cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Twist (konfekt)
Twist er en konfektblanding produsert av Freia/Mondelēz. Twist selges i poser som inneholder innpakkede konfektbiter av forskjellig slag. Navnet kommer av måten bitene pakkes inn i papir og plast, det engelske ordet twist kan blant annet bety «å vri, sno, tvinne». Teknikken var en nyvinning da Twist ble lansert i 1957. Innholdet fornyes stadig, og biter kommer og går. «Lakris» og «Cocos» er de to eneste bitene som har vært med helt siden starten.
Historikk
Twist ble lansert av godteriprodusenten Freia i Norge i 1957 og ble raskt populært. Det var en ren tilfeldighet som gjorde at Freia begynte å produsere Twist. Bakgrunnen skal ha vært en forespørsel fra Etiopian Airlines om konfekt som var pakket inn enkeltvis. Freia tok da i bruk en maskin fra 1920-årene som kunne vri endene på et papir slik at en konfektbit ble forseglet inni papiret. Til å begynne med var det både konfektbiter og drops i Twistpakningen, og de første posene veide 160 gram og kostet 7 kroner. Per 2008 fantes Twistposene i fire ulike størrelser. Fra 1957 til 1963 måtte sjokoladen Monolit tas ut av produksjon til fordel for Twist. Etter hvert kom Twist også til de andre nordiske landene Sverige (1958), Danmark (1963) og Finland (1964), men mesteparten av konsumet står nordmennene for; per 2011 ble det solgt tre ganger så mye twist i Norge som i Sverige. Det ble produsert 1500 tonn Twist i året i 2011, og det var dermed Nordens største poseprodukt.
Produksjon
Twist er et komplisert og kostbart produkt å produsere. Fra 1957 og frem til 1973 ble bitene pakket manuelt i posene, men nå skjer det automatisk. De første tvistemaskinene hadde en kapasitet på 60 biter i minuttet, nå pakker dagens høyteknologiske maskiner 1000 biter per minutt. Variasjonen av hvor mange av hver bit, er helt tilfeldig. Produksjonen av Twist ble flyttet fra Freia til søsterselskapet Marabou i Sverige på midten av 1990-tallet, inntil selskapene ble slått sammen noen år etter milleniumsskiftet. Den eneste biten som produseres i Norge idag, er Lakris-biten.
Etter at Freia endret oppskriften på Twist i 2017 og innførte animalsk gelatin som en av ingrediensene, har Det Mosaiske Trossamfund i Oslo måttet stryke produktet fra sin liste over matvarer som er kosher. Produktet er heller ikke halal etter innføringen av animalsk gelatin, og kan ikke spises av personer som overholder muslimske kostholdsregler. Med den nye sammensetningen er twist heller ikke å anse som et vegetarisk eller vegansk produkt.
Design og emballasje
Designet av emballasjeposen og de enkelte twistpapirene endrer seg stadig, men har beholdt den opprinnelige lukningen øverst i posen med et svart belte. Tidligere var twistbitene pakket inn i et sølvpapir omgitt av et gjennomsiktig papir, men etter 1999 er de pakket inn i ett ugjennomsiktig papir. Unntaket er lakris, som er den eneste biten med tolags innpakning. Selve twistposen har også gjennomgått endringer:
Twistbiter
Posen inneholdt per november 2017 totalt tretten ulike biter, som er uthevet i fet skrift nedenfor:
Da Twist ble lansert i Sverige i 1959 inholdt posen følgende 13 biter: Mjölkchoklad, “symfoni”, smörmandel, nougat, kolamint, nougatkaramell, spansk nougat, romcreme, krusbärscreme, engelsk kola, mjölkchoko, nötkola og mjölkmandel.
Banantwist
Banantwist er et særnorsk fenomen og hører til de eldste twistbitene. Den har vært å finne i Twist-posen helt siden 1967. Freia fjernet Banantwist i 2001 etter en markedsundersøkelse i 1999, og dette vakte sterke reaksjoner. Freia mottok daglig klager på dette, og Frode Heggelund fra Tromsø startet en egen internettkampanje for å få tilbake bananbiten. Freia snudde og i februar 2006 dukket biten opp igjen i twist-posene. Tidligere hadde den en rund form, men siden 2006 har den hatt en mer firkantet form. Per 2012 utgjorde Banantwist 20 prosent av all twisten som ble solgt i løsvekt i Freia-butikken på Karl Johan, og var den sjokoladebiten de solgte mest av. Cocos kom på andreplass med 12 prosent av løsvektsalget, mens Lakris og Nøtti delte tredjeplass med 10 prosent av salget hver.
Fredrik Vinje
Fredrik Vinje (født 19. mars 1998) er en norsk fotballspiller som spiller for.
Solskinnskroken (Oslo)
Solskinnskroken (3–15D, 4–38) er en vei på Smestad i bydel Vestre Aker i Oslo. Den går som blindvei nordover fra Heggelibakken.
Veien var tidligere en del av Solskinnsveien (på den andre siden av Ring 3) og fikk sitt nåværende navn i 1996.
Huaiyin (Huai’an)
Huaiyin (kinesisk: 淮阴区; pinyin: Huáiyīn Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Huai'an i provinsen Jiangsu i Folkerepublikken Kina. Det har et areal på 1 264 km² og teller ca. 850 000 innbyggere (2004).
Frem til 2001 var Huaiyin navnet på hele det byprefekturet som nå heter Huaiyin.
Samferdsel
Kinas riksvei 205 passerer gjennom området. Den begynner i Shanhaiguan og ender opp sør i Shenzhen i provinsen Guangdong. Underveis er den innom blant annet Tangshan, Tianjin, Zibo, Huai'an, Nanjing, Wuhu, Sanming, Heyuan og Huizhou.
Johan Mjønes
Johan B. Mjønes (født 26. mai 1976) er en norsk forfatter og skribent fra Orkanger.
Mjønes debuterte som forfatter i januar 2009 med romanen Terminalhastighet på Aschehoug forlag. I august 2010 ga han ut sin andre roman Orkanger. Boken handler om mobbing, hevn og livslangt skjebnefellesskap. 27. februar 2013, på førtiårsdagen for okkupasjonen av Wounded Knee, ga Mjønes ut Fortellingen om sju bål. I oktober 2013 debuterte Mjønes som ungdomsbokforfatter med romanen Død manns kiste. Mellom 2009 og 2014 foreleste Mjønes på Aschehougs forfatterskole sammen med Kari Fredrikke Brænne.
Mjønes ble tildelt Mads Wiel Nygaards legat for 2018.
Aniva
Aniva (russisk: Ани́ва) er en by i Sakhalin oblast i Russland. Den ligger ved kysten av Anivabukta sør på øya Sakhalin, rundt 30 km sørvest for Juzjno-Sakhalinsk. Innbyggertall: 8 084 (folketelling 2002), 8 905 (folketelling 1989).
Den ble grunnlagt i 1886 som landsbyen Ljutoga (russisk: Лютога). I 1905 ble den ved Portsmouthtraktaten avstått til Japan, sammen med resten av Sør-Sakhalin. Japanerne ga den navnet Rutaka (japansk: 留多加町). Landsbyen ble tilbakeført til Sovjetunionen i 1945. Den fikk i 1946 bystatus og nytt navn, Aniva.
Danny Ward
Daniel «Danny» Ward (født 22. juni 1993) er en walisisk fotballspiller som spiller for den engelske klubben Leicester City FC.
My World Tour
My World Tour er en turne av Justin Bieber.
Danny Ward
Landslaget
Han ble tatt ut i EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
Han ble tatt ut i EM-tropp til EM i fotball 2021.
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2022 i Qatar.
Espen Hoff
Espen Hoff (født 20. november 1981 i Larvik i Vestfold) er en norsk fotballspiller. Han er oppvokst på Verningen.
Hoff spiller midtbane og angrep, han er kjent for tidligere å ha spillt for. For øyeblikket spiller han for Donn 3.
Klubbkarriere
Hoff spilte først for og, før han gikk til  i 1999. Hoff gikk deretter til våren 2006. Han gikk til før 2009-sesongen og gikk videre til  1. august 2010. Han scoret sitt første mål for Stabæk mot i 2009. Hoff har spilt på samtlige aldersbestemte landslag og fikk sin mot  i 2005.
Hoff er den yngste spilleren i norsk toppserie som først har nådd 100 spilte kamper. Dette oppnådde han da han kun var 21 år. Han ble også den yngste spilleren som rundet 200 kamper i en alder av 26 år og 145 dager i kampen mot 13. april 2008.
I 2006 og 2007 ble han kåret til årets spiller i Lyn av supporterklubben Bastionen.
Jeffrey Combs
Jeffrey Alan Combs (født 1954) er en amerikansk skuespiller, mest kjent for sine opptredener i skrekkfilmer.
Combs studerte ved Santa Maria's Pacific Conservatory of Performing Arts, og senere utviklet han sine ferdigheter som skuespiller ved Professional Actor's Training Program som ble gjennomført ved University of Washington. Combs til Los Angeles i 1980 og fikk sin første filmrolle i 1981 med Honky Tonk Freeway. Hans første skrekkfilm-rolle kom to år senere, i 1983 med filmen Frightmare.
Combs sin mest kjente rolle i en skrekkfilm var som Doktor Herbert West, hovedpersonen i filmen Re-Animator, en rolle han har gjentatt i filmens to oppfølgere. Combs hadde også en rolle i filmen Necronomicon: Book of the Dead. Combs har spilt i åtte filmtilpasninger av forfatter H.P. Lovecraft sine bøker. Andre filmer inkluderer FeardotCom (2002), House on Haunted Hill (1999), I Still Know What You Did Last Summer (1998), Dark House og Castle Freak (1995).
I 1994 hadde Combs en rolle i flere Star Trek-serier, blant disse er Star Trek: Deep Space Nine, Star Trek: Voyager i 2000, og året etter med Star Trek: Enterprise. I Star Trek: Enterprise hadde Combs en svært populær tilbakevendende rolle som Shran, en militær offiser. I tillegg til han opptredener i Star Trek-serien, har Combs hatt roller i mange andre science fiction-serier. Han spilte en telepat i den første episoden av TV-serien Babylon 5.
Aleksandrovsk-Sakhalinskij
Aleksandrovsk-Sakhalinskij (russisk: Алекса́ндровск-Сахали́нский) er en by i Sakhalin oblast i Russland. Den ligger nær Tatarstredet på vestsiden av øya Sakhalin, rundt 450 km nord for Juzjno-Sakhalinsk. Innbyggertall: 12 826 (folketelling 2002).
Historie
Aleksandrovskaja sloboda ble grunnlagt i 1862, og vokste etter hvert til landsbyen Aleksandrovka. In 1881 ble det opprettet en administrativ utpost i landsbyen, som da ble kalt Aleksandrovskij post. Utposten fungerte som et administrativt senter for drift av katorga, fengsler, eksilbosetninger, og for hele øya frem til oktoberrevolusjonen. Anton Tsjekhov bodde i byen i 1890 men han samlet materiale til sin bok Sakhalinøya. Bystatus ble innvilget til Aleksandrovskij i 1917.
Under den japanske okkupasjonen mellom 1918-1925 ble byen kalt Ako. I 1926 ble bynavnet endret til Aleksandrovsk-Sakhalinskij for å skille den fra andre steder med samme navn. Aleksandrovsk-Sakhalinskij var senter for Sakhalin oblast fra 1932 til 1947. I Sovjet-tiden var byen kjent for sine kullgruver.
Oxynoemacheilus lenkoranensis
Denne smerlingen ble opprinnelig beskrevet som en underart av Oxynoemacheilus angorae. Arten er bare sikkert kjent fra området ved Lənkəran i sørlige Aserbajdsjan. Nemachilus angorae alasanicus og Nemachilus bergi fra Kura kan være synonymer for denne arten eller for Oxynoemacheilus araxensis.
Leleupiella
Leleupiella er en slekt av små, rødlige eller brunlige køllebiller.
Utseende
Små, ganske brede køllebiller. Oversiden er ofte grovt punktert, eller med påfallende groper eller furer. Hodet er forholdsvis stort og bredt med velutviklede fasettøyne. Antennene er forholdsvis korte, de to ytterste leddene danner en kraftig klubbe. Palpene er små og lite påfallende. Pronotum er mer eller mindre rundet, omtrent så bredt som hodet, dekkvingene bredt rundede, forholdsvis korte.
Levevis
I alle fall noen av artene lever i huler.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Sentral-Afrika (Den demokratiske republikken Kongo).
Daniel Bamberg
Daniel José Bamberg (født 23. april 1984) er en brasiliansk fotballspiller som kom til Haugesund fra IFK Norrköping i 2011. Han fikk sin debut for Haugesund mot Tromsø 20. mars 2011, en kamp som ble tapt med sifrene 2-0. I 2013 ble han igjen Haugesundspiller.
Clémence Royer
Clémence Royer (født 21. april 1830 i Nantes, Loire-Atlantique, død 6. februar 1902) var en selvlært fransk forsker som foreleste og skrev om økonomi, filosofi, vitenskap og feminisme. Hun er best kjent for sin franske oversettelse av Charles Darwins Artenes opprinnelse i 1862.
Bakgrunn
Royer ble hovedsakelig utdannet av sine foreldre til hun fylte 10 år, da hun ble sendt til Sacré-Coeur-klosterets skole i Le Mans. Hun ble veldig hengiven, men var ulykkelig, og tilbrakte bare en kort tid på skolen før hun fortsetter sin utdannelse hjemme Da hun var 13 flyttet hun med foreldrene til Paris. Som tenåring utmerket hun seg med håndarbeid og likte å lese skuespill og romaner.
Faren hennes skilte seg fra moren og kom tilbake for å bo i hjembyen hans i Bretagne, og etterlot mor og datter i Paris. Hun var 18 år på tidspunktet for den franske revolusjonen i 1848 og ble sterkt påvirket av de republikanske ideene og forlot farens politiske overbevisninger. Da hennes far døde et år senere, arvet hun en liten del av eiendommen. De neste 3 årene av sitt liv ble tilbrakt i selvstudier som ga henne vitnemål i aritmetikk, fransk og musikk, og kvalifisering til å jobbe som lærer i en videregående skole.
I januar 1854 da hun var 23 år gammel, fikk hun opp en undervisningsstilling ved en privat pikeskole i Haverfordwest i sør-Wales. Hun tilbrakte et år der før hun returnerte til Frankrike i løpet av våren 1855, hvor hun i utgangspunktet underviste på en skole i Touraine, og deretter sent på våren 1856 ved en skole nær Beauvais. Ifølge selvbiografien hennes, var det i denne perioden hun begynte å stille spørsmål ved sin katolske tro.
Lausanne
I 1858, inspirert av et offentlig foredrag av den svenske forfatteren Frederika Bremer, ga Royer en serie på fire foredrag om logikk som kun var åpne for kvinner. Disse forelesningene ble veldig vellykket. Omtrent på denne tiden begynte hun å møte en gruppe landsforviste franske fritenkere og republikanere i byen. En av disse var Pascal Duprat, en tidligere fransk nestleder som levde i eksil, som lærte statsvitenskap ved Académie de Lausanne (senere universitetet) og redigerte to tidsskrifter. Han var 15 år eldre enn Royer, var gift og hadde et barn. Han skulle senere bli hennes elsker og far til hennes sønn.
Hun begynte å hjelpe Duprat med hans avis Le Nouvel Économiste, og han oppmuntret henne til å skrive. Han hjalp henne også med å annonsere hennes forelesninger. Da hun begynte på en ny serie foredrag for kvinner, denne gangen på naturfilosofi vinteren 1859-1860, trykte Duprat sin Lausanne-utgiver, hennes første forelesning Innføring i filosofi for kvinner. Dette foredraget gir en tidlig registrering av hennes tanker og hennes holdninger til kvinners rolle i samfunnet. Duprat flyttet snart til Genève med familien sin, men Royer fortsatte å skrive anmeldelser av bøker for avisen hans, og bodde selv i Genève for en periode i løpet av vinteren 1860-1861.
Da den sveitsiske kantonen Vaud tilbudt en premie for beste essay om inntektsskatt i 1860, Royer skrev en bok som beskrev både historien og praksisen til skatten, og hun ble tildelt andrepremie. Hennes bok ble utgitt i 1862 med tittelen Théorie de l'impôt ou la dîme social. Den inkluderte en diskusjon om kvinners økonomiske rolle i samfunnet, og kvinners forpliktelse til å produsere barn. Det var gjennom denne boken at hun først ble kjent utenfor Sveits.
Våren 1861 besøkte Royer Paris og ga en rekke foredrag. Disse ble ledsaget av grevinnen Marie d'Agoult som delte mange av Royer sine republikanske synspunkter. De to kvinnene ble venner og begynte å korrespondere. Royer sendte lange brev med artikler som hun hadde skrevet for Journal des Économistes.
Første utgave
Det er ikke nøyaktig kjent hvordan Royer endte opp med å oversette Charles Darwin s Artenes opprinnelse. Darwin var ivrig etter å få sin bok utgitt på fransk. Hans førstevalg av oversetter var Louise Belloc, men hun avslo hans tilbud da hun betraktet boken for å være alt for teknisk. Darwin hadde også blitt kontaktet av franskmannen Pierre Talandier, men Talandier hadde ikke vært i stand til å finne en utgiver for å håndtere boken. Royer var kjent med tekstene til Jean-Baptiste Lamarck og Thomas Malthus, og innså betydningen av Darwins arbeid. Hun kan også ha blitt involvert på grunn av sine nære forbindelser med en fransk forlegger, Guillaumin. Vi vet fra et brev datert 10. september 1861 at Darwin ba sin engelske forlegger Murray, om å sende en kopi av den tredje utgaven til Mlle Clémence-Auguste Royer, 2 Place de la Madeline, Lausanne, Sveits. Hun hadde ifølge brevet avtalt med en fransk utgiver om en fransk oversettelse. René-Édouard Claparède, en sveitsisk naturforsker som foreleste ved Universitetet i Genève, tilbød seg å hjelpe henne med formalitetene i biologi.
Tor Håkon Holte
Tor Håkon Holte (født 1. august 1958 i Drammen) er en norsk snekker og tidligere langrennsløper fra Hokksund i Buskerud som representerte Hokksund Idrettslag. Holte deltok under vinter-OL for Norge i 1984 i Sarajevo med 8.-plass på 15 km og 4.-plass på stafetten som beste resultater, og i 1988 i Calgary med 21.-plass på 30 km og 31.-plass på 50 km.
Verdensmesterskap
I VM i 1985 vant han sammen med Arild Monsen, Pål Gunnar Mikkelsplass og Ove Aunli gull på 4 x 10 km stafett.
50 km langrenn
1982, 1983, 1985 og 1988.
15 km langrenn
1984
Gehringia
Utseende
En ganske liten (ca. 1,5 millimeter), blankt svart løpebille. Oversiden er fint og spredt punktert. Antennene er litt utvidete mot spissen, noe lengre enn hode + pronotum. Hodet er forholdsvis stort, med to par dype lengdefurer i pannen. Pronotum er hjerteformet med markerte hjørner og en skarp midtfure. Dekkvingene er noe rundede, ganske blanke uten tydelige punktrader, midtpartiet litt nedsenket.
Tor Håkon Holte
Verdenscupseire
Sammenlagt i Word Cup ble han nummer 4 i 1984 og nummer 2 i 1985.
Gehringia
Levevis
Arten lever på steinete elvebredder og kan vær ganske tallrik.
Utbredelse
Slekten er utbredt i det nordvestlige Nord-Amerika (Montana, Oregon, British Columbia, Nordvestterritoriene).
Oesterreichisches Musiklexikon
Oesterreichische Musiklexikon er et leksikon over aktuelle og historiske temaer fra østerriksk musikk og musikkliv.
Leksikonet består av fem bind med knapt 2,800 sider og 7,474 oppslagsord. Ved siden av biografier over komponister, librettister, dirigenter, instrumentalister, sangere, dansere, koreografer, teaterledere, instrumentbygger, musikkforleggere, musikkvitere og musikkritikere, finnes også mange artikler om ensembler, band, organisasjoner, instrumenter, musikkformer, praksis, danser, teatre, klostre, byer, plateselskap og forleggere. I tillegg til kunstmusikk, dekkes folkemusikk, underholdningsmusikk, jazz, pop og rock. Ikke bare dagens Østerrike, men også de delene av Habsburgsmonarkiet som i dag ligger i andre stater er ivaretatt.
En online-versjon blir fortløpende korrigert og utvidet. Artikkeltekstene er fritt tilgjengelige, mens enkelte tilleggssfunksjoner tilgjengelig mot betaling.
Utgitte bind
Verket utgis av Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, Wien 2002–2005, ISBN 3-7001-3041-4.
Irving Berlin
Bakgrunn
Han kom til USA som barn da den fattige jødiske familien hans emigrerte i 1893. Han måtte tidlig arbeide for å overleve, blant annet ved å selge aviser.
En periode jobbet han som syngende kelner i en kafé. Innehaveren ba ham lage en sang for å promotere etablissementet. Dette ble starten på en komponistkarriere som kom til å resultere i over 1000 sanger.
Karriere
I begynnelsen skrev han sanger som ble trykket og solgt i løssalg, dels brukt i Vaudeville. Det endelige gjennombruddet kom med Alexander’s Ragtime Band i 1911. Siden fulgte en rekke suksessrike Broadway-musikaler og Hollywood-filmer. Han var aktiv frem til begynnelsen av 1960-tallet, da han trakk seg tilbake etter en fiasko med en musikal. Irving Berlin var autodidakt på klaver og lærte seg aldri noter. Han skilte seg ut fra de fleste andre amerikanske slagerkomponistene ved at han laget både tekst og melodi. Hans mest kjente verk er «White Christmas», som også vant Oscar for beste sang. Hvis man regner med alle innspillingene som ulike artister har gjort av denne, er dette stadig verdenshistoriens mestselgende sang.
I 1977 ble Berlin tildelt Presidentens frihetsmedalje.
Ekteskap
Berlin giftet seg i 1912 med Dorothy Goetz, søster av tekstforfatter E. Ray Goetz. Hun døde seks måneder senere av tyfoidfeber. Hun ble smittet under deres bryllupsreise i Havana. Sangen han skrev å uttrykke sin sorg, ''When I Lost You" var hans første ballade. Flere år senere, i 1920-årene ble han forelsket i en ung arving, Ellin Mackay, datter av Clarence Mackay, en fremtredende leder av Postal Telegraph and Cable Corporation og president i Mackay Radio and Telegraph Company. Fordi Berlin var jødisk og hun var katolsk, ble deres liv fulgt opp og alle mulige detaljer ble omtalt pressen. Den fant romantikken mellom en innvandrer fra Lower East Side og en ung arving en god historie.
De møttes i 1925 og hennes far motsatte seg alliansen fra starten. Han gikk så langt som til å sende henne til Europa for å finne andre frierne og glemme Irving Berlin. Imidlertid, Berlin henvendte seg til henne gjennom eteren med sine sanger. "Remember" og "Always". Biografen Philip Furia skrev at aviser spredde et rykte om at de var forlovet før hun kom tilbake fra Europa, og noen Broadway-show hadde sketsjer om «forelsket låtskriver».Etter at hun kom tilbake ble hun og Berlin beleiret av pressen som fulgte dem overalt. Underholdningsindustriens fremste magasin, Varity rapporterte at hennes far hadde sagt at deres ekteskap «ville bare skje over mitt lik». Som et resultat, de bestemte seg for å stikke unna, og gifte seg i en enkel sivil seremoni hos en vigselsmann, unna medias oppmerksomhet.
Bryllupet kom på forsiden av The New York Times. Ekteskapet kom overraskende på hennes far som først fikk vite det ved å lese om det i avisene. Brudens mor, som på den tid var skilt fra Mr. Mackay ville at hennes datter skulle la seg diktere av sitt eget hjerte. De hadde faktisk gått til hennes hjem før bryllupet, hadde fått hennes velsignelse.
Det fulgte rapporter som brudens far nå fornektet sin datter på grunn av ekteskapet. Til gjengjeld, Berlin tildelte henne alle rettigheter til en rekke populære sanger, inkludert «Always», en sang som fortsatt spilles i bryllup i dag. Ellin Mackay var dermed garantert en jevn inntekt uavhengig av hva som kunne skje med ekteskapet. I flere år nektet Mackay å snakke til Berlin, men i løpet av Den store depresjonen fem år senere, ble det sagt at Berlin skulle ha hjulpet sin svigerfar som hadde lidd store økonomiske tap under børskrakket.
Deres ekteskap forble et kjærlighetsforhold, og de var uatskillelige til hun døde i juli 1988 i en alder av 85 år. De fikk fire barn i sitt 63 års ekteskap: Irving, som døde som barn på julaften 1928; Mary Ellin Barrett og Elizabeth Irving Peters fra New York, og Linda Louise Emmet, som bodde i Paris.
Irving Berlin døde i New York i en alder av 101 år. Han er begravet på Woodlawn Cemetery i Bronx i New York.
Låter
«All Alone», «All by Myself», «Always», «Always Treat Her Like a Baby», «Anything You Can Do», «At the Devil's Ball», «Be Careful, It's My Heart», «The Best Thing for You (Would Be Me)», «Blue Skies»; «Crinoline Days», «Tell Me Little Gypsy» og «Heat Wave».
Omtale i Alec Wilders bok
Komponisten Alec Wilder publiserte en bok i 1972 om låtskrivere og sanger han mente hørte til kanonen Den store amerikanske sangboka. Et kapittel i boka dreier seg om låtskrivingen til Berlin.
Austråttleiren
Austråttleiren var en fangeleir som lå på Austrått i Ørland kommune under den annen verdenskrig.
Historie
Fangeleiren ble etablert 7. oktober 1942 da tyskerne ville etablere et forsvar av innløpet til Trondheimsfjorden var Lundahaugen på Ørland utgangspunkt for formålet. Det var jugoslaviske partisaner som ble brukt som slaver til å bygge opp Austrått fort. Mange omkom under byggingen på grunn av utmattelse og deportasjon. Forholdene i leiren var elendige. Det var dårlig med mat og klær.
Fluktforsøkene til Sverige
Mange jugoslaviske partisaner rømte fra de elendige forholdene ved leiren de jobbet ved. Med heldig kontakt på Austråttgården hos Kåre Nesset klarte de fleste å rømme og komme i sikkerhet. De ble loset over til i sikkerhet inn mot løypa som bragte dem til Serberhytta ved Rødsjøen før de kunne loses i sikkerhet over til Sverige i mai 1943.
Minnestein
Følgende står på minnestein: ''350 Jugoslaviske partisaner ble her holdt i tysk krigsfangenskap 1942-45. 65 av dem mistet livet her.''
Argulus natterei
Argulus natterei er en art av fiskelus. Dette er en type krepsdyr som lever som parasitter på større dyr, i regelen fisk. Arten ble beskrevet i 1857.
Den er synonym med Argulus sylvestrii.
Anatomien er særegen, kroppen er sammenklemt og et stort skjold dekker det meste av den, men på undersiden er kroppens ledd og anatomi godt synlig. Inndelingen i hode, kropp (thorax) og bakkropp (abdomen) er tydelig. Arten er mellomstor, den er noen mm lange. Øynene er store tydelige, og de har også et naupilus-øye. Begge antenne-parene er omdannet til haker som holder fiskelusen fast i vertsdyret.
Luis Borroto
Borroto ble olympisk mester i baseball under Sommer-OL 2004 i Athen. Han var med på det cubanske laget som vant turneringen foran Australia og Japan. Cuba vant over Australia med resultatet 6–2 i finalen.
Flosterøya
Flosterøya er en øy i Arendal kommune, beliggende mellom byene Arendal og Tvedestrand.
Flosterøya var en del av Flosta sogn fra 1837 til 1902 en del av Dypvåg formannskapsdistrikt, og ble så del av Flosta kommune frem til 1961), hvor det så ble en del av Moland kommune frem til 1992, hvor Moland ble slått sammen i Arendal storkommune.
Flosta kirke, en langkirke i tømmer fra 1600-tallet,men Flosta kapell er nevnt mye tidligere. Gården Flosta der kirken ligger var tidlig bosatt og Hartwig Krommedike kjøpte denne gården av Rolf Kane. Tettbebyggelsen i Narestø ( nedre Flosta) var et tidlig sentrum for sjønæringer i forbindelse med innseilingen til Neskilen og østre innseiling til Arendal. På naboøya, Tverdalsøy, ligger tettstedet Staubø, som ble kommunesenter i Flosta kommune. Andre tettbebyggelser er Kilsund, med Holmen midt mellom øyene, Kalvesund, Gjerdalen, Narestø og Arnevik. Tidligere Flosta kommune og sogn hadde også en del tettsteder på landsiden.
Flosterøya har en bro ved Arnevik over til fastlandet i vest, og en liten over Holmen til Tverdalsøya. Den andre broen over til fastlandet går fra Tverdaløy, I havet utenfor øya ligger Målen; sørlandets skibskirkegård, samt  Ytre Møkkalasset fyr fra 1888. På Flosterøya ligger Kalvesund festning fra andre verdenskrig.
Øyas høyeste punkt er Øygardsåsen 68 moh. Øygardsåsen fikk vaktpost under Oskar den II, samt nøytralitetsvakt under 1. verdenskrig. Posten ble tatt av tyskerne under 2. verdenskrig, videre var det under den kalde krigen vakt og lyttepost. Nest høyeste punkt er Valåsen. I gammel tid var det varde her og senere klaffetelegraf under Napoleonskrigen. Denne ble flittig brukt under slaget i Lyngør.
Symfoni nr. 3 (Brahms)
Johannes Brahms' Symfoni nr 3 i f-dur, op 90 ble skrevet sommeren 1883 i Wiesbaden, nesten seks år etter at han fullførte sin annen symfoni. I mellomtiden hadde Brahms rukket å komponere noen av hans største mesterveker, inkludert hans fiolinkonsert, de to overturene og hans annen pianokonsert.
Symfonien består av fire satser, og tar i sin helhet om lag 40 minutter å fremføre:
Symfonien hadde premiere 2. desember 1883, fremført av Wienerfilharmonikerne under ledelse av Hans Richter, som proklamerte at symfonien var Brahms' Eroica.
Det berømte temaet fra tredje sats ble brukt i filmen Aimez vous Brahms? av Anatole Lidvak, og i BBC dokumentaren The Century of the Self av Adam Curtis. Serge Gainsbourg brukte det også i sin sang Baby alone in Babylone.
Stephan von Breuning
Karriere
Han var en amatør som arbeidet med de rike samlingene til Muséum national d'Histoire naturelle. Von Breuning beskrev 7894 taxa av cerambycidae.
Verk
Den komplette listen av hans entomologiske verk har blitt utgitt i Bulletin de la Société Sciences Nat, nummer 41.
En av hans meste kjente verk forblir Études sur les Lamiaires som ble utgitt i Novitates entomologicae, 1934-1946.
Personlig liv
Han ga fotoet som er vist sammen en tekst som skulle publiseres etter hans død. Von Breuning bodde med sin ektefelle i en liten studioleilighet i rue Durantin, Paris 18ème på toppen av en gammel bygning.
Ryōji Arai
Ryōji Arai (( 荒井良二 Arai Ryōji, født i Yamagata i Japan i 1956) er en japansk illustratør og barnebokforfatter, som bor og arbeider i Tokyo. Han har illustrert omkring 100 bildebøker med egen og andres tekst, deriblant pekebøker for de minste, eventyrbøker og poesi.
Arai har også arbeidet med bokomslag, magasin- og reklameillustrasjon og teaterscenografi. Ryōji Arai er en av Japans mest anerkjente illustratører i dag og har mottatt flere litterære utmerkelser for arbeidet sitt, deriblant de internasjonale Bologna Ragazzi Award i 1999 og ALMA-prisen i 2005.
I 2009 kom hans første utgivelse på norsk, Kaikun går på tur, en bildebok med tekst av Hirotaka Nakagawa og malerier av Arai (oversatt av Ika Kaminka).
Bildestilen hans er leken og humoristisk, personlig og djerv, ofte med naivistiske figurer i en rå og fri blandingsteknikk.
Stokken kirke
Stokken kirke er en langkirke fra 1879 på Saltrød i Arendal kommune, Agder fylke.
Kirken ligger i lia på Stuenesbanken på Saltrød i Arendal kommune. Tomta er utskilt fra Øvre Stuenes. Den er bygd som annekskirke i Stokken sogn i Austre Moland prestegjeld. Kirken er en langkirke av bindingsverk. Byggmester var Carl Svendsen. Byggverket er i tre og har 400 plasser.
Alterbildet med motiv Jesus i Getsemane er malt av Hedevig Lund for Austre Moland kirke i 1869, men dette bildet ble den gang ikke akseptert av menigheten. Noen år seinere ble det forært Stokken nye kirke. Bildet måtte skjøtes for å passe i altertavlen.
Malermester Emil Rummelhoff har i 1929 dekorert galleribrystningen med en frise, med kornaks og vindruer som symbol på nattverden. Han malte samtidig hele kirkeinteriøret, og ved restaureringen til hundreårsjubileet i 1979 anbefalte Riksantikvaren at Rummelhoffs farger beholdes.
Kirkeklokken er levert fra Olsen Nauen Klokkestøperi i 1879. Orgelet har ni stemmer og er levert fra J.H. Jørgensen i 1928.
Tegningene til Stokken kirke er senere brukt ved oppføring av Færvik og Bjorbekk kirker.
Petra Constanse Lodtz Astrup
Petra Constanse Astrup (født 5. desember 1860 i Bergen, død 17. desember 1930 i Trondheim ) var en norsk prestefrue og tekstilhåndverker. Hun var mor til maleren Nikolai Astrup.
Familie
Petra Constanse Lodtz forlovet seg med Christian Astrup som var på misjonsgeneralforsamling i Trondheim i 1879. De giftet seg i Nidaros domkirke 8. oktober 1879. Etter vielsen bodde de noen år i Bremanger, der deres førstefødte, Nikolai Astrup, ble født i 1880. Noen få år senere flyttet de til Ålhus prestegård i Sunnfjord, da Christian Astrup begynte som prest i Ålhus kirke.
Ekteparet fikk 14 barn, men ikke alle vokste opp. Tre av barna deres døde i 1887.
Husflidsmiljøet i Jølster
Petra Constanse Astrup var en dyktig tekstilhåndverker. Hun ble premiert med "hederlig omtale" under Bergensutstillingen i 1898 for sine vevnader av mønster tegnet av eldstebarnet Nikolai Astrup. Til utstillingen «Nikolai Astrup og den tekstile kunsten», som ble holdt på Astruptunet i 1989, skrev kurator Ingunn Stuvøy om Petra Astrup at hun, blant flere i lokalmiljøet, var aktiv i Jølster og produserte særlig vevnader for salg til Husfliden, og at dette var en reell inntekt til familien. I nabohuset på Ålhus, i lensmannsgården bodde Kathinka Lind, som også lagde vevnader.
Enke i Trondheim
Da Christian Astrup døde i 1920 flyttet Petra Constanse til Trondheim, der hennes mor og søster bodde. Folketellingen av 1925 opplyser at Petra Astrup bodde i Erling Skakkes gate 53a i Trondheim, sammen med sin yngste datter Ingeborg Astrup (født 1908), samt sin lillesøster Grethe Cisilie Lodtz Holstein (født. 1870).
Cessna 140
Cessna 120 og Cessna 140 er et en motors, to seters, høyvinget, halehjuls småfly med doble vingestag i V-form, som ble produsert like etter 2. verdenskrig, fra 1946 til 1950. Produksjonen ble avløst av den nyere Cessna 150 som hadde nesehjulsunderstell. Samlet produksjon av Cessna 120 og 140 var 7664 fly i løpet av 5 år.
Cessna 140
Cessna 140 ble først utstyrt med en 85 hk Continental C-85-12 eller C-85-12F luftkjølt, firesylinders boksermotor. Det var også mulig å få flyet levert med 90 hk Continental C-90-12F eller C-90-14F, eller med en sertifisert ettermontering med 108 hk Lycoming O-235-C1.
Tanum og Jong skolekorps
Tanum og Jong skolekorps er et skolekorps i Bærum, Akershus. Det består av tre forskjellige avdelinger, som elevene spiller i avhengig av hvor lenge de har spilt. De heter Seniorkorpset, Juniorkorpset og Aspirantkorpset. Man får lov til å gå i korpset til og med året man fyller 19. Det har for øyeblikket musikanter helt ned i tredje klasse.
Cessna 140
Cessna 120
Cessna 120 var billigversjonen av Cessna 140 som ble produsert samtidig. Den hadde ikke flaps og manglet det D- formede bakre sidevinduet. På dette var batteri, startmotor, radioer, landingslys og navlys ekstrautstyr. I løpet av årene har eierne utstyrt flyene med stadig mer av dette utstyret, slik at mange Cessna 120 er nesten identisk med 140, bortsett fra flaps. Da produksjonen av Cessna 140A ble startet, stoppet produksjonen av Cessna 120.
Tanum og Jong skolekorps
Var tidligere to separate skolekorps, men ble sammenslått på nittitallet. Tanum, som er det eldste av de to sammenslåtte korpsene, ble stiftet i november 1923.
Sjakk-OL 1988
Sjakk-OL 1988 (sjakkolympiaden) ble arrangert i Thessaloniki i Hellas i 1988.
Tanum og Jong skolekorps
Uniform
Uniformene deres består av røde jakker med svarte bukser med hvite striper på siden. Lua er svart med hvite kanter og en hvit dusk foran. De er korpset som leder 17. mai toget på barneskolene Tanum og Jong.
Cessna 140
Cessna 140A
I 1949 ble modellbetegnelsen endret til 140A og det ble aluminiumkledde vinger og enkle vingestag i stedet for doble vingestag i V-form. Standard motoralternativ var 90 hk Continental C-90-12F eller C-90-14F. Flyet kunne også leveres med 80 hk Continental C-85, C-85-12, C85-12F eller C-18-14F. Hovedhjulunderstellet i fjærstål ble flyttet ca 10 cm (4 tommer) framover for å hindre at flyet tippet framover under hard bremsing. Til tross for disse forbedringene falt salget av disse flyene. Cessna 140A produksjonen var kun 7 prosent av den totale 120/140/140A produksjonen.
Sjakk-OL 1988
Resultater
! # !! Lag !! Rating !! Poeng !! Buchholz !! MP
Tanum og Jong skolekorps
Mesterskap
Seniorkorpset vant i 2006 Akershusmesterskapet for korps, 2. divisjon. Der spilte de musikkstykkene "Fate of the Gods" av Steven Reineke og "All Glory Told" av James Swearingen. De deltok også på Norgesmesterskapet i korps 2005, som ble holdt i Oslo Konserthus. Der fikk de en delt 11.-plass.
Cessna 140
Cessna 140A
Det har vært vanlig å bygge om flyene til de bedre modellalternativene ovenfor. En del fly er blitt utstyrt med understellsforlengere for å hindre at flyet tipper framover ved bremsing. Det er mulig å sette inn kraftigere Lycoming O-320 motor, men det medførte 45 kg vektøkning og dramatisk øket bensinforbruk. Alle modellene har bensintank på 95 liter.
Risør kystforsvarsdivisjon
Risør kystforsvarsdivisjon ble opprettet 7. mai 1808. Dette var under Napoleonskrigen, og hensikten var å forsvare Risør og området rundt mot fiendtlige (engelske) skip fra Skagerrak. Etter flåteranet måtte kystforsvaret i stor grad satse på roflåtiljen med kanonsjalupper og kanonjoller. Dette var mindre fartøyer som ble manøvrert med årer og var bevæpnet med en kanon. Divisjonen deltok i slaget ved Lyngør og dette gjorde at de dansk-norske tapene ikke ble enda større.
Risør-divisjonen hadde ansvarsområdet fra Gjerneslandet (Portør ved Kragerø) til Borøy (Tvedestrand).
Ved skjærgårdsflåtens fordeling ble det til Risør sendt 2 kanonjoller fra Fredriksvern under kommando av mlt Schau. Det var Peder Krabbe og Nils Aall – mlt. Paust. Den 26. juni kom Tønsberg 2 – mlt Fougner, for å avløse Niels Aall, som seilte til Fredriksvern for å reparere. Den 28. samme måned kommer Axel Thorsen -mlt N. Nilsen. Den 25. juli løser seklt Løvenskiold av Schau som divisjonssjef og overtar kommandoen om bord på ”Peder Krabbe”. Øster-Riisøer 1 og 2 heiser kommando i august, og går inn i divisjonen. Disse bemannes av kystværn i Kristiansands stift. Mlt K. Simonsen og mlt A. Halvorsen var fartøysjefer. I slutten av september avgis en jolle til Fredriksvern (Tønsberg 2?).
Den 17. mars 1809 er alle tre operative. 16. mai ble divisjonen forsterket med kanonjolle No.1 – mlt Petersen og 4. juli med No. 4 – mlt Knap.
Taktisk bruk av kanonjoller
Den taktiske bruken ved angrep, var å benytte to og to sammen. En med ordinære mannskaper fra marinen, og en med kystvern. Skipssjefen på marinens var derfor også avdelingssjef for begge jollene. Ved angrep på større fartøyer, var taktikken å legge alle jollene ved siden av hverandre. På den måten ble hver jolle kun en bærende plattform. Kystforsvarets oppdrag under Napoleonskrigene gikk ut på å beskytte handelsfartøyene som seilte langs kysten, og så langt det lot seg gjøre å beskytte de fartøyene som kom inn fra sjøen. De handelsfartøyene som skulle østover samlet seg på Lyngør havn i påvente av eskortefartøy fra divisjonen. Fartøyer som skulle vestover ventet i Portør. For å kunne gi eskortefartøyenes sjefer et varsel om det var fiendtlige fartøyer i nærheten var det ved siden av kjeden av optiske telegrafer, også en egen kjede av alarmstenger. Disse heiste et stort blått flagg når det var fare på ferde. Disse vaktstasjonene var det kystværnet som bemannet.
Slaget i Lyngør 1812 - Risørdivisjonen kommer
Kl. 21.00 går alarmen i Risør. Over den optiske telegrafen er det kommet melding om at det trengs hjelp ved Lyngør. Motvind sinket seklt Mechlenburg med de tre kanonjollene som lå igjen i Risør så mye at det var mørkt før han kom fram.
Ved Snerte møtte han de to kanonjollene under seklt. Zahrtmanns kommando. Sammen ble det besluttet å angripe den engelske briggen Calypso fra Store Svalsund, men motstanden tvinger dem ut igjen. Det neste angrepet prøves rundt Steinsøya, men også her tvinges de tilbake av den sterke motstanden.
Utenfor nordre løp blir de liggende å vente, det fortelles at kanonjollene trakk seg tilbake til Lesten (holmene ved Gjeving brygge). Det er ut her engelskmennene må passere. Holm setter nå sine egne offiserer i de to jollene som var i Lyngør. Dette fordi de er bedre utdannet og har mer kamperfaring, enn de reserveløytnantene (mlt) som har kommandoen over jollene til daglig. Capt Stewart prøver å forhandle seg ut, men det blir ikke akseptert.
Så rett før kl. 06.00 kommer linjeskipet Dictator og briggen Calypso ut med hver sin brigg på slep. Risørdivisjonens 5 kanonjoller angriper, dette gjør at sleperne kuttes og de to briggene med 133 dansk-norske krigsfanger, kommer igjen under dansk-norsk kontroll. To av engelskmennene som var ombord i briggen Kiel rakk ikke å komme seg tilbake ombord i Calypso, og ble derfor tatt til fange.
''Engelskmennene må ha bedømt de fem kanonjollene, som en alvorlig trussel. Dette viser avgjørelsen, om å etterlate de to briggene de hadde tatt som prise, krigsfangene og de to egne matrosene.''
Kanonbåtene forfølger de engelske til østkanten av Odden. Utenfor rekkevidde styrer de ut Skjærleia østover mot Sildodden, og til sjøs. Arendalsdivisjonen er for langt unna til å delta i de siste kampene. Kanonbåtene fra Jomfruland og Portør ble hindret av været, så de rakk ikke fram. Risørdivisjonens tap var en mann drept, han ble skutt enten av en geværkule avfyrt fra Dictators rigg eller av de skråladninger som falt rundt jollene. Jolle no. 1 kantret og sank, fordi kanonens rappert var av den gamle typen, som var fastmontert. Det var et kjent problem at for mange skudd, ville føre til lekkasje. Det var det som skjedde, men denne fløt opp etter at kanonen hadde løsnet.
Det ble skutt over 110 skudd fra divisjonens fem joller.
På Steinsøya ble det senere satt opp en minnestøtte over de 75 døde. De ble lagt i en massegrav etter slaget. De 37 som seinere døde av skadene de pådro seg ligger begravet på Risør Kirkegård. Av de rundt 130 som omkom var 3/4 sørlendinger.
Fordelingen til Risørdivisjonen 1814.
Prlt Willoch. Skifte av flagg og vimpel 29. mars. No 4, Øster-Riisøer No 1, Øster-Riisøer No 2 avgår østover 23. mai, og overføres til Hvalerflotiljen. Etter dette består div av:
Overført til Hvaler kystforsvarsflotilje: Denne flotiljen kom til å bestå av 33 kanonsjalupper, 2 mortersjalupper og 7 kanonjoller.
Flotiljen blir delt inn i 4 divisjoner med følgende posteringer:
På henstilling fra festningen Fredrikstens kommandant om å få tilført et par kanonfartøyer for å hindre svenskene fra å sende båter opp i Iddefjorden, blir 2 joller den 4. juli stasjonert i Sponvika under kommando av mlt Borchmann på jolle No 4. Den andre jolla er Øster-Riisøer No 2 – mlt C.M. Schlytter. Flotiljesjefen kommandørkaptein (kmdkpt) Fasting gjør samtidig oppmerksom på at hvis jollene lå i Fredrikshald (Halden) når fiendtlighetene begynte, ville de to sannsynligvis ikke kunne returnere til flotiljen.
Som forventet starter svenskene framrykkingen over Hvalerøyene den 26. juni. kmdkpt. Fasting hadde på kongelig befaling ordre om å trekke seg tilbake fra Hvalerstillingen hvis overmakten ble for stor. Kl. 11.00 på kvelden begynner tilbaketrekningen for hovedstyrken.
Lt Klinck dekker tilbaketrekningen med 8 sjalupper og et detasjement soldater. Han starter sin tilbaketrekning kl. 05.45 neste morgen, og tar med de soldater som var igjen på Kirkøy. Han blir tett forfulgt av en overlegen svensk styrke i 1,5 mil., før svenskene gir opp forfølgelsen (senere kalt ”den store kapproingen”).
Til de to Risørjollene som var stilt til disposisjon for Fredriksten festning i Halden, sender kmdkpt Fasting en ordre via kommandanten om å trekke disse ut og slutte seg til hovedstyrken. Denne ordren blir mottatt den 27. kl 08.30 i Sponvika hvor jollene da lå.
Under tilbaketrekningen, når de kommer ut på Singlefjorden, ser de 13 kanonbåter komme sørfra og ro vestover. Mlt Borchmann fortsetter, til de heiser svensk flagg og legger seg i kampstilling. Han søker derfor inn Tosekilen. Ved ankomsten her kl.13.00, ble det sett omtrent 40 kanonbåter som la seg ved Damholmene, nord for Kirkøy. Med begge jollene trekker han seg tilbake opp til Talberg ved Hundbotten. Om morgenen den 1. august får han beskjed om at fienden har brutt igjennom ved Idd, og ved middagstid en ordre om å grave ned kanoner og ammunisjon og senke jollene.
Men da jegerkaptein Jebbe kommer dit med et detasjement jegersoldater, og mente at jollene fortsatt kunne gjøre nytte for seg om fienden rykket fram østfra, ventet han med å utføre ordren. Neste formiddag kl. 11.00 høres kanonskudd utenfor, og det kommer melding om at fienden har gjort landgang ved Kvernbogen på Kilens vestside, er det ikke annet å gjøre, en å senke begge jollene ute på Hundebotten. Kanonene blir brukt til å skyte bunnen ut, og jollene går ned. Mlt Borchmann avmasjerer med mannskapet først til Fredrikstad, og videre nordover om kvelden. De kommer neste dag fram til Moss og ble derfra satt over fjorden.
Svenskene tok senere opp jollene og førte disse med hjem som seierstrofeer. Deres navn under svensk flagg blir Ûttern og Lomman.
Alice Miller
Alice Miller (født 12. januar 1923 i Piotrków Trybunalski i Polen, død 14. april 2010 i Saint-Rémy-de-Provence i Frankrike) var en sveitsisk psykoanalytiker og forfatter, mest kjent for sine bøker om ulike former for barnemishandling.
Ms. Pac-Man
Ms. Pac-Man er et arkadespill produsert av Midway Manufacturing. Spillet ble gitt ut et år etter Pac-Man. Ms. Pac-Man ble gitt ut i Nord-Amerika i 1982 og etter som spillet ble svært popoulært, gitt ut av Pac-Man-utgiver Namco et offisielt spill.spillet ble en av de mest solgte amerikanskproduserte arkadespillene med 115 000 solgte spill.
Alice Miller
Biografi
Miller forlot Polen i 1946 og bosatte seg i Sveits. I 1953 tok hun doktorgraden i filosofi, psykologi og sosiologi ved universitetet i Basel. I løpet av de neste 20 årene praktiserte hun som psykoanalytiker. Fra midten av 70-tallet utviklet hun egne teorier om barnepsykologi, og i 1979 sluttet hun å praktisere psykoanalyse. Hun gikk i stedet over til å skrive bøker og holde forelesninger. I 1986 ble hun tildelt en litterær pris oppkalt etter Janusz Korczak. Sin siste bok (Bilder meines Lebens) utga hun i 2006. Miller var mor til to barn.
Ms. Pac-Man
Spillet har blitt konvertert til mange konsoller, for eksempel Nintendo, Super Nintendo og Xbox Live Arcade.
Alice Miller
Millers teorier
Miller følger Freud og den psykoanalytiske tradisjonen ved å fremheve barndommens betydning for resten av et menneskes liv. Men hun var kritisk til både Freud og Jung.
Miller fremhever at ingen barn er voldelige fra fødselen av. Vold handler ikke om gener. Hjernen til et barn som vokser opp i kjærlige omgivelser, vil utvikle seg forskjellig fra hjernen til et barn som møtes med ondskap. Fenomenet vold eksisterer ene og alene fordi mishandlede barn i voksen alder praktiserer den lærdom som hjernen fikk innprentet i barneårene.
Defcon (spill)
Defcon Everybody Dies er et sanntidsstrategispill utviklet av Introversion Software. Spillet visualiserer atomkrig slik sett i filmen WarGames. Spillet ble tilgjengelig for kjøp på Steam i 2006 og ble tilgjengelig i spillbutikker i England og USA i 2007 og solgte over 50 000 eksemplarer. De første eksemplarene inkluderte Interversion softwares første spill Uplink.
Spillet
Spillet tar plass i en 2D-verden i 1980. Der er seks kontinenter. Spillerne kan velge enten 1, 2 eller 3 kontinenter hver. Spillerne kan plassere ut styrker hvor de vil i sitt eget kontinent strategisk. Hvis spillerne ikke får plassert styrkene innen DEFCON 3 blir styrkene ansett som døde.
Spillmoduser og flerspill
Spillet kan spilles i en flerspillermodus der flere menneskelige spillere kan bli med. Når det er mennesker som spiller mot hverandre kan det dannes allianser, men disse faller fra hverandre etter hvert siden der kan bare være en vinner.
Office mode
I office mode går spillet i ekte tid og kan ikke gå raskere noe som gjør det ekstremt sakte. Spillet kan også forminskes og kjører i bakgrunnen mens spilleren kan arbeide med andre ting. Spilleren vil også få opp meldinger som informerer om hva som skjer i spillet.