cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Daniel Day-Lewis
1980-årene
Day-Lewis brukte sin personlige versjon av "method acting" i full bruk i 1989 med sin rolletolkning av "Christy Brown" i Jim Sheridans film Min venstre fot som ga ham flere priser, inkludert en Oscar for Beste mannlige skuespiller. Under filmingen kom noen av hans eksentriske sider til syne da han nektet å gå ut av karakteren. Han spilte en sterkt handicappet karakter på skjermen, og Day-Lewis krevde å bli trillet rundt på settet i sin rullestol, og medarbeidere måtte løfte ham over kamera og annet utstyr, alt for at han kunne få innsikt i alle aspektene ved Christy Browns liv, inklusive forlegenheten. Han brakk to ribben under filmen fordi han satt bøyd sammen i rullestolen i så mange uker.
Daniel Day-Lewis returnerte til scenen for å arbeide sammen med Richard Eyre, som Hamlet ved Royal National Theatre, men kollapset midt i en scene, der spøkelset av Hamlets far først viser seg for sin sønn. Han begynte å gråte ukontrollert, og nektet å gå tilbake på scenen. Hans erstatter, den da ukjente Jeremy Northam avsluttet det lille som var igjen av produksjonen. Et rykte som oppstod rundt hendelsen sa at Day-Lewis hadde sett spøkelset til sin egen far, selv om hendelsen offisielt ble sagt å være utmattelse. Han bekreftet senere på det britiske kjendis-programmet Parkinson på TV-kanalen ITV at ryktet var sant. Han har aldri opptrådt på en teaterscene siden.
1990-årene
I 1992, tre år etter å ha vunnet en Oscar, kom Den siste mohikaner. Day-Lewis' forarbeide til denne rollefiguren ble godt kjent; han drev med vektløfting og lærte å leve av land og skog der hans karakter levde, bodde, jaktet og fisket. Han bar til og med en Kentucky-rifle alltid under filmingen for å forbli som karakteren, og lærte seg å flå skinnet av dyr.
Kamerat Napoleon
Kamerat Napoleon (originaltittel Animal Farm – «dyregården») er en satirisk, allegorisk roman av den engelske forfatteren George Orwell, først utgitt 1945. Boken er en av Orwells hovedverk, i tillegg til romanen Nittenåttifire. Handlingen er lagt til gården «Manor Farm» der dyrene tar makten fra menneskene og begynner å drive gården på sine egne premisser. Boken er en kritikk av stalinismen i Sovjetunionen.
Handlingen i boken foregår i England på gården Manor Farm. Boken åpner med at dyrene har rådsmøte. En av grisene, Old Major, holder tale om hvordan alle dyrene på gården som alle er like mye verdt må stå sammen mot menneskene. Grisene, som av de andre dyrene er holdt for å være svært intelligente og derfor respekterte, leder møtet. Dyrene har flere slike møter i løpet av de neste månedene. Old Majors tale egger til revolusjon blant dyrene på gården. De kaller ideologien sin for dyrismen (animalism), som kan sammenlignes med Marx' og Engels' kommunisme. Revolusjonen kommer og dyrene tar over Manor Farm, som etter dette blir kalt Dyregården (Animal Farm). Utover i boken blir det utviklet et sterkt skille mellom grisene og de andre dyrene. Dette rettferdiggjøres av grisene ved å hevde at «Alle dyr er like, men noen dyr er likere enn andre». Etter hvert opptrer grisene som menneskeliknende ledere, og ideologien de begynte med blir glemt.
Latvia i Tyrkvisjonens sangkonkurranse
Historie
I skulle Oksana Bilera representere Latvia i Tyrkvisjonens sangkonkurranse. Etter tips og anbefaling fra den tidligere deltakeren Hjunesj Abasava søkte Bilera til TMB TV om å få delta i konkurransen. Hun skulle fremføre «Yakışıyor bize bu sevgi», som hun tidligere har gitt ut på russisk som «Igra». Ettersom konkurransen ble avlyst, ønsket Bilera igjen å delta i og. Hun deltok ikke da Tyrkvisjonens sangkonkurranse igjen ble arrangert i.
Kamerat Napoleon
Boken kom først i norsk utgave under navnet «Diktatoren» i 1946, oversatt av Sigrid Munthe Mossige. I 1964 utgav Pax Forlag den under tittelen «Kamerat Napoleon», nyere utgaver har senere tilkommet. Det er også blitt utgitt en tegneserieversjon av Jean Giraud og Marc Bati, og boken har blitt filmatisert flere ganger.
Daniel Day-Lewis
1990-årene
Selv om denne filmen ga ham en enda større kjendis-status, foretrakk Day-Lewis mindre «Hollywood-filmer» som The Age of Innocence sammen med Michelle Pfeiffer og regissert av Martin Scorsese. Han jobbet sammen med Jim Sheridan igjen på filmen I fars navn, der han spilte Gerry Conlon, en av Guildford Four som ble feilaktig fengslet for et bombeangrep utført av Provisional IRA. Han gikk mye ned i vekt for rollen, beholdt sin nordirske aksent både på og utenfor settene i filmen, og tilbrakte lang tid i en fengselscelle. Han insisterte også på at medskuespillerne skulle kaste kaldt vann på ham og kjefte hardt på ham. Filmen ga ham hans andre nominasjon til Oscar, hans tredje BAFTA-nominasjon og hans andre Golden Globe-nominasjon.
I 1996 spilte Day-Lewis i filmversjonen av The Crucible basert på skuespillet av Arthur Miller, der han spilte mot Winona Ryder. Han fulgte det opp med Jim Sheridans The Boxer der han spilte en tidligere bokser og IRA-medlem som ble sluppet fri fra fengsel. Hans forberedelser til den filmen omfattet trening i to år sammen med tidligere bokse-verdensmester Barry McGuigan.
Etter The Boxer forlot Daniel Day-Lewis skuespill, tok noen sabbatsår og returnerte til sin gamle lidenskap, å arbeide med tre. Han flyttet til Firenze i Italia, der han ble interessert i skomaker-yrket, og ble lærling som skomaker, i en periode der hans eksakte oppholdssted og beskjeftigelse ikke er offentlig kjent. Som en konsekvens av at lite eller ingenting er kjent fra denne perioden, har rykter sagt at i bytte for opplæring som skomaker, skal Day-Lewis ha gitt sin skomakermester timer i skuespill. Det har også gått rykter om at etter Day-Lewis reiste, begynte skomakeren en karriere som en omreisende Commedia dell'Arte performer – et yrke som mangedoblet hans inntekter. Day-Lewis har nektet å kommentere disse ryktene, og har bare sagt at «Laurencino (skomakeren) var en mann med mange gaver».
2000-årene
Etter et fravær på nesten fem år, returnerte Day-Lewis til skuespill i filmen Gangs of New York, en film regissert av Martin Scorsese, og produsert av Harvey Weinstein. Han spilte der rollen som gjenglederen Bill the Butcher (som ironisk nok har et rendyrket hat for Irland og det irske folket), han spilte sammen med Leonardo DiCaprio, som spiller Bills unge protegé. Han begynte sin langvarige, selvdisiplinerte prosess med å ta timer som slakter, og under filmingen var han aldri ute av rollen (inkludert å snakke med New York-aksent). Under filmingen fikk han diagnosen lungebetennelse. Han nektet å ta på seg en varmere jakke, eller å ta behandling, fordi det ikke ville stemt med perioden. Han ble etter hvert overtalt til å motta legehjelp. Hans rolletolkning skaffet ham hans tredje Oscar-nominasjon, og en BAFTA Award for Beste Skuespiller.
Etter Gangs of New York, ba Day-Lewis' kone, regissør Rebecca Miller ham om å spille i filmen The Ballad of Jack and Rose, der han spilte en døende mann med sterk anger over hvordan hans liv hadde utviklet seg, og hvordan han hadde oppfostret sin datter. Under innspillingen levde han adskilt fra sin kone, for å oppnå den "isolasjonen" som han trengte for å fokusere på sin karakters virkelighet. Filmen fikk blandet mottagelse, men Day-Lewis fikk nesten uten unntak ros for sin rolletolkning.
I 2008 spilte han hovedrollen i innspillingen av musikalen Nine sammen med Oscar-vinnerne Nicole Kidman, Marion Cotillard, Penélope Cruz, Judi Dench og Sophia Loren, med Oscar-nominerte Kate Hudson og Grammy Award-vinner «Fergie» i biroller. Filmen hadde premiere i november 2009.
Privatliv
Day-Lewis uttaler seg sjelden offentlig om sitt privatliv. Han hadde et forhold til den franske skuespillerinnen Isabelle Adjani. Forholdet varte i seks år, og endte til slutt etter et brudd og påfølgende gjenopptagelse av forholdet.
I 1996, mens han arbeidet på filmversjonen av skuespillet The Crucible, besøkte han hjemmet til forfatteren av skuespillet Arthur Miller, der han ble introdusert til forfatterens datter Rebecca Miller. De ble forelsket, og giftet seg to uker før filmen ble sluppet. Paret deler sin tid mellom hjem i USA og Irland.
Rapala
Rapala er en slekt av glansvingene som tilhører underfamilien stjertvinger (Theclinae).
Utseende
Små til middelsstore (vingespenn 25-30 millimeter) stjertvinger med forholdsvis kraftig kropp. Bakvingen har en lang og tynn stjert, i tillegg er selve bakhjørnet litt uttrukket. Oversiden er mørkt metallisk blå eller kobberaktig rød, med mørke ytterkanter. Undersiden er lyst brunlig med mer eller mindre utbredte tegninger.
Levevis
Larvene kan leve på en lang rekke ulike planter.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.
Bjørnerud stasjon
Bjørnerud stasjon var en jernbanestasjon på den nedlagte Valdresbanen i Søndre Land kommune i Innlandet fylke. Den lå mellom Hov og Fluberg.
Bjørnerud stoppested åpnet i 1902 da banen ble ført frem til Dokka. Før 1905 ble navnet skrevet Bjørnrud. I 1949 ble statusen oppgradert til stasjon. Så ble den nedgradert til stoppested og deretter holdeplass i løpet av 1959. Driften på banen ble nedlagt fra nyttår 1989.
Bjørnerud fikk stasjonsbygning til åpningen i 1902. Den er revet. Ved Bjørnerud gikk et sidespor til Bjørnerud Sag.
Hjelmsgate 3
Hjelmsgate 3 (egentlig Hjelmsgate 5) er en eldre, fredet trebygning i Hjelms gate på Majorstuen i Oslo.
Bygningen tilhørte opprinnelig Halléns garveri, og ble stående tomt etter at de la ned. Huset ble så fylt av alternative grupper, som et makrobiotisk spisested, bokhandelen «Dalis bart» og noen andre butikker samt Futurum Forlag. Sistnevnte ble drevet av forsøksgymnasiastene Iben Hjort og Øystein Holter, som gav ut avisen PH.
Det ble inngått leiekontrakt med Oslo kommune, men på 1970-tallet kom planer om riving av huset, som ligger i et svært fortettet område. I 1979 ble huset fredet av Oslo bystyre.
I 1981 tok Stiftelsen Arbeidskollektivet over huset, og denne stiftelsen eier det fortsatt. Det er mange grupper som har kommet og gått; blant de som per 2010 befant seg der var Gateavisa, bokkaféen «Jaap van Huysmands minde», det vegetariske «Spisestedet», Straffedes organisasjon i Norge og NORMAL. Kampanjen mot verneplikt hadde tidligere tilhold der. Felles for mange av gruppene er at de har en nær tilknytning til forskjellige former av anarkisme.
26. juni 2014 ble huset rammet av brann, og påført store skader.
Fra høsten 2014 ble det satt i gang dugnadsprosjektet «Gjenreise Hjelmsgate» i regi av «Ildsjeler for Hjelmsgate».
Per desember 2019 var bygningen i det store og hele gjenoppbygget, i samsvar med krav til brann og el-sikkerhet, rømningsveier og lignende. Det er nå toalett også i andre etasje, og moderne branndører mellom alle rom og etasjer.
Foreningen Hjelmsgates venner ble stiftet desember 2019. Dets formål er å samle inn penger til bevaring av Arbeidskollektivet Hjelmsgate 3. Foreningen kan motta grasrotandel fra Norsk Tipping.
Akihiko Nakamura
Akihiko Nakamura (født 23. oktober 1990) er en japansk friidrettsutøver som konkurrerer i hekkeløp. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han ble utslått i de innledende rundene på 400 meter hekk.
Michael Wittmann
Michael Wittmann (født 22. april 1914 i Vogelthal i Bayern i Tyskland, død 8. august 1944 ved St. Aignan-de-Cramesnil, sørvest for Caen i Normandie, Frankrike) var en tysk SS-Hauptsturmführer i Waffen-SS under andre verdenskrig. Wittmann regnes som den mest suksessfulle av alle panserkommandører under andre verdenskrig, og var en folkehelt i Tyskland.
Han meldte seg inn i SS i 1936 og i NSDAP i 1938.
Tidlig liv
Michael Wittmann ble født 22. april 1914 i landsbyen Vogelthal i Bayern. Han var den andre sønnen til bonden Johann Wittmann og kona Ursula. Både han og søsknene Johann Jr., Franziska, Anni og Theresa ble døpt som katolikker. Etter at han var ferdig med skolen i 1930 arbeidet han på familiegården.
Militær karriere
1. februar 1934 ble Michael med i FAD (senere Reichsarbeitsdienst (RAD) og tjenestegjorde fram til 30. oktober 1934 da han vervet seg til den tyske hæren. Etter 3 år, 5. april 1937, blir han overført til 1. Sturm av 92. Standarte i eliteenheten Leibstandarte SS Adolf Hitler som er Hitlers livgarde (LSSAH). Han fikk etterhvert kommandoen på en Tiger stridsvogn, og ødela minst 138 fiendtlige stridsvogner og 132 anti-tank kjøretøy. Wittmann var i krig under felttoget i Polen, felttoget i Frankrike, invasjonen av Hellas, på Østfronten og senere i kamp mot de allierte styrker i Frankrike.
Død
Wittmann falt i Normandie 8. august 1944 da han var med på et motangrep for å ta over høyde 122, nær St. Aignan de Cramesnil i Normandie. Han kjørte en annen panservogn enn sin egen, en Tiger tank med nummer 007, som tilhørte stabskompaniet. Den hadde færre runder ammunisjon på grunn av mere radioutstyr for bakke til luft kommunikasjon.
Besetningen som var med Wittmann da han ble drept var: Karl Wagner (skytter), Gunther Weber (lader), Heinrich Reimers (sjåfør), og Rudolf Hirschel (radiomann/skytter). Ingen av disse var hans faste besetningsmedlemmer. Wıttmanns faste skytter, Balthasar «Bobby» Woll (også mottaker av ridderkorset), hadde sykepermisjon fra 2. august 1944 på grunn av skader, og var derfor ikke med.
Wittmann ble begravet i en anonym grav på en krigskirkegård i Frankrike. Graven ble funnet i 1983 og levningene hans flyttet til den tyske krigskirkegården i La Cambe.
Janicke Brynