cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pakistan under Sommer-OL 1952
Pakistan under Sommer-OL 1952. Sportsutøvere fra Pakistan deltok i flere sporter under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Det var andre gang som Pakistan deltok i et OL, de vant ikke noen medaljer.
Laurie Graham
Laurie Graham (født 30. mars 1960 i Inglewood, Ontario) er en tidligere kanadisk alpinist.
Hun fikk plass på Canadas landslag i 1978. I 1983 vant hun sitt første renn i verdenscupen, utforrennet i Mont Tremblant i Canada. I franske Puy-Saint-Vincent feiret hun i 1984 historiens første verdenscupseier i Super-G for Canada.
I løpet av karrieren vant Graham seks verdenscuprenn (fem i utfor og én i super-G). I sesongen 1985/86 kjempet hun om seieren i utforcupen med sveitsiske Maria Walliser og østerrikske Katharina Gutensohn, men måtte se seg slått med liten margin.
Karrierens høydepunkt var bronsemedaljen i utforrennet under VM 1982 i Schladming/Haus. Under OL 1988 i Calgary kom hun på femteplass i utfor og ble nr. 13 i super-G. Laurie Graham la opp som alpinist i 1988.
OL
Calgary 1988
Sæsvatn
Sæsvatn er en innsjø i Vinje kommune i Telemark og (ved Bjåen) Bykle kommune i Agder. Det har utløp via Bjålaupet til Breidvatn og videre til elva Otra. Sæsvatn er sammen med Breivatn regulert som magasin for kraftverkene videre nedover Otravassdraget.
På 70-tallet ble det satt ut ørekyt i vannet, og siden har ørekyten spredt seg nedover vassdraget til utslippstunnelen fra Brokke kraftverk.
Storvatnet (Åfjord)
Storvatnet er en innsjø i Åfjord kommune i Trøndelag. Den er regulert som magasin for Mørre kraftverk. Den sørøstre delen har navnet Skjærbuvatnet og er skilt fra resten av Storvatnet gjennom et rundt 40 m bredt sund.
Absintsuger
Absintsuger (Craspedolepta malachitica) er en plantelus, et lite insekt med sugende munndeler. Den tilhører gruppen sugere (Psylloidea), i den større gruppen nebbmunner.
Utbredelse
I Norge finnes absintsugeren langs kysten av Vestfold. Den finnes vanligere sørover i Europa. Østover er den utbredt i Asia, nord for Himalaya, helt til Kina og Japan. Den finnes i Midtøsten og Nord-Afrika.
Levevis
Absintsuger lever av plantesaft den suger ut av vertsplanten, som er ekte malurt (Artemisia absinthium) og strandmalurt (A. maritima). Den kan finnes der vertsplantene vokser, gjerne på litt tørre steder, som veikanter, åkerkanter, skrotemark, i grus og sandtak.
Friidrett under Sommer-OL 2004 – 50 kilometer kappgang menn
50 km kappgang, menn i Sommer-OL 2004 ble gjennomført i Athens gater med målgang inne på Athens olympiske stadion den 27. august.
Sophiahemmet
Sophiahemmet (uttales sofiahemmet) er et sykehus med adresse Valhallavägen 91 på Norra Djurgården i Stockholm. Sykehuset er oppkalt etter dronning Sofia.
Toni Herlofson
Toni Herlofson (født 20. januar 1950 i Oslo) er en norsk danser og koreograf som danset ved Nasjonalballetten (1969–88).
Endestadvatnet
Fylkesvei 615 følger vatnet på vestsiden.
Erling Norvik
Familie, skolegang og pressearbeid
Han vokste opp i Vadsø som sønn av skattefogd og stortingsrepresentant Erling Johannes Norvik (1899–1964) og Mosse Esbensen (1896–1970). Morfaren Andreas Brodtkorb Esbensen (1870–1937) var kjøpmann og ordfører i Vadsø. På farssiden var Erling Norvik fetter av industrimannen Harald Norvik (1946–).
Erling Norvik flyttet til Oslo i 1943 for å gå skole – først Kristelig Gymnasium, så Oslo handelsgymnasium. Utover dette tok han aldri noen utdannelse.
I 1947 vendte han tilbake til Finnmark og startet arbeidslivet i familiebedriften H.F. Esbensen. Allerede høsten 1948 – da han var 20 år gammel – ble han imidlertid ansatt som redaktør i Finnmark Tidende i Vardø. Han var journalist i Finnmarksposten i Hammerfest, journalist ved Høyres Pressekontor i Oslo og redaktør i Vestfinmarken i Honningsvåg, før han kom tilbake til som redaktør i Finnmark Tidende i noen år. Pressearbeidet gjorde at han knyttet enda nærmere bånd til partiet.
Politiker og fylkesmann
Med en far som var blant annet stortingsrepresentant for Høyre fra stortingsvalget 1949, var ikke Erling Norviks partivalg overraskende. I 1948 var han sekretær i Finnmark Unge Høyre, og i 1952 var han formann i Honningsvåg Høyre. Videre var han formann i Vadsø Høyre 1954–1956, formann i Hammerfest Høyre 1958–1960 og fylkessekretær i Finnmark Høyre 1957–1961. Som fylkessekretær bygde han opp et fylkesparti som i langt større grad enn tidligere evnet å nå ut til alle lag av folket. Norvik var medlem av Vadsø bystyre 1956–1959 og Hammerfest bystyre 1960–1963.
I Høyre var Norvik medlem av sentralstyret 1966–1970 og 1980–1981, 1. viseformann 1970–1972 og generalsekretær 1970–1974. I 1974 ble han valgt til partiets nye formann etter Kåre Willoch. Norviks første formannstid varte frem til 1980, og i løpet av denne tiden ble det dannet lokalforeninger av Høyre i alle landets kommuner. Norvik reiste rundt omkring og pleiet partiorganisasjonen med utallige store og små møter, og var i sitt ess når han fikk reise og møte velgerne. Hans oppfordring til Høyres landsmøte, «Hiv dokker i kalosjan», har blitt stående som Norviks mest berømte sitat og som et symbol på «Høyre-bølgen». Utsagnet var først og fremst en oppfordring om å følge opp ord med handling. Norvik var ikke den ideologisk profilerte politikeren, men snakket mindre om systemer og mer om mennesker. Det ble gjort flere forsøk på å fremheve Norvik som mindre prinsipiell og mer sentrumsorientert enn sine nærmeste medarbeidere, men i hjertesakene – fiskeri, industri, skatt og skole – var han på linje med de ledende strømningene i partiet. Det at han snakket om vekst som grunnlaget for fordeling på sin egen måte, ble allikevel oppfattet som nye toner fra partiet. Det var i hans formannstid at «bunads-Høyre» ble et begrep, og samtidig som han ble respektert av partiets tradisjonelle byvelgere, klarte han å forene by og bygd internt i partiet. I 1980 gikk Norvik av og lot landsmøtet velge Jo Benkow til ny formann.
Ved stortingsvalget 1981 gjorde Høyre et brakvalg som førte partiet til regjeringsmakten med Kåre Willoch som statsminister. For Nordland og Troms' vedkommende økte Høyres oppslutning fra 1973 til 1981 henholdsvis fra 11 % til 27,4 % og fra 13,6 % til 30,4 %. Antagelig stod Norvik fritt i å velge hvilken som helst statsrådspost han måtte ønske, men han avslo og mente han ville gjøre en bedre innsats for sine politiske merkesaker i en friere stilling. Willoch godtok Norviks ønske om å bli statssekretær (stabssjef) ved Statsministerens kontor med ansvar for presse- og informasjonsarbeid. Hans arbeid og innflytelse har gjort at blant andre Kåre Willoch har beskrevet ham som en «uoffisiell visestatsminister».
I 1984 trakk han seg tilbake fra rollen som statssekretær og ble på nytt valgt til formann i Høyre, noe som ble virkeliggjort av at sterke krefter i partiet ønsket en formann som ikke måtte dele sin tid mellom partiet og Stortinget (som Jo Benkow måtte). Ved stortingsvalget 1985 vant den sittende borgerlige regjeringen gjenvalg. I 1986 gikk han av som formann og trakk seg ut av politikken for å tiltre som fylkesmann i Østfold. Etter tiden som fylkesmann var over i 1998 var han igjen aktiv i partiet, og kort tid før sin død lot han seg velge til leder i Høyres økonomistyre.
Aud Kari Steinsland
Aud Kari Steinsland (født 27. april 1950 i Askvoll) er en norsk lokalpolitiker fra Arbeiderpartiet. Hun var ordfører i Askvoll kommune i Sogn og Fjordane fra 2003 til 2011. Hun var første Ap-ordføreren i kommunen, og første ordfører fra et annet parti enn Senterpartiet på 32 år. Hun var fylkestingsrepresentant i perioden 1999-2003, men hadde ikke tidligere sittet i kommunestyret.
Steinsland var fylkesleder i Sogn og Fjordane Arbeiderparti 2007-2009. Hun er leder av Askvoll Arbeiderparti fra 2014.
Steinsland har lærerskoleeksamen fra Sogndal lærerskole fra 1974 og er lærer av yrke.
Europeisk hummer
Beskrivelse
Europeisk hummer er en tifotkrepser (Decapoda) og har derfor fem par gangben, der det første paret er omdannet til to kraftige klør. De to klørne er ulike: knusekloen er stor og kraftig og blir brukt til å knuse skalldyr, mens den mye mindre og slankere saksekloen blir brukt som våpen (Moen 2003). Den blir vanligvis opptil 50 cm lang og store individer kan veie opptil 6 kg (Wolff 1978). Det skal være fanget eksemplarer på 10 kg på Shetland. Den har en blåsvart farge, men den kan variere alt etter levested.
Vanligvis lever europeisk hummer på mellom 0 og 150 meters dyp, men sjelden dypere enn 50 m (Holthuis 1991). Den er i all hovedsak et nattdyr (Holthuis 1991), imidlertid viser nyere forskning at den også er noe aktiv om dagen (Steen & Ski 2014). Den benytter seg av hulrom som skjulested og utkikkspost (Dybern 1973). Den spiser i hovedsak virvelløse bunndyr (Hallbäck & Waren 1972). Om høsten fiskes hummer kommersielt og på hobbybasis (Knutsen m.fl. 2009).
Eksterne lenker
Live sending fra hummerkamera i Oslofjorden - Huset som hummeren kan oppholde seg i gir den beskyttelse, og fungerer også som en utkikkspost.
Dagda
Dagda (gammelirsk deagh dia, «den gode guden» eller «den dyktige guden») er en sentral gud i keltisk mytologi, og ansett for en av de eldste. I noen kilder er han sønnen til Ethlinn, andre ganger ses han på som ett aspekt av Lugh Lamhfada. Dagda er med elvegudinnen Boann far til kjærlighetsguden Óengus. Dagda er også faren til Bodb Dearg, Cermait, Midir, Aine og Brigit.
Fotosyntese
Fotosyntesen (fra gresk, φῶς [phōs], «lys», og σύνθεσις [syntese], «sette sammen») er en kjemisk prosess som bruker energi fra sollys til å omdanne karbondioksid til organiske forbindelser som for eksempel karbohydrater. Planter, alger og blågrønnbakterier kan fotosyntetisere. Hos disse organismene bruker fotosyntesen vann og karbondioksid, og avgir oksygen som et avfallsprodukt. Det finnes enkelte andre bakteriearter som ikke avgir oksygen i fotosyntesen (anoksygenisk fotosyntese). Samtidig er nesten alle organismer avhengige av fotosyntesen som en kilde til mat og energi, samt karbonet i organiske forbindelser. En organisme som kan utføre fotosyntese kalles fotoautotrof, i motsetning til kjemotrofe organismer, som er avhengige av å oksidere kjemiske forbindelser som energikilde. Det finnes også enkelte organismer som bruker organiske forbindelser istedenfor karbondioksid som karbonkilde i fotosyntesen. Disse sies å være fotohetrotrofe.
Det finnes mange varianter av fotosyntetiske prosesser, som varierer mellom ulike arter. Likevel er det en del elementer som går igjen. Lys absorberes i klorofyllholdige proteiner, fotosyntetiske reaksjonsentere. Hos planter finner man disse i kloroplasten, og hos bakterier finner man disse i cellemembranen. Lysenergien blir brukt til å redusere vann, og utnytte den frigjorte energien til å syntetisere ulike organiske forbindelser, som for eksempel adenosintrifosfat (fotofosforylering) og glyseraldehyd 3-fosfat (calvinsyklus).
Oversikt
Fotosyntesen i planter, alger og blågrønnbakterier varierer noe, men det er mange elementer som går igjen. Reaksjonen kan deles inn i to deler, den lysavhengige reaksjonen og den lysuavhengige reaksjonen (mørkereaksjonen). Lysreaksjonen er avhengig av lys, mens mørkereaksjonen kan foregå i fravær av lys.
Fotodelen (den lysavhengige delen)
Fotodelen foregår i kloroplastene i tylakoidmembranen som skiller stroma fra innsiden av tylakoiden ([lumen]). Prosessen starter når fotoner absorberes av fotosystem II som er et proteinkompleks forankret i thylakoidmembranen. Et fotosystem består av pigmenter, som klorofyll og betakaroten, organisert i en antennestruktur for bedre å kunne absorbere det innkommende lyset. Når fotoner treffer pigmentmolekylene slår de elektroner ut i et høyere energinivå, elektronene blir eksitert. Når elektronene vender tilbake til grunntilstanden avgis det energi som fanges opp av et annet pigment i nærheten. Denne energien går fra pigmenter som absorberer lys med korte bølgelengder til pigmenter som absorberer lys med lengre bølgelengder, inntil fotosystemets reaksjonssenter nås. Fotosystemets reaksjonssenter er en samling av klorofyll a. Det sentrale klorofyll a-molekylet absorberer lys med bølgelengde opptil 680 nm (i fotosystem II), og reaksjonssenteret kalles derfor P680. Klorofyll a-molekylet blir oksidert og ett elektron blir sendt gjennom en elektrontransportkjede. Fotosystem II, som nå mangler ett elektron, får tilført elektroner kontinuerlig fra vann (så lenge det er sollys til stedet), som oksideres av et vannsplittingskompleks: H2O → 2e- + 2H+ + ½ O2
Elektronet i det sentrale klorofyllmolekylet i P680 blir eksitert, og før det rekker å falle tilbake i sitt opprinnelige skall, blir elektronet overført til en elektronmottager (A)
Klorofyll-a + A → Klorofyll-a+ + A-
Elektrontransporten skyldes en rekke redoksreaksjoner. Når elektronene fraktes til et protein i tylakoidmembranen, kalt Plastokinon (PQ), blir H+ bundet til PQ, og mens elektronene fraktes til Cytokromkomplekset blir H+ fraktet inn i lumen. Dette bidrar til en protongradient som forårsaker produksjon av ATP (se nedenfor). Elektrontransporten fortsetter til PC (Plastocyanin) og videre til Fotosystem I. Nå fungerer disse elektronene som en etterfyller av elektroner som blir eksitert av det sentrale klorofyll-a-molekylet i fotosystem I (FS I). Fotosystem I sitt reaksjonssenter eksiterer elektroner ved en bølgelengde opptil 700 nm, og blir derfor kalt P700.
Nå blir elektroner sendt til Fd (ferredoksin) og deretter til et enzym som katalyserer dannelsen av NADPH (NADH+-reduktase)
Ved en overbelastning av elektrontransportkjeden i kloroplasten kan man få skader i proteinene i membranen, dette kalles fotoinhibering.
Energien fra elektronene som beveger seg mellom fotosystem II og I blir brukt til å pumpe H+ inn i thylakoiden. Dette, sammen med spaltingen av vann, skaper en kjemiosmotisk gradient over membranen. Det vil derfor være et overskudd av H+ i Lumen i forhold til Stroma. Denne protongradienten gjør at H+ kan diffundere ut av thylakoiden gjennom et proteinkompleks, kalt ATP syntase. ATP syntase utnytter strømmen av H+ til å omdanne ADP + Pi til ATP og vil fortsette så lenge det er en protongradient over thylakoidmembranen.
ATP syntase er et stort proteinkompleks som ligger i membranen. På den delen som stikker ut mot stroma er det en topp bestående av 3 α-proteiner og 3 β-proteiner (enzymer). Det er på β-enzymene selve syntesen av ATP skjer. For hver H+ som diffunderer ut av thylakoiden vil β-enzymene alternere mellom 3 former: L-form(Loose): Her binder ADP + Pi seg løst til enzymet T-form(Tight): Her skjer sammenkoblingen. ADP + Pi → ATP O-form(Open): ATP slippes ut (For hvert ATP molekyl som dannes, kreves det minst 3 H+)
Syntesedelen (også kalt Calvin-syklusen)
NADPH og ATP som ble dannet av lysreaksjonene går videre til mørkereaksjonene som foregår i stroma inne i kloroplasten. I de fleste plantecellene blir disse reaksjonene samlet i calvinsyklusen. Det er calvinsyklusen som omdanner karbonet i CO2 til større organiske molekyler ved bruk av energien lagret i ATP og NADPH som ble dannet i lysreaksjonen. Selv om mørkereaksjonen (lysuavhengige reaksjonen) ikke direkte er avhengig av lys, er den likevel avhengig av produktene (ATP og NADPH) fra lysreaksjonene.
Økologi og utvikling
De første fotosyntetiserende organismene utviklet seg sannsynligvis for 3500 millioner år siden, i en periode hvor atmosfæren inneholdt mye karbondioksid. Disse mikroorganismene brukte sannsynligvis hydrogen og hydrogensulfid som elektronkilde i stedet for vann. Blågrønnbakterier utviklet seg senere, for omtrent 3000 millioner år siden. For omtrent 2400 millioner år siden sørget fotosyntetiserende organismer for at jordens atmosfære ble veldig oksygenrik. Dette gjorde det mulig å utvikle mer komplekse former for liv (protister). Senere formet noen protister et symbiotisk forhold med blågrønnbakterier, som senere utviklet seg til planter og alger. Kloroplasten i moderne planter er etterkommere av disse symbiotiske blågrønnbakteriene.
Asta
Asta er et kvinnenavn med flere mulige opprinnelser. Det kan være:
Asta har norsk navnedag 13. april, finsk navnedag 30. juli og svensk navnedag 27. november. Formene Ástá og Ásta har samisk navnedag 30. juli.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Dmobo
Dmobo er en kinesisk mobiltelefonprodusent.
Disney-serien
Disney-serien, som ble lansert i 2005, består av 2 telefoner, og er dekorert med Disney-figurer;
i-Rock M8
Denne telefonen kalles "Batman-telefonen", fordi den har Batman som tema i forhold til utforming, innhold og nedlastbare tema, bilder o.l. Den veier 64 gram, og er utstyrt med bl.a. Denne telefonen er kritisert for å være en kopi av Heiers mobiltelefon Black Pearl.
Septuaginta
Septuaginta er en oversettelse av Det gamle testamente og noen beslektede skrifter til gresk, laget en gang mellom 200-tallet og 100-tallet f.Kr. i Alexandria. I teologisk litteratur forkortes tittelen ofte til romertallet LXX. Den nevnes først i «Aristeasbrevet». Brevet er en pseudepigraf, dvs. ikke skrevet av Aristeas selv eller på hans tid, og dateres ofte til andre århundret f. Kr.
Historie
Navnet LXX skyldes en helt uhistorisk tradisjon i Aristeasbrevet, som forteller at den jødiske menigheten i Aleksandria henvendte sig til presteskapet i Jerusalem med anmodning om å få skriftlærde til Aleksandria for å oversette lovbøkene til gresk. Slik skulle 72 - seks fra hver av de tolv israelittiske stammene - palestinske skriftlærde i Aleksandria ha utarbeidet en oversettelse, der autoriteten fremgikk av at selv om så mange hadde arbeidet uavhengig av hverandre, viste det seg at de enkelte oversettelser stemte overens til punkt og prikke. Antallet 72 ble for enkelhets skyld forkortet til 70. Beretningen er et påfunn for å gi LXX autoritet blant jøder. Det er utenkelig at palestinske jøder ville medvirke til en gresk oversettelse. Ujevnheten i innholdet gjør det sannsynlig at den ble til gjennom et par hundre år. Det korrekte i opplysningene er trolig at oversettelsen i første omgang la vekt på Moseloven. Språkforskere finner også innslag fra egyptisk som ville høres fremmed for Palestina-jøder.
Samlingen inneholder 46 gammeltestamentlige skriftene, dvs. de 39 bøkene i den jødiske kanon (i jødisk tradisjon deles disse opp i bare 24 bøker), samt de deuterokanoniske bøker. De sistnevnte, som det er syv av, utgjør en del av den katolske og den ortodokse Bibelen. I motsetning til en del moderne bibelutgaver der de deuterokanoniske bøker er tatt med, er disse ikke plassert i en egen del, men er satt mellom de andre bøkene i en forsøksvis kronologisk/tematisk orden. I tillegg til disse kommer fire skrifter og en salme som kun regnes som kanoniske i enkelte kirkesamfunn. Septuaginta er den offisielle versjonen av Det gamle testamente i Den ortodokse kirke, selv om enkelte bøker ikke regnes som kanoniske.
Der finnes en del ulikheter mellom Septuaginta og den masoretiske teksten (= den hebraiske teksten som er blitt overlevert gjennom den jødiske sekten masoretene). Den mest omtalte forskjellen er nok Esaias' bok 7:14, der i Septuaginta heter: «Se, jomfruen skal bli med barn og føde en sønn, og hun skal gi ham navnet Immanuel», hvilket i Matteus 1:23 tolkes som en profeti om Jesu fødsel. LXX mistet raskt autoritet blant jødene, som kunne vise til at den var en dårlig og feilaktig oversettelse av den hebraiske teksten som sier: «Se, den unge kvinnen skal bli med barn og føde en sønn, og de skal gi ham navnet Immanuel», der det hebraiske ordet som er brukt, er alma (עַלְמָה) med betydningen «ung kvinne», enten hun er gift eller ei - og ikke betula (בְּתוּלָ֕ה), som er hebraisk for «jomfru».
LXX, mer enn den hebraiske kanon, ble kirkens hellige skrift i de første hundreårene. I Det Nye Testamente er sitatene fra GT i stor udstrekning tatt fra LXX fremfor masoretenes tekst. Derfor dannet LXX i starten også grunnlaget for andre oversettelser. De er årsak til at vi kjenner LXX i dag, for de eldste jødisk-greske håndskriftene er gått tapt. Vulgata, Hieronymus' senere latinske oversettelse av den masoretiske teksten, fortrengte med tiden Septuaginta i Vesteuropa, men Septuaginta brukes ennå i stort omfang i den gresk-ortodokse kirke.
San Clemente
San Clemente er en basilika i Roma oppført til paven og martyren Clemens Is ære. Kirken har tre etasjer på samme sted. Den underste er en insulae fra første århundre som skal ha tilhørt T. Flavius Clemens og som skal ha blitt brukt som et Romersk tempel. Over denne er en kristen kirken fra det fjerde århundre. Den nåværende er bygget før år 1100 over kirken fra der fjerde århundre.
Bygningen
Kirken antas å ha vært innviet første halvdel av 1100-tallet (1125). San Clemente er bygd på historisk grunn, under den finner vi restene av en oldkristen treskipet basilika fra slutten av 300-tallet, og under den igjen rester av et kompleks av romerske bygninger. Disse bygningene var bygd i ulike nivåer og hadde forskjellige funksjoner. I 1084 ble området brannskadet av Robert Guiscard, noe som førte til at en ny kirke måtte bygges på området, den nye overkirken, San Clemente.
Interiør
Kirken er en basilika med midtskip og sideskip. Midtskipet fortsetter vi langs en akse. Gulvets ornamentere midtparti skiller seg fra gulvflatene for øvrig, og går som en løper gjennom kirkerommet der det ender ved alteret. Alteret er overbygd av et ciborium. Over ciboriet finner vi apsidemosaikken. Den er omgitt av en triumfbue som ender under et nyinnsatt kassettetak.
Katarinas kapell
Kirerommet har et kapell viet til Katarina av Alexandria med fresker fra 1428-1431 som viser scener fra helgenens liv utført av Masolino da Panicale, muligens assistert av Masaccio.
Jack Layton
John Gilbert «Jack» Layton (født 18. juli 1950, død 22. august 2011), var en canadisk sosialdemokratisk politiker og leder for den offisielle opposisjonen i Canadas parlament. Han var leder for New Democratic Party fra 2003 til 2011.
Layton døde den 22. august 2011 i en alder av 61 år av kreft.
GIER
GIER (Geodætisk Instituts Elektroniske Regnemaskine) er en datamaskin som ble produsert av det danske firmaet Regnecentralen.
I 1958 hadde Geodætisk Institut fått i oppdrag å tilpasse sitt trianguleringsnett til UTM-koordinater. For å løse denne oppgaven ble det startet et samarbeidsprosjekt med Regnecentralen, der instituttet leverte komponentene og regnesentralen utviklingsarbeidet, derav også maskinens betegnelse. Den første GIER ble utlevert i oktober 1961, tilsammen ble det produsert 56 eksemplarer.
Oppbygning
GIER var en såkalt andregenerasjons regnemaskin fordi den var basert på transistorer i stedet for rør. Arbeidsminnet var et magnetkjerneminne med 1024 maskinord på 42 bit. Den arbeidet med virtuell hukommelse, et trommelminne med 320 kanaler á 40 maskinord ble brukt som bakgrunnslager, hullbånd av papir var et vanlig eksternt lagringsmedium. Den ble ikke styrt fra skjerm og tastatur, men fra en elektrisk skrivemaskin. I motsetning til senere datamaskiner var den heller ikke interruptstyrt, så den kunne ikke utføre andre oppgaver mens den ventet på data fra hullbånd eller fra skrivemaskinen. På grunn av det lille arbeidsminnet og bakgrunnslageret, som tilsvarer 5376 byte henholdsvis 67200 byte, var maskinkoden optimert til å omfatte så mye funksjonalitet som mulig ved minst mulig forbruk av minneplass. Et maskinord kunne for eksempel inneholde to grunnleggende instruksjoner eller én utvidet instruksjon.
Programvare
Maskinen ble programmert i GIER Algol eller assemblerspråket SLIP (Source Language Input Program). Den hadde ikke noe permanent minne (ROM), når den skulle startes måtte derfor de første instruksjonene (3 maskinord á 42 bit) tastes inn bit for bit manuelt. De inntastede instruksjonene leste inn binærkode direkte fra hullbånd, som la seg oppå instruksjonene slik at de ble modifisert til en såkalt boot-lader. Denne leste så inn resten av det primitive input-programmet, dette var grunnmodulen i operativsystemet Help 3, og muliggjorde videre kontroll over GIER via en skrivemaskinterminal.
GIER Algol var en variant av Algol 60 som var tilpasset maskinens begrensninger og særegenheter. Tegnsettet var for eksempel utvidet med æ og ø, og den hadde reserverte rutiner for å betjene tilbehør som skrivemaskin eller hullbåndstanser. I den første versjonen hadde disse rutinene identifikatorer med dansk språk som grunnlag, slik som læstegn, skrvtekst eller tryk, i senere versjoner ble disse utskiftet med engelske identifikatorer av formen write.... Arbeidsminnet hadde svært liten kapasitet slik at antall variabler under gunstige betingelser maksimalt kunne være ca. 700, derfor fantes det egne rutiner for å mellomlagre data på trommelminnet.
Også assemblerkoden SLIP var avledet av dansk, med kommandoer som TL - tæl lang, LY - læs ydre enhed, HH - hop højre eller GR - gem register.
I Norge
Den første GIER i Norge ble levert 1962 til Institutt for atomenergi i Halden, den første elektroniske regnemaskinen på NTH i Trondheim var også en GIER, den ble levert samme år. Senere ble det også levert en til NTHs Institutt for Reguleringsteknikk (idag Institutt for teknisk kybernetikk). Norges Vassdrags- og Elektrisitetsvesen hadde også en av de første eksemplarene i drift.
Maskinen som ble levert til IFA i Halden er fremdeles i behold på (nå)IFE i eller på Industrimuseet i Halden
GIER Algol
comment the main program (this is a comment); begin integer N;   N:=read integer; begin real array Data[1:N]; real sum, avg; integer i;     sum:=0; for i:=1 step 1 until N do      begin  real val; val:=read real; Data[i]:= if val<0 then -val else val end ; for i:=1 step 1 until N do        sum:=sum + Data[i]; avg:=sum/N×100; write(|<d ddd ddd.dd|>, avg) end end
Assemblerkoden SLIP
Eksempelet viser de tre instruksjonene som tastes inn manuelt for å lese inn bootstrap-programmet. Tre rigistre blir brukt: R - regneregisteret, M - multiplikatorregisteret og S - sekvensregisteret. Adresse instruksjon     betydning [0]    tl -6,   ca 0    tæl lang -6, coicidens adressetal 0 [1]    ly r4,   hs r-1  læs ydre relativt 4, hop sekvensielt relativt -1 [2]    gm s3 t -1 M     gem M-register sekvensielt 3 tælt -1 nulstil mærkebits [3] [4] Programmet går i sløyfe i instuksjonene [0] og [1] og leser tegn etter tegn inn i R-registeret fra et 7-kanals hullbånd. Et tegn består av bits/hull 0-6, det siste tegnet i en instruksjon er kjennetegnet ved at bit 7 er satt. Etter shift-operasjonen (6 posisjoner mot høyre inn i M-registeret) står dette fremdeles i R-registeret og testen ca 0 feiler og [1] blir ikke utført. Den innleste instruksjonen, som nå står i M-registeret, lagres i [3]. Denne adressen beregnes slik: Instruksjonen som ble lagret i [3] var et hopp til [1], neste instruksjon ble lagret i [2] som dermed ble modifisert til å lagre de følgende instruksjonene et annet sted i arbeidsminnet.
Emanuel Witz
Emanuel Witz (født 27. juni 1717 i Biel, død 11. desember 1797 samme sted) var en sveitsisk maler.
Han startet ut i yrkeslivet som skriver (i betydningen skrivekyndig person, sekretær). Broren var billedhugger, og hos ham lærte han å tegne, som ble fulgt opp hos Robert Huber i Bern. Han dro til Paris for å fortsette skoleringen under maleren Louis Galloche. Til venne- og bekjentskapskretsen kan nevnes: Edmé Bouchardon, François Boucher, Pierre-Jacques Cazes, Charles-Joseph Natoire og Charles André van Loo.
Han virket i lengre tid som genre-, historie- og portrettmaler i Spania og Portugal. Etter en del viderverdigheter i Spania, kom han tilbake til Biel i 1760, og ble der livet ut.
Nord-Korea under Sommer-OL 1972
Nord-Korea under Sommer-OL 1972. Trettisju sportsutøvere fra Nord-Korea deltok i ti sporter under Sommer-OL 1972 i München. Det var første gangen som Nord-Korea deltok i et sommer-OL. De kom på 22.-plass på medaljestatistikken med en gull-, en sølv- og tre bronsemedaljer.
Sterling L2A3
Utvikling
Tidlig i 1944 utgav den Britiske General Staff spesifikasjoner for en ny maskinpistol. Ønsket var at våpenet skulle ikke veie over 2.7kg (6lb), var kamret for 9 x 19 mm Luger, skuddtakten skulle ikke overstige 500 rpm og våpenet skulle være presis nok til og plassere 5 skudd innenfor en blink som målte 1x1 fot (30x30xm) på 100 yards ved halvautomatisk ild.
G. W. Patchett, sjefsdesigner ved Sterling Armaments Company i Dagenham, London leverte ett forsøksvåpen kort tid etter, og en ordre på 120 våpen til testing ble levert fra General Staff. Blant annet ble noen av disse testvåpnene brukt ved Arnhem av Britiske Fallskjermjegere og andre steder mot slutt av krigen. Våpenet var på denne tiden kjent som Patchett Submachine Gun, eller bare Patchett Gun.
Offisiell innføring
Ved krigens slutt hadde Storbritannia store mengder Stengun maskinpistoler, og man så på det tidspunktet ingen grunnlag for og øyeblikkelig erstatte Sten med Patchett\Sterling eller andre maskinpistoler. Først i 1947 ble flere design testet, blant annet Patchett\Sterling, ett nytt design fra BSA og et eksperimentelt australsk design med Sten som benchmark. Patchett\Sterling vant til slutt testen, og ble i 1951 offisielt arvtakeren til Sten. Patchett\Sterling begynte og dukke opp i avdelinger i 1953, først som L2A1, senere som den betydelig mer utbredte L2A3 versjonen.
Sterling-maskinpistolen var i bruk av British Army fra 1953 til 1988, da ble den erstattet av SA80. Den har enkel mekanisme med masseretardert sluttstykke som skyter fra åpent sluttstykke, og har våpenmagasin med kapasitet på 34 patroner som settes inn på venstre side, samme som Stengun. Våpenet kan også bruke de rette 32-skudds magasinene fra Sten. Den har foldestokk som foldes inn under våpenet. Våpenet har også omstiller for hel- eller halvautomatisk ild.
Det ble også laget en lyddempet versjon med modellnavn L34A1. Sterling sto for produksjonen for de væpnede britiske styrker og til eksport, mens Royal Ordnance Factories lagde dem kun til det britiske militære. Omtrent 400 000 eksemplarer ble laget. Den ble også laget i Chile, India og Canada på lisens.
Rekstafjorden
Rekstafjorden er en fjord i Flora kommune i Sogn og Fjordane ytterst i havgapet, vest for Florø. Fjorden ligger på sørsiden av øyene Kinn og Reksta, som den er oppkalt etter. Sør for fjorden ligger øya Askrova og Brufjorden. Fjorden har innløp i havgapet sør for Kinn og strekker seg 10 kilometer østover til der Vassreset starter. Mellom Kinn og Reksta går Kinnasundet nord til Skorpefjorden på nordsiden av disse øyene. Den østlige grensen til fjorden ligger mellom Søre Nekkøy og Store Stårøy.
Hother Bøttger
Hother Erich Werner Bøttger (født 1801 i Skien, død 28. oktober 1857 i Skien) var en norsk arkitekt.
Biografi
Han var sønn nr. 2 av organist Johannes Bøttger som i 1796 innvandret fra København til Skien og Mette Marie Schjøth fra Larvik. Bøttger ble utdannet som snekkermester og senere som arkitekt ved Kunstakademiet i København før han ble ansatt som stadskonduktør i Skien og Porsgrunn fra 1834. Bøttger er kjent for en rekke ombygninger som for eksempel Skien kirke og Holden hovedgård samt tegninger til Norges banks bygning i Skien. Han var også stortingsrepresentant og satt som komitésekretær for Stortingets nybygg. I tillegg tegnet han også en rekke ovnstegninger til Ulefos Jernværk i sin periode. Han hadde en poetisk åre, og skal ha vært en interessant og meget populær personlighet.
Kaare J. Forø
Kaare Johan Forø (1921–1997) var en norsk kjøpmann, advokat og politiker. Han var Stjørdals ordfører fra 1976 til 1979 og representerte Det Nye Folkepartiet (DNF), som stilte fellesliste med Venstre.
Petsjenga (by)
Petsjenga (russisk: Пече́нга, finsk: Petsamo, nordsamisk: Beahcán, skoltesamisk: Peäccam) er en mindre bymessig bosetning i Petsjenga rajon i Murmansk oblast i Russland. Bosetningen ligger ved utløpet av Petsjengaelva i Petsjengafjorden. Ved folketellingen i 2002 hadde stedet 2 959 innbyggere, som utgjorde 6,4% av Petsjenga rajons totale befolkning. Dette var en økning fra 1989, da det ble registrert 2 671 innbyggere.
Kaare J. Forø
Han ble født i Sigerfjord, vokste opp på Lillehammer, og flyttet til Stjørdal i 1941. Han gikk handelsskole, arbeidet som bokholder og kontorsjef, og åpnet i 1950 en frukt- og tobakksforretning på Stjørdalshalsen. Han hadde også forsikringsagentur.
Petsjenga (by)
Historie
Petsjenga ble en del av Russland i 1533. Befolkningen i området på den tid var skoltesamer. Selve den første bosetningen her ble grunnlagt i 1533; det var Petsjengaklosteret, av munken Trifon fra Novgorod, på stedet hvor elva Petsjenga løper ut i Barentshavet, 135 km vest for nåtidens Murmansk. Inspirert av eksempelet fra Solovki ønsket Trifon å omvende de lokale skoltesamene til kristendommen, og å vise hvordan troen kunne blomstre i de mest ugjestmilde land. En annen grunn til klosterets plassering var dessuten å markere russisk nærvær.
Kaare J. Forø
Forø tok juridisk embedseksamen ved Universitetet i Oslo i 1964 og begynte som privatpraktiserende advokat. Han forsvarte blant andre Storebrand, De Norske Bykredittforeninger og Det norske Handelskammerforbund, og var også juridisk konsulent for Norsk Arbeidsgiverforening.
Petsjenga (by)
Historie
I 1572 hadde Petsjengaklosteret rundt 50 munker og 200 legbrødre. Seks år etter St. Trifons død i 1583 ble treklosteret plyndret og brent ned av svenskene. Det sies at 51 munker og 65 legbrødre omkom i raidet, som endte historien om Trifons kloster i Petsjenga. Men et nytt kloster tilkom, da det gamle ble gjenoppbygd i 1886.
Kaare J. Forø
Forø var medlem av Stjørdal kommunestyre 1964–1983, medlem av formannskapet 1968–1983, varaordfører 1972–1975 og Stjørdals ordfører 1976–1979. Han representerte Venstre frem til partisplittelsen i 1972, da han tilhørte EF-tilhengerne som brøt ut og dannet Det Nye Folkepartiet/Det Liberale Folkepartiet. Ved stortingsvalget 1981 var han DLFs førstekandidat i Nord-Trøndelag. Partisplittelsen var mindre merkbar i kommunepolitikken i Stjørdal, der de to partiene stilte fellesliste, og i 1988 ble partiene gjenforent.
Petsjenga (by)
Historie
Ved freden i Tartu i 1920 ble Petsjenga avstått til Finland, og ble da kalt Petsamo. Under den finske vinterkrigen stod slaget om Petsamo, som ble avsluttet 11. februar 1940. Sovjetunionen besatte Petsamo under vinterkrigen, men gav tilbake området etter krigen.
Kaare J. Forø
Forø var ordfører i forstanderskapet i Stjørdal Sparebank 1969–1982, medlem av kontrollkomiteen i Den Nordenfjeldske Bykredittforening 1974–1984 og styreformann i Hotellgården AS fra 1977.
Petsjenga (by)
Historie
Etter angrepet på Norge, i perioden 1940-41, pågikk den såkalte Petsamotrafikken mellom Haparanda/Rovaniemi og Linhammar ved Petsamo, som da var den eneste importhavnen for sjøtrafikk utenfor Østersjøen for Sverige og Finland.
Området tilhørte Finland til 1944. Etter den finske fortsettelseskrigen ble klosteret her evakuert til Nya Valamo kloster i Savolax. Petsamo ble okkupert av sovjetiske styrker under Lapplandskrigen og ble formelt avtrådt til Sovjetunionen med freden i Paris i 1947.
Robert de Lénoncourt
Robert de Lénoncourt  (født i Lorraine i Frankrike, død 4. februar 1561 i Charité-sur-Loire) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Châlons-sur Marne, og senere av Embrun. Han var også i perioder administrator av bispedømmene Metz, Auxerre og Toulouse.
Han ble kreert til kardinal av pave Paul III den 20. desember 1538, med Santa Cecilia som tittelkirke.
Han var onkel til kardinal Philippe de Lénoncourt (kreert 1586).
Finn Gustavsen
Finn Rudolf Gustavsen (født 22. februar 1926 i Drammen, død 20. juli 2005) var en norsk journalist og politiker.
Gustavsen var sentral i kretsen rundt avisa Orientering, som radikale krefter innen Arbeiderpartiet begynte å gi ut i 1953. I 1961 ble Gustavsen og flere andre ekskludert fra Arbeiderpartiet, og de dannet Sosialistisk Folkeparti (SF). Ved valget samme år ble Gustavsen valgt inn på Stortinget fra Oslo. Fra Nordland ble også Asbjørn Holm valgt inn på SFs liste. Tomannsgruppa kom i vippeposisjon og bidro til at regjeringen Gerhardsen ble felt på Kings Bay-saken i 1963. Dette førte til at Lyng-regjeringen kom til makten. Tre uker senere bidro de to SF-representantene til å felle også denne regjeringen, og Gerhardsen kom tilbake.
Utdanning og yrkesliv
Finn Gustavsen vokste opp i Holmestrand. Han var sønn av samvirkelagsbestyrer Rudolf Arthur Gustavsen (1900–1986) og Bergljot Kristoffersen (1903–1948). Som utdannelse tok han korrespondansekurs i handelsfag i 1943, examen artium som privatist i 1945 og kurs ved journalistakademiet ved Århus universitet i 1949.
Han begynte som aluminiumsarbeider i 1943, ble så journalist i Vestfold Arbeiderblad i 1945, etter det journalist i Telemark Arbeiderblad i 1948, journalist i Arbeiderbladet i 1950, redaksjonssekretær i Telemark Arbeiderblad i 1951, journalist i Fritt Slag i 1951, redaksjonssekretær i Orientering i 1954, redaktør i Orientering i 1959, bistandsattaché ved ambassaden i Maputo i 1977, journalist i Ny Tid i 1982, redaktør SVs medlemsavis i 1985 og redaktør i "Ny Tid" i 1986.
Rikspolitikken
I 1950-årene var Gustavsen aktiv på venstresiden i Arbeiderpartiet. Han var helt fra starten i 1953 knyttet til avisen Orientering som fast medarbeider. Fra januar 1954 var han redaksjonssekretær og eneste ansatte mens han fra januar 1959 var redaktør av avisen.
Han var sterkt kritisk til Arbeiderparti-ledelsens utenrikspolitiske linje, bl.a. norsk medlemskap i NATO.
I januar 1961 ble Gustavsen sammen med den øvrige kretsen rundt ukeavisen Orientering ekskludert fra Arbeiderpartiet. Samme år var han med på å danne Sosialistisk Folkeparti (SF). Ved stortingsvalget høsten 1961 fikk SF to representanter på Stortinget: Gustavsen fra Oslo og Asbjørn Holm fra Nordland. Dette innebar at Arbeiderpartiet ikke hadde rent flertall på Stortinget og at SF kom i en såkalt vippeposisjon. Gustavsen var parlamentarisk leder for SF 1961–1969 og leder for partiet i tiden 1971–73.
Ved å stemme mot den sittende arbeiderpartiregjeringen til Gerhardsen i mistillitsvoteringen etter Kings Bay-saken, banet Gustavsen veien for en borgerlig regjering under ledelse av John Lyng. Men tre uker senere sørget de to SF-stemmene for at det ble negativt flertall mot Lyng-regjeringens tiltredelseserklæring, og Gerhardsen dannet sin fjerde regjering. Valget i 1965 ga borgerlig flertall, og SF hadde ikke lenger en strategisk vippeposisjon i Stortinget. I 1969 falt partiet helt ut av Stortinget. I 1973 ble Gustavsen valgt inn igjen på Stortinget som representant for Sosialistisk Valgforbund.
Gustavsen markerte seg som en sterk motstander av USAs krigføring i Vietnam. Han var også svært aktiv under EF-kampen i 1972. Etter folkeavstemningen om EF dannet Sosialistisk Folkeparti (SF), Norges Kommunistiske Parti (NKP) og gruppen Demokratiske Sosialister (AIK) et nytt politisk parti som fikk navnet Sosialistisk Valgforbund (fra 1975 Sosialistisk Venstreparti). Gustavsen var parlamentarisk leder for partiet fra 1973 til 1975.
I 1977 (hans siste stortingsår) ble Gustavsen sammen med Berge Furre truet med riksrettssak etter at de hadde brutt sine taushetsløfter som stortingsrepresentanter og gjort kjent deler av en hemmeligstemplet rapport (Schei-rapporten) som viste hvordan regjeringen og forsvarsdepartementet på slutten av 1950-årene førte Stortinget bak lyset ved opprettelsen av LORAN-C-anleggene som del av USAs ubåtforsvar.
På bakgrunn av sin kontakt med russiske diplomater, kom Gustavsen i søkelyset til Overvåkingspolitiet, og han fikk innsyn i sin mappe fra Innsynsutvalget. Han uttrykte i intervju med Aftenposten i 2002 bitterhet over behandlingen han var blitt til del.
I tillegg til rikspolitikken var Gustavsen også aktiv i lokalpolitikken og satt som medlem i Oslo kommunestyre i to perioder, 1971–1975 og 1985–1987.
Maxwell-Boltzmanns fordelingslov
thumb|300px|Sannsynlighetsfordeling ifølge Maxwell-Boltzmann av ulike [[edelgasser ved romtemperatur.]] Maxwells-Boltzmanns fordelingslov er en sannsynlighetsfordeling som brukes innen fysikk og kjemi. Den vanligste bruken er innen statistisk mekanikk. Et massivt fysisk systems temperatur er resultatet av bevegelser hos de molekyler og atomer, som utgjør systemet. Disse partiklene har en rekke ulike hastigheter og en enkelt partikkels hastighet endres fortløpende, som et resultat av kollisjoner med andre partikler. Brøkdelen av et stort antall partikler i en gitt hastighet er imidlertid nesten konstant. Maxwellfordelingen av hastigheter spesifiserer denne fraksjonen for vilkårlig hastighetsområde, som en funksjon av systemets temperatur. Den har fått sitt navn etter James Clerk Maxwell og Ludwig Boltzmann.
Fordelingen kan brukes på bevegelsesmengdemomentet, energien, hastighetsvektoren eller på hastigheter av for eksempel molekylene i en ideell gass. Farten for partikler med masse m ved en viss temperatur T beskrives som:
Finn Gustavsen
Etter rikspolitikken
Finn Gustavsen døde i 2005, 79 år gammel. Han etterlot seg samboer og fire barn fra samboerskapet og et tidligere ekteskap.
Skødstrup kirke
Skødstrup kirke er en kirke fra slutten av 1100-tallet som ligger i Skødstrup Sogn i Aarhus kommune, ca. 16 kilometer nord for Aarhus sentrum.
.no
.no er Norges nasjonale toppnivådomene (ccTLD) for internett. Domenet administreres av Norid.
Registrering
Registreringer under domenet .no kan gjøres av alle organisasjoner registrert i Brønnøysundregistrene. Det kan registreres inntil 100 domenenavn for hver organisasjon. Det finnes egne geografiske underdomener for hvert fylke.
Registrering gjøres normalt direkte på andre nivå. Privatpersoner kan registrere domener direkte under .no, og også under priv.no.
Spesielle tegn
I domenet .no er det åpnet for å benytte særnorske og samiske tegn. Disse tegnene er, i tillegg til a–z, 0–9 og bindestrek, tillatt i .no-domener:
æ·ø·å·á·à·ä·č·ç·đ·é·è·ê·ŋ·ń·ñ·ó·ò·ô·ö·š·ŧ·ü·ž
Liste over Tasmanias guvernører
Den første guvernøren var Henry Young (utnevnt i 1855).
Sveagruva
Sveagruva, ofte bare kalt Svea, var en bosetning på Spitsbergen, Svalbard, som ligger ved Sveabukta og Braganzavågen innerst i Van Mijenfjorden. Bosetningen var inntil 1. oktober 2016 base for hovedproduksjonen til Store Norske Spitsbergen Kulkompani. Det er ingen fast bosatte i bosetningen, men til enhver tid var det ca. 225 personer i Sveagruva, inkludert ansatte i Leonhard Nilsen & Sønner og Integrated Service Solutions.
Liste over Tasmanias guvernører
Den første australskfødte guvernøren var Stanley Burbury (utnevnt i 1973).
Sveagruva
I forbindelse med statsbudsjettet for 2018 besluttet Stortinget å avvikle gruvedriften i Svea og Lunckefjell. Alle spor av moderne gruvedrift i området Svea og Lunckefjell skal nå fjernes. Prosjektet er anslått å koste i alt 2,5 milliarder kroner, men den endelige prisen kan bli høyere og Svea ble offisielt stengt 4. mars 2020
Liste over Tasmanias guvernører
Den nåværende guvernøren er Kate Warner.
Viseguvernører
Mellom 1804 og 1813 var Van Diemens land delt langs den 42. breddegrad og styrt uavhengig av hverandre.
Sveagruva
Samfunn
Sveagruva har ikke veiforbindelse til de andre bosettingene på Svalbard, og de ansatte pendler til og fra Longyearbyen vanligvis med fly. Sveagruva har sin egen kortbaneflyplass, Svea flyplass, som eies, driftes og brukes av Store Norske Spitsbergen Kulkompani. Det er hyppige avganger mellom Svalbard lufthavn, Longyear, og flyvningene besørges av Lufttransport med en 19-seters Fairchild Dornier 228.
Liste over Tasmanias guvernører
Viseguvernører i Van Diemens land
Kolonien byttet navn til Tasmania i 1856.
Sveagruva
Samfunn
Alternativt kan man i vintersesongen ta seg til Sveagruva med snøscooter, da som regel via Reindalen og Todalen, en reise som vanligvis tar 1–2 timer.
Arbeidere jobber vanligvis i skift som varer én eller to uker om gangen, med tilsvarende friperiode på en eller to uker. I arbeidsperioden bor arbeiderne i leiligheter disponert av Store Norske i Sveagruva; i friperioden drar de fleste tilbake enten til Longyearbyen eller fastlandet.
Fritidstilbudet i Sveagruva var variert, og bosetningen hadde sin egen skytterklubb (med tilhørende skytebane), modellflyklubb, bowlingbane, samt et moderne treningsrom. Sveagruva har sitt eget postkontor med tilhørende postnummer 9175. I samme bygning som postkontoret lå ligger også den døgnåpne matmessa.
Det finnes en egen sykestue i bosetningen med utstyr til grunnleggende medisinsk behandling. Det er normalt ikke kvalifisert helsepersonell i Sveagruva, men sykestua er utstyrt for telemedisin med kamera og mikrofon, og kan konferere med Longyearbyen sykehus ved behov.
Svea får strøm fra et dieselbasert kraftverk som ligger på Kapp Amsterdam.
Historie
Området kalt Sveagrufvan med tilhørende kullfelt ble tatt som utmål av Bertil Högbom, på vegne av Jernkontoret og Trafikaktiebolaget Grängesberg-Oxelösund, i 1910. Året etter, i 1911, reiste det britiske gruveselskapet Northern Exploration Company to av sine utallige skjerpehytter på henholdsvis nord- og sørbredden av Braganzavågen (Camp Williams og Camp Margareth).
Anleggene ble kjøpt av SNSK i 1934, med Staten som førsteprioritets pantelåner. Utvinningen stoppet i perioden 1949–1970, stanset på ny i en periode fra 1987. Dagens drift ble startet i 2001 med åpningen av forekomsten Svea Nord, som er den største kullforekomsten hittil drevet på Svalbard.
I nyere tid (2013) er det drift i én kullgruve i området, Svea Nord. En ny gruve i Lunckefjellet åpnet i slutten av 2013. Kullet som ble utvinnet ble kjørt ned til Kapp Amsterdam for lagring og videre transport med båt. Om vinteren, når Van Mijenfjorden er frosset, bygde det seg vanligvis opp store kullagre ved Kapp Amsterdam mens man venter på at fjorden skulle bli isfri.
Den 1. oktober 2016 ble det innført tre års stopp i gruvedriften i Svea.
Kullgruven Svea Nord
Kullgruven Svea Nord ble åpnet i 2001, og var Store Norske Spitsbergen Grubekompanis hovedgruve. Gruva ligger omtrent fem kilometer fra bosetningen med inngang fra Høganesbreen. Gruven ble drevet døgnet rundt hele året, og hadde en produksjon på 1–3 millioner tonn kull i året. Driften opphørte i 2016.
Lunckefjellprosjektet
Etter hvert som det mest sentrale kullageret i Svea Nord ble utdrevet, planla Store Norske å starte kullgruvedrift i Lunckefjellet i det som kalles Lunckefjellprosjektet. Gruven var klar til produksjon i september 2013. Hovedproduksjonen startet i februar 2014 og opphørte i 2016.
Flere kullreserver
Store Norske har projisert kullproduksjon i Sveaområdet frem til nærmere 2030. Det finnes gjenstående kullreserver i feltet Svea Øst, Ispallen samt randsone i Svea Nord, som er mulig å hente ut etter at kullfeltene i Lunckefjellet er ferdig utdrevet.
Haugarhallen
Haugarhallen er en idrettshall i Haugesund som er byens tredje og største fotballhall med en kunstgressbane på 64 x 42 meter som gir hallen mulighet for helårs fotballaktivitet på Sakkestad.
Lørdag 29. desember 2007 ble hallen offisielt innviet av byens ordfører, Petter Steen jr. i regi av Haugars leder, Johannes Stavland.