cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
John Denver
Utmerkelser
American Music Awards
Country Music Association
Emmy Awards
Grammy Awards
Songwriters Hall of Fame
Andre utmerkelser
Hans Jákup Kallsberg
Hans Jákup Kallsberg er en færøysk sjømann og politiker (Ff.). Han har vært medlem av kommunestyret på Viðareiði siden 2001 og borgermester siden 2009.
Myrdalveien (Oslo)
Myrdalveien (1–5B, 2A–6) er en vei på Høybråten i bydel Stovner i Oslo. Den går fra Høybråtenveien til Bikuben, men det er ikke gjennomkjøring fra førstnevnte. Veien fikk navn i 1925 etter eiendommen Myrdla i Høybråtenveien 64A.
Hornsund
Hornsund er en fjord på sørvestsiden av Spitsbergen som strekker seg om lag 30 kilometer i østlig retning til bunnen ved Hornbreen. Fjorden har innløp mellom Worcesterpynten i Wedel Jarlsberg Land i nord og Hornsundneset i Sørkapp Land i sør. Den har en bredde på 12–15 kilometer og en største dybde på omtrent 260 meter. Det bor 10 innbyggere her pr 2023.
Hornsund har to større innbuktninger. Burgerbukta går i nordlig retning og Samarinvågen i sørlig. Langs nordkysten ligger også Isbjørnhamna og Adriabukta og på sørsiden Gåshamna. Det delvis avsnørte området av Hornsund som ligger øst for Treskelen heter Brepollen.
Den eneste bebyggelsen i området er en polsk forskningsstasjon fra 1957 i Isbjørnhamna ved utløpet av Hornsund. Ved stasjonen var det tidligere opptil 25-30 beboere, men per 2008 bodde det 12 fastboende polske forskere her. Pr 1. januar 2023 bodde det 10 innbyggere her. Den 1. februar 1990 ble det opprettet et norsk postkontor i Isbjørnhamna med adresse 9177 Hornsund. Postkontoret ble nedlagt 20. september 2002.
Historie
I området rundt Hornsund finnes en rekke kulturminner. I Gåshamna har det vært utgravninger i et hvalfangstanlegg fra 1600-tallet. De engelske hvalfangerne hadde landstasjon og drev landing her nede fra 1624, men ikke lengre sør enn Hornsund. Fjorden fikk navnet av den engelske hvalfangeren Jonas Poole, som skrev: «De brakte en bit av et dyrehorn ombord, og derfor kalte jeg dette sundet Horne Sound». Poole var på Spitsbergen flere ganger først på 1600-tallet.
Deretter ble området først brukt av russiske pomorer tidlig på 1800-tallet - hovedsakelig på sørkysten og bare unntaksvis på nordkysten (en hustuft ved Torbjørnsenfjellet). Det er funnet rester av en hovedhytte og et antall bistasjoner fra pomortiden. I 1820 ble det funnet en skipbrudden lodje med 13 døde russere om bord, og det antas at russerne ikke brukte området senere enn dette. Unntaket er den russisk-svenske gradmålings-ekspedisjonen 1899-1900, hvor Gåshamna ble brukt som russisk base med observatorium.
Tidlig på 1900-tallet startet norske fangstmenn virksomhet i Hornsund, først på Dunøyane og siden på land hvor Søndre Hornsund utgjorde Fangstfelt nummer 2 på Svalbard. Hovedstasjonen «Konstantinovka» ble skapt omkring 1915 av det russiske observatoriet på østbredden av bukta Gåshamna. Det var bistasjoner på¨vstkysten («Camp Erna») og i Stormbukta («Hilmarhytta»). Også det britiske Northern Exploration Company etablerte skjerp her i jakt på verdifulle mineraler, men uten hell.
Nordre Hornsund utgjorde Fangstfelt 3 på Svalbard, og bestod av en rekke norske fangstanlegg. Dunøyane var viktige for dunsanking fra starten sent på 1800-tallet, og her stod ei hytte i alle fall i 1914. mens Hyttevika innenfor disse øyene hadde fangsthytta «Claus Andersen-hytta» fra 1907. Deretter fulgte Isbjørnhamna i 1908, et hus («Fuglefjell») under Sofiekammen på Gnålodden, og fra 1926 en bistasjon i Adriabukta.
Roman Polański
Roman Raymond Polański (født 18. august 1933 i Paris) er en polsk-fransk oscarvinnende regissør som er kjent for filmer som Chinatown og Rosemary's Baby.
Ved siden av sin fremtredende rolle som filmskaper er han også blitt kjent for sitt privatliv. I 1969 ble hans kone Sharon Tate drept av Mansonfamilien.
Som ung
Raymond Roman Polański ble født i Paris som Raimund Liebling. Han var sønn av Ryszard Polański (Ryszard Liebling), en jøde, og Bula Polanska (født Katz), som var romersk-katolsk. I 1937 flyttet familien tilbake til Polen. Da krigen kom, ble familien tatt til fange av nazistene. Polańskis mor døde i en konsentrasjonsleir, men Polański selv klarte å unngå å bli sperret inne. Han flyktet fra ghettoen i Kraków og reiste siden rundt i Europa. Stilen i filmen Pianisten er inspirert av denne tiden.
Han studerte ved filmskolen i Łódź og ble uteksaminert i 1959. Han snakker fem språk: polsk, russisk, engelsk, fransk og italiensk. Under studiene lagde han flere kortfilmer som ble lagt merke til.
Filmskaperen
Polański lagde så filmer i Storbritannia. Avsporet fra 1965 var en urovekkende fortelling om galskap og fremmedgjøring, mens Gislene fra 1966 forteller historien om et par som lever på en avsidesliggende øy og får besøk av to gangstere.
Vampyrenes natt fra 1967 er en uvanlig kombinasjon av komedie og grøsser. Filmen ga en eventyrfølelse, samtidig som Polański fortsatte å utforske de mørkere sidene ved menneskelige forhold. Han var ikke fornøyd med den amerikanske versjonen av filmen, som var klipt sammen på nytt og hadde fått ny tittel.
Polański møtte den nye stjernen Sharon Tate mens de filmet Vampyrenes natt, og de ble etterhvert et par. I 1968 dro han til Hollywood, hvor omdømmet hans hadde blitt forsterket av suksessen til den psykologiske trilleren Rosemary's Baby (1968), basert på Ira Levins bok med samme navn. Filmen handler om en kvinne (Mia Farrow) som finner ut at hun bærer Satans barn. 25. januar 1968 giftet han seg med Tate i London.
Den 9. august 1969 ble Tate, som var gravid i åttende måned, sammen med Abigail Folger, Jay Sebring, Wojciech Frykowski og Steven Parent brutalt drept av medlemmer av Charles Mansons «familie». Gjengen hadde gått inn i hjemmet til Polański med det mål å «drepe alle som var der». Polański dro tilbake til Europa kort tid etter at morderne ble tatt, i november 1969.
I 1969 mistet Polański også vennen og medarbeideren Krzysztof Komeda (1931–1969). Komeda var en populær jazzartist i Polen da regissøren første gang spurte om han ville lage musikk til en av kortfilmene sine. Senere lagde han omtrent all musikken til Polańskis filmer fram til sin død.
1970-tallet
Den neste filmen Polański regisserte, var en filmversjon av Macbeth fra 1971. Filmen ble rost for innsikten den formidlet og kritisert for den uforbeholdne volden. I 1972 kom Hva? – en surrealistisk komedie om en ung kvinnes eventyr i en villa med mange eksentriske og skumle samboere.
I 1974 gjorde Polański stor suksess med Chinatown, en film-noir som hadde Jack Nicholson i hovedrollen. Manuset var skrevet av Robert Towne.
Voldtekt av 13 år gammel jente
Etter å ha sagt seg skyldig i tiltalen forlot Polański USA 1. februar 1978, og dro til Frankrike. Frankrike har som politikk å ikke utlevere egne innbyggere til andre land. Det var dog en mulighet for myndighetene i USA å be om at han ble straffeforfulgt av de franske styresmakter, men dette ble aldri gjort.
USA kan likevel kreve ham utlevert fra andre land, men Polański har siden unngått å reise til land som kan utlevere ham. 27. september 2009 ble han imidlertid arrestert av sveitsisk politi, i forbindelse med at han var i landet under Zürich Film Festival.
I et intervju fra 2003 sa Samantha Geimer: «Jeg er sikker på at hvis han kunne gå tilbake i tiden, ville han ikke gjort det igjen. Han gjorde en stor feil, men har betalt for det.»
I mai 2018 ble han ekskludert fra Academy of Motion Picture Arts and Sciences.
Rettssak mot Vanity Fair
I 2004 saksøkte Polański livsstilsmagasinet Vanity Fair i London for æreskrenkelse. Magasinet påsto i 2002 at regissøren hadde sextrakassert den norske modellen Beate Telle etter begravelsen til Sharon Tate. Han skulle ha sagt at han kunne gjøre henne til «den neste Sharon Tate.» Rettssaken begynte 18. juli 2005, og Polański fikk lov til å vitne via videolink fra Paris, fordi han var redd for å bli utlevert til USA hvis han dro til London. Han ble den første i den engelske rettshistorien som gjorde noe slikt. Under rettssaken ble det klart at det påståtte tilfellet på New York-restauranten aldri kunne ha skjedd på den gitte datoen, da Polański ikke besøkte restauranten før tre uker senere. Beate Telle avviste selv påstandene i et intervju med den britiske avisen Mail on Sunday. Polański fikk 50 000 britiske pund i oppreisning.
Senere karriere
Han mottok en ny Oscar-nominasjon som beste regissør for Tess (1979). Filmen vant tre priser, og ble nominert til seks. I 1988 lagde han Desperat, hvor han møtte skuespilleren og modellen Emmanuelle Seigner, som han giftet seg med i 1989. De har to barn sammen: Morgane og Elvis.
I mai 2002 vant Pianisten gullpalmen under filmfestivalen i Cannes. Senere samme år mottok Polański en Oscar for beste regi. Han var ikke til stede ved prisutdelingen.
Anerley
Anerley er et forstadsområde i distriktet Bromley i sørøstlige London. Det ligger omkring 11 kilometer sørøst for Charing Cross. Krystallpalasset sto opprinnelig i kretsen, men rett utenfor det som i dag kalles Anerley. Det ligger innenfor det tradisjonelle grevskapet Surrey. Det er blitt beskrevet som en (nå) umoderne samling blindgater.
Før Enclosure, den store omleggingen av landbruket i tudortiden var området stort sett uten bebyggelse, og frem til Krystallpalasset ble flyttet til Sydenham Hill var Anerley fortsatt uten fastboende, og tilhørte Penge Common. Penge var en del av Croydon i Surrey frem til 1899, da området ble et eget distrikt. I 1965 ble dette distriktet, inkludert Anerley, innlemmet i Bromley og dermed i Stor-London.
Ettersom Anerley ikke lenger er en formelt definert krets er grensene bare løst fastsatt, og man regner normalt med området rundt Anerley stasjon. Den nordlige delen av den gamle kretsen regnes gjerne med til Crystal Palace.
Wilses gate (Oslo)
Wilses gate (1-3, 2-10) er en gate på Fredensborg i bydel St. Hanshaugen i Oslo. Gaten går fra Møllergata til Fredensborgveien. Det siste stykket frem til Fredensborgveien er gaten en trapp.
Wilses gate er oppkalt etter sokneprest Jacob Nicolai Wilse (1735–1801), en topografisk forfatter som gjorde omfattende beskrivelser fra reiser i Norge på 1790-tallet.
Anerley
Navnet kommer fra det første huset som ble reist på stedet. Det hevdes at bakgrunnen for stedsnavnet er at eieren, den skotske silkehandleren William Sanderson, på begynnelsen av 1800-tallet kalte huset for Anerley (senere Anerley Lodge), på hans skotske dialekt et ord som betydde «ensom». Flere skrivemåter har blitt brukt, både Annerley, Anerley og Anerly; Sanderson ser ut til å ha brukt alle de tre formene om hverandre. Veien ved huset kom etter hvert til å bli kjent som Anerley Road, noe som også ga navn til det omliggende området.
Hinlopenstretet
Hinlopenstretet er sundet mellom Spitsbergen og Nordaustlandet på Svalbard. Sundet er 167 km langt og er 10–60 km bredt. Fra Nordishavet i nord er innløpet dannet av Hinlopenrenna som er inntil 300 meter dyp, mens selve stretet er inntil 150 meter dypt i nord og mindre enn 100 meter i sør. I sørøst munner det ut i Erik Eriksenstretet og Olgastretet.
Hinlopenstretet har en rekke fjorder, og Wahlenbergfjorden i Nordaustlandet er blant Svalbards største. Regnet fra nord med klokken er de største fjordene Murchisonfjorden, Wahlenbergfjorden og Palanderbukta på Nordaustlandet, og Lomfjorden på Spitsbergen. På begge sider munner isbreer mange steder helt ned i havet, ikke minst i sørvest og sørøst. Men store kyststrekninger er også isfrie.
I stredet ligger også en rekke mindre øyer, ikke minst de såkalte Vaigattøyene midt i stredet. De største øyene er, regnet fra nord:
Andre mindre øyer og holmer er bl.a. Tommeløyane, Dolomittøyane, Gimleholmane og Vidarholmane.
Uten at det er bevist, har Hinlopenstretet antagelig fått sitt navn etter Tymen Jacobsz Hinlopen, en av lederne for det nederlandske handels- og hvalfangstselskapet Noordsche Compagnie i 1617.
Pelennor-engene
Pelennor-engene er slettene utenfor Minas Tirith i J.R.R. Tolkiens fortelling om Ringenes Herre. Navnet Pelennor betyr forsvart land. Etter Minas Ithil hadde falt, og blitt kalt Minas Morgul, ble Pelennor-engene omringet av den store muren Rammas Echor for å hindre angrep på Minas Tirith. Muren ble ødelagt like før kampen om ringen, men ble reparert igjen i tide på ordre fra den daværende riksforstanderen, Denethor II. I løpet av krigen om ringene, ble Pelennor-engene stedet som den største slaget i det tredje tideverv. Slaget på Pelennor-enga, når Saurons orker og onde menn kom seg over Rammas Echor, og beleiret Minas Tirith. Det var på disse slettene at kong Théoden av Rohan ble drept, og det meste av det store slaget ble kjempet. Etter kampen om ringen, ble Rammas Echor bygd opp igjen av dverger fra Aglarond. Midt på disse engene lå også Snømanhaug, som var graven til kong Théodens hest, Snømana.
Minas Tirith Minas Tirith Minas Tirith Minas Tirith
Troskapsordenen
Troskapsordenen, også kalt Ordenen de l'Union parfaite og Ordre de la Fidélité, var en dansk orden innstiftet 7. august 1732 på elleveårsdagen for bryllupet mellom Christian VI og Sophie Magdalene. Opprettelsen av ordenen skjedde etter initiativ fra dronning Sophie, som også var ordensherre. Inspirasjonen for ordenen kan ha kommet fra l'Ordre de la Sincérité, innstiftet i 1705 i Brandenburg-Bayreuth, og som i 1792 ble til Den røde ørns orden. Navnet ordenen fikk gjenspeiler ekteparets pietisme og tro på det hellige ekteskap. Ved dronningens død i 1770 opphørte ordenen. Troskapsordenen hadde én klasse.
Insignier
Ordenstegnet besto av et hvitemaljert kors med svakt utbøyde armer og kongekroner i korsendene. I midten av korset var det plassert en blå midtmedaljong prydet av kongeparets felles monogram. I to av korsvinklene var plassert Brandenburgs røde ørn med Hohenzollerns brystskjold, i de to øvrige fantes den norske løve. Baksiden bar innskriften «IN FELICISSI MÆ UNIONIS MEMORI AM», hvilket betyr «til minne om den lykkeligste forening». For særlig begunstigede mottakere kunne ordenstegnet utstyres med edelstener eller annet kostbart materiale. Ordensbåndet var lyst blått med sølvkanter.
Tildeling
Troskapsordenen kunne tildeles både menn og kvinner. Ordenen ble i hovedsak tildelt medlemmer av kongefamilien, adelige, embetsmenn og andre høytstående personligheter. Troskapsordenen ble tildelt både dansker og utlendinger. I alt er 374 ordenstildelinger kjent. Trolig ligger antallet tildelinger totalt omkring 400.
Eva Mannseth
Eva Mannseth (født 1936) er en norsk lektor, journalist, feminist og amatørskuespiller.
Mannseth er utdannet lektor og har vært ansatt som lektor på Foss videregående skole i Oslo. Har var tidligere rektor på Bærum forsøksgymnas, pressesekretær i Riksteateret og frilansjournalist i NRK. Hun har også erfaring fra scenen, samt spilt i reklamefilmer og laget en 40 minutter lang kortfilm kalt ''Kvinnekamp og kvinneår 8. mars 1975''. I 2003 var hun en av deltakerne i reality-serien Eldrebølgen på NRK.
Kommandantboligen (Gravdal hovedgård)
Kommandantboligen, eller Gravdal hovedgård, i Gravdal ligger i Laksevåg i Bergen. Bygningen er del av et tidligere herregårdsanlegg, som foruten hovedbygning består av sidebygninger og uthus og en parkaktig opparbeidet hage.
Historie
Det er gjort funn fra bronsealderen, som en 12,5 cm lang flintdolk funnet på gården Stykke i Gravdal i 1933. I folkevandringstiden var området utmark, men på 700-tallet ble det ryddet en gård. Den nevnes første gang i Halvs saga. Gravdal gård tilhørte Munkeliv kloster i middelalderen. Gården var krongods fra reformasjonen og fram til 1649 da den kom på byborgernes hender.
Nicolls lystgård
Den tysk-norske oberstløytnanten Phillip Nicoll eide en tid møllen på Gravdal, og rundt 1745 fikk han oppført lystgården her. Praktbygningen var på én etasje og hadde valmtak med sortglasserte teglpanner. Da Phillip Nicoll døde overtok sønnen Phillip Christian Nicoll lystgården. Senere ble lystgården eid av Dankert Dankertsen (1778–96), hans sønn Henrik Heiberg (1796–1802) og Mathias Gjerding (1802–09).
Konows lystgård
I 1809 ble møllebruket og gården solgt til kjøpmann og stortingsrepresentant August Konow. I 1830-årene bygde han opp en omfattende malerisamling i Gravdal, bl.a. ved hjelp av I. C. Dahl. Noen av samlingens rundt 600 bilder har senere havnet i andre samlinger i Bergen, men de fleste endte opp i København. I 1840 utvidet Konow bygningen i bredden fra 10 til 15,75 meter og bygget på enda en etasje, slik at bygningen fikk sitt nåværende utseende. Bygningen har et valmet tak og fasader preget av en enkel empirestil med glattkantet panel og stramt listverk rundt etasjeskiller og vinduer. Utvendig er det bygget opp rundt en midtakse med brede trapper ut mot hageanlegget.
Kommandantboligen
Navnet «Kommandantboligen» ble brukt etter at Forsvaret overtok bygningen i 1899. I årene 1913–18 ble hovedbygningens andre etasje innredet og brukt til bolig for kommandanten for Bergen befestninger under nøytralitetsvernet i forbindelse med første verdenskrig. Første etasje ble brukt som underoffisersskole for festningsartilleriet og mineforsvaret. Under andre verdenskrig brukte okkupasjonsmakten bygningen som hovedsete for Artillerigruppe Bergen.
Etter at Bergen festningsverker ble lagt ned og kommandantstillingen opphevet, ble bygningen fra 1960 brukt som sjefsbolig for Sjøforsvarskommando Vestlandet. Bygningen var preget av forfall i tiden 1970–77, etter at ny admiralsbolig ble bygget på Wallemsneset. Mellom 1978 og 1998 ble hovedbygning og hageanlegg restaurert.
Bygningen brukes i dag av Bergen Militære Samfunn til selskaps- og kursdrift. Leieavtalen med Forsvarsbygg utløper etter 2021, og Bergen Militære Samfunn håper å få overta bygningen for en symbolsk samfunn - ti kroner er foreslått.
I populærkulturen
Kommandantboligen ble brukt som kulisse i en av de siste scenene i Varg Veum-filmen Dødens drabanter. Huset ble da fremstilt som et slags sanatorium for folk med psykiske lidelser. Pasienter rusler rundt i hagen, uten at filmskaperne har forsøkt å skjule millitæreffekter, som en kanon lengre inne i hagen eller alle granathylsene som brukes som dekorasjon på utsiden av kommandantboligen.
Sandeid fengsel
Sandeid fengsel er et fengsel med lavt sikkerhetsnivå som ligger i Vindafjord i Rogaland og er underlagt Kriminalomsorgens region sørvest. Fengslet var tidligere en leir som tilhørte og ble benyttet av Sivilforsvaret. Fengselet har ordinær kapasitet på 88 plasser.
Fengselet var tidligere forbeholdt innsatte med korte dommer. Nå er det flest langtidssonende her. Det er innsatte med alle typer dommer som soner i Sandeid fengsel.
Innsattes arbeid består av pallespikring, skogsarbeid, gartneri, vaskeri, kjøkkentjeneste, bygging av benker og lekehytter, verksted, bilpleie m.m. Det legges vekt på utdanning. Det er mulighet for selvstudier på både grunnskole- videregående- og høyskolenivå. Det arrangeres kurs til båtførerprøven, Datakortet, personliftkurs, stillas, truckførerkurs og andre.
Området består av flere bygg. Det er tre brakker som de innsatte bor i. Det er plass til 80 menn og 8 kvinner. Rommene består av 4- og 2- mannsrom med felles stuer og bad/vaskerom. Første etasje i brakkene blir brukt som verksted og kontor. Et eget bygg inneholder fengselets administrasjon, med fengselets kjøkken og matsal i første etasje. Velferdsbygget har bibliotek, storskjermfremvisning, biljard og bordtennis for de innsatte. Det inneholder også klasserom til studiearbeid og kurs. I underetasjen er vaskeriet med utlevering av tøy. Det er et eget bygg til vakthold.
Det er fasiliteter som treningsrom, hobbyverksted, volleyballbane, ballbinge, samt en 700 meter lang tursti inne på fengselsområdet.
Strange Fruit (sang)
«Strange Fruit» er en amerikansk, antirasistisk sang fra 1930-tallet. I sangteksten blir likene av lynsjede som henger fra trærne i sørstatene i USA, beskrevet som «merkelig frukt». Sangen ble lansert på grammofonplate av jazzsangeren Billie Holiday i 1939, og har siden kommet i en mengde innspillinger.
Sangforfatter
Strange Fruit var i utgangspunktet et dikt om lynsjing av svarte menn som ble skrevet av Abel Meeropol, en jødisk lærer fra The Bronx, som brukte pseudonymet Lewis Allan (navnet på hans to sønner som døde som barn). Meeropol og hans kone var også adoptivforeldre for barna til de henrettede spionene Ethel og Julius Rosenberg på 1950-tallet. Strange Fruit ble skrevet som et dikt som uttrykte hans sinne over lynsjingene, og ble først publisert i 1937 i The New York Teacher, et fagforeningsblad. Selv om Meeropol/Allan ofte ba andre (spesielt Earl Robinson) om å lage melodi til diktene sine, satte han melodi til Strange Fruit selv og sangen oppnådde en viss suksess som en protestsang i og rundt New York. Før Holiday ble introdusert til sangen, hadde den vært fremført av Meeropol, hans kone og av en svart vokalist som het Laura Duncan, som fremførte den i Madison Square Garden.
Meeropol sa senere at han hadde blitt inspirert av å se Lawrence Beitlers bilde av lynsjingen av Thomas Shipp og Abram Smith. Strange Fruit ble tilfeldigvis hørt av Barney Josefson, grunnleggeren av Cafe Society, New Yorks første, integrerte nattklubb, som introduserte den for Billie Holiday. Holiday fremførte sangen på Cafe Society i 1939, noe som etter eget utsagn gjorde henne redd for hevn fra hvite. Holiday sa senere at handlingen i Strange Fruit minnet henne om hennes fars død, og at dette spilte en rolle for hennes ønske om å fremføre den. Sangen ble et fast innslag ved Holidays opptredener.
Holiday kontaktet plateselskapet sitt, Columbia, for å lage plateinnspilling av sangen, men produsenten hennes John Hammond – mannen som er kreditert for å ha oppdaget henne opprinnelig – støttet ikke valget hennes, og Columbia avslo å gjøre opptak av sangen. Holiday avtalte å gjøre opptak med Commodore, Milt Gablers alternative jazzmerke i 1939. Hun kom til å gjøre opptak med Commodore to ganger, et i 1939 og et i 1944. Strange Fruit var høyt respektert og ble etter en tid Holidays bestselger. Selv om sangen ble et varemerke for konsertene hennes på den tiden, kommenterte senere akkompatøren hennes, Bobby Tucker, at Holiday brøt sammen etter hver fremføring.
I sin selvbiografi, Lady Sings the Blues, sier Billie Holiday at hun satte melodi til diktet sammen med Lewis Allan, akkompagnatøren sin Sonny White og arrangør Danny Mendelsohn, men påstanden er imøtegått av David Martolick og Hilton Als i Strange Fruit: The Biography of a Song som «en fortelling som kan ha rekord i flest feil per spaltecentimeter». Konfrontert med dette erklærte Holiday «jeg har aldri lest den boken». Selvbiografien var ført i pennen av William Dufty.
Inspirasjon
"For oak and elm have pleasant leaves That in the spring-time shoot: But grim to see is the gallows-tree, With its adder-bitten root, And, green or dry, a man must die  Before it bears its fruit!"
Yugo
Yugo er et bilmerke fra det tidligere Jugoslavia, produsert av Zastava-fabrikken fra 1981. Bilene var basert på Fiat 127 til å begynne med, og ble i USA solgt som Yugo eller Yugo Koral, i Italia som Innocenti og i Storbritannia ble modellen Yugo 45 solgt som Tugo Tempo.
I 1987 kom en nyere modell basert på Fiat Tipo, kalt Florida (Sana på enkelte markeder).
ZZ Top
For det norske publikum ble bandet først kjent gjennom Nattrock i 1980. Bandet har siden opptrådt flere ganger i Norge, blant annet på Notodden Bluesfestival i 2012 og Bergenfest i 2014.
Bandet fikk sitt kommersielle gjennombrudd med albumet Eliminator i 1983, hvor spesielt hit'en (She's got) Legs fikk mye sendetid på MTV.
Diskografi
Studioalbum
Livealbum
Samleplater
DVD/Blueray
Eskil Hagen
Eskil Hagen (født 13. juni 1970 i Lillehammer) er en norsk kjelkehockeyspiller.
Han har en inkomplett ryggskade etter en motorsykkelulykke, og begynte å konkurrere høsten 1993. Etter sin debut i de paralympiske vinterleker i 1994 på Lillehammer har han blitt en av Norges mestvinnende kjelkehockeyspillere, ved siden av Helge Bjørnstad, Atle Haglund og Kjetil Korbu Nilsen. Disse spillerne har kommet til finalen i alle mesterskap de har stilt opp i. Han har siden deltatt for Norge i de paralympiske vinterlekene i 1998 i Nagano, 2002 i Salt Lake City, 2006 i Torino, 2010 i Vancouver og 2014 i Sotsji.
I tillegg til å være aktiv utøver er han representant i utøverkomitéen til Den internasjonale paralympiske komité.
ᵺ
ᵺ (th med en diagonal linje gjennom) er en ligatur som brukes i noen engelske ordbøker for lyden.
I Unicode kodes den som U+1D7A.
Kullmann
Kullmann, Cullmann:
Vestblokken
Vestblokken var en samling av land som stilte seg mot det som ble oppfattet som en reell fare for kommunistiske maktovertakelser etter den andre verdenskrigs slutt i 1945. Fra 1945 overtok sovjetisklojale regimer makten i en rekke europeiske land som var under sovjetisk militært herredømme. Vestblokken oppstod som en reaksjon på det som ble oppfattet som sovjetisk ekspansjon, og stod i konflikt med østblokken, der Sovjetunionen var den dominerende makten.
Vestblokken utviklet seg sakte fra 1945, i takt med spenningen mellom USA og Sovjetunionen, over temaer som delingen av Tyskland, europeisk oppbygging og etter hvert utviklingen i den tredje verden. I praksis hadde USA størst avgjørende innflytelse innenfor vestblokken ved at landet hadde den største økonomien og den største militære slagkraften.
Tanken om en deling av verden i en øst- og en vestblokk ble definitivt stadfestet med opprettelsen av NATO i 1949. Vestblokken omfattet både NATOs medlemsland, og det man fra NATOs side oppfattet som vennligsinnede land. Delingen av verden i vest og øst forsvant med oppløsningen av Sovjetunionen og avslutningen på den kalde krigen i 1991.
De fleste landene i vestblokken, og alle de ledende landene, var demokratier. Dermed så vestblokken på seg som forsvarere av frihet og demokrati, som man oppfattet som truet av kommunismen og særlig av Sovjetunionen. Denne tankegangen finner man igjen i uttrykket den frie verden, et vanlig kaldkrigsuttrykk for å betegne vestblokken. Det skal likevel nevnes at en del land som ble regnet til vestblokken, hvertfall i perioder, var mer eller mindre autoritære og noen kan betegnes som diktaturer. Dette gjaldt land som Portugal, Spania, Hellas, Tyrkia og en rekke land i Sør-Amerika, bl.a. Chile. Mange av disse landene gjeninnførte demokrati i løpet av den kalde krigen etter perioder med f.eks. militærregjeringer. Det som muliggjorde samarbeidet mellom demokratiene og diktaturene i vestblokken, var at regjeringene i samtlige land var motstandere av kommunismen og i store trekk tilhengere av en mer eller mindre liberal økonomisk politikk. Det skal også nevnes at selv om noen land i vestblokken ikke var demokratier, var ingen av dem totalitære og omfanget av menneskerettsbrudd var mindre omfattende enn i østblokken, der alle statene var diktaturer. I flere tilfeller gikk stater i vestblokken over til perioder med militærregjering/diktatur som direkte svar på det man oppfattet som forsøk på kommunistisk maktovertakelse. Dette var f.eks. tilfelle i Hellas og Chile, og det samme skjedde allerede på 1930-tallet i Spania, som gradvis gjeninnførte demokrati på 1970-tallet.
Birger Anneus Hall
Birger Anneus Hall (født 10. september 1858 i Vefsn, død 26. juli 1927 i Trondheim) var en norsk luthersk prest som var mangeårig sjømannsprest i England og utga et titall oppbyggelige bøker og salmetekster.
Etter examen artium i 1876 fra Aars og Voss' skole i Kristiania studerte han ved Det Kongelige Frederiks Universitet og var i studietiden med som fiolinist i Studentersamfunnets orkester, såvel som i kvartett med bispinne Tandberg, sogneprest Lexow Brock og broren Christian. Han ble cand.theol. i 1881 med 2.2 i snitt og ble teologisk medarbeider under Anders Grøndahl ved Sjømannskirken i London på anbefaling av Johan Storjohann (1832–1914) som var inngift i Holmboe-familien og hadde grunnlagt Sjømannskirken i 1864. I 1883 giftet han seg med Ellen Falk (1861–1910) og ble overført til Cardiff der han var sjef fra 1885 til 1890. I 1885 etablerte han «Broderkretsen på Havet» i 1885 og startet et treårig arbeide med salmeboken «Sjømænds Harpe», utgitt i tre opplag frem til 1890, såvel som at han utga utdrag av Landstads kirkesalmebog.
Familie
right|thumb|Birger giftet seg i 1883 med Ellen Falk (1861–1910), her avbildet under oppholdet i [[Cardiff med en av sønnene Hans Gustav (født 1884) eller Johannes (født 1886).]] Han var sønn av Hans Hall (1808–1877) og Paulina Irgens Holmboe Stoltenberg (1821–1892). Faren var sogneprest i Lenvik fra 1837 til 1847, senere i Vefsn. Mora var fra Trondenes og av Stoltenberg (slekt), såvel som datterdatter til Jens Holmboe (1752–1804) i slekten Holmboe, han som ryddet Målselv. Birger var bror til hoffpredikant Christian Hall (1841–1911) og til apoteker Isak Muus Hall (1849–1914) som var far til komponisten Pauline Hall (1890–1969).
Selv giftet Birger seg i 1883 med Ellen Falk (1861–1910) fra Vang i Hedmark, søster av språkprofessor Hjalmar Falk. Datteren Rakel Hall (1887–1941) ble i 1918 gift med forfatter Alf Harbitz.
Birger giftet seg igjen i 1912 med Augusta Klem (1868–), datter av sukkermagnaten Richard Klem (1818–92) i Trondheim.
Duns
Duns (skotsk gælisk: Na Dùintean; skotsk: Dunse) er en by (town) med historisk status som burgh i regionen Scottish Borders i Skottland. Duns var tidligere administrativt sentrum for grevskapet Berwickshire. Ved folketellingen i 2011 hadde byen en befolkning på 2 753 innbyggere, beregnet til 2 720 i 2014.
På det opprinnelige stedet for byen Duns er det levninger fra en bygdeborg fra jernalderen ved dens høyde. Tilsvarende strukturer i nærheten, slik som Edin's Hall Broch, en broch eller rundhus, peker mot bosetning i området fra svært tidlig av. Den første skriftlige omtalen av Duns er noe før 1179 da en «Hugo de Duns» sto som vitne til et charter gitt av Roger d'Eu som ga fordeler til kirken i Langton (dagens landsby Gavinton, 2 km sør for Duns) som tilhørte Kelso-klosteret.
Duns Castle var tidligere et normannisk borgtårn fra før 1320 tilhørende slekten Hay, men som ble ombygget til et nygotisk slott i 1818–1822 av arkitekt James Gillespie Graham. Duns’ omgivelser har et betydelig antall herskapsboliger
Polsk krigsmonument
Under den andre verdenskrig var det et stort antall polske soldater stasjoner i området som kom hit for å danne nye regimenter før de ble satt inn i kampene på det europeiske fastlandet. Duns og området rundt hadde stasjonert første og andre panserregimenter i den polske hær som trente krigføringer med pansertropper på lyngheiene i Berwickshire. 127 av disse døde senere i krigen. Polske veteraner og innbyggerne i Duns reiste sammen et krigsmonument som minne om deres innsats. Det ble avduket i 1981 av deres tidligere kommanderende offiser, general Stanisław Maczek.
West Chester
West Chester er hovedsete for fylket Chester County i Pennsylvania, USA.
I 2000 hadde byen 17 861 innbyggere.
Who Are You (Who Am I?)
«Who Are You (Who Am I?)» er en amerikansk filmsang, skrevet av Benjamin Weiss og Sid Wayne. Elvis Presley sang den i filmen Speedway (1968). Steve Grayson (Presley) fremførte den til Susan Jacks (Nancy Sinatra). Presley hadde nettopp kjeftet på Sinatra, satt henne på disken i en coffee shop og kysset henne, da han begynne å synge denne sangen.
Presley spilte den inn i MGM Sound Stage, Hollywood, 20. juni 1967 Sangen ble utgitt på LP-platen Speedway (RCA Victor LSP 3989 (stereo) og RCA Victor LPM 3989 (mono)) i 1968. MGM-produsent var Jeffrey Alexander
Sam Bradford
Samuel Jacob Bradford (født 8. november 1987 i Oklahoma City i Oklahoma) er en tidligere amerikansk fotball quarterback. Han spilte for St. Louis Rams, Philadelphia Eagles, Minnesota Vikings og Arizona Cardinals i National Football League (NFL). Bradford gikk på Putnam City North High School i Oklahoma City, hvor han viste talent i amerikansk fotball, basketball og golf. Som quarterback i 2005 kastet han for 2 029 yards og 17 touchdowns i 12 kamper. Bradford var ikke tungt rekruttert etter high school, men fikk tilbud om idrettsstipend fra University of Oklahoma som han takket ja til. Etter en redshirt-sesong i 2006 kastet Bradford for 3 121 yards og 36 touchdowns som redshirt freshamn. I 2008 ble han den andre sophomoren til å vinne Heisman-troféet noensinne, da han ledet et angrep som scoret flere poeng enn noe annet i NCAAs historie og kastet for 4 720 yards, 50 touchdowns og kun åtte interceptions. Han ledet igjen på landsbasis i pasningsspill og hadde fem touchdowns på løp i en sesong som Sooners avsluttet 12–1 og nådde BCS' tittelkamp.
Bradford registrerte seg for NFLs draft etter 2009-sesongen og ble draftet som første pick i NFL Draft 2010. Det året satte Bradford rekorden for flest fullførte pasninger av en nykommer i NFLs historie, og ble utpekt til NFL Offensive Rookie of the Year. Før 2015-sesongen byttet Rams Bradford og et pick i femte runde i 2015 til Philadelphia Eagles mot quarterback Nick Foles, et pick i fjerde runde i 2015 og et pick i andre runde i 2016. Etter 2015-sesongen med Eagles, hvor han satte personlige rekorder i pasningsyards (3 725), prosentandel fullførte pasninger (65%) og yards per forsøk (7,0) plukket Minnesota Vikings opp Bradford etter at deres startende quarterback, Teddy Bridgewater, pådro seg en kneskade før sesongstart. Bradford signerte med Arizona Cardinals i 2018 og startet tre kamper for dem før han ble erstattet av nykommeren Josh Rosen.
Tidlig liv
Bradford ble født til Kent og Martha Bradford i Oklahoma City i Oklahoma. Han gikk på Putnam City North High School i Oklahoma City, hvor han spilte amerikansk fotball, basketball, baseball og golf for Putnam City North Panthers. Bradford spilte pitcher i baseball, men droppet sporten etter freshman-året. Han ble utvent til All-City som en junior quarterback av The Oklahoman. Etter senior-sesongen hvor han kastet for 2 092 yards og 17 touchdowns i 12 kamper ble Bradford utnevnt til Oklahoma Coaches Association All-State Team og ble av The Oklahoman utvalgt til All-States andrelag.
Bradford spilte også basketball på et Division I-nivå. Som senior hadde han i snitt 18,6 poeng og 10,5 rebounds per kamp og spilte på samme AAU-lag som fremtidig Detroit Pistons-spiller Blake Griffin. I golf slo Bradford de fremtidige PGA-proffene Kevin Tway og Robert Streb i high school. Bradford spilte også hockey i sin ungdom. I 1999, da Bradford var 12 år gammel, vant laget han spilte for, Junior Blazers, en regional tittel etter å ha slått et lag fra Houston. Han droppet idretten samme år. Ifølge hans hockeytrener Mike McEwen, som spilte for New York Islanders da de vant tre Stanley Cups, hadde Bradford talentet til å skape seg en karriere i NHL. McEwen sa også at Bradford var en av de beste spillerne han hadde vært trener for.
Freshman
I 2006 ble Oklahomas startende quarterback Rhett Bomar kastet ut av laget etter brudd på NCAAs regler. Paul Thompson, en senior som spilte quarterback før han konverterte til wide receiver, ble lagets nye startende quarterback og leder Sooners til seier i Big 12 Championship Game. Da han forlot laget stod Oklahoma uten en startende quarterback. Seks spillere kjempet om posisjonen i offseason, inkludert tre walk-ons, true freshman Keith Nichol (rangert som 4-stjerners rekrutt, 6-stjerners dual-threat quarterback i 2007 av Rivals.com), junior Joey Halzle (den eneste med kamperfaring) og Bradford, som var en redshirt freshman. Den 21. august 2007 ble Bradford valgt til startende quarterback for 2007-sesongen.
I hans første kamp for Sooners, mot University of North Texas, fullførte Bradford 21 av 23 pasninger for 363 yards og tre touchdowns i løpet av mindre enn to kvarter, og slo universitetsrekorden for pasningsyards i en halvdel som tidligere tilhørte hans quarterbacks coach Josh Heupel. Uken etter slo Bradford tidligere Heisman-vinner Jason Whites universitetsrekord for flest fullførte pasninger på rad med 22 (18 i første halvdel og fire i begynnelsen av andre).
I andre uke av 2007-sesongen ble Bradford utpekt til National Offensive Player of the Week av Walter Camp Football Foundation etter å ha tangert universitetsrekorden for flest touchdownpasninger i en kamp med fem. Med 25 touchdowns i sine ni første kamper var Bradford godt på vei til å slå NCAAs freshmanrekord for 29 touchdowns, som først ble satt i 1998 av Davi Neill og tangert i 2006 av Colt McCoy.
I kampen mot Texas Tech 17. november 2007 pådro Bradford seg en hjernerystelse. Han ble tatt ut av kampen og erstattet av reserven Joey Halzle. Sooners tapte kampen 27–34. Bradford var klar for kamp igjen 24. november mot rivalene Oklahoma State
Under kampen mot Oklahoma State satte Bradford den nye NCAA-rekorden for touchdownpasninger av en freshman da han fikk sin 30. på en pasning til Joe Jon Finley i andre kvarter.
Sooners vant Big 12 Championship Game etter sin andre seier over Missouri i sesongen. Sooners møtte West Virginia Mountaineers i Fiesta Bowl 2. januar 2008 hvor de tapte 48–28. Det var første gang Bradford stilte til start i en Bowl Championship Series-kamp.
Sophomore
I uke 8 mot Kansas slo Bradford Josh Heupels universitetsrekord for flest pasningsyards i en kamp med 468. Bradford ledet Sooners til sitt tredje Big 12 Championship på rad, hvor de slo Missouri 62–21. På veien slo Sooners Hawaiis rekord fra 2006 for flest poeng i en sesong med 702. Sooners ble også det første laget i NCAAs historie til å score 60+ poeng i fem kamper på rad. Oklahoma avsluttet sesongen 12–1, rangert som #2 i AP Poll og #1 i BCS-tabellen. Sooners sikret en plass i BCS National Championship Game mot Florida
Etter seriespillet ble Bradford tildelt Davey O'Brien Award og Heisman-troféet. Han var den andre sophomoren, etter Tim Tebow i 2007, til å vinne troféet; han var også den femte fra Unviersity of Oklahoma og den andre av amerikansk urfolksopphav til å vinne det etter Jim Plunkett. Bradford fikk 1 726 poeng i avstemningen og de andre finalistene, University of Texas' Colt McCoy og Tim Tebow, fikk henholdsvis 1 603 og 1 575. Tebow fikk flest stemmer for 1. plass med 309, mens Bradford fikk 300. Bradford vant takket være stemmene for 2. plass, hvor han fikk 315. 926 personer avla stemme.
Ettersom at Blake Griffin vant Naismith College Player of the Year ble Oklahoma det første universitetet til å ha en vinner av det største individuelle troféet i basketball og amerikansk fotball samme år. Bradford ble også utpekt til Associated Press College Football Player of the Year. Han mottok 27 stemmer, og slo igjen McCoy (17 stemmer) og Tim Tebow (16 stemmer). Bradford var den tredje spilleren fra Oklahoma til å vinne prisen, etter Josh Heupel (2000) og Jason White (2003). Heupel og White var også quarterbacks, og Heupel var daværende quarterbacks coach for Oklahoma.
Bradford møtte Tebow og Florida i BCS National Championship Game 2009. Han fullførte 26 av 41 pasningsforsøk for 256 yards, to touchdowns og to interceptions da Florida vant kampen 24–14.
Junior
Bradford annonserte at han ikke kom til å registrere seg for NFL Draft i 2009, og fortsatte å spille for Oklahoma som junior. I Sooners' sesongåpningskamp (mot Brigham Youn) pådro Bradford seg en kraftig skulderskade ett play etter han tok rekorden for pasningsyards i en spillerkarriere ved Oklahoma. Med Bradford ute for andre halvdel av kampen tapte Oklahoma 14–13. Det ble først antatt at Bradford igjen kunne stille til start etter tre til seks uker, men hovedtrener Bob Stoops nektet tidlig å bekrefte eller avkrefte påstanden. Etter å ha gått glipp av tre uker med kamper returnerte Bradford for kampen mot Baylor, hvor han fullførte 27 av 49 pasninger for 389 yards og en touchdown og ledet Sooners til en 33–7 seier. Bradford skadet igjen skulderen 17. oktober på andre drive i en kamp mot Texas. Det ble senere annonserte at han skulle opereres og dermed være ute for sesongen, og at han skulle registrere seg for NFL Draft i 2010
Priser og utmerkelser
• 2007 Sporting News Freshman of the Year
Donald I av Skottland
Domnall mac Ailpín (moderne gælisk: Dòmhnall mac Ailpein, anglisert som Donald I Mac Alpin; født 812, død 13. april 862) var konge av piktere fra 852 til 862. Han etterfulgte sin bror Kenneth macAlpin på tronen i Piktland.
Sam Bradford
Priser og utmerkelser
• 2007 All-American andrelag av Sporting News
Donald I av Skottland
Liv og virke
Krønike om kongene av Alba forteller at Domnall styrte i fire år, noe som bekreftes i Ulster-annalene for oppslagene for hans bror død i februar 858 og hans egen i april 862. Krøniken noterer:
Sam Bradford
Priser og utmerkelser
• 2007 All-Big 12 honorable mention av ligaens trenere
Donald I av Skottland
Liv og virke
Lovene til Áed Find er gått fullstendig tapt, men det har blitt antatt at, som lovene tilskrevet Giric og Konstantin II (Causantín mac Áeda), disse knyttet til kirken og i særdeleshet til bevilgningen av privilegier og fritagelser som var vanlig andre steder. Betydningen av Forteviot som stedet for denne lovgivningen, sammen med Kenneths død der, og Konstantins senere samling ved det nærliggende Scone, kan antyde at dette området var selve hovedområdet hvor sønnene til Alpín hadde støtte.
Sam Bradford
Priser og utmerkelser
• 2007 All-Big 12 Academic Team
Donald I av Skottland
Liv og virke
Melrose-krønikene forteller om Domnall at «i krig var han en sterk soldat ... det er sagt at han ble myrdet ved Scone». Ingen annen kilde rapporterte at han døde ved vold.
Sam Bradford
Priser og utmerkelser
• 2008 Academic All-American andrelag av ESPN The Magazine
Donald I av Skottland
Liv og virke
Bercháns profeti synes å referere til Domnall i versene 123–124:
Sam Bradford
Priser og utmerkelser
• 2008 All-Big 12 Academic Team
Donald I av Skottland
Liv og virke
Selv om Domnall generelt er antatt å ha vært barnløs, har det blitt foreslått at Giric var en sønn av ham ved å lese hans patronymikon (avstamningsnavn som er avledet av farsnavnet) som mac Domnaill framfor det mer vanlig antatte mac Dúngail. Dette synet er imidlertid ikke allment akseptert.
Sam Bradford
Priser og utmerkelser
• 2008 All-American av CBS Sports,
Donald I av Skottland
Liv og virke
Domnall døde, enten ved kongsgården ved Cinnbelachoir (på et sted som er ukjent) eller ved Rathinveralmond (også ukjent, og kan være samme sted, antatt å kanskje være lokalisert ved elvene Almond og Tay i nærheten av Scone). Han ble gravlagt på Iona.
Sam Bradford
Priser og utmerkelser
• 2008 Vinner av Heisman-troféet
Catonephele
Catonephele er en slekt av sommerfugler som hører til gruppen Biblidinae i den store familien flikvinger (Nymphalidae). Disse tropiske sommerfuglene lever i Sør- og Mellom-Amerika.
Sam Bradford
Priser og utmerkelser
• 2008 Associated Press College Football Player of the Year
Catonephele
Utseende
Ganske store (vingespenn 65 – 80 mm) sommerfugler med brede vinger. Vingene er på oversiden brunsvarte med oransje eller kremhvite flekker. Det er stor forskjell i utseende mellom kjønnene – hannenes vinger har store, skarpt oransje flekker mens hunnene har mindre, kremhvite flekker som gjerne står på rekker. Vingenes underside er grå- eller brunaktig med lyse flekker på forvingen.
Sam Bradford
Priser og utmerkelser
• 2008 Sammy Baugh-troféet
Catonephele
Levevis
Biblidinae er tropiske skogsinsekter, denne slekten lever i tropisk regnskog opptil 800 meter over havet. Larvene lever på planter i slektene Alchornea, Dalechampia og Veconcibea (vortemelkfamilien,Euphorbiaceae). De voksne sommerfuglene sitter gjerne på greiner eller trestammer nær bakken, og flyr sjelden langt. De suger gjerne til seg væske fra råtnende frukt.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika fra Mexico sørover, inkludert Vestindia.
Sam Bradford
Priser og utmerkelser
• 2008 Delvinner 'Sporting News'' Player of the Year
• 2008 Harley Award
• 2008 Touchdown Club of Columbus Quarterback of the Year
Før draftet
Som et resultat av skulderskaden kastet ikke Bradford noen baller under NFL Combine 2010, men ble målt, deltok i intervjuer og ble undersøkt av leger. Han målte inn på og, omtrent  mer enn han veide i college. Bradford fikk 36 av 50 mulige poeng på Wonderlictesten, godt over snittet for de 30 aktive quarterbackene i NFL på 28,5.
Den 19. mars hadde Bradford et møte med St. Louis Rams' general manager Billy Devaney og offensive coordinator Pat Shurmur i Pensacola i Florida, hvor han hadde trent under rehabiliteringsprosessen etter skulderoperasjonen.
2010-sesongen
Bradford møtte Thom Goudy, en trener i St. Louis i Missouri, i våren 2010. Goudy hjalp Bradford med å forbedre teknikken sin, og Bradford tilbrakte tre uker i treningsleir med ham før sommerleiren begynte. Den 22. april 2010 ble Bradford valgt av St. Louis Rams som første pick i NFL Draft 2010. Det var første gang Rams plukket opp en quarterback i første runde av draftet siden Bill Munson i NFL Draft 1964. Bradford er den første spilleren fra Oklahoma til å bli plukket som nummer 1 i draftet siden Billy Sims ble valgt av Detroit Lions i NFL Draft 1980. Bradford valgte trøyenummer 8 til ære for Troy Aikman, som også gikk på Oklahoma før han gikk til UCLA.
Den 30. juli 2010 signerte Bradford en 6-årig kontrakt verdt $78 millioner med $50 millioner garantert og en maksverdi på $86 millioner, som gjorde det til den største kontrakten for en nykommer i NFL noensinne.
Husholdkavaleriet
Husholdkavaleriet (Household Cavalry) er et korps i den britiske hæren bestående av to regimenter som inngår i De kongelige husholdtropper.
Regimentene i Husholdkavaleriet – The Life Guards og The Blues and Royals – er blant de eldste i den britiske hæren, med historie tilbake til 1660. De har egne tradisjoner og bærer særpregede uniformer; The Life Guards har røde jakker, hvite hjelmfjær og sorte kraver, mens The Blues and Royals har blå jakker, røde hjelmfjær og røde kraver.
Sam Bradford
2010-sesongen
Han konkurrerte med Feeley om stillingen som kampstarter, og den 4. september ble Bradford utpekt til starter for sesongåpningen 2010.
Husholdkavaleriet
Organisasjon
Husholdkavaleriet er et kavalerikorps med både seremonielle og militæroffensive oppgaver. I virksomhetsutøvelsen er korpset delt i to operative avdelinger, hver satt sammen av enheter fra de to administrative regimentene. Forvirrende nok brukes regimentsbetegnelsen også om de operative avdelingene: Household Cavalry Regiment og Household Cavalry Mounted Regiment.
Sam Bradford
2010-sesongen
Den 12. september 2010, i hans første seriekamp som Rams' startende quarterback, fullførte Bradford 32 av 55 pasningsforsøk for 253 yards, 1 touchdown og 3 interceptions da Rams tapte 17–13 mot Arizona Cardinals. Hans første touchdown i NFL var en 1-yard pasning til Laurent Robinson. Han fikk sin første seier da Rams slo Washington Redskins 30–16 to uker senere, som også avsluttet en 13 kamper lang tapsrekke på hjemmebane. Uken derpå hadde han 289 pasningsyards for to touchdowns da han ledet Rams til en 20–3 seier over Seattle Seahawks. Dette var Rams' første seier over et divisjonslag siden november 2007.