cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Leros
Antikken
Øya har vært bosatt siden neolittisk tid og det har blitt avdekket arkeologiske levninger ved Partheni som er datert fra rundt 8000 og fram til 3000 f.Kr. De første kjente innbyggere var kariere, lelegere, fønikere, og folk fra Kreta. Ved en senere tid fikk Leros innflytning av greske dorere. Homer nevnte at Leros og naboøyene deltok i Trojakrigen. Herodotos har fortalt at Leros utviklet nære handelsmessige, politiske og kulturelle bånd til byen Miletos. På 400-tallet f.Kr. hadde Leros en kulturell blomstring som blant annet grunnet den satiriske poeten Demodokos og historikeren Ferekydes.
Thukydides understreket særlig betydningen av bukter og havner på Leros under Peloponneserkrigen (431-404 f.Kr.) hvor Leros støttet demokratiske Athen. Mot slutten av krigen havnet Leros under overherredømmet til Sparta. Øya hadde en kjent helligdom for gudinnen Artemis.
Bysantinsk og osmansk tid
En legendarisk fortelling hevder at øya ble berget av en eneste overlevde ridder, knapt 18 år gammel. Han kledde opp kvinner og barn i rustningene til de døde forsvarerne og overbeviste således de angripende muslimene om at garnisonen ved Leros fortsatt var sterk. Til sis, den 24. desember 1522, som følge av beleiringen av Rhodos, ble det inngått en avtale mellom sultan Suleiman I og stormesteren av hospitallerordenen, Philippe Villiers de L'Isle-Adam. Leros sammen med de andre besittelsene i Egeerhavet ble overgitt til osmanerne som kom til herske over øya i periode på 400 år, men unntak av korte avbrudd.
I løpet av de osmanske tiden, hadde Leros et privilegert styre som omfattet delvis selvstyre ved at det ble betalt en særegen skatt for ikke å være muslimer. Under den greske selvstendighetskrigen i 1821 ble øya frigjort og ble en viktig base for å forsyne den greske flåten. Administrativt kom den inn under den midlertidige komiteen for de østlige Sporadene.
Med Londonavtalen den 3. februar 1830 som bestemte grensene for den nyetablerte greske staten, ble de østlige Sporadene gitt tilbake til Det osmanske rike, til stor bitterhet for befolkningen.
Den italienske perioden
Fra 1916 til 1918 brukte britene øya som en militærhavn. I 1919 ble øya gitt tilbake til Hellas sammen med resten av Dodekanesene utenom Rhodos, men etter det greske nederlaget i den gresk-tyrkiske krigen opphevet Italia avtalen. Som et resultat bekreftet Lausannetraktaten de italienske besittelsene av Leros og Dodekanesene.
Under de 31 årene italienerne styrte øya, satte de i gang storstilte planer for å bygge ut og befeste øya ettersom dens strategiske posisjon og store naturlige havner gjorde den velegnet som marinebase. Befestningen og opprettelsen av marinebasen i Lakki sikret at italienerne hadde kontroll over et område av vital interesse for de allierte. Den italienske fascistlederen Mussolini kalte Leros for «korridoren til Middelhavet». Han vurderte øya som en avgjørende base for italiensk dominans av den østlige delen av Egeerhavet og bygde faktisk en herskapsbolig for seg selv i byen Portolago.
Den andre verdenskrig
Fra 1940, da Italia gikk inn i andre verdenskrig som allierte av det nasjonalsosialistiske Tyskland, måtte Leros tåle bombeangrep fra det britiske flyvåpen. Ettersom øya ga den beste ankerplassen for krigsskip var øya den som ble nest mest bombet under krigen (etter Kreta). Den 8. september 1943 da Italia ikke lenger ikke følge Tyskland signerte landet våpenstillstand og gikk med på de alliertes side. Etter Italias våpenstillstand gikk britene sammen med den greske hellige bataljon i land på Leros og de andre øyene i nærheten. Det førte til at tyske bombefly bombet øyene. Ved et av de største angrepene ble det greske flaggskipet «Dronning Olga» senket den 26. september 1943 sammen med «HMS Intrepid» mens de lå oppankeret i Portolago. Etter bortimot 50 dager med bombeangrep gikk tyskerne i land og okkuperte øyene i Operasjon Taifun mellom 12. og 16 november 1943. Øyegruppen forble tyskokkupert fram til krigens slutt i 1945. Tysklands kapitulasjon forble øya okkupert av Storbritannia fram til mars 1948 da Leros og resten av øyene til sist ble forent med Hellas. Leros ble forent med Hellas rundt 700 år etter at bysantinsk styre var over.
Etterkrigstiden
I løpet av etterkrigstiden benyttet de greske regjeringene mange av bygningene i Leros for ulike grunner. I 1951 grunnla dronning Friederike den kongelige tekniske skole i Leros. I løpet av tiden under greske militærdiktaturet ble øya også benyttet som et sted for indre forvisning av politiske motstandere. De gamle italienske brakkene ble benyttet som konsentrasjonsleir.
I 1989 fikk Leros omfattende oppmerksom som resultat av en skandale som innebar underslag av økonomiske midler og mishandling av rundt 3000 psykiatriske pasienter på en institusjon på øya. Grep fra myndighetene førte til rask og betydelig bedring av forholdene. En rapport fra BBC i juni 2009 antydet at disse utbedringene har ikke hadde vedvart.
Lakki
Denne byen er øyas viktigste havn. Den ble konstruert av italienerne imens de var på øya før og under krigen. Derfor er byen annerledes enn andre byer på øya, og den har flere monumenter og grønne flekker. Gatene her er også bredere enn på resten av øya.
Alinda
Alinda er i midten av Agia Marina-bukta. Den er bygget langs en lang strand. Her er også det historiske museet på øya, i borgen Beleni.
Landemerker
Leros har noen små og sjarmerende byer og strender.
Pandeli er også et velkjent område, med noen restauranter helt nede ved vannet. Vromolithos er en av de beste strendene på øya. Den ligger et par minutters gange fra Pandeli. For folk som er interesserte i å se gamle krigsminner, er det flere museer og lignende å velge mellom. Man kan besøke de små øyene rundt Leros på en av de daglige ekskursjonene til trebåten «Barbarossa».
Leros har også et arkeologisk museum hvor mange utstillinger dekker øyas historie. Krigsmuseet på Leros ble bygget i 2005 i Merkia, nær Lakki. Det er inni en gammel tunnel som italienerne bygde under andre verdenskrig. Museet er likt krigsmuseet i Dover, men i mye mindre skala. Der kan man inne mange ting fra kampen om Leros, deriblant skytevåpen, hjelmer, bomber og uniformer.
Transport
Leros har en flyplass i Partheni som har daglige flyavganger til Aten. Det er også fergetrafikk fra de forskjellige øyene i Dodekanesene til Pireus. Catamaran Dodekanisos Express og Hydrofoiler (bare om sommeren) forbinder Leros med mesteparten av de andre øyene.
På Leros er det en buss som går rundt på øya. Det er også drosjemuligheter.
Kirsten Gjestemoen Hovda
Kirsten Gjestemoen Hovda (født 1951) er en norsk lokalpolitiker fra Arbeiderpartiet. Hun var ordfører i Nore og Uvdal i Buskerud fra 2007 til 2011, etter et valgteknisk samarbeid med Fremskrittspartiet og Høyre.
Deng Tingzhen
Han forsøkte å forsvare kinesiske interesser mot britiske handelsinteresser under første opiumskrig.
Som generalguvernør var han helt til å begynne med svært innstilt på å støtte Xu Nanjis forslag for å åpne for opiumshandelen, men etter å ha fått føringer fra Qinghoffet nedla han i 1836 et strikt forbud mot handelen i stedet. Så veldig helhjertet var han imidlertid ikke, og han lyktes ikke i å jage ut opiumslagerskipene fra ankringsområdet ved øya Lintin. Men han klarte å bryte forbindelsen mellom disse skipene og de mindre kinesiske forsyningsbåtene, og dermed ble opiumsmuglingen opp til havene i Guangzhou sterkt fortstyrret.
Resultatet ble imidlertid at mye mer opium ble smuglet inn langs andre elveløp og til andre havner i Perleflodens delta. Slik ble opiumsproblemet bare mer akutt.
Under økende politisk press prøvde Deng å få istand en ordning med britene som skulle få slutt på opiumstrafikken i de indre løp av Perleelvens delta. Men den avtalen sluttet å fungere da kommisjonær Lin Zexu ankom som avløser som generalguvernør, med det mandat å iverkesette en meget mer konsekvent politikk og få en definitiv stopp på all opiumshandel.
Deng Tinzhen døde få år etter; hans gravmæle i Nanjing er en attraksjon der.
George Washington Cottle
George Washington Cottle (født 1811, død 6. mars 1836 ved Alamo misjonsstasjon) var en soldat fra Republikken Texas som døde i slaget ved Alamo.
Personlige liv
Cottle ble født i Missouri og kom til Texas med sine foreldre, mange søsken og tre kusiner den 6. juli 1829 og seg ned i DeWitts koloni.
Han giftet seg med sin kusine Eliza Cottle (datter av hans onkel Isaac Cottle) 7. november 1930. De fikk en datter kalt Melzenia i 1831, men skilte seg kun tre år senere den 7. oktober 1934. 21. juni 1835 giftet han seg på nytt med Nancy (Curtis) Oliver, enke etter John Oliver. Tvillingsønnene hans Thomas Jackson Cottle og George Washington Cottle jr. ble født 31. mars 1836, bare 25 dager etter at faren døde i krig. Begge tvillingene døde som spedbarn. Nancy Curtis Oliver Cottle giftet seg senere på nytt. Denne ganger med John C. Cooksey.
Slaget ved Alamo og hans død
Da de meksikanske troppene nærmet seg Sør Gonzales i september 1835 var Cottle en av mennene som fikk i oppgave å samle forsterkninger, for så å komme tilbake å kjempe mot meksikanerne i slaget ved Gonzales 2. oktober samme året.
24. februar 1836 vervet han seg i Gonzales kompaniet under løytnant George C. Kimbell og red med 32 andre soldater til Alamogarnisonen 1. mars. Han ble drept fem dager senere i slaget ved Alamo. Cottle County i Texas er oppkalt etter ham.
Ali Traore
Ali Traore (født 28. februar 1985) er en fransk basketballspiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han endte på sjetteplass med det franske landslaget.
Baliza
Baliza er en kommune i delstaten Goiás i sentral-vestregionen av Brasil.
Lerberget
Lerberget er en hoppbakke som ligger ved Rogland i Trysil i Innlandet. Bakken har K-punkt 70 meter. Ifølge Skisprungschanzen-Archiv ble bakken bygd i 1953 og sist ombygd i 1998. Lerberget ble brukt under lag-NM i kombinert i 2004. Bakken er eid av Trysilgutten IL.
Anerkjent bakkerekord er 76 meter, satt av Andreas Myhre Hellerud 6. februar 2010. Jan Schmid hoppet 76,5 meter under lag-NM i kombinert 27. mars 2004.
Satsvis prosessering
Satsvis prosessering (engelsk: batch processing) er utførelsen av en serie av dataprogrammer («oppgaver») på en datamaskin uten manuell intervensjon. Oppgavene settes opp slik at de kan fullføres uten menneskelig interaksjon. Alle innmatingsparametere er forutdefinerte i et eller flere skript, argumenter på kommandolinjen, kontrollfiler eller et job control language. Dette står i kontrast til interaktive programmer hvor brukeren blir bedt om å tilføre slik innmatning. Et program bruker et sett med datafiler som innmatning, prosesserer dataene og produserer et sett med datafiler som utmatning.
Boris Tsjitsjerin
Boris Nikolajevitsj Tsjitsjerin (russisk: Борис Николаевич Чичерин), født 26. mai 1828 i Tambov guvernement i Russland, død 3. februar 1904 i Moskva) var en russisk filosof og jurist.
Termistor
En termistor er en elektronisk komponent som endrer elekrisk motstand med temperaturen. Den brukes ofte som temperatursensor inne i enkelte el-motorer. Frekvensomformere kan kobles til motorens termistorutgang for å overvåke temperaturen og eventuelt kutte strømtilførselen til motoren.
Georg III av Storbritannia
Georg III av Storbritannia (tysk Georg Wilhelm Friedrich, engelsk George William Frederick) (født, død 29. januar 1820) var fra 1760 til 1801 konge av Storbritannia og konge av Irland. Fra 1801 til 1820 var han konge av Storbritannia og Irland. Han var også hertug av Braunschweig-Lüneburg og dermed tysk kurfyrste og fra 1814 også konge av Hannover.
Familie
Georg var enestående blant hannoveranerne fordi han forble trofast mot sin kone, selv om det gikk rykter om at han i forveien var hemmelig gift med kvekerjenten Hannah Lightfoot, som han fikk tre barn med.
Georg var Storbritannias lengst regjerende mannlige monark, og den første av Georg-ene som var født og oppvokst i England. I motsetning til sine tyske forgjengere forstod han det britiske systemet, og regjerte landet i tradisjonen etter engelske konger.
Regjering
Georg etterfulgte sin farfar på tronen, og med tilnavnet Farmer George (norsk: Bonden Georg) var han en velmenende og pliktoppfyllende regent som gjerne slo av en prat med sine undersåtter. Samuel Johnson møtte ham og sa: «Si om kongen hva dere vil, men han er den edleste gentleman jeg har møtt.» Men kongen satte aldri sin fot i Skottland, Wales eller Irland, og reiste knapt noe sted utover ferieopphold i Weybridge. Han forstod seg verken på vitenskap eller kunst, men grunnla Royal Academy og understøttet personlig astronomen William Herschel. Han syntes Shakespeare var «trist lesning», men ervervet datidens største boksamling, som i dag utgjør King's library i British Museum. Han hadde også en opplyst holdning til medisin og behandlingen av sinnssykdom, noe som gjør det ekstra trist og ironisk at han selv ble utsatt for så mye uforstand da han ble syk.
Uheldigvis mente han at de nordamerikanske koloniene skulle være med på å betale kostnadene ved syvårskrigen, som tross alt hadde tvunget franskmennene til å oppgi sine territorier i Nordamerika. Men en stempelavgift og senere en avgift på te vakte kolonistenes vrede og resulterte i Tea Party-oppstanden, og Storbritannia tapte den amerikanske uavhengighetskrigen i 1783. Koloniene løsrev seg og ble til USA. Situasjonen bedret seg da William Pitt den yngre samme år ble statsminister, bare 24 år gammel. Dette innledet en politisk stabil periode som strakte seg over femti år.
Utenrikspolitisk var Georgs regjeringstid preget både av tapet av de amerikanske koloniene, og av krigen mot Napoléon Bonapartes Frankrike. Britenes seier ved Trafalgar og Waterloo markerte starten på Storbritannias tid som verdensmakt. Innenrikspolitisk førte den franske revolusjon til inndragning av borgerrettigheter, så som tilsidesettelsen av habeas corpus (vern mot ulovlig fengsling) og forbud mot fagforeninger. En irsk uavhengighetsbevegelse ble brutalt nedkjempet, og Irland innlemmet i det som fikk navnet United Kingdom - det forente kongedømme. Kong Georg forbød personlig William Pitt å bevilge katolikker noen stemmerett, slik at Parlamentets irske medlemmer utelukkende var protestanter, en beslutning med katastrofale følger som fremdeles er merkbare i dagens Storbritannia. Samtidig merket man fremveksten av industrivirksomheter.
Sinnssykdom
Kong Georg fikk i 1788 en periode med sinnssykdom, kjent fra filmen The Madness of King George. I juni ble han sendt til Cheltenham for å styrke seg på det påstått helsebringende vannet der. Han vendte tilbake til Windsor etter en måned, og virket da frisk. Men 17. oktober 1788 ble han syk om kvelden med magekramper og pusteproblemer. Han snakket uopphørlig og ble voldsom mot omgivelsene inntil han falt i koma og så ut til å være døden nær. Legene mente først det dreide seg om «flygende gikt» med opphav i kongens føtter, men at det hadde forflyttet seg til hodet hans. Diverse remedier ble anvendt for å drive plagene tilbake til hans føtter, før legene ble enige om at det var snakk om sinnssykdom.
Mange av de best kjente historiene om kongens galskap stammer fra en pamflett utgitt av Philip Withers i 1789, History of the Royal Malady by a Page of the Presence, som påstod at Georg hadde håndhilst på et eiketre i den tro at det var Fredrik den store. Her er det snakk om falske og overdrevne anekdoter. Monarkistene forsøkte å dysse ned kongens plager, mens whig'ene overdrev dem. I 1789 ble Georg erklært frisk, og først i 1801 kom et tilbakefall, der han igjen endte med å falle i koma. Igjen kom han seg, men i juni 1804 ble han syk igjen i noen tid. Dronning Sophie hadde vært bekymret og noe forlegen over tidligere sykdomsutbrudd; nå var hun direkte redd for sin mann, og sørget for aldri å være alene med ham. Om kvelden låste hun soveromsdøren sin og slapp ham aldri inn. Denne avvisningen virket sterkt på kongen, som ble helt ute av seg. Permanent ble situasjonen først etter tilbakefallet i oktober 1810, da han igjen ble lagt i tvangstrøye. I 1811 avla legene erklæring for Parlamentet om at Rex noster insanit (Kongen vår er sinnssyk). Han som hadde vært strengt monogam, la seg etter den sytti år gamle hoffdamen lady Elizabeth Pembroke med kjærlighetsbrev og obskøne forslag. De siste 8-9 år av livet sitt var han blind og døv, og tilbrakte sine dager alene på nordsiden av Windsor-slottet. Her spilte han litt harpe, samtalte med avdøde venner, og blottet seg iblant for tjenerskapet.
Årsaken til hans sinnslidelse har vært omdiskutert. London Chronicle slo fast at den «utelukkende skyldtes vannet han hadde drukket i Cheltenham». 1800-tallets historikere begrunnet sinnssykdommen med at han hadde unnlatt å ha elskerinner. Som ung var Georg tilbøyelig til depresjoner i en slik grad at han ved et par anledninger ville si fra seg kongeverdigheten. Sinnslidelsen ble også begrunnet med tapet av de amerikanske koloniene; men uavhengighetskrigen var avsluttet seks år før det første sykdomsutbruddet. Boken King George and the Mad Business av Ida Macalpine og Richard Hunter fra 1969 mente kongen led av porfyri, en stoffskiftesykdom som påvirker sentralnervesystemet. I så fall var ikke kongen egentlig sinnssyk, men led av en arvelig stoffskifteforstyrrelse.
Porfyri er likevel utelukket som kongens diagnose. Han hadde tretten overlevende barn med etterkommere i omtrent alle dagens europeiske kongehus. Porfyri er arvelig, og skulle brutt ut hos en lang rekke av disse. Kong Charles III, som er en av dem, lot seg overtale til å skrive forordet i en biografi om Georg, der han mener at kong Georg ble syk av blyforgiftning. Den siste sykdomsperioden kan ut fra symptomer og hans alder skyldes senil demens.
Avesta (Dalarna)
Avesta er en by i Dalarnas län i landskapet Dalarna i Sverige. Det er Avesta kommunes administrasjonssenter. I 2010 hadde tettstedet Avesta 14 506 innbyggere.
Avesta fikk bystatus i 1641, men bystatusen ble inndratt i 1686. Avesta fikk bystatus på nytt i 1919.
Anchonoderus
Anchonoderus er en slekt av løpebiller.
Utseende
Små (ca. 5-6 millimeter), avlange, mer eller mindre brokete fargede, litt maurlignende løpebiller. Hodet er stort med utstående fasettøyne, antennene tynne og middels lange. Pronotum er hjerteformet, ikke bredere enn hodet. Dekkvingene er litt rundede med fine lengdestriper, gjerne med lyse tegninger.
Levevis
Artene lever på grusete elvebredder, og er dagaktive.
Utbredelse
Slekten er hovedsakelig neotropisk, men går nord til det sørlige USA.
Norgesmesterskapet på ski 1950
Norgesmesterskapet på ski 1950 ble arrangert i Asker, Bærum og Hakadal fra 12. til 27. februar 1950. Bare menn deltok.
17 km
Dato: 24. februar
Sted: Bærum
30 km
Dato: 22. februar
Sted: Asker
50 km
Dato: 12. februar
4 x 10 km stafett
Dato: 12. februar
Sted: Hakadal
Spesielt hopprenn
Dato: 26. februar
Sted: Skuibakken, Bærum
Kombinert
Dato: 24.-26. februar
Sted: Bærum
Norges Skiforbunds pokal til beste krets ble vunnet av Nord-Østerdal Skikrets.
Adjágas (album)
Adjágas er Adjágas' debutalbum som ble utgitt i 2005. På plata blander bandet samisk joik med elementer fra folkemusikk og instrumenter.
Parsa (distrikt)
Parsa er et av Nepals 75 distrikter.
Areal er 1 353 km², og folketall var i 2001 497 219.
Det hører til Narayani sone i Sentralregionen. Hovedstaden heter Birganj. Den var i 2005 landets 5. største by, og hadde en anslått befolkning på 133 244.
Parsa ligger i det østlige Tarai, det tropiske, flate slettelandet som er forma av jord fra elvene som flyter østover og ender i den bengalske bukt.
I vest grenser Parsa mot Chitwan, i nord mot Makwanpur, i øst mot Bara og i sør mot den indiske delstaten Bihar.
Befolkningsgruppa som dominerer distriktet er madhesi med indisk språk og hinduisk religion. Det finnes også 15,4 % muslimer (2001).
Parsa har også et bosetninger som tilhører tharu-folket.
Charlottenberg stasjon
Charlottenberg stasjon er en jernbanestasjon på Värmlandsbanan i Eda kommune i Sverige. Den blir betjent av SJ mellom Oslo og Stockholm, Vy Tåg mellom Oslo og Karlstad, og av svensk regionaltrafikk. Stasjonen ligger 6,6 km fra riksgrensen.
I 1921 ble et nytt jernbanehotell oppført, delvis på grunnmurene til et privat hotell som hadde brent ned noen år tidligere. I 1994 ble stasjonen nedgradert til holdeplass for persontrafikk, men er fremdeles driftsteknisk stasjon.
Johann Gustav Droysen
Johann Gustav Droysen (født 6. juli 1808, død 19. juni 1884) var en tysk historiker.
Han var født i Treptow an der Rega (dagens Trzebiatów, Polen) og studerte filologi i Berlin.
Fra 1840 til 1851 var han professor i historie ved Universitetet i Kiel. Fra 1851 til 1859 var han professor ved Universitetet i Jena, og fra 1859 1884 professor i historie ved Universitetet i Berlin. I årene i Kiel engasjerte han seg politisk til støtte for de tyske samlingsbestrebelsene og mot de danske kravene på de tyske hertugdømmene i Nord-Tyskland.
Hans historiske arbeider spente fra antikken til hans samtid. Droysens første store verk var Alexander den stores historie (1833), men hans storverk var Prøyssens politiske historie (1855 – 85). I dag er han kanskje likevel mest kjent for boka Grundriss der Historik, en framstilling av historiefagets teori og metode, basert på forelesninger han holdt i Berlin. Her formulerte han et historiesyn tuftet på hermeneutikken, og slo fast at historievitenskapens siktemål er å «forstå gjennom å undersøke». Skillet mellom «levning» og «beretning» som lenge har vært ansett som grunnleggende i den historiske metodelære tilskrives vanligvis Droysen.
Rui Silva (friidrettsutøver)
Rui Manuel Monteiro Silva (født 3. august 1977) er en portugisisk friidrettsutøver som konkurrerer i mellomdistanseløp, hovedsakelig 1500 meter.
Indiefolk
Indiefolk er en musikksjanger som ble kjent på 1990-tallet da låtskrivere innen indierocken begynte å vise stor innflytelse fra folkemusikkscenen fra 50, 60 og tidlig 70-tall. Et par tidligere artister er Beck, Elliott Smith og Lou Barlow. Denne sjangeren er ofte tilknyttet til andre, som freak folk, psych folk, baroque pop og New Weird America. Denne sjangeren har vokst jevnt i popularitet, med band som Fleet Foxes, Beirut og Bon Iver. Det får også hjelp fra festivaler som Bonnaroo og Coachella. Andre merkbare band inkluderer The Dodos, Iron and Wine, Manel, Mount Eerie, Bright Eyes, Vetiver, Music for Dead Birds, Leslie Feist, Damien Rice, Okkervil River, Devendra Banhart, Andrew Bird, Kings of Convenience, DeVotchKa, Cat Power, Hayden, Sufjan Stevens, José González, Robert Francis, Blitzen Trapper, Bishop Allen, M. Ward, Mumford & Sons and Noah and the Whale.
Rui Silva (friidrettsutøver)
Silva deltok i junior-VM i 1996 og ble nummer seks på 1500 meter. Det store gjennombruddet fikk han i 1998, da han ble europamester innendørs og tok sølv i EM utendørs i Budapest. Han kvalifiserte seg til finalen og ble nummer fem i innendørs-VM 1999.
I 2000 tok han sølv i innendørs-EM på 3000 meter. Han deltok også i OL 2000 i Sydney, der ble han imidlertid slått ut i de innledende heatene. I innendørs-VM på hjemmebane i Lisboa i 2001 ble han verdensmester på tiden 3.51,06. Utendørs kom han til finalen i VM i Edmonton samme år, og ble nummer sju på tiden 3.35,74.
I 2002 ble han igjen europamester innendørs på tiden 3.49,93. Han tok i tillegg bronse ved EM i München. I 2003 ble han nummer fem i VM i Paris, denne gang på tiden 3.33,68.
I 2004 ble han sølvmedaljør på 3000 meter i innendørs-VM i Budapest. I OL i Athen tok han bronse.
I VM 2005 ble det bronsemedalje på 1500 meter på tiden 3.38,02. På grunn av skader måtte han stå over EM 2006, VM 2007 og OL 2008. Han innledet 2009 med å bli europamester innendørs på 1500 meter.
Storevatnet (Lyngdal)
Storevatnet, eller Storevann, er en innsjø øst for enden av Lenefjorden i Agder. Vannet ligger i Lyngdal og Lindesnes kommuner, og har et beskjedent nedbørsfelt på knappe 5 kvadratkilometer. Utløpet er mot nord gjennom Brusundet til Rødlandsvatn, og videre til Mevann og Grubbevann.
Et forslag om å overføre vann fra Storevann de 100 meterne til det sju meter lavere Haugdalsvannet, for å utnyttes til kraftproduksjon, ble avslått av NVE den 20. desember 2017.
John Millington Synge
John Millington Synge (uttales "Sing" ) (født 16. april 1871 Rathfarnham i County Dublin, død 24. mars 1909) var en irsk dramatiker, dikter, skribent og folkeminnesamler. Han var en nøkkelperson i den irske litterære fornyelsen, og var med å legge grunnlaget for Abbey Theatre i Dublin. Synge er best kjent for teaterstykket The Playboy of the Western World (Helten på den grønne øya), som foranlediget opptøyer i Dublin første gang stykket ble oppført.
Selv om han selv hadde bakgrunn fra den protestantiske middelklassen, er Synge i sitt forfatterskap opptatt av forholdene til katolikkene på landsbygden i Irland, og det han så på som hedenskapen i deres verdenssyn.
Synge led av Hodgkins lymfom, en kreftform det ikke fantes botemiddel for i hans samtid. Han døde noen uker før han fylte 38 år.
Oppvekst
Synge ble født i Newtown Villas i Rathfarnham i County Dublin. Rathfarnham var på den tiden et landsens distrikt, men er i dag en travel forstad. John var den yngste sønnen i en familie med i alt åtte barn. Familien på farssiden var av lavadelætt fra Glanmore Castle i County Wicklow. Morfaren Robert Traill (1793-1847) hadde vært sogneprest i Schull i County Cork og medlem av forsyningsnemnden i Schull (the Schull Relief Committee) under den store irske hungersnøden i årene 1845—1849.
Farfaren John Hatch Synge var en beundrer av pedagogen Johann Heinrich Pestalozzi, og grunnla en forsøksskole på familiegodset. Faren, som også het John Hatch Synge, var skrankeadvokat. Han ble smittet av kopper og døde i 1872, 49 år gammel. Enken, som hadde egne inntekter fra landeiendommer i County Galway, flyttet da med sine åtte barn til nabohuset til John Millingtons mormor i Rathgar i Dublin. Synge hadde en lykkelig barndom og oppvekst der. Han ble interessert i ornitologi mens han lekte langs breddene til elven River Dodder og på landområdene til godset Rathfarnham Castle, som begge lå i nærheten, og på familieutflukter til badebyen Greystones i Wicklow og familiegodset Glanmore.
Synge gikk på privatskoler i Dublin og Bray og studerte piano, fløyte, fiolin, musikkteori og kontrapunkt ved Royal Irish Academy of Music. Han var en begavet student, og vant et stipend i kontrapunkt i 1891. Familien flyttet til forstaden Kingstown (nå Dún Laoghaire) i 1888. Synge skrev seg inn ved Trinity College i Dublin året etter, og tok eksamen med en bachelorgrad i 1892. På Trinity studerte han irsk og hebraisk mens han fortsatte musikkstudiene og spilte i orkesteret til musikkakademiet på konserter i Antient Concert Rooms.
Han interesserte seg for fugle- og dyreliv, leste skriftene til Charles Darwin, og fattet interesse for irske fornminner og for Aranøyene. I 1893 gav han ut det første verket man kjenner til fra hans hånd, diktet Kottabos, A College Miscellany, der han tydelig er påvirket av Wordsworths diktning. Lesingen av Darwin falt sammen med en troskrise hos Synge, som omtrent på denne tiden forlot den protestantiske troen han var vokst opp med.
Begynnelsen på forfatterkarrieren
Etter universitetsstudiene i Dublin bestemte Synge seg for å bli profesjonell musiker, og flyttet til Tyskland for å studere musikk. I 1893 bodde han i Koblenz i 1893, og i januar 1894 drog han videre til Würzburg. Men å stå på en scene gjorde ham sjenert, og han var begynt å tvile på sitt musikalske talent. Han besluttet å gi opp musikken og heller vie seg til litteraturen. Han vendte tilbake til Irland i juni 1894, men flyttet til Paris i januar året etter for å studere litteratur og språk ved Sorbonne-universitetet.
På sommerferie hos familien i Dublin møtte han en kvinne ved navn Cherrie Matheson. Hun var venninne av en av hans slektninger, og medlem av trosfellesskapet the Plymouth Brethren. Han fridde til henne i 1895 og på nytt i 1896. Begge gangene avslo hun frieriet fordi de ikke delte syn i religiøse spørsmål. Avslaget gikk sterkt inn på Synge, og han ble enda mer oppsatt på å holde seg borte fra Irland så mye som mulig.
I 1896 besøkte han Italia og studerte italiensk en tid, før han vendte tilbake til Paris. Senere samme år møtte han William Butler Yeats, som overtalte ham til å slå seg ned på Aranøyene i Irland en tid og deretter vende tilbake til Dublin og vie seg til skapende arbeid. I Paris var han en kort periode med i kretsen omkring den irske revolusjonære feministen og skuespillerinnen Maud Gonne, men forlot denne gruppen ganske snart. Synge skrev en mengde litteraturkritikker, blant annet i Gonnes tidsskrift Irlande Libre og i andre tidsskrift, så vel som upublisert poesi og prosa i en dekadent fin de siècle-stil. Disse skriftstykkene ble endelig samlet på 1960-tallet i Collected Works of John Millington Synge. I Paris gikk han også på den fremstående keltiske akademikeren Henri d’Arbois de Jubainvilles forelesninger ved Sorbonne.
Aranøyene
Synge ble første gang rammet av Hodgkins lymfom i 1897. Sommeren etter tilbragte han på Aranøyene, men besøkte også dramatikeren og folkloristen Lady Gregory i hennes hjem Coole Park i grevskapet Galway, der han møtte Yeats og Edward Martyn. De neste fem somrene tilbragte han på Aranøyene, der han samlet fortellinger og folklore og perfeksjonerte seg i gælisk. Resten av året bodde han for det meste i Paris, men reiste regelmessig til Bretagne. På denne tiden skrev Synge det første skuespillet sitt, When the Moon has Set. Han sendte det til Lady Gregory for å få det framført på Irish Literary Theatre i 1900, men hun avslo, og stykket ble ikke publisert før det ble å finne i de samlede verkene hans (Collected Works).
De første fortellingene hans om livet på Aranøyene ble publisert i New Ireland Review i 1898, og opptegnelsene i bokform ble fullført i 1901 og utgitt i 1907 under tittelen The Aran Islands, med illustrasjoner av Jack Butler Yeats. Denne boken er en lavmælt refleksjon over livet på Aranøyene, og målbærer Synges oppfatning om at bak den katolske troen til øyboerne var det mulig å oppdage undertoner av deres forfedres eldre, hedenske tro.
De første teaterstykkene
I 1903 forlot Synge Paris og flyttet til London. Året før hadde han skrevet to enaktere, Riders to the Sea og The Shadow of the Glen. Disse to stykkene ble antatt av Lady Gregory, og The Shadow of the Glen ble oppført i Molesworth Hall i oktober 1903. Riders to the Sea ble oppført samme sted i februar året etter. The Shadow of the Glen var, under tittelen In the Shadow of the Glen, en av åpningsforestillingene til Abbey Theatre fra 27. desember 1904 til 3. januar 1905.
Begge stykkene var basert på fortellinger Synge hadde samlet på Aranøyene. The Shadow of the Glen var basert på en fortelling om en utro kone, men den irske nasjonalistlederen Arthur Griffith gikk skriftlig til angrep på stykket og kalte det «et hånangrep mot den irske kvinnen». Riders to the Sea ble også angrepet av nasjonalister, blant andre Patrick Pearse, som uttalte seg nedsettende om stykket på grunn av forfatterens holdning til Gud og til religionen generelt. Synge laget på denne tid også utkastet til en tredje enakter, The Tinker’s Wedding, men i starten gjorde han ingen forsøk på å få dette stykket oppført, hovedsakelig på grunn av en scene der en prest ble bundet og lagt i en sekk. Til sin forlegger Elkin Mathews skrev han i 1905 at denne scenen ville «trolig opprøre en god del av vennene våre i Dublin».
Da teatret The Abbey ble bygd ble Synge utpekt til teatrets litterære rådgiver, og han ble snart direktør for selskapet sammen med Yeats og Lady Gregory.
Mark Midler
Mark Petrovisj Midler (russisk: Марк Петрович Мидлер, født 24. september 1931 i Moskva, død 31. mai 2012 i Moskva) var en sovjetisk fekter som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors, 1956 i Melbourne, 1960 i Roma og 1964 i Tokyo.
John Millington Synge
De første teaterstykkene
Hans neste stykke, The Well of the Saints, ble oppført på The Abbey i 1905, igjen til nasjonalistenes forargelse. I 1906 ble det spilt på Deutsches Theater i Berlin. Anmelderen Joseph Holloway kalte The Well of the Saints for en blanding av «lyrikk og smuss».
Mark Midler
Midler ble olympisk mester i fekting under Sommer-OL 1960 i Roma. Han var med på det sovjetiske laget som vant lagkonkurransen i florett foran Italia og Tyskland. De andra på laget var Jurij Rudov, Viktor Zjdanovisj, Jurij Sisikin og German Svesjnikov.
John Millington Synge
Arven etter Synge
Frem til 1940-tallet ble Synges teaterstykker toneangivende for oppsetningene på Abbey Theatre, teateret han hadde bidratt til å grunnlegge i Dublin. Hans stilistiske realisme influerte teaterets skuespillerskole, og teaterstykker med handling fra landsbygda var en fast del av repertoaret fram til slutten av 1950-tallet. Sean O'Casey, den neste store dramatikeren som skrev for Abbey Theatre, kjente godt til Synges verker og prøvde å gjøre for arbeiderklassen i Dublin det forgjengeren hadde gjort for fattigfolk på landsbygda.
Kritikeren Vivian Mercier var blant de første som påpekte at Samuel Beckett s verker var påvirket av Synges dramatikk. Som ung var Beckett jevnlig å finne blant publikum på Abbey Theatre, og han beundret spesielt skuespillene til Yeats, Synge og O'Casey. Mercier påviste at de mange landstrykerne, tiggerne og bøndene i Synges dramatikk har sitt motstykke i mange av Becketts romaner og skuespill.
I Know Why (And So Do You)
«I Know Why (And So Do You)» er en amerikansk sang, skrevet av Harry Warren (melodi) og Mack Gordon (tekst). Sangen blir mimet til av Lynn Bari i filmen Høyfjellets sang (Sun Valley Serenade) (1941), produsert av 20th Century Fox. Pat Friday sang den i virkeligheten sammen med John Payne.
John Millington Synge
Arven etter Synge
I nyere tid har Synges hus på en av Aranøyene blitt restaurert, og huset er i dag en turistattraksjon. I landsbyen Rathdrum i Wicklow ble sommerskolen Synge Summer School for Irish Drama startet i 1991 og drevet i en årrekke. I 2014 skrev imidlertid en journalist i avisen The Irish Times at sommerskolen ikke ville bli avholdt den sommeren.
I Know Why (And So Do You)
Glen Miller and His Orchestra spilte inn låten på 78-platen RCA Bluebird B-11230. Den inneholdt sang av Paula Kelly og The Four Modernaires. Platen lå på en 18.-plass på Billboards popliste i ei uke. B-siden var «Chattanooga Choo Choo».
John Millington Synge
Fjernsynsteatret
I 1960 satte NRK Fjernsynsteatret opp forestillingen Dei rid mot havet basert på enakteren Riders to the Sea. Forestillingen ble første gang vist 9. februar 1960. Stykket var oversatt av Tormod Skagestad, og regien var ved Gerhard Knoop.
Vereinigung der gegenseitigen Bauernhilfe
Vereinigung der gegenseitigen Bauernhilfe var en massebevegelse for landarbeidere og bønder, og senere også for gartnere, i Den tyske demokratiske republikk (DDR). Bevegelsen ble grunnlagt høsten 1945 og var deltager i Nationale Front. Fra 1950 til 1963 og igjen i 1986 var den representert i Folkekammeret i DDR.
I Know Why (And So Do You)
The Manhattan Transfer, Richard Himber And His Orchestra med Johnny Johnston og the Joseph Lilley Ensemble på vokaler, Ray Anthony, Anne Shelton med Ambrose & his Orchestra samt Robert Clary har også spilt inn sangen.
Innspillingen til Glenn Miller var med i Warner Brothers' film Memphis Belle (1990).
Besetning
Besetningen på platen med Glenn Miller and his Orchestra var: Paula Kelly, The Modernaires (vokal), Billy May, John Best, Ray Anthony, R.D. McMickle (trompet), Glenn Miller, Jim Priddy, Paul Tanner, Frank D'Annolfo (trombone), Hal McIntyre, Wilbur Schwartz (klarinett, altsaksofon), Tex Benneke, Al Klink (tenorsaksofon), Ernest Caceres (barytonsaksofon), J.C. McGregor (piano), Jack Lathrop (gitar), Trigger Alpert (bass) og Maurice Purtill (trommer).
Norsk versjon
Juul Hansen har skrevet en norsk tekst. Hans norske tittel er «Fordi jeg har deg kjær».
Israels herrelandslag i ishockey
Israels herrelandslag i ishockey representerer Israel i ishockey. Etter ishockey-VM i 2013 er Israel rangerte på 39.-plass i verden. Laget spilte sin første kamp den 22. mars 1992 da de ble utklasset 4-23 av Spania under  World Cup C2 Group i Johannesburg.
Bare én gang har de spilt i B-VM, som skjedde under ishockey-VM i 2006.
Dercylinus
Dercylinus er en slekt av løpebiller.
Utseende
En middelsstor, avlangt-oval, blank, mørkt rødlige løpebille. Hodet er trapesformet med middels lange kjever. Pronotum er rundet, med to lengdefurer ved roten. Dekkvingene er noe rundede og hvelvede, med fine punktstriper.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Nord-Amerika, i et forholdsvis begrenset område i den sørøstlige delen av USA.
Barro Alto (Goiás)
Barro Alto er en kommune i delstaten Goiás i sentral-vestregionen av Brasil.
James Clifford Timlin
James Clifford Timlin (født 5. august 1927 i Scranton i Pennsylvania i USA, død 9. april 2023) var en katolsk biskop av Scranton.
Bakgrunn
James C Timlin var sønn av James og (født Norton) Timlin. Han hadde sin tidlige skolegang på katolske skoler i Wilkes-Barre og Scranton. Så gikk han på St. Charles College i Catonsville i Maryland og St. Mary's Seminary i Baltimore, og ble sendt til Pontifical North American College (PNAC) for studier ved Det pavelige universitet Gregoriana i Roma.
Prest
President for det pavelige råd for sosial kommunikasjon, biskop Martin John O'Connor som var rektor for PNAC, presteviet ham for bispedømmet Scranton den 16. juli 1951.
Hjelpebiskop i Scranton
Pave Paul VI utnevnte ham til titulærbiskop av Gunugus og hjelpebiskop i Scranton den 26. juli 1976. Biskopen av Scranton, Joseph Carroll McCormick, bispeviet ham den 21. september samme år i Peterskirken; medkonsekratorer var John Raphael Quinn, erkebiskop av Oklahoma City, og Stanley Joseph Ott, hjelpebiskop i New Orleans.
Biskop av Scranton
Den 24. april 1984 ble han utnevnt av pave Johannes Paul II til biskop av Scranton.
Den 25. juli 2003 innvilget Johannes Paul II biskop Timlins aldersbetingede avskjedssøknad. Biskop Timlin gjorde så tjeneste som sogneadministrator i en menighet i Wilkes-Barre, og så fra sommerebn 2004 som rektor for Villa St. Joseph i Dunmore bispedømmets residens for pensjonerte prester.
I august 2018 kom en storjuryundersøkelse i delstaten Pennsylvania til at biskop Timlin hadde forholdt seg kladerverdig svakt og lite adekvat ved et tilfelle der en prest hadde voldtatt en ung jente i sin menighet og gjort henne gravid. Han sendte presten til psykologisk evaluering, men varsel ikke myndighetene. Kort etter samme måned forbød Scrantons daværende biskop, Joseph Bambera, den da over 90 år gamle biskop Timlin å representere bispedømmet i offentlige sammenhenger, eller delta i liturgier eller annet med kirkelig tilknytning.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Yannick Bokolo
Yannick Bokolo (født 19. juni 1985) er en fransk basketballspiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han endte på sjetteplass med det franske landslaget.
Viktorija Stjopina
Viktorija Ivanivna Stjopina, ukrainsk Вікторія Іванівна Стьопіна (født 21. februar 1976 i Zaporizjzja) er en ukrainsk friidrettsutøver som konkurrerer i høydehopp.
Stjopinas første internasjonale mesterskapsfinale var VM-finalen 1999 da hun kom på sjuendeplass med 1,96. I VM 2003 ble hun nummer ni etter å ha gått over 1,90.
Karrierens foreløpige høydepunkt kom under OL 2004 da hun gikk over 2,02 for første gang og tok bronsemedaljen bak Jelena Slesarenko og Hestrie Cloete. Samme år ble hun nummer to bak Slesarenko ved IAAF World Athletics Final i Monaco.
Hun var også i finalen i VM 2005 i Helsingfors og ble nummer sju. I OL 2008 i Beijing holdt Stjopinas bestehopp på 1,93 bare til en tolvteplass.
Guadeloupefondet
Guadeloupefondet (svensk: Guadeloupefonden) var den betalingen som det svenske kongehuset fikk ved freden i Paris (1814) for å overlate øygruppen Guadeloupe til Frankrike.
Bakgrunnen var at Storbritannia, som hadde erobret Guadeloupe fra Frankrike, den 3. mars 1813 overlot øygruppen til Sveriges kong Karl II og hans etterkommere, som kompensasjon for at den svenske kronprinsen Karl XIV Johan kunne få tap av eiendommer når Sverige sluttet seg til alliansen mot Napoleon I.
I 1815 ble hele fondet brukt til å betale den svenske statsgjelden, men kongehuset fikk som erstatning en årlig renteavkastning av fondet (200 000 riksdaler), den såkalte Guadelouperenten, som var en årlig post på statsbudsjettet helt fram til 1983 da den ble avskaffet. Den var da på 300 000 kroner (SEK).
Sommerfuggel i vinterland
«Sommerfuggel i vinterland» er en sang med tekst og melodi av Halvdan Sivertsen. Sangen var åpningssporet på albumet Ny og naken, utgitt i 1987. Sivertsen sier at «det er en sang om toleranse, og den er like aktuell i dag som da jeg skrev den.»
Gitarkameratenes versjon
Sivertsen spilte også inn sangen med supergruppen Gitarkameratene, som består av Sivertsen, Øystein Sunde, Jan Eggum og Lillebjørn Nilsen. Sangen ble utgitt på deres debutalbum fra 1989, på plateselskapet Grappa.
Vinnis versjon
I 2012 spilte den norske hiphop-artisten Vinni inn en coverversjon av sangen i forbindelse med TV-programmet Hver gang vi møtes, og ble i tillegg utgitt som single, med en litt lengre studioversjon. Sangen solgte til platina. Vinni og Sivertsen fremførte sangen sammen under Minnemarkeringen i Oslo 22. juli 2012.
Kim Dea-jung
Kim Dea-jung (født 7. juli 1970) er en sørkoreansk kjelkehockeyspiller. Han har en paralympisk bronsemedalje i kjelkehockey for Sør-Korea.
Sommerfuggel i vinterland
Vinnis versjon
Innspillingen lå åtte uker på VG-lista i 2012, med nummer én som beste plassering.
Kim Dea-jung
Han har også konkurrert i parafriidrett, særlig kastøvelser som diskos, kulestøt og spydkast.
Bakgrunn
Kims funksjonshemming skyldes en trafikkulykke i 1992, der han måtte amputere begge beina etter ulykken. Han begynte med kjelkehockey i 2004, og debuterte på det sørkoreanske landslaget i 2005.
Idrettskarriere
Jang deltok i VM i kjelkehockey 2009, der Sør-Korea kom på fjerdeplass. Året deltok han i Paralympiske vinterleker 2010, der Sør-Korea kom på sjetteplass.
I VM i kjelkehockey 2013 kom de på sjuendeplass, og de kom på samme plass i kjelkehockey under Paralympiske vinterleker 2014.
I 2018 representerte han Sør-Korea under Paralympiske vinterleker 2018 i Pyeongchang. Sør-Korea vant der bronsefinalen 3-1 over Italia, og fikk bronse.
Jurij Sisikin
Jurij Fjodorovitsj Sisikin (russisk: Юрий Фёдорович Сисикин, født 15. mai 1937 i Saratov) var en sovjetisk fekter som deltok i de olympiske leker 1960 i Roma, 1964 i Tokyo, 1968 i Mexico by.
Sisikin ble olympisk mester i fekting under Sommer-OL 1960 i Roma. Han var med på det sovjetiske laget som vant lagkonkurransen i florett foran Italia og Tyskland. De andra på laget var Jurij Rudov, Mark Midler, Viktor Zjdanovisj og German Svesjnikov. I den individuelle florettkonkurrasen ble han nummer to bak sin landsmann Viktor Zjdanovisj.
Henry E. Rohlsen lufthavn
Henry E. Rohlsen lufthavn (IATA: STX, ICAO: TISX) er en sivil amerikansk lufthavn som ligger ca. ti km sørvest for Christiansted på øya St. Croix i De amerikanske Jomfruøyer.
Lufthavnen er oppkalt etter Henry E. Rohlsen, som ble født på St. Croix, og som er hedret for sin innsats i andre verdenskrig. Han tjenestegjorde i en gruppe fargede jagerpiloter i 332nd Fighter Group i United States Army Air Force (USAAF). Tidligere navn på lufthavnen var Alexander Hamilton International Airport.
Lufthavnen er en liten lufthavn med internasjonal trafikk som opererer i Karibia og har kapasitet til å håndtere fly opp til Boeing 747-størrelse.
Sverige under VM i friidrett 1993
Sverige deltok under VM i friidrett 1993 (utendørs) fra 13. til 22. august 1993 i Stuttgart i Tyskland,  og tok ingen medaljer under mesterskapet.
Frans II av Frankrike
Frans II av Frankrike, fransk François II de France, (født 19. januar 1544, død 5. desember 1560) var konge av Frankrike (1559–1560) og kongegemal av Skottland (1558–1560). Han ble født i det kongelige slott ved Fontainebleau som sønn av Henrik II, konge av Frankrike (1519–1559) og Katarina av Medici (1519–1589). Han var sønnesønn av Frans I, konge av Frankrike, og Claude av Frankrike, og var bror av Karl IX, konge av Frankrike, og av Henrik III, også konge av Frankrike.
Kongegemal av Skottland
Ved dødsfallet av kong Jakob V av Skottland ble hans seks dager gamle datter Maria Stuart, og eneste barn som var født i ekteskap, kronet til Skottlands dronning ved Stirling Castle den 9. september 1543 da hun var ni måneder gammel. Ekteskapet mellom Maria Stuart, skottenes dronning, og Frans, dauphin (tronarving) av Frankrike, ble arrangert av kong Henrik II av Frankrike i 1548 da Frans var kun fire år gammel. Da ekteskapsavtalen hadde blitt formelt blitt bekreftet ble den seks år gamle Maria sendt til Frankrike for å vokse opp ved det franske hoff inntil hun var gammel nok til bli gift.
Til tross for det faktum at Maria Stuart var høy for sin alder og snakket fransk flytende og Frans var unormalt liten og stammet, skal kong Henrik II ha kommentert at «fra den aller første dagen de møttes har min sønn og hun gått meget godt sammen som om de hadde kjent hverandre i lang tid».
Konge av Frankrike
Et år etter at Frans ble gift døde hans far Henrik II og Frans, fortsatt kun femten år gammel, ble kronet til konge av Frankrike ved Reims. Kongekronen var så tung at adelen måtte holde den på plass for ham. Hans mor, Katarina av Medici, ble utpekt som regent, men historikerne mener at det var Marias onkler François de Guise og Charles de Guise som i virkeligheten hadde denne reelle makten i Frankrike på denne tiden.
Frans ble etterfulgt av sin bror, Karl IX (1550–1574).
Neues Forum
Neues Forum, eller bare Forum, var en borgerrettighetsbevegelse som oppstod i Den tyske demokratiske republikk i tiden like før statens sammenbrudd. Bevegelsen fikk raskt mer enn 200 000 medlemmer.
Stifterne var Bärbel Bohley, Rolf Henrich, Jens Reich og Katja Havemann som traff hverandre i Havemanns hus 9. og 10. september 1989. Der undertegnet de oppropet Aufbruch '89 (oppbrudd '89). Neue Forum krevde å kunne diskutere demokratiske reformer, og omforme samfunnet med grunnlag bredest mulige befolkningsgrupper.