cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Panda
Beskrivelse
Shaanxipanda (Ailuropoda melanoleuca qinlingensis) lever avgrenset til Qinlingfjellene i Shaanxiprovinsen og finnes i høyder mellom 1 300 og 3 000 moh. Den er snarere mørk brun og lys brun i fargene og er generelt mindre. Den har også et mindre kranium, men større jeksler i kjeven.
Pandabjørnen kan ikke gå oppreist på bakbeina, slik andre bjørner gjerne kan, selv om den er sålegjenger. Den har et stort og massivt hode og en tettvokst kraftig kropp, som ender opp i en halestubb på ca. 12-13 cm. Runde stående ører på ca. 9-10 cm. Kraftige kjever og store tenner, der jekslene, som er 4-6 ganger større enn hos mennesker, er spesielt godt utviklet med tanke på den planteføden denne bjørnen helst spiser. Skulderhøyden er i gjennomsnitt ca. 76 cm.
Pandaen har en diagonal gangart på linje med andre bjørner, men den er mindre grasiøs i sine bevegelser. Når den går peker tærne innover og hodet holdes under skulderhøyde. Om den skremmes vil den slå over i sakte galopp for å slippe unna farer, men pandaer som galopperer eller løper fort vil ofte falle og rulle nedover de bratte skråningene der disse dyra normalt ferdes.
Atferd
Kjempepandaer er ensomme dyr atferdsmessig, som for det meste unngår direkte kontakt med andre pandabjørner utenom paringstiden. En ny studie viser imidlertid at revirene ofte overlapper hverandre, og man tenker seg derfor at pandabjørnen kanskje ikke lever like isolert som man hittil har trodd. Forskerne antyder at de forskjellige bjørnene trolig kjenner sine naboer, både gjennom visuell kontakt, luktmarkeringer og kanskje også en og annen nærkontakt, om enn kanskje ikke fysisk kontakt.
Dette støttes forsåvidt også av de observasjoner som er gjort av dyr som lever i fangenskap. Der kan flere pandabjørner leve tett sammen på et lite område, men de vil normalt ikke sosialisere gjennom fysisk kontakt. I stedet setter de seg gjerne ned hver for seg og spiser på sine bambusskudd eller holder på med noe annet. I paringstiden er det observert at pandabjørner kommer sammen i større grupper, som gjerne består av ei binne og flere hanner.
Pandabjørnen er dagaktiv og har ikke vintersøvn, men trekker ned i lavere strøk når vinteren nærmer seg. Den vil ikke bygge et permanet hi, men ta tilflukt i et tre eller ei hule i nærheten. Pandaen er normalt terrestrial, men den er en god klatrer og også en habil svømmer.
Reproduksjon
Kjempepandaen kan bli opp mot 30 år gamle i fangenskap, men man vet lite om levealderen i vill tilstand. Denne bjørnen lever i ensomhet (den er solitær) i et løselig revirsystem, der flere hanner kan dekke en binnes revir og konkurrere om å få tilgang til henne i paringstiden.
Når brunsttiden nærmer seg vil binna øke intensiteten i sine markeringer og også bli mer vokal i sin uttrykksform, slik at hannene i nærheten skal skjønne at tiden nærmer seg. Paringstiden er normalt i tidsrommet mars-mai. I brunsten er binna normalt mindre aktiv, men gjerne humørsyk. For at det skal bli valper må binnas løpetid falle sammen med hannens brunsttid, noe som ikke alltid skjer. Binna vil som regel også bare stå i ca. 1-3 dager, noe som gjør reproduksjonen enda vanskeligere. Dette er en viktig årsak til den lave reproduksjonstakten hos pandabjørner.
Drektighetstiden varierer fra 97-181 dager, men er i gjennomsnitt ca. 135 dager. Også pandabjørner kan utsette graviditeten (embryonisk diapause), normalt med ca. 1,5-4 måneder. Binna føder som regel 1-2 unger. Ungen(e) veier normalt 85-140 gram ved fødselen og er blinde og hjelpeløse de første ukene, da de gjerne dier opptil 14 ganger i døgnet. Et måtid kan vare i opp mot 30 minutter. Ulikt andre nyfødte bjørnunger er gjerne pandaungene dekket av et tynt lag med pels. Øynene åpner seg vanligvis når den er omkring 3 uker gamle, og de begynner å bevege seg rundt når de er omkring 3-4 måneder. Ungene avvennes gjerne når de er omkring 46 uker, men de vil ikke forlate mora før de er omkring 18 måneder.
Matvaner
Selv om den er et rovpattedyr spiser pandaen mest planteføde. Friske bambusskudd, som det finnes 25-30 arter av som pandaen spiser, kan utgjøre opp mot 99% av kostholdet, men den spiser også knoller av iris og krokus, og av og til også sopp, friske skudd fra ulike slyngplanter, risgress, egg, insekter, pipehare, fisk og smågnagere. Dette gir et verdifullt proteintilskudd i et ellers ensidig kosthold. I fangenskap spiser også pandabjørner frukt. Alt i alt spiser pandaen normalt omkring 9-18 kg føde hver dag, og den tilbringer gjerne 10-16 timer i døgnet med å spise. Vegetabilsk føde er imidlertid ikke lett å fordøye for et rovpattedyr, så 87-88% av det forblir ufordøyd og uutnyttet.
Storospebladbille
Storospebladbille (Chrysomela populi) også kalt rød poppelbladbille er en bille som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Den lever særlig på osp.
Panda
Matvaner
Det meste av det vannet pandaen trenger får den i seg gjennom bambusskudd, som i snitt inneholder ca. 50% vann. Nye skudd kan inneholde så mye som 90% vann. Pandaer trenger imidlertid også tilskudd av rent vann, noe det er nok av i de strøk denne bjørnen ferdes. Ved behov, som regel en gang om dagen, vil den derfor søke mot elver og bekkefar for å drikke, for som alle andre bjørnearter trives også pandabjørnen best når det finnes nærhet til vann.
Storospebladbille
Utseende
Storospebladbille er forholdsvis stor, mellom 10-12 mm lang. Den har et svart eller mørkt grønnlig hode og halsskjold (pronotum). Halskjoldet er litt smalere i bakkanten enn de klart røde dekkvingene. Dekkvingene har en uregelmessig punktur, ikke ordnet i langsgående rekker. Scutellumet er lite og svart på farge. Kroppen er jevnt oval som bladbillene ofte er. Beina er mørke. Storospebladbille har en liten svart flekk bakerst på dekkvingene, men er ellers svært lik den litt mindre arten småospebladbille.
Panda
Matvaner
Luktesansen er pandaens viktigste sans, en sans den aktivt benytter for å finne mat og til å kommunisere med. Luktesansen er da også høyt utviklet hos pandabjørner.
Storospebladbille
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplantene, osp, selje og vier.
Storospebladbille tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Panda
Annet
I Europa kan man se panda bl.a. i dyreparkene i Berlin, Madrid, Paris, Edinburgh, København og Wien.
BA-10
Sovjetisk sekshjulet panserbil basert på den kommersielle lastebilen GAZ-AAA. BA-10M, også kjent som BA-32, benyttet tårnet fra stridsvognen T-26B med en 45mm kanon.
Vincent Tan
Tan Sri Dato' Seri Vincent Tan Chee Yioun (født 1952) er en malaysisk forretningsmann og investor. Tan var frem til 2012 styreleder og administrerende direktør i Berjaya-gruppen, som driver hoteller, matvarekjeder, lotterier, bilforretninger og mer. I 2011 hadde han en formue på 1,25 milliarder dollar.
I 1982 kjøpte Tan McDonald's-franchisen i Malaysia, og tre år senere kjøpte han selskapet lottoselskapet Sports Toto, som ble privatisert av myndighetene.
I 2010 kjøpte han 36,5% av den walisiske fotballklubben Cardiff City, og tok dermed kontroll over klubben. I 2013 kjøpte han den bosniske fotballklubben FK Sarajevo.
Mondéjar
Mondéjar er en by og en kommune i provinsen Guadalajara i Castilla-La Mancha i Spania. Kommunen hadde per 1. januar 2009 totalt 2 665 innbyggere.
Det produseres vin i området, og det finnes et regulert vindistrikt, Denominacion de Origen, ved navn Mondéjar DO.
Tom Wolfe
Sport
Wolfe var først pitcher i baseball og var allerede i studietiden begynt å spille halvprofesjonelt. I 1952 fikk han prøvetrene hos laget New York Giants, men det ble avbrutt etter bare tre dager, noe han tilskrev sin manglende evne til å kaste gode fastballs.
Doktorgradsstudier
Wolfe oppgav sport, og fulgte sin professor Fishwicks eksempel og begynte på et doktorgradsstudium ved Yale University. Hans doktorarbeid fikk tittelen The League of American Writers: Communist Organizational Activity Among American Writers, 1929–1942. Til sin forskning intervjuet Wolfe mange forfattere, blant annet Malcolm Cowley, Archibald MacLeish og James T. Farrell. En biograf ytret om dissertasjonen: «Når man leser den, ser man hva de styggeste konsekvensene som den høyere utdannelse er på mange, nemlig tapet av enhver stilsans» (oversatt). Først ble avhandlingen avvist, men så likevel akseptert, etter at han hadde omskrevet den fra en subjektiv til en objektiv stil.
Journalist
Etter studiene på Yale arbeidet Wolfe som journalist, blant annet for New York Herald Tribune og dets magasin New York (som senere ble uavhengig) såvel som for Washington Post. Hans første bok, The Kandy-Kolored Tangerine-Flake Streamline Baby (1965), var en samling av reportasjer blant annet vedrørende popmusikk og do-it-yourself. Den er i ettertid blitt betegnet som en av grunnsteinene for New Journalism.
Så kom det flere reportasjesamlinger, som The Electric Kool-Aid Acid Test en bok om gruppen med Ken Kesey og hans likesinnede som i 1964 dro fra San Francisco til New York i en fargerik skolebuss. I essayet Radical Chic & Mau-Mauing the Flak Catchers diskuterte Wolfe hvite kunstneres og «socialites» rent motepregede støtte til radikale bevegelser som Black Panther Party. En annen bestseller var The Right Stuff, en romanlignende reportasje om NASAs testpiloter. Tittelen The Right Stuff ble raskt et stående uttrykk. I verket ble romfartens mystikk gjort mer jordnær med de jordiske kjensgjerninger og med innblikk i de indre konflikter blant testpiloter, astronauter og deres kjærester og ektefeller. Boken fikk en filmversjon i 1983 ved Philip Kaufman.
Wolfe var en begavet tegner som illustrerte mange av sine egne bøker. Fra 1970-årene av ble han engasjert i kunst- og arkitekturkritikk, med essays som The Painted Word og From Bauhaus to Our House. Begge bøker utløste tildels bitre debatter. Wolfe kritiserte i The Painted Word moderne maleri og kunst etter andre verdenskrig. Han fremholdt det dreide seg om illustreringer av alment kjente klisjéer, og at den tilregges dor og holdes oppe av et elitært system av gallerier som pleier en liten klikks kunstnerisk sterile interesser. I From Bauhaus to Our House angrep han den amerikanske kritikkløse overtakelse av europeisk arkitektur. Han mente at dette førte til monstrøse, ikke-funksjonelle og ansiktsløse byggverk, påtvunget massene av en liten kaste av arkitekter og oppdragsgivere.
I tiltagende grad viet Wolfe seg til romanformen. Hans debutroman The Bonfire of the Vanities utkom i 1987. Bestselgeren behandler tidens børsbook og den rent materielt orienterte kultur som gjorde seg gjeldende i Reagan-årene. Han brukte den hvite Wallstreet-megleren Sherman McCoy, som sammen med sin kjæreste ved å forårsake dødsfallet til en svart fra Bronx, blitt gjenstand for en helsejakt av mediene og statsadvokater. Wolfe skildrer har den kynisme som kan finnes blant New Yorks storbymennesker.
I 1998 kom Wolfe med sin neste roman, A Man in Full, som også ble en bestselger. I 2004 kom universitetsromanen I Am Charlotte Simmons. Her beskriver han det (fiktive) renommerte Dupont University i Pennsylvania, der den begavede men naive og konservative hovedfiguren kommer inn. Hun trer inn i en «verden der ferske studiner behandles som ferskt kjøtt og hvor mote, sport, sex, partyer og et coolt image er det som teller» (Susanne Schmetkamp).
Wolfe døde i mai 2018 i en alder av 88 år i New York City.
Bukkene Bruse (album)
Bukkene Bruse er et musikkalbum utgitt av Bukkene Bruse i 1993. Dette er gruppas debutalbum og på denne tiden var gruppa en trio.
Euaesthetus
Euaesthetus er en slekt av biller som hører til familien kortvinger (Staphylinidae). De er ganske små og spinkle biller som lever på fuktige steder.
Utseende
Små, spinkle biller, de norske artene er bare rundt 2 millimeter lange. Hodet er stort og flatt, fasettøynene er ganske små, runde og sitter nær bakkanten av hodet. Antennene har en tydelig kølle. Brystskjoldet (pronotum) er ganske lite, gjerne med en lengdefure i midten. Dekkvingene er ganske korte, og beina er korte og spinkle.
Levevis
Billene kan finnes på bakken på litt fuktige steder i skog.
Alfred Deakin
Alfred Deakin (født 3. august 1856, død 7. oktober 1919) var en australsk politiker. Han var en av hovedforkjemperne for australsk føderasjon og senere den andre australske statsministeren. På slutten av 1800-tallet fikk han gjennomført viktige liberale reformer i kolonien Victoria, blant annet bedre rettigheter for arbeidere. Han var også involvert i irrigasjon for landbruket i Australia.
I løpet av 1890-årene deltok Deakin på flere konferanser mellom representanter for de australasiatiske (Australia og New Zealand) koloniene som skisserte utkastet til grunnlov for Australiaføderasjonen. Han bidro sterkt til at utkastet sikret liberale og demokratiske interesser. Mellom konferansene arbeidet han hardt for å påvirke både australske innbyggere og den britiske regjeringen til fordel for føderasjonsideen.
Som statsminister la Deakin det legale grunnlaget for de australske myndighetene. Han utvidet den australske høyesteretten, utvidet Royal Australian Navy og etablerte australsk kontroll over Papua. Som motvekt mot et arbeiderparti i vekst slo han sammen sitt Protectionist Party med Joseph Cooks Free Trade Party for å danne Commonwealth Liberal Party, forgjengeren til dagens Liberal Party of Australia.
Oppvekst
Alfred Deakin var den andre barnet til de engelske immigrantene William Deakin og Sarah Bill. Foreldrene hans hadde immigrert til Australia i 1850 og bosatt seg i Collingwood, en forstad til Melbourne. William Deakin jobbet som butikkmedarbeider, vann- og varetransportør. Han ble partner i et skysselskap og senere sjef for Cobb and Co i Victoria.
Alfred Deakin ble født i 90 George Street i Fitzroy i Melbourne og begynte på internatskole i Kyneton fire år gammel. I 1864 ble han elev ved Melbourne Grammar School, men var ingen aktiv student før han ble inspirert av J. H. Thompson og skolens rektor John Edward Bromby på slutten av sin skolegang. Da han gikk ut i 1871 begynte han med kveldskurs i jus ved University of Melbourne, samtidig som han jobbet som lærer på dagtid. Han var også et ivrig medlem av universitetets debattklubb.
Deakin ble uteksaminert i jus i 1877 og begynte å jobbe som skrankeadvokat. I mai 1878 ble han ansatt av David Syme, eieren av avisen The Age, som betalte Deakin for å bidra med anmeldelser, ledere og artikler om politik og literatur. I 1880 ble han redaktør for The Leader som var The Ages ukebilag. I denne perioden gikk han fra å støtte frihandel til å støtte proteksjonisme. Han ble også aktiv i Australian Natives Association og ble vegetarianer.
Viktoriansk politikk
I februar 1879 sto han til valg for Victorias underhus for landdistriktet West Bourke. Sakene hans var reform av underhuset, proteksjonisme for å oppmuntre til økt produksjon og eiendomsskatt. Han vant først setet. Men siden en del av velgerne ikke hadde fått sjansen til å stemme på grunn av mangel på stemmesedler sa han fra seg plassen og tapte det etterfølgende nyvalget med 15 stemmer. Han mislyktes under valget i februar 1880, men vant det i enda et valg i juli 1880. Førsteministeren Graham Berry tilbød Deakin vervet som høyesterettsadvokat, som Deakin takket nei til.
I 1882 giftet han seg med Elizabeth Martha Anne («Pattie») Browne, datteren til en velkjent spirtiualist. Deakin var selv blitt spiritualist i løpet av studietiden og ble senere leder av Victorias spiritist forening i flere år. De bodde hos Deakins foreldre frem til 1887 da de flyttet til «Llanarth» i Walsh Street i South Yarra i Melbourne. Innen 1891 hadde de fått tre døtre, Ivy, Stella og Vera.
I årene etter avanserte han gradvis i koloniadministrasjonen og i 1885 var han hovedmann bak Factories and Shops act som styrket arbeidenes rettigheter. I desember 1884 dro han til USA for å studere amerikanske irrigasjonsmetoder og presenterte sine funn i rapporten ''Irrigation in Western America', rapporten ble godt tatt imot også i USA. I juni 1886 innførte han lovgivning som nasjonaliserte vanneierskap og hjelp fra myndighetene til irrigasjon.
I 1887 var han Victorias representant ved Imperiekonferansen i London, der han argumenterte sterkt for å senke kolonienes forsvarsoverføringer til Royal Navy.
I 1890 ble regjeringen veltet etter å ha brukt militsen for å beskytte streikebrytere under sjømannsstreiken i 1890. I tillegg mistet Deakin sin egen og hans fars formue under eiendomskrakket i 1893 og måtte gjenoppta advokatembetet.
Veien til føderasjonen
Etter 1890 involverte Deakin seg i føderasjonsbevegelsen og nektet å sitte i Victorias koloniregjering lenger. Han var Victorias representant på den australasiatiske føderasjonskonferansen i Melbourne i 1890, resultatet fra konferansen var et utkast til australsk grunnlov. Deakin var også representant ved den andre australasiastiske føderasjonskonferansen i 1897-1898. Mellom konferansene dro han rundt og holdt offentlige møter. Han er delvis ansvarlig for det store flertallet for føderasjon i folkeavstemningene i Victoria.
I 1900 reiste Deakin til London med Edmund Barton og Charles Kingston for forhandle med britiske styresmakter og få det britiske parlamentet til å gjøre vedtak om australsk føderalisme. Her deltok han i forhandlinger med koloniministeren Joseph Chamberlain om Judicial Committee of the Privy Council som høyeste ankeinstans. Kompromisset ble at australias høyesterett ble høyeste ankeinstans for konstitusjonelle saker, mens andre saker kunne ankes til Privy Council.
Deakin anså seg selv som en «selvstendig australsk brite» («independent Australian Briton») og ønsket et selvstyrt Australia som var lojal til det britiske imperiet. Han annså ikke føderasjonen som uavhengighet fra Storbritannia. Deakin var forkjemper for tettere samarbeid innad i imperiet og var leder for den victorianske avdelingen av Imperial Federation League.
Føderal politikk
Under det føderale valget i 1901 ble Deakin valgt inn som representant til det australske parlamentet for Ballarat og ble justisminister i Edmund Bartons regjering. Han var involvert og skrev flere lover rundt offentlige tjenester og høyesterett.
Deakins første regjering 1903-1904
Da Barton sa fra seg statsministerembetet for å bli høyesterettsdommer tok Deakin som statsminister 24. september 1903. Partiet hans hadde ikke flertall i noen av husene. Noe som gjorde han avhengig av arbeiderpartiet for flertall. Arbeiderpartiet insisterte på mer radikal lovgivning enn Deakin var villig til godta. Deakin fikk derfor ikke utrettet noe og sa fra seg embetet i april 1904.
Deakins andre regjering 1905-1908
Deakin ble statsminister igjen i midten av 1905. I denne perioden fikk regjeringen gjennomført flere viktige reformer og lover, blant annet en opphavsrettslov, en karantenelov, etableringen av et statlig statistikkbyrå og metrologitjeneste. I 1906 utvidet Deakins regjering antallet høysterettsdommere fra tre til fem.
I 1905 fikk han etablert australsk administrasjon i Britisk Ny-Guinea (den sørligste delen av dagens Papua Ny-Guinea). Han la også grunnlaget for Sør-Australias annektering av Nordterritoriet i 1911.
I 1906 gikk Australia til innkjøp av jagere og la grunnlaget for Royal Australian Navy og i desember 1907 innførte han den første vernepliktsloven. I 1908 ble Deakins mindretallsregjering veltet av Labor.
Deakins tredje regjering 1909-1910
Etter å blitt veltet av arbeiderpartiet slo Deakins Protectionist Party seg sammen med det konservative Free Trade Party for å danne Commonwealth Liberal Party og Deakin kom tilbake til makten i mai 1909 med Australias første flertallsregjering. Sammenslåingen ble av mange sett på som et svik mot Deakins liberale prinsipper og han ble kalt «judas» av William Lyne.
I denne regjeringsperioden gikk han til innkjøp av slagkrysseren HMAS «Australia». Under valget i 1910 ble Deakin slått av Andrew Fishers arbeiderparti.
Ut av politikken
Deakin sa fra seg sitt parlamentssete i april 1913 og trakk seg ut av det offentlige søkelys. Han var leder av en australsk kommisjon til verdensutstillingen i San Francisco i 1915 som ble holdt for å feire åpningen av Panamakanalen. Han fikk store problemer med hukommelsestap (muligens på grunn av tidlig Alzheimer. Han ble invalidisert og døde i 1919 av Meningoencefalitt. Han ligger begravet på kirkegården i St. Kilda ved siden av sin kone.
Arv
Alfred Deakin var godt likt og respektert av sine samtidige.
Han hadde et langt og lykkelig ekteskap og fikk tre døttere:
Hans etterkommere er fremdeles aktive i politikken og forretningslivet i Melbourne. Han er ansett som grunnleggeren av det moderne Liberal Party of Australia. Division of Deakin, Alfred Deakin High School, Deakin University, Deakin House ved Melbourne Grammar School og Canberraforstedet Deakin er oppkalt etter han.
I 1969 ble han æret av Australia Post med et frimerke.
Apama II
Apama II (gresk: Ἀπάμα, født ca. 292 f.Kr., død en gang etter 249 f.Kr.) var en syrisk-gresk prinsesse av Selevkideriket og via ekteskap ble hun dronning av Kyrenaika.
Bakgrunn
Apama II var av opphav av gresk-makedonsk og persisk slekt. Hun var datter av den andre selevkidekongen Antiokos I Soter og hans dronning Stratonike av Syria. Blant hennes søsken var Stratonike av Makedonia og selevkidekongen Antiokos II Theos. Hennes besteforeldre på farssiden var den første selevkidekongen Selevkos I Nikator og hans dronning, persiske Apama I, og hennes besteforeldre på morssiden var antigoniddynastiets kong Demetrios I Poliorketes og hans første dronning Fila (av fem). Apama var oppkalt etter sin tante og bestemor på morssiden. Apama ble født og vokste opp i Selevkideriket (hovedsakelig dagens Syria).
Ekteskap
En gang rundt 275 f.Kr. giftet Apama seg med sin firmenning på morssiden, den gresk kong Magas av Kyrene. Bestemødre på morssiden av Apama og Magas var kusiner. Fedrene av deres bestemødre var brødre. Selv om hennes ekteskap med Magas var dynastisk, arrangerte Antiokos I Soter dette ekteskapet som en del av en politisk allianse mellom seg og Magas for at de samme skulle invadere Egypt. Gjennom sitt ekteskap med Magas ble Apama dronning av Kyrenaika. Her er det bevart en hedersinskripsjon dedikert til henne som en monark og som hustru av Magas.
Etter 270 f.Kr. fødte hun en datter til Magas som ble hetende Berenike II, og som ble deres eneste barn. I 250 f.Kr. sørget Magas og Apama å trolove Berenike II til hennes fetter på morssiden, den ptolemeiske prinsen Ptolemaios III Euergetes. Magas og far til Ptolemaios III var halvbrødre på morssiden.
Enke
Enten i 250 eller i 249 f.Kr. hadde Magas dødd. Apama ble både enke og en mektig gresk monark. For å beskytte Kyrenaika fra ptolemeerdynastiet i Egypt, tilkalte hun sin onkel på morssiden, den gresk-makedonske prinsen Demetrios Kalos, «den kjekke», til Kyrenaika. Hensikten var at han skulle gifte seg med hennes datter Berenike II, og samtidig bli konge av Kyrenaika. Demetrios Kalos gikk med på hennes tilbud og giftet seg med Berenike II. Dette må ha falt vel i smak blant folket i landet da det ikke synes det var noen opposisjon da han ble opphøyd til konge. Selv ble han så ambisiøs at det nådde et nivå av arrogant likegyldighet.
Utroskap og død
En tid etter at Demetrios ble gift med Berenike, innledet Apama og svigersønnen et seksuelt forhold. Da Berenike oppdaget forholdet ble hun rasende, overrasket moren på sin ektemann, og i den opphissede krangelen som fulgte grep hun en kniv og stakk ned Demetrios. Han døde i sin svigermors armer. Den greske poeten Kallimakhos refererer antagelig til dette Berenikes drap av ektemannen i det tapte diktet Coma Berenices («Berenikes hår»; som er kjent fra en latinsk oversettelse): «La meg minne deg om hvor stolt ditt hjerte var selv som en ung pike; har du glemt den staute dåd som vant deg et kongelig ekteskap?»
Hydroparken (andre betydninger)
Hydroparken har flere betydninger.
Apama II
Utroskap og død
Etter Demetrios' død ble Kyrenaika en del av det ptolemeiske rike. Berenike forlot Kyrenaika og reiste til Egypt hvor hun giftet seg med sin fetter Ptolemaios III Euergetes og gjennom dette ekteskapet ble hun til sist dronning av Egypt. Apama reiste sammen med sin datter til Alexandria hvor hun til sist bosatte seg med sin datter og hennes familie.
Arsinoe
Apama er tidvis omtalt som Arsinoe. Etter at hun giftet seg med Magas er det en mulighet at hun endret sitt persiske navn til Arsinoe, noe var mer vanlig i ptolemeerdynastiet. Apama var beslektet med ptolemeerne via ekteskap og var selv en fjern slektning av Eurydike av Egypt og Berenike I av Egypt, som var blant de flere hustruene til Ptolemaios I Soter.
Hydroparken (andre betydninger)
Hovedartikkelen Hydroparken er om parken fra 1960 ved Norsk Hydros bygg i Bygdøy allé i Oslo.
Andre betydninger:
Love by the Light of the Moon
Love by the Light of the Moon er en amerikansk stumfilm fra 1901, regissert av Edwin S. Porter.
Snap
Snap er en undersjanger av hiphop som har sin opprinnelse fra Bankhead, Atlanta rundt 2001. Sjangeren er kjent for sine dansbare melodier og sine mindre avanserte tekster, noe som den de siste årene har blitt kritisert for av både musikere, kritikere og lyttere.
Stardalselva
Stardalselva er ei elv i Stardalen i Jølster kommune. Elva har utløp fra Fonn ved Jostedalsbreen og renner mot vest gjennom dalbunnen av Stardalen. Ved Klakegg svinger elva mot nord og renner gjennom Votedalen. Denne delen av elva kalles derfor Votedalselva. Den munner ut i Bergheimsvatnet, sør for Byrkjelo. Total lengde for elva er 25,76 km.
Elva er kalkfattig og brevannsfarget, avhengig av sesong. Den omtales som en fiskeelv med god, men lite ørret. Befringselva munner ut i Stardalselva som en av de største sideelvene.
The Daily Show
The Daily Show er et direktesendt studiobasert amerikansk humorprogram som har gått på Comedy Central siden 1996. Programmet inneholder mye politiske satire og har siden 2015 vært ledet av Trevor Noah. Han tok over etter Jon Stewart, som hadde ledet det i over 15 år. Programmet sendes fire dager i uka, fra mandag til torsdag.
Ermelinda Zamba
Ermelinda Zamba (født 28. august 1981) er en mosambikisk svømmer.
The Daily Show
I Norge sendes det på NRK, Comedy Central Norge og Canal+.
Ermelinda Zamba
Hun representerte Mosambik under Sommer-OL 2004 i Athen, der hun ble utslått i forsøksheatet på 50 meter fri.
The Daily Show
Programmet parodierer de amerikanske nyhetsprogrammene, og oppbygningen er vanligvis slik at den første delen har en nyhetsopplesning hvor man gjør narr av både mediene og folk i medienes søkelys. I den andre delen har vanligvis en av programmets korrespondenter et innslag, mens det kommer en gjest til den tredje og siste delen av programmet.
Derbidae
Derbidae er en familie av sikader, og en del av gruppen Fulgoromorpha. Disse sikadene lever i tropiske og subtropiske skoger.
Utseende
Små til middelsstore, spinkle sikader med store vinger. På farge er de ofte brunspraglete, men de kan ha røde tegninger eller være dekket av et gråaktig vokslag. Mange arter er lette å kjenne på at de holder vingene utbredt i en V når de sitter i ro. Et kjennetegn på familien er at sugesnabelens ytterste ledd er ganske lite.
Levevis
De fleste av artene lever i tropisk regnskog og andre fuktige skogtyper. Nymfene til en del arter lever av sopp, men såvidt man vet lever alle de voksne av plantesaft. Mange synes være knyttet til palmer. Ellers er biologien til denne gruppen dårlig kjent.
Utbredelse
Familien finnes i varme områder over hele Jorda, men det er forholdsvis få arter i Amerika. Fra Europa kjenner man bare fire arter fra den sørligste delen. Det største artsmangfoldet synes å finnes på Filippinene og i Indonesia.
Treff 2
Treff 2 er den andre platen i «Treff-serien», og en av de fire første som ble utgitt på RCA International. Platen kom ut i 1971, bare knappe 6 måneder etter at den første Treff platen var på markedet. Arve Sigvaldsen fulgte opp suksessen, og etablerte artistene Inger Lise Rypdal, Gro Anita Schønn og Stein Ingebrigtsen som faste artister på denne serien. Senere signerte han alle disse til sitt eget selskap Talent Produksjon. På denne andre platen av treff, er det foruten de tre nevnte artistene, også sanginnslag av Benny Borg og Nordre Sving. Orkesteret på platen er som på den første: Terje Fjærns orkester. Publikum var litt mer misfornøyd med denne platen, da den kanskje ikke inneholdt like mange «kjente» hitsanger som den første platen. Her var mye svensk, blant annet Anna-Lena Löfgrens «Aldrig mer».
Dikumarol
Dikumarol er et stoff som også går under navnene dikumarin, bishydroksykumarin, eller 4-hydroksy-3-[(4-hydroksy-2-oksokromen-3-yl)metyl]kromen-2-one.
Dikumarol er en sterk antagonist til K-vitamin. Dette betyr at dikumarol hindrer blodet i å koagulere seg, på samme måte som warfarin. Derfor har også dikumarol vært brukt som et blodfortynnende middel og rottegift. Dikumarol blir dannet på en naturlig måte, når kumarinholdige planter gjærer med mugg fra slektene strålemuggslekta (Aspergillus) og penselmuggslekta (Penicillium). Noe som gjør at disse kumarinholdige artene kan bli en dødelig affære, om fôret inneholder muggent høy eller silofôr.
Dikumarol
Det er målt ut følgende LD50-doser på dikumarol:
Warfarin
En kan sammenligne disse verdiene med warfarin, som er mye brukt som blodfortynnende medisin og rottegift:
Simultaneum
Simultankirke eller simultaneum er en sakral bygning som benyttes av flere forskjellige kristne trossamfunn.
Dickie Dick Dickens 1 – Underverdenens overmann!
Dickie Dick Dickens 1 – Underverdenens overmann! er den første norske kriminalhørespillserien om Dickie Dick Dickens. Den gikk på NRK Radio i 1962. Stykket var oversatt av Radioteaterets sjef Hans Heiberg mens kringkastingsteknikeren Paul Skoe bearbeidet og redigerte serien. Musikken ble komponert av Maj og Gunnar Sønstevold. Lyd og teknisk regi var ved Viktor Sandal. Hørespillet var skrevet av ekteparet Rolf og Alexandra Becker i Tyskland og var en parodi på amerikanske krim-klisjéer.
Handling
Serien introduserer Dickie Dick Dickens, en lommetyv uten tilknytning til noen bander, flytter til storbyen Chicago og manøvrerer seg inn på områdene som de enkelte gangsterbandene styrer. Det at utseendet hans er ukjent både for de kriminelle og politiet gjør at han lettere kan benytte sin betydelige list for å oppnå sine mål.
Om hørespillet
Første episode ble sendt på NRK den 17. januar 1962. Hørespillet er også utgitt på CD av Lydbokforlaget.
Teaterstykket
17. mars – 17. juni 2011 ble Dickie Dick Dickens spilt som figurteater ved Oslo Nye Centralteatret. Deretter blir det turné med Riksteatret (se Dickie Dick Dickens for tid og sted). Stykket er å betrakte som et meget humoristisk konsentrat av denne første hørespill-serien.
Antonio Scull
Scull ble olympisk mester i baseball under Sommer-OL 1996 i Barcelona. Han var med på det cubanske laget som vant den olympiske baseballturneringen foran Japan og USA. Cuba vant finalen mot Japan med 13-9.
Fire år senere, under Sommer-OL 2000 i Sydney vant han en sølvmedalje i baseball. Cuba tapte finalen mot USA med 0-4. Scull ble olympisk mester for andre gang under Sommer-OL 2004 i Athen. Cuba vant turneringen foran Australia og Japan. Cuba vant over Australia med 6-2 i finalen.
Ole Munch Ræder
Ole Munch Ræder (født 3. mai 1815 i Kongsvinger, død 10. mars 1895 i Kristiania) var en norsk jurist.
Han vokste opp i Trondheim og tok examen artium 1832 ved Trondheim katedralskole. Fra Det Kongelige Frederiks Universitet i Kristiania mottok han cand. jur. i 1839 og ble kopist i revisjonsdepartementet 1839 så i Justisdepartementet 1840, der han ble fullmektig i 1848. Ræder utga i 1841 Den norske statsforfatnings historie og dens væsen, som var mye ansett i sin tid. I årene 1842–44 var han på reise i Danmark, Tyskland, Sveits og Italia, og 1846–49 oppholdt han seg i USA med statsunderstøttelse for å studere juryvesenet. Frukten av denne reisen ble hans arbeid Juryinstitutionen i Storbritannien, Canada og de forenede stater i Nordamerika (3 bd., 1850–51). I 1840-årene var han også mye virksom som politisk forfatter i pressen, spesielt i Den Constitutionelle. I 1850 ble han utnevnt til ekspedisjonssekretær i Marinedepartementet, samt ble konsul på Malta 1861 og generalkonsul i Hamburg 1874. Han tok avskjed og vendte tilbake til Norge i 1891. Av St. Olavs Orden ble han ridder i 1869 og kommandør av 1. klasse i 1892, mens Vasaordenen også var hans.
Ole Munch Ræder var sønn av oberst Johan Christopher Ræder (1782–1853) og bror av offiserene Johan Georg Ræder (1814–1898), Nicolai Ditlev Ammon Ræder (1817–84) og Hans Jacob Theodor Wilhelm Ræder (1831–1920). Ole ble i 1862 gift med Julie Motzfeldt (1837–76) som var datter av Ulrik Anton Motzfeldt (1807–65) og hans første kone Fredrikke Julie Nielsen (1809–37).
UR-100N
UR-100N NATO-kallenavn SS-19, er et interkontinentalt ballistisk missil (ICBM) utplassert av Russlands væpnede styrker. Utviklingen av missilet startet i 1970 og det ble utplassert fra 1974. Totalt 360 missiler ble produsert, noen av disse er fremdeles operative og det russiske forsvaret har planlagt å benytte missilet fram til 2030.
Peridotitt
Peridotitt er en ultramafisk magmatisk bergart med et svært høyt innhold av olivin. Andre vanlige hovedmineral er pyroksen og hornblende.
Forskjellige typer av peridotitter:
11. århundre
11. århundre startet den første dagen år 1001 og sluttet den siste dagen år 1100 etter den gregorianske kalenderen. Det nesten tilsvarende tidsforløpet 1000-tallet strakte seg fra år 1000 til år 1099.
Europa
I europeisk historie utgjør 11. århundre en tidlig del av Høymiddelalderen. Det var et brått fall av bysantinsk makt og en framgang for den normanniske dominansen over England (fra 1066) og deretter det meste av vestlige Europa. Pavemakten fikk økt innflytelse, mens delingen i en østkirke og en vestkirke ble permanent. I området som nå er nordlige Italia vokste befolkningen i byer. Veksten og urbaniseringen kom samtidig med den første organiserte kapitalisme og en mer sofistikert, kommersiell kultur mot slutten av århundret.
Norden
I Norden ebbet vikingtiden ut fra og med slaget ved Stamford bru hvor den norske krigerkongen Harald Hardråde døde. Den viktigste enkelthendelsen var helgengjøringen av Olav Haraldsson som Olav den hellige, som satte sitt preg på århundret og det neste. Helgenfortellinger fremmet også skriftkulturen i Norden, først på latin, og deretter på norrønt, noe som ga grobunn for sagalitteraturen, spesielt på Island på 1100-tallet. En gang i 1001 oppdaget Leiv Eiriksson Nord-Amerika, men oppdagelsen var av liten betydning i samtiden.
I Russland var det en gullalder for Kievriket.
Det fjerne østen og Midtøsten
I Song-dynastiets Kina og den islamske verden er dette århundret markert som et høydepunkt for både den klassiske kinesiske sivilisasjon, vitenskap og teknologi, og middelalderens islamske vitenskap, teknologi og litteratur. Rivaliserende politiske fraksjoner i Song-dynastiets hoff skapte strid blant de ledende statsmenn og ministere i imperiet. Det var også en befolkningsvekst, størrelsen ble doblet til 100 millioner mennesker, og en økonomisk revolusjon i Kina som fremskyndet fabrikasjon og produksjonsvekst som overgikk Storbritannias kull og jernfremstilling.
Både Tsjola-dynastiets India og Fatimide-kalifatet i Egypt hadde nådd deres høydepunkt i militær makt og internasjonal innflytelse i dette århundre. Det vestlige Tsjalukya-riket (Tsjola-dynastiets rival) reiste seg også til makt i løpet av slutten av århundret. Det tyrkiske seldsjuk-dynastiet kom til makt i Midtøsten over det nå fragmenterte abbasidene, et islamsk kalifdynasti med hovedsete i Bagdad, mens det første korstog ble ført i kamp mot slutten av århundret.
I Japan fortsatte Fujiwara-klanen å dominere statens saker.
I Korea blomstret kongedømmet Goryeo og møtte betydelig ytre trusler nord fra Liaodynastiet i Mandsjuria. I Vietnam begynte Lý-dynastiet mens i Myanmar (Burma) nådde det hedenske kongedømmet sitt metningspunkt i politisk og militær makt.
Amerika
I Amerika blomstret Toltec-sivilisasjonen i det sentrale Amerika sammen med Huari-kulturen i Sør-Amerika.
Arve Hitterdal
Arve Hitterdal (født 4. august 1989) er en norsk musiker, bassist, låtskriver og lokalpolitiker. Han er kjent som bassist i countrybandet Dakota som han dannet i 2008. I januar 2012 platedebuterte gruppa med platen På rett spor via selskapet Tylden & co, han står for det meste låtmateriale.
Fra 2019 er han ordfører i Holtålen kommune. Han representerer den lokale lista Framtida Holtålen.
Wayanad (distrikt)
Wayanad (malayalam: വയനാട് ജില്ല ) er et distrikt i den indiske delstaten Kerala. Distriktets hovedstad er Kalpetta.
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 816,558 innbyggere i distriktet, mot 780,619 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 3,87 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 10,99 % i 2011 mot 13,33 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 960 i 2011 mot 959 i 2001.
Viddalsdammen
Viddalsdammen (også kalt Viddalsmagasinet, omfatter Viddalsvatnet, Liverdalsvatnet og Fretheimsdalsvatnet) er et kraftmagasin i Aurland kommune i Sogn og Fjordane.
Magasinet ble dannet under kraftutbyggingen i Aurlandsvassdraget på 1960- og 70-tallet, da en steinfyllingsdemning ble bygget ved utløpet av Viddalsvatnet. Etter oppdemmingen fløt Viddalsvatnet sammen med Liverdalsvatnet og Fretheimsdalsvatnet, og de danner nå en åtte kilometer lang sammenhengende innsjø. Viddalsdammen er hovedmagasin for Aurland I kraftverk, og mottar vann via et omfattende tunnelsystem som strekker seg rundt hele Aurlandsdalen.
Gerhard Meldahl
Hans Gerhard Colbjørnsen Meldahl (født 5. oktober 1815 i Rollag i Numedal, død 25. desember 1877) var en norsk jurist og politiker. Han var Norges justisminister 1861–1863, 1864–1866, 1867–1869, 1870–1871 og 1872–1874, derimellom medlem av statsrådavdelingen i Stockholm 1863–1864, 1866–1867, 1869–1870 og 1871–1872. Han var innvalgt på Stortinget fra Trondhjem og Levanger 1854–1858 og Trondhjems ordfører 1859.
Meldahl var byfogd, stiftsoverrettsjustitiarius i Trondhjem 1857–1859 og høyesterettsjustitiarius 1874–1877.
Karriere
Han ble utnevnt til æresdoktor ved Uppsala universitet i 1877.
Thomas Howard, 3. hertug av Norfolk
Thomas Howard, 3. hertug av Norfolk, (født 1473, død 25. august 1554) var en betydningsfull engelsk adelsmann og hensynsløs politiker som var overhode for Howard-familien.
Howard var en mester i å overleve det forræderske politiske miljøet ved hoffet til kong Henrik VIII av England. Howard ble beskrevet i samtiden av Ludovico Falieri, en ambassadør fra Venezia, i november 1531 som en «forsiktig, liberal, beleven og kløktig, kjenner alle, har meget stor erfaring i politisk styring, diskuterer verdenspolitikk beundringsverdig, streber etter større oppgaver, og er fordomsfull mot utlendinger... liten og spe som person, håret hans er svart...» Hans utdannelse og instinkter var gammeldags, og såvel i politikk som i religion var han konservativ, lite imponert over nye ideer og følte ubehag av ikke-adelige fra middelklassen som var kommet inn i administrasjonen og ved hoffet. Howard mente at landet måtte ledes av den tradisjonelle adelen.
Howard-familien
Thomas var sønn av Thomas Howard, 2. hertug av Norfolk og Elizabeth Tilney, enke etter Humphrey Bourchier. Inntil 1524 ble han tiltalt som jarl av Surrey til han ble hertug av Norfolk. Han giftet seg først med Anne av York, datter av kong Edvard IV av England og Elizabeth Woodville. Han fikk fire barn med henne, hvor den førstefødte, Thomas Howard (1496 – 1508) ble kun tolv år gammel, og de tre andre døde også som småbarn.
Da Anne av York døde i 1511 var han etter 17 år fortsatt barnløs og han giftet seg året etter med den betydelig yngre Elizabeth Stafford, datter av Edward Stafford, 3. hertug av Buckingham og Alianore Percy. Ekteskapet var ulykkelig, etter sigende ettersom han viste fram sitt utroskap med sin hustrus kammerpike Bess (Elizabeth) Holland, og brutalt banket opp sin hustru når hun protesterte. De fikk fire barn sammen. Deres eldste sønn var poeten Henry Howard, jarl av Surrey. De andre var Mary Howard, Thomas Howard og Katarina Howard. Han fikk i tillegg sannsynligvis datteren Jane Goodman utenfor ekteskap med Bess Holland.
Thomas etterfulgte sin yngre bror Edward Howard som Lord High Admiral i 1513 da broren døde i kamp mot franskmennene, og ved sin fars død i 1524 arvet han hertugdømmet Nordfolk. Han ble også Lord High Treasurer og Earl Marshal, noe som gjorde ham til den fremste blant de adelige i kongedømmet. Han utmerket seg i flere ganger i krig og var en dyktig soldat.
De første årene
Thomas Howard fikk en typisk utdannelse for middelalderen som inkluderte latin og fransk, grammatikk, retorikk, logikk, foruten noe matematikk og musikk. Det synes som om han som ung mann studerte sammen med sin halvbror, John Bourchier, 2. baron Berners.
I 1484 han til det kongelige hoffet og ble forlovet med Anne av York, datter av Edvard IV og niese av Rikard III. Sammen med broren Edward ble han plassert i husholdningen til kong Henrik VII som pasje. Der lærte de seg underdanighet til det nye kongelige dynastiet, ble opplært som herrer og tjente som fornemme gisler for jarlen av Surreys lojalitet.
Den 4. februar 1495 ble han gift med Anne i Westminster Abbey og ble således svoger til Henrik VII. Han ville likevel ha vært uten eiendommer og formue ettersom Anne ikke brakte noe annet navnet inn i ekteskapet. Dronning Elizabeth av York støttet sin søster med en beskjeden ukentlig sum og betalte for et lite antall personlige tjenere mens jarlen av Surrey ga dem en rekke hus og en mindre inntekt.
Våren 1497 begynte han sin militære karriere ved å slå ned et opprør i Cornwall som endte ved Blackheath den 17. juni. Han ble deretter sendt nordover til sin far som tjenestegjorde som visekongen i kampen mot skottene. Etter en rekke mindre slag og raid over grensen kom kong Jakob IV av Skottland og kong Henrik VII til en fredsavtale i januar 1502. For deres andel i krigen ble Thomas og hans bror Edward forfremmet til riddere av deres far ved Ayton Castle i september. Året etter da hans far eskorterte Margaret Tudor til Skottland ble Howard-familien med. Thomas fulgte også sin far på en diplomatreise til Flandern i 1507.
Det er sparsommelig med informasjon om Thomas Howards gjøren i resten av regimet til kong Henrik VII og han synes ikke å ha utmerket seg spesielt, men levde stort sett fredelig i Stoke og Lambeth med sin hustru. Det var først da Henrik VIII ble konge at Thomas Howard trår fram i lyset.
Politisk manipulator
Når Henrik VII dør i april 1509 var Thomas Howard sammen med sin far ved begravelsen, og han deltok også ved ridderturneringen som feiret kroningen av den nye kongen. På den første dagen vant Thomas Howard og Sir John Carre prisen på 500 merker som de dyktigste ridderne.
Han ble nominert til Order av Garter i 1510, og i august ble han sendt med sin bror Edward for å bekjempe den beryktede skotske sjøkapteinen, og sett fra engelsk side også piraten, Andrew Barton. Etter et regulært sjøslag i Nordsjøen utenfor kysten av Kent ble Barton drept og hans to skip erobret.
I oktober ble Det hellige forbund signert i Roma og kong Henrik VIII og kong Ferdinand II av Spania ble enige om at England skulle bli med i krigen mot Frankrike fra 30. april 1512, og her fant Howard-familien nye muligheter. Thomas Howard ble sendt for å vokte kongedømmets nordlige områder mens broren Edward fikk en kommando til sjøs. Sammen med deres framtidige svoger Rhys ap Griffith (som ble gift med deres søster Katharine Howard) deltok de i den engelske hæren som støttet den spanske invasjonen av det sørlige Frankrike. Thomas Howard var nestkommanderende under Thomas Greys, 2. marki av Dorsets ledelse, men ekspedisjonen var en fiasko. Han skrev til kardinal Thomas Wolsey (for øvrig det første dokumenterte skriv etter Howard) hvor han ikke la skjul på katastrofen. «Spanjolene», skrev han, «ville ikke gi engelskmennene noe militær støtte for de elsket penger mer enn deres egne». Etter at hans første hustru døde giftet han seg med Elizabeth Stafford som var omtrent nitten mens han selv var en mann på rundt førti. Ekteskapet ble hurtig arrangert, hennes kjærlighetsforhold til den unge Ralph Neville, den senere 4. jarl av Westmorland, ble satt til side og de var gift ved påsketider. Også økonomisk var det nye ekteskapet lønnsomt, men ga i tillegg nye slektsallianser som jarlene av Derby, Oxford, Sussex, Bridgewater, Devon og Wiltshire foruten baronene Lisles og Dacres.
Den 12. august 1512 ble hans svoger Thomas Knyvett drept i et dumdristig tokt til sjøs utenfor Brest i kamp mot franskmennene. Edward Howard svor hevn med det resultat at også han ble drept den 25. april 1513. Tapet av broren betydde nye muligheter for Thomas, da han ble utnevnt som den nye øverste admiral. Den 7. mai reiste han til Plymouth for ta den engelske flåten i øyesyn.
Ut av sin fars skygge
Thomas Howard slåss mot skottene i slaget ved Flodden Field i september 1513 og ble året etter jarl av Surrey da hans far ble gjort til hertug av Norfolk. Thomas Howard den yngre etablerte seg selv som en betydningsfull soldat såvel til lands som til vanns, og var nå utenfor sin fars skygge og en maktfaktor i eget navn.
Han tjenestegjorde som visekonge av Irland i årene 1520–1521 og etterfulgte sin far som øverste skatteminister i 1522. Howard ble selv hertug av Norfolk i 1524, og ledet den politiske opposisjonen mot kardinal Thomas Wolsey.
Det var først da Howards niese Anne Boleyn ble kong Henrik VIIIs elskerinne en gang rundt 1527 at hans innflytelse begynte å gjøre seg gjeldende. Samtidig var forholdet til Anne Boleyn vanskelig da hun oppfattet sin onkel som både selvisk og ikke til å stole på, men de forble politiske allierte til begynnelsen av 1530-tallet. Han skal ha klaget på at Anne Boleyn brukte ord om ham «som man ikke vil ha benyttet på en hund». Hun ble kronet som dronning i 1533 og var den som sannsynligvis var ansvarlig for å arrangere et ekteskap mellom Howards datter Mary Howard og kongens sønn utenfor ekteskap, Henry Fitzroy, hertug av Richmond.