cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tellur
Historie
Tellur ble oppdaget i 1782 av ungareren Franz-Joseph Müller von Reichenstein i Transilvania. Til å begynne med trodde Müller at det dreide seg om antimonsulfid, men videre undersøkelser viste at det inneholdt hverken antimon eller svovel. Han kom etterhvert fram til at det måtte være en kjemisk forbindelse mellom gull og et hittil ukjent grunnstoff. Hans landsmann, vitenskapsmannen Pál Kitaibel oppdaget samme grunnstoff i 1789, uavhengig av Reichenstein. Den tyske kjemikeren Martin Heinrich Klaproth som senere isolerte stoffet, navngav det i 1798 etter tellus, det latinske navnet på Jorden.
Da Dmitrij Mendelejev jobbet med sitt periodesystem var tellurs atomvekt et problem. Tellurs atomvekt var høyere enn det neste stoffet i tabellen, jod. Han plasserte tellur på rett plass, men konkluderte med at atomvektene måtte være feil. Først 50 år senere ble forklaringen på atomvekten funnet. Årsaken er at tellurs vanligste isotop var tyngre enn jods vanligste isotop.
Det kjemiske symbolet Te ble foreslått av den svenske kjemikeren Jöns Jakob Berzelius i 1814.
Egenskaper
Tellur er et halvmetall som i ren metallisk form er sølvhvitt med en metallisk glans. Av utseende kan metallisk tellur minne om tinn og antimon. Det er mykt og sprøtt, og kan lett knuses til et grått pulver. Det tilhører kalkogenene, gruppe 16 i periodesystemet, sammen med svovel, oksygen, selen og polonium. Krystallinsk tellur løses ikke i vann, men løses langsomt opp i saltsyre, svovelsyre og lut. I salpetersyre løser det seg raskt opp. Smeltet tellur er rødt og angriper kobber, jern og rustfritt stål. I gassform får tellur en gulaktig farge. I luft brenner det med en grønnblå flamme under dannelse av telluroksid (TeO2).
Isotoper
Naturlig forekommende tellur består av åtte isotoper, hvorav fem er stabile: 120Te (0,09 %), 122Te (2,55 %), 124Te (4,74 %), 125Te (7,07 %) og 126Te (18,84 %), og tre er ustabile (og dermed radioaktive): 123Te (0,89 %) nedbrytes til 123Sb (antimon) ved røntgenstråling og med halveringstid 5,993 × 1014 år. 128Te med halveringstid 2,19 × 1024 og 130Te med halveringstid 7,896 × 1020 nedbrytes ved utsendelse av betastråling til henholdsvis 128Xe og 130Xe (xenon). I tillegg er 30 kunstig fremstilte ustabile isotoper kjent. De mest stabile av disse er 121m1Te med halveringstid 154 døgn, 123m1Te med halveringstid 119,7 døgn, 127m1Te med halveringstid 109 døgn, 125m1Te med halveringstid 57,4 døgn, og 129m1Te med halveringstid 33,6 døgn. Alle de resterende isotopene har halveringstider kortere enn 17 døgn, og de fleste kortere enn 1 døgn.
CAS-nummer: 13494-80-9
Forekomst
Tellur er et meget sjeldent grunnstoff med omkring 0,002 ppm i jordskorpen. Det kan finnes i ren form i naturen, men finnes oftest i kjemisk forbindelse med gull, og er det eneste grunnstoffet som naturlig binder seg med gull. Tellur kan også inngå forbindelser med andre stoffer.
Den viktigste kilden (90 %) til tellur er anodeslam fra elektrolyse-raffinering av kobber og i biprodukter fra raffinering av bly. Tellur fremstilles hovedsakelig i USA, Canada, Peru og Japan. Det leveres normalt i pulverform, men fås også som plater, barrer, stenger eller klumper.
Otto Knoph Rømcke
Utdannelse
Kristiania handelsgymnasium 1889, videreutdannet seg i England(1891), Frankrike(1892) og Tyskland(1895).
Tellur
Forekomst
I 2007 ble det fremstilt 135 tonn tellur på verdensbasis (USAs produksjon er ikke offentliggjort og derfor ikke medregnet). De største produsentlandene var Canada (75 tonn), Peru (35 tonn) og Japan (25 tonn). Verdens utvinnbare tellur-reserver anslås til 21 000 tonn. Det gjenvinnes lite tellur. I Europa og Japan gjenvinnes små mengder fra eldre kopimaskiner. Prisen på 99,95 % rent tellur lå i 2007 omkring 80 USD per kg.
Otto Knoph Rømcke
Karriere
Han var først ansatt i trelastfirmaet Landfald Brug i Drammen. Inntil 1916 var han trelasthandler i Drammen og disponent for Ramfos Træsliberi, samt fra 1896 medinnehaver av Landfald Brug. 1 1916 ble begge disse bedrifter solgt og han har siden drevet sine skogeiendommer i Hallingdal. Han var varamann til Norges Banks representantskap fra 1933–38, medlem av representantskapet i Det norske Skogselskap fra 1925–40, i lengre tid formann i styret for Drammens Privatbank, senere for de sammensluttede banker Drammens Privatbank og Drammens og Oplands Kreditbank og fra 1927 medlem av administrasjonsstyret for disse banker. Tidligere formann i børskomiteen, trælastdireksjonen og Drammens Handelsstands Forening, medlem av Norges Handelsstands Fællesforening 1916—19 og styremedlem i en rekke industrielle bedrifter som Krogstad og Mjøndalen sellulosefabrikker, Drammenselvens Papirfabrikker, Union Co., Bruusgaard Kiøsterud DIS og Drammens Jernstøberi, samt medlem av skog- og vassdragskomiteen.
Carabus nitens
Carabus nitens er en av billene i delgruppen (underfamilien) jordløpere i familiegruppen løpebiller. Systematikken følger Carabidae of the World.
Tellur
Anvendelse
Tellur anvendes hovedsakelig i legeringer sammen med andre metaller. Bly kan gjøres sterkere og mere korrosjonsbestandig mot svovelsyre ved tilsetting av tellur, og tilsvarende gjør tellur rustfritt stål og kobber lettere å bearbeide. Videre anvendes tellur i halvleder-industrien og i gummiproduksjon. Et voksende marked for tellur er i produksjonen av kadmium-tellur baserte solceller.
Carabus nitens
Utbredelse
Carabus nitens finnes i Europa, nord for Alpene og er utbredt østover i Asia. Finnes i lengst sør i Norge.
Moj paren - angel
Moj paren - angel (originaltittel: Мой парень — ангел) er en russisk film fra 2011, regissert av Vera Storozjeva.
