cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stigmella sorbi
Levevis
Larven minerer i bladene til busker og trær i rosefamilien, blant andre rogn (Sorbus aucuparia), mispel (Cotoneaster spp.) og eple (Malus spp.). Arten har én generasjon hvert år, de voksne flyr i mai-juni. Denne arten kan av og til forekomme i svære mengder, opp til hundre larver i ett enkelt blad, og gjøre at rognetrærne blir helt brune.
Utbredelse
Arten er utbredt i Nord-Europa. I Norge er den funnet over hele landet bortsett fra Finnmark.
The Heir of the Ages
The Heir of the Ages er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Edward LeSaint.
Handling
Hugh Payne eier og driver en gruve, noe som støtter broren Larrys luksuriøse livsstil. Hugh har tatt hånd om Abby Hope, en ung kvinne som han også har forelsket seg i.
Seo Yi-ra
Seo Yi-ra (født 31. oktober 1992) er en sørkoreansk kortbaneløper.
Hans største internasjonale resultat kom da han vant VM i kortbaneløp på skøyter 2017 sammenlagt.
Her Beloved Enemy
Her Beloved Enemy er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Ernest C. Warde.
Seo Yi-ra
Han tok bronse under Vinter-OL 2018.
Litisk kjerne
Litisk kjerne eller en steinblokk er et utgangspunkt for tilvirkning av redskaper av stein. Fra en kjerne blir det slått et avslag. Innen arkeologi betegner litisk kjerne en særegen artefakt eller kulturgjenstand som er et resultat av praksisen med litisk reduksjon ved at flak slås eller bankes av en større stein med det mål å utforme et hendig og hensiktsmessig redskap.
I denne forstand er en kjerne det som er resultatet etter at et eller flere flak fra en verktøystein som kalles en steinhammer eller knakkestein. Kjernen er merket med de positive arrene til disse flakene. Overflatearealet til kjernen som mottok de nødvendige slagene for å løsne flakene, refereres til som slagplattformen. Kjernen kan kastes eller formes videre til et kjerneverktøy, slik det kan sees i noen typer håndøkser.
Xylospongium
Xylospongium, også kjent som svamp på en pinne, var et hygienisk redskap brukt av romerne, til å tørke anus etter at man hadde gjort sitt fornødne. Redskapet ble hyppig brukt på offentlige toaletter, hvor de tilgjengelige eksemplarene ble delt mellom brukerne. Man rengjorde disse i en bøtte med vann, som var tilsatt salt eller eddik.
Gankhuyagiin Nandinzayaa
Hun representerte Mongolia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble nummer 9 i 50 meter match.
Hun har ingen større internasjonale meritter, men tok blant annet en fjerdeplass under et verdenscupstevne i 2015.
Hell Morgan’s Girl
Hell Morgan's Girl er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Joe De Grasse.
Handling
En ung maler blir fornektet av sin velstående far, fordi maleren nekter å gi opp sin karriere som kunstner. En kveld drikker han seg alt for full og snubler inn ved et tøff spisested kalt Hell Morgans, hvor han kaster et glass whisky på et portrett av en ung kvinne.
EM i friidrett innendørs 2021 – Lengdehopp menn
Lengdehopp for menn under EM i friidrett innendørs 2021 ble arrangert 4. og 5. mars 2021.
Kvalifiseringen ble arrangert 4. mars fra klokka 19:08, og finalen ble arrangert 5. mars fra klokka 20:20, lokal tid.
Regjerende europamester innendørs, fra 2019, var Miltiadis Tedoglou fra Hellas.
Kvalifisering
Kvalifisering: Kvalifiseringskravet for finalen var 8,00 meter (Q) men uansett går de 8 beste (q) til finalen.
Finale
Resultater:
Referanser
<References />
Motorpsycho
Motorpsycho er et rockeband fra Trondheim, som ble startet i 1989. Bandet består av Bent Sæther på bass og vokal samt Hans Magnus «Snah» Ryan på gitar og vokal.
Gruppens navn er hentet fra en film av Russ Meyer. Bandmedlemmene har spilt i og medvirket i flere andre band og musikkprosjekter, både før og etter at Motorpsycho ble startet. Motorpsycho inviterer ofte med seg gjesteartister, både på konserter og i studio, og blant artister som har medvirket i Motorpsychos prosjekter er Deathprod, Anneli Drecker, Baard Slagsvold (også kjent fra Tre Små Kinesere; Slagsvold var fast medlem i Motorpsycho over lengre tid), Jaga Jazzist og Strings Unlimited. Kim Hiorthøy har designet de fleste av bandets albumomslag.
Musikken deres kan best beskrives som en eksperimentell blanding av psykedelisk rock, vanlig rock, jazz, metall og punk. De er kjente for å lage variert musikk, og varierer stil mellom plateutgivelsene. Den av platene som kanskje utmerker seg mest i slikt henseende er The Tussler, en fullverdig country-plate bandet laget delvis fordi Gebhart hadde fått seg banjo, delvis "for å bevise at country & western er noe mer enn den musikken foreldrene våre nesten drepte oss med i bilen i sommerferiene".
Historikk
Bandet ble startet i 1989 i Trondheim, med Kjell Runar «Killer» Jenssen på trommer. I 1990 produserte bandet sin første demo Maiden Voyage, og året etter kom albumet Lobotomizer. Stilen deres på den tiden var noe helt annet enn det rolige, avbalanserte bandet fansen kjenner i dag. De var sterkt inspirert av punk og grunge, en sjanger som var på det tidspunktet var "det nye store". Det var mye skriking og fuzzgitar. Etter albumet sluttet Jenssen i bandet, og Ryan hentet inn en kompis fra folkehøyskolen, nemlig Håkon Gebhardt. Bandet var veldig tidlig knyttet opp til UFFA og Svartlamon i Trondheim, et frisinnet boligområde for boligløse, kunstnere og politiske aktivister.
De neste utgivelsene var Soothe i 1992 og 3 Songs for Rut året etter. Begge disse to utgivelsene kom bare på vinyl. Derfor ble utgivelsen 8 Soothing Songs for Rut gitt ut, en CD som i inneholdt begge de to tidligere utgivelsene. Det var i denne perioden at Motorpsycho møtte Helge Sten, en artist som arbeidet mye med eksperimentell elektronisk musikk og keyboard. Sten fattet interesse for prosjektet og ble med på den neste utgivelsen Demon Box, en plate som inneholder bl.a Waiting for the One, Nothing to say, Demon Box og flere andre. Etter Demon Box ble Deathprod mindre aktiv i Motorpsycho for å kunne konsentrere seg om egne studier. Han fortsatte dog som co-produsent og støymaker ved behov.
Bent Sæther samarbeidet i 2004 med Øyvind Holm fra Dipsomaniacs. Dette resulterte i to låter som ble utgitt på Øyvind Holms solodebut. Øyvind Holm spilte forøvrig inn Kill Some Day til tributealbumet Selfindulgent Mono-minds, A Motorpsycho Tribute (3xLP) som ble utgitt i 1998.
Etter et og et halvt år uten fast trommeslager, ble Kenneth Kapstad fullverdig medlem av bandet i høsten 2007. Med ny trommeslager på plass, spilte trioen inn et nytt album som ble gitt ut 31. mars 2008 under navnet Little Lucid Moments i Skandinavia, Frankrike, England og USA på selskapet Rune Grammofon. Albumet er produsert av Helge Sten og Bent Sæther og består av fire lengre spor som gis ut som både CD og dobbelt LP. Senere har trioen fulgt opp med Child of The Future i 2009 (kun tilgjengelig på vinyl). 18. januar 2010 kom albumet Heavy Metal Fruit, som fikk utmerkede anmeldelser i Adressa, Verdens Gang , Dagbladet , Bergens Tidende , Aftenposten , Musikknyheter og Fædrelandsvennen. For albumet ble de nominert til Spellemannprisen 2010 i klassen rock. I 2012 ga de ut albumet The Death Defying Unicorn sammen med Ståle Storløkken og ble for det nominert til Spellemannprisen 2012 i klassen rock.
Bandet mottok Nord-Trøndelag fylkes kulturpris 2015. Ved tildelingen ble det sagt at «I tråd med det postmoderne låner og leker de med elementer fra «høye» og «lave» tradisjoner, både musikalske og litterære, og ingen av elementene behandles som viktigere eller mer seriøse enn de andre. Forskjellen mellom kunst og popkultur forsvinner. De sprenger grensene for hva de fleste tror et rockeband skal være. Behovet for å eksperimentere er uendelig, og virketrangen, både hver for seg og sammen, har ført til en mengde ulike samarbeid.»
I 2020 ga bandet ut albumet The All is One til svært gode anmeldelser,  etterfulgt av Kingdom of Oblivion  og Ancient Astronauts  i henholdsvis 2021 og 2022. Også her vanket det på sedvanlig vis svært gode anmeldelser.
Albumet Yay! kom ut i juni 2023, et en liten forsmak i form av singelen Patterns i mai 2023. Etter noen mer progressive album de siste årene, har Motorpsycho denne gangen tonet det litt ned. Platen består av hovedsakelig akustiske og svevende arrangerte enkeltlåter og er blitt godt mottatt.
Diskografi
Listen er ikke komplett. • 1990 — Maiden Voyage (demotape)
• 1991 — Lobotomizer
• 1992 — Soothe (12" EP)
• 1992 — 3 Songs for Rut (7" EP)
• 1992 — 8 Soothing Songs for Rut
• 1993 — Demon Box
• 1993 — Mountain EP (EP)
• 1994 — Another Ugly EP (EP)
• 1994 — Promotor 2 (Promo)
• 1994 — Timothy's Monster
• 1994 — The Tussler
• 1994 — Wearing Yr Smell (EP)
• 1996 — The Nerve Tattoo (EP)
• 1996 — Blissard
• 1996 — Manmower (EP)
• 1996 — Sinful, Wind-Borne (7" vinylsingle)
• 1997 — Babyscooter (EP)
• 1997 — Have Spacesuit Will Travel (EP)
• 1997 — Lovelight (EP)
• 1997 — Angels and Daemons at Play (utgitt i en rekke formater og varianter)
• 1997 — Starmelt (EP)
• 1998 — Ozone (EP)
• 1998 — Trust Us
• 1998 — Hey Jane (EP)
• 1999 — Roadwork vol 1 – Heavy Metall iz a poze, hardt rock iz a laifschteil
• 2000 — The Other Fool (EP)
• 2000 — Let Them Eat Cake
• 2000 — Walking with J. (EP)
• 2000 — Roadwork vol 2 – The MotorSourceMassacre
• 2001 — Barracuda
• 2001 — Phanerothyme
• 2002 — Serpentine (EP)
• 2002 — It's a Love Cult
• 2003 — In the Fishtank (Samarbeid med Jaga Jazzist Horns)
• 2006 — Black Hole / Blank Canvas
• 2008 — Little Lucid Moments
• 2009 — Child of the Future
• 2010 — Heavy Metal Fruit
• 2011 — ''Roadwork vol 4 – Intrepid Skronk
• 2011 — Strings of Stroop - Motorpsycho Live at Effenaar
• 2012 — The Death Defying Unicorn (med Ståle Storløkken)
• 2013 — Still Life With Eggplant
• 2014 — Behind The Sun
• 2014 — Toys (Ensidet 7" vinylsingle, vedlagt ca hvert tiende eksemplar av augustnummeret av gatemagasinet Sorgenfri).
• 2015 — En konsert for folk flest (med Ståle Storløkken)
• 2015 — Psychonaut/Toys (7" vinylsingle)
• 2016 — Spin, Spin, Spin (7" vinylsingle)
• 2016 — Here Be Monsters
• 2017 — Begynnelser (2 x 10" vinyl med CD, samt DVD av teaterforestillingen "Begynnelser")
• 2017 — The Tower
• 2017 — California (EP)
• 2019 — The Crucible
• 2020 — The All is One
• 2021 — Kingdom of Oblivion
• 2022 — Ancient Astronauts
• 2023 — Yay!
Bradley Lewis
Bradley Alan Lewis (født 9. november 1954 i Los Angeles i California), amerikansk roer som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles.
Lewis ble olympisk mester i roing under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Sammen med Paul Enquist vant han konkurransen i dobbeltsculler for menn foran Pierre-Marie Deloof / Dirk Crois fra Belgia og Zoran Pančić / Milorad Stanulov fra Jugoslavia.
Johannes Jørgensen
Jens Johannes Jørgensen (født 6. november 1866 i Svendborg død 29. mai 1956 samme sted) var en dansk forfatter. Hans forfatterskap teller 78 bøker fra debuten med Vers i 1887 til den posthumt utgitte essaysamlingen Orion over Assisi fra 1959.
Jørgensen fikk sitt gjennombrudd som lyriker med Bekendelse i 1894, utga i årene 1893–1894 tidsskriftet Taarnet, men ble særlig kjent for sine bøker om katolske helgener, blant annet boken Den hellige Frans af Assisi fra 1907. Blant hans viktigste verk regnes selvbiografien Min Livs Legende (1916–1928). Jørgensen satte selv mest pris på biografien over Katarina av Siena.
Liv
Årene i København er bare lite omtalt i de første av hans tilsammen syttiåtte bøker. Jørgensen var oppvokst på landet, forøvrig i likhet med H. C. Andersen på øya Fyn, og i hovedstaden på følte han seg fremmed. Likevel grunnla han i København tidsskriftet Taarnet. Gjennom tidsskrifet gjorde han det danske publikum kjent med datidens strømninger i europeisk litteratur. Hans virksomhet var i den grad internasjonalt rettet at hans landsmenn kalte ham «Danmarks ambassadør i verdenslitteraturen og verdenslitteraturens ambassadør i Danmark».
Jørgensens vennekrets omfattet Verlaine, Bloy og Mallarmé. Han oversatte en rekke utenlandske forfattere til dansk og hadde en ukentlig spalte i avisen Berlingske Tidende.
Johannes Jørgensen giftet seg i 1891 med Amalie Ewald og fikk sju barn med henne. Samlivet mellom ektefellene opphørte i 1913, idet Jørgensen forlot hjemmet. Kort tid etter traff han den franske malerinnen Andrée Carof, som døde i 1933. Jørgensens katolisisme forhindret ham fra å inngå nytt ekteskap så lenge hans hustru Amalie var i live, men da hun døde i 1935, inngikk han i 1937 ekteskap med den østerrikske og førti år yngre Helena Klein.
Den italienske byen Assisi utnevnte ham til æresborger i 1922 og det samme gjorde hans fødeby Svendborg i 1936. Det meste av sitt liv tilbrakte Jørgensen i Italia, men den andre verdenskrigen gjorde at han forlot landet og slo seg ned i Sverige. Jørgensen flyttet i 1953 inn i en æresbolig opprettet av Svendborg kommune i Danmark, hvor han bodde til sin død i 1956.
2020 i Vietnam
Begivenheter i året 2020 i Vietnam.
Opland Arbeideridrettskrets
Opland Arbeideridrettskrets (stiftet 20. mars 1932) var en av flere idrettskretser under Arbeidernes Idrettsforbund.
Gudbrandsdal Arbeideridrettskrets ble utskilt fra Opland Arbeideridrettskrets 7. mars 1937.
Kretsens formenn:
Idrettslag
Opland Arbeideridrettskrets hadde i 1939 følgende medlemmer:
Kepler (andre betydninger)
Johannes Kepler (1571–1630) var en nøkkelfigur i den vitenskapelige revolusjon.
Kepler kan også sikte til
Tärnasjön
Tärnasjön er en innsjø i Vindelfjällens naturreservat, nord-nordøst for Tärnaby i Västerbottens län i Sverige. Sjøens utløp er i sørenden, der Tärnaån renner ned til Umeälven like øst for Tärnaby.
Kungsleden nordover fra krysser ved sørenden av sjøen, og følger østsiden opp til Tärnasjöstugarna.
Tärnasjöns økologiske status er vurdert å være høy. Som miljøproblem nevnes kun luftbårne forurensninger av kvikksølv og bromert difenyleter.
Pieter Bleeker
Pieter Bleeker (født 10. juli 1819 i Zaandam, Nederland, død 24. januar 1878 i Haag) var en nederlandsk doktor og iktyolog som først og fremst var aktiv i Nederlandsk Østindia der han i årene 1842 til 1860 arbeidet som feltlege for den nederlandske hæren. Da han kom tilbake fra Østindia, ble Bleeker ansatt ved det naturhistoriske riksmuseet i Leiden. Det finnes fortsatt noe igjen av samlingen Bleeker lagde i Asia, omfattende mer enn 12 000 eksemplarer av fisk, konservert i etanol og formalin.
Fra 1826 frem til sin død i 1878 utga Bleeker det rikt illustrerte samlingsverket Atlas Ichthyologique i 36 bind, i hvilket han redegjør for sitt vitenskapelige arbeide i Indonesia. Verket ble nyutgitt på engelsk i 1970- og 1980-årene av USA nasjonalmuseum, Smithsonian Institution.
Imjinkrigen
Imjinkrigen (koreansk: hanja: 壬辰倭亂; hangeul: 임진왜란; revidert romanisering: Imjin Waeran), betegner Japans forsøk på å erobre Korea på slutten fra 1592 til 1598, opprinnelig tenk som første skritt i opprettelsen av japansk herredømme også over Kina og andre deler av Asia.
Den første invasjonen i 1592-3 endte med at de japanske styrkene, som først hadde stor fremgang, ble slått tilbake til den sørligste delen av Korea, området rundt Busan. Míng-dynastiet i Kina ble i involvert i krigen på koreansk side. I årene som fulgte var det forhandlinger mellom kineserne og japanerne, før Japan i 1597 igangsatte en ny stor invasjon, som også endte med et nederlag og tilbaketrekningen av alle japanske soldater fra Korea. De koreanske, kinesiske og japanske navnene er begge betegnelser på perioden eller året krigene ble utkjempet i.
Navn
Det koreanske navnet Imjin Waeran (hanja: 壬辰倭亂; hangeul: 임진왜란) betyr "den japanske krigen i Vanndragens år," en referanse til ganzhi-systemet for å navngi år i en syklus på 60, hvor 1592 var et imjin-år. På kinesisk kalles krigen "krigen i Rénchén-året for å beskytte nasjonen" (hanzi: 壬辰衛國戰爭; hanyu pinyin: Rénchén Wèiguó Zhànzhēng), hvor rénchén er den kinesiske uttalen for imjin, eller "Wànlí-Korea-krigen/Wànlí-Joseon-krigen" (萬曆朝鮮戰爭; 万历朝鲜战争; Wànlì Cháoxiǎn Zhànzhēng). På moderne kinesisk kalles den "Joseon-felttoget" eller "Korea-felttoget" (朝鮮之役; Cháoxiǎn Zhīyì). Det vanligste japanske navnet på imjinkrigen er "Bunroku-felttoget" (文禄の役; Bunroku no Eki) for den første invasjonen og "Keichō-felttoget" (慶長の役; Keichō no Eki) for den andre; Bunroku og Keichō var to av keiser Go-Yōzeis æranavn. Andre vestlige navn på krigen inkluderer den koreanske sjuårskrigen og Hideyoshis invasjoner av Korea.
Bakgrunn
Siden midten av 1400-tallet hadde Japan vært preget av kontinuerlig indre strid mellom ulike daimyō i sengoku-perioden. Fra 1550-tallet startet daimyōen Oda Nobunaga en samling av landet, men han ble myrdet i 1582 før han nådde sitt mål. Toyotomi Hideyoshi ble hans etterfølger, og på 1580-tallet fullførte han den første samlinga av Japan siden Ashikaga-shōgunatet gikk i oppløsning. Hideyoshi kunne selv ikke bli shōgun på grunn av sin bakgrunn, så han utropte seg selv til kampaku og siden taikō ("avgått kampaku") for å styre landet. Selv om Hideyoshi fra 1585 til sin død i 1598 var Japans reelle hersker, besto hans rike egentlig av en mer eller mindre fast allianse mellom ulike daimyōer, som ledet sine egne styrker i strid, også i invasjonen av Korea. Joseon-riket i Korea hadde blitt opprettet etter mongolene ble drevet ut på slutten av 1300-tallet, og erstattet da det tidligere Goryeo-riket. Nesten helt siden begynnelsen hadde Joseon vært underlagt det kinesiske Míng-dynastiet som en vasallstat, og Míngrikets deltagelse kan tolkes som landes vilje til å beskytte en vasallstat, i tillegg til ønsket om å beskytte eget territorium fra japanerne.
Både Joseon og Míng hadde lenge vært plaget av wokou-sjørøvere, som i Kina og Korea ble regnet for å være japanerne, men i virkeligheten var etter hvert de fleste av dem kinesere. På 1550-tallet hadde kineserne hatt suksess i å slå wokouene tilbake, og da Hideyoshi overtok makta i Japan, gjorde han det han kunne for å dempe wokouenes virksomhet.
De japanske soldatene, som for det meste besto av ashigaru-fotsoldater ledet av samuraier, hadde mye erfaring fra den ofte blodige samlingen av Japan, og var godt utstyrt med japanskproduserte arkebuser. Joseon og Míng hadde på 1300- og 1400-tallet hatt mektige hærstyrker, men hadde på 1500-tallet blitt kraftig svekket, og var de japanske styrkene underlegne. De koreanske styrkene var hovedsakelig væpnet med spyd, buer og sverd, mens kineserne satset mer på kavaleri. De kinesiske og koreanske styrkene hadde riktignok bedre erfaring med bruk av kanoner, som de ofte bruke til sin fordel. De koreanske panokseon-skipene var også mer navigerbare enn de lettere japanske skipene, og var utstyrt med langt flere kanoner enn de japanske skipene, som i hovedsak ble brukt til å frakte soldater fra Japan over til Korea.
Den første invasjonen
Den første invasjonen startet i mai 1592, da de første japanske styrkene under Konishi Yukinaga gikk i land nær Busan. På grunn av tidligere forhandlinger mellom japanerne og koreanerne, hvor Hideyoshi hadde forlangt at koreanerne underkastet seg hans styre, hadde Joseon fått et forvarsel om invasjonen, men på grunn av striden mellom embetsmennenes fraksjoner på hoffet om hvorvidt Japan ville invadere eller ikke, hadde forberedelsene som ble gjort vært langt fra tilstrekkelige.
Japanernes styrker fikk først stor suksess med felttogene på landjorda, hvor de beseiret mindre koreanske styrker i flere slag, og inntok Seoul og siden Kaesong og Pyeongyang. Flere byer ble mer eller mindre totalt ødelagt; mens japanerne brente flere byer ble Seoul ødelagt av koreanere i deres frustrasjon etter at den ikke alt for populære kong Seonjo av Joseon forlot byen og fikk mange av dens innbyggere til å føle at deres konge forlot dem. Seonjo flyktet siden helt nord til Uiju. Styrkene under Katō Kiyomasa kom så langt nord som Mandsjuria. Siden gikk det dårligere for japanerne, da betydelige deler av deres marine ble ødelagt av den koreanske marinen under I Sun-sin og andre kommandanter i 1592, noe som førte til at deres forsyningslinjer ble kuttet, og i tillegg til et stadig større behov for forsyninger og fler soldater, ble japanske styrker stadig presset av koreanske "rettskafne arméer," som beseiret dem i flere mindre trefninger, særlig da de fikk japanerne til å angripe deres festninger. Det kinesiske Míng dynastiet under keiser Wànlí ble også innblandet i krigen, og sendte i 1593 en hær på 35.000 mann under Song Yingchang og Li Rusong for å bekjempe japanerne.
Forhandlinger
Japanerne ble til slutt nødt til å trekke seg tilbake, først fra Pyeongyang til Seoul og siden helt til området rundt Busan, hvor de opprettet en rekke leirer og festninger. Japanske kommandanter ønsket å trekke seg og sine soldater ut igjen fra Korea, selv uten å ha nådd mange av sine mål, og fikk dermed tillatelse fra Hideyoshi til å starte forhandlinger med kineserne; koreanerne selv ble holdt utenfor og gikk hele skylden for at Japan og Kina hadde kommet i krig. Forhandlingene var preget av mange misforståelser på begge sider, og ingen av sidene ville strekke seg til å godta den andres fredsbetingelser. Både Japan og Kina ville at den andre parten formelt skulle underkaste seg (eller for Japans del, bli regnet for å være likeverdig), men for begge parter var dette uakseptabelt, og forhandlingene brøt derfor til slutt sammen. Hideyoshi var nødt til å gi opp sitt urealistiske mål om japansk herredømme over Kina og Asia, men ville ikke gi opp tanken om å erobre i alle fall en del av Korea.
Japan trakk ut de fleste av sine styrker for å vise sin vilje til fred. Kineserne hadde satt som betingelse for fred at alle japanske soldater skulle trekkes ut, men på det minste var det fremdeles omtrent 16.000 japanske soldater i det sørlige Korea. Koreanerne benyttet freden, selv om de stadig var frustrerte over kinesernes ordre om å ikke angripe svake japanske styrker, til å bygge opp sitt eget militærvesen, og begynte også med en egenproduksjon av arkebuser.
Brudd på våpenhvilen fant sted, mest merkbart det andre slaget om Jinju, hvor japanerne ønsket å hevne et tidligere nederlag mot en underlegen koreansk styrke. Omtrent 60.000 koreanerne ble drept i massakren som fulgte, som kan ha vært krigens verste.
Den andre invasjonen
Etter at forhandlingene hadde vist seg utilstrekkelige for japanerne, satte Hideyoshi i 1597 i gang en ny invasjon, utkjempet med større brutalitet mot sivilbefolkningen enn den første, med det mål å straffe koreanerne, vise kineserne sin styrke, og muligens erobre Koreas sørligste provinser. Koreanerne var nå bedre forberedt med en hær på 30.000 soldater. Míng-dynastiet svarte nå også raskere på trusselen, og sendte en hær på 55.000 soldater under Yang Hao og en marine med 21.000 mann til Korea. Japanerne hadde derfor i begynnelsen liten militær framgang.
Japanerne hadde derimot en fordel ved at Won Gyun med japansk hjelp hadde fått den suksessrike admiral I Sun-sin arrestert i 1597, og selv blitt sjef over marinen i det sørlige Korea. Won Gyun led så i august det året et katastrofalt nederlag i slaget ved Chilcheollyang, hvor praktisk talt hele den koreanske marinen ble ødelagt av den japanske, og Won selv ble drept. Japanerne hadde nå mulighet til å også rykke fram på landjorda.
Etter dette startet de koreansk-kinesiske styrkene et motangrep, og admiral I ble gjeninnsatt som sjef for marinen. Han vant så i oktober slaget ved Myeongnyang mot en mye større japansk flåte. På landjorda hadde de allierte styrkene først noe suksess, men tapte siden viktige slag mot japanerne, og klarte ikke å drive dem helt bort. 18. september 1598 døde så Toyotomi Hideyoshi, men rett før det hadde han rukket å beordre en tilbaketrekning fra Korea. Tilbaketrekningen tok tid, siden japanerne ønsket å forlate Korea med mest mulig ære i behold, men var fullført før året var over. Krigens aller siste slag var slaget ved Noryang, hvor den nå gjenoppbyggede koreanske marinen støttet av den kinesiske under Chen Lin ødela store deler av den japanske flåten. Den koreanske krigshelten I Sunsin døde selv i dette siste slaget, etter en militær karriere hvor han aldri hadde tapt et eneste slag.
Konsekvenser
Joseon ble påført store skader av den japanske invasjonen, mer enn både Kina og Japan, og varig svekket på mange områder, ikke minst økonomisk, på grunn av de store jordbruksområdene som ble ødelagt (fire femtedeler av alt jordbruksarealet før krigen). Opptil to millioner koreanere, eller 20% av befolkningen, mistet livet under krigen. Også Míng-dynastiet ble svekket økonomisk og militært ved å bruke så store ressurser i Korea, mens Japan gikk få år senere inn i en kulturell gullalder og en lang fredsperiode, Edo-perioden. Krigen ble i Japan ikke regnet som et klart nederlag, men som en slags militær seier. Krigen kan ha vært en av grunnene til at mandsjuinvasjonen av Kina noen tiår senere ble vellykket. I Korea husker man både ødeleggelsene forårsaket av japanerne, og den koreanske motstanden, ikke minst admiral I Sun-sin og geobukseon-skipene (skilpaddeskipene) sine.
Mellom 50.000 og 60.000 koreanere ble ført til Japan under krigen, og bare 7500 av dem ble siden returnert gjennom forhandlinger. Mange av dem ble solgt til europeiske handelsmenn, særlig portugisere. Mange av disse koreanere var dyktige håndverkere, ikke minst keramikere, siden japanerne satte stor pris på koreansk keramikk.
Disphysema
Disphysema er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Slekten omfatter bare én kjent art.
A Young Persons’ Guide to King Crimson
A Young Person's Guide to King Crimson er et dobbel-LP samlealbum med bandet King Crimson, utgitt i 1976. På den tiden bandet hadde splittet lag. Det var grunnleggeren av gruppa Robert Fripp som valgte ut sporene som skulle være med.
Albumet
Navnet stammer sannsynligvis enten fra det berømte orkesterverket The Young Person's Guide to the Orchestra av komponisten Benjamin Britten eller fra 1960-tallet TV-serien Young Persons Guide to the Orchestra, av dirigent / komponist Leonard Bernstein.
Samlealbumet som Fripp satte sammen tar for seg gruppens syv år, med innhold som spenner fra uovertrufne klassikere til mer spesielle spor. Som den forkortede/demo av "I Talk to the Wind" og "Groon" som var B-siden på "Cat Food" singelen. Av de andre sporene inkluderes tre femtedeler av debutalbumet med de store klassikerne derfra "21st Century Schizoid Man" og "Epitaph", og det minner om hvor betydelig In the Court of the Crimson King var, mens de nyere høydepunkter inkluderte både "Red" og "Starless" fra bandets på den tiden siste album Red, og Starless og Bible Black's evig stemningsfulle "The Night Watch". Som for å bevise at bandets sans for humor aldri var langt unna, er også den lurvete historien "Ladies of the Road" med på albumet.
Uansett hvor mange samlealbum som er blitt gitt ut etter dette, forblir A Young Person's Guide den definitive samlingen med det opprinnelige King Crimson.
Omslaget
På forsiden av omslaget er maleriet The Landscape Player og på baksiden Earth, begge malerier av den skotske kunstneren Fergus Hall. Som vedlegg var et hefte fylt med fotografier, detaljert konserthistorie og bemerkelsesverdige hendelser. Dette var hentet fra Robert Fripp sitt eget arkiv.
Neelam Sanjiva Reddy
Neelam Sanjiva Reddy (født 18. mai 1913 i en jordbruksfamilie i byen Illuri i Anantpurdistriktet i Madras Presidency og det som ble delstaten Andhra Pradesh, død 1. juni 1996) var indisk politiker, og landets president fra 1977 til 1982.
Eva Rösken
Eva Rösken (født 5. juli 1984) er en tysk skytter som konkurrerer i rifle.
Napola (film)
Napola (Tysk originaltittel: Napola – Elite für den Führer) er en tysk drama-film fra 2004 med Max Riemelt i hovedrollen som Friederich.
Filmen er regissert av den kjente tyske regissøren Dennis Gansel og har vunnet flere priser. Den tar for seg Friedrich (Max Riemelt) på en tysk Napola-skole (Nationalpolitische Erziehungsanstalten – en nasjonalsosialistisk skole) under andre verdenskrig. Filmen er en verdenskjent anti-krigsfilm som tar for seg de følelsesmessige mørke aspektene ved krig. Den er basert på livet til regissør Dennis Gansels bestefar.
Handling
Filmen starter da hovedpersonen Friederich skal gå fra jobb. Deretter vises Frederich syklende gjennom en tydelig bombet bydel for å komme seg på boksetrening, et gjennomgående tema, da dette er viktig for hovedpersonen. På boksetreningen skal Frederich bokse mot en elev fra Potsdam på sin Napola-skole. Han blir slått ettersom han viser empati for motstanderen og viser tvil når han blir nødt til å gi Napola-eleven en «knock out». Likevel blir Frederichs opptreden i bokseringen lagt merke til av en av Napola-læreren som i garderoben etter kampen oppfordrer Friederich til å søke på opptaket til Napola-skolen. Neste dag drar Friederich til opptaksprøven og kommer inn med god margin ettersom han både er atletisk og arisk ren. På kveldstid tar Friederich dette opp med sin far som nekter han å dra ettersom det er bestemt at han snart skal starte som lærling på samme fabrikk som faren jobber på. Likevel sniker Friedrich seg ut neste morgen uten at faren ser det og kommer seg på egen hånd frem til Napola-skolen.
På Napola skolen føler Friederich seg hjemme i starten, men etter å ha fått en anti-nazistisk venn som er blitt tvunget til å gå på skolen, blir Friederichs tanker satt på prøve. Videre skildrer filmen det typiske livet på disse Napola-skolene og hvor dramatisk et vennskap kan bli når to personer deler omsorgen for hverandre, men ikke ideologiske tanker. Filmen ender tragisk og åpent.
James Hartung
James Hartung (født 7. juni 1960 i Omaha i Nebraska), amerikansk turner som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles.
Hartung ble olympisk mester i turn under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Han var med på det amerikanske laget som vant lagkonkurransen i mangekamp for menn foran Kina og Japan. De andre på laget var Timothy Daggett, Mitchell Gaylord, Bart Conner, Scott Johnson og Peter Vidmar.
Procambarus regalis
Procambarus regalis  er en art av ferskvannskreps innenfor den artsrike slekten Procambarus, og den tilhører underslekten Girardiella som har en ganske stor utbredelse nord-sør i USA fra omtrent de store sjøene og vest for Appalachene gjennom Midtvesten ned mot Mexico, noe lengre vest enn hva underslekten Ortmannicus går.
Arten hører videre under familien Cambaridae (orden Reptantia) blant tifotkrepserene. Procambarus regalis er en av anslagsvis 160 arter i slekten Procambarus.
Taksonomisk plassering
En moderne oppdatering av systematikken gis her på høyere nivå med basis i WoRMS-databasens systematikk fra 2013. , og på slektsnivået med basis i Fetzner et al (2005), men med bare et utvalg av de om lag 160 artene gjengitt:
Microrchestia
Microrchestia er en slekt innenfor tangloppefamilien av ordenen Senticaudata, som inngår i gruppen av amfipoder.
Arter
Tidligere inkludert i slekten Microrchestia:
Julianna Miskolczi
Julianna Miskolczi (født 22. november 1983) er en ungarsk skytter som konkurrerer i rifle.
Håkon Noodt
Håkon Noodt (født 30. desember 1964) er en norsk film- og TV-skaper som blant annet har arbeidet med ungdomsprogrammet U tidlig på 1990-tallet.
Karriere
Håkon Noodt har vært med å skape merkevare for NRK, til serier som U, Gringos og Halvseint. Han har arbeidet med flere subsjangere for U, som Åtte & 1/2, U-Trippel, U-verden og Tur-Retur og klippet en rekke av innslagene med stuntreporteren Alex Rosén, innslag som snudde opp ned på NRKs formidling av TV på begynnelsen av 90-tallet.
Håkon Noodt laget TV-serien Gringos sammen med Terje Nilsen og Torbjørn Morvik, med Petter Nome som programleder. Gringos vant Gullruten 1999 i åpen klasse. Han var manusredaktør for den animerte talkshow-serien Halvseint, som ble nominert til to gullruter, én Amanda og én pris på Annecy International Animated Film Festival i 2008.
Noodt har også arbeidet som postprodusent fra tiden i U og på flere programmer og serier som Gringos, H.K.H. Märtha Louises 30-års portrett Prinsessen på farten, Berserk mot Nordpolen med Alex Rosén, Jarle Andhøy og David Mercy, og Julekongen NRK Supers julekalender, sendt første gang i 2012, og han hadde regi på dokumentaren Stemmer fra Ground Zero i 2002, et program som tok problemer i New York etter terrorangrepene i 2001.
Fra 2004 til 2006 laget han dokumentarserien Siv og Knut – en kjærlighetshistorie sammen med Are Faaberg, som fortalte om det heroinavhengige ekteparet der ektemannen Knut hadde sittet og tigget på gata døgnet rundt for å få råd til et bryllup.
Håkon Noodt har også klippet serier som Fotballkrigen med Bård Tufte Johansen, Trond Kirkvaags siste TV-opptreden Luftens Helter, og Størst av alt som mottok Gullruten for beste TV-drama i 2007. I 2010 gjorde han en re-cut på kinofilmen Nokas, en film som blant annet vant to Amandapriser.
Han har skrevet manus til dramaseriene Det Tredje Tegnet i 2002 og Julekongen i 2012. I 2015 ga han ut barneboka «Skalle - lærer forskjellen på hester som kler seg ut som kuer og kuer som kler seg ut som hester».
Stigmella lemniscella
Utseende
En liten (vingespenn 5-5,5 millimeter) møll. Hodet hos hannen er kledt med mørke, hårlignende skjell, hos hunnen med gule. De forstørrede, første antenneleddene er hvite, hos hannen med svart bakkant. Kroppen er mørkbrun med en tydelig, bronseaktig glans. Forvingen er bronsefarget, mørkere i den ytre delen, med et litt "skittent" (med spredte, mørkere skjell) hvitt tverrbånd ca. to tredjedeler ut i vingen. Larven er gul med brunlig hode, og lager gjerne minen sin langs bladets ytterkant.
Levevis
Larven minerer i blader av almer (Ulmus spp.), arten synes å foretrekke lundalm (Ulmus minor). Arten har to generasjoner hver sommer, som flyr i mai-juni og i juli-august.
Utbredelse
Arten er utbredt i Mellom- og Nord-Europa, østover til Volga-området. I Norge er arten bare funnet i Vest-Agder.
Rødlistevurdering
Stigmella lemniscella er bladminerer på alm, og er funnet på fem lokaliteter i Norge: Sokndal i Rogaland i 2019, Flekkefjord i 2017, i Kristiansand i Agder. Siden 2016 er det gjort flere funn på Bygdøy i Bærum, samt Eidskog i Hedmark. De nye funnene skyldes nok at det er økt samle- og registreringsaktivitet mere enn at arten er i ekspansjon. Den er sannsynligvis oversett flere steder. En konkret trussel mot arten er almesyken som fører til reduksjon av habitatet og fragmentering av forekomstene. Andre aktuelle trusler er hogst og skogplanting/treslagsskifte. Arten rødlistes som sterk truet EN.
Mickey svinger opp
Mickey svinger opp (orig. Babes in Arms) er en amerikansk filmmusikal fra 1939 regissert av Busby Berkeley og basert på broadway-musikalen Babes in Arms fra 1937.
Hovedrollene spilles av Judy Garland og Mickey Rooney. Dette var Garland og Rooneys andre musikal sammen, etter Andy Hardy og kjærligheten.
Handling
I 1921 kunngjør vaudeville-artist Joe Moran at hun har født en sønn. Sønnen hans Michael Moran (spilt av Mickey Rooney) produserer sanger, og han selger en av sangene sine for 100 dollar.
En dag får Mickey vite at foreldrene Joe og Florrie (spilt av Grace Hayes) skal reise på ferie uten barna deres, noe Michael ikke liker. Men aller barna begynner deretter å planlegge deres eget vaudeville-show.
Skihopping under junior-VM på ski
Junior-VM på ski er blitt arrangert årlig siden 1977. Forløperen til junior-VM var junior-EM, som ble arrangert i årene 1968-1976. Mange av junior-EM-rennene hadde også deltakere fra USA og Canada. For fullstendighetens skyld er resultatene fra EM tatt med i oversikten her.
De første mesterskapene hadde kun individuelt renn for menn. Fra og med 1985 kom lagkonkurranse på programmet. Kvinneklasse med individuelt renn kom første gang med i junior-VM i 2006. Lagkonkurranse for kvinner ble første gang arrangert i 2012, etter at dårlig vær hadde satt en stopper for lagkonkurransen som var planlagt året før. Dårlig deltakelse i lagkonkurransen for kvinner gjorde at dette rennet ble avløst av en mixed-lagkonkurranse i 2016.
Hopprenn i junior-VM holdes vanligvis i normalbakke, i senere år stort sett K90 eller K95. Kun tre ganger er junior-VM arrangert i stor bakke: Sollefteå (K108) i 2003, Täsch (K102) i 1985 og Kranj (K100) i 2006.
Her Better Self
Her Better Self er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Robert G. Vignola.
Skihopping under junior-VM på ski
De fleste mesterskapene er blitt arrangert i Europa. Unntakene er 1979 (Mont-Sainte-Anne), 1986 (Lake Placid), 1997 (Calgary), 2012 (Erzurum), 2015 (Almaty) og 2017 (Park City). Tre ganger er junior-VM blitt arrangert i Norge: 1984 (Trondheim), 1989 (Vang) og 2004 (Stryn).
Menn, lagkonkurranse
Til og med 1992 talte bare de tre beste hopperne i sammendraget. For lagkonkurransen i 1985 er den oppgitte rekkefølgen på hopperne usikker.
Her Better Self
Handling
Samfunnsdebutanten Vivian Tyler er forlovet med grev Belloto. Men hun møter også Dr. Robert Keith, hvis arbeid med å oppløfte de fattige har vakt stor oppmerksomhet. Vivian blir sterkt tiltrukket av ham, og ber om tillatelse til å arbeide ved hans sanatorium - hvor de fattige i byen kan få nødvendig behandling helt gratis. Men der møter hun også Aggie May, en fattig kvinne som har på seg en medaljong som inneholder et fotografi av Dr. Keith.
Vivian antar derfor at legen har vært ansvarlig for kvinnens problemer. Senere begår Aggie selvmord, og Vivian er vitne til denne handlingen. Men hun skynder seg vekk før politiet dukker opp, for å unngå en skandale. Dr. Keith blir senere arrestert for Aggies dødsfall, og medaljongen hennes blir brukt som bevis på hans skyld. Det eneste som kan redde legen nå, er at Vivian avgir vitne-forklaring for å frikjenne ham.
Megaponerophilus
Megaponerophilus er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Slekten omfatter bare én kjent art.
Levevis
Arten er knyttet til maur.
Utbredelse
Arten er beskrevet fra Zimbabwe.
Eksterne lenker
Megaponerophilus
Zakir Husain
Zakir Husain (født 8. februar 1897 i Hyderabad, død 3. mai 1969 i New Delhi) var Indias tredje president. Han satt i embetet fra 13. mai 1967 til sin død.
Zakir Husain ble født i den sydindiske byen Hyderabad, etter at hans far hadde flyttet fra (nåværende) Uttar Pradesh. Husain utdannet seg ved Mohammadan Anglo-Oriental College (Aligarh Muslim University). I løpet av sin tid ved universitetet deltok Husain i opprettelsen av et universitet for muslimske studenter ved navnet Jamia Millia Islamia. På 1920-tallet studerte han i Tyskland og fikk i Berlin doktorgrad i økonomi.
Etter å ha vært visepresident i fem år ble han valgt til republikkens president.
For tjenestene Husain hadde gjort den indiske staten ble han i 1963 tildelt republikkens høyeste utmerkelse, Bharat Ratna.
Fredrik Glader
Carl Fredrik Erik Glader (født 8. juli 1977) er en svensk tidligere ishockeyspiller som er trener for Comet Halden fra 2020.
Trenerkarriere
I to sesonger, 2013-2014, var Glader trener for Kalix UHC i Divisjon 1.
Fra 2014 til 2015 var Glader hovedtrener for Munksund-Skuthamns SK i Svenska Hockeyligan. Da den ble overtatt av Luleå HF for 2015/2016-sesongen, fulgte Glader etter og forblir hovedtrener for laget. Med Luleå HF har Glader vunnet to svenske mesterskap, 2016 og 2018.
Lillesand Pride
Lillesand Pride er et årlig kulturarrangement i Lillesand for til støtte for lesbiske, homofile, bifile og transpersoner (LHBT). Initativtakerne Aileen Riste Bårdsen og Lars Emil Nielsen arrangerte for første gang arrangementet i 2018 med en egen pride parade gjennom Lillesands gater. Lillesand Pride kom i stand i forbindelse med festivalen Skeive Sørlandsdager, som siden begynnelsen av 2000-tallet har blitt arrangert i Kristiansand. I 2020 foregikk deler av arrangementet til sjøs med en egen båtparade.
Arkiv
På KUBEN oppbevares plakater, et banner samt et regnbueflagg som ble brukt i pride-paraden i 2019. Dette ble samlet inn av Aust-Agder museum og arkiv for å dokumentere begivenheten for ettertiden.
Gustav Kappfjell
Hans diktsamling Gaaltije (1987) var den første skjønnlitterære utgivelsen på sørsamisk. De fleste diktene er på sørsamisk, mens noen også er på svensk og norsk. Tidligere hadde han utgitt dikt i årboka Åarjel-saemieh i 1982 og 1985, og i antologiene Čallagat (1973) og Vår jord er vårt liv (1981). Han deltok under Festspillene i Nord-Norge 1981. Diktet «Aejlies gaaltije» «Den hellige kilde» er tonesatt av Frode Fjellheim. Åke Jünge mener at diktene dreier seg «om reindrifta og fjellivet, om forfedrane og formødrane sine fjell og natur», og at han fletter inn glimt fra sørsamisk historie, skikk og tenkemåte. Lena Kappfjell legger i sin studie av diktene vekt på hvordan Kappfjell drøfter dannelsen av en samisk identitet. Andre av hans tekster handler om «tap av land og vann og rettigheter». En lydbokutgave av diktene ble utgitt til Tråante 2017.
Gåstan gikk på Sameskolen i Havika 1921–22, i en tid da det var forbudt for elevene å snakke samisk. Han overtok småbruket Majatangen / Mellingsbukta / Maajehnjuana etter mora Anna i 1951; faren Nils Johan Kappfjell omkom i Dunderlandsdal-ulykken i 1948. Faren hadde drevet et kombinasjonsbruk med reindrift, jordbruk og fiske, mens Gustav etterhvert solgte reinen og satset på gården. Gustavs bror Nils Olav Kappfjell fortsatte med reindrift.
Han bidro til Leif Elsvatns bok Sørsamer forteller med blant annet avsnittet «Minner fra barne- og ungdomsår». Han var vitne til Majavatnaffæren i 1942.
Han fikk Grane kommunes kulturpris i 1987.
Stolt AS
Stolt AS er et norsk HR-selskap som leverer tjenester innen rekruttering, bemanning og HR-outsourcing. Selskapet ble etablert av brødrene Brede og Heine Aardalen i 2005 under navnet Jobz. Selskapet har avdelinger i Oslo, Fredrikstad, Trondheim og Bodø. Hovedkontoret er lokalisert på Helsfyr i Oslo.
Historikk
Brede Aardalen har utdannelse innen filosofi fra Universitetet i Lund. Han hadde erfaring som rivningsarbeider og konsulent i et bemanningsbyrå da Stolt ble etablert. Heine Aardalen har mellomfag i psykologi fra Universitetet i Oslo. Han jobbet tidligere som prosessleder på Fylkestrygdekontoret, som i dag er en del av NAV.
I april 2016 byttet selskapet navn fra Jobz til Stolt.
Dagens Stolt
Stolt leverer i dag tjenester innen rekruttering og operativ HR, i tillegg til bemanning. Selskapet var blant de første selskapene i Norge som tilbyr HR-outsourcing. Denne tjenesten blir markedsført under navnene HR-Ressurs og Bemanningsrekruttering. Sistnevnte retter seg spesifikt mot bygg- og anleggsbransjen.
Datterselskap
IT-selskapet Stolt:IT og sikkerhets- og beredskapsselskapet Stolt Security, er datterselskaper av Stolt. Heine Aardalen er styreleder i begge selskapene.
Kontroverser
Under en stortingsdebatt i desember 2020 ble Stolt og tjenesten Bemanningsrekruttering omtalt av lederen i Rødt, Bjørnar Moxnes. Moxnes beskrev Bemanningsrekruttering som en «innleiemodell» og refererte til tjenesten som et eksempel på «grenseløs kreativitet fra bemanningsbransjen – for å omgå skjerpede innleieregler i bygningsbransjen.»
Even Hagelien i NHO Service og Handel har uttalt at «ordningen, slik som de har forstått den, ikke utgjør noen omgåelse av regelverket for innleie», hva nestleder i Fellesforbundet, Steinar Krogstad, sa seg uenig i.
Sponsor
Siden 2017 har Stolt vært en av hovedsponsorene til Vålerenga Ishockey.
Yarimar Mercado
Yarimar Mercado (født 12. mars 1995) er en puertoricansk skytter som konkurrerer i rifle.
Scott Johnson
Scott Philip Johnson (født 12. juli 1961 i Cincinnati i Ohio), amerikansk turner som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles.
Therme Vals
Therme Vals er et kurbad som ligger i den sveitsiske kommunen Vals i kantonen Graubünden. Bygget ble tegnet av den sveitsiske arkitekten Peter Zumthor og sto ferdigstilt i 1996. I 1998 ble det fredet.
Scott Johnson
Johnson ble olympisk mester i turn under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Han var med på det amerikanske laget som vant lagkonkurransen i mangekamp for menn foran Kina og Japan. De andre på laget var Timothy Daggett, Mitchell Gaylord, Bart Conner, James Hartung og Peter Vidmar.
Yarimar Mercado
Hun representerte Puerto Rico under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble nummer 24 i 50 meter match.
Therme Vals
Bygget ser ut som del av et steinbrudd med uttak for blokker av stein. Veggene er konstruert av gneisskiver av forskjellig tykkelse. I hver blokk er et rom. Det er enten et bad (kaldtbad, varmebad, dusj og så videre) eller et rom for massasje eller for å slappe av.
Yarimar Mercado
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, ble hun nummer 28 i 50 meter helmatch.
Ellisif Wessel
Kirkenes
Ellisif Rannveig Müller var av Müller-slekt og vokste opp i et strengt pietistisk hjem i Østre Gausdal. Hennes far var distriktslege Wilhelm Jacobi Müller. I 1886 ble hun i Dovre gift med sin fetter, doktor Andreas Bredahl Wessel (1858–1940), og samme år slo de seg ned i Kirkenes hvor han var blitt distriktslege. I sin ungdom hadde Ellisif hatt perioder både som unitar og teosof, men i 1904 ble hun sosialist, og sluttet seg til arbeiderbevegelsen. Den sosiale nøden, især etter opprettelsen av AS Sydvaranger, gjorde Ellisif engasjert i politiske og sosiale spørsmål, og i 1904 sluttet hun seg til sosialdemokratene. Hun ble sekretær i fagforeningen Nordens Klippe da den ble stiftet i Kirkenes. På foreningens fane sto det ungsosialistiske slagordet «Ned med tronen, alteret, pengeveldet». Hun begynte å lære seg russisk og tysk for å videreformidle sosialistiske idéer, og ble pga. 1. mai‑demonstrasjonene i 1908 og 1914 kjent for sin opprørske ånd. Hun dokumenterte fattigfolks situasjon i Finnmark gjennom en utstrakt fotografering. I 1911 stiftet hun Kirkenes Arbeiderungdomslag.