cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dangun Wanggeom
Datering
15. mars i det 4340. året i Danguns herskerperiode kalles for Eocheonjeolseremonien (어천절,御天節), eller dagen da Dangun vendte tilbake til himmelen.
Tolkning
Den eldste nedskrevne kilde som nevner Dangun Wanggeom er fra det 13. århundre i Samguk Yusa, som siterer den kinesiske boka Weishu og den nå tapte koreanske teksten Gogi (古記).
Dette er den best kjente og studerte utgaven, men lignende utgaver er gjengitt i Jewang ungi av den Goryeo-lærde Yi Seung-hyu (이승휴, 李承休, 1224-1300), samt Eungje Siju og Sejong Sillok fra tidlig Joseon.
Lærde i dag mener legenden reflekterer soltilbedelse og totemisme som er vanlig i skapelsesmyter i det nordøstre Asia. Bjørnen er ofte en del av myter fra Mandsjuria og det østre Russland. Legenden gir derfor et hint om en forbindelse mellom de ulike stammene i området, som tilbad sola, bjørn og tiger.
Dangun som religion
Under mongolenes invasjoner av Korea, tror en at Dangun-myten spilte en viktig rolle for å skape nasjonal enhet og mobilisere patriotisme mot inntrengerne. Gosindo (고신도; 古神道), som er en versjon av koreansk sjamanisme som anså Dangun som en gud, hadde en tilsvarende tolkning, men den døde ut i det 15. århundre.
Sent i det 19. århundre og tidlig i det 20. århundre skjedde det en gjenoppvåkning av koreansk nasjonalisme etter gjentatte japanske invasjoner som endte med okkupasjon (1910–1945), og bevegelsen ble gjenopplivet i Daejonggyo (대종교; 大宗敎). Den ble promotert av Na Cheol (1864–1916), men overlevde ikke den kulturelle undertrykkelsen under okkupasjonen (Taejonggyo (1999)/Tangun ), fordi den kom i konflikt med den kulturelle imperialismen den japanske okkupasjonsmakten stod for. Etter Japans overgivelse og den koreanske frigjøringen i 1945, ble Daejonggyo tatt fram igjen, men den består bare som en liten religiøs sekt, sammen med Cheondogyo.
Dangun i Taekwondo
Dangun er det andre mønsteret, eller tul, i ITF-formen av den koreanske kampsporten Taekwon-do. Studenter lærer at tul representerer «den hellige legendariske grunnlegger av Korea i 2333 f.Kr.». Uvanlig for tul, alle slag er høye (øyehøyde), som symboliserer Dangun som et fjell.
Dangun-mausoleet
Dangun-mausoleet er det antatte gravstedet til Dangun. Stedet utgjør vel 1,8 km² ved foten av Taebakfjellet (대박산) i Kangdong ved Pyongyang i Nord-Korea. Danguns grav er skapt som en pyramide, vel 22 m høy på hver side. Mange observatører og historikere utenfor Nord-Korea, inkludert i Sør-Korea, mener stedet er kontroversielt, og har trolig ikke noe med legenden å gjøre.
Pseudanillus
Pseudanillus er en slekt av små løpebiller.
Utseende
Bittesmå (0,9-1,5 millimeter), avlange, blanke, brungule eller brunrøde løpebiller. De har reduserte fasettøyne og er blinde. Hodet er kort og bredt, rundet, antennene middels lange. Pronotum er rundet, dekkvingene jevnbrede uten påfallende punktrader.
Levevis
Artene har et underjordisk levesett, ganske lite er kjent om økologien deres.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Marokko og Tunisia.
Transportløyve
Transportløyve er en norsk løyveordning regulert i samferdselsloven som regulerer godstransport med kjøretøy over 3500 kg eller persontransport mot vederlag.
Persontransport i rute reguleres med en separat løyvebestemmelse, mens transport utenfor rute er delt inn i følgende kategorier:
Normalt er det fylkeskommunene som utsteder løyver, men i tilfeller hvor et løyve krysser fylkesgrenser er det Samferdselsdepartementet som utsteder disse. Løyveinnehaver vil få utstedt et løyvedokument som skal medfølge kjøretøyet.
Justinske dynasti
Det justinske dynasti var det tredje herskerhuset som styrte det østromerske riket, etter det leoninske. Dynastiet er oppkalt etter dets grunnlegger Justinus I.
I begynnelsen viste dynastiet seg som reformatorer av keiserriket, Justinus og hans etterfølger Justinian den store gjorde mange omfattende forandringer i administrasjonen. Blant annet ble aristokratiets makt sterkt redusert ved at dyktigere og talentfulle menn og kvinner fra lavere klasser fikk plass og posisjoner ved keiserens hoff. Justinian introduserte en kortvarig storhetstid for riket ved å gjenerobre store deler av Romerrikets tapte territorier i vesten.
Etter Justinian mistet riket sakte grepet om de nyvunnede territoriene, og under dynastiets siste keisere var riket stadig under angrep fra eksterne fiender.
Sem hovedgård (Tønsberg)
Sem hovedgård, også kalt Sem kongsgård, var en gammel kongsgård og lensherreresidens der Jarlsberg hovedgård ligger nå, det vil si 3 km nordvest for Tønsberg i Vestfold. Stedet ble også kalt Sæheim og seinere Konge-Sem.
Historie
Ifølge Snorres Harald Hårfagres saga var Sem gården til Haralds sønn Bjørn Farmann. Bjørn skal ha blitt drept på gården i 927 av broren Eirik Blodøks, og under østfløya på dagens hus finnes det hvelvinger fra middelalderen der Eirik skal ha utført drapet. Ifølge tradisjonen ble Bjørn gravlagt i Farmannshaugen, som er en stor gravhaug på gården, men utgravinger har vist at den er mye eldre.
Ifølge sagaen Ågrip (Ágrip af Nóregs konunga sögum) var det på Sem kong Harald Gille utførte jernbyrd rundt 1125 for å bevise at han var sønn av Magnus Berrføtt. Haralds senere krav på tronen ble innledningen til borgerkrigstiden i Norge.
Ved Sem kongsgård ble fylkeskirken, dagens Sem kirke, reist tidlig på 1100-tallet. Før bygginga av Tunsberghus under Håkon Håkonsson var Sem det stedet der kongene på sine reiser omkring i landet har tatt opphold.
Navn
Navnet Sem kommer av det norrøne gårdsnavnet Sæheim eller Sæeimr som betyr «sjøgården». Navnet ble opprinnelig uttalt sæmm. Ordet sæheim har gitt navn til flere steder i Norge.
Svømming under EM i svømmesport 2010 – 200 meter butterfly kvinner
Øvelsen 200 meter butterfly kvinner ved EM i svømming 2010 på langbane fant sted 14. og 15. august i Budapest, Ungarn.
Republic P-47 Thunderbolt
Republic P-47 «Thunderbolt» var et amerikansk en-motors jagerbomber utviklet og produsert av Republic Aviation Company under andre verdenskrig. Det rangerer blant en av de beste jagerbomberne fra denne perioden. Populært ble den kalt «The Tankbuster» – «tank-knuseren». Flyet var bestykket med 8 stk. 12,7 Browning maskingevær og kunne bære 2 bomber og opptil 8 raketter. Det var svært solid bygget og kunne tåle mye juling. Motoren på P-47 var en 18-sylindret Pratt & Whitney R-2800.
Jennette McCurdy
Jennette Michelle Faye McCurdy (født 26. juni 1992) er en amerikansk skuespiller, sanger, forfatter og standup-komiker. Hun er kjent for rollen som Sam Puckett i TV-serien iCarly som går på Nickelodeon, og på NRK Super i hverdagene. Hun har også utgitt to singler. Hun har også vært med i flere andre serier, som Sam and Cat, Zoey 101, Malcolm i midten, Will & Grace, Strong Medicine, Law & Order: Special Victims Unit, The Inside, True Jackson, VP og Judging Amy.
Hennes bok, I'm Glad My Mom Died (utgitt i 2022), forteller blant annet om hennes tid som barnestjerne ved Nickelodeon.
Hennes siste rolle var i Netflix-serien Between, før hun sluttet som skuespiller og begynte å skrive og redigere. Hun har i dag podkasten Empty inside.
Referanser
<References/>
Fjorten suger
Fjorton suger er en svensk film fra 2004. Filmen ble spilt inn i løpet av tre uker i Skåne sommeren 2003.
Handling
Fjortenårige «Emma» er i sine egne øyne en veldig kul jente. Nå har hun begynt å omgås med sin storebrors kompiser, som er eldre enn henne. Hun kommer veldig skjevt ut. Hun møter også skateren «Aron».
Om filmen
Filmen starter med at hovedpersonen, fjortenårige Emma, drar på en fest, som den eldre broren hennes, Markus, ikke ønsker at hun skal dra på. På festen blir hun alt for full, og sovende i en seng blir hun voldtatt av en av brorens kamerater. Filmen fokuserer på de indre, følelsesmessige konsekvensene dette får for de to hovedpersonene Emma og Markus. Emma finner ikke ut av hvordan hun skal takle voldtekten. Hun har lyst til å fortelle det til foreldrene sine og myndighetene, men hun ombestemmer seg begge ganger. Først når hun får bekreftelse fra Aron, en gutt som hun liker godt, på at hun er verdt kjærligheten hans, klarer hun å konfrontere overgriperen på sin måte. Hun knuser en flaske i hodet hans. Etterpå føler hun seg fri både til å bli kjæreste med Aron og til å gråte sammen med broren. Markus merker at det er noe galt med søsteren. Hun er plutselig blitt veldig innesluttet. Ingen av vennene hans vil fortelle ham hva som har skjedd. Ryktene han får høre er lite konkrete, og det frustrerer ham. Han går til angrep på en av ryktesprederne, og forsøker på en annen fest å provosere fram sannheten. Når Emma knuser en flaske i hodet på overgriperen, vennen Patrick, skjønner Markus sammenhengen. Han går til politiet og anmelder ham.
Talentiaden
Talentiaden var en musikalsk talentkonkurranse som gikk sporadisk på NRK fra 1990 til 1997. Den ble ledet av Dan Børge Akerø og Ivar Dyrhaug (som en del av hans fjernsynsprogram Rett hjem i 1994). Arrangementet var et samarbeid med Norsk Sang- og Musikkråd og hadde store pengepremier og høye seertall. 1997-utgaven var en nordisk versjon (i Chateau Neuf i Oslo).
Man hadde forut for fjernsynssendingene hatt lokale «talentiader», for eksempel i Mosjøen der sangartisten Maria Haukaas Storeng, dengang 11 år, vant.
Devold
Devold er et norsk gards- og slektsnavn. En opprinnelse til slektsnavnet (firma O.A. Devold) er gården Devold nederst i Romsdalen, Rauma kommune.
Personer med Devold som etternavn:
Andre betydninger:
Ash-cum-Ridley
Ash-cum-Ridley er et verdslig sogn i Kent i England. Det omfatter fire landsbyer:
Hellesøy (Stavanger)
Hellesøy er en bebodd øy i Stavanger kommune og tilhører Storhaug kommunedel. . Øyen ligger mellom Lindøy og Kalvøy. I øst ligger Idse og Høgsfjorden.
Den første kjente bosetting skjedde i 1824 av Hjelmelands-presten RasmusTonning. Tonning flyttet med seg huset som ble første gang oppført på Hjelmeland i 1819, og gjenoppførte dette på Hellesøy i 1824.
Per april 2018 hadde Hellesøy 23 innbyggere.
NM i hopp uten tilløp 1929
NM i hopp uten tilløp 1929 var en del av NM i friidrett 1929.
Wessel Freytag von Loringhoven
Wessel Freytag friherre von Loringhoven (født i Kurland i dagens Latvia, død 26. juli 1944 i Øst-Preussen) var en tysk baltisk oberst i Wehrmacht under andre verdenskrig. Han deltok i motstanden mot Hitler og var en venn av Claus Schenk greve von Stauffenberg, en av de mest sentrale i den militære motstanden. Han deltok i det mislykkede 20. juli-attentatet og valgte å begå selvmord fremfor å bli tatt.
Han sympatiserte opprinnelig med deler av den nasjonalsosialistiske bevegelsen, men endret standpunkt etter De lange knivers natt. Etter å ha deltatt i Felttoget i Polen i 1939 og operasjon Weserübung, opplevde han den brutale krigen på Østfronten, og ble aktiv i den konservative motstanden mot Hitler og hans regime.
I 1943 ble Loringhoven knyttet til den tyske overkommandoen, dels ved hjelp av admiral Wilhelm Canaris, et annet medlem i motstandsgruppen mot det nasjonalsosialistiske regimet.
I sin stilling fikk Loringhoven anledning til å sikre seg ikke-registret engelsk sprengstoff, og dette ble benyttet under 20. juli-attentatet mot Hitler, men Ernst Kaltenbrunners nitide undersøkelser fant forbindelsen til Loringhoven, og med sitt kjennskap til de forhørsmetoder han ville bli utsatt for, begikk han selvmord rett før han ble arrestert. Hans kone ble holdt fengslet sammen med andre slektninger og barna utplassert andre steder i Tyskland fram til slutten på krigen i mai 1945.
Even Kruse Skatrud
Even «Eveneven» Kruse Skatrud (født Even Skatrud Andersen, 18. august 1977, og brukte navnet Even Kruse Skatrud mens han var gift og er en norsk jazztrombonist, komponist og arrangør. Han er sønn av musiker Harry Andersen og Marit Skatrud Andersen.
Karriere
Etter oppvekst på Lørenskog har han studert ved Norges musikkhøgskole (1998–). Han har medvirket på en rekke utgivelser gjennom orkestre som Funky Butt, Gumbo , Erik Smiths Venner, Soulslave, Descarga, Soul Inc, Ensemble Denada , Marinemusikken, Kringkastingsorkestret, Kristiansand Symfoniorkester og originale "The Glenn Miller Orchestra". Han har spilt med Phil Woods, Marilyn Mazur, Ray Anderson, Bobby Stewart, Eddie Daniels og Clarence Clemons, deltatt i tre++ Idol-orkestre (2003–), 7 sesonger med "Skal vi danse" samt vært solist i Oslo-filharmonien under ledelse av André Previn.
Hans komposisjoner har vært fremført av landets ledende besetninger. Han har etablert sitt eget Eveneven Big Band (2005), som ga ut hans egne komposisjoner, og  klarte ti uker og fjerdeplass på Norsktoppen med komposisjonen Good weather som første og siste instrumentallåt på norsktoppen de siste 20 årene før Norsktoppen ble tatt av sendeplanen.
Som arrangør har han skrevet for diverse artister; Lill Lindfors, Jim Stãrk, Magnet, Sofian, Elvira Nicolaysen, Helene Bøksle, Keith Fluitt, Gisele Jackson, Bjarne Brøndboe, Henning Kvitnes, Kristin Bastiansen, Trine Rein, Magnet, Pitsj, Onkel Tuca, Kjell Karlsens orkester, Morten Abel, Jannike Kruse, Espen Grotheim, Jorun Erdal, Marianne Antonsen, Lido Lido,  og mange flere. Han har også skrevet for KORK, Stockholm Sinfonetta, Forsvarets Musikkorps Nord-Norge, Forsvarets Musikkorps i Trondheim, Marinemusikken, Stabsmusikken, Det Norske Blåseensemble, Bjørvika Business Band og en del andre større ensembler.
I 2005 begynte han spille i blåserekka Horndogs. Jens Petter Antonsen ønsket å starte en blåserekke og kontaktet Even og Børge-Are Halvorsen. Siden 2005 har de spilte på en rekke plater og show med diverse artister i fra inn- og utland.
I 2006 skrev han et arrangement på Odd R. Antonsen storbandplate - hvor Grethe Kausland var en av artistene. Dette ble Grethe Kauslands siste innspilling på plate. Og det var også dette arrangementet som ble spilt i Grethe Kauslands begravelse - tittelen på sangen var: "Here's to life" - en hyllest til livet.
Even har medvirket på TV-show helt siden hans debut på Gundersen og Grønlund i 1994 med sin far Harry Andersen. Fra 2003 ble han å se på TV-skjermen på programmer som:
Ptolemaios I Soter
Ptolemaios I Soter (gresk:, Ptolemaĩos Sōtḗr, soter betyr «frelseren» eller «befrieren», ca. 367–283 f.Kr.), var en makedonisk general under Aleksander den store, og etter hvert regent over Egypt (323 - 283 f.Kr.) og grunnlegger av både det ptolemeiske kongedømme og det ptolemeiske dynasti. I 305/304 f.Kr. antok han tittelen farao.
Hans mor var Arsinoe av Makedonia, og, da hans far er ukjent, oppgir kilder fra antikken ham som enten sønn av Lagos, en makedonisk adelsmann fra Eordaea, eller som et uekte barn av Filip II av Makedonia, noe som i så fall ville innebære at han var Aleksanders halvbror. Ptolemaios var en av Aleksander den stores mest betrodde generaler, og blant Aleksanders syv «livvakter». Han var noen få år eldre enn Alexander, og de var nære venner fra barndommen av.
Even Kruse Skatrud
Karriere
Idol, X-factor, Torsdag kveld fra Nydalen, Senkveld, Lindmo, The Voice, Stjernekamp, Idrettsgallaen, Nobelprisen, Allsang på Grensen, Kvelden er din, Beat for Beat og mange mange flere.
Medvirket i mange forskjellige band:
Ptolemaios I Soter
Han spilte en viktig rolle i de senere felttogene til Aleksander i Afghanistan og India. Ved bryllupsfesten i Susa i 324 f.Kr. fikk Aleksander ham til å gifte seg med den persiske prinsessen Artakama, men hun blir aldri nevnt igjen. Han ble så utnevnt til satrap av Egypt. Da Aleksander døde i 323 f.Kr. var Ptolemaios blant diadokene (Aleksanders etterfølgere) som forsøkte å videreføre den døde makedonske kongens rike i Babylon. Ganske snart gikk samarbeidet i oppløsning, og det kulminerte da Ptolemaios fraktet Aleksanders sarkofag til Egypt. Det ga Egypts satrap en politisk og religiøs fordel, noe imperiets regent Perdikkas innså. Våren 321 f.Kr. marsjerte han mot Ptolemaios, men ble slått tilbake ved Memfis, og da Perdikkas deretter ble myrdet av sine egne offiserer, var Ptolemaios ugjenkallelig blitt en uavhengig maktfaktor som hadde etablerte sitt eget hellenistiske dynasti i Egypt. Ptolemeernes herredømme i Egypt kom til å vare i 275 år, fra 305 til 30 f.Kr.
Etterfølger av Aleksander
Da Aleksander døde i Babylon i 323 f.Kr. er det hevdet at Ptolemaios er den som satte i gang fordelingen og ansvaret for hans veldige rike. Via avtalene som ble gjort i Babylon av diadokene ble han selv gjort til satrap (guvernør) av Egypt under de nominelle kongene Filip III Arrhidaios (Aleksanders noe tilbakestående halvbror) og spedbarnet Aleksander IV. Den tidligere satrapen av Egypt, grekeren Kleomenes, fortsatte som nestkommanderende. I Egypt dro Ptolemaios raskt av sted for å erobre Kyrenaika, den østlige kystregionen av dagens Libya. Det var uten autorisasjon av Perdikkas, rikets regent.
