cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Benediktinerordenen
Ikke-katolske benediktinere
Det er opprettet bendiktinerkommuniteter innenfor Den anglikanske kirke og Svenska kyrkan. I England fikk dette en uventet følge da munkene i det største klosteret kollektivt konverterte til katolisismen og gikk inn i Den benediktinske konføderasjon.
Sauøya naturreservat
Sauøya naturreservat ligger i Ånnfjorden i Øksnes kommune i Nordland. Naturreservatet har et areal på 184 dekar, hvorav 100 dekar sjøareal. Området er vernet for å ivareta et viktig hekkeområde for sjøfugl.
Støl
En støl var en melkeplass i utmarka som lå nær nok til gården til at budeia kunne gå frem og tilbake. Prosessen kalles «støling», i motsetning til «setring». Det var derfor ingen bygninger for melkestell på en slik støl, men det var vanlig at kyrne ble satt inn i et sommerfjøs om natta. Ofte lå dette sommerfjøset i gjerdet rundt innmarka.
Var beitet eller melkeplassen så langt fra gården at det ikke var mulig å gå fram og tilbake hver gang det skulle melkes, ble melkeplassen en seter. Det var da oppført hus slik at budeia kunne overnatte.
Dette var typisk drift av ei seter som ikke lå alt for langt unna gården: Budeia gikk til setra om ettermiddagen, utførte kveldsmelkinga, overnattet, tok morgenmelkinga og gikk deretter hjem med melka i et melkespann. Så deltok hun i arbeidet hjemme på garden før hun igjen gikk til setra.
Stedvis ble betegnelsen «støl» brukt synonymt med «seter», og artikkelens illustrasjon henviser til en slik lokalitet.
«Støl» kommer av norrønt stǫðull som har samme rot som standa i betydningen «der kyrne står under melking». Ordet finnes i ulike dialektvarianter som «støl», «støyl», «stule», «stil» og «staule». I Sunnhordland brukes ordet som verb - dyrene «støler seg» når de samler seg for å drikke eller melkes. På Vestlandet, i Valdres, i øvre Hallingdal og Telemark brukes «støl» synonymt med «seter», også om såkalte fullsetre der det både er fast bosetting om sommeren, og melken foredles på stedet til ost og smør. I Gudbrandsdalen og i Hedmark brukes til dels «stil» eller «stule» om selve setervollen.
Fanny Riis
Fanny Eveline Riis (født 26. august 1835 i Bergen, død 15. august 1924 i Kristiania) var en norsk bibliotekar og lærer.
Hennes foreldre var Boye Christopher Riis og Christine Benedicte Hagerup. Gjennom sin mor var hun kusine av både Edvard og Nina Grieg. Deres felles besteforeldre var stiftsamtmann i Bergen, Edvard Eilersen Hagerup, og hustru Ingeborg Benedicte Janson.
Blant skandinaver i Roma
Fanny Riis kom første gang til Roma 8. desember 1881 sammen med en venninne, og førte en fyldig reisedagbok. Det første de gjorde da de ankom Den evige stad var å melde seg inn i Skandinavisk Forening, hvor det nettopp skulle holdes aftenselskap for klubbens medlemmer.
Krav om radikal kjønnskvotering
Av de mest betydningsfulle mennesker hun møtte i Roma var dikteren Henrik Ibsen, som fikk avgjørende betydning for hennes yrkesaktive liv, da hun i juni 1882 ble ansatt som første kvinnelige bibliotekar ved Skandinavisk Forening, etter direkte påtrykk fra dikteren selv. Som del av sitt engasjement for det han omtalte som «en menneskesak» rundt tilblivelsen av  Et dukkehjem  mente han det var en ren folkeforpliktelse å oppskatte kvinnens ulikeartede forutsetning til å delta som selvstedig individ i samfunnsfellesskapet.
Mens Ibsen gjorde sin første notater til Et dukkehjem reiste han den 8. februar 1879 to krav til foreningens medlemmer. Det ene var at ved «besættelsen af bibliothekarposten bør dertil skikkede damer fortrinsvis komme i betragtning, såfremt sådanne måtte melde sig», og det andre var å gi kvinner full stemmerett i alle foreningens anliggender: «Saavel Bibliothekar- som Secretærforretningerne» var han hellig overbevist om «at en Kvinne ikke blot ville kunne magte, men ogsaa udføre dem bedre end det ofte er sket tidligere.» Og den utvalgte til å bevise sannheten i hans ord skulle bli Fanny Riis. Den danske forfatteren J.P. Jacobsen har selv fortalt at han som medlem av styret i Skandinavisk Forening fulgte Ibsen ”gjennem Tykt og Tyndt”, og at Ibsen kunne være «henrivende uforskammet mod sine Modstandere». Dessuten at nettopp Fanny Riis var den kvinnen han ønsket seg til Roma. Hun – «cigarrygende, kortklippet og jakkeklædt, havde været hans kandidat i flere år og direkte anledning til hans forslag.»
Hun jobbet også i noen år etter at hun var kommet tilbake til Norge og hadde bosatt seg i Kristiania som lærer ved Frøken Bauers Pikeskole. Fanny Riis kom livet ut til å stå i nært vennskapsforhold til ekteparet Ibsen. I en anonym notis i anledning hennes dødsfall heter det i kvinnetidsskriftet Nylænde: «Hun var et kundskabsrikt og alsidig dannet menneske, som i sit lange liv hadde reist meget og hadde mange venner og bekjendte.»
Åmøy
Åmøy er en øy i Rogaland.Den var tidligere delt mellom Rennesøy og Stavanger kommuner, idet Vestre Åmøy lå i Rennesøy, mens Austre Åmøy lå i Stavanger. Fra 1. januar 2020 ble imidlertid de to kommunene slått sammen, slik at hele øya er i Stavanger kommune - i Rennesøy kommunedel.
Opphavet til navnet er usikkert. Det første leddet «Åm» har antagelig opphav i et eldre usammensatt navn på øya, som kan ha forbindelse med nynorsk «ama», med betydning gni, skubbe. På Austre Åmøy er der en del opprevne og stripete berg, der det også er helleristningsfelt, og dette berget kan muligens være kilden til navnet. Det har også vært foreslått opphav i mannsnavnet «Ámr» eller kvinnenavnet «Áma», i gammelnorsk «ámr» (=fæl, slem) eller fra ordet «åme» (larve). Tidligere skriveformer var Ombøe (ca. 1620) og Ohmøen (1668).
Kathrine Harsem
Hun vant bronse i sprint under U23-VM på ski 2010 i Hinterzarten.
Hun vant Skandinavisk Cup sammenlagt sesongen 2013/14 og 2014/15.
Hun tok sin første pallplass i verdenscupen da hun ble nummer to i sprint klassisk i Planica 20. januar 2018.
Hun vant Norgescup i sprint, distanse og sammenlagt sesongene 2019/20 og 2020/21, og distanse og sammenlagt sesongen 2021-2022.
Hun deltok for Norge i VM sprint Lathi 2017 og OL sprint PyeongChang 2018.
I desember 2022 varslet hun at hun må ta pause på ubestemt tid, på grunn av skader etter mange år med hard trening og belastning for kroppen.
Ni Duan
Han utmerket seg med å male malerier av personer og landskap.
Ketoacidose
Ketoacidose er en type metabolsk acidose som skyldes høye konsentrasjoner av ketonlegemer, som skyldes deaminasjon av aminosyrer og nedbrytning av fettsyrer. Dette er mest vanlig i forbindelse med type 1 diabetes (diabetes mellitus) som ikke er blitt behandlet (diabetisk ketoacidose). Det kan også oppstå hos mennesker som har fastet mer enn tre dager eller som sulter ihjel, da kroppen tærer på fett- og proteinlagrene.
Ketoacidose kan luktes i en persons ånde. Lukten beskrives ofte som lukten av frukt eller malingtynner / neglelakkfjerner (aceton).
Ketoacidose må ikke forveksle med ketose, som er kroppens normale måte å forbrenne kroppsfett. I diabetisk ketoacidose blir opphopningen av ketonlegemer så høy at blodets pH synker drastisk.
Hos dyr
Drektighetsforgiftning hos sau er et eksempel på diabetisk ketoacidose.
Bekkelaget
Bekkelaget er et område i bydel Nordstrand i Oslo preget av villabebyggelse. Bekkelaget inklusive Bekkelagshøgda strekker seg fra Bunnefjorden i vest til Brattlikollen i øst, fra Kongshavn og Ekebergskråningen  i nord til Kastellet i sør. På det egentlige Bekkelaget (nedre Bekkelaget) startet utbyggingen for fullt allerede på 1800-tallet. Bekkelagshøgda (øvre Bekkelaget) ble i hovedsak utbygd etter at Ekebergbanen ble lagt gjennom området i 1917.
Organisasjonene Eikabergtinget og Bekkelagshøgda Lokalhistoriske Forening har lokalhistorisk kunnskap om Bekkelaget.
Beliggenhet og underområder
Mange underområder tilhører strøket som i dag kalles Bekkelaget:
Dermed har Bekkelaget Grønlia og Ekeberg i nord og nordøst, med Ekebergsletta som grense. Østgrensen mot Brattlikollen, Karlsrud og Lambertseter dannes av Tormods vei og Bernt Knudsens vei. I tillegg ligger Nordstrand i sør, og Bunnefjorden i vest.
Historie
Det opprinnelige Bekkelaget, i dag kalt Nedre Bekkelaget, sognet trolig til Nikolaikirken i Oslo i middelalderen. Navnet Bekkelaget betyr fiskestedet ved bekken eller bakken (her strides det om betydingen). Fiskerlaget ble kalt for Bachelauget. Det har vært to gårder som het Bekkelaget der: Store Bekkelaget mot Paddehavet i syd, og Lille Bekkelaget (Kneppe) nord for daværende Bekkelagskollen. Ljabrochausséen (senere Mosseveien) ble anlagt gjennom området i 1850. På slutten av 1800-tallet og et stykke ut på 1900-tallet kan man si at sentrum på Bekkelaget lå der Bekkelagsveien møter Mosseveien. Her lå blant annet Bekkelaget stasjon og postkontoret. Et jordras 7. oktober 1953 som krevde fem menneskeliv gjorde at jernbanelinjen raste ned og bidro til å forandre området. Etter at Bekkelagskollen ble sprengt vekk i 1960-årene for å lage havn og renseanlegg kan man si at sentrum på Nedre Bekkelaget ble forskjøvet et stykke sørover til der Nedre Bekkelaget skole ligger. I dag regner mange området omkring Holtet for sentrum på Bekkelaget, også kalt Øvre Bekkelaget. I eldre tider inngikk delvis dette "øvre" Bekkelaget i det området som ble kalt Eikaberget. Dette var navnet på et større område med åsen og platået. Det ble også drevet gårdsdrift i dette området. Eksempler på disse gårdene er Ekeberg gård (ligger inne på området til Ekeberg Camping) og Jomfrubråten gård. I 2005 ble det avdekket hustufter på tunet på Ekeberg gård, noe som indikerer at det har vært bosetting i området langt tilbake i tid og at det har vært en viktig bosetting.
Allikevel var det ikke veldig stor befolkning her før utbyggingen av villastrøkene skjøt fart. Jernbaneutbyggingen langs åsen sørover gav god ankomst til byen og det ble populært – for den som hadde råd til det – å bygge villaer eller sommerhus på Bekkelaget. Denne utviklingen skjedde på midten av 1800-tallet.
Kongsveien ble anlagt hit opp fra byen omkring 1890. Noen år senere, i 1907, ble det opprettet politistasjon i en tidligere smie på eiendommen til urmaker Johan Lie. Stasjonen fikk etterhvert adressen Kongsveien 51, og var operativ til 1963. Ekebergbanen ble ferdigstilt i 1917 (i dag betjent av linje 19 Ljabru og 18 Holtet) for å tilrettelegge for mer boligbebyggelse. Siden har området bare blitt mer og mer populært, ikke minst på grunn av den nære beliggenheten til Oslo sentrum og nærhet til store rekreasjonsoråder som Ekebergsletta, Brannfjell og Byskogen (nedsiden av Kongsveien).
Med øket befolkning ble det nødvendig med flere bestemte stedsnavn. Området var del av Østre Aker i Aker kommune. Område Bekkelaget tilhørte Søndre Aker og kirken tilhørte Bekkelaget Nordstrand sogn.
I senere tid har Bekkelagsnavnet blitt mer utydelig da bydelene Ekeberg og Bekkelaget ble slått sammen, og senere i dagens Bydel Nordstrand. Mangel på korrekt veiskilting ved avkjøring på E6 (ved Brattlikollen), Mosseveien og Gamlebyen (starten på Kongsveien) er også med på å viske ut gamle stedsnavn.
Før Oslo kommune sprengte ned og lagde halvøy av Sjursøya på 1920- og -30-tallet og senere fjernet Bekkelagskollen, så var strekningen fra Gamlebyen og utover til Bekkelaget og øyene et yndet utfartsområde. Det var dessuten revyteater og restaurant ved Kongshavn. Det gikk båtruter fra sentrum. Særlig kjent er båten Ceres . ved Ormsundbrua vitner fremdeles om den. Det gikk også fergetrafikk om sommeren ut til Malmøykalven.
Av særlig geologisk og naturhistorisk interesse er øya Malmøya. Det finnes også en jettegryte. Det gamle trehusmiljøet på Bekkelaget og øyene er ellers spesielt. Man finner både minner fra et opprinnelig fiskermiljø, og flere sommerhus eller villaer med tilhørende badehus i sveitserstil fra slutten av 1800-tallet. Ormøy kirke er fra samme periode.
Erik Usterud
Erik Usterud (født 28. november 1921 i Kristiansand, død 26. februar 2008 i Froland) var ordfører i Froland etter at Mykland og Froland ble slått sammen til en kommune. Usterud bodde i Risdal, på gården Nause, som han overtok etter sine foreldre. Han hadde utdanning fra handelsgymnas i Kristiansand og fra skogskole i Kongsberg.
Bekkelaget
Norsk hiphop
Bekkelaget har fostret en påfallende andel mennesker som senere har preget det norske hiphop-miljøet. Både Klovner I Kamp og Apollo har medlemmer som har vokst opp i området, og som har gått på Brannfjell skole – ungdomsskole for Ekeberg og Bekkelaget. På Brannfjell skole gikk også sentrale medlemmer i hiphop-gruppa Gatas Parlament. De er imidlertid ikke vokst opp på Bekkelaget, men i Ekebergskrenten.
Erik Usterud
Milorg
Usterud ble med i Milorg i 1944 og ble raskt engasjert i å ta imot flyslipp av forsyninger fra England. Sitt første flyslipp tok han imot i april 1944 ved Homstølvatnet i Vatnedalen i Froland. Siden var han med på å bygge opp Milorgs organisasjon i Fyresdal og tok imot om lag 30 flyslipp på heia mellom Fyresdal og Tovdal. Med dette ble han kjent som mannen som tok mot flest flyslipp i Norge under andre verdenskrig. Som påskjønnelse for sin innsats fikk Erik Usterud være med på seiersparaden i London sommeren 1946 sammen med seks andre nordmenn.
Etter krigen
På 1950-tallet var Erik Usterud områdesjef for HV for Herefoss og Mykland. Han drev også som entreprenør og engasjerte seg i politisk aktivitet.
Bro, bro brille
Bro, bro brille er en sanglek med mystiske trekk som har blitt lekt og fremdeles lekes over store deler av verden. I Norge omtales den tradisjonelt som en julelek, men har gjennom senere generasjoner vært brukt vel så ofte i bursdagsselskap som på juletrefest.
Mange navn og mange land
Sangleken forekommer under en rekke navn, og i en mengde versjoner. På norsk og dansk er leken mest kjent som Bro, bro brille. I norske dialekter finnes variantene under titlene Bru, bru breie, Mann i grytun eller Julelek. Den svenske hovedvarianten kalles Bro, bro breja og den islandske Brúarleikur. På tysk finnes leken under overskriftene Goldene Brücke og Fallende Brücke. London Bridge is Falling Down er en kjent engelsk versjon. I Korea finnes leken som Dong, Dong, Dongdaemun og i Japan som Warabe uta, Tōryanse.
Bro, bro brille slik den lekes i Norge i dag
På siste stavelsen faller portalen brått og fanger dermed en av de «farende» som i en slags klemme eller «gryte». Portalholderne hvisker til den fangede: Vil du ha «appelsin» eller «banan»?. Hviskende avgir offeret svaret, ofte etter en del om og men. Fangen får så beskjed om å stille seg bak ryggen til den bakerste personen på «appelsinsida» eller «banansida» i henhold til valget. Offeret avslutter sin scene med å gripe personen foran seg rundt livet klar til senere dyst. Forløpet og sangen repeteres til alle vandrerene er fanget og har valgt side. Så følger en dragkamp mellom «appelsinsida» og «banansida» under skrik og skrål. Laget som seirer i dragkampen, har vunnet leken.
Fortolkning
Forskere har stadig vært inne på at leken slik den er overlevert ved våre breddegrader bærer i seg en frodig blanding av kristne og førkristne motiver.
Sangteksta
Enkelte bruer kan visuelt omtales som «Bro, bro brille». Folklorister oppfatter likefullt det allitererende innledningsformularet som en forvanskning. I mange norske og svenske varianter heter det «bru breie/brua den brede/bro breja» – noe som antas å være mer opprinnelig. I en del varianter blir bruas visuelle uttrykk utdypet. I versjoner fra Hedmark, Telemark, Rogaland og Oppland handler det om en bru med «stolper/stolpa(r)» og «nagler/nagla(r)». I tyske varianter finner vi følgende dialog mellom portholdere og farmenn: «Was wollet ihr?« «Über die goldene Brücke fahren.» Slike skildringer har ført til at «Bro, bro brille» ofte fortolkes i lys av den mytologiske brua over grenseelva som skiller levende fra døde. I norske folkeminne finner vi brua omtalt som «Jeddarbrui/Gjallarbrui» bl.a. i Draumkvedet.
Denne brua er i norrøn mytologi gulltekt, fører nord og ned til Hels rike og heter «Gjallarbrú».
«Klokka ringer ell've» kan med bibelens dommedagsprofetier i bakhodet forstås som et dramatiserende faresignal: nå begynner «den siste time».
«Keiseren står på sitt høyeste slott, så hvit som en mann, så sort som en brann» er tvetydig. Er det keiseren som er hvit og sort, eller er det slottet? På vestlandet forekommer også en annen variasjon med:«Keiseren står på sitt høyeste slott, ser ut over vann, ser ut over land.» I flere mindre kjente danske versjoner finner vi en «långbjænned mær, så swot som kul, så hvidt som kridt». Mærra i de danske versjonene framstår som en slags hybrid mellom to mektige mytologiske kvinneskikkelser, Móðguðr (Gjallarbruas vokterinne) og Hel (underverdenens herskerinne). I Hermods ritt til Hel fortelles det at «Móðguðr er nefnd mær sú er gætir brúarinnar», mens Hel skildres som halvt hvit eller menneskefarga og halvt svart eller blå, halvt levende og halvt død. Forøvrig har mange Bro, bro brille-varianter en oppsjekkende dialog mellom de som står og de som går. I valdresvarianten heter det f eks: «Kostan mann æ du?» «E e kongens Fiskemann.» Til sammenligning spør Móðguðr om Hermods navn og herkomst før hun slipper ham over til dødsriket.
«Fare, fare krigsmann. Døden skal du lide.», her blir fare- og dødsmotivet lagt ut i klartekst.
«Den som kommer aller sist ...», vil trolig si den som taper runden, og
«... skal i den sorte gry-y-y-y-y-te.», er et situasjonsbilde fra dødsriket prega av forestillinga om et flammende Helvete/Gehenna, en forestilling utvikla til dramatiske høyder i senmiddelalderen (motsatt f.eks. skildringer av Helheimen som på sitt frykteligste var iskaldt).
Om melodimaterialet
De registrerte norske, svenske og danske melodiene er med få unntak varianter av en meloditype som musikkvitere gjerne kaller La Bergamasca. Det dreier seg om en variasjonsmelodi første gang oppskrevet mot slutten av 1500-tallet, da som en folkelig dansemelodie fra Bergamo i dagens Nord-Italia. Den kjente melodien til London Bridge is Falling Down hører til samme melodikrins.
Tidlige oppskrifter
De eldste norske oppskriftene av leken skriver seg fra midten av 1800-tallet. Ludvig Mathias Lindeman skreiv opp Mann i grytun i Valdres i 1848 og Julelek i Løten i 1851. En engelske variant ble trykt i 1744 under tittelen London Bridge is Broken Down.
Leken i eldre skriftlige kilder
I eldre skriftlig materiale finner vi en rekke interessante hentydninger. Hakon Grüner Nielsen trekker fram en dansk tekst fra rundt 1730 der det omtales en lek hvor «sol og måne» utfører en styrkeprøve. Iona og Peter Opie skriver at dansen London Bridge omtales i 1719 i The Second Book of the Compleat Dancing Master. Henning Frederik Feilberg meddeler at skotten Thomas Urquhart i 1663 i sin berømte oversettelse av François Rabelais nevner en lek ved navn the fallen bridge. I Rabelais franske original fra 1534 heter leken au pont cheuz. Feilberg meddeler dessuten at Giovanni Villani i 1328 skriver om Coda romana – en lek utført av gutter i Florenz der fangen ble spurt: vil du være guelfer eller ghibelliner.
Teorier om lekens opprinnelse
Britiske forskere har dristet seg til å tidfestet leken med utgangspunkt i en spesifikk historisk hendelse. I 1014 hjalp Olav den hellige den angelsaksiske kongen Ethelred II med å gjenvinne London fra danene. I den forbindelse ble London Bridge revet. Gjennom varianten London Bridge is Falling Down kan leken dateres til tida like etter denne dramatiske hendelsen er det blitt hevdet.
Hjalmar Lauritz Thuren er mellom dem som med utgangspunkt i skandinaviske varianter, antyder at leken kan være fra tiden før kristendommen.
Enkelte går enda lengre og mener leken bærer i seg minner om et dunkelt rituale vedrørende menneskeofring.
Sluttord
Forskerne er enige om at lekens innhold, form, utbredning og variantmengde vitner om en respektabel alder. Men hvilken av variantene som ligger nærmest et originalt utspring, er det vanskelig å si noe om. Med tanke på for eksempel den mest kjente norske varianten, har folklorister pekt på at forestillinger om for eksempel Gjallarbrua og andre elementer fra den norrøne mytologien var levende en tid etter reformasjonen. Likevel må det være lov å peke på at leken i alle fall må ha en historie som strekker seg ned til mysteriespillenes middelalderske uttrykk. Bro, bro brille-leken er et ypperlig eksempel på hvordan kulturelementer smidig endres i tid, rom og i forhold til sammenheng forøvrig, på samme tid som bestandigheten må sies å være stor.
Kihnu flyplass
Kihnu flyplass er en flyplass på øya Kihnu i Estland. Flyplassen ligger ved landsbyen Sääreküla. Flyplassens ICAO-kode er EEKU. Den har ingen IATA-kode.
Flyplassen har to kryssende, gressdekkede rullebaner på 600 meters lengde og 60 meters bredde. Rullebanene har baneretninger 16 og 34, og 04 og 22. Rullebanene har ikke lys, og det er ikke navigasjonssystemer på flyplassen. Derfor er flyplassen kun sertifisert til bruk i dagslys.
Kihnu flyplass har ruteflygninger hovedsakelig om vinteren og våren, når isforholdene i Pärnu-bukta gjør fergetrafikk til fastlandet umulig. Ruteflygningene opereres av Air Livonia med små Antonov An-28-fly. Små privatfly bruker flyplassen sommerstid.
Kihnu flyplass er eid av AS Pärnu Lennujaam (Pärnu lufthavn).
Flyplassledelsen advarer om at flyplassen ikke er gjerdet inn, så flygere som ønsker å lande utenom flyplassens åpningstid må forsikre seg om at det ikke er mennesker, dyr eller andre hindringer på rullebanene før landing.
Fuzhouuniversitetet
Fuzhouuniversitetet (kinesisk: 福州大学; pinyin: Fuzhou Daxue) er et statlig universitet i den kinesiske byen Fuzhou, provinshovedstad i Fujian.
Universitetet ble grunnlagt i 1958 og hadde i 2006 ca 25.000 studenter. Universitet ble i 1995 et av de første universiteter i Kina med internettforbindelse.
Alphonse Mouzon
Alphonse Mouzon, (født 21. november 1948 i Charleston i Sør-Carolina, død 25. desember 2016 i Granada Hills i Los Angeles), var en Jazz-fusion-trommeslager og perkusjonist, og styreformann for plateselskapet Tenacious. Han komponerte, arrangerte og produserte, så vel som at han spilte trommer. Han ble for alvor populær som utøvende kunstner på slutten av 1960-tallet og tidlig 1970-tall.
Biografi
Mouzon var av afro-amerikansk, fransk og svartfot-indiansk avstamming og ble født i Charleston, Syd Carolina. Han fikk sin første musikalske undervisning ved Bonds-Wilson High School og flyttet til New York etter uteksaminering. Han studerte drama og musikk ved New York City College og medisin ved Manhattan Medical Schoo. Han fortsatte å få trommeundervisning av Bobby Thomas, trommeslager for jazzpianisten Billy Taylor. Han var perkusjonist i Broadwayshowet "Promises, Promises" og arbeidet så med pianisten McCoy Tyner. Siden var han medlem av Weather Report sammen med Joe Zawinul på keyboard og Wayne Shorter på saksofon. Etter dette ble Mouzon soloartist på plateselskapet Blue Note i 1972.
Personlig
Han bodde den siste tiden i Northridge, California med sin datter Emma Alexandra og sin sønn Alphonse-Philippe, sammen med diverse kjæledyr. Den 7. september 2016 ble Mouzon diagnostisert med nevroendokrin kreft, en sjelden form for kreft. Han har startet en GoFundMe kampanje for å finansiere behandlinger og medisiner, men døde 25. desember 2016.
Ingvar Kjellson
Kjellson studerte ved Gösta Terserus teaterskole og kom i 1946 inn ved Dramatens elevskola.
Benedikt I
Benedikt I var pave fra 2. juni 575 til 30. juli 579. Hans pontifikat falt sammen med langobardenes invasjon, som medførte sykdom og hungersnød i Italia.
Franz Hengsbach
Franz Hengsbach (født 10. september 1910 i Velmede i erkebispedømmet Paderborn i Tyskland, død 24. juni 1991 i Essen) var kardinal i den katolske kirke og biskop av Essen 1957–1991. Deltok under Annet Vatikankonsil 1962–1965.
Benedikt I
Benedikt var sønn av en mann kalt Bonifatius, og ble kalt Bonosus av grekerne. På grunn av langobardenes herjinger var det vanskelig å kommunisere med den bysantinske keiseren, som gjorde krav på retten til å bekrefte pavevalgene. Fra forgjengerens død til den østromerske keiseren bekreftet pavevalget gikk det derfor nesten 11 måneder. Benedikt regjerte i fire år, en måned og 28 dager.
Kun få skrifter fra hans tid er bevart, slik at man vet lite om hans virke.
Franz Hengsbach
Han ble kreert til kardinal i 1988 av pave Johannes Paul II, med Nostra Signora di Guadalupe a Monte Mario som tittelkirke.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Ọ
Ọ og ọ (O med prikk under) er den 22. bokstaven i det pan-nigerianske alfabetet, mellom o og p, og den representerer lyden /ɔ/. På vietnamesisk markerer en prikk under en vokal brytende lav tone; der en vokal har en slik prikk under seg, anses den dog ikke for å være en egen bokstav.
I Unicode kodes ọ som U+1ECC (&#X1ECC;) og U+1ECD (&#X1ECD;).
Ọ
Klikklisens
En klikklisens er noe som vises før en bruker for første gang tar i bruk et dataprogram eller en nettjeneste. Den består som regel av en plakat som viser vilkårene for bruk, inklusive de vilkårene som regulerer innsamling, bruk og distribusjon av data om brukeren. Brukeren skal indikere at han eller hun har lest vilkårene og aksepterer dem ved å «klikke» på en knapp på skjermen med teksten «Jeg aksepterer» eller tilsvarende.
Olav Haukvik
Olav Haukvik (født 26. juni 1928 i Sauherad, død 22. februar 1992) var en norsk politiker (Ap). Han var industriminister i Odvar Nordlis regjering fra 1978 til 1979. Olav Haukvik var utdannet jurist. Han arbeidet som konsulent og sekretær i Samferdselsdepartementet fra 1951 til 1961 da han ble byråsjef, en stilling han hadde frem til 1966. Han var fylkesmann i Telemark i perioden fra 1973 til 1976. I 1976 ble han fylkesrådmann i Telemark, en stilling han hadde frem til 1990.
Jorddykkeren
Jorddykkeren er en skikkelse fra indiansk mytologi som forekommer i svært mange utforminger og variasjoner hos ulike amerikanske urfolk og stammefolk i Canada og USA.
Utgangspunktet er at verden er dekket av vann, og at skaperguden, som noen kaller Manitou, ønsker å skape landjorden. Han trenger et utgangspunkt, eller råmateriale, og engasjerer en hjelper til å hente jord, eller mudder, fra havets bunn. Hjelperen kan være en and, en ravn, en sothøne, en lom, en ørn, en skilpadde eller en bisam; eller i noen tilfeller skaperguden selv, slik som i modocindianernes legende om Kumokums. I noen tilfeller får hjelperen en belønning av skaperguden: cheyenneindianerne fortalte at sothøna smakte mudder fordi hun hadde dykket etter mudder for skaperguden, og fått «uspiselighet» som beskyttende gave fra guden. Noen varianter forteller at dyret ofrer seg, og dør etter å ha hentet opp jorden; i andre varianter er det tre dyr som forsøker, og de to første dør før det tredje lykkes.
Den lille mengden jord som hentes opp fra havbunnen er ofte så lite som det rommes i et nebb; men det vokser raskt til å dekke jorden. I noen varianter er det vingeslag fra en ørn som bidrar til å forme jorden med fjell og daler.
Flere varianter av legendene er gjengitt på norsk i samlingen Jorden – vår mor, 2002.
Referanser
Creation myth
Hilde Lauvhaug
Hilde Lauvhaug (født 4. april 1989) er en norsk langrennsløper. Hun representerer Skrautvål IF.
Hun vant sølv på 15 km jaktstart under U23-VM på ski 2010 i Hinterzarten. Astrid Øyre Slind vant dette løpet. I det samme mesterskapet fikk hun niendeplass på 10 km klassisk stil.
Død postkasse
En død postkasse, også kjent ved de engelske navnene dead drop eller dead letter box, er et faguttrykk fra spionasjens verden, og dreier seg om et sted som benyttes til hemmelig overlevering av meldinger eller gjenstander mellom to personer, uten at det blir nødvendig for dem å møtes. Ofte ledsages den av tegn plassert annetsteds som signal om at en melding er plassert eller avhentet. Et dead drop er vanligvis et sted som de involverte med rimelig letthet kan oppsøke uten å vekke oppsikt på sin vei eller ved et uvanlig langt fravær eller avvik fra vanlig rutine, og såpass avskjermet at de ikke risikerer å bli observert når de anbringer f.eks konvolutten. Det kan dreie seg om en bibliotekbok, en hul stein, en sprekk i en mur, under en bro på en gangsti. Signalet kan være et krittmerke på en stolpe, en potteplante i vinduet – bare fantasien setter grensene.
Digitale døde postkasser
Fra tusenårsskiftet har for eksempel britisk etterretning tatt i bruk digitale døde postkasser – innretninger i terrenget som kan motta og avlevere informasjon direkte fra en iPhone uten at spionene trenger å stoppe opp og grave under et tre.
Liste over Norges regjeringer
Norges regjering siden 1814. Begrepet ministerium ble brukt frem til 1884. Fra da av het det regjering.
Ministerier 1814–1884
Mellom 1814 og 1884 hadde man ingen fullstendige skifter av regjeringer, kun suppleringer. Nedstående periodeinndeling baserer seg på boka Det norske statsråd 1814–1905, utgitt av Statsministerens kontor i 1996. Navngivingen er basert på stattholdere eller framtredende statsråder i perioden.
NRK Tekst-TV
NRK Tekst-TV er tekst-TV-tilbudet fra NRK, og Norges eldste tekst-TV-tjeneste. NRK Tekst-TV ble lansert 2. februar 1983. Tekst-TV er både tilgjengelig på fjernsynskanalene NRK1, NRK2, NRK3/NRK Super og på Internett. Etter tusenårsskiftet har Tekst-TV opplevd økende konkurranse fra Internett og nye mobiltjenester.
Antall brukere
Pr. 2008 hadde Tekst-TV på NRK1 2,4 millioner lesere hver uke, eller rundt 60 % av befolkningen i Norge. I april 2008 ble NRK Tekst-TV lansert i digital form på det digitale bakkenettet. Digitalt tekst-TV ble imidlertid avviklet 1. februar 2012, mens den analoge versjonen fortsatte som før. Fra 1. januar 2009 ble NRK Tekst-TV reklamefritt. I 2013 hadde det 1,2 millioner brukere i uken.
Tekst-TV var på sitt aller mest populære i 2005. Tjenesten hadde da 1,5 millioner brukere hver dag. I 2013 var dette sunket til under halvparten.
Internett har gjort at behovet er blitt noe mindre.
Historikk
Da NRK lanserte Tekst-TV i februar 1983 var det svært få som hadde TV-apparat som kunne motta denne tjenesten, rundt 10 000 brukere kunne benytte tjenesten. Innen årets utløp hadde imidlertid salg av slike apparater vokste kraftig, og allerede i 1984 hadde Tekst-TV-en rundt 100 000 brukere. I 1995 passerte tekst-TV en million daglige brukere.
Fra 1984 til 1987 sendte NRK programmet Nytt fra tekst-tv som viste et utvalg av det som tjenesten hadde å by på. Programmet gikk alle hverdager, på formiddager.
Lusfluer
Lusfluer (Hippoboscidae), er en gruppe (familie) av fluene (Brachycera), som sammen med mygg (Nematocera) utgjør tovingene (Diptera). Lusfluer er parasitter og lever av blod fra virveldyr, og er en litt spesiell familie av fluer og som skiller seg ut fra alle de andre fluer. De snylter på fugler og pattedyr, fem av artene er parasitter på fugl. De tre andre artene på pattedyr. Navnene sauelusflue, hestelusflue og hjortelusflue forteller om hvilke vertsdyr lusfluen er parasitt på. Begge kjønn suger blod. De lever i nærheten av skog. Det er 8 norske arter.
Liv og utvikling
Kroppen er flat, med sprikende, utstående bein, som har kraftige klamreføtter. Huden er kraftig og fargen er brunlig og noen ganger litt grønn. Antennene ligger i en grop foran på det flate hodet og har bare ett eller to ledd med minst tre hårbørster. Munnen kan trekkes inn i hodet, men den er framoverrettet og lang for at den skal kunne trenge gjennom huden til vertsdyret. Noen små palper (mandibler) finnes like ved munnen. Vingene har sterke årer foran og svakere lengre bak. Sauelusfluen mangler helt vinger. Svalelusfluer har reduserte vinger, ubrukelige til å fly med. Hestelusfluen, Hjortelusfluen og de andre fuglelusfluene har velutviklede vinger og er flyvedyktige.
Larveutviklingen hos lusfluer er inne i bakkroppen til hunnen (falsk placenta). Bare èn larve utvikles om gangen, den er rund og ikke særlig langstrakt. Når den er fullvokst, «fødes» den og faller da ned på bakken eller i fuglereiret. Den forpupper seg etter fødselen og overvintrer i puppestadiet. Neste sommer klekkes puppen. Alle lusfluer gjennomgår en fullstendig forvandling.
Systematisk inndeling / Norske arter
Det er 8 norske arter.
Baphuon
Baphuon er et tempel i ruinbyen Angkor i Kambodsja. Det ligger i Angkor Thom, nordvest for Bayon. Tempelet ble bygget på midten av 1200-tallet som statstempelet til Udayadityavarman II, dedikert til den hinduistiske guden Shiva. Tempelet, som ligger ved det kongelige palasset, måler 120 meter øst-vest og 100 meter nord-sør. Høyden uten tårnet er på 34 meter, med dette tårnet ville det nådd omtrent 50 meter til vers.
Sent i det 15. århundre ble tempelet gjort om til et buddhistisk tempel. En 9 meter høy og 70 meter lang statue av Buddha ble reist på vestsiden, noe som sannsynligvis medførte riving av et 8 meter høyt tårn ovenfor, noe som forklarer fraværet av dette. Tempelet ble bygget på sandgrunn, og på grunn av den enorme størrelsen har det vært ustabilt. Store deler av det hadde sannsynligvis allerede kollapset da buddhaen ble reist.
I det 20. århundre hadde det meste av tempelet kollapset, og restaurasjonsarbeidet har i ettertid vist seg å være svært vanskelig. Et første forsøk ble gjort i 1960, men dette ble avbrutt av Røde Khmers regime og arkivene med steinenes posisjoner gikk tapt. Et nytt forsøk ble påbegynt i 1995 med et franskledet arkeologisk team, dette arbeidet var fortsatt i gang pr 2008. Dette arbeidet legger begrensninger på turistbesøkene, men i 2006 ble det gitt adgang til litt større områder. Arbeidet er forventet å vare ennå et par år.
Løss
Løssjorder, likesom andre sedimenter med høyt kvartsinnhold, har sin opprinnelse i erosjon av den blottede underliggende berggrunnen, ofte etterhjulpet av eoliske prosesser. Dette kan for eksempel skje mekanisk med hjelp av en stor ismasse (isbre) der silten transporteres og avsettes med hjelp av vinden, eller ved at vinden eroderer ned fjellgrunnen; slik har for eksempel løssjordene i Kina blitt til.
Løssområdene kan bli flere hundre meter tykke, og i visse deler av verden har det blitt bygd bosteder i dem. Løss kan omvandles til svært fruktbar matjord, og mange viktige jordbruksområder ligger på slike avsetninger.
Bjørke kirke (Nannestad)
Byggverket er i tre og har 178 plasser, og ble laftet opp av Oluf og Christopher Vestby samt Jens Laage, etter kontrakt av 10. april 1696.
Prekestol og altertavle er malt av presten og obersten Kjell Stub (1607–73), som var sogneprest i Ullensaker. Kirkens prosesjonskors ble laget av treskjærer Arne Oskar Johansen (1923 – 2009) og malt av hans barnebarn Ingrid Johansen (1976 – ).
Middelalderkirker
Den første kirken i Bjørke ble bygd allerede på 1000-tallet, dette var en liten gardskirke.
Omkring 1330 ble det satt opp en liten stavkirke. I 1660 var stavkirken så forfallen at den ble revet.
Carson Kressley
Kressley vokste opp i Orefield i Pennsylvania og ble uteksaminert fra Gettysburg College med en grad i ledelse og kunst i 1991, med æresbevisninger fra Phi Beta Kappa og magna cum laude. Han var også medlem av Alpha Phi Omega. Kressley er en aktiv talsperson for homofiles rettigheter og for dyre-og helserelaterte formål. Kressley var en uttalt tilhenger av Hillary Clinton under hennes kampanje for å bli valgt til president i 2008. Kressley begynte sin karriere som selvstendig stylist og han jobbet for Ralph Lauren fra 1994 til 2002. Han er fremdeles aktiv og synlig på fjernsyn som mote-kritiker eller kommentator. Kressley har ofte dukket opp på The Today Show og E! Network og har snakket om mote under høyprofilerte begivenheter som Oscar og Golden Globe.
Petra Kvisli
Petra Kvisli (født Petra Evine Olsen 1. mars 1874 i Arendal, død 15. juli 1947 i Stor-Elvdal) var lærer og forfatter, særlig kjent for sangen «Eg elskar dei voggande tonar».
Hun tok eksamen fra lærerinneskole i Arendal i 1890, og etterpå fikk hun post som lærer i Åmli. Her fikk hun lære seg landsmålet. Senere virket hun som lærer i hjembyen Arendal til hun i 1898 giftet seg med læreren Knut Kvisli fra Vegårshei. Det bodde først i Odalen; i 1900 ble ektemannen Knut Kvisli ansatt som bestyrer for amtsskolen i Stor-Elvdal og familien flyttet dit. I 1927 flyttet de videre, til Ringsaker, der ektemannen ble rektor for fram til 1939. De hadde fire barn som vokste opp.
Hun var engasjert i lokalpolitikk, var amatørmaler, og aktiv i ungdomslagsarbeid. Under første verdenskrig var hun sekretær for forsyningsnemnda i Stor-Elvdal.
Fiat Panda
Fiat Panda (1980–) er flere serier med småbiler fra italienske Fiat. De var ment som en enkel bruksbil i samme ånd som franske Citroën 2CV. I 2012 var over 6,5 millioner produsert.
Første generasjon (1980–2003, Tipo 141) var tegnet av Giorgetto Giugiaro ved ItalDesign og bygget ved Mirafiori utenfor Torino. Hjulopphenget bak var en stiv bakaksel i bladfjærer og foran MacPherson-fjærbein. Opprinnelig små bensinmotorer (2 og 4 sylindre) fra Fiat 126 og Fiat 127 ble i 1986 erstattet med Fiat Unos nye 1-liters F.I.R.E.-motor (Fully Integrated Robotized Engine) og skruefjærer bak. Elettra (1990–98) hadde elektrisk motor med batterier i baksetet. Selecta fra 1991 hadde Trinnløse girsystem (CVT). Også solgt i Spania som Seat Panda og Seat Mirabella.
Andre generasjon (2003–12, Tipo 160) ble Årets Bil i Europa i 2004. Den var basert på Fiat Seicento og bygget i polske Tychy. I tillegg til 1.2 og 1.4-liters F.I.R.E.-motorer fikk den 1.3-liters Multijet diesel. Firehjulstrekk kunne fås, samt utallige varianter hva angår motor, farger og utstyr.
Tredje generasjon (2011–) ble bygget ved Alfa Romeo sin fabrikk i Pomigliano d'Arco utenfor Napoli. Motorer var 1.2-liters F.I.R.E, 1.3-liters multijet diesel og Fiats nye 0.9-liters TwinAir. Ellers var her firehjulstrekk og mange utstyrsvarianter.
Joseph Li Jing
Joseph Li Jing (født 15. november 1968 i Bameng i Kina) er katolsk biskop av bispedømmet Yinchuan/Ningxia i provinsen Ningxia Hui i Folkerepublikken Kina.
Bakgrunn
Li stammer fra en tradisjonell katolsk familie i Indre Mongolia (bispedømmet Bameng). Han begynte sine prestestudier i 1985 ved det nasjonale presteseminar i Beijing. Fra 1994 studerte han i Tyskland.
Prest
Han ble presteviet i 1996, og gjorde seg ferdig med studiene i Tyskland med en mastergrad i pastoralteologi i 1998. Etter tilbakekomsten til Kina var han spiritual, studierektor og assisterende rektor ved det nasjonale presteseminar. I 2005 ble han overført til bispedømmet Ningxia.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Karl Gützlaff
Karl Friedrich August Gützlaff (født 8. juli 1803 i Pyritz i Pommern i Tyskland, død 9. august 1851 i Hongkong) var en tysk misjonær i Øst-Asia, kjent som en av de første protestantiske misjonærer i Bangkok i Thailand og for sine bøker om Kina. Han regnes som den første lutherske misjonær i Kina, og var blant de første protestantiske misjonærer i Kina som kledte seg som en kineser. Hans kinesiske navn var 郭實臘 Guō Shílà eller 郭士立 Guō Shìlì.
Liv og virke
Karl Gützlaff var sønn av skredderen Jacob Gützlaff og Maria Elisabeth Behncke. Han ble preget av Halle-pietismen under oppveksten. I 1816 kom han til Stettin som lærling hos en salmaker. Så fikk han skoleplass i Halle. Han interesserte seg for kristentroen men hadde ikke fått noen omvendelsesopplevelse. I 1820 kom han i kontakt med kong Friedrich Wilhelm III av Preussen, og han gav ham utdannelsesstipend. Karl Gützlaff begynte så på Berliner Missionsinstitut, ledet av pastor Johannes Jänicke. Han tilhørte den bøhmiske lutherske kirke, også kalt Betlehemskirken, og skolen var gjennomsyret av herrnhuternes fromhet. I 1821 fulgte så etter en indre kamp en omvendelse til Jesus Kristus. Han ble sterkt preget av professor August Tholuck. Han studerte språk med stor iver.
Java, Singapore, Bangkok
Etter en tid reiste han til Nederland. Det nederlandske misjonsselskap (Nederlandsch Zendeling Genootschap) ordinerte ham den 20. juli 1826 og sendte ham i september med skipet Helena Christina til Java dit han ankom året etter. Han bodde en stund hos og samarbeidet med misjonæren Walter Henry Medhurst fra London Missionary Society.
Etter til en viss grad å ha gjort seg kjent med kinesisk, dro han i august 1828 med en kinesisk djunke sammen med Jacob Tomlin (London Missionary Society) til Singapore, og deretter videre til Bangkok i Siam, der han ankom i september. I 1829 forlot han Det nederlandske misjonsselskap.
Hans usedvanlige språktalent førte til at han han like så godt oversatte Bibelen til siamesisk. Etterhvert fikk han grepet om flere kinesiske språk, slik at han behersket blant annet mandarin, kantonesisk og minnan.
Han foretok en rask reise ned til Singapore mot slutten av 1829, og i november giftet han seg i Malakka med engelske Mary Newell som var misjonær der, som han kjente fra en bibelskole i England. De tro dro tilbake til Bangkok i februar, og der begynte han med å oversette Bibelen til flere østasiatiske språk, og utga både en kinesisk og en japansk ordbok. Sammen arbeidet de også med en ordbok for språkene kambodsjansk og laotisk. Men det arbeidet ble avbrutt da hans hustru døde. Det var i barsel i 1831; både hun og deres nyfødte barn døde.
Han giftet seg da på nytt i Malacca, med Mary Wanstall (1799–1849), også hun misjonær.
Kina
Gützlaff dro så til Macao og så til Hongkong. Der arbeidet han på en kinesisk bibeloversettelse, utgav et kinesiskspråklig magasin (Dong-Xiyang kao meiyue tongjijuan 東西洋考每月統記傳; «Øst-Vest månedlig magasin») og skrev kinesiske bøker om praktiske emner. I 1834 utgav han Journal of Three Voyages along the Coast of China in 1831, 1832 and 1833. Under disse reisene hadde han delt ut traktater som var blitt forberedt av en annen protestantisk pionermisjonær i Kina, Robert Morrison.
Deretter dro han som første protestantiske misjonær til Korea for en kort stund. Han stilte seg til disposisjon som tolk for Det britiske ostindiske kompani. På grunn av denne stillingen ble det lettere for ham å holde kontakt med de mange protestantiske misjonærer som etter hvert strømmet til Øst-Asia og til å organisere bibelspredning og annet. Han var fast bestemt på en dag å dra innover i Kina som misjonær.
I 1834 begynte han i britisk tjeneste; han ble året etter en kinesisksekretær for det britiske superintendantur i Hongkong. Den 24. juni 1837 seilte han med det britiske krigsskipet HMS Raleigh til Fuzhou og derfra over til Liuqiu-øyene (Ryukyu. Der ble han overført til det amerikanske handelsfartøyet Morrison som var på vei til Japan med noen skibbrudne japanere. De kom til Edobukten men fikk ikke utført sitt oppdrag, og seilte så ned til Macao i august.
Under første opiumskrig (1840–1842) var Gützlaff i en periode tilknyttet staben til Sir Hugh Gough, kommandøren for de britiske ekspedisjonsstyrker. Under britenes første okkupasjon av Zhoushanøya var han sivil administrator av Dinghai fra juli 1840 til februar 1841, og senere hadde han samme verv i Ningbo (oktober 1841-mai 1842) og i Zhenjiang (juli 1842). Han var uvurderlig som tolk og forhandler for britene ved traktatsforhandlingene da Nanjingtraktaten ble inngått i august 1842.
Han var deretter for ni nye måneder (september 1842 til august 1843) sivil magistrat på Zhoushan under den andre britiske okkupasjon. I 1843 etterfulgte Gützlaff John Robert Morrison som førstesekretær for den britiske Hongkong-regjeringen.
Gützlaff begynte nå med reiser inn i Kinas innland. Han begynte å bære kinesisk drakt og gav seg selv et kinesisk navn.
I 1840 begynte en gruppe på fire (Medhurst, Gützlaff, Elijah Coleman Bridgman og John Robert Morrison) i samarbeid å fullføre en nyoversettelse av Bibelen til kinesisk. Medhurst hadde allerede kommet langt med Det nye testamente som den drivende kraft i en tidligere komite som i navnet men knapt i gavnet hadde inkludert også Gützlaff. Men nå ble Gützlaffs rolle langt mer reell: Oversettelsen av den store hebraiske del ble for det meste foretatt av Gützlaff alene, med unntak av Mosebøkene og Josvas bok som de arbeidet med kollektivt. Denne oversettelsen var ferdig i 1847. Det var den som den revolusjonære bondelederen og religiøse fantasten Hong Xiuquan (som satte i gang Taipingopprøret) fikk fatt i. Med ord og uttrykk fra denne bibeloversettelsen bygde han opp sin særegne religion.
I 1844 grunnla Gützlaff et utdannelsessted for kinesiske misjonærer. Han var imidlertid noe godtroende og ikke så god som administrator. Etter fire år hadde han utdannet nesten femti kinesere. Noen av dem var nok ekte og ærlige kristne, men ikke alle. De bragte ham seiersmeldinger om de mange omvendelser de hadde åstedkommet og om hvor mange Nytestamenter de hadde solgt. Noen av disse «misjonærene» hadde blitt opiumsvrak som aldri reiste til de steder de hevdet de hadde misjonert i. De var på jakt etter penger og solgte rett og slett Nytestamentene tilbake til trykkeriet som så solgte dem som nye til Gützlaff.
I 1849 vendte han tilbake til Europa for å samle penger til misjonen. Han ble enkemann samme år, og giftet seg med sin tredje kone, Dorothy (Dora) Gabriel (1821–1888), den 19. september 1850 i Bristol.
Kort etter at han kom tilbake til Kina døde han den 9. august 1851 i Hongkong.
Han hadde en stor produksjon av skrifter og artikler om kinesiske forhold som ble godt kjent i Europa. Også Karl Marx siterte ham i januar 1850 i en betraktning over de sosiale forhold i Kina.
Ettertidens vurderinger
Ikke alle historikere har fart mildt mot Karl Gützlaffs minne. Én har kalt ham «a cross between parson and pirate, charlatan and genius, philanthropist and crook» (Arthur Waley). En kritikk om at han villig samarbeidet med opiumssmuglere må tempereres med at han ikke alltid forstod hvem han hadde med å gjøre, eller ikke klarte å gjennomskue folk. Han var en misjonsaktivist med progressive ideer, men også med dårlig dømmekraft hva gjaldt personer og en mann med svært svake organisatoriske evner. Hans karriere som «misjonær-diplomat» må vurderes ut fra den historiske kontekst han levde i. På en tid da Kina fortsatt var et lukket land var hans rolle som bro mellom kulturer ikke uten betydning.
Austre Åmøy
Arealet er 3,68 km² og folketallet er 270 innbyggere (2022). Forbindelse til resten av Stavanger skjer gjennom Rennfast og Randaberg.
På Austre Åmøy finnes Sørvest-Norges største konsentrasjon av helleristningsfelt. I alt er det 15 felt over en strekning på ca. 300 meter, med tilsammen ca. 1500 figurer, de fleste av dem båtfigurer.
Skjoldkreps
Skjoldkreps er en gruppe av krepsdyr. I linneansk systematikk utgjør de familien Triopsidae, som er den eneste familien i ordenen Notostraca.
De har to fasettøyne og et tredje nauplius-øye. Den ytre morfologien ser ikke ut til å ha forandret seg siden Triops cancriformis dukket opp i trias for rundt 220 millioner år siden.
De lever av alger, detritus, bunnlevende smådyr og plankton. I Nord-Amerika og Europa klekkes de fleste individene av ubefruktede egg, og hanner er sjeldne. Andelen av hanner blir større jo lenger sør man kommer, og i tropene kan man finne populasjoner hvor hannene er i flertall.
Den eneste arten i Norge har det vitenskapelige navnet Lepidurus arcticus. På norsk heter den rett og slett skjoldkreps, som også er navnet på gruppen den tilhører.