Otto Knoph Rømcke
Politikk
Medlem av Drammens bystyre 1905–10, 1914–34, ordfører i Drammen 1914–19, formann i den kommunale lysverkdireksjonen i 19 år fra 1916. Han var i 1920 medlem av den depart. komite i anledning av lønnskonflikten ved Statsbanene og i 1923 formann i komiteen om vassdrags- og elektrisitetsvesenets administrasjon. Høires representant for Bragernes krets, Drammen, 1919–21 og for kjøpstedene i Buskerud fylke 1922–24. Medlem av valgkomiteen 1922–24.
Aerin
Aerin er en figur fra J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard. Hun levde i det første tidevervet.
Otto Knoph Rømcke
Familie
Han var sønn av grosserer i Drammen Olaf Gustav Rømcke(21. februar 1839 –24. juli 1922) og Agnes Marie Torgersen (15. februar 1841 –22. november 1883), og gift den 15. april 1898 i Drammen med Sigrid Andrea Hansen (4. april 1872 –1. mars 1937), av foreldre grosserer Morten Hansen (1835–1909) og Andrea Andersen (1839–1917). Sammen hadde de barna: Olaf Rømcke(28. oktober 1899 – 22. april 1968), Emmy Rømcke(27. januar 1901–) og Otto Knoph Rømcke(12. september 1904 – 25. juli 1990).
Carabus nitens
Levevis
Carabus nitens er ikke vanlig, men finnes ofte på fuktige lyngmarker. Den er vanligvis nattaktiv og lever som predator på andre dyr. De voksne sees fra våren og helt til utpå høsten. De overvintrer som voksen (imago), nedgravd i et hulrom under en stein eller en rot.
Moj paren - angel
Handling
Historien finner sted i en større by.
Carabus nitens
Levevis
Larvene er mørke og opptil 30 mm lange. De lever som predatorer, skjult i øverste laget av jorden.
Aerin
Aerin var en kvinne som var i nær slekt med Húrin Thalion, og var datteren av en mann ved navn Indor, og er ikke omtalt på noen annen måte.
Carabus nitens
Levevis
Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Moj paren - angel
Handling
Filmen forteller om en student som ikke tror at engler kan eksistere. Men en engel ved navn Seraphim ønsker å bevise for henne, at dette faktisk er mulig.
Aerin
Hun ble tatt til kone av austringen Brodda mot sin vilje, da han ble herre av Hithlum. Hun hjalp i all hemmelighet Húrins kone Morwen, etter slaget Nirnaeth Arnoediad, og ble slått av Brodda for dette.
Da Túrin, sønn av Húrin, kom tilbake til Dor-lómin, ble han tilbudt husly i hennes hus. Det var der han møtte sin gamle venn Sador Labadal igjen og fikk vite av Aerin at hans mor, Morwen, og hans søster hadde dratt til Thingols rike.
Ikke lenge etter dette drepte han Brodda og andre Austringer, men dermed beseglet han også Aelins skjebne: hennes liv var kanskje hardt, men at hans overilte handlinger kom til å volde henne død, som hun forklarte han. Túrin foreslo at han skulle ta henne med seg til Doriath, men hun avslo, og sa at hun ville dø i villmarken like sikkert som hun ville dø hvis hun ble igjen.
Lista Edainów
Kampot
Kampot (khmer: ក្រុងកំពត) er hovedstaden i provinsen Kampot i det sørlige Kambodsja. Byen er en rolig elveby bare noen få kilometer fra Thailandgulfen. Kampot er kanskje best kjent for dyrkingen av sin berømte svarte pepper, som fortsatt er tilgjengelig i Kambodsja. Det friske klima og jordsmonnet i Kampot, samt erfaring fra flere generasjoner av pepperbønder, gjør dette pepperet unikt og ettertraktet av gourmeter over hele verden.
Kampot er base for turer opp i Dâmreifjellene og Bokor-fjellene hvor man kan få en fantastisk panoramautsikt over Kambodsja og Vietnam.
Mordbrann
Mordbrann er en påsatt brann som er av en slik art at den lett kan medføre tap av menneskeliv eller utstrakt ødeleggelse av eiendom. Det er altså ikke nødvendig at noen omkommer for at en brann skal regnes som mordbrann. Uttrykket brukes ikke lenger i gjeldende straffelov i Norge, der også faren for tap av menneskeliv rammes av straffebestemmelsen, jamfør Almindelig borgerlig Straffelov §148.
Betegnelsen mordbrand er fortsatt i juridisk bruk i Sverige der det i landets straffelov Brottsbalkens kapittel 13 blant annet står:«''1 § Om någon anlägger brand, som innebär fara för annans liv eller hälsa eller för omfattande förstörelse av annans egendom, döms för mordbrand till fängelse, lägst två och högst åtta år. Är brottet mindre allvarligt, döms till fängelse, lägst ett och högst tre år.''»
Referanser
Mordbrand
Tap under første verdenskrig (døde og sårede)
Tap under første verdenskrig, inkludert både militære og sivile døde og sårede var over 41 millioner mennesker. Det var over 18 millioner døde og rundt 23 millioner sårede. Det gjør første verdenskrig til en av de dødeligste konfliktene i historien.
Christen Frederik Klinck
Christen Frederik Klinck (født 21. mars 1787 i Vordingborg på Sjælland, død 28. mai 1860 på gården Soli, Horten) var en dansk-norsk sjøoffiser, blant annet kjent fra Englandskrigene, samt som grunnlegger av et av verdens eldste marinemuseer – Marinemuseet i Horten. Han har fått Kommandørkaptein Klincks vei oppkalt etter seg i samme by.
Tap under første verdenskrig (døde og sårede)
Totalt antall døde omfatter rundt 11 millioner soldater og om lag 7 millioner sivile. Ententemaktene mistet rundt 6 millioner soldater mens sentralmaktene mistet om lag 4 millioner soldater. Minst 2 millioner døde av sykdommer, og rundt 6 millioner forsvant, antatt døde. Denne artikkelen viser tapstallene for de krigførende nasjonene basert på offisielle kilder. Rundt to tredjedeler av militære dødsfall i første verdenskrig var i kamp, i motsetning til foregående konflikter hvor flertallet av dødsfall kom fra sykdom. Allikevel krevde sykdom, blant de spanskesyken i 1918 og sykdom under krigsfangenskap, fremdeles om lag en tredjedel av totale militære dødsfall for alle krigførende nasjoner.
Christen Frederik Klinck
Karriere
Den vordende kommandørkapteinen ble født i Vordinborg som sønn av skipsfører, siden fergemann, Christian Frederik Klinck og hustru Christence Cathrine. Han begynte som frivillig kadett i 1799 i den dansk-norske marine. I 1803 ble han ordinær kadett, og han tjenestegjorde gjennom Napoleonskrigene fra 1807 til 1814. I starten som månedsløytnant, men fra september 1809 som sekondløytnant. Han var sjef for kanonbåtflotiljen i Sandøysund fra 1811.
Militære slag
Sitt første slag ledet han som kaptein på kanonjollen Præstø med et angrep mot svenskene ved Strømstad i april 1808. I 1810 var han på briggen Allart med på både trefningen mot den engelske fregatten Tribune og erobringen av 48 skip fra en stor engelsk konvoi. Divisjonen av kanonbåter ledet av Klinck var i slaget mot en overlegen svensk styrke sent i juli 1814, de siste som søkte tilflukt ved Fredriksvern, etter iherdig roing.
Norsk karriere
Etter adskillelsen av Danmark og Norge i 1814, var han en av ganske få danskfødte offiserer som valgte å gå over i norsk tjeneste. Hans og andres kompetanse og erfaring var avgjørende for oppbyggingen av et nytt norsk sjøforsvar.
I norsk tjeneste steg han raskt i gradene. Han ble premierløytnant i 1815, kapteinløytnant i 1822 og orlogskaptein i 1826. I flere perioder var han marinens referent i Stockholm og den som fremla marinens saker for kongen. Antagelsen er derfor at han hadde et godt forhold til kong Karl Johan. I en periode fra 1844, var han midlertidig sjef for Sjømilitære korps. Til slutt, i 1854, etter å ha grunnlagt Marinemuseet 5. oktober 1854, blir han utnevnt til kommandørkaptein. 3 år senere, 70 år gammel, ble han pensjonist.
Personlig liv i Norge
I 1810 forlovet han seg med Rise Kirstine, datter av byfogd Hammer i Tønsberg. Giftemål ble inngått i 1812, men hun døde allerede samme år. Klinck fikk ikke innvilget permisjon til begravelsen. Senere giftet han seg med Karen, datter av generalauditør Christoffer Anker Bergh. Dette ekteskapet ble noe lenger, men også denne gang endte han som enkemann, da hun døde i 1830. Til slutt giftet han seg med Marie Frederikke, datter av bataljonskirurg Jacob Carl Friedrik Bencke. De slo seg ned på daværende Soli gård, som Klinck hadde kjøpt året før. I dag tilsvarer stedet Storgaten 126.
De såkalte Klinck-frøknene – som leide ut rom til unge kadetter– kan ha vært Klincks ugifte døtre.
Ettermæle
Bortsett fra at han var en lidenskapelig samler, vet man ikke så mye om Klinck som person. Korrespondanse avslører at han personlig har kjent fremtredende personer som den danske dikteren Adam Oehlenschläger. Andre kilder er Christian C.A. Lange, riksantikvar fra 1845, som betegner Klinck som en ganske sedat og selvhøytidelig person. Uten å kjenne innholdet, kunne han nevne titler på bøker. Fraser ble sagt på fransk, spansk og italiensk, men han kunne ikke noen av språkene. Visstnok skal han ha æren for uttrykket i marinen om «Å lese italiensk», som skal innebære å ta seg en lur. Påstandene til C.A. Lange blir imidlertid tilbakevist av T. K. Olafsen. I Drammens Museum finnes et portrett av kommandørkapteinen malt en gang i årene 1810–20 av Frederik Petersen.
Lallakroken (Oslo)
Lallakroken (1A–5, 2–10) er en gate i Oslo på Briskeby i bydel Frogner.
Det er en stikkvei som går fra og til Briskebyveien, som den tidligere var en del av. Gaten fikk sitt navn i 1975 etter skuespillerinnen Lalla Carlsen. En rekke adresser (de fleste fra Briskebyveien, men også noen fra Niels Juels gate og Holtegata) ble da omregulert til Lallakroken.
Xenalluaudia
Xenalluaudia er en slekt av små, rødlige eller brunlige køllebiller, der mange av artene er knyttet til maur.
Utseende
Små, nærmest pæreformede køllebiller. Antennene består tilsynelatende av bare ett, klubbeformet ledd. Hodet er lengre enn bredt med små fasettøyne, pronotum rundet, noe lengre enn bredt, dekkvingene kraftig utvidet bakover, nokså korte.
Levevis
Sannsynligvis er alle medlemmene i gruppen Clavigeritae knyttet til maur (de er myrmekofiler).
Utbredelse
Slekten lever i Øst- og Sentral-Afrika.
Gary Hall jr.
Gary Wayne Hall jr. (født 26. september 1974 i Cincinnati, Ohio) er en amerikansk svømmer. Han deltok på det amerikanske olympiske svømmelandslaget under sommer-OL i 1996, 2000 og 2004. Han har blant annet vunnet fem gull-, tre sølv- og to bronsemedaljer i OL, samt to gull- og tre sølvmedaljer i VM.
Amerikansk oksefrosk
Amerikansk oksefrosk er en art i gruppen ekte frosker.
Utseende
Den kan bli opptil 20 cm lang. Den har vanligvis en grønn til brun rygg, med mørkere brune eller nesten svarte flekker. Buken er gulaktig til hvit. Hodet og munnen er brede.
Neevengården sykehus
Opprettelsen
Ved sinnssykeloven av 17. august 1848 ble det stilt større krav til behandlingen av sinnslidende pasienter, og omsorg for disse ble en offentlig oppgave. Institusjoner for sinnslidende skulle ha en fri og sunn beliggenhet og være atskilt fra andre «Indretninger». Ellers krevdes det atskilte avdelinger for kvinner og menn, en «absolutt Afsondring af de forskjellige Kjøn», og videre en inndeling etter diagnose. Pasientene skulle ha muligheter for sysselsetting og «Bevægelse i Fri Luft».
Amerikansk oksefrosk
Utseende
Trommehinnen er meget stor; hos hunnen er den like stor som øyet, hos hannen er diameteren dobbelt så stor.
Adferd
Den amerikanske oksefrosken lever fremfor alt i vann, selv om den overvintrer på land. Den er svært glupsk og eter alt den får i seg. Den eter andre frosker, men også snoker, andunger og andre fugleunger. En oksefrosk kan lett utrydde hele bestanden av andre smådyr i vann-ansamlingen den lever i.
Neevengården sykehus
Opprettelsen
Bergen kommune vedtok derfor i 1873 at det skulle bygges et nytt asyl utenfor byen. Dette asylet burde være et forbilde for byens små, privatdrevne asyler; Rosenbergs asyl og Møllendal asyl, så instruksene i loven måtte følges. I 1878 ble det videre vedtatt å bygge asylet kun for kommunens regning uten støtte fra staten. Store Sandviken gård med underbruket Nyhavn ble innkjøpt for kr. 40 000. Byggearbeidene startet høsten 1887, og 1. april 1891 var asylet ferdig. De samlede omkostninger kom på 692 519,93 kr. Sykehuset og de andre gårdsbygningene ble oppført etter tegninger av arkitekt Ole Falck Ebbel (1839–1919), og ingeniør Nannestad ledet arbeidet. Neevengårdens første direktør, Peter Jürgensen (1821–1907), var tidligere direktør ved Mentalen.
Ved innvielsen bestod asylet av seks bygninger for pasientene i tillegg til en administrasjonsbygning, en økonomibygning, likhus og gårdsbygninger. De fleste bygningene ble i tråd med tidens ånd utstyrt med moderne fasiliteter som sentraloppvarming, ventilasjonsanlegg, dusj- og badeanlegg med varmtvann, badstue m.m. Ellers fantes isolasjonsværelser, vokterværelser o.a.
Pasientene
Asylet ble fylt opp med pasienter fra Rosenbergs asyl, Møllendal asyl og Mentalen. Ved Øvregaten asyls nedleggelse i 1908 ble de 50 kvinnelige pasientene overflyttet hit til en nybygd avdeling. Neevengården betjente ellers hele «Det Vestenfjeldske Norge» og fikk pasienter fra kystkommuner mellom Stavanger og Harstad. Asylet ble autorisert for 178 syke, men i tiden fremover utvides kapasiteten til stadighet til en topp i antall pasienter i 1955 på 518. Likevel holdt ikke kapasiteten tritt med behovet.
Vi har sett at pasientene ble inndelt i ulike bygninger etter kjønn og sykdomsbilde. Der var avdelinger for rolige kvinner, for rolige menn, for urolige kvinner og for voldsomme menn. I tillegg var der en inndeling i forpleiningsklasser; avdeling for bedre forpleining, dvs. for betalende pasienter, og avdeling for alminnelig forpleining, dvs. for pasienter som kommunen betalte oppholdet for. Uterommene var oppdelt på samme måte. Formynder eller pårørende måtte ved innleggelse oppgi hvilken type forpleining de ønsket for pasienten.
Dagliglivet
Neevengården asyl og andre institusjoner som Sentralhjemmet Floen, tilstrebet selvberging med eget gårdsbruk, så her deltok pasientene aktivt i gårdsarbeidet. Asylet forsørget seg til dels selv gjennom egenproduksjon, og det skaffet inntekter ved salg av kjøtt, melk, grønnsaker og livdyr. Sandviken gård var en av de større gårdene i distriktet. Gården bestod i 1891 av 100 mål innmark, og den hadde 16 kyr, tre hester og en del sauer. Gårdsdriften ble nedlagt på 1970-tallet.
Rundt asylet var det et stort hageanlegg med gode turmuligheter. Ellers stod musikkinstrumenter, biljard og kjeglebane til de sykes disposisjon.
Personalet
Personalet bestod av mange forskjellige yrkesgrupper, som leger, pleiere og administrasjonspersonale. Og videre; skomaker, skredder, snekker, gårdsbestyrer/forpakter, kusk, gartner, husholderske, oldfrue, maskinist, fyrbøter og portner. I tillegg arbeidet her ulike dagarbeidere, kjøkkenpiker, vaskepiker m.fl. Pleierne bodde i den første tiden på asylet, men med atskilte sovesaler fra pasientene.
Fra 1935 ble Sentralhjemmet Floen administrert av Neevengården, og overlegen her var tilsynslege ved hjemmet.
Mot vår tid
Ut fra tanken om at sykehus er en mindre belastende betegnelse enn asyl, ble institusjonens navn endret i 1927 fra Neevengården asyl til Neevengården sykehus. Etter hvert anså man også navnet Neevengården som stigmatiserende, så fra 1978 het sykehuset Sandviken sykehus, som i dag. I 1972 gikk sykehuset over fra å være kommunalt til å bli eid og drevet av Hordaland fylkeskommune, og i 2002 overtok staten eierskapet.
Arkivet
Bergen Byarkiv oppbevarer deler av arkivet etter Neevengården sykehus. I tillegg finnes arkivet etter sykehusets kontrollkommisjon. Byggekomiteen for Neevengården sykehus, «Comiteen for opførelsen af Sindssygeasylet på Neevengården», gir også relevant informasjon om sykehusets historie. Vi har sett at Neevengården sykehus avløste Mentalsykehuset i Bergen i 1891. Dette innebærer at arkivmateriale fra Mentalen også finnes i Neevengården sitt arkiv. Ellers vil arkivet etter fattigvesenet romme opplysninger vedr. sinnssykepleien, fordi fattigloven av 20. september 1845 påla fattigvesenet å dra omsorg for fattige sinnssyke.
Neevegårdens bevarte arkiv spenner over et tidsrom på 111 år, fra 1861 og frem til sykehuset ble fylkeskommunalt i 1972. Arkivet inneholder vanlige administrative arkivserier som forhandlingsprotokoller, kopibøker, postjournaler, korrespondanse og personal- og regnskapsmateriale. Korrespondansematerialet fra 1891 til 1948 inneholder for det meste skriv i forbindelse med pasientene, blant annet hvem som skal betale kurpenger for pasientenes opphold (rekvirent), innvilgete og avslåtte søknader om plass ved asylet m.m. Rekvirent kunne være kommuner, amt, fattigkommisjoner og en sjelden gang privatpersoner/pårørende. Vi har sett at en del av pasientene kom fra hele «Det Vestenfjeldske Norge». Dette medførte korrespondanse og regnskapsførsel med hjemstavnskommunene, noe som gjenspeiles her. Ellers finnes forvalternes, kassererens og overlegens korrespondanse.
Inn- og utskrivningsprotokollene fra 1861 til 1972 inneholder opplysninger om innskrevne pasienter med løpenummer, og gir informasjon om personalia, levevei, diagnose, tidspunkt for innleggelse/utskriving m.m. Ofte er det ikke angitt noen utskrivelsesdato. Det er heller ikke angitt noen begrunnelse for utskrivelsen, altså hvorvidt pasienten var helbredet, overlatt til privat forpleining eller overført til et annet asyl. Utskrivelsesdato kan også bety at vedkommende døde på asylet, ettersom mange av pasientene tilbrakte hele sitt voksne liv der.