Ved tradisjon hadde de makedonske kongene sikret sin rett til tronen ved å begrave sin forgjenger. Antagelig for at Ptolemaios ville komme Perdikkas i forkjøpet fra at han hevdet sitt krav på denne måten, tok Ptolemaios med seg sarkofagen med Aleksanders lik uten at Perdikkas viste det. Han plasserte det midlertidig i Memfis. Deretter gikk han åpent inn i et forbund av andre likesinnede i opposisjon mot Perdikkas.
Perdikkas synes å ha mistenkt Ptolemaios for å ha hatt som mål og hensikt å kreve Aleksanders trone for seg selv og må ha besluttet at Ptolemaios var hans farligste rival. Ptolemaios henrettet Kleomenes for å være Perdikkas’ spion. Det fjernet en hindring i hans kommandolinje og kanskje viktigst, han skaffet seg samtidig den store formue som Kleomenes hadde anskaffet seg.
Rivalisering og krig
I 321 f.Kr. invaderte Perdikkas Egypt østfra. Ptolemaios besluttet å forsvare Nilen, og Perdikkas’ forsøk på å krysse den endte i en fiasko som medførte et tap på rundt 2000 menn. Det var et katastrofalt tilbakeslag for hans omdømme, og i en rådslagning i hans telt ble han myrdet av to av sine offiserer. Ptolemaios gikk øyeblikkelig over elven da han fikk høre dette for å gi forsyninger til hva som rett før hadde vært hans fiender. Ptolemaios ble tilbudt regentskapet etter Perdikkas, men han avslo. Isteden var han gjennomført i sin politikk med å sikre seg en maktbase mens han aldri lot seg friste til å risikere alt han hadde for å etterfølge Aleksander.
I de langvarige krigene som fulgte mellom de ulike diadokene var Ptolemaios’ første målsetning å sørge for at Egypt var sikker., og hans andre mål var å sikre kontroll over de ytre områdene; Kyrenaika og Kypros, foruten også Syria, inkludert provinsen Judea. Hans første okkupasjon av Syria skjedde i 318 f.Kr. og han etablerte på samme tid et protektorat over småkongene på Kypros. Da Antigonos I Monofthalmos («Enøyde»), herre i Asia i 315 f.Kr., viste farlige ambisjoner, gikk Ptolemaios inn i et forbund imot ham, og ved utbruddet av krigen mot ham, evakuerte Syria. På Kypros bekjempet han partisaner av Antigonos og gjenerobret øya i 313 f.Kr. Et opprør i Kyrene ble knust det samme året.
I 312 f.Kr. invaderte Ptolemaios Syria sammen med Selevkos, den forviste satrapen av Babylonia, og de beseiret sønnen til Antigonos, Demetrios I Poliorketes, i slaget ved Gaza. Igjen okkuperte han Syria, og igjen — etter kun noen få måneder, da Demetrios hadde vunnet et slag over hans general og Antigonos hadde gått inn i Syria med en styrke — evakuerte han landet og trakk seg ut. I 311 f.Kr. ble det inngått en fredsavtale mellom de krigførende. Kort etter ble den Aleksander IV, 13 år gamle sønnen til Aleksander, myrdet i Makedonia, noe som etterlot satrapen av Egypt helt og holdent som sin egen herre.
Freden varte ikke lenge, og i 309 f.Kr. kommanderte Ptolemaios personlig en flåte som erobret kystbyene i Lykia og Karia i Anatolia fra Antigonos, deretter krysset han over til Hellas hvor han tok byene Korint, Sikyon, og Megara i besittelse i 308 f.Kr. To år senere angrep en stor flåte, ledet av Demetrios I Poliorketes, Kypros, og Ptolemaios' bror Menelaos ble beseiret og tatt til fange i det avgjørende store sjøslaget ved Salamis. Ptolemaios' totale tap av Kypros fulgte.
Satrapene Antigonos og hans sønn Demetrios tok nå begge titlene som konge. Ptolemaios, foruten også Kassandros, Lysimakhos og den nevnte Selevkos I Nikator svarte med å gjøre det samme. Vinteren 306 f.Kr. forsøkte Antigonos å følge opp seieren på Kypros med å invadere Egypt, men Ptolemaios' egyptiske maktbase var sikker og holdt en sikker front mot ham. Ptolemaios førte ikke lenger noen oversjøiske ekspedisjoner mot Antigonos. Imidlertid sendte han store støtte til Rhodos da øya var beleiret av Demetrios vinteren 305/304 f.Kr. Geografen Pausanias har rapportert at den takknemlige befolkningen på Rhodos ga ham tittelen Soter («Frelseren») som et resultat av at han lempet på beleiringen. Denne redegjørelsen er vanligvis akseptert av moderne historikere, skjønt de tidligste daterbare bruken av denne tittelen er fra mynter som ble utstedt av hans sønn Ptolemaios II Filadelfos i 263 f.Kr.
Da forbundet mot Antigonos ble fornyet i 302 f.Kr. gikk også Ptolemaios med i den, og invaderte Syria for tredje gang da Antigonos var opptatt med å bekjempe Lysimakhos i Anatolia. Da han hørte at Antigonos hadde vunnet en stor seier der, evakuerte han Syria med en gang. Men da nyheten kom at Antigonos faktisk hadde blitt beseiret og drept av Lysimakhos og Selevkos i slaget ved Ipsos, rykket han inn og okkuperte Syria for fjerde gang.
De andre medlemmene av forbundet hadde gitt hele Syria til Selevkos etter at de vurdert at Ptolemaios hadde desertert dem. I de neste hundre år påførte spørsmålet om eierskapet til sørlige Syria, det vil si Judea (og vegen inn i Egypt for en invasjonshær) til stadige krigføring mellom selevkidedynastiet og ptolemeerdynastiet i henholdsvis Syria og Egypt. Heretter synes Ptolemaios å ha blandet seg inn så lite som mulig i rivaliseringene mellom Anatolia og det greske fastlandet. Han tapte hva han hadde i Hellas, men gjenerobret Kypros i 295/294 f.Kr. Kyrene, etter en rekke opprør, ble endelig underkastet en gang rundt år 300 f.Kr. og plassert under ansvaret til sin stesønn Magas.
Ettermæle
I 289 f.Kr. gjorde Ptolemaios sin sønn som han hadde med Berenike, Ptolemaios II Filadelfos, til sin medregent. Hans eldste (legitime) sønn, Ptolemaios Keraunos, hvis mor, Eurydike, datter av Antipatros, hadde blitt benektet, flyktet fra Alexandria og til hoffet til Lysimakhos. Ptolemaios hadde også en venninne i Thaïs, en hetære fra Athen og en av Aleksanders venninner, som han hadde flere barn med.
Ptolemaios I Soter døde i 283 f.Kr., 84 år gammel. Ved å være slu og forsiktig hadde han et kompakt og velorganisert rike å vise til etter førti år med krig. Hans omdømme som gemyttlighet og gavmildhet tiltrakk seg mange makedonske og greske soldater til hans tjeneste, men han overså ikke fullstendig innfødte egyptiske befolkningen og forsøkte å få til en forsoning. Han var lærd konge som støttet kulturen og litteraturen, og grunnla det store biblioteket i Alexandria.
Ptolemaios støttet også vitenskapen, blant annet den store matematikeren Euklid. Det fortelles, enten det er sant eller ikke, at Ptolemaios fant Euklids store verk Elementer, det mest innflytelsesrike verket i matematikkens historie, vanskelig å lese, og spurte om det var en lettere måte å meste kunnskapen på. I henhold til filosofen Proklos skal Euklid ha svart: «Herre, det finnes ingen kongeveg til geometri.»
Historikeren
Ptolemaios skrev selv et historieverk over Aleksanders krigføring som dessverre ikke har overlevd til ettertiden, men den ble betraktet som et objektivt verk som utmerket seg ved å være direkte, ærlig og edruelig. Den var en hovedkilde for den bevarte teksten til Arrianos fra Nikomedias verk Anabasis Alexandri. Selv om ettertiden har kun Arrianos' tekst å vurdere, har den likevel gitt noen konklusjoner om Ptolemaios' historie. Han overdrev sin egen rolle og hadde også en hensikt som propaganda, og var fordomsfull mot sine senere fiender som Antigonos I Monofthalmos. Han unnlot seg heller ikke til å dikte inn fortellinger, eksempelvis at han hadde drept en indisk konge og tatt hans rustning, hvilket er et åpenbart og kanskje et bevisst lån fra Homer for å vise leseren at det var slik en klassisk helt oppførte seg.
Varntresk kirke
Varntresk kirke er en langkirke fra 1986 i Varntresk, Hattfjelldal kommune, Nordland fylke.
Byggverket er i tømmer og har 70 plasser. Kirken ble bygd på dugnad, mens kommunen dekket kostnadene.
Historie
Varntresk fikk egen gravplass først rundt 1895, selv om det hadde vært fast bosetning der fra 1736. Gravplassen ble innvigd i august 1895 etter søknad fra sokneprest Ole Tobias Olsen, men ble tatt i bruk noe før det (Jakob Kolbeinson ble gravlagt september 1894 og en svenske omstreifer, Bernt Larson, ble gravlagt juni 1895).
Det ble nå vanlig at soknepresten kom til Varntresk om sommeren og holdt en gudstjeneste.
Det ble gravlagt 95 personer på denne gravplassen før en ny ble det tatt i bruk ved siden av den gamle i 1936. Da Røsvatnet ble oppdemt, viste det seg at at vannet nådde en halv meter opp på gravene, så disse ble flyttet til en ny gravplass. Den ble innvidd i september 1962.
Neohelluo
Utseende
En nokså stor (ca. 24 millimeter), avlang, svart løpebille. Pronotum er sekskantet.
Utbredelse og økologi
Slekten lever i Australia (Queensland). Arten lever i skog og kan finnes under barken på døde trær, den er nattaktiv.
Gestaltpsykologi
Gestaltpsykologi er en retning innen psykologien som legger vekt på den betydning helheten har for hvordan mennesker oppfatter omgivelsene, og for menneskets funksjon. Gestaltpsykologiene la med utgangspunkt i persepsjon vekt på at mentale fenomener ikke forstås som en sum av enheter, men som organiserte helheter med egen struktur og form. Gestaltpsykologien ble grunnlagt i 1912 av tyskeren Max Wertheimer (1880–1943).
Det tyske ordet ”gestalt” kan oversettes med «figur, skikkelse, utseende, form, helhet eller meningsfullt hele».
Kvitebjørn kong Valemon
Kvitebjørn kong Valemon er et norsk folkeeventyr. Det har AT-kode 425, og tilhører kategorien «undereventyr» (eventyr med magiske eller overnaturlige innslag).
Kunstmaleren August Schneider (1842-1873) opptegnet eventyret etter Thore Aslaksdotter (f. 1832) høsten 1870. Informanten var daglønnerske på bruket Dalen i søndre Austad i Setesdal. Selv om Asbjørnsen og Moe alt hadde gjengitt en variant av eventyret i Norske Folkeeventyr Anden Deel 1844,, som de kalte «Østenfor sol og vestenfor måne», valgte Peter Christen Asbjørnsen likevel å legge Schneiders tekst, med tittelen «Hvitebjørn Kong Valemon», til grunn for gjengivelsen i den såkalte enesamlingen; ''Norske Folke-Eventyr. Ny Samling'' (1871).
Handling
Den yngste kongsdattera lengter etter en vakker gullkrans hun har sett i drømme, men ingen gullsmed i riket klarer å utføre arbeidet. Men en dag ser kongsdattera en hvit bjørn i skogen leke med en slik krans. Bjørnen, Valemon, vil bare gi den fra seg mot lovnad om samboerskap. Selv om familien protesterer, er kongsdattera fast bestemt på at hun må ha kransen, så prisen får hun betale. Valemon tar henne med til huset sitt.
Om natten blir Valemon forvandlet til en mann, men forvandles tilbake til bjørn om dagen. De må sove i mørket, for Valemon tillater ikke at noen ser ham som menneske. I løpet av sju år føder kongsdattera tre døtre, som alle føres bort av kvitebjørnen. Etter en tid får prinsessa hjemlengsel, og Valemon lar henne reise hjem en kort tur, og råder henne å lytte til faren, men ikke til moren. Dronningen spør og graver om datterens mann, og sender med henne et talglys for at hun kan avsløre hvem det er hun deler seng med. Kongsdattera vender tilbake til Valemon, og om natten tenner hun lyset og får se en vakker prins sovende ved siden av seg. En talgdråpe treffer Valemon i pannen og vekker ham. Sorgfull forteller han sin historie:
Valemon er en konge som har blitt forhekset til kvitebjørn av en heks, som straff for at han nektet å gifte seg med henne. Dersom ingen får se ham i menneskeskikelse i løpet av sju år, vil trolldommen brytes. Får derimot noen se ham som menneske, må han gifte seg med heksa. Det er nå en måned igjen av sjuårsperioden under forbannelsen.
Dessverre lyttet kongsdattera til dronningens råd, og Valemon er bundet til heksa. Han reiser fra den fortvilte prinsessa, som følger etter ham. På veien hjelper hun tre småjenter som bor hos hver sin kone i skogen, og belønnes hver gang med magiske gjenstander (duk, saks, flaske og klør). Ved hjelp av gjenstandene finner hun til slutt fram til heksas slott på toppen av et fjell.
Hun bønnfaller heksa om å få møte Valemon en siste gang, og heksa tillater det om kongsdattera fullfører en prøve. Til sammen utfører kongsdattera tre prøver og får hver gang en natt med prinsen i belønning. Men heksa gir ham sovemedisin, så det er umulig for kongsdattera å befri ham. Dagen før den siste natta klarer kongsdattera å få advart Valemon om heksedrikken. Sammen legger de en felle for heksa og trollkjerringene hennes på slottsbrua.
Planen lykkes, og heksene faller i døden fra brua. Kongsdattera og Valemon drar hjem med så mye gull og gods de kan bære fra hekseslottet. Valemon går innom de tre kvinnene som kongsdattera hjalp tidligere. De tre småjentene viser seg å være parets døtre, som har levd i skjul for heksa hos kvinnene. Sammen drar de alle fem til kong Valemons slott, hvor han gjeninnsettes som konge, og paret holder bryllup.
Eldre varianter
Motivet er kjent fra antikken, der det opptrer i fortellingen om Amor og Psyke som inngår i romanen Det gylne esel fra 100-tallet.
Yngre versjoner
Den franske forfatteren Jean Cocteau (1889–1963) la eventyret til grunn for filmen La Belle et la Bete (1946), mens Disney laget tegnefilmen Skjønnheten og udyret (The Beauty and the Beast), basert på samme franske variant av eventyret.
Historien ble også filmatisert i 1991, med manus av Erik Borge og regi ved Ola Solum.
Dallas Cowboys
Dallas Cowboys er et profesjonelt amerikansk fotballag basert i Dallas/Fort Worth Metroplex. Cowboys konkurrerer i National Football League (NFL) i ligaens National Football Conference (NFC) i NFC East-divisjonen. Laget har hovedkvarter i Frisco, Texas og spiller hjemmekamper i AT&T Stadium i Arlington, Texas, som åpnet før -sesongen. Stadionet tok sitt nåværende navn i forkant av -sesongen. I januar 2020 ble det annonsert at Mike McCarthy hadde blitt ansatt som hovedtrener. Han er lagets niende hovedtrener, og tok over etter Jason Garrett som var trener fra 2010 til 2019.
Clint Murchison/Harvey Bright-æraen (1960–1988)
Før Dallas Cowboys hadde det ikke vært et NFL-lag sør for Washington, D.C. siden Dallas Texans ble oppløst i 1952 etter kun én sesong. To forretningsmenn hadde forsøkt og feilet i å få et NFL-lag til Dallas: Lamar Hunt svarte på avslaget med å stifte American Football League med en gruppe eiere, som skulle føre til at NFL utvidet til flere enn 12 lag. Oljemannen Clint Murchison Jr. hadde prøvd å få et NFL-lag til Dallas, men George Preston Marshall, eieren av Washington Redskins, hadde et monopol på sørlige USA (etter Dallas kom flere lag til å stiftes i sør, i Atlanta og New Orleans, innen slutten av 1960-årene).
Murchison hadde prøvd å kjøpe opp Redskins fra Marshall i 1958. De tok kom frem til en avtale, men da de skulle finalisere kontrakten endret Marshall vilkårene. En sint Murchison bestemte seg for å droppe avtalen. Marshall satte seg da mot ethvert forsøk fra Murchison på å få et lag til Dallas. Siden utvidelser av NFL krevde enstemmig vedtrak fra lageierne kunne Marshall hindre Murchison fra å bli med i ligaen.
Marshall kranglet med Redskins sin bandleder Barnee Breeskin. Breeskin hadde skrevet musikken til Redskins sin kampsang «Hail to the Redskins», og Marshalls kone hadde skrevet teksten. Breeskin eide rettighetene til sangen og var klar over krangelen mellom Murchison og Marshall. Breeskin tok kontakt med Murchison sin advokat og solgte rettighetene til sangen til ham or $2 500 i forkant av en avstemning for å legge til et nytt lag i 1959. Før lageierne stemte over forslaget avslørte Murchison til marshall at han eide rettighetene til sangen, og at han ikke lenger kunne spille den under kamper. Det hele endte med at Murchison gav rettighetene til Marshall i bytte mot hans stemme, som førte til at forslaget gikk gjennom og at en rivalisering oppstod.
Tom Landry-årene (1960–1988)
I likhet med de fleste ekspansjonslag hadde Cowboys en tung start. De vant ingen kamper i sin første sesong, men klarte innen 1965 å vinne halvparten av kampene. Året etter oppnådde de suksess med conferencetitler i 1966 og 1967, men tapte mot Green Bay Packers i NFL Championship Game begge årene, hvor den siste kampen senere ble kjent som «Ice Bowl». De vant to divisjonstitler på rad i 1968 og 1969 etter at ligaen ble omstrukturert, men tapte mot Cleveland Browns i sluttspillet begge årene. Fra til og med  vant Cowboys 105 seriespillkamper, mer enn noen annen lag i NFL i samme tidsperiode. Laget nådde også fem Super Bowls og vant to i samme periode, ved slutten av - og -sesongene.
Bak quarterback Craig Morton avsluttet Cowboys -sesongen 10–4. En 5–0 seier over Detroit satte en ny rekord for laveste poengsum i en kamp i NFLs historie, og slo deretter San Francisco 17–10 for å nå det første NFC Championship Game noensinne og kvalifiserte seg til lagets første Super Bowl. I Super Bowl V tapte de 16–13 mot Baltimore Colts. Til tross for nederlaget ble linebacker Chuck Howley utpekt til Super Bowl MVP, den første og per 2020-sesongen den eneste gangen i tittelkampens historie at kampens MVP ikke kom fra vinnerlaget.
Super Bowl VI-vinnere (1971)
Cowboys flyttet fra Cotton Bowl til Texas Stadium i uke seks av -sesongen. Landry utpekte Staubach til startende quarterback før andre halvdel av sesongen, og laget vant de syv siste kampene i seriespillet (sesongresultat på 11–3) før de slo Minnesota Vikings og San Francisco 49ers i sluttspillet for sin andre tur til Super Bowl. I Super Bowl VI hadde Cowboys en overbevisende seier over Miami Dolphins, 24–3. Staubach ble utpekt til MVP for kampen.
Etter å ha gått glipp av sluttspillet i 1974 nådde Cowboys igjen sluttspillet i som et wildcardlag, men tapte eventuelt 21–17 mot Pittsburgh Steelers i Super Bowl X.
Dallas startet -sesongen 8–0 og endte seriespillet 12–2. I sluttspillet slo Cowboys Chicago Bears 37–7 og Minnesota Vikings 23–6 før de slo Denver Broncos 27–10 i Super Bowl XII i New Orleans. Defensive linemen Randy White og Harvey Martin ble begge utpekt til Super Bowl MVP, den første og eneste gangen to spillere har vunnet utmerkelsen. Dallas nådde igjen Super Bowl året etter, men tapte da 35–31 mot Pittsburgh. NFL Films' Bob Ryan gav Cowboys kallenavnet «America's Team» etter nederlaget. Etter at Roger Staubach pensjonerte seg i 1980 ble Danny White lagets startende quarterback. Til tross for at de gikk 12-4 i 1980 nådde Cowboys sluttspillet som et Wild Card-lag. I første runde av sluttspillet vant de mot Rams, og i divisjonsrunden slo de Atlanta Falcons 30-27. I NFC Championship-kampen møtte de divisjonsrivalene Philadelphia, som hadde vunnet divisjonen. Eagles vant kampen 20-7, som ble deres første NFC-tittel og tok dem til deres første Super Bowl.
I 1981 vant Cowboys divisjonstittelen, og gikk inn i sluttspillet som andre seed fra NFC: De slo Tampa Bay i første runde 38-0, før de tapte mot San Francisco 49ers 28-27 i en kamp som ble avsluttet etter et play som senere ble kjent som "The Catch".
I 1982 nådde Dallas AFC Championship-kampen for tredje år på rad, men tapte denne gangen mot Redskins 31-17. Redskins gikk videre til å vinne Super Bowl XVII. Året etter nådde Dallas sluttspillet som et Wild Card-lg, men tapte i første runde mot Rams 24-17. I forkant av 1984-sesongen ble laget kjøpt opp av H.R. "Bum" Bright. Laget gikk 9-7 og gikk glipp av sluttspillet for første gang på ti sesonger. Dallas kom tilbake neste år da de vant divisjonstittelen med et sammenlagtresultat på 10-6, men tapte på hjemmebane i divisjonsrunden mot Rams 20-0.
De kommende årene gikk dårlig for laget. Dallas gikk 7-9 i 1986, 7-8 i 1987 og 3-13 i 1988.
Jimmy Johnson-årene (1989–1993)
Under den økonomiske krisen ble Bright sine lån og sparepenger tatt over av FSLIC, og 25. februar 1989 tvingte FSLIC Bright til å selge laget til Jerry Jones. Jones gav umiddelbart Tom Landry, lagets eneste hovedtrener siden det ble stiftet, sparken, og erstattet han med hovedtrener ved University of Miami Jimmy Johnson, som også var Jerry Jones sin lagkamerat ved University of Arkansas. Med første pick i draftet plukket Cowboys opp quarterback Troy Aikman fra UCLA. Senere samme år byttet de running back Herschel Walker til Minnesota Vikings mot fem spillere og åtte draft picks. Selv om laget avsluttet 1989-sesongen 1-15, deres dårligste resultat på nesten 30 år, gjorde byttet det mulig for dem å plukke opp viktige spillere i draftet og bygge opp laget igjen.
Under Johnson kom Cowboys seg tilbake til toppen i NFL. Med gode drafts, i begynnelsen av 90-tallet samt unge talenter fra Landry-perioden forbedret de seg til 7-9 i 1990.
I forkant av 1991 ble offensive coordinator Dave Shula erstattet med Norv Turner; Cowboys startet sesongen 6-5 og slo så da ubeseirede Redskins til tross for at Troy Aikman var ute md en skade. Reserven Steve Beuerlein tok over, og Cowboys avsluttet sesongen 11-5. I Wild Card runden av sluttspllet slo de Bears 17-13, og sikret sin første seier i sluttspillet siden 1982. I divisjonsrunden tapte de 38-6 mot Lions.
I 1992 satte Dallas en ny lagrekord for seiere i seriespill da de avsluttet sesongen 13-3. De begynte sesongen med en seier mot de regjerende mestrene Redskins 23-10, og nådde sluttspillet som andre seed fra NFC. I divisjonsrunden møtte de divisjonsrivalene Philadelphia Eagles, og gikk videre til NFC Championships med en seier 34-10, deres første NFC Championships på 10 år. De møtte San Francisco 49ers den 17. januar 1993 på bortebane og vant 30-20, som tok laget til sitt første Super Bowl siden 1978. Dallas slo Buffalo Bills 52-17 i Super Bowl XXVII. Johnson ble den første hovedtreneren til å vinne et nasjonalt mesterskap i college football og en Super Bowl i profesjonell fotball. De to lagene møttes igjen i Super Bowl XXVIII hvor Dallas vant igjen, 30-13, og ble det første laget i NFLs historie som vant et Super Bowl etter å ha startet sesongen 0-2. Elleve spillere fra Dallas ble utvalgt til Pro Bowl i 1993, som da var en NFL-rekord: Aikman, safety Thomas Everett, Irvin, Johnston, Maryland, Newton, Norton, Novacek, Smith, Stepnoski, og Williams.
Barry Switzer years (1994-1997)
Få uker etter Super Bowl XXVIII førte uenigheter mellom Johnson og Jones til at Johnson sa opp som laget hovedtrener. Jones ansatte så tidligere hovedtrener for University of Oklahoma Barry Switzer som erstatningen. Cowboys avsluttet 1994-sesongen 12-4 og slo Green Bay Packers 35-9 i divisjonsrunden. De gikk derimot glipp av Super Bowl etter et tap mot 49ers i NFC Championship 38-28.
Før 1995-sesongen klarte Jerry Jones å lokke til seg cornerback Deion Sanders fra San Francisco. I løpet av sesongen satte Emmitt Smith en ny NFL-rekord med 25 rushing touchdowns i én sesong. Cowboys nådde sluttspillet som første seed fra NFC etter å ha gått 12-4, og slo divisjonsrivalene Eaglers 30-11. I sitt fjerde NFC Championship på rad slo de Green Bay 38-27, og i Super Bowl XXX slo de Pittsburgh teelers 27-12 for sin femte Super Bowl-tittel. Switzer ble den andre i historien til å vinne et nasjonalt mesterskap i college football og et Super Bowl. De følgende sesongene ble verre for Cowboys, da de mistet flere spillere til free agency, alder og skader. Receiver Michael Irvin var suspendert de første fem kampene av 1996-sesongen etter en arrestasjon relatert til narkotika, og da han kom tilbake lå Cowboys 2–3 i sesongen. De vant allikevel divisjonen 10-6 og gikk til sluttspillet som tredje seed fra NFC. I wildcardrunden slo Dallas Minnesota 40–15, men ble eliminert i divisjonsrunden etter at de tapte 26-17 mot Carolina Panthers. I 1997 avsluttet Cowboys sesongen 6–10 (inkludert seks tap på rad i slutten av sesongen), med problemer av banen og mangel på disiplin som store distraksjoner. I januar 1998 sa Switzer opp som hovedtrener, og tidligere offensive coordinator for Steelers Chan Gailey tok plassen hans.
Gailey- & Campo-årene (1998–2002)
Gailey ledet laget til sluttspillet med et sammenlagtresultat på 10–6 i 1998, som var nok for en divisjonstittel, men Cowboys tapte i første runde mot Arizona Cardinals 20–7. Neste år avsluttet Dallas sesongen 8–8 (i løpet av sesongen pådro Irvin seg en skade på ryggraden som avsluttet karrieren hans i et nederlag mot Philadelphia Eagles), og tapte i første runde av sluttspillet (denne gangen mot Minnesota Vikings 27–10). Gailey fikk sparken, og ble den første hovedtreneren for Cowboys som ikke ledet laget til et Super Bowl.
Defensive coordinator Dave Campo ble forfremmet til hovedtrener for 2000-sesongen. Starting quarterback Deion Sanders ble frigitt etter fem sesonger med laget og gikk til divisjonsrivalene Washington. I sesongens første kamp ble Cowboys sin startende quarterback Troy Aikman skadet, en hjernerystelse som eventuelt førte til slutten på karrieren hans. Han ble erstattet av Randall Cunningham for resten av sesongen, som ble avsluttet 5–11. Før 2001-sesongen ble Aikman frigitt fra laget, og Tony Banks, som hadde vært startende quarterback for Baltimore Ravens sesongen før ble plukket opp, men Banks ble frigitt under sesongoppkjøringen. Uten en fast quarterback gikk Dallas 5–11 og endte på fjerde plass i divisjonen for andre år på rad.
2002-sesongen gikk ikke noe bedre. Under en hjemmekamp 28. oktober 2002 mot Seattle Seahawks satte Emmitt Smith en ny NFL-rekord i rushing yards tidligere holdt av Walter Payton, og seieren over Redskins på Thanksgiving Day var lagets tiende seier på rad mot Washington. Cowboys avsluttet sesongen 5-11, og i uke 17 tapte laget mot Washington 20-14. Det ble Smiths siste kamp med Dallas Cowboys, og Campo fikk sparken like etter sesongslutt.
Bill Parcells-årene (2003–2006)
Jones fikk så den da pensjonerte Bill Parcells til å bli lagets nye headcoach. I den første sesongen under Parcells startet Cowboys sesongen 7-2, og endte sesongen 10-6. De nådde sluttpillet som et wildcard-lag, men tapte i første runde mot Carolina Panthers 29-10. I 2004 gikk Cowboys 6-10, men nådde tredje plass med et sammenlagtresultat på 9-7 i 2005. I forkant av sesongen plukket de opp Drew Bledsoe som quarterback.
Cowboys begynte 2006-sesongen 3-2. I en kamp i uke 7 mot Giants ble Beldsoe erstattet med reserven Tony Romo, som var lagets startende quarterback ut sesongen. Dallas endte på andre plass 9-7, og nådde sluttspillet som femte seed, men tapte borte mot Seahawks. Etter sesongen pensjonerte Parcells seg og ble erstattet av Wade Phillips.
Phillips- & Garrett-årene (2007–2019)
Dallas overrasket i 2007 hvor de vant 12 av sine første 13 kamper, hvor det eneste tapet kom mot New England Patriots, som gikk ubeseiret gjennom sesongen. Dallas endte opp 13–3 og gikk inn i sluttspillet som første seed fra NFC for første gang på 12 år. I første runde, som var divisjonsrunden, tapte de 21-17 mot New York Giants, som gikk videre til å vinne Super Bowl XLII.
2008-sesongen begynte bra, med fire seiere i de fem første kampene. Etter at quarterback Tony Romo knakk lillefingeren i et nederlag etter ekstraomganger mot Arizona Cardinals gikk der derimot nedover. Med reservene Brad Johnson og Brooks Bollinger gikk Dallas 1-2 i de neste tre kampene. Etter at Romo kom tilbake gikk Cowboys 3-0, men med flere skader på spillere som Kyle Kosier, Felix Jones, safety Roy Williams, punter Mat McBriar, med flere gikk det mot en dårlig slutt på sesongen. De tapte 3 av de siste fire kampene i sesongen, og nådde ikke sluttspillet.
Den 2. mai 2009 kollapset Cowboys’ treningsfasiliteter under en storm, som endte med tolv skadde spillere og trenere. De mest seriøse skadene special teams coach Joe DeCamillis, som ødela ryggen og måtte undergå operasjoner for å stabilisere nakkevirvler, og speiderassistent Rich Behm som ble lam fra livet og ned etter en skade på ryggraden. Cowboys startet sesongen med en seier mot Tampa Bay, men stod 2-2 ved slutten av uke fire. Ved begynnelsen av desember stod Cowboys 8-3, men mistet førsteplass i divisjonen etter tap mot New York Giants og San Diego Chargers. Cowboys avsluttet eventuelt sesongen 11-5, etter å ha tatt førsteplass i divisjonen tilbake med seiere mot divisjonsrivalene Washington og Philadelphia. I Wild Card-runden av sluttspillet slo Cowboys Eagles for sin første seier i sluttspillet siden 1996, men tapte i divisjonsrunden mot Minnesota Vikings
Phillips fikk sparken som hovedtrener etter at laget startet 2010-sesongen 1-7. Offensive coordinator Jason Garrett tok over som midlertidig hovedtrener, og ledet laget til et sesongresultat på 6-10. 2011-sesongen så en liten forbedring til 8-8, hvor de lå an til å vinne divisjonen frem til de tapte mot Giants i uke 17. Giants tok divisjonstittelen og gikk videre til å vinne Super Bowl XLVI. Til tross for at Cowboys slo Giants i den første kampen av 2012-sesongen, endte Cowboys sesongen 8-8.
Dallas begynte også 2013-sesongen med en kamp mot Giants, hvor de vant for andre på rad. Dette var den første gangen siden AT&T Stadium ble åpnet i 2009 at Cowboys vant mot Giants på hjemmebane. For tredje sesong på rad avsluttet Cowboys sesongen 8-8, men endte denne sesongen på andre plass, hvor de hadde endt på tredjeplass de forrige to sesongene.