cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sylvi Listhaug
Familiebakgrunn og yrkeskarriere
Hun var pleieassistent ved Ørskog aldersheim 1995–2000 og faglærer ved Sjøholt skule i Ørskog 2000–2001. Hun hadde en praktikantstilling i Representantenes hus i Washington, D.C. 2004–2005. I 2012–2013 var hun seniorrådgiver i PR-byrået First House i Oslo.
Hennes politiske forbilder er Ronald Reagan og Margaret Thatcher. Listhaug støttet Hillary Clinton under Det amerikanske presidentvalget 2016, til tross for at hun som regel støtter kandidater fra Det republikanske parti. Hun uttalte i 2016 at påtroppende president Donald Trumps «uttalelser om Nato har vært svært foruroligende for Norge». Hun var uenig i Trumps linje i internasjonal handelspolitikk og uttalte i august 2016 at frihandel har bidratt til «å løfte millioner av mennesker ut av fattigdom».
Byråd i Oslo
Listhaug var politisk rådgiver for Fremskrittspartiets fraksjon i Stortingets kirke-, utdannings- og forskningskomité 2001–2004 og byrådssekretær for byråd Margaret Eckbo i 2005. Da Eckbo trakk seg som byråd i januar 2006, overtok Listhaug som byråd for velferd og sosiale tjenester. I 2010 ble hun byråd for helse og eldreomsorg.
I august 2009 ble det satt søkelys på Listhaugs involvering i sykehjemsaken i Spania. I februar 2010 tok Erling Folkvord fra Rødt til orde for at Listhaug burde gå av som følge av Altea-saken. Arbeiderpartiet, Rødt og SV fremmet i 2010 mistillitsforslag mot byråden på grunn av saken om Oslo kommunes planlagte sykehjem i Altea i Spania. Oslo kommune brukte 35 millioner kroner på et prosjekt hvor det ikke har blitt bygd noe, og skal ha vært Listhaugs ansvarsområde. Listhaug uttalte at hun «ikke har hatt ansvar for å bygge sykehjemmet og anskaffe og inngå kontrakter».
Som byråd ønsket Listhaug å gjøre Oslo til et utstillingsvindu for såkalt fritt brukervalg i eldreomsorgen, og sto bak innføringen av fritt brukervalg innenfor hjemmehjelpstjenesten i 2006. I 2011 ble fritt brukervalg også innført i hjemmesykepleien. Listhaug har også gått inn for å øke satsingen på hjemmehjelp samt gjeninnføre aldershjemmene  i Oslo. Listhaug innførte Lotte-modellen ved sykehjemmene i Oslo ved blant annet Fagerborghjemmet, Manglerudhjemmet og Lilleborg sykehjem i Oslo.
Landbruks- og matminister
thumb|right|Landbruksminister Listhaug i møte på [[Sametinget, 2014.]] thumb|right|Listhaug i møte med EUs landbrukskommissær [[Phil Hogan.]] Listhaug ble landbruks- og matminister da Erna Solbergs regjering ble dannet 16. oktober 2013. Hun ble da den første landbruksministeren fra Fremskrittspartiet. Listhaug signaliserte tidlig en drastisk endring i norsk landbrukspolitikk, som blant annet la til rette for enklere kjøp og salg av gårder, samt større og mer bærekraftig gårder. Hun arbeidet også for å fjerne boplikten for bønder. Listhaug arbeidet også for å redusere subsidiene til norske bønder. Som landbruksminister arbeidet også Listhaug for å redusere subsidier til pelsdyrhold og reindrift. Som landbruksminister var Listhaug også tilhenger av dyrepoliti, og testet en ny ordning med dyrepoliti i Norge. Hun støttet endringer i alkoholloven, blant annet for å tillate direktesalg av alkohol fra småprodusenter. Listhaug åpnet også for ølproduksjon på Svalbard, og åpnet for alkoholreklame for norskprodusert øl. Hun ønsket også en utredning om salg av alkohol med høyere volumprosent enn 4,7 fra småprodusenter og gårder ville bryte med EØS-reglene.
Listhaug fikk stortingsflertall for å redusere realverdien av statens tilskudd til jordbruket med 270 millioner.
Innvandrings- og integreringsminister
thumb|right|Listhaug under en tale til [[KS i 2016.]] Den 15. desember 2015 ble Listhaug innvandrings- og integreringsminister med ansvar for asyl- og innvandringssaker i Justis- og beredskapsdepartementet og integreringsområdet i Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet. Hun ble da landets første innvandringsminister. Tidligere Oslo-ordfører Fabian Stang ble utnevnt som statssekretær for Listhaug i oktober 2016.
Som statsråd sto Listhaug for en streng innvandringspolitikk. Hun presenterte blant annet flere forslag for innstramminger i asyl- og innvandringspolitikken. Som innvandringsminister hadde Listhaug den høyeste populariteten blant Fremskrittspartiets statsråder. I august 2017 arrangerte Listhaug en likestillings- og ytringsfrihetskonferanse, sammen med den danske innvandringsministeren Inger Støjberg og den nederlandske politikeren Ayaan Hirsi Ali.
I august 2017 deltok Listhaug på en valgturné i den innvandrertette bydelen Rinkeby i Stockholm. I en kronikk i Aftonbladet karakteriserte hun svensk asylpolitikk som «totalt mislykket». Hun fikk sterk kritikk av Stockholms byrådsleder Karin Wanngård. Tidligere statsminister Carl Bildt og den daværende statsministeren Stefan Löfven kritiserte også Listhaugs besøk. Også Jonas Gahr Støre stilte seg kritisk til besøket.
Under en muslimsk ungdomskonferanse mot ekstremisme holdt 4. august 2017 i Sarpsborg konfronterte Listhaug hovedtaleren Mohammad Tahir ul-Qadri med hans støtte for steining som straffemetode, dødsstraff for blasfemi og oppfordring om at islamske lover bør settes over vestlige lover. Listhaugs kritikk av Ul-Qadri ble støttet av blant andre Abid Raja.
Justis-, beredskaps- og innvandringsminister
Ved omdanningen av regjeringen Solberg 17. januar 2018 i forbindelse med at Venstre kom inn i regjeringen falt posten som innvandrings- og integreringsminister bort, og Listhaug ble justis-, beredskaps- og innvandringsminister. Som justisminister beskrev Listhaug pedofile overgripere som «monstre», og arbeidet for å kunne inndra passet til norske overgripere i utlandet. Hun var uenig med sin forgjenger, Per-Willy Amundsen, som mente pedofile overgripere burde kjemisk kastreres. Listhaug er motstander av dødsstraff. Hun har ønsket et høyere straffenivå, spesielt for overgrep mot barn.
Den 9. mars 2018 ble det postet et bilde med teksten «Ap mener terroristenes rettigheter er viktigere enn nasjonens sikkerhet» på Listhaugs Facebook-profil. Innlegget var skrevet av Listhaugs politiske rådgiver Espen Teigen. Bildet ble postet i forbindelse med at Arbeiderpartiet stemte imot et forslag til å frata fremmedkrigere norsk statsborgerskap uten at det ble avgjort av en norsk domstol. Postingen ble slettet 14. mars 2018 med begrunnelsen at bildet var brukt uten tillatelse fra rettighetshaver, Associated Press. Saken førte til at Bjørnar Moxnes og Rødt den 16. mars 2018 fremmet et mistillitsforslag mot henne i Stortinget. Et såkalt daddelvedtak (skarpeste kritikk som ikke er mistillit) fikk flertall dagen før. Opposisjonen kritiserte formuleringene i beklagelsen, og Listhaug beklaget etterhvert innlegget åtte ganger fra Stortingets talerstol.
Dagen før mistillitsforslaget skulle behandles i Stortinget uttrykte KrFs landsstyre at de ikke hadde tillit til justisministeren. Det var likevel uklart om KrF ville stemme for mistillitsforslaget, og partileder Knut Arild Hareide oppfordret Erna Solberg til å ta grep for å løse situasjonen. Listhaug trakk seg deretter fra stillingen som justisminister. Espen Teigen gikk av som politisk rådgiver samme dag. Hun fikk full støtte av partileder Siv Jensen, som var villig til å gå ut av regjering dersom Listhaug måtte gå.
Eldre og folkehelseminister
Den 3. mai 2019 ble Listhaug utnevnt til eldre- og folkehelseminister i Erna Solbergs regjering.
Olje- og energiminister
Den 18. desember 2019 ble det gjort en justering i to statsrådposter i Erna Solbergs regjering. Listhaug tok over som ny olje- og energiminister for Kjell-Børge Freiberg (FrP).
I tillegg til dette ble Terje Søviknes utnevnt som eldre- og folkehelseminister, noe som var daværende statsrådspost for Listhaug.
Listhaug avtrådte som statsråd 24. januar 2020 da FrP gikk ut av Solberg-regjeringen.
Medlem av FpUs sentralstyre 2002–2006
Fra 2002 til 2006 var Sylvi Listhaug medlem av sentralstyret i Fremskrittspartiets Ungdom (FpU).
Medlem av sentralstyret 2005–
Siden 2005 har Sylvi Listhaug vært medlem av sentralstyret i FrP.
Nestleder 2018–2021
Listhaug ble konstituert som FrPs 1. nestleder på et sentralstyremøte den 3. september 2018; dette skjedde som følge av at Per Sandberg trakk seg fra stillingen 13. august samme år. Hun ble valgt til FrPs 1. nestleder på partiets landsmøte 5. mai 2019.
Leder 2021–
Listhaug ble valgt som FrPs leder like etter kl 17 på et digitalt landsmøte på Gardermoen den 8. mai 2021. Hun overtok etter Siv Jensen.
Parlamentarisk leder 2021–
Listhaug ble valgt som parlamentarisk leder i FrP den 12. mai 2021. Hun etterfulgte Siv Jensen. Listhaug ble igjen valgt som parlamentarisk leder i Frp den 24. september 2021. Hans Andreas Limi ble samme dag valgt til første nestleder og Bård Hoksrud til andre nestleder i den nye stortingsgruppen.
Politiske verv
Listhaugs politiske verv inkluderer:
Regjeringsdeltakelse og stortingskomiteer
Listhaug har i perioden 2013 til 2020 sittet som statsråd i fire departementer.
Listhaug har sittet på Stortinget siden 2017 for Møre og Romsdal.
Utgivelser
I oktober 2018 utga Listhaug boka Der andre tier. Den er skrevet sammen med journalist Lars Akerhaug.
Familie
Listhaug er gift med FrP-politiker Espen Espeset. De har tre barn.
Stenberg
Stenberg (eller Steinberg) er et stort friluftsmuseum som viser kulturlandskap, byggeskikk og sosiale forhold på Toten på 1800-tallet. Museet er bygd opp rundt amtmannsgarden Stenberg. Garden som befinner seg i Vestre Toten kommune ligger omgitt av park, åker og eng.
Historie
I 2006 ble Toten økomuseum, Gjøvik historiske samlinger og Mjøssamlingene ble slått sammen til regionsmuseet Mjøsmuseet. Dette er et regionsmuseum for vestsida av Mjøsa, Gjøvik og Toten.
Om tårar vore guld
«Om tårar vore guld» er en svensk sang med melodi og tekst av Agnetha Fältskog. Fältskog og Sven-Olof Walldoffs orkester spilte den inn. «Om tårar vore guld» ble utgitt på singlen Cupol CS 264 i mars 1970.
Sangen ble testet på Svensktoppen, hvor den lå i omganger i perioden 12. april–19. juli 1970, og lå som best på en tredjeplass.
Norsk versjon
Arne Riis har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Om tårer var gull».
Greg Gates
Gregory «Greg» Crozier Gates (født 28. april 1926 i New Jersey) var en amerikansk roer som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Gates vant en olympisk bronsemedalje i roing under Sommer-OL 1948 i London. Han var med på den amerikanske fireren uten styrmann som kom på tredjeplass bak Italia og Danmark. Roøvelsene ble gjennomført i perioden 5. til 8. august 1948 på Themsen. Roerne på den amerikanske båten var Fred Kingsbury, Stuart Griffing, Greg Gates og Robert Perew.
Robert Perew
Robert «Bob» Strahan Perew (født 5. august 1923 i Philadelphia, død 14. november 1999 i Denton, Texas) var en amerikansk roer som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Perew vant en olympisk bronsemedalje i roing under Sommer-OL 1948 i London. Han var med på den amerikanske fireren uten styrmann som kom på tredjeplass bak Italia og Danmark. Roøvelsene ble gjennomført i perioden 5. til 8. august 1948 på Themsen. Roerne på den amerikanske båten var Fred Kingsbury, Stuart Griffing, Greg Gates og Robert Perew.
Bot (andre betydninger)
Bot har flere betydninger:
Tales of the Unexpected
Tales of the Unexpected er en britisk grøsser- og mysteryserie som gikk på ITV fra 1979 til 1988 og som tok utgangspunkt i Roald Dahls novellesamling med samme tittel. Serien besto av en rekke korte novellefilmer som ikke hadde annet tilfelles med hverandre enn sjanger og atmosfære.
Tales of the Unexpected hadde premiere på NRK den 6. oktober 1979. Den første novellefilmen de viste var Offeret (Lamb to the Slaughter). Serien gikk sporadisk på kanalen til slutten av 1980-tallet.
Priser
I 1980 ble den tildelt Edgar-prisene (for episoden "Skin"). Den ble året etter nominert til en BAFTA i kategorien beste musikk.
Kalvåg
Kalvåg er et tettsted på øya Frøya i Bremanger kommune i Vestland. Bygda ligger ytterst i havgapet på øya Frøya. Tettstedet Kalvåg har innbyggere per 1. januar, (Kalvåg Sentrum - fra Steinsethøgda til Hammarskaret) og tilsammen rundt 570 innbyggere på hele Frøya. Navnet Kalvåg kommer trolig fra verbet kala «gjør kald, få til å fryse» som en betegnelse på at vågen ofte fryser til om vinteren. I dag har Kalvåg et enestående og gammelt sjøhusmiljø som går for å være det største og best vernede sjøhusmiljøet i fylket. Mange av de gamle sjøhusene er restaurerte for overnatting. Havnen er god, med store offentlige kaianlegg og en nå utvidet gjestehavn med flytebrygger ved Knutholmen.
Kommunikasjon med båt- og landtransport til og fra Kalvåg er gode, og nærmeste by mot sør er Florø, og mot nord Måløy. I øst ligger kommunesenteret Svelgen, og nærmeste nabobygd i nord er Bremanger. Kalvåg har fastlandsforbindelse med broer og undersjøisk tunnel, Skatestraumtunnelen.
Kalvåg har tjeneste-og servicenæringer som grunnskole, skolefritidsordning, barnehage, alders- og sjukeheim og tidligare flyktningemottak, dagligvare-/jernvare handel/, bank-og posttjeneste, fiskehandel, restauranter/overnatting, kultursenter, samt butikker for gaver og klær.
Historie
På 1860-tallet var Kalvåg kanskje det største fiskeværet på kysten, med en befolkning på oppimot 11 000 mennesker i den mest hektiske fiskesesongen. Det vokste opp en tettbebyggelse langs med vågen, med salteri, losjihus, forretninger, handelsvirksomhet og annen bosetting. Under fiskeriene var Kalvåg en hel bygdeby, med byens vesen og funksjon. Her var sykehus, lege, bedehus, kirke, lensmannsgård og skolehus. Geitholmen vest av Kalvåg var brukt som base for folk innenfra fjorden som «rodde på fiske i Geitholmen», for å skaffe mat til hjemmet og til salg. Ved Geitholmen hadde de en kort tur utover til gode fiskeplasser.
I 1871 var det 52 salteri i Kalvåg. De største kunne salte 4000 tønner, de minste 50. Til sammen saltet alle salteriene 35 340 tønner. De gode fiskeriene tok slutt tidlig i 1870-årene. På slutten av 1880-årene tok fisket seg opp igjen. I begynnelsen av århundret og framover i 1920-årene var det ikke uvanlig at der var mellom 50 og 60 oppkjøpfartøyer på havnen. Dette skapte ny fart i bygda.
Da motoren ble tatt i bruk i fiskeriene, kom Kalvåg inn i en ny tid. I 1920 var der tre maskinister i Kalvåg og 2/3 deler av sysselsettingen var knyttet til fiskeriene. Kalvåg byggekommune arbeidet for å forbedre de infrastrukturelle forholdene i bygden. I 1921 var reguleringskart over Kalvåg ferdig utarbeidet av Harald Irgens i Bergen. Det ble også satt opp 7 gatelys. En startet planleggingen av Kalvåg vannverk som munnet ut i etableringa av «L/L Kalvåg Vassverk» i 1944. I 1985 overtok kommunen vannverket vederlagsfritt.
Da Bremanger ble egen kommune i 1866, ble Kalvåg administrasjonsstedet. Kalvåg var kommunesenteret fram til kommunereguleringa i 1964, da en stor del av Davik kommune ble lagt til Bremanger kommune, og Svelgen ble det nye kommunesenteret.
På 1950-tallet og fram til 1960-tallet var det gode tider i fiskeriene og folketallet vokste med 260-391 personer. Overbeskatting av sildestammen førte til at de gode tidene tok slutt på slutten av 1960-tallet. Bygden gikk mer eller mindre i dvale fram til broforbindelsen til Bremangerlandet ble etablert. Dette var en av årsakene til at Domstein AS etablerte seg på Kalvøyna ved begynnelsen av 1980-tallet.
Dagens Kalvåg
Dette ble startskuddet for oppgangstider med mer stabilt arbeid, noe som igjen la grunnlaget for at ildsjeler begynte å tenke positivt om ny næringsindustri i bygda, og i 1989 etablerte A/S Kalvåg Næringsbygg. Svein Inge Fosse satset sterkt på turisme, og har i dag fått et meget godt konsept på bena. Fylkeskultursjefen og Fortidsminneforenigna hadde innvendinger mot riving av eldre sjøhus i det spesielle kulturhistoriske sjøhusmiljøet. Et samarbeid mellom Kalvåg Næringsbygg og fylkeskommunale og kommunale styresmakter fikk blant annet i gang Kalvåg-prosjektet, og bygdelaget med Ove Johan Totland i spissen, førte til at man fikk satt en standard for bevaring av sjøhusmiljøet. I tillegg fikk man startet et samarbeid om etablering av en museumsavdeling i Kalvåg i samarbeid med Kystmuseet i Sogn og Fjordane. Kalvåg-prosjektet endte opp med utformingen av en estetisk plan for bygda. Denne planen har ligget som grunnlag for revidering av reguleringsplanen fra 1920-tallet.
I dag fremstår Kalvåg som det kystsamfunn som har satset sterkest for å ivareta kultur og tradisjoner innenfor rammen av turismeutvikling. Man har også hatt fokus på at en må tilrettelegge lokalsamfunnet for den tid man lever i. Denne helheten i utviklingen har ført til at Kalvåg-prosjektet har blitt en mal for andre lignende prosjekter langs kysten og man har også blitt trukket fram av myndighetene som et eksempel til etterfølgelse.
Frøyen og Kalvåg Skyttarlag
Frøyen Skyttarlag ble stiftet i 1891. I brodden for stiftelsen sto Iver H. Kleive og K. Hafstad. Etter noen år ble laget delt i to lag som ble kalt Frøyen Skyttarlag og Tordenskiold Skyttarlag. Lagene gikk sammen igjen i 1912 under navnet Frøyen og Kalvåg skyttarlag. Laget var ikke i drift under 2. verdenskrig. Fra ca. 1957 og fram til 1972 lå laget nede.
Frøyen og Kalvåg Skyttarlag hadde sin første skytebane på Kvernhushaugen. Den var bygd med statsstøtte, og der hadde de 100-, 200-, 400- og 600-metersbane. Stamplasser var plassert slik: 100 m- og 400 m-banen var i området nord for huset til Magne Totland. 200 m-banen var i området der huset til Roald Langeland står. Der sto også skytterhuset. 600 m-banen var på nakken ovenfor huset til Ingmar Røys. Da laget startet opp igjen i 1972 ble banen flyttet til Svehaugane og midt på 1980-tallet til Varemyra ved idrettsbanen på Liset, der den ligger i dag. Det gamle skytterhuset som sto på Kvernhushaugen ble revet av Per og Olav Liseth og er bygd opp igjen som fjøs i området på vestsiden av huset til Tore Meldstvedt. I 2006 ligger skytebanen til Frøyen og Kalvåg Skyttarlag i Varemyra ved idrettsbanen på Liset.
IL Frøy
Idrettslaget Frøy ble stiftet 20. april 1947. Første leder var lensmann Mons Monsen.
Tierra del Fuego
Tierra del Fuego kan være:
UTC+09.00
UTC+09.00 er et belte av tidssoner som ligger ni timer før standardtiden UTC. I 2008 omfattet UTC+09.00 følgende områder:
Eksterne lenker
Časové pásmo Huso horario
Mary Rose Trust
Mary Rose Trust er en ideell stiftelse, basert i Portsmouth i Storbritannia. Stiftelsens primære formål er å bevare, fremvise og spre kunnskap om det engelske krigsskipet «Mary Rose» som sank i Solent i 1545 og som ble hevet i oktober 1982.
1119 Euboea
1119 Euboea er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 27. oktober 1927 av Karl Wilhelm Reinmuth ved Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg.
Joel Riddez
Joel Riddez (født 21. mai 1980) er en svensk fotballspiller som spiller for Djurgården. Han kom til klubben foran 2011-sesongen. Han har tidligere spilt for IF Brommapojkarna, Assyriska FF, Örebro SK (som kaptein), Strømsgodset, samt et tidligere opphold i Djurgården. Riddez er forsvarsspiller (venstreback), men var tidligere midtbanespiller. Det var først da han ble omskolert til back han etablerte seg på toppnivå.
Solan, Ludvig og Gurin med reverompa
Solan, Ludvig og Gurin med reverompa er en norsk animert eventyrkomedie og familiefilm fra 1998 regissert av John M. Jacobsen og Nille Tystad. Den bygger løselig på Kjell Aukrusts bok Gurin med reverompa (1991) og regnes som Norges aller første helaftens tegnefilm.
Filmen ble en stor publikumssuksess med over 700 000 solgte billetter da den gikk på norske kinoer.
Filmen ble godt mottatt av anmelderne i de store avisene. Blant annet så gav Dagbladet, VG og Aftenposten den fem og Dagsavisen fire. Anmelderen Tom-Erik Lønnerød på nettstedet Norsk Animasjon var ikke like fornøyd; han mente det var en middelmådig film som fikk suksess på grunn av kvaliteter som lå langt utenfor selve filmen. Han mente manuset var svakest.
Om filmen
Filmen hadde premiere på kino i Norge 7. August 1998.
Handling
Fjøsnissen Gurin kan ikke la være å fare med revestreker. Derfor våkner han en dag med revehale. Ryktet om revehalen spres raskt og han blir utsatt for ondskapsfull mobbing. Verre er det at rike enkefru Stengenføhn-Gnad fra Oslos beste vestkant ønsker halen til å pynte seg med. Hun forsøker å leie Solan, som sammen med Ludvig har forlatt Flåklypa for å starte detektivbyrå i Oslo. Men isteden oppsøker han Gurin for å advare ham. Han får hjelp av Reodor Felgen som konstruerer Revehaledetektoren.
Utgivelser i Norge
Filmen ble gitt ut på VHS 13. August 1999. På DVD kom den ut 2. November 2005.
Hugo Haase
Hugo Haase (født 29. september 1863 i Allenstein i Østpreussen, død 7. november 1919 i Berlin) var en tysk jurist, politiker og pasifist. Han var formann for SPD og kansler i Tyskland en kort periode i 1919. Haase ble drept i et attentat, utført av en sinnssyk person.
Bakgrunn
Hugo Haase ble født i Allenstein som sønn av en jødisk skomaker og småkjøpmann. Han studerte jus ved Albertina-universitetet i Königsberg, og arbeidet der som advokat.
Politisk karriere
Han ble den første sosialdemokratiske byråd i Königsberg, og i 1897 ble han innvalgt i den tyske Riksdagen. I flere prosesser forsvarte han de politisk forfulgte sosialdemokratene.
Haase tilhørte den «revisjonistiske» fløyen innen SPD, som i motsetning til marxistene trodde på demokratiske reformer for sosiale og politiske endringer heller enn revolusjon. I 1911 ble han sammen med August Bebel valgt til formann for SPD, fra 1912 var han også sammen med Philipp Scheidemann, formann for SPDs fraksjon i den tyske Riksdagen. Etter Bebels død ble Haase og Friedrich Ebert valgt til partiformenn.
Etter at krigsutviklingen gikk dårlig fra slutten av 1914, vendte Haase seg stadig sterkere og åpnere mot krigen og SPDs krigspolitikk. I 1915 måtte han gå av som fraksjonsformann, og i 1916 som partiformann. I mars 1916 overtok han ledelsen av den «sosialdemokratiske foreningen» bestående av krigsmotstandere. Etter påsken 1917 ble han formann for det nystiftede USPD.
Under novemberrevolusjonen dannet han 10. november 1918 sammen med SPD en provisorisk riksregjering, Rat der Volksbeauftragten, hvor han ble viseformann. Etter Eberts ordre til regjeringstroppene om å slå ned revolusjonsforsøkene med vold juledag 1918, trådte Haase og de andre USPD-representantene Wilhelm Dittmann og Emil Barth ut av rådet den 29. desember.
USPD ledet av Haase fikk bare 7,6 prosent av stemmene ved valget til nasjonalforsamling 19. januar 1919.
Haase var gift med Thea Lichtenstein og hadde en sønn.
RS 137 «Kristian Gerhard Jebsen»
RS 137 «Kristian Gerhard Jebsen» er en redningsskøyte i Fosen-klassen tilhørende Redningsselskapet. Den ble finansiert med økonomisk bidrag fra Kristian Gerhard Jebsen Skipsrederi AS.
Båten ble bygget i aluminium ved Båtservice Mandal AS i 2006. RS 137 «Kristian Gerhard Jebsen» har en lengde på 22,5 meter, bredde 6,38 meter og dypgang på 1,43 meter. Den har to hovedmotorer (MTU 12V396TE 74L) med en samlet totaleffekt på 3 000 kW. Båten har en maksimalfart på 26 knop, og rekkevidden er 600 nautiske mil.
Redningsskøyta har en besetning på tre: skipsfører, styrmann og maskinist.
Sand (roman)
Sand (originaltittel Dune) er første bok i en serie sciencefictionbøker av forfatteren Frank Herbert. Dune blir ofte omtalt som verdens mest solgte science-fiction-roman.
Boken omhandler de politiske, religiøse og etniske maktfeidene om ressursene på ørkenplaneten Dune, også kjent som Arrakis – det eneste stedet i universet man kan finne krydderet «melange», som er essensiell for oppbyggingen av alle samfunnsformer i det kjente univers. Boken følger hovedpersonen Paul Atreides gjennom hans vekst til manndom og lederskap i en ny og betydelig tørrere verden enn han opprinnelig kom fra. Det rivaliserende familien Harkonnen går snart til angrep på hans familie, og Paul må søke tilflukt hos de ikke alt for positivt innstilte innfødte, hvor han blir kjent som Muad'Dib.
Bakgrunn for boken
Etter at Herbert hadde skrevet The Dragon in the Sea i 1957 drog han med fly til Florence i Oregon, nord for sanddynene i staten der USAs landbruksdepartement eksperimenterte med gresstyper som kunne stabilisere de ødeleggende sanddynene, sanddyner som kunne «svelge hele byer, tjern, elver, veier.» Herberts artikkel «They Stopped the Moving Sands» ble aldri fullført (utkastet ble publiserte tiår sendere i «The Road to Dune»), men undersøkelsene han gjorde ga ham interesse for økologi.
Herbert tilbrakte de neste fem årene med å forske, skrive og lage utkast til det som til slutt ville bli romanen Dune, og som først ble trykket i magasinet Analog mellom 1963 og 1965 som to korte verk, «Dune World» og «The Prophet of Dune». Herbert dediserte sitt arbeid til «de menneskene som arbeider bortenfor ideene, i riket av virkelige materialer – til økologene som arbeider med tørt land, uansett hvor de er, uansett når de er, dette forsøk på forutsigelse er dedisert i ydmykhet og beundring.» Denne versjonen ble utvidet og gjennomarbeidet, og refusert av mer enn tyve forleggere, før den ble trykket av Chilton Books, et lite kjent forlag best kjent for å trykke instruksjonsbøker for bilreparasjoner.
I ettertid
Herbert skrev fem oppfølgere til Dune: Dune Messiah, Children of Dune, God Emperor of Dune, Heretics of Dune, og Chapterhouse: Dune.
Etter Herberts død har hans sønn Brian Herbert i samarbeid med forfatteren Kevin Anderson skrevet flere oppfølgere til den opprinnelige bokserien.
Filmen Dune (1984) var regissert av David Lynch. Videospillet Dune ble lansert i 1992.
Tv-serien Dune (2000) hadde William Hurt i hovedrollen, og var på 3 episoder. I 2021 hadde filmen Dune premiere, den første av to langfilmer basert på boken, regissert av Denis Villeneuve.
Dune på norsk
Første bok (Dune) er oversatt til norsk av Torstein Bugge Høverstad under tittelen Sand (Del 1 & Del 2).
Svingfluer
Svingfluer (Sepsidae), er en liten familie av små fluer. De fleste artene er blanke, slanke og ligner litt på maur. Det finnes ikke spesielt mange arter, men noen av dem er meget vanlige. Svingfluene har en interessant paringsatferd som har blitt mye studert. Hannene forsvarer territorier som hunnene kommer til, og markerer territoriet ved å vifte med vingene.
Utseende
Små, slanke fluer (2–6 mm lange), kroppen er ofte blank og vanligvis lite hårete. Brystpartiet (thorax) har en del kraftige børster. Bakkroppen er lang og slank, sylindrisk eller noe kølleformet.
Hodet er nokså lite, nesten kulerundt, med forholdsvis små fasettøyne. Punktøyne (ocelli) mangler. Hodet har ganske få børster. Antennene er små, og består av tre ledd med en antennebørste (arista) på det ytterste leddet – denne formen er felles for de fleste høyere fluer.
Vingene er lange og smale. Hos den største slekten, Sepsis, er de klare med en mørk tydelig flekk nær spissen.
Beina er lange og slanke, frambeina hos hannene har vanligvis forskjellige utvekster, knøler og stive børster på leggen (tibia), disse brukes til å holde hunnen fast under paringsakten.
Larvene er pølseformede, tilspisset i forenden, uten noe tydelig markert hode. Mellom hvert av de 11 kroppsleddene er det tverr-rader av små pigger eller kroker.
Forsvarer territoriet sitt
Hannene forsvarer territorier enten på kurukene eller på slette flater som steiner eller bygningsvegger. De vifter (signaliserer) med vingene for å markere territoriet og kanskje også tiltrekke seg hunner. Hos slekten Sepsis har hannene en mørk flekk i spissen av vingen som virker som et signalflagg. Hannen bruker sine spesialiserte frambein til å holde hunnen fast under paringen, da han griper hunnens vinger mellom forlåret og leggen. Hannen passer ofte på hunnen en tid før selve paringen, og i denne fasen kan det oppstå voldsomme slagsmål mellom hannene om hunnene.
Fylkesvei 7576
Fylkesvei 7576 går mellom Bjerkvik og Vassdalen i Narvik kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 763.
Det militære skimerke
Det militære skimerket ble innstiftet i 1915, og er et norsk ferdighetsmerke for marsj på ski med pakning, våpen og skyting. Merkets formål er å stimulere interessen for skigåing blant militært og sivilt personell.
Prøven til det militære skimerket omfatter 30 km langrenn med pakning som skal veie, inklusive våpen, minst 11 kg. Det skal være innlagt skyting (eventuelt håndgranatkasting).
Johnnie Cochran
Johnnie L Cochran jr. (født 2. oktober 1937 i Shreveport i Louisiana, død 29. mars 2005 i Los Angeles) var en amerikansk advokat, best kjent som hovedforsvareren i drapssaken mot O.J. Simpson. Han forsvarte også Sean Combs, Snoop Dogg, Riddick Bowe og Michael Jackson i straffesaker.
1120 Cannonia
1120 Cannonia er en hovedbelteasteroide og går i bane innenfor asteroidefamilien Flora. Den ble oppdaget 11. september 1928 av Pelageya Fedorovna Shajn ved Krim-observatoriet i Simeiz på Krimhalvøya.
Fylkesvei 7860
Fylkesvei 7860 går mellom Sætervoll og Skatvik i Senja kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 231 (Troms).
Infanterimerket
Infanterimerket ble innstiftet i 1928, og er et merke for feltmessige ferdigheter. Formålet med merket er å stimulere militært og sivilt personell til gjennom årlige prøver å holde vedlike ferdigheter som løping i terreng, skyting, avstandsbedømmelse, måloppdagelse, meldetjeneste og orientering.
Prøven til infanterimerket omfatter 12-15 km løp i vekslende terreng (lende), dels merket løype, dels som fri orientering. I den merkede del av løypa skal det være innlagt 4 infanteriprøver:
Nat King Cole
Nat «King» Cole (født Nathaniel Adams Coles 17. mars 1919 i Montgomery i Alabama, død 15. februar 1965) var en amerikansk sanger, pianist og skuespiller. Han begynte sin karriere som jazzpianist, men ble mest kjent som sanger. Nat King Cole hører til populærmusikkens mestselgende artister og regnes i samme klasse som Frank Sinatra og Bing Crosby.
Sterol
Steroler er en klasse organiske forbindelser som forekommer naturlig i både planter og dyr. De er en viktig gruppe steroider.
Til dette er det bl.a. knyttet én eller flere hydroksylgrupper, men ingen karbonyl- eller karboksylgrupper. Steroler finnes både i planteriket (fytosteroler) og i dyreriket (zoosteroler). Kjente steroler er kolesterol, sitosterol og ergosterol, som ved bestråling med ultrafiolett lys omdannes til vitamin D2.
Nat King Cole
Biografi
Cole vokste opp i Chicago i staten Illinois. Foreldrene var aktive baptister. Faren var predikant. Moren var organist, og den som gav Cole de første musikalske inntrykk. Hun lærte ham å spille piano og gjorde sønnen fortrolig med alt fra jazz og gospel til europeisk klassisk musikk. Familien bodde i en del av Chicago som på 1920-tallet var kjent for sitt livlige natteliv og mange jazzklubber. Cole snek seg ut om kveldene og fikk oppleve store jazzartister, blant dem Louis Armstrong. Cole var bare fire år da han første gang opptrådte for en forsamling. Inspirert av pianisten Fatha Hines begynte Cole i tenårene å opptre i jazzklubber. Sammen med broren Eddie dannet han et band og spilte inn sin første plate i 1936. Det var på denne tiden han tok kunstnernavnet.
Sterol
Klassifisering og struktur
Steroler er steroidealkoholer. De har en hydroksylgruppe i 3-posisjon i A-ringen.
Typer av steroler
Steroler fra planter kalles fytosteroler og steroler fra dyr kalles zoosteroler.
Nat King Cole
Biografi
Etter å ha giftet seg med en danserinne, flyttet Cole i slutten av 1930-årene til Los Angeles og dannet jazzbandet Nat King Cole Trio som opptrådte en del i radio. Det endelige gjennombruddet kom i 1940 med platen Sweet Lorraine. I 1943 fikk trioen kontrakt med plateselskapet Capitol Records. Cole kom til å være tilknyttet selskapet resten av livet. Kombinasjonen av utsøkt låtmateriale fra datidens ledende slagerkomponister, fremragende musikalske arrangementer og Coles distinkte syngestil resulterte i en lang rekke slagersanger som solgte i milliontall. Det sies at fortjenesten på Coles platesalg mer enn finansierte byggingen av den enorme Capitol Records Building i Hollywood. I underholdningsbransjen sa man at denne bygningen var «The House that Nat Built».
I takt med den stigende suksessen ble Cole stadig oftere markedsført som soloartist, det opprinnelige imaget hans som jazzbandpianist kom mer i bakgrunnen. Cole var den første afro-amerikaner som fikk sitt eget radioprogram. På slutten av 1950-tallet fikk han også et eget TV-show. Cole opptrådte dessuten i en rekke kortfilmer og hadde også roller i spillefilmer, blant annet i Saint Louis Blues og Cat Ballou. I 1948 flyttet han inn i et flott hus i Los Angeles’ fasjonable strøk Hancock Park. Han giftet seg på nytt og fikk 5 barn. Sangeren og nå avdøde Natalie Cole er hans datter og hun hadde stor suksess med en innspilling fra 1991 der hun sang duett med sin for lengst avdøde far på hans storslager «Unforgettable».
Både på scene og på plate viste Cole seg alltid som en høyst profesjonell sanger og musiker. Hans musikalske timing og frasering var perfekt, tolkningene var alltid preget av innlevelse. På scenen fremstod han med betydelig karisma.
Cole var storrøyker og døde av lungekreft 45 år gammel.
Musikk
Nat King Cole var innom flere musikalske stilarter i sin karriere. Han skrev lite musikk selv, men opparbeidet seg isteden et ry som jazzvirtuos og vokalfortolker av andres materiale. Et tegn på at hans rang stadig er ubestridt er det faktum at knapt noen av sangene han blir forbundet med, senere er blitt sunget inn av andre artister. Den rådende oppfatningen er at de ikke kan gjøres bedre.
Nat King Cole var i utgangspunktet jazzpianist. Han sjenerte seg lenge for å synge. Med Nat King Cole Trio, som han var musikalsk leder for, skapte han en tradisjon med å sammenstille piano, gitar og bass i en periode da jazzen helst ble fremført av storband. Coles instrumentasjon og spesielle pianospill fikk senere stor stilistisk innflytelse på andre musikere. Han spilte sammen med størrelser som Art Tatum, Oscar Peterson og Ray Charles, senere også Lester Young og George Shearing.
Det var imidlertid Coles vokale prestasjoner som gjorde ham til superstjerne. Han begeistret publikum med sin sjelfulle stemme, perfekte frasering og rytmiske timing. Mot slutten av 1940-årene beveget han seg i retning av mer pop-influert materiale som var beregnet på et bredere marked. I nært samarbeid med den dyktige arrangøren og dirigenten Nelson Riddle ble fremførelsene hans stadig oftere akkompagnert av strykeorkester, pianospillingen havnet gradvis mer i bakgrunnen. Med sanger som The Christmas Song (1946), Mona Lisa (1950) og Unforgettable (1951) var grunnen lagt for Cole som crooner. Kritiske røster mente at han med dette forlot sine musikalske røtter. Beskrivelsen stemte bare delvis. Cole vendte med jevne mellomrom alltid tilbake til sitt musikalske utgangspunkt. På konsertene hans inngikk som oftest et og annet jazznummer med Cole selv på piano. Lytter man nøye etter vil man på mange av de mest mainstream-pregede sviskesangene finne spor av jazz og blues i Coles måte å synge på.
I 1953 kom Coles første LP; Nat King Cole Sings For Two In Love. I årene som fulgte var Cole innom flere stiler, blant annet med et par latino-inspirerte album og den rock-influerte Send for me. I 1962 kom den country/pop pregede Ramblin’ Rose. Det var imidlertid som balladesanger i klasse med Bing Crosby og Frank Sinatra at han fortsatte å briljere og selge mest plater. Hans siste album L.O.V.E nådde fjerdeplassen på Billboard våren 1965.
På midten av 1980-tallet utviklet det seg en fornyet interesse for Coles musikk. I 1986 fikk Mona Lisa en renessanse da den ble brukt som tittelmelodi i en film med samme navn og med Bob Hoskins i hovedrollen. I 1987 nådde Coles 30 år gamle innspilling av When I Fall In Love førsteplass på salgslistene i Storbritannia. Sommeren 1991 utkom en digitalmixet versjon av Unforgettable der Cole synger duett med datteren Natalie Cole. Singelen gikk til topps i en rekke land og solgte i nesten 15 millioner eksemplarer.
Nat King Coles sangstil var kjennetegnet av perfekt frasering og timing. Analyserer man hans sangteknikk finner man ingen feil. De få filmopptak som eksisterer av hans sceneshow bekrefter myten om ham som en godlynt, verdensvant gentleman som gang på gang avleverte musikalske glansnummere med den mest perfeksjonerte kvalitet og eleganse. Han har fått to stjerner på Hollywood Walk of Fame.
Llyfr Gwyn Rhydderch
Llyfr Gwyn Rhydderch eller Rhydderchs hvite bok er et av de mest bemerkelsesverdige og feirete av walisiske manuskripter fra middelalderen. Det er skrevet på midten av 1300-tallet og er en av de tidligste samlingene av walisisk prosatekster, skjønt det inneholder også noen eksempler på tidlig walisisk poesi. Det er nå en del av samlingen til Det nasjonale bibliotek i Wales.
Det som opprinnelig var ett manuskript er nå bundet inn som to bind og er kjent som «Peniarth MS 4» og «Peniarth MS 5». Førstnevnte inneholder walisiske fortellinger som nå kollektivt er kjent som Mabinogion, og sistnevnte (den første delen av det opprinnelige manuskriptet) inneholder religiøse tekster på walisisk, de fleste oversatt fra latin.
Tōhokuregionen
Tōhokuregionen (japansk: 東北地方 – Tōhoku-chihō) er en geografisk region på Honshu, Japan. Navnet betyr "nordøst" på japansk, og regionen utgjør den nordøstlige delen av øya Honshu. Området er også kjent som Michinoku (みちのく).
Llyfr Gwyn Rhydderch
Den hvite boken ble skrevet av og kopiert på midten av 1300-tallet, mest sannsynlig for Rhydderch ab Ieuan Llwyd (ca. 1325–1400) fra Parcrhydderch i kirkesognet Llangeitho i Ceredigion. Rhydderch, som kom fra en familie med en lang tradisjon av å støtte litteraturen, hadde en stilling under den engelske kronen, men var også i seg selv en autoritet på lokal walisisk lov. Hendene til fem skriverne har blitt identifisert i manuskriptet og de arbeidet mest sannsynlig i klosteret Strata Florida Abbey, ikke langt fra Rhydderchs hjem.
Tōhokuregionen
Regionen består av seks prefektur: Akita, Aomori, Fukushima, Iwate, Miyagi og Yamagata.
Taurus PT92
Taurus PT92 er en halvautomatisk pistol ifra Brasil
Pistolen er en lisensiert klone av Beretta 92. Den blir laget på Berettas tidligere fabrikk i São Paulo, som Taurus kjøpte i 1980. Produksjonen startet på midten av 1980-tallet. Pistolen er standardpistol for det militære i Brasil, under navnet «M975».
Louis Castex
Louis Castex (født i mai 1946 i Toulouse) er en fransk ingeniør og professor. Han har ledet en rekke utdanningsinstitusjoner for ingeniører i Frankrike.
Castex er utdannet sivilingeniør og byplanlegger. I 1987 avla han doktorgrad i fysikk ved Universitetet i Bordeaux. Han har vært leder for en rekke ingeniørskoler i Frankrike. Fra 2001 til 2009 var han direktør ved Institut National des Sciences Appliqueés i Toulouse. Fra 2009 til 2010 var han direktør for Pôle de Recherche et d'Enseignement Supérieur (PRES) ved Universitetet i Toulouse.
Taurus PT92
Versjoner
Andre versjoner av PT92 er:
Louis Castex
Castex ble 19. juni 2009 utnevnt til ridder av 1. klasse av Den Kongelige Norske Fortjenstorden «for fremme av det norsk-franske universitets- og høyskolesamarbeidet.» Han er også hedret med Ordre des Palmes académiques, er ridder av Den nasjonale fortjenstorden og ridder av Æreslegionen.
Svein Bjerke
Svein Bjerke (født 15. november 1938 i Oslo), er professor emeritus i religionshistorie ved Universitetet i Oslo, der han i en tredveårsperiode var ansatt ved Religionshistorisk institutt, en periode som bestyrer. Han tilhørte den første norske gruppen av antropologistudenter, men har siden arbeidet så vel med arkeologiske utgravinger (bl.a. deltager i The Scandinavian Joint Expedition to Sudanese Nubia (1965–66) som filologiske tekstanalyser (særlig i magistergradsavhandlingen om det egyptiske munnåpningsritualet) og tradisjonelt antropologisk feltarbeid.
Verv
Bjerke har representert det norske religionshistoriske miljøet i International Association for the History of Religion (IAHR) og i en årrekke vært medlem av redaksjonsrådet for tidsskriftet Humanist.
Åke Kinberg
Åke Kinberg (født Åke Vilhelm Kinberg 6. august 1929 i Engelbrekts församling i Stockholm), er en svensk skuespiller.
Nathalie zu Sayn-Wittgenstein-Berleburg
Nathalie Prinzessin zu Sayn-Wittgenstein-Berleburg (fullt navn: Nathalie Xenia Margareta Benedikte Prinzessin zu Sayn-Wittgenstein-Berleburg; født 2. mai 1975 i København) er en tysk-dansk dressurrytter.
Prinsesse Nathalie er yngste datter av prins Richard zu Sayn-Wittgenstein-Berleburg og prinsesse Benedikte av Danmark. På morssiden er hennes besteforeldre kong Frederik IX av Danmark og prinsesse Ingrid av Sverige.
Emanuel Schikaneder
Emanuel Schikaneder, egentlig Johann Joseph Schickeneder (født 9. september 1751 i Straubing, Bayern, død 21. september 1812 i Wien) var en tysk og østerriksk skuespiller, sanger, regissør, dikter og teaterdirektør. Han er mest kjent for å ha skrevet librettoen til Tryllefløyten.
Nathalie zu Sayn-Wittgenstein-Berleburg
Hun har vært aktiv i hestesport siden tidlig barndom. Hun har bl.a. vunnet gull i det danske dressurmesterskapet (2002) og kommet på 4.-plass i verdensmesterskapet (2002). Hun har deltatt i flere Europamesterskap, og var reserve under OL i 2000. Hun deltok i OL i Athen i 2004. Under OL 2008 i Beijing var hun med på det danske laget i dressur som kom på tredjeplass etter Tyskland og Nederland. De to andre på laget var Anne van Olst og Andreas Helgstrand. Hun er bosatt på familieslottet, Schloss Berleburg.
Partiløs politiker
I Norge er partiløse politikere sjeldne, men det hender at personer fra uavhengige lister blir valgt inn ved lokalvalg. Det hender også at personer melder seg ut, eller blir presset ut av partiet sitt mens de innehar et politisk mandat, men allikevel fortsetter ut perioden sin. I 2010 meldte for eksempel Jørn Nordmeland seg ut av SV mens han satt som ordfører i Osen kommune. Arendal fikk en partiløs ordfører i 2011, da Torill Rolstad Larsen ble presset ut av Arbeiderpartiet mens hun satt som ordfører for partiet.
Nathalie zu Sayn-Wittgenstein-Berleburg
Hun ble dansk statsborger i 1996.
Partiløs politiker
I en del andre land er det mer vanlig at partiløse politikere stiller til valg.
Emanuel Schikaneder
Liv og virke
1773 trådte han inn i Moserschen Schauspielgesellschaft og ble senere deres regissør. Arbeidet førte ham i 1780 til Salzburg, hvor han ble kjent med Wolfgang Amadeus Mozart.
I Wien ledet han fra 1785 Kärntnertortheater og spilte også i Burgtheater. Keiser Josef II nektet ham å oppføre et teater foran bymuren, derfor dro han til Regensburg i Bayern.
Han dro derimot snart tilbake til Wien, der et teater ble oppført på hans anmodning i Wiens den gang største leiegård, Freihaus auf der Wieden. Dette teateret åpnet 12. juli 1789 med et stykke skrevet av ham, Der dumme Anton im Gebirge. 30. september 1791 fant premieren på hans største suksess sted her, syngespillet Tryllefløyten med musikk av Mozart. Schikaneder spilte selv rollen som Papageno. Angivelig ga suksessen så store inntekter at Schikaneder (med hjelp av Kaufmanns Zitterbarth) kunne bygge et nytt teater, Theater an der Wien, rett i nærheten. Freihaus-teateret ble stengt i 1801. Theater an der Wien ble også åpnet med en Schikaneder-opera, nemlig Alexander, den 13. juni 1801 med musikk av Franz Toyber. Schikaneder benyttet kostbare dekorasjoner og effekter til sine forestillinger.
Han ledet teateret til 1806 og dro deretter til Brünn og Steyr. Fordi krig førte til at tidens valuta sank i verdi fra 1811, tapte Schikaneder sin siste formue og døde åndelig forvirret som tigger (Honolka) i Wien.
Emanuel Schikaneder skrev 55 teaterstykker og 44 libretti til opera og syngespill.
Värtsilä
Värtsilä er en tidligere kommune i landskapet Norra Karelen i Finland. Kommunen hadde 636 innbyggere i 2002 og et areal på 136 km². Värtsilä var en finskspråklig kommune som grenset til kommunene Tohmajärvi og Tuupovaara. Den hadde også grense mot Russland i øst.
I Värtsilä ble Wärtsilä järnbruk grunnlagt i 1851 på stedet hvor et sagbruk var anlagt. Bygden utviklet seg etter hvert til et industristed. I mellomkrigstiden utviklet Wärtsiläkonsernet seg til en av landets ledende bedrifter. Ved krigsavslutningen i 1944 ble 215 km² av kommunen avstått til Russland, herunder industristedet Värtsilä.
Den 1. januar 2005 ble Värtsilä kommune slått sammen med Tohmajärvi kommune.
Thornes gate
Thornes gate er ei tverrgate som løper mellom Schjongs gate og Aabenraagata på Schjong, på Sørsiden i Hønefoss. Fra Thornes gate er det avkjøring til Kvernberggatas søndre del og Kahrs gate. Gata krysser også Dronningens gate og har avkjørsel til Anna Colbjørnsdatters gate nordover. Tidligere var det også avkjøring til Ådalsgata sørover, men denne er nå blokkert for motorisert ferdsel. Thornes gate ender i Aabenraagata ved Storelva.
Thornes gate er oppkalt etter kjøpmann og sagbrukseier Johan Fredrik Thorne fra Drammen. Han var sentral da Norges første dampskip, DS «Kong Ring», ble bygget på Øya (Hønefoss) i Hønefossen.
Ildlandet
Ildlandet (spansk: Tierra del Fuego) er ei øygruppe som utgjør sørspissen av Sør-Amerika. Den er skilt fra fastlandet ved Magellanstredet, hvor Ferdinand Magellan og andre tidlige oppdagere passerte gjennom. Navnet Ildlandet kommer av at Ildlenderne (den indianske urbefolkningen, dvs. Selknamene, Kaweskarne og Yaganene) pleide å tenne bål langs strendene. Charles Darwin gjorde omfattende undersøkelser av dyre- og plantelivet på øyene under hans berømte reise til Galapagos-øyene med HMS Beagle.
Øygruppa har et areal på 73 746 km², hvorav ca. 1/3 tilhører Argentina (nordøstlige del) og 2/3 tilhører Chile (sørlige og vestlige del). Den chilenske delen er en fortsettelse av Andesfjellene og er fjellrikt med mange isbreer. Høyeste punkt er 2488 moh. Den argentinske delen er forholdsvis flatt lavland med steppe. Den største øya heter Isla Grande og utgjør 48 100 km². I tillegg kommer et stort antall mindre øyer, blant annet Isla Hornes. Der ligger Kapp Horn, som er Amerikas sørligste punkt.
Klimaet på Ildlandet er kaldt og svært fuktig, men det vokser en del skog på øyene. I tillegg er det stadig voldsomme stormer i området, noe som har gjort Ildlandet fryktet blant sjøfolk gjennom tidene. Den mest kjente byen på Ildlandet er argentinske Ushuaia, som av mange regnes som verdens sørligste by. Andre regner chilenske Puerto Williams som verdens sørligste by.
Det militære marsjmerke
Det militære marsjmerket, populært kalt tremila, er et ferdighetsmerke i Forsvaret. Det ble innstiftet i 1915 og tildeles de som oppfyller definerte krav for 30 kilometer marsj. Merkets formål er å stimulere marsjinteressen blant militært og sivilt personell.
Marsjmerket var tidligere en årlig styrkeprøve ved hærens krigsskole i Oslo, samt del av den grunnleggende soldatutdanningen for vernepliktige. Fra 2018 har det vært frivillig.