cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eres tú
Kommersiell suksess
Etter finalen fikk «Eres tú» en omfattende kommersiell suksess verden over, ikke minst ble sangen en klassiker i spansktalende land i Sør- og Mellom-Amerika. Den gikk inn på hitlister over hele Europa, også i Norge. I USA nådde den engelske versjonen, «Touch the Wind», en niendeplass på Billboard Hot 100 i mars 1974. Dette er et av få Eurovision-bidrag som har tatt seg inn på den offisielle amerikanske hitlisten, og et av enda færre som nådde topp 10 i USA. Mocedades er også blant en håndfull andre spanske artister som har nådd topp 10 i USA – de andre er Los Bravos, Julio Iglesias, Enrique Iglesias og Los del Río med «Macarena».
Teksten
Tittelen «Eres tú» betyr direkte oversatt «(det) er du». Tittelen henspiller på alt det vakre som minner meg om deg. I sangen nevnes flere ting: ''«Som mitt dikt, er du, er du. Som en gitar i natten. Hele min horisont, er du, er du. Som det, som det, er du.»''
Norsk versjon: «I mitt liv»
I Norge nådde «Eres tú» en åttendeplass på VG-lista, men den norskspråklige versjonen «I mitt liv» nådde enda høyere – en sjetteplass.
Andre versjoner
Med Mocedades:
Nordiske versjoner:
Sangen er dessuten spilt inn på en rekke andre språk, blant andre vietnamesisk, nederlandsk, tsjekkisk, estisk og koreansk. Mange artister har også gitt ut egne versjoner av låten, blant andre Il Divo, Bing Crosby og Petula Clark.
Erik Jonsen Nonstadplass
Erik Andreas Jonsen Nonstadplass (født 1814 i Åsen, død 23. mai 1902 på Ekne) var en norsk tømmermann og kirkebygger.
Han var husmannssønn fra Nonstadplassen i Åsen, og overtok plassen etter sine foreldre ved farens død i 1837. I tillegg til drifta av plassen livnærte han seg som snekker – både maskinbygger og byggmester. Han deltok i bygging av flere kirker i Trøndelag på midten av 1800-tallet. I 1858 var han byggmester for kirka i heimbygda Åsen.
I 1864–1865 ledet han tømmerarbeidet i da Frosta kirke ble bygd. Denne kirka ble innviet 24. oktober 1866. I Frostaboka står å lese: «Efterpaa holdtes en festmiddag for prester, kommunestyret og byggekomite. Det vakte opmerksomhet at ikke bygmester Nonstaplads ved denne anledning var indbudt.»
I 1874 ledet han bygginga av Meråker kirke. Denne var tegnet av sambygdingen Peder Olsen.
Erik Nonstadplass flyttet senere fra Åsen, og bodde den siste tida på Moan på Ekne. Han omkom ved drukning i Byaelva på Ekne i 1902.
Verdenscupen i triatlon 2022
Verdenscupen i triatlon 2022 ble organisert av ITU og startet i msi i Arzachena i Italia og ble avsluttet i Chile i november.
For første gang ble en verdenscupkonkurranse arrangeres i Norge.
Etiopia under VM i friidrett 1991
Etiopia deltok under VM i friidrett 1991 (utendørs) fra 23. august til 1. september 1991 i Tokyo i Japan, og tok en medalje under mesterskapet.
Hawker Nimrod
Hawker Nimrod var et britisk hangarskipbasert en motors-, enseters biplan jagerfly, bygget tidlig i 1930-årene av Hawker Aircraft.
Konstruksjon og utvikling
I 1926 utstedte Air Ministry en spesifikasjon over et jagerfly, ment som etterfølger til Fairey Flycatcher som da var i sitt fjerde år i Marinens tjeneste. Den erstattet etterhvert Nimrod i 1932. Flycatcher hadde blitt avleggs med hensyn til fart og RAFs offiserer som fløy det spøkte med at en livlig flue kunne gi det konkurranse. Ingen av flyene etter denne spesifikasjon ble valgt for produksjon etter prøver i 1928, men Hawker Hoopoe med stjernemotor, ikke akkurat bygget etter spesifikasjonen ble sett på som lovende nok til videre utvikling. Tross Marinens tradisjonelle preferanse for stjernemototorer, var Hawker's konstuktør Sydney Camm overbevist etter sin erfaring med landflyet Hawker Fury at fremtiden for hangarskipbaserte fly lå på rekkemotorer og begynte på en slik konstruksjon, drevet av en Rolls-Royce Kestrel. Før den var ferdig ble spesifikasjonen skrevet rundt den. Den fløy under der første navn "Norn" tidlig i 1930, fikk produksjonskontrakt og nytt navn, Nimrod.
Nimrod var i det store og hele lik Fury. Den var et enseter biplan med åpen førerkabin, konvensjonelt understell og maskingevær som skjøt gjennom propelleren. Dets rette vinger var av ulik lengde og paralellforskjøvet Den øverste vinge stengte delvis for pilotes utsikt. Det var et enseters biplan forsterket med stag som lenet utover med øvre vinge litt over skroget, støttet av Cabane stag. Den dukkledde vinge hadde metall spanter og furu ribber og balanseror bare på øvre vinge.
Nimrods skrog var en Warren girder konstruksjon av stålrør og aluminium, omgitt av stringer som bestemte dens ovale tverrseksjon. Rolls-Royce F.9MS motor, senere kalt Kestrel IIMS var omgitt av en cowling av aluminium og resten av skroget av duk. Øverste del av skroget var høyest ved førerkabinen, plasert mellom forkant av begge vinger. Dets doble maskingevær var montert øverst i skroget mellom pilot og motor. Det skjøt mellom propeller, brukte standard synkronisert utstyr. Haleroret var montert på toppen av skroget med delt høyderor. Sideroret hadde Hawker's vanlige buede utforming med et dypt vidt ubalansert ror.
Nimrod hadde konvensjonelt understell med støtdempere og haleski. Den kunne også operere som sjøfly med pongtonger montert på stag. Med pongtonger ble toppfarten redusert med 76 km/t, eller 25%. Kestrelmotorens radiator var montert nederst på skroget, mellom understellets stag. Etter testing i 1930, ble prototypen plassert på HMS "Eagle" med kurs for Buenos Aires. Den fløy der som del av British Empire Trade Exhibition i mars 1931. Den returnerte til RAF Martlesham Heath for avsluttende testing. En produksjonsordre på 35 ble plassert og første av disse fløy den 31. oktober 1931. Året etter ble en annen kontrakt gitt for ytterligere 19 Nimrod Med toppfart på 311 km/t var den bare marginalt làngsommere enn dets land-baserte motpart, Hawker Fury.
En hodestøtte ble montert i ettertid på Nimrod I for å lette piloten for stress under katapultoppskyting. Fury fra siste produksjonsbatch ble utstyrt med bremsekroker. Eksperimenter med de første av denne batch ble utstyrt med bakoverstrøkne vinger som førte til Nimrod II. Så vel som vingene hadde disse først en oppgradert Kestrel II motor. Senere ble disse erstattet med Kestrel Vs. Senere Nimrod II fikk en liten økning i rorarealet for å forbedre utflating etter spinn. Opprinnelig var det ment at Nimrod II skulle bygges i korrosjons bestandig rustfritt stål, men bare tre ble bygget. Den første 27/33 Nimrod II ble levert i mars 1933.
Operativ historie
Den første produserte Nimrod I ble tatt i bruk i 1932 ved 408. Flight ombord på HMS "Glorious".Andre gikk til 402. og 409. like etter. Fleet Air Arm flights ble omorganisert til skvadroner tidlig i 1933, med Nimrods som sluttet seg til 801. Naval Air Squadron No.s 801, 802. Og 803. Naval Air Squadron i RAF.
Nimrod II fulgte i september 1934.
Få Nimrod ble eksportert, selv om ett fly ble levert til Japan og et til Portugal. To gikk til Danmark hvor de ble kjent som Nimrodderne. De var ment for en studie, med tanke på lisensprodksjon, først og fremst Nimrod I, drevet av Kestrel III motorer. En var, uvanlig nok, utstyrt med Slats.
Nimrod ble avløst av mer moderne fly, som Sea Gladiator i mai 1939, før begynnelsen på andre verdenskrig.
Overlevende fly
To Nimrod har overlevd, begge flydyktig og begge basert ved Imperial War Museums på Duxford Flyplass, Cambridgeshire. Begge tjenestegjorde ved 802. Squadron.
Nimrod I;
Nimrod II;
Chris Moore
Chris Moore er en amerikansk filmprodusent. Han ble nominert til Oscar for beste film under den 89. Oscar-utdelingen i 2017 for produsentarbeidet på dramafilmen Manchester by the Sea. Han ble også nominert til en Producers Guild of America Award for filmen.
Moore er gift med Jenno Topping, som også er en filmprodusent. De har en datter sammen, Maddie.
Aker Solutions Stord
Aker Solutions Stord, tidligere A/S Stord Sildoljefabrik, AS Stord, AS Stord Verft, Aker Kværner Stord AS,  Aker Stord AS, Aker Solutions AS og Kværner Stord er et verft på Stord i Vestland eid av Aker Solutions ASA. Aker Solutions Stord er Norges største offshoreverft med omtrent 1700 ansatte.
Historie
Verftet begynte som en sildeoljefabrikk i 1919, men da fabrikken gikk trått utenom sesongen, begynte man å reparere skip og produsere utstyr til omkringliggende industri i lavsesongen. Da den andre verdenskrigen var over, gikk en over til å bygge skip. Det første skipet som stod ferdig på verftet, var «Midthordland» fra 1947. I starten ble det bygd mange fiske- og slepebåter, men etter hvert gikk en over til større skip og til slutt tankskip helt opp til 285 000 tonn. I 1958 gikk verftet inn i Aker-konsernet.
Omstilling til oljenæringen
Da oljekrisen kom i 1970-årene, ble det derimot en brå stopp for denne skipsindustrien, men samtidig hadde en så vidt begynt å bygge oljeplattformer. Den første plattformen som ble bygget på Aker Stord var Statfjord A. Flere condeep-plattformer fulgte, som Gullfaks-plattformene, Oseberg A og Troll A.
Utover på 1990-årene og frem til 2013 bygget Aker Stord en rekke halvt nedsenkte plattformer som Snorre A og B, Njord og Kristin, i tillegg til produksjons- og lagringsskipene Norne og Åsgard A.
Plattformdekk
Kværner bygde plattformdekkene (topsides) til Gjøa, Eldfisk , Grane - og Edvard Grieg -plattformene, samt boligplattformen til Johan Sverdrup-feltet.
Landanlegg
Utover 2000 tallet vant Kværner flere kontrakter på etablering eller utvidelse av oljeraffinerier og gasskraftverk, som Kårstø gasskraftverk, Kollsnes, Mongstad, Snøhvit LNG og Nyahmna gassterminal.
Fornybar energi
Fra 2020 begynte Kværner å fokusere mer på prosjekter innen fornybar energi, ulike typer industrianlegg, karbonfangst hydrogen og havoppdrett. Selskapet begynte å posisjonere seg for å vinne kontrakter i Europa, Asia og Nord-Amerika.
Fusjon med Aker Solutions
11. november 2020 fusjonerte Kværner ASA med Aker Solutions. Bakgrunnen for fusjonen var å styrke konkurransekraften innenfor sine fokusområder.
Infrastruktur
Verftet har et areal på 123 000 m2 og 10 000 m2 i kontorareal. I 2012 ble det reist en ny traverskran Storen, som har en kapasitet på 1050 tonn. En utvidelse av verftsområdet stod ferdig i september 2020. Det inkluderte 17 000 kvadratmeter nytt produksjonsareal, en 266 meter lang ny kaifront (Storakaien), en 2 000 kvadratmeter stor ny kaipir (Røgeneset), dypvannsområde med dybde på 16 meter og 100 meter forlenget kranbane for «Storen».
Demoleringsanlegg
På Eldøyane har verftet et eget anlegg på 80 dekar for resirkulering av offshoreinstallasjoner.
Innkvartering
Da mange av prosjektene til Aker Solutions er avhengig av innleid personell, i tillegg til egen arbeidsstokk, sto anleggshotellet Akershus ferdig i 1985 med 384 rom i nær tiknytning til verftet.
Hemirhipidiinae
Hemirhipidiinae er en gruppe av snyltebiller som skiller seg ganske mye fra andre biller når det gjelder utseende og levevis. De er blant de svært få billene som lever som parasittoider, det vil si at larvene utvikler seg på en vert som de til slutt dreper, i motsetning til ekte parasitter som ikke dreper verten sin.
Aker Solutions Stord
Innkvartering
Rundt Akershus er det i tillegg en brakkeleir med 600 rom, samt en egen leir på Heiane Vest med 350 rom.
Hemirhipidiinae
Utseende
Hannene er middelsstore, avlange snyltebiller med reduserte, små dekkvinger. Antennene er sagtakkede, ikke kamformede som hos mange andre snyltebiller.
Alstom Coradia
Alstrom Coradia er en familie med diesel- og elektriske motorvognsett som brukes på InterCity-, regiontog- og lokalstrekninger i Europa, Nord-Amerika og Afrika.
Hemirhipidiinae
Levevis
Snyltebillene lever som parasitoider på andre insekter, det vil si at larvene utvikler seg på eller inne i en vert som de til slutt dreper. Dette i motsetning til såkalte ekte parasitter, som ikke dreper verten sin. Blant vertene finnes kakerlakker, treborende biller, bier og veps. De nyklekte larvene, som blir kalt planidium-larver, er små, langbeinte og kjappe. De kryper omkring til de finner en passende vert og hekter seg fast i denne, og forandrer seg deretter til en tykk, kortbent larve som spiser på verten.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Australia og Sørøst-Asia.
Alstom Coradia
Design
Coradia er en familie av rullende materiell med høy ytelse, produsert av Alstom Transport. De tilbys i ulike konfigurasjoner for å passe de ulike kravene til operatører. De er tilgjengelige både som diesel- og som elektriske tog. Dobbeltdekkeren Coradia Duplex tar flere passasjerer enn vanlige tog med samme lengde. Coradia bruker Alstoms eget Onix igBT-trekksystem, som skal gi jevn akselerasjon og energisparing. Standardvariantene av toget er utstyrt med et regenerativt bremsesystem. Coradia kan også utstyres med en rekke kommunikasjons- og signalsystemer, inkludert automatisk hastighetsovervåking (ATP) og European Train Control System (ETCS).
Coradia er designet for å tilby en høy grad av komfort for passasjerene. Utformingen av interiøret er modulær; som standard har kupeen bagasjehyller og oppbevaringsområder, samt skillevegger plassert mellom foajeen og sitteområdene. Hvert sete kan utstyres med stikkontakter, individuell belysning og ulike lyd- og videosystemer; både stigningen og konfigurasjonen av setene kan tilpasses for å møte operatørens krav. De innvendige beslagene kan enkelt omfordeles, og monteres vanligvis på spesialbygde spor. Blant alternativene som er tilgjengelige for tilpasning er utstyr som salgsautomater, billettdispensere og innebygd internettforsyning; spesialiserte tilgjengelighetsfasiliteter for funksjonshemmede passasjerer kan også installeres.
Coradias utvalg inkluderer variantene Coradia Duplex, Coradia Lint, Coradia Continental, Coradia Polyvalent og Coradia Nordic. Alstom har også utviklet Coradia Meridian, spesielt for Trenitalia og andre regionale operatører i Italia. Coradia Continental er elektrisk og har tre, fire, fem eller seks vogner; opptil fire togsett kan slås sammen i rushtiden. Trekksystemet er takmontert, og frigjør plass til et mer romslig interiør. Utviklet for tyske og andre europeiske markeder, overholder den internasjonale jernbaneunionen (UIC) lastemålestandard og er egnet for plattformhøyder på 550–760 mm.
Coradia Duplex-toget er en elektrisk dobbeltdekker med 2–7 vogner; opptil fire togsett kan kobles sammen for en maksimal lengde på 12 vogner. Duplex-serien inkluderer to modeller, en utviklet og brukt for transport express régional-linjer i Frankrike (kalt klasse Z 26500) samt av Chemins de Fer Luxembourgeois (kalt CFL 2200), mens den andre brukes i Sverige.
Asker Trekkhundklubb
Asker trekkhundklubb (ATK) er en hundekjøringsklubb fra Asker som tilhører Akershus Hundekjørerkrets. Asker Trekkhundklubb brukte opprinnelig Vorstehhundar i konkurranser, men en kan bruke de fleste raser.
Alstom Coradia
Design
Også Coradia Nordic er elektrisk, med et bredere karosseri, spesielt utviklet for standarden med bredere trasé som vanligvis brukes i Nord-Europa. Den er tilgjengelig i konfigurasjoner på fire, fem eller seks vogners togsett. For å muliggjøre bruken under de harde vintrene som er vanlige i Skandinavia, kan den brukes ved temperaturer så lave som -35 °C og lagres ved temperaturer så lave som -40 °C. For å skape plass til passasjerfasiliteter og sitteplasser, er trekkutstyret montert på taket. I 2022 vant Alstom Norske togs konkurranse for 30 nye togsett (N05) for lokaltogstrekningen L2, som etter planen skal overta for type 69 med første tog klar for levering i 2025. Kontrakten omfattet også en opsjon på ytterligere 170 togsett. Første del av opsjonen ble utløst i starten av 2023, da Norske tog bestilte 25 togsett (N06) for bruk på strekningene R21–R23.
Asker Trekkhundklubb
Asker trekkhundklubb ble stifta i 1946 av lokale hundekjørere i tilknyting til Norsk Trekkhundklubb og Asker Skiklubb. Noen av stifterne drev med motstandsarbeid under andre verdenskrig, der de bl.a. tok imot flyslipp med containere med våpen og utstyr i Vestmarka. Etter krigen fortsatte de med ambulansekjøring ved hjelp av trespannsleder. Konkurransestilen ATK satser på, er nordisk stil, der hunden trekker en pulk og løperen på langrennsski (skøyting) bak pulken og hunden. I rekruttgruppa starter en med snørekjøring. Der drar hunden kjøreren som bruker ski.
Asker Trekkhundklubb har fått fram løpere nasjonalt og internasjonalt. Det kan en bla. takke tidligere rekruttrenar Rita Ramsvatn for. Hun har blitt tildelt prisen "Årets Ildsjel" i Akershus idrettskrets. Asker Trekkhundklubb eier ei hytte i Vestmarka, kalt Askerhytta.
En vesentlig del av inntektene til klubben kommer fra drifta av kiosk og parkering på Sjøstrand bad.
EM Nordisk stil 2010
Ane Morisbak Skjønsberg fra Asker Trekkhundklubb vant gull i seniorklassen for kvinner på distansen 15 kilometer snørekjøring i Hundekjøring EM Nordisk stil 2010. I juniorklassen tok Monika Harstad Hallan sølvmedalje.
Canada under VM i friidrett 1991
Canada deltok under VM i friidrett 1991 (utendørs) fra 23. august til 1. september 1991 i Tokyo i Japan.
Gjerdrum Idrettslag
Gjerdrum Idrettslag (stiftet 25. januar 1920) er et idrettslag i Gjerdrum kommune i Akershus. Idrettslaget driver med fotball, alpint, innebandy, håndball, langrenn, skiskyting, svømming, taekwondo, idrettsskole og har også en trimgruppe.
Sporeblom
Sporeblom (Centranthus) er en slekt i kaprifolfamilien. Den tilhørte tidligere vendelrotfamilien.
De er ett- eller flerårige urter som ligner på vendelrotslekta (Valeriana), men kronbladene har en tydelig spore ved basis, og hver blomst har bare én pollenbærer. Sporeblom vokser på steinete steder rundt Middelhavet og finnes også på Kanariøyene og østover til Kaukasus.
Flere av artene dyrkes i hager.
Boris Gorbatov
Gorbatov kom fra en arbeiderfamilie i Donetsbekkenet. Hans hovedverk er boka De ubøyelige. Han skrev den i 1943, og handlingen er lagt til Sovjet under den annen verdenskrig. Gorbatov deltok selv i krigen som oberstløytnant i Rødearmeen.
Kevin J. Walsh
Kevin J. Walsh (født i 1975) er en amerikansk filmprodusent. Han ble nominert til Oscar for beste film under den 89. Oscar-utdelingen i 2017 for produsentarbeidet på dramafilmen Manchester by the Sea. Han ble også nominert til en Producers Guild of America Award for filmen.
Der Nordschleswiger
Der Nordschleswiger er en tyskspråklig dagsavis i Danmark med hovedredaksjon i Aabenraa, og med lokalredaksjoner i Haderslev, Sønderborg, Tinglev og Tønder. Avisen anser seg som talerør for den tyske minoritet i området. Den danskspråklige pendant på den tyske side av grensen er dagsavisen Flensborg Avis. Avisen hadde i 2016 et opplag på 1 693 eksemplarer, og den er således en av de minste aviser i Danmark.
Avisen ble grunnlagt 2. februar 1946 som den første frie tyskspråklige avis i Vest-Europa, i første omgang som ukeavis. Fra 2. februar 1951 ble avisen omlagt som dagsavis.
Liste over ordførere i Fitjar
Liste over ordførere i Fitjar. Fitjar var en del av Stord med formannskapslovene av 1837, men ble utskilt som en egen kommune i 1860. Det var større grensereguleringer i bebodde områder mot Austevoll og Bømlo i 1964 og 1995.
Atomic Energy of Canada Limited
Atomic Energy of Canada Limited (AECL) er et canadisk føderalt statlig selskap og Canadas største laboratorium og vitenskap og teknologi innenfor kjernekraft. Selskapet ble grunnlagt i 1952. På 1950-tallet utviklet AECL CANDU reaktorens teknologi og i oktober 2011 lisensierte selskapet denne teknologien til Candu Energy, som er et heleid underforetak av SNC-Lavin.
Selskapet hadde i 2006 et overskudd på 574 millioner canadiske dollar og har omkring 3200 ansatte verden over.
Smalgangen (Oslo)
Navnet ble vedtatt i 1990 og innebærer gjenbruk av navnet på den Smalgangen som i sin tid lå på nordsiden av gaten Grønland. Gaten har en rekke forretninger, kafeer og spisesteder samt boliger.
Tidligere gater
Navnet Smalgangen har tidligere vært brukt om flere gater i det som nå er Oslo:
Sveits under VM i friidrett 1991
Sveits deltok under VM i friidrett 1991 (utendørs) fra 23. august til 1. september 1991 i Tokyo i Japan, og tok en medalje under mesterskapet.
Song Qingwei
Song Qingwei (født i mars 1929 i Ling fylke i Dezhou i Shandong i Kina, død 2. desember 2022) var en general i Folkets frigjøringshær i Kina son var politisk kommisar i Jinan militærregion fra 1987 til 1994.
Han var delegat til 1. og 7. nasjonale folkekongress, og medlem av Det kinesiske kommunistpartis 9. nasjonale folkekongress' stående komité. Han var representant til 13.de, 14.de, og 15.de nasjonalkongress. Han var medlem av Kinas kommunistpartis 14. sentralkomité.
Biografi
Song ble født som Song Qinghu ,. Han sluttet seg til Åttende rutearme i juni 1945, og ble medlem av Det kinesiske kommunistiske parti (KKP) i oktober samme år. Han tjenestegjorde i Bohai militærområde til han ble del av Østkinas feltarmé (华东野战军) i 1948.
Wanda Metropolitano
Wanda Metropolitano er et fotballstadion i Madrid i Spania. Banen var tidligere kommunalt eid og gikk da under navnet Estadio de la Comunidad de Madrid og Estadio Olímpico de Madrid. Nå eies og brukes banen av den spanske klubben Atlético Madrid, som spiller i Primera División. Finalen av UEFA Champions League for sesongen 2018/2019 ble spilt her 1. juni 2019. . Ved denne anledning gikk arenaen under navnet Estadio Metropolitano.
Song Qingwei
Biografi
Etter at Folkerepublikken Kina var blitt etablert sent i 1949, tjenestegjorde han i Fuzhou militærdistrikt i lang tid. I juni 1985 ble han politisk kommisar for Jinan militærregion, og ble politisk kommisar i november 1987. Han ble pensjonert i juli 2003.
Han ble forfremmet til generalløytnant (zhongjiang) i september 1988 og til general] (shangjiang) i mai 1994.
Fra 1998 til 2003 var han viseformann for Den nasjonale folkekongressens utenrikskomite.
Den 2. desember 2022 døde Song Qingwei av covid-19 i en alder av 93 år.
Troppsgymnastikk
Troppsgymnastikk er en idrett der en gruppe gymnaster eller turnere utfører akrobatiske og artistiske øvelser i fellesskap. Idretten i sin nåværende form oppsto i Skandinavia tidlig på 1970-tallet, og europeiske mesterskap har blitt arrangert siden 1996. I Norge er troppsgymnastikk en av konkurransegrenene under Norges Gymnastikk og Turnforbund.
Junior-VM i friidrett 2014 – Høydehopp menn
Høydehopp for menn under Junior-VM i friidrett 2014 ble arrangert på Hayward Field i Eugene i USA 23. og 25. juli 2014.
Troppsgymnastikk
Konkurransegrener
Troppsgymnastikk i Norge er delt inn i to grener: Nasjonale klasser (enkeltapparater) og TeamGym (3-kamp).
Junior-VM i friidrett 2014 – Høydehopp menn
Finale
25. juli Starttid: 18:29 Temperatur: 28 °C  Luftfuktighet: 33 % Sluttid: 20:35 Temperatur: 25 °C  Luftfuktighet: 41 %
Troppsgymnastikk
Nasjonale klasser
Nasjonale klasser består av øvelsene frittstående, trampett og tumbling. Det er separate konkurranser i hver øvelse (enkeltapparater). Hver tropp kan bestå av 6 til 12 gymnaster – bare jenter, bare gutter eller en mix av begge kjønn. Jenter, gutter eller mix konkurrerer ikke mot hverandre. Aldersklassene er inndelt i rekrutt, junior og senior. Det arrangeres lokale, regionale og nasjonale konkurranser i nasjonal klasse.
Junior-VM i friidrett 2014 – Høydehopp menn
Kvalifisering
23. juli Kvalifiseringsstandarden var 2,19 (Q) men minst de 12 beste utøverne (q) gikk videre til finalen
Detaljer
Kvalifiseringsstandarden var 2,19 (Q) men minst de 12 beste utøverne (q) gikk videre til finalen
Troppsgymnastikk
TeamGym
Europamesterskapene, som blir avholdt annethvert år, har siden 2012 vært for landslag. Tidligere var mesterskapet en konkurranse for klubblag. I Norge har man treningssamlinger der de beste gymnastene blir plukket ut og kommer på landslaget. Til nordisk mesterskap sender Norge de to beste klubblagene, da dette er en konkurranse for klubblag.
Junior-VM i friidrett 2014 – Høydehopp menn
Group A
25. juli Starttid; 18:16 Temperatur: 18 °C  Luftfuktighet: 64 % Sluttid: 19:18 Temperatur: 18 °C  Luftfuktighet: 56 %
Troppsgymnastikk
Frittstående
I frittstående utfører gymnastene et program uten håndapparater til musikk. Det er krav om at det skal være takt og temposkifte i musikken. Programmet skal inneholde gymnastiske elementer (for eksempel hopp/sprang, piruetter, sving, balanse, par- eller gruppeløft). Det skal også inneholde akrobatiske elementer (for eksempel hjul, håndstående, stift, araber, flikkflakk, salto). Det skal legges vekt på dynamikk i utførelsen av elementene og programmet skal inneholde formasjonsendringer, forflytninger og tempovekslinger. Frittståendeprogrammet utføres på et teppe som er 14 x 18 meter og 3,5 cm tykt.
Junior-VM i friidrett 2014 – Høydehopp menn
Group B
25. juli Starttid; 18:14 Temperatur: 18 °C  Luftfuktighet: 64 % Sluttid: 19:19 Temperatur: 18 °C  Luftfuktighet: 56 %
Troppsgymnastikk
Trampett
Trampett er en vinklet «minitrampoline» med sprett i, hvor utøverne ved bruk av tilløp og sats utfører akrobatiske elementer i luften før de lander på tykke dynematter. I trampett utfører gymnastene tre akrobatiske serier til musikk. Seriene skal utføres i strøm (lik avstand mellom hver gymnast). Seriene skal inneholde variasjon i rotasjonsretningene (om tverraksen/salto og lengdeaksen/skru), virtuositet og progresjon i vanskelighet, og i minst en av seriene må det brukes et hoppredskap (f.eks Pegasus).
Allanton (North Lanarkshire)
Allanton er en landsby (village) i regionen North Lanarkshire i Skottland. Den ligger like øst for Motherwell.
Ved folketellingen i 2001 hadde Allanton 1 251 innbyggere. I 2006 ble folketallet estimert til 1 180 innbyggere.
Max Lorenz (tenor)
Karriere
Lorenz ble født i Düsseldorf, og studerte hos Ernst Grenzebach i Berlin på 1920-tallet. Han debuterte ved Semperoper i Dresden i 1927, og ble en ledende tenor. Fra 1929 til 1944 var han medlem av ensemblet ved Staatsoper Berlin, og dukket også opp i New York Metropolitan Opera (1931–1934), Bayreuth Festspielhaus (1933–1939, 1952, 1954) og Royal Opera House Covent Garden (1934 og 1937). Han sang også i Wiener Staatsoper (1929–1933, 1936–1944, 1954).
Erik Schlopy
Erik Schlopy (født 21. august 1972 i Buffalo, New York) er en amerikansk tidligere alpinist. Schlopy er femdobbelt amerikansk mester, og har siden 2000 tilhørt verdenseliten i slalåm og storslalåm.
Max Lorenz (tenor)
Karriere
Publikum på Salzburg-festivalen hørte ham også, og han skapte roller i slike verk etter andre verdenskrig som Gottfried von Einems Der Prozess (Josef K, 1953), Rolf Liebermanns Penelope (1954) og Rudolf Wagner-Régenys Das Bergwerk zu Falun ( 1961).
Erik Schlopy
Hans første internasjonale mesterskap var VM 1993 i Morioka. Et stygt fall i utforrennet ødela nesten karrieren hans. Etter skuffende innsats under OL 1994 på Lillehammer trakk Schlopy seg tilbake fra landslaget og valgte å kjøre for den amerikanske Pro-Tour. Etter fire år vendte han tilbake til landslaget i 1999, og viste klar fremgang. I sesongen 2000/01 kom han på tredjeplass sammenlagt i storslalåmcupen, den beste plasseringen til en amerikansk alpinist siden Phil Mahre i sesongen 1982/83.
Max Lorenz (tenor)
Karriere
Lorenzs opera- og konsertkarriere varte i nesten tre tiår. Han ble kjent som en av verdens ledende holdentenorer, spesielt for sine forestillinger som Tristan.
Erik Schlopy
Karrierens høydepunkt kom under VM 2003 i sveitsiske St. Moritz med bronsemedaljen i storslalåm. Etter første omgang lå han på en beskjeden 23.-plass, men med dagens beste tid i finaleomgangen kjørte han seg hele 20 plasser opp.
Sidney Hatch
Hatch vant en olympiske sølvmedalje i friidrett under OL 1904 i St. Louis. Han var med Fransk/amerikanske-laget som kom på andreplass i lagkonkurransen 4 miles. De andre løperne på laget var Jim Lightbody, William Verner, Lacey Hearn og Albert Coray. Hatch ble nummer åtte på maraton under OL 1904 og fire år senere, under OL 1908 i London kom han på fjortendeplass i maraton.
Max Lorenz (tenor)
Karriere
På sitt beste på 1920- og 1930- og 1940-tallet hadde Lorenz en kraftig, ringende stemme som han brukte på en lidenskapelig måte. Noen av hans innspillinger av opera-arier er gitt ut på CD. Spesielt ble han spilt inn live i en forestilling av Die Meistersinger ved Bayreuth-festivalen (1943), under taktstokken til Furtwängler; og i en forestilling av Götterdämmerung, også i Bayreuth (1952), under taktstokken til Josef Keilberth. Han var også en bemerkelsesverdig Otello, Bacchus og Herodes.
Privatliv
Lorenz var homofil, men fra 1932 var han gift med Charlotte (Lotte) Appel, som var jødisk og var klar over hans homofili. Hans homoseksualitet ble for det meste tolerert av nazistene som en kjent hemmelighet. Da Lorenz måtte møte i retten på grunn av en affære med en ung mann, rådet Joseph Goebbels Winifred Wagner, direktøren for Bayreuth-festivalen, at Lorenz ikke ville være egnet for festivalen. Wagner svarte at hun i så fall måtte avlyse festivalen fordi «Bayreuth ikke kunne gjennomføres uten Lorenz».
Når det gjaldt hans jødiske kone insisterte Lorenz på å være åpen om ekteskapet sitt, som ble tatt som en provokasjon av nazistene. Da Lorenz var borte fra huset sitt, brøt SS seg inn og prøvde å ta kona og svigermoren bort. I siste øyeblikk ble de forhindret fra å gjøre det da Lotte Lorenz var i stand til å ringe til søsteren til Hermann Göring. SS ble beordret til å forlate boligen og ikke forstyrre de to kvinnene. Göring uttalte i et brev av 21. mars 1943 at Lorenz var under hans personlige beskyttelse og at det ikke skulle iverksettes tiltak mot ham, hans kone eller hennes mor.
Max Lorenz døde i Salzburg og ble gravlagt i Zentralfriedhof i Wien (gruppe 40, grav 37).
Roller (utvalg)
Max Lorenz kan høres på CD som Tristan, som Walther von Stolzing, som Siegmund, og som Siegfried (i Götterdämmerung).
Repertoar:
Erik Schlopy
I verdenscupen har Schlopy ikke vunnet noe renn. Hans beste plasseringer, to andreplasser, oppnådde han i desember 2000 i storslalåm i Bormio og i mars 2001 i storslalåmrennet i Åre.
EM i friidrett 1946 – 100 meter menn
Øvelsen 100 meter menn ved EM i friidrett 1946 ble avholdt på Bislett stadion i Oslo, Norge.
Micholaeminae
Micholaeminae er en gruppe av snyltebiller som skiller seg ganske mye fra andre biller når det gjelder utseende og levevis. De er blant de svært få billene som lever som parasittoider, det vil si at larvene utvikler seg på en vert som de til slutt dreper, i motsetning til ekte parasitter som ikke dreper verten sin.
EM i friidrett 1946 – 100 meter menn
Haakan Tranberg og Kjell Mangset representerte Norge. Haakan Tranberg fikk sølvmedaljen, mens Kjell Mangset ikke kom videre for innledende heat.
Rekorder
Rekorder før dette mesterskapet:
Det ble verken satt ny mesterskapsrekord eller europarekord under konkurransen.
Forsøksheat
23. august
Semifinaler
23. august
Micholaeminae
Utseende
Hannene er middelsstore, avlange snyltebiller med reduserte, små dekkvinger. Antennene er sagtakkede, ikke kamformede som hos mange andre snyltebiller.
Levevis
Snyltebillene lever som parasitoider på andre insekter, det vil si at larvene utvikler seg på eller inne i en vert som de til slutt dreper. Dette i motsetning til såkalte ekte parasitter, som ikke dreper verten sin. Blant vertene finnes kakerlakker, treborende biller, bier og veps. De nyklekte larvene, som blir kalt planidium-larver, er små, langbeinte og kjappe. De kryper omkring til de finner en passende vert og hekter seg fast i denne, og forandrer seg deretter til en tykk, kortbent larve som spiser på verten.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i de palearktiske og neotropiske økosonene.
Erik Schlopy
Erik Schlopy er gift med OL-vinneren i svømming Summer Sanders.
Lesley Ashburner
Lesley Ashburner (født 2. oktober 1883, død 12. november 1950) var en amerikansk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1904 i St. Louis
Ashburner vant en olympisk bronsemedalje i friidrett under OL 1904 i St. Louis. Han kom på tredjeplass på 110 meter hekk med tiden 16,4 bak sine landsmenn Frederick Schule som vant med 16,0 og Thaddeus Schideler ble sølvmedaljevinner med 16,3.
Hendelsen i Djatlovpasset
Hendelsen i Djatlovpasset (russisk: ) var en ulykke der ni russiske turgåere døde i de nordlige Uralfjellene mellom 1. og 2. februar 1959. Hendelsesforløpet er ukjent. En turvant gruppe fra Urals polytekniske institutt under ledelse av Igor Djatlov hadde slått leir på østhellingen av Kholattsjakhl. Om natten skjedde noe som fikk dem til å skjære gjennom teltduken og flykte fra leiren, i bare lett påkledning.
Etter at likene av gruppa ble oppdaget og undersøkt konkluderte sovjetiske myndigheter med at seks av dem hadde dødd av hypotermi, mens de tre andre hadde dødd av fysiske skader. Ett offer hadde store skader i hodeskallen, to hadde alvorlige skader i brystet, og en annen hadde en liten sprekk i hodeskallen. Fire av likene ble funnet liggende i en bekk, og tre av disse hadde bløtvevsskader i hode og ansikt. To av likene manglet øyne, ett tungen, og ett øyenbrynene. Etterforskningen konkluderte med at «mektige naturkrefter» hadde forårsaket dødsfallene. Mange teorier har blitt fremmet for å forklare dødsfallene, deriblant angrep fra rovdyr, hypotermi, snøskred, katabatisk vind, infralyd-indusert panikk, militær påvirkning, eller en kombinasjon av disse.
Russland åpnet en ny granskning av hendelsen i 2019, og konklusjonene ble presentert i juli 2020: at et snøskred hadde ført til dødsfallene. De overlevende etter snøskredet hadde blitt tvunget til å plutselig forlate leiren sin i en periode med dårlig sikt og med utilstrekkelig påkledning, og døde av nedkjøling. Andrej Kurjakov, nestleder i den lokale påtalemyndigheten, sa: «Det var en tøff kamp. Ingen hadde panikk. Men gitt omstendighetene hadde de ingen sjanse til å klare seg.» Forskere fra EPFL og ETH Zürich foreslo i en studie fra 2021 at en type snøskred kjent som flakskred kunne forklare noen av skadene.
Et fjellpass i området har senere fått navnet Djatlovpasset, til minne om gruppen. På mange språk kalles nå hendelsen «hendelsen i Djatlovpasset», til tross for at hendelsen inntraff omtrent 1700 meter unna, på østhellingen av Kholattsjakhl. En fremtredende bergknaus i området er nå minnesmerke om gruppen. Det ligger rundt 500 meter øst-sørøst for leiren deres.
Bakgrunn
23. januar 1959, fikk Djatlovgruppen tildelt sin rutebok, der det stod oppført at ruten deres skulle følge vandrevei nr. 5. Sverdlovsk bys komité gav godkjenning for 11 personer. Den 11. personen var Semjon Zolotarjov, som tidligere hadde fått godkjenning til å reise med en annen ekspedisjon av lignende vanskelighetsgrad (Sogrinekspedisjonsgruppen). Djatlovgruppen forlot byen Sverdlovsk (i dag Jekaterinburg) på samme dag som de mottok ruteboka si.
Ekspedisjonen
Gruppen ankom byen Ivdel, nord i Sverdlovsk oblast, med tog i de tidlige morgentimene 25. januar 1959. Deretter reiste de med lastebil til Vizjaj, en landsby som er den siste bebodde utposten mot nord. De tilbragte natten der, og kjøpte og spiste brød for å holde energinivået oppe før turen som skulle starte neste dag.
Den 27. januar la de ut på turen mot Gora Otorten. Dagen etter, den 28. januar, avbrøt Jurij Judin turen på grunn av kne- og leddsmerter som gjorde at han ikke klarte å fortsette. Han led av flere helseplager (inkludert revmatisme og en medfødt hjertefeil). De øvrige ni turgåerne fortsatte.
Dagbøker og kameraer som ble funnet i den siste leiren gjorde det mulig å følge gruppens rute inntil dagen før hendelsen. Den 31. januar kom de til utkanten av et høyfjellsområde og begynte å forberede seg på klatring. De la igjen et depot med mat og utstyr som skulle brukes på tilbaketuren i en skogkledd dal. Neste dag begynte gruppen å ta seg gjennom passet. Det virker som de planla å komme gjennom passet og slå leir på motsatt side den kvelden, men fordi været ble verre – med snøstorm og redusert sikt – gikk de i feil retning, lengre vest enn planlagt, mot toppen av Kholattsjakhl. Da de innså hva som hadde skjedd bestemte de seg for å slå leir i fjellskråningen, heller enn å flytte seg 1,5 kilometer ned lia til et skogsområde som ville ha gitt noe ly fra vær og vind. «Djatlov ønsket sannsynligvis å ikke miste høyden de hadde gått opp, eller han bestemte seg for å øve på overnatting i fjellet.», spekulerte Judin.
Leteaksjon og funn
Før han reiste hadde Djatlov sagt at han skulle sende et telegram til idrettsklubben sin så snart gruppen kom tilbake til Vizjaj. Det var forventet at dette skulle skje innen 12. februar, men Djatlov hadde sagt til Judin (før han forlot gruppen), at han regnet med at det kom til å ta lengre tid. Den 12. kom og gikk uten at noen melding hadde blitt mottatt, men det kom ingen umiddelbar reaksjon. Forsinkelser på et par dager var vanlig på slike ekspedisjoner. Den 20. februar krevde turgåernes familier en redningsaksjon og instituttlederen sendte de første letemannskapene. De bestod av frivillige studenter og lærere. Senere ble hæren og politiet involvert, med fly og helikoptre beordret til å delta i operasjonen.
Den 26. februar fant letemannskapene gruppens forlatte og ødelagte telt på Kholattsjakhl. Leiren forbløffet letemannskapene. Mikhail Sjaravin, studenten som fant teltet, sa: «teltet var halvveis revet og dekket med snø. Det var tomt, og alle gruppens eiendeler og sko hadde blitt etterlatt i teltet.» Etterforskerne sa teltet hadde blitt skåret åpent fra innsiden. Ni sett fotspor - etterlatt av folk som gikk barføtt, kun iført sokker eller én enkelt sko – kunne følges ned til skogbrynet på motsatt side av passet, 1,5 kilometer mot nordøst. Etter 500 meter var sporene snødekte. Under en stor sibirsk sembrafuru i skogbrynet fant letemannskapene restene av et lite bål. Der lå de to første likene, Krivonisjtsjenko og Dorosjenko, uten sko og i bare undertøyet. Greinene på treet var brukket opp til fem meters høyde, hvilket tydet på at en av ekspedisjonsdeltakerne hadde klatret opp for å se etter noe, kanskje leiren. Mellom furua og leiren fant letemannskapene tre lik til: Djatlov, Kolmogorova og Slobodin. De hadde dødd i positurer som tydet på at de hadde prøvd å vende tilbake til teltet. De ble funnet henholdsvis 300, 480 og 630 meter fra treet.
Det tok mer enn to måneder å finne de resterende fire ekspedisjonsmedlemmene. De ble til slutt funnet 4. mai under fire meter snø i en ravine 75 meter unna furua. Tre av de fire var bedre kledd enn de andre, og det var tegn til at noen av plaggene til de som var døde først hadde blitt tatt av de andre. Dubinina hadde på seg Krivonisjtsjenkos brente, opprevne bukser, og den venstre foten og leggen hennes var omviklet med en opprevet jakke.
Etterforskning
En rettslig undersøkelse startet umiddelbart etter at de første fem likene ble funnet. En medisinsk undersøkelse fant ingen skader som kunne ha forårsaket dødsfallene, og det ble konkludert med at alle hadde dødd av nedkjøling. Slobodin hadde en liten fraktur i kraniet, men det ble ikke ansett for å være noen dødelig skade.
En undersøkelse av de fire likene som ble funnet i mai endret synet på hendelsen. Tre av turgåerne hadde dødbringende skader: Tibo-Brinol hadde alvorlig skade på hodeskallen, og Dubinina og Zolotarjov hadde brudd i brystet. Ifølge Boris Vozrozjdennyj måtte kreftene som skulle til for å forårsake slike skader ha vært svært store, sammenlignbare med en bilulykke. Det ble særlig bemerket at ingen av likene hadde ytre skader forbundet med benbruddene, som om de hadde vært utsatt for høyt trykk.
Alle fire likene som ble funnet i vannet i bekken hadde bløtvevsskader i hode og ansikt. Dubinina manglet for eksempel tungen, øynene, en del av leppene, samt ansiktsvev og et kraniebeinsfragment, mens Zolotaryov manglet øyeeplene, og Aleksander Kolevatov øyenbrynene. V. A. Vozrozjdennyj, den rettsmedisinske eksperten som utførte obduksjonen, antok at disse skadene inntraff etter døden fordi likene ble funnet i en bekk.
Det var først spekulasjoner om at urfolket mansiene, reingjetere som bor i området, hadde angrepet og drept gruppen fordi den var kommet inn i deres landområder. Flere mansier ble avhørt, men etterforskningen viste at måten turgåerne døde på ikke ga støtte til denne hypotesen: kun fotspor fra turgåerne ble funnet, og sporene tydet ikke på at det hadde vært noen slåsskamp.
Selv om temperaturen var svært lav, rundt -25 til -30°C og det blåste storm, var de døde bare delvis påkledd. Noen hadde bare én sko, mens andre kun var iført sokker. Noen ble funnet pakket inn i tøystykker revet av plagg som så ut til å ha kommet fra de som allerede var døde.
Journalister som rapporterte fra de tilgjengelige delene av etterforskningsdokumentene hevder at dokumentene sier at:
På det tidspunktet var den offisielle konklusjonen at ekspedisjonsmedlemmene hadde dødd som følge av mektige naturkrefter. Undersøkelsen ble offisielt avsluttet i mai 1959 fordi det ikke fantes noen skyldig part. Dokumentene ble sendt til et hemmelig arkiv.
I 1997 kom det for en dag at negativene fra Krivonisjtsjenkos kamera ble oppbevart i det private arkivet til en av etterforskerne, Lev Ivanov. Negativene ble donert av Ivanovs datter til Djatlovstiftelsen. Dagbøkene til ekspedisjonsmedlemmene falt i det fri i 2009.
I februar 2019 gjenåpnet russiske myndigheter etterforskningen av hendelsen, men bare tre mulige årsaker ble vurdert: snøskred, flakskred eller en orkan. Muligheten for en forbrytelse hadde blitt avkreftet.
Etterspill
Anatolij Gusjtsjin oppsummerte sin forskning i boken Prisen på statshemmeligheter er ni liv (Цена гостайны – девять жизней, Sverdlovsk, 1990) Noen forskere kritiserte boka fordi den handlet om en spekulativ teori om et hemmelig sovjetisk våpeneksperiment, men utgivelsen førte til offentlig diskusjon, stimulert av interesse for det paranormale. Den førte faktisk til at mange av dem som hadde foldt seg tause i tretti år rapporterte nye fakta om ulykken. En av dem var den tidligere politimannen Lev Ivanov, som ledet det offisielle likskuet i 1959. I 1990 publiserte han en artikkel. I den innrømte han at undersøkelsesgruppen ikke hadde noen rasjonell forklaring på hendelsen. Etter at teamet hans rapporterte at de hadde sett svevende kuler, skulle de også ha fått direkte ordre fra høytstående regionale myndighetspersoner om å trekke tilbake denne påstanden.
I 2000 produserte et regionalt fjernsynsselskap dokumentarfilmen Mysteriet i Djatlovpasset (Тайна перевала Дятлова). Med hjelp fra filmteamet publiserte forfatteren Anna Matvejeva fra Jekaterinburg en kort tekst med samme navn. En stor del av boken inneholder brede sitater fra den offisielle saken, ofrenes dagbøker, intervjuer med letearbeiderne og andre dokumentarer som ble samlet inn av de som lagde filmen. Boka skildrer en nålevende kvinnes liv og tanker (et alter ego av forfatteren selv) som forsøker å løse saken. Til tross for at den er fiksjon er Matvejevas bok den største kilden til dokumentasjon som noensinne er gjort offentlig tilgjengelig om hendelsen. Enkeltdokumenter fra etterforskningen og annen dokumentasjon (i form av fotokopier og transkripsjoner) blir gradvis publisert på et nettforum for entusiastiske forskere.
Djatlovstiftelsen ble grunnlagt i 1999 i Jekaterinburg, med hjelp fra Urals statlige tekniske universitet. Den ledes av Jurij Kuntsevitsj. Stiftelsen har som uttalt mål å fortsette etterforskningen av saken og å opprettholde Djatlovmuseet for å holde minnet om de døde turgåerne i live. 1. juli 2016 ble en minnetavle dedikert til Jurij Judin innviet i Solikamsk i Permregionen. Han var den eneste av ekspedisjonsgruppen som overlevde turen, han levde til 2013.
Snøskred
11. juli 2020 annonserte Andrej Kurjakov, nestleder i Den uralske føderasjonskrets sin påtalemyndighet, at snøskred var «den offisielle dødsårsaken» for Djatlovgruppen i 1959. Senere, uavhengige datasimuleringer og analyse fra sveitsiske forskere foreslår også skred som mulig årsak.
Dieter Issler ved Norges Geotekniske Institutt har jobba med snøskred i 30 år. Han har vært en uavhengig kontrollør av den sveitsiske forskninga, en såkalt «reviewer».Han mener at sveitserne kommer med en nøktern vurdering av noe som kan ha skjedd. Store snøplater gled nedover og traff teltet mens alle ni befant seg på innsida. Det kan forklare hvorfor de skar seg ut av teltet og forlot plassen, og noen av skadene.
Opprinnelig forklaring
Den amerikanske skeptikerforfatteren Benjamin Radford vurderte en «yeti»-hypotese som årsak til ulykken, men foreslår snøskred som mer plausibelt: «at gruppen våknet i panikk (...) og skar seg ut av teltet enten fordi et snøskred hadde dekket inngangen, eller fordi de fryktet at et snøskred snart skulle finne sted (...) (det var bedre å ha en potensielt reparerbar åpning i teltet enn å risikere å bli begravd levende under mange tonn snø). De var dårlig kledd fordi de hadde ligget og sovet, og løp i sikkerhet mot skogen hvor trærne ville saktne skredet. I nattemørket mistet de hverandre av syne og endte opp i to eller tre grupper, en gruppe lagde bålet (derav de forbrente hendene) mens de andre prøvde å komme seg tilbake til teltet for å hente klærne, siden faren var over. Men det var for kaldt, og de frøs i hjel alle sammen, før de kunne finne teltet i mørket. På ett eller annet tidspunkt kan de ha funnet noen av klærne sine, eller tatt dem fra de døde. Gruppen med de fire likene som var mest skadd hadde blitt tatt av et skred og begravd under fire meter snø – det var mer enn nok til å forklare de «mektige naturkreftene» som obdusenten hadde beskrevet). Dubininas tunge ble sannsynligvis tatt av åtseletende dyr.
Motstridende bevis
Bevis som taler mot snøskredteorien omfatter:
Gjenoptatt etterforskning fra 2015
Mellom 2015 og 2019 gikk erfarne etterforskere fra en granskingskomité gjennom bevisene fra 1959, på anmodning fra ofrenes familier. Undersøkelsen bekreftet at et snøskred hadde funnet sted, og la til flere viktige detaljer. For det første bekreftet granskingskomiteen at været den natten tragedien skjedde var veldig dårlig. Det blåste storm med vindhastigheter opp til 20–30 m/s, det snødde og temperaturene kom ned i −40 °C. Disse faktorene ble ikke vurdert i 1959. Etterforskerne den gang ankom ulykkesstedet tre uker senere, da været var mye bedre og eventuelle spor etter snøskredet hadde blitt dekket med nysnø. Det dårlige været spilte en avgjørende rolle i hendelsene den tragiske natten, og har blitt rekonstruert som følger: