnes Jazz Band æresborgere av New Orleans.
Røshnes Jazz Band har spilt inn fire albumer, deriblant «Twenty and Tight» (Herman Records HJCD 1021) fra 1999.
Harakiri (1919)
Harakiri er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Fritz Lang.
Paavo Lonkila
Paavo Olavi Lonkila (født 11. januar 1923 i Kiuruvesi, død 22. september 2017 samme sted) var en finsk langrennsløper som konkurrerte på 1940- og 1950-tallet.
Hans fremste meritt var seieren med det finske stafettlaget under OL i Oslo i 1952. Under disse lekene fikk han også bronsemedalje på 18 km. To år tidligere hadde han vært med på å ta sølv med det finske stafettlaget under VM i Lake Placid.
Michael B. Olsen
Michael Bernt Olsen (født 4. desember 1875, død 29. juni 1941) var en norsk redaktør, emissær og organisasjonsmann fra Bergen.
Callistopteris
Callistopteris er en slekt innenfor hinnebregnefamilien myr- og sumptilpassede bregner. Slekten vokser kun i Asia og har minst én kjent art. Bregnene vokser i fuktige, varme strøk.
Michael B. Olsen
Han var redaktør for avholdsorganet Den 7de Juni fra 1906 til 1907 og i Inntrøndelagen fra 1909 til 1912. Fra 1914 til 1919 var han generalsekretær for Blå Kors Norge. I 1920 var han kretssekretær for Vest-Opplands krets av Norges Kristelige Ungdomsforbund og fra 1921 til 1937 var han kretssekretær for Buskerud krets av Norges Kristelige Ungdomsforbund. Han var bosatt i Hokksund og var en periode leder for Øvre Eiker Venstre og for Haugs menighetsråd.
Callistopteris
Disse bregnene er flerårige og ofte relativt små og skjøre vekster.
Completely
Completely er debutalbumet til Tommy Michaelsen som soloartist, utgitt i 2005. Dette albumet er Michaelsens første etter at han sluttet i bandet Picazzo i 2004.
Serra do Fãcao-demningen
Serra do Fãcao-demningen er en demning med vannkraftstasjon i elva Rio São Marcos, delstaten Goiás i Brasil.
Anlegget har turbiner med installert produksjonskapasitet (ytelse) på 212 MW. Det ble ferdigstilt i 2010, etter fire års bygging.
Edison State Park
Edison State Park i dag
I parken er det et lite museum på to rom med memorabilia, slike ting som historiske lyspærer, fonografer, dynamoer og deler av Edisons elektriske tog og skinnegangen. Besøkende kan kjøre gratis med toget, men en blir anbefalt å donere i det minste fem dollar til Edison Memorial. Suvenirer kan også kjøpes. Tårnet er renovert etter at det ble satt på New Jerseys liste over bevaringsverdige historiske steder i 1997. (Tårnet ble stengt i 1992 etter at mursteiner begynte å falle ned fra den 54-år gamle frittstående struktur). Det er planer om å bygge en ny, større museumsbygning med mange gjør-det-selv-aktiviteter. Rundt det historiske to mål store museet er det en liten skog med et par turstier. I skogen er det en liten dam, en gress-slette og flere stup som er synlige fra stien. På Christie Street, verdens første med gatebelysning er det informasjonstavler som beskriver Menlo Park på Edisons tid.
Haugtussa (album)
Haugtussa er et musikkalbum med Ketil Bjørnstad og Lynni Treekrem, utgitt i 1995. Det består av et utvalg av dikt fra Haugtussa av Arne Garborg. Alle diktene er utvalgt av Lynni Treekrem, musikken er skrevet av Ketil Bjørnstad. For albumet fikk Treekrem Spellemannprisen 1995 i klassen «beste kvinnelige artist».
PDP-15
PDP-15 (forkortelse for Programmed Data Processor-15) var den femte og siste av i alt 18-biter minidatamaskiner som ble produsert av Digital Equipment Corporation (DEC). PDP-1 ble introdusert i desember 1959, og den første PDP-15 ble levert i februar 1970. Mer enn 400 av disse etterfølgerne til PDP-9 (og 9/L) ble levert innenfor de første åtte måneder.
Bryting under sommer-OL
Bryting under sommer-OL. Bryting var med på det olympiske programmet for første gang i 1896 i Athen og har siden vært med i alle sommer-OL unntatt i 1900 i Paris.
Menn konkurrerer i stilartene gresk-romersk stil og fristil. Kvinner deltok første gang i 2004, og konkurrerer kun i fristil.
Crément d’Alsace
Crémant d'Alsace eller AOC Crémant d'Alsace er en musserende vin fra Alsace i Frankrike. Betegnelsen Crémant innebærer at den har vært gjennom en andre gjæringsprosess og at denne har foregått på flasken, tilsvarende som med champagnen. Betegnelsen Crémant brukes i Frankrike, Belgia og Luxembourg. Den musserende vinen Crémant d'Alsace produseres for det meste av Pinot Blanc, Pinot Gris, Pinot Noir, Riesling og Chardonnay. Vinproduksjonen i Alsace består for ca. 22 % av Crémant d'Alsace.
Casting (sport)
Det konkurreres med flue, sluk (haspel- og multipliersnelle) med gitt kastevekt og enhånds- og tohåndsstenger. Utstyret er normalt likt med det en bruker ved vanlig fiske, men med kroken tatt bort. Der finnes også kastevekter.
André de Laborde de Monpezat
André de Laborde de Monpezat (født 6. mai 1907 i Landes i Frankrike, død 23. februar 1998 på Le Cayrou i departementet Lot) var far til prins Henrik av Danmark. Han var sønn av Henri de Laborde de Monpezat (1868–1929) og Henriette Hallberg (1880–1973).
André ble i 1931 gift med Renée-Yvonne Doursennot (1908–2001). Utover prins Henrik fikk paret åtte barn.
Eritrea
Eritrea (tigrinja: ), offisielt Staten Eritrea (Dawlat Iritrīyā, tigrinja:  ), er en stat på Afrikas Horn, nordøst i Afrika. Landet grenser til Sudan i nordvest, Etiopia i sør, Djibouti i sørøst og har en kystlinje mot Rødehavet som strekker seg over 1 347 km i øst, rett overfor Saudi-Arabia og Jemen. Dahlakøyene, som består av over 350 øyer, og flere av Hanishøyene er en del av Eritrea. Landets største by er hovedstaden Asmara.
Eritrea er medlem av FN, AU, IGAD og har observatørstatus i Den arabiske liga.
Eritrea er et multi-etnisk land, med ni anerkjente folkegrupper. Befolkningen er på rundt 6 millioner innbyggere. 35 % av befolkningen tilhører folkegruppen Tigrinja, rundt 15 % tilhører Tigre og resten tilhører de andre. Disse former tilsammen de semittisk-talende folkegruppene. De kusjittisk-talende folkegruppene utgjør tilsammen rundt 1 % av befolkningen, mens de to nilotisk-talende folkegruppene tilsammen utgjør 40 %. Kristendommen og islam er de to største religionene. Anslagene varierer noe men fra mellom 40 og 48 % av befolkningen er kristne, mens muslimer utgjør over 50 % av befolkningen. De resterende trosretningene utgjøres av folkereligioner, jødedom, hindusime og buddhisme.
Eritrea er (per 2006) et av de fattigste landene i verden, med en gjennomsnittlig årlig inntekt per innbygger på USD 200.
Etymologi
Navnet Eritrea er en italiensk form for det greske navnet Ἐρυθραίᾱ (Erythraíā) som betyr rødt land. Navnet ble først formelt tatt i bruk i 1890 i form av Italiensk Eritrea (Colonia Eritrea).
Naturgeografi
Det høyeste fjellet er Emba Soira (3018 moh.). Høylandet i nord er en del av det nordetiopiske platå (Det etiopiske høyland). Platået går her nesten helt ut til kysten mot Rødehavet. Langs den nordlige del av kysten er det en smal stripe sletteland før fjellene reiser seg nesten loddrett opp til platået. Utenfor kysten er det flere øyer, bl.a Dahlak-arkipelet og Hanishøyene og korallrev. Lavlandet i sør er en del av Danakilørkenen, som til dels ligger under havets nivå. Det er enkelte høyere partier i innlandet i sør.
Lavlandsområdene er svært varme, med en årstemperatur på over 30 °C, som tidvis kan stige opp til nesten 50 °C. I høylandet er klimaet mer moderat. I hovedstaden Asmara (2 320 moh.) er middeltemperaturen for hele året 16 °C, med svært små årstidsvariasjoner. I lavlandet er nedbøren ubetydelig, og det er nesten ingen vegetasjon. Asmara får 560 mm nedbør i året, mesteparten i juli-august. I lavlandet i øst er det treløs steppe- og ørkenvegetasjon. Høylandet har også steppevegetasjon som er sterkt påvirket av menneskelig aktivitet. I de lavere områdene mot Sudan vokser det tresavanne med akasiearter og områder med åpen skog med løvfelling i tørketiden.
Eritreas dyreliv minner mye om det vi finner i tilgrensende områder av Etiopia, men med et noe lavere artsantall og mangel på mange av de etiopiske endemiske artene. Blant de vanligste pattedyrene finnes gnagere, små kattedyr, sjakaler, vortesvin og gaseller. I tillegg forekommer det mer enn 500 fuglearter, bl.a struts, gribber, ørner, trapper, sandhøns, bietere og blåråker. Rødehavskysten har korallrev og forekomst av sjøkuen dugong og havskilpadder.
Demografi
Eritrea er et multi-etnisk land med en befolkning på omkring 6 millioner. Det finnes ni folkegrupper i landet. Landet er dominert av semittisk talende folkegrupper som utgjør omkring 95 % av befolkingen. Disse er Tigrinja (75 %), tigre (15 %) og resten tilhører de andre. De kusjittisk-talende er delt inn i fire folkegrupper og utgjør rund 30 % av befolkningen. Dessuten er det to nilotiske folkegrupperi landet. Disse utgjør 5-10 % av befolkningen.
Religion
Allerede omkring år 350 ble kristendommen statsreligion i det daværende kongeriket Aksum. I dag er det også en betydelig andel muslimer blant befolkningen i Eritrea. Anslagene over den relative størrelsen til de ulike befolkningsgruppene varierer. Det amerikanske utenriksdepartementet anslo i 2011 at om lag 50 % av befolkningen var kristne, hovedsakelig tilhørende den eritreisk-ortodokse kirke, mens 48 % var muslimer. Det amerikanske Pew Research Centre estimerer på sin side andelen kristne til 62,9 %.
Ateisme er svært sjeldent i landet og religiøs deltakelse er viktig i de ni folkegruppene.
Historie
Sammen med Nord-Somalia, Djibouti og Sudans Rødehavskyst, anses Eritrea som den mest sannsynlige lokaliseringen av landet kjent for de gamle egypterne som Punt (eller Ta Netjeru, «Guds Land»). Punterne hadde nære forbindelser med oldtidens Egypt i perioden med farao Sahura og dronning Hatshepsut. D'mt var et kongedømme i Eritrea og nordlige Etiopia som eksisterte i det 8. og 7. århundre f.Kr. Med sin hovedstad på Yeha, utviklet kongedømmet irrigiasjonssystemer, brukte ploger, dyrket hirse og lagde redskaper og våpen av jern. Etter D'mt-rikets fall i det 5. århundre f.Kr., kom platået til å bli dominert av mindre etterfølgende riker, helt til Kongeriket Aksum i det første århundre, var i stand til å gjenforene området.
Historien til Eritrea er knyttet til områdets strategiske beliggenhet ved Rødehavets strandsone, med en kystlinje som strekker seg mer enn 1 000 km. Mange forskere mener at det er fra dette området som anatomisk moderne mennesker først utvandret fra Afrika. Fra andre siden av havet kom ulike inntrengere og kolonisatorer, slik som sør-arabere, fra dagens Jemen-område, samt ottomanske tyrkere, portugisere fra Goa (India), egyptere, briter og, i det 19. århundre, italienere. Gjennom århundrene, har inntrengerne også kommet fra nabolandene i Afrika, som Egypt og Sudan i vest og nord, samt Etiopia i sør. Imidlertid er dagens Eritrea i stor grad påvirket av de italienske kolonistene fra og med 1800-tallet.
I perioden etter åpningen av Suez-kanalen i 1869, da de europeiske stormaktene kjempet for territorium i Afrika og forsøkte å etablere stasjoner for sine skip, invaderte Italia Etiopia og okkuperte Eritrea. 1. januar 1890, ble Eritrea offisielt en koloni under Italia. I 1936 ble landet en provins av italiensk Øst-Afrika, sammen med Etiopia og Italiensk Somaliland. I 1941 hadde Eritrea rundt 760 000 innbyggere, inkludert 70 000 italienere. I 1941 stod slaget ved Keren, de britiske styrkene beseiret de italienske, utviste italienerne og britene tok over administrasjonen av landet. Britene fortsatte å administrere territoriet i henhold til et FN-mandat fram til 1951, da Eritrea ble forent med Etiopia i en løs føderasjon, som en følge av FNs resolusjon 390A (V), vedtatt i desember 1950. Ifølge FN-resolusjonen skulle Eritrea ha kontroll over egen innenrikspolitikk, sitt eget rettsapparat og administrative system, mens de føderale myndighetene (det vil si de etiopiske myndighetene) skulle ha kontroll over utenrikspolitikken, statsfinansene og forsvarspolitikken. I realiteten ble det i årene som fulgte ført en gradvis prosess med å innlemme Eritrea i Etiopia. I 1959 ble det innført obligatorisk opplæring i amharisk, hovedspråket i Etiopia, i alle eritreiske skoler. I 1961 ble den eritreiske frigjøringsfront (ELF) dannet under ledelse av Hamid Idris Awate og startet et væpnet opprør. I 1962 ble Eritrea annektert og gjort til Etiopias 14. provins. Krigen kom til å vare helt til 1991, da de eritreiske opprørerne beseiret de etiopiske regjeringsstyrkene.
Etter en FN-overvåket folkeavstemning i Eritrea der det eritreiske folk med overveldende flertall stemte for uavhengighet, erklærte Eritrea sin uavhengighet og fikk internasjonal anerkjennelse i 1993.
Norge og Eritrea etablerte diplomatiske forbindelser den 14. mars 1994 og Norges ambassade i Asmara var aktiv fra 2003 til 2013.
Etter selvstendigheten har Eritrea deltatt i flere kriger, blant annet mot Jemen om Hanish-øyene i 1996. Eritrea mente at øyene var deres, siden opprørsgruppen EPLF hadde flere baser på øyene under frigjøringskrigen. I kolonitiden var øyene styrt av italienerne. Til tross for disse argumentene var det Jemen som fikk øyene.
I 1998 brøt det ut en to år lang krig med Etiopia om flere grensebyer, blant annet Badme. I 2000 skrev partene under en våpenhvileavtale, og FN sendte inn fredsbevarende styrker. Disse styrkene står fremdeles i landet. Krigen krevde 70 000 menneskeliv. Senere ble det opprettet en grensekommisjon som fastslo at grensebyen Badme tilhører Eritrea. Etiopia har per idag kontroll over byen.
Politikk
Eritrea styres av Peoples Front for Democracy and Justice (PFDJ). Nasjonale valg har flere ganger blitt tillyst, men hver gang avlyst "av hensyn til rikets sikkerhet". All makt i landet ligger hos presidenten og lederen av det styrende partiet, PFDJ, Isaias Afewerki. Opposisjonelle fengsles og tortureres, og det finnes ingen frie media. Uavhengige media har vært ulovlig i landet siden 2001, og alle typer media er kontrollert av myndighetene og underlagt streng sensur.
Menneskerettigheter
Eritrea har fengselsstraff inntil 7 år for homofili.
Reportere uten grenser rangerte i 2010 Eritrea på 178.-plass av 178 land etter pressefrihet, den laveste mulige rangeringen, og under det totalitære Nord-Korea. Ifølge BBC er Eritrea det eneste landet i Afrika uten uavhengige, privateide media. Ifølge Reportere uten grenser finnes det ingen utenlandske korrespondenter i Asmara, mens eritreiske media gjør «ingenting annet enn å videreformidle regimets krigerske og ultranasjonalistiske framstilling».
Grunnlov
I mars 1994 etablerte den provisoriske regjeringen i Eritrea en grunnlovskommisjon. Arbeidet resulterte i en grunnlov som ble innført i 1997, ett år senere enn planlagt. Selv om grunnloven har blitt ratifisert, har det ennå ikke fullt implementert, og generelle valg har ikke blitt holdt, til tross for ratifikasjon av en valglov i 2002.
Valg
Valg var opprinnelig fastsatt til 1997, og deretter utsatt til 2001. Det ble da besluttet at fordi 20 % av Eritreas landområder var okkupert skulle valget utsettes til konflikten med Etiopia var slutt. Lokalvalg har blitt avholdt i Eritrea, senest i 2010 og 2011.
Internasjonale relasjoner
Eritrea er et relativt lukket land. Det er få frie journalister i landet og de aller fleste frivillige organisasjoner har blitt kastet ut av landet. Norge la ned ambassaden i Asmara i 2013. En av få internasjonale kontakter som består, er vennskapssamarbeidet mellom den nest største byen i Eritrea, Keren, og Trondheim. Samarbeidet har fått både ros for å holde «den siste kanalen» til Eritrea åpne – og kritikk for å pleie kontakt med et brutalt regime.
Administrativ inndeling
Eritrea er delt inn i seks regioner (zobas) og delt inn i distrikter(sub-zobas)
Økonomi
Siden løsrivelsen fra Etiopia, har Eritrea slitt med økonomien. I de siste årene har det imidlertid vært en voldsom vekst i økonomien. Eritrea hadde den raskest økende økonomien i verden med 17 %, noe som i stor grad skyldes gullforekomstene.
Eritreas betydelige mineralforekomster har stort sett vært uutforsket som en konsekvens av den lange kolonitiden. Ifølge den eritreiske regjeringen, ble det i 1998 funnet rundt 573,4 kg gull. Eritreas gullreserver er fortsatt ukjente. Vestlige observatører har også merket seg Eritreas store potensial for utvinning av marmor og granitt. Per 2001 hadde om lag 10 gruveselskaper (inkludert kanadiske og sørafrikanske virksomheter) fått lisenser til prospektering etter forskjellige mineraler i Eritrea. Regjeringen i Eritrea er angivelig i ferd med å gjennomføre en geologisk undersøkelse til bruk av potensielle investorer i gruvesektoren. Det finnes hundretusener av landminer i Eritrea, spesielt langs grensen mot Etiopia, og dette er et alvorlig hinder for utvikling av gruvesektoren.
Nevsun avsluttet prospektering i begynnelsen av 2011 og startet gruvedrift i februar. Beregnet produksjon vil være over 10 tonn gull per år frem til reservene tar slutt, og da vil gruva produsere kobber og sink.
Medier
Alle media i Eritrea er kontrollert av staten, altså Informasjondepartmentet. Landet er rangert som verdens aller verste når det gjelder pressefrihet; Reporters Without Borders plassere Eritrea som nr 178 av 178.
Aviser
Det er en daglig avis: Det er også to andre aviser:
Radio
Det er tre radiostasjoner i Eritrea. Radio Bana kringkaster på fem språk. Radio Zara er bare tilgjengelig på Tigrinja, mens Dimtsi Hafash er tilgjengelig på alle de ni språkene i Eritrea. Dimtsi Hafash og Radio Zara er tilgjengelig via parabolantenne.
TV
Det er to TV-stasjoner i landet. Eri-TV1, mer kjent som Eri-TV er tilgjengelig globalt via satellitt, mens Eri-TV2 er bare tilgjengelig i Eritrea, begge er drevet av informasjondepartementet fra Asmara. I oktober 2011 avslørte informasjonsminister Mr. Ali Abdu Ahmed at hans departement har planer om å innføre seks nye TV-kanaler og en rekke FM-radiostasjoner i nærmeste fremtid. ERI-TV-kanaler blir gruppert i åtte forskjellige kanaler og vil kalles ERI-News, ERI-Culture, ERI-Nature, ERI-Education, ERI-Diaspora, ERI-Sport, ERI-Movie og ERI-Children.
Eri-TV kringkaster programmer på fire språk: samt noen programmerer på andre språk, inkludert:
Militærtjeneste
Eritreas militærstyrker er blant de største i Afrika.
Obligatorisk militærtjeneste ble innført i 1995, med en varighet av 18 måneder. Siden 1998 har den omfattet alle borgere under 50 år og vært uten noen bestemt varighet. Ulike former for tvangsarbeid (veiarbeid etc) inngår i tjenesten, herunder arbeid for private kontraktører. Det har vært anslått at 1 av 20 eritreere idag bor i store militærforlegninger i ørkenen. Denne verneplikten er hovedgrunnen til at svært mange innbyggere forlater landet illegalt. I 2014 ble det anslått av FNs høykommissær for flyktninger at 2000 eritreere forlot landet illegalt hvert måned.
Oppføring på UNESCOs liste
Verdensarvsteder
Cantache-demningen
Cantache-demningen er en demning for flomkontroll og vannforsyning i det nordvestre Frankrike, anlagt i Viltré, et tilsig til elva Le Cantache som igjen renner ut i Vilaine med utløp i Biscayabukta. Anlegget ligger i departementet Ille-et-Vilaine, mellom byene Montreuil og Champeaux.
Demningen er en steinfyllingsdam med betongelement som er ca 10 meter høy og etpar hundre meter lang.
I samme elv (Cantache) ligger også Villaunur-demningen (flomkontroll) og et par andre damanlegg i Viltré-vassfaret: Valière-demningen og Haute-Vilaine-demningen som begge er mindre reserveanlegg.
Nordby Bruks Elektrisitetsverk
Nordby Bruks Elektrisitetsverk var et vannkraftverk i Rælingen kommune.
Bryting under Sommer-OL 2008 – Gresk-romersk stil 55 kg
Herrenes 55 kg gresk-romersk stil i bryting under Sommer-OL 2008 i Beijing fant sted den 12. august 2008 på China Agricultural University Gymnasium.
Nordby Bruks Elektrisitetsverk
Nordby bruk og teglverk har en lang historie siden 1600-tallet. Den siste bedriften startet i 1901 og ble nedlagt i 1965.
Kraftverket ble tatt i bruk i 1915 og nedlagt i 1958.
Cephalomanesslekten
Disse bregnene er flerårige og ofte relativt små og skjøre vekster.
For en mer omfattende taksonomi, se: Hinnebregnefamilien og Bregner.
Gardermoen flystasjon
Historie
Frem til den andre verdenskrig hadde plassen der Gardermoen flystasjon nå ligger, vært brukt til ekserserplass for Kavaleriet. Fra 1740 var det Akershus Dragonregiment nr. 1 (DR 1) og senere DR 2 som hadde tilhold her. I 1834 kom Romerikes lette infanterikorps og i 1860 kom 1. og 2. artilleribataljon.
Da tyskerne okkuperte plassen i 1940 og bygde flyplass, var det naturlig at det norske Flyvåpenet (nå Luftforsvaret) disponerte området etter krigen. Kavaleriet ble etter hvert samlet på Trandum leir.
Gardermoen flystasjon huset også tidligere den ene av Luftforsvarets tre rekruttskoler, de andre lagt til Lista flystasjon i Vest-Agder og Værnes flystasjon i Stjørdal i Nord-Trøndelag. I forbindelse med ombyggingen ble rekruttskolen på Gardermoen lagt ned i 1993 og Værnes flystasjon overtok all utdanning av Luftforsvarets rekrutter. I dag er det ikke mer enn ca. 50-100 vernepliktige soldater som tjenestegjør på Gardermoen flystasjon.
Jagerskvadroner
Fra 1945 til 1951 var Gardermoen flystasjon base for jagerskvadronene 331- og 334 skvadron, som først var oppsatt med Mosquitos og Spitfire. I 1948 ble disse skvadronene oppsatt med jetjagere – De Havilland Vampire. Den 14. oktober 1949 ble 334 forflyttet til Sola flystasjon.Og 331 først lagt ned og så flyttet til Sola 1951.
Transportskvadron
Siden opprettelsen i 1946 har 335 skvadron vært stasjonert på Gardermoen flystasjon. Den har blant annet operert med flytypene Lockheed Lodestar, C-47 Dakota og C-119.
Skvadronen opererte fram til våren 2008 en flåte med seks Hercules-fly – Odin, Tor, Balder, Frøy, Ty og Brage. Disse var av varianten C-130E/H og ble levert i 1969. Disse ble etter hvert for gamle etter nesten 40 år i tjeneste og ble tatt ut av operativ drift den 15. mai 2008. Da hadde de samlet vært i luften i over 133 665 timer og har fløyet en distanse som tilsvarer Jorden rundt 1713 ganger.
Frem til overføringen til 717 skvadron på Rygge flystasjon, var også Luftforsvarets tre Jet Falcon en del av 335 skvadron.
Luftvernartilleri
Fra 1950 var Gardermoen flystasjon oppsatt med en luftvernartilleriavdeling som ble nedlagt da gammel flystasjon ble revet.
Intendantur
Fra 1967 til 1994 var Hærens intendanturs skole- og øvingsavdeling (HISØ) stasjonert på området til flystasjonen.
Ny militær flystasjon
Da ny sivil flyplass skulle bygges på midten av 1990-tallet, innebar dette at hele den gamle militære flystasjonen måtte rives. Samtidig med byggingen av ny sivil flyplass ble det også bygget en helt ny og moderne militær flystasjon, nord for den sivile terminalen. Stasjonen ble primært bygget for å drifte forsvarets 6 C-130 Hercules transportfly. Flystasjonen ligger avgrenset innenfor Oslo lufthavn, Gardermoen (OSL) og deler de samme taxe- og rullebanene som den sivile delen. OSL som også står ansvarlig for drift og vedlikehold av flyoperative flater.
Forsvarets flysamling
Forsvarets flysamling er et flymuseum på Gardermoen. Før museet ble etablert var mange av utstillingsobjektene spredt rundt i landet på militærlager og Norsk Teknisk Museum. Norsk Flyhistorisk Forening var en pådriver for et norsk flymuseum etter den ble stiftet i 1967, og museet tillegger dem mye av æren for at Forsvarsdepartementet opprettet en bedømmelseskommisjon for det som den gang het Det Forsvarshistoriske Museum. Våren 1989 tok Bodø kommune et initiativ for å trekke flymuseet til byen. Da Stortinget i 1992 vedtok å flytte samlingen til Luftforsvarsmuseet i Bodø, kom det til en voldsom debatt. I pressen kom det til overskrifter som «svik» og «pengesløseri». Det ble etablert to foreninger, senere slått sammen til Flysamlingen Gardermoen, Venneforeningen.
Xenokrates fra Sikyon
Plinius den eldre beskriver ham i Naturalis Historia som en elev av enten Euthykrates eller Teisikrates, og hevder at Xenokrates hadde overgått begge i løpet av sin karriere, og at han skrev flere bøker som handlet om hans kunst og verk. Antagelig har det meste av hva Plinius skrev om kunst og kunstnere, og historien til gresk skulptur og maleri vært meget påvirket av Xenokrates. Han var også den kunstkritikeren som var mest kjent hos romerne i løpet av den sene republikktiden, og han påvirket i stor grad den romerske kunstsmaken.
Hard Boiled
Hard Boiled er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Victor Schertzinger.
Handling
En musikalsk komedietrupp ledet av primadonnaen Corinne Melrose blir strandet i den lille byen Nilesburg i Arizona, da showets manager forlater byen med alle pengene deres. Når Corinne bruker sin siste cent på en togbillett til en av de andre ansatte, blir hun rådet av en ansatt ved stasjonen til å søke hjelp fra en godhjertet gammel kvinne som heter tante Tiny Colvin. Hun tar Corinne inn, men innrømmer at hun også er i store økonomiske problemer fordi hun skylder 200 dollar til en pengeutlåner, Deacon Simpson, som nå krever umiddelbar tilbakebetaling.
Abderrahmane Sissako
Abderrahmane Sissako (født 13. oktober 1961 i Kiffa, Mauritania) er en skuespiller, regissør, manusforfatter og filmprodusent som for det meste lager sine filmer i Mali og Frankrike.
Sissako er en av relativt få afrikanske filmskapere som har oppnådd internasjonal anerkjennelse. Andre eksempler er Ousmane Sembène, Souleymane Cissé, Idrissa Ouedraogo og Djibril Diop Mambety.
Flere av hans filmer har fått distribusjon på norske kinoer, og hans hittil siste film, Timbuktu, ble nominert som beste fremmedspråklige film til den 87. Oscar-utdelingen.
Biografi
Like etter at han ble født flyttet familien fra Mauritania til Mali, som var farens hjemland. Der gikk Abderrahmane Sissako på skole inntil han forlot landet i 1980. Etter et kort opphold i morens fødeland Mauritania, dro han til Moskva. Der studerte han filmregi ved Det allrussiske statlige kinematografiske institutt (VGIK) fra 1983 til 1989. På begynnelsen av 1990-tallet etablerte han seg i Frankrike.
Ved siden av arbeidet som filmregissør er han også kulturrådgiver for Mauritanias statsoverhode Mohamed Ould Abdel Aziz.
Sissako er gift med den etiopiske filmregissøren Maji-da Abdi.
Johannes Rindal
Johannes Rindal (født 22. februar 1984 på Dovreskogen) er en norsk politiker (Sp).
Han var først politisk nestleder, senere leder, i Oppland Senterungdom, og var deretter medlem av Senterungdommens sentralstyre 2006–2011, herav politisk nestleder 2007–2009 og leder 2009–2011. Rindal var også medlem av Dovre kommunestyre 2003–2007 og medlem av Oppland fylkesting 2007–2011. Han har også vært fylkessekretær i Oslo Senterparti samt organisasjonssekretær og fylkessekretær i Oppland Senterparti. Han har vært vararepresentant til Stortinget fra Oppland siden 2005.
Liste over kulturminner i Kåfjord
ID-nummer består av et lenket tall som går direkte til det aktuelle kulturminnet i Kulturminnesøk.
Delaj - raz!
Delaj - raz! (originaltittel: Делай — раз!) er en sovjetisk film fra 1990, regissert av Andrej Maljukov.
Handling
Alexei Gavrilov reiser for å tjenestegjøre i det sovjetiske militæret. Ved stasjonen blir han dyttet av sersjant Shipov. Alexei stopper ham, og krever en unnskyldning. En konflikt oppstår mellom dem, og Shipov blir irritert på Gavrilov. Shipov får vite hva slags avdeling Gavrilov skal tjenestegjøre i. Men Shipov ber om å få Gavrilov i hans egen avdeling. Dermed havner Gavrilov i det samme motoriserte rifle-regimentet som Shipov allerede tjenestegjør i. Men de eldre soldatene i regimentet tvinger de nyeste rekruttene til å utføre mye av det harde arbeidet, håner dem, og stjeler penger fra dem om natten.
Kort tid etter ankomst til regimentet møtes Alexei og Ivan Botsu, og de blir snart venner. Men Shipov og rekruttene kommer snart på kant med hverandre, og Aleksei blir truet med disiplinær-aksjoner hvis han fortsetter å forstyrre. Den menige Ivan Botsu nekter å gjennomføre en ordre fra de eldre soldatene, og finner på en sjofel provokasjon som hevn. Derfor stjeler korporal Kabanov penger fra en annen soldat, og planter dem i jakken til Botsu - for å gi ham skylden for stjelingen. Botsu blir deretter brutalt slått, og ydmyket.
Botsu forsøker å begå selvmord etter alle problemene, men Alexei stopper ham. Gavrilov innser at han ikke har noen annen utvei, og stjeler et maskingevær fra et våpen-skap. Når Gavrilov dukker opp med våpenet i hendene, tvinger han de eldre soldatene til å gjøre push-ups - og beordrer Shipov å gjøre øvelsene raskere enn alle de andre.
Griffenfeldts gate (Oslo)
Griffenfeldts gate (13-19, 12 ) er en gate på Sagene i Oslo. Gaten er en del av og fortsetter som Kirkeveien i vest (krysset med Geitmyrsveien og Kierschows gate) og som Marcus Thranes gate i øst (krysset med Maridalsveien). I østenden ligger Vøyenbrua.
Griffenfeldts gate er oppkalt etter dansken Peder Schumacher Griffenfeld (f. 1635 – d. 1699).
Shogun
Shogunen (将軍 shōgun) var i Japans historie landets egentlige effektive hersker i det meste av perioden 1192 inntil Meiji-æraen, som begynte i 1868. En shoguns administrasjon var et shogunat, eller bakufu (幕府), som kan oversettes til "telt-regjering".
Uttrykket shōgun betyr general, mens den komplette tittel Seii Taishōgun (征夷大将軍) betyr «Den store general, som underkuer barbarene», dvs. de innfødte, som engang bodde i Honshû og Hokkaido. Med referanse til den opprinnelige komplette tittel benyttes uttrykket shōgun ennå om den militære rangen general.
Musikkåret 1517
Musikkåret 1517 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde musikkpersonligheter i 1517.
Biga
Biga er en by med 90 788 innbyggere (2017) i den tyrkiske provinsen Çanakkale. Den ligger nord for Yenice, nordøst for Çan, øst for Lapseki og vest for Gönen.
Z9 «Wolfgang Zenker»
Z9 «Wolfgang Zenker» var en av de tyske jagerne under den andre verdenskrig som angrep Narvik den 9. april 1940. Jageren ble senket 7. mai samme år.
Jageren ble oppkalt etter fenrik Otto Wolfgang Zenker (1898-1918) som ble drept under et myteri under første verdenskrig.
Mark Chanloung
Mark Chanloung (født 9. februar 1995) er en italiensk-thailandsk langrennsløper, som siden 2016 har representert Thailand. Han representerte Thailand under Vinter-OL 2018, der han kom på 57.-plass på sprinten. Han var Thailands flaggbærer under åpningsseremonien.
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble han nummer 52 på sprinten.
Bakgrunn
Søskenparet Mark og Karen Chanloung er født i Italia, og begge konkurrerer i langrenn internasjonalt for Thailand. De har statsborgerskap i begge land. Deres far Boonchan er manager, og også moren jobber for teamet deres, som fysioterapeut. Mark begynte med snøbrett da han var ni år, og langrenn da han var ti. Han konkurrerte for Italia fram til 2016.
Sesongen 2014/15
Chanloung deltok i Junior-VM på ski 2015, og kom der på 24.-plass på sprinten. På 10 km fristil kom han på 48.-plass, og på 20 km skiatlon kom han på 29.-plass.
Sesongen 2016/17
Han deltok i kontinentalcupen Alpen Cup 2016/17. Hans beste enkeltplassering ble en 41.-plass på 15 km klassisk i Goms. Han fikk ingen poeng i Alpen Cup denne sesongen.
Han deltok også i U23-VM på ski 2017 i USA, og kom der på 17.-plass på sprinten. Han kom på 36.-plass på 15 km fristil og 35.-plass på 30 km skiatlon. I VM på rulleski 2017 i Sollefteå kom han på 20.-plass på sprinten, og 22.-plass på 22,5 km fristil og 20 km klassisk fellesstart.
Sesongen 2017/18
Den 24. november 2017 debuterte han i verdenscupen i langrenn, med en 109.-plass på sprinten i Ruka i Finland. I januar 2018 deltok han i U23-VM på ski 2018, og kom der på 36.-plass på sprinten og 48.-plass på 15 km klassisk.
Chanloung representerte Thailand under Vinter-OL 2018, og var landets flaggbærer under åpningsseremonien. Han deltok på sprinten, og ble slått ut i kvalifiseringsrunden, der han endte på 57.-plass.
Juniorasiamesterskapet i friidrett 2016
Juniorasiamesterskapet i friidrett 2016 var den 17. utgaven av Juniorasiamesterskapet i friidrett. Mesterskapet var U20, dvs for utøvere født fra 1997 til 2000. Arrangører var Asian Athletics Association og Vietnam Athletics Federation.
Medaljetabell
{{legend|#ccccff|Vertlandet er markert i blått|border=solid 1px #AAAAAA}}
Palatsj
Palatsj (originaltittel: Палач) er en sovjetisk film fra 1990, regissert av Viktor Sergejev.
Handling
En journalist, Olga Privalova, blir et offer for voldtekt.
For å hevne seg på voldtektsmennene, gjør hun en avtale med de kriminelle. Imidlertid begynner omstendighetene å utfolde seg langt mer uforutsigbart.
Færøysk
Færøysk (føroyskt, uttales eller ) er en del av den vestnordiske språkfamilien, som omfatter færøysk, islandsk, det utdødde språket norn og til dels vestnorske dialekter. Den nordiske språkfamilien tilhører den germanske gruppen av de indoeuropeiske språkene. Som islandsk har færøysk utviklet seg fra de gammelnorske dialektene som landnåmsmennene i vikingtiden hadde med seg fra det vestlige Norge og fra norrøne bosetninger i vesterled.
Færøysk snakkes av anslagsvis 75–80 000 mennesker, i første rekke de 50 000 innbyggerne på Færøyene, hvor det har vært offisielt språk siden 1937. Den siste andelen av færøysktalende er utflyttede færøyinger, hvorav rundt 25 000 i Danmark, dernest mange på Island. I Norge bor det mellom 500 og 1 000 etniske færøyinger.
Færøysk og islandsk er ikke uten videre innbyrdes forståelige, men mange færøyinger forstår skriftlig islandsk. Færøysk utviklet sitt eget skriftspråk på 1800-tallet. Ettersom det færøyske skriftspråket bygger på den norrøne skrifttradisjonen, kan de med god kjennskap til nynorsk langt på vei forstå skriftlig færøysk. Som en del av Kongeriket Danmark gis det fortsatt opplæring i dansk som nabospråk i den færøyske grunnskolen. Den mest karakteristiske uttalen kalles gøtudansk.
Historie
Senest på 900-tallet skal språket ha vært relativt likt i hele Norden, selv om visse dialektvariasjoner fantes. Disse ble videre mer og mer distinkte, og man kunne begynne å dele dialektene inn i to hovedretninger innen nordiske språk; vestnordisk i Norge, på Island og de øvrige øyene i Nord-Atlanteren; og østnordisk i Danmark, Sverige, på Gotland og i visse områder på østsiden av Østersjøen. Overgangen mellom de to gruppene etter geografi var ikke klart markerte og fulgte ikke de politiske grensene.
Det gamle norske skriftspråket gikk under og ble lenge erstattet av dansk, og også færøysk ble i mange hundre år bevart kun gjennom muntlig tale. Húsavíksbrevet (se Húsavík), datert til år 1407, er den siste færøyske skriften på over 300 år. Historisk er færøysk en mellomting av islandsk og vestnorske dialekter, og som fra midten av 1800-tallet ble utviklet til et skriftspråk. Under den første halvdelen av 1000-tallet ble Færøyene underlagt den norske kronen som et len. I 1380 ble Færøyene innlemmet i Danmark-Norge. Dansk ble ganske snart administrasjonsspråket. Færøysk forble en talt dialekt, mens skriftspråket forble dansk. I mangel på skriftlige kilder vet man ikke riktig hvordan færøysk utviklet seg i denne perioden, men man vet at språket begynte å skille lag fra det norske språket, og dermed bli mer distinkt.
Da Jens Christian Svabo (1746–1824) fra 1770-tallet og utover gjorde sine nedtegninger av færøyske kvad og skrev et utkast til en ordbok, fantes det ikke noe skriftlig materiale mellom årene før Svabos arbeid og 1407. I nasjonalromantikken som startet like etter, begynte man, som på mange andre steder i Norden, å samle inn den lokale folkekulturen, som på Færøyene bestod av kvad, folkesanger og sagn. Viktige navn i denne perioden var Johan Henrik Schrøter (1771–1851) og V.U. Hammershaimb (1819–1909). Ortografien ble forbedret, og en språklære ble skapt. Et færøysk kvad ble trykt i et svensk tidsskrift i 1814. Det var den første gangen en færøysk tekst kom på trykk, tidligere opptegninger av færøysk var håndskrevne.
Skoleplikten som ble innført i 1844, svekket det færøyske språkets stilling ytterligere, og det var fortsatt mangel på færøysk materiale.
Som skriftspråk
V.U. Hammershaimb utgav en skriftlig standard for færøysk i 1854. Selv om dette kunne ha vært en mulighet til å skape en lydnær rettskriving, valgte han å legge fram en rettskriving sammenfallende med en ubrutt skriftlig tradisjon fra det gamle norrøne språket. For eksempel er bokstaven «ð» ikke knyttet til noe fonem (den er stum). Og selv om bokstaven «m» hører til den bilabiale nasale konsonanten, som den gjør på norsk, så hører den i dativendingen -inum til den alveolare nasale konsonanten «n» på grunn av fonologisk assimilasjon (bortfall av enkelte bokstaver på slutten av et ord i talespråket, for eksempel som blad og fjord på norsk).
Hammershaimbs grammatikk ble møtt med litt motstand, fordi den var så innviklet, og en rivaliserende rettskriving ble konstruert av Jakob Jakobsen. Jakobsens versjon lå nærmere det talte språket, men ble aldri tatt i bruk av folk flest.
På 1880-tallet krevde færøyske studenter i København at færøysk skulle være hovedspråk på øygruppen i Atlanteren.
Utgivningen av den første færøyske avisen startet i 1890-årene. Dikt og skuespill ble skrevet, til og med antologier, men den første romanen ble ikke utgitt før 1909. Et godt eksempel på moderne færøysk er kvadet Ormurin langi.
I nyere tid
1900-tallets første halvdel innebar at færøysk vant terreng som myndighetsspråk ved siden av dansk. I skolene og kirkesamfunnet merket man godt at hjemmestyret ble innført i 1948, da språkene ble likestilt. Færøysk ble hovedspråk, men dansk var fortsatt utstrakt i bruk. Færøysk ble likestilt med dansk som kirkespråk. Samme år fjernet man bestemmelsen om at undervisningsspråket skulle være dansk.
Nasjonalfølelsen vokste sakte, men sikkert, og fikk et oppsving på 1920-tallet, men politisk begynte løsrivelsesprosessen først i årene 1940–1945, da Færøyene var under britisk okkupasjon (i avtale med Lagtinget for å beskytte øyene mot Tyskland), og Lagtinget hadde ansvar for alle lokale anliggender. I 1948 ble Færøyene en autonom del av det danske riket.
Kampen for at færøysk skulle bli et akseptert språk var tidvis bitter, også etter innføringen av hjemmestyret. På grunn av en alvorlig færøysk motstand mot de danske myndighetene i konflikten om en legestilling i Klaksvík, sendte Danmark i 1955 en særskilt politistyrke til øyene. Senere har færøysk som språk vunnet mer og mer terreng. Færøysk radio fikk man i 1957, og TV på hele øygruppen kom i 1984 (sist i Europa), selv om Tórshavnsområdet hadde sendninger allerede fem år tidligere. Hele Bibelen var oversatt i 1961, og færøysk ble offisielt språk ved domstolene i 1987.
Den kulturelle imperialismen synes i mange nye, danske lånord. Gjennom bevisst språkarbeid forsøker man på Færøyene å lage erstatningsord for disse. I praksis er slike endringer lite effektive, særlig når de fleste færøyinger er tospråklige med meget gode kunnskaper i dansk. Færøyingenes stolthet over kulturen sin, samt øyenes avsides beliggenhet, gjør at man i dag har store forhåpninger om at færøysk som språk kommer til å overleve.
Alfabet
Verdt å merke seg:
Vokaler
Det er verdt å merke seg diftongene i færøysk: ei, ey og oy. Andre digrafer som er verdt å merke seg er eksempelvis ge, som f. eks. gentur («jenter»), som dermed uttales. Et annet eksempel er digrafen ógv, som kombinert med regelen om at gj i begynnelsen av et ord skal uttales j, gjør at stedsnavnet Gjógv uttales, og at det svært vanlige færøyske mannsnavnet Jógvan uttales. Det er verdt å merke seg at /v/ blir /f/ foran stum vokal.
Konsonanter
Verdt å merke seg om ord som ender på -skt:
Dialekter
Innenfor disse områdene eksisterer det flere uttaleforskjeller; den lille øya Nólsoy (med omtrent 250 innbyggere) utgjør eksempelvis et eget område hvor bokstaven ó uttales au.
I Hamershaimbs ortografi ble de færøyske dialektene delt inn i Nordenfjordsdialekt og Søndenfjordsdialekt, hvor skillet gikk ved Skopunarfjørður. I dag er det vanlig å også ta med dialekten i Tórshavnsområdet og Vágar som en egen dialekt, og det er nettopp denne som er mest vanlig på f. eks. fjernsynet (Sjónvarp Føroya).
Grammatikk
Færøysk er, sammen med islandsk, det eneste nordiske målet som ennå har fire kasus: nominativ, akkusativ, dativ og genitiv. Genitiv blir for det meste kun brukt i faste uttrykk. Språket har en relativt fri ordstilling, men bruker ofte SVO-rekkefølge, mens VSO-rekkefølge er mest brukt i spørrende setninger.
Substantiv
Ikke helt uventet er den færøyske grammatikken ganske lik den islandske og norrøne.
Les:
I flertall kommer du til å se hvordan tallet tvey (2) anvendes.
Personlige pronomen
Personlige pronomen i færøysk er:
Entall
Flertall
Den tredje personen i plural neutrum tey anvendes i tilfeller hvor man snakker om begge kjønn, som f. eks.:
Svak bøyning
Svake verb i færøysk kan deles inn i fire hovedklasser og har i tradisjonell grammatikk vært nummerert fra 1 til 4. Hvilken klasse det svake verbet tilhører avgjør hvilket bøyningssystem de faller inn under, som gjør at disse fire hovedklassene kan være viktige å identifisere. Disse fire hovedklassene nummerert fra 1 til 4 korresponderer historisk til de samme fire hovedklassene man finner for svake verb i nynorsk i dag, kalt a-verb, j-verb, e-verb og kortverb. Klasse 1 korresponderer til det man i nynorsk ville kalt a-verb (å kasta, å kalla, å elska), klasse 2 korresponderer til j-verb (å selja, å velja, å krevja), klasse 3 korresponderer til e-verb (å døma, å kjøpa, å leva) og klasse 4 korresponderer til kortverb (å ro, å bu, å tru). Klassesystemet er i stor grad det samme som ved nynorsk, men bøyningsendelsene er selvsagt ulike. I bokmål er dette klassesystemet i stor grad borte.
Nedenfor er fire eksempler fra hver sin ulike klasse.
Hjelpeverb
Vera og verða er homonymer.
Andre viktige verb
Andre viktige færøyske verb, som man ofte får bruk for:
Adjektiv
De fleste adjektiver bøyes i samsvar med kjønn, antall, kasus, ubestemt og for bestemt form, såvel som i formene positiv, komparativ og superlativ:
Adjektiver er på færøysk bøyd etter:
Adverb
Disse ordene, har, nú and væl, er adverb.
Adverb kan brukes til å gi en mer detaljert beskrivelse, og etterfølger et verb:
Miniparlør og tallord
Eksempler fra Richard Kölbls bok Färöisch Wort für Wort (2004).
Fader vår
Matteusevangeliet 6:9-16, moderne færøysk etter Jákup Dahl og Kristian Osvald Viderø, 1961:
Menneskerettighetene
FNs menneskerettighetserklæring, artikkel 1–3, på færøysk:
''Øll menniskju eru fødd fræls og jøvn til virðingar og mannarættindi. Tey hava skil og samvitsku og eiga at fara hvørt um annað í bróðuranda. Øll hava krav um rættindi og frælsi, sum eru nevnd í hesi yvirlýsing, uttan mun til ættarslag (rasu), húðarlit, kyn, mál, átrúnað, politiska ella aðra sannføring, tjóðskaparligan ella samfelagsligan uppruna, ognarviðurskifti, føðing ella aðra støðu. Somuleiðis skal eingin mismunur vera orsakað av politiskari, rættarligari ella millumtjóða støðu hjá tí landi, sum ein persónur hoyrir til, sama um landið er sjálvstøðugt, undir tilsjónarvaldi, ella fullveldi tess á annan hátt er skert. Ein og hvør hevur rætt til lív, frælsi og persónliga trygd.''
''Alle mennesker er født frie og med samme menneskeverd og menneskerettigheter. De er utstyrt med fornuft og samvittighet og bør handle mot hverandre i brorskapets ånd. Enhver har krav på alle de rettigheter og friheter som er nevnt i denne erklæring, uten forskjell av noen art, f. eks. på grunn av rase, farge, kjønn, språk, religion, politisk eller annen oppfatning, nasjonal eller sosial opprinnelse, eiendom, fødsel eller annet forhold. Det skal heller ikke gjøres noen forskjell på grunn av den politiske, rettslige eller internasjonale stilling som innehas av det land eller det område en person hører til, enten landet er uavhengig, står under tilsyn, er ikke-selvstyrende, eller på annen måte har begrenset suverenitet. Enhver har rett til liv, frihet, og personlig sikkerhet.''
Litteratur
Kronologisk liste over fortsatt tilgjengelige bøker om færøysk:
Gonocarmusslekten
Gonocarmus-slekten er en slekt innenfor Hinnebregnefamilien myr- og sumptilpassede bregner. Slekten vokser kun i Sørøst-Asia og har minst 2 kjente arter. Bregnene vokser i fuktige, varme strøk.
Disse bregnene er flerårige og ofte relativt små og skjøre vekster.
For en mer omfattende taksonomi, se: Hinnebregnefamilien og Bregner
Operasjon Roundup
Operasjon Roundup («opprulling») var en plan fra 1942 om en invasjon av vestfronten (det nordlige Frankrike) i 1943 med de allierte styrker under den andre verdenskrig. Isteden ble den allierte invasjon av tyskokkuperte Europa utsatt til våren 1944 under operasjon Overlord.
Planen
Planen for en invasjon så tidlig som våren 1943, uttenkt og trukket opp av daværende brigadegeneral Dwight Eisenhower for å opprette en annen front, og krevd av Sovjetunionens diktator Josef Stalin, reflekterte amerikansk entusiasme for et tidlig inntog i Europa. Britene var mer tilbakeholdende i å forplikte seg til denne invasjonsplanen ettersom de fortsatt hadde de smertefulle tapene fra slaget ved Somme i 1916 under den første verdenskrig fortsatt i minnet. De foretrakk å unngå et direkte angrep på en mektig fiende. Winston Churchill fortrakk en strategi ved å angripe Nazi-Tysklands via Middelhavet isteden som han beskrev som fiendens «myke underliv». Andre britiske militære ledere håpet å utsette en invasjon fram til tyskerne hadde blitt utarmet ved å slåss på den russiske fronten (østfronten). Churchills plan ville gjøre det mulig for relativt uerfarne amerikanske styrker å skaffe seg krigserfaring i langt mindre risikabel trefninger mens det gradvis ble bygget opp en overveldende styrke før nådestøtet ble satt inn mot Nazi-Tyskland..
Veier i Oppland
I Oppland var det pr. 1. januar 2007 til sammen 5 600 km offentlige veier, noe som utgjorde 6,03 % av landets samlede veilengde på 92 946 km. Av dette var 1 662 km riksveier/europaveier, 2 069 km fylkesveier og 1 869 km kommunale veier.
Fylkets viktigste veier
Oppland har tre europaveier: E6, E16 og E 136. Europavei 6 går fra Mjøsbrua i sør, via Lillehammer og Gudbrandsdalen til Dovrefjell i nord. Dette er den viktigste veien mellom Oslo og Trondheim. Europavei 16 går gjennom Valdres til Filefjell, og er hovedforbindelsen mellom Oslo og Bergen. Europavei 136 går fra Dombås gjennom Lesja mot Romsdalen. Tre videre veier i fylket har status som riksvei. Riksvei 4 går fra Lunner via Gjøvik til Mjøsbrua. Riksvei 15 går fra Otta til Strynefjellet. Riksvei 35 går i den sørligste delen av fylket, gjennom Lunner og Jevnaker.