I tillegg finner vi spesielle serier som forteller om pasientenes aktiviteter, som arbeidsprotokoller. Disse inneholder kronologisk førte oversikter over pasienters utførte arbeid, og er delt mellom kvinner og menn. Arbeidets art er angitt, som husgjerning, lapping og strikking, karding og spinning, gårds- og hagearbeid, trearbeid, skredder-, snekker- og skomakerarbeid m.m.
Noen serier forteller om dagliglivet ellers, som tøyprotokoller/kleslister, og eiendomsforvaltning. Tøyprotokollene viser pasientenes eiendeler ved innleggelse, for det meste klær. Inventarprotokollene viser asylets «Inventarium», dvs. årlige oversikter over inventar sortert etter type tøy og klær, verktøy, gjenstander av blikk, tinn, messing, jern, kobber, og videre stentøy, bøker m.m. Protokollene gir også oversikter over hva asylet har kastet år for år. Disse kildene gir kjennskap til pasientenes og personalets daglige tilværelse og materielle kår.
Neevengårdens arkiv rommer også materiale i tilknytning til pasientbehandling. Dette er rapportbøker og beleggsbøker (1892–1972), samt medisinprotokoller, elektrosjokkprotokoller og obduksjonsprotokoller (1870–1970).
I likhet med de tidligere asylene, hadde også Neevengården pasienter som kunne bekoste oppholdet selv eller gjennom sine pårørende. Disse var på det vi kaller bedre forpleining, for de betalte mer i kurpenger enn de som var på alminnelig forpleining. I tilknytning til dette kan ses regnskapsseriene som inneholder oversikter over innbetalte kurpenger for den enkelte pasient i tiden 1895 til 1968. Seriene gir informasjon om pasientenes navn, når innkommet, løpenummer, garantist, offentlig eller privat forpleining, bekledning m.m. I tillegg finnes to ulike spisereglement for disse forpleiningsgruppene. Her kan vi se at fortidens psykiatriske tilbud var inndelt etter betalingsevne. Pasientarkiver inneholder sensitive personopplysninger og er derfor taushetsbelagt. Klausuleringstiden er 60 år.
Opplysninger om Neevengården asyl, eller Sandviken sykehus, kan også finnes i Riksarkivet, Statsarkivet i Bergen, Billedsamlingen ved Universitetet i Bergen og ved Hordaland fylkesarkiv. I tillegg oppbevarer sykehuset selv en del av sitt arkiv.
Polen under Ski-VM 2023
Polen deltar under Ski-VM 2023 fra 21. februar til 5. mars 2023 i Planica i Slovenia.
Moj papa Barysjnikov
Moj papa Barysjnikov (originaltittel: Мой папа Барышников) er en russisk film fra 2011, regissert av Dmitrij Povolotskij.
Handling
Filmen forteller om gutten Borya, som studerer koreografi. Drømmen hans er å en dag få muligheten til å danse sammen med de aller vakreste jentene i klassen. Men plutselig oppdager gutten at faren hans er den berømte danseren Mikhail Baryshnikov-
Lapara
Lapara er en slekt av sommerfugler som tilhører familien svermere (Sphingidae). Det er beskrevet bare fire arter, som alle lever i de østlige delene av Nord-Amerika.
Utseende
Forholdsvis små til middelsstore (vingespenn 45 – 78 mm), mer eller mindre ensfarget grå svermere. Larvene er grønne med hvite lengdestriper og mangler det hornet på bakkroppen som mer karakteristisk for de fleste svermerlarver.
Levevis
Disse svermerne er først og fremst knyttet til forskjellige arter av furu (Pinus spp.), men larvene kan også leve på lerk (Larix spp.).
Cephalozethus
Cephalozethus er en slekt av små, rødlige eller brunlige køllebiller. Slekten omfatter bare én kjent art.
Utbredelse
Slekten er utbredt i det sentrale Afrika (Uganda).
Mieczysław Pinkus’ mursteinshus
Mieczysław Pinkus’ mursteinshus (polsk Kamienica Mieczysława Pinkusa) ligger på hjørnet av Tadeusz Kościuszkos allé og Zielona-gaten i Łódź.
Bygningen har fem trappeoppganger, fire etasjer og 13 vindusrader. Elevasjonens rike utsmykning preges av sen renessanse og barokk, og er et godt eksempel på eklektisisme. Mange arkitektoniske elementer kan spores på elevasjonen, blant annet tre to etasjer høye karnapper (på sidene og på hjørnet). Overstykkene til vinduene er dekorert med stukkatur som forestiller kvinneansikt, skjell, grener og blomster.
PBKs sete i Łódź
Bygningen ble reist i 1928 til Bank Gospodarstwa Krajowego («Landdriftsbanken») etter tegninger av Dawid Lande. Den fikk en rikt utsmykket fasade som knyttet an til 1920-tallets «herregårdsstil» – tilbakegangen til klassiske, barokke og renessansemotiver. Denne ble regelmessig oppdelt av halvsøyler med et høyt barokt tak.
Bygningens indre ble utformet i art deco etter tegninger av Wacław Kowalewski. Senere adaptasjoner ødela imidlertid det meste av de opprinnelige formene. Etter andre verdenskrig tok Polens nasjonalbank over mursteinshuset, og siden slutten av 1970-tallet huser bygningen banken PBKs sentrale regionavdeling i Łódź.
Akitofel
Akitofel fra Gilo (hebraisk for «bror av flauhet» eller «ugudelighet») var en rådgiver for kong David av Israel, og en mann som var kjent for sin skarpsindighet og kløkt. På den tiden da Absaloms gjorde opprør mot sin far kongen, deserterte Akitofel fra David og gikk inn for Absaloms sak.
David sendte sin gamle venn Husjai tilbake til Absalom for at han skulle motvirke Akitofels råd. Akitofel rådet Absalom å forfølge David da han flyktet, noe som var klokt militært sett, men Absalom gjorde ikke dette. Da Akitofel oppdaget at hans gode råd mot David ikke ble fulgt på grunn av Husjais innflytelse, forutså han (korrekt) at opprøret ville feile. Fornærmet forlot han deretter Absaloms leir og dro tilbake til Gilo, hans hjemby i høylandene i Judea, og etter at han hadde tatt av sine saker, hengte han seg selv. Han ble gravlagt i sin fars grav.
En mann ved navn Akitofel er også nevnt i Andre Samuelsbok 23:34 for å være far til Eliab, og ettersom samme bok 11:3 forteller at Eliab er far til Batseba, en av Davids kvinner, har bibelforskere trukket konklusjonen at Akitofel faktisk er Batsebas bestefar. Bibelforskerne Levenson og Halpern har merket seg at «fortelleren er tilstrekkelig finurlig (eller troskyldig)» da det Batsebas bestefar som fristet kong David i Andre Samuelsbok 12:11, og således innfridd profeten Natans for ble oppfylt.
Vilhelm III av England
Vilhelm III (nederlandsk Willem, engelsk William) (født 4. november 1650 i Den Haag i Nederlandene, død 8. mars 1702 i Kensington Palace i London), også kjent som Vilhelm av Oranien (Willem van Oranje-Nassau), stattholder i Nederland fra 28. juni 1672, konge av England, Skottland og Irland fra 1689 til sin død. Han regjerte sammen med sin kone Maria II av England til hennes død i 1694. Fra da av var han enehersker. Ekteskapet var barnløst.
Bakgrunn
Vilhelm III ble født i Haag som prins av Oranien og nevø av Karl II og Jakob II. Fra sin fødsel til 1667, og igjen fra 1672, var han Nederlands stattholder i strid med landets overklasse.
Stattholder i Nederland
Ved Frankrikes invasjon 1672 fikk han endelig ledelsen av Nederland og forble livet igjennom en skarp motstander av Ludvig 14. og den franske stormaktspolitikken. Fra 1677 var han gift med, og regjerte senere i England sammen med Jakob IIs datter Maria. Han var protestant, og ble av den engelske opposisjon oppfordret til å overta makten fra den katolske Jakob II.
Konge av England, Skottland og Irland
Han gikk i land i England ved Brixham i Devon den 5. november 1688 med en nederlandsk hær, men Jakob flyktet uten kamp. Før de overtok regjeringen måtte Vilhelm og Maria underskrive en historisk avtale om rettigheter; «Bill of Rights» som sikret parlamentets makt. Vilhelm overholdt stort sett løftene, men hadde likevel til tider betydelig innflytelse over utenrikspolitiske spørsmål. Foruten nederlandske rådgivere støttet han seg på en krets av relativt lojale engelske adelige, blant annet hertugen av Marlborough, Lord Shrewsbury og Lord Godolphin. Uten å bli spesielt populær i England oppnådde han respekt ved sin faste protestantiske holdning.
I sin kongetid støttet Vilhelm helhjertet kampen mot Frankrike og førte krig i Irland 1690 for å avverge eks-kong Jakobs invasjonsforsøk. I 1702 organiserte han med Parlamentets aksept en koalisjon mot Frankrike som førte til den spanske arvefølgekrig. Under en ridetur i Hyde Park snublet hesten hans i et muldvarphull, og kongen døde en uke senere av skadene han pådro seg ved fallet. Det hevdes at irske katolikker i mange år utbrakte en hemmelig skål for "the gentleman in black velvet"; muldvarpen som hadde gravd hullet hesten snublet i.
Den oransje fargen i det irske flagget symboliserer Vilhelm og den protestantiske bevegelsen som støttet ham.
Noah Gray-Cabey
Noah Gray-Cabey (født 16. november 1995) er en amerikansk skuespiller og pianist. Han er mest kjent for rollen som "Franklin Aloyisious Mumford" i My Wife and Kids og som "Micah Sanders" i Heroes.
Tidlig liv og familie
Gray-Cabey ble født i Chicago, av foreldrene Whitney Gray og Shawn Cabey, men han voks opp i Newry, Maine. Han begynte å spille piano når han var bare 18 måneder gammel. 4 år gammel, spilte han ved flere konserter i New England og Washington, og reiste til Jamaica for sin første tur med the New England Symphonic Ensemble. I juli 2001 fortsatte Noah til Australia, og ved 5-årsalderen ble han den yngste soloisten som noen gang har spilt med et orkester ved the Sydney Opera House, og ved the Queensland Conservatory og the International String Convention i Brisbane. 8 år gammel hadde han et etabert navn som ung musikant. Han stilte opp på tv-programmet "Ripley's Believe It or Not" og viste sitt talent.
Noah har tre eldre søsken.
Utdanning
Noah går (pr 2007) på laveste trinn i high school, mens andre barn fremdeles er på barneskolen
Skuespillerkarriere
Gray-Cabey gjorde sin debutrolle som "Joey Dury" i Lady in the Water. Hans karriere på fjernsyn begynte i desember 2001 og han har vært med i tv-serier som 48 Hours, Grey's Anatomy, The Tonight Show, Good Morning America og The Oprah Winfrey Show.
Heroes
Noah ble virkelig kjent gjennom rollen som "Micah Sanders" i superhelt-serien Heroes, sønn av "Niki Sanders" (spilt av Ali Larter) og D.L. Hawkins (spilt av Leonard Roberts). "Micah Sanders" har evnen til å manipulere teknologi i serien.
A.I.M - Action in Music
A.I.M er et prosjekt startet av Gray-Cabeys foreldre. da de så talentet hans ved ung alder, bestemte de at hvis han noensinne ble berømt, ville de bruke det til å hjelpe andre mennesker. Målet med A.I.M er å hjelpe barn med å utvikle sine musikalske talenter og gi de muligheter til å opptre i andre land. Penger som samles inn fra konserter blir donert til sykehus og barnehjem i de landene.
Gray-Cabey har spilt inn en CD sammen med familien sin, der de spiller stykker av Bach, Haydn og Vivaldi av flere. CD-en inneholder også opptak fra hans musikk når han bare var 5 år gammel.
Priser og nominasjoner
TV Land Awards
Young Artist Awards
Ishavsåte
Ishavsåte (Calanus glacialis) er en art av hoppekreps, en del av klassen Maxillopoda. Den er et dyreplankton som utgjør viktig føde for fiskeyngel. Ishavsåte lever i 1-3 år og gjennomgår 3 stadier som larve (nymfe) og seks stadier som hoppekreps.
Den er typisk for sub-arktiske og arktiske strøk, og finnes bl.a i Norskehavet og Barentshavet sammen med raudåte og feitåte. Disse artene lever av alger og plankton som innleder en eksplosiv vekst i Nordområdene når isen smelter fra april, og lagrer da store mengder fett, inklusive Omega-3, i en fettsekk som etter hvert dominerer dyrets kroppsomfang. Artene er alle viktige for polartorsk og andre høyere dyr i havet.
Mapei Stadium – Città del Tricolore
Mapei Stadium – Città del Tricolore er et fotballstadion som ligger i byen Reggio Emilia i Emilia Romagna, Italia.
Det ble bygget av i 1995 med plass til drøyt 20 000 tilskuere og het først Stadio Giglio. Her kunne AC Reggiana 1919 spille sine Serie A-kamper. Laget hadde rykket opp i 1993, men ble omorganisert i 2005 og startet på nytt.
Stadionet ble overtatt av myndighetene, som i 2013 auksjonerte det til lim- og malingsprodusenten Mapei.
Fra 2013 er det hjemmebanen til nyopprykkede herrelaget US Sassuolo Calcio i Serie A, og fra 2016 til damelaget som også hadde rykket opp i Serie A. Også AC Reggiana 1919 har gjenoppstått og bruker stadionet i Serie C.
Siden UEFA ikke tillater sponsornavn, heter stadion bare «Città del Tricolore» når de spiller kvalifiseringskamper.
Christian Braunmann Tullin
Christian Braunmann Tullin (født 6. september 1728 i Christiania, død 21. januar 1765 sammesteds) var en norsk dikter og forretningsmann.
Han var sønn av Guldbrand Hansen og Ragnhild Olsdatter Deli, som var jevne, men aktede borgerfolk. Døpenavnet fikk han etter overrettsassessor Christian Braunmann, mens etternavnet «Tullin» skal være etter farens fødested, Tullia i Ringebu i Gudbrandsdalen. Gutten begynte å studere, takket være stiftsprost Gunder Tøgersen Weggersløf, som antagelig også henledet Tullins oppmerksomhet på engelsk litteratur, som snart kom til å påvirke ham. Han ble student 1745. Faren var da død, og moren hadde giftet seg med en tollvisitør Kofod, men farsarven var tilstrekkelig til å gi sønnen gode vilkår i studentårene. Mens han forberedte seg til den filosofiske eksamen, lærte han fransk, tysk, musikk og tegning. Han lot seg veilede i teologi av en lærd prest, Christen Nold i Karrebæk på Sjælland, og tok teologisk eksamen 1748.
Deretter vendte han hjem til Christiania for bestandig. I begynnelsen øvde han seg på å holde prekener, men sykelighet fikk ham til å oppgi all tanke på et geistlig embete. I stedet la han seg etter rettsvitenskapen, uten å ta noen eksamen, og snart overtok han en fabrikk for spiker, stivelse og pudder ved Lysaker. 1759 valgte Det akershusiske Toldsocietet ham til tollinspektør, året etter ble han viserådmann og 1763 rådmann i Christiania, kort etter dessuten tolldirektør, men to år senere døde han av brystsyke. Med sin hustru Mette Kruchow hadde han blant andre barn sønnen Claus Tullin (1764-1830), hoffintendant og kjøpmann, som i 1798 ble gift med Karen Henrica v. Wilster (1780-1860), datter av kammerjunker Johann Hinrich v. Wilster (1743-83) og (gift 1779) Martine Lucie Elieson (1763-83), datter av Morten Leuch Elieson (1724-63) og Dorothea Eriksdatter Mogensen (1732-86) og altså en søster av Karen Elieson (1759-96), som i 1778 ble gift med Jess Anker (1753-1798).
Tullin var også dikter, og i en kort tid Danmarks og Norges mest feirede sådan. Hans arbeider var for det meste leilighetsvers, forfattet enten ved anledninger i Christiania eller ved prisoppgaver satt opp av «Selskabet for de skjønne Videnskaber». Hans første dikteriske forsøk stammer fra 1749, og deretter fulgte i de følgende årene noen andre småting. 1758 ble merkeåret i hans litterære liv, for da utga han diktet «Maidagen», i anledning av et bryllup i Christiania. Morten Leuch giftet seg 6. mai med Matthia Collett. Diktet, hvor bruden og brudgommen betegnes som «Menalcas og Melicinda», vakte stor oppsikt. I København ble det ettertrykt flere ganger, oversatt til tysk av Cramer, og vakte til og med Lessings anerkjennelse i den grad at han uttalte at det neppe fantes et slikt bryllupsdikt i den tyske litteraturen.
Tullin var plutselig blitt berømt. I 1761 og 1764 tryktes prisdiktene om «Søfarten» og «Skabningens Ypperlighed»; det siste regnes av mange som hans hovedverk. Da han i 1764 gjorde en forretningsreise til København sammen med sin venn James Collett, ble han der mottatt med de største æresbevisninger. Dikterbanen fikk imidlertid en brå slutt, da han døde allerede året etter. Han hadde selv tenkt å utgi sine samlede dikt, men rakk ikke å gjennomføre det. Etter hans død utkom hans verker i 3 bind (1770–73). Hans berømmelse var kun av kort varighet, men han huskes i Norge for å være den første norske dikter, som også vant berømmelse i utlandet.
Tullins gate i Bergen ble oppkalt etter ham i 1881.
Adjunkt Dørums gate (Molde)
Adjunkt Dørums gate er en gate i Molde kommune i Møre og Romsdal. Den starter i krysset Amtmann Leths gate / Idrettsvegen og går østover. Gaten ble opparbeidet gradvis fra 1920 og oppkalt i 1937 etter Palle Godtfred Olaus Dørum, som var adjunkt ved Molde middel- og realskole i 1850-årene og skrev «Moldesangen».
Gaten går rett forbi to store bygninger, Kirkebakken omsorgssenter og Molde videregående skole, og ender i Fagerlivegen.
Griffin Park
Griffin Park var hjemmebanen til det engelske fotballaget Brentford. Klubben har brukt banen som hjemmearena siden åpningen i 1904. Stadionet ligger i et boligområde og berømt for å være den eneste i hele England som har en pub på alle fire hjørnene. Navnet kommer fra fabeldyret griff (griffin på engelsk) som er i logoen til bryggeriet Fuller's Brewery. Bryggeriet eide området hvor banen ble bygget og dyrket frukttrær der.
Stadionet hadde i 2020 en kapasitet på 12.763, mens tilskuerrekorden er på 38.678 da Brentford møtte Leicester 26. februar 1949.
Den siste kampen ble spilt 29. juli da Brentford slo 3-1 i EFL Championship play-off semifinalen. Laget skal spille på det nye stadionet Brentford Community Stadium fra sesongen 2020-21.
Stadionet skal rives fra sommeren 2020 og det skal bygges 75 nye boliger i området.
Fulla
Fulla (av adjektivet «full», her tolket som «overflod» ) var i norrøn mytologi en åsynje, som omtales i Grimnismål der hun er i tjeneste hos Odins kone, gudinnen Frigg. I Grimnismål fortelles at Frigg sendte sin fostersønn Geirrød en advarsel med Fulla som budbringer. Odin var nemlig underveis i forkledning for å undersøke om Geirrød var så gjerrig mot gjestene sine som Frigg hadde påstått. Frigg ba derfor Geirrød passe seg for en trollkyndig mann som kunne kjennes på at ingen hund torde gå løs på ham. Fullas oppgaver er å bære Friggs skrin og stelle hennes skotøy. Fulla er kjent for sitt hodebånd av gull. Uttrykket «Fullas hodebånd» er derfor en kjenning for «gull», som opplyst i Skaldskaparmål.
I sørgermansk mytologi heter hun Volla (uttale: Folla, av tysk voll = full). Volla nevnes i «andre merseburgerformel» om Odins helbredelse av Balders fole som Frøyas søster:
Badajoz (provins)
Badajoz er den sørligste av de to provinsene i den spanske autonome regionen Extremadura. Med et areal på 21 766 km² er den Spanias største provins.
Badajoz har 671 299 innbyggere (2005), provinshovedstaden er byen Badajoz. En annen viktig by er Mérida, hovedstad i den autonome regionen.
Landskapet er forholdsvis flatt med en stor elv, Guadiana, som går fra øst mot vest. Store deler av året har den forholdsvis liten vannføring.
Andre byer å nevne er Almendralejo, Zafra, Don Benito, Jerez de los Caballeros, og Villanueva de la Serena.
Sakharovprisen
Sakharovprisen for tankefrihet er en internasjonal utmerkelse. Den deles ut hver 10. desember av Europaparlamentet til personer eller organisasjoner som kjemper for menneskerettigheter og demokratiske rettigheter i vid forstand. Prisen er oppkalt etter den russiske dissidenten, menneskerettsforkjemperen og fredsprisvinneren Andrej Sakharov. Med prisen følger prispenger på 50 000 euro (2020).
Kriterier for tildeling
Prisen deles ut som anerkjennelse for en særlig innsats innenfor et av følgende områder:
Med «innsats» forstås enhver intellektuell eller kunstnerisk produksjon, et engasjement eller en aktivitet innenfor disse områdene.
Toppserien 2014
Toppserien 2014 var den 28. sesongen av den øverste divisjon for norsk kvinnefotball. Serien ble vunnet av, med på andreplass og  på tredje.
Før sesongstart rykket opp, men de rykket også ned igjen. spilte kvalifisering mot, og vant igjen.
Kvalifisering til Toppserien 2015
I kvalifiseringen til Toppserien 2015 møtte andreplassen i 1. divisjon,, og beholdt plassen med 5–1 sammenlagt.
Feitåte
Feitåte (Calanus hyperboreus) er en art av hoppekreps, en del av klassen Maxillopoda. Den er et dyreplankton som utgjør viktig føde for fiskeyngel. Den finnes bl.a i Norskehavet og Barentshavet hvor den framtrer sammen med raudåte og ishavsåte. Disse artene lever av alger og plankton som innleder en eksplosiv vekst i Nordområdene når isen smelter fra april, og lagrer da store mengder fett, inklusive Omega-3, i en fettsekk som etter hvert dominerer dyrets kroppsomfang. Artene er alle viktige for polartorsk og andre høyere dyr i havet.
Arten ble første gang beskrevet av Henrik Nikolai Krøyer i 1838.
Chaeturini
Chaeturini (nålehaler) er en tribus med sju slekter og 25 arter av fugler som hører hjemme i seilerfamilien, som er delt i de to underfamiliene Cypseloidinae (med to basale slekter) og Apodinae (med tre tribus og 17 slekter). Chaeturini blir av og til gitt status som underfamilie (Chaeturinae).
Artene karakteriseres av en strømlinjeformet kropp med svært lange og smale vinger. Artene har svært korte og ubrukelige lemmer, som kun er egnet til å holde seg fast med. Fjærdrakten er typisk kamuflasjefarget. Seilere tilhører gruppen med verdens beste flygere, og mange av artene kan holde seg på vingene i måneder i strekk. De både eter, sover og parer seg i luften, og lander kun for å legge egg. Maten består av flygende insekter, som fuglene fanger i flukt, ofte kloss ved vannflaten eller like over andre typer våtmarksområder. Vann er derfor et betydningsfullt element for artene.
Slekter
Listen med slekter følger HBW Alive. Norske navn på artene er i henhold til NOF, men navn i parentes er nødvendigvis ikke offisielle.
Brice Leverdez
Brice Leverdez (født 9. april 1986) er en fransk badmintonspiller. Han representerte landet sitt i Sommer-OL 2012 i London, der han ble utslått i gruppespillet.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo ble han utslått i gruppespillet.
Paven og patriarken av Alexandria og hele Afrika
Patriarken av Alexandria har nest høyest æresrang i den ortodokse kirke etter den økumeniske patriark av Konstantinopel. Han bruker som eneste ortodokse biskop tiara, og han bærer også to omoforier som tegn på sin verdighet.
Historie
Den ortodokse kirke i Alexandria ser seg selv i tradisjonen av oldkirkens patriark av Alexandria (i likhet med den koptisk-ortodokse kirke). Den første biskopen av Alexandria skal ha vært evangelisten Markus. Fra 232 har biskopene av Alexandria brukt tittelen pave, og denne bruken går dermed lenger tilbake enn den tilsvarende bruken av pavetittelen i Roma. Omtrent like lenge har biskopene av Alexandria utøvd patriarkal makt, dvs. hatt høyere rang enn metropolitter. De var dermed en av kirkens tre mektigste biskoper (ved siden av biskopene av Roma og Antiokia). Tittelen patriark ble innført på konsilet i Kalkedon (451).
På det samme konsilet oppstod uenigheten mellom de kalkedonske (de senere ortodokse og katolske) og de ikke-kalkedonske (orientalsk-ortodokse) kirkene. Etter noen år med interne stridigheter førte dette fra og med 536 til en todeling av at patriarkatet Alexandria i det som i dag er dens gresk-ortodokse og dens koptisk-ortodokse gren.
Harpalus laevipes
Utseende
Harpalus laevipes er 9,5-12 mm lang og svart på farge. Hannen har av og til en blålig metallglans. Lårene (femora) er rødlige, slik som resten av beinene. Antennens fjerde og tredje ledd med fine korte hår og noen lange hårbørster i spissen. Dekkvingene har fin kort hårbekledning langs kanten og bakerst. I tredje rille mellomrom er det i bakerste halvdel minst to børstepunkt, en fordypning med et kort oppstående stivt hår. Brystskjoldet er bredt og mangler børsten, et stivt hår oppstående hår, ved bakhjørnet, det har heller ikke punktur, eller kun en antydning til punktur. (Krever forstørrelse for å se). Bakfotens første ledd (tars) er kortere enn sporen i spissen av leggen (tibia). Den ligner Harpalus latus, som er mer vanlig og er noe smalere, særlig over brystskjoldet.
Levevis
Harpalus laevipes lever på steder med tørr grunn, ofte på grus, men også under busker og krattskog, delvis nedgravd i vissent løv og mose. Den er vanligvis nattaktiv og lever som plantespiser. Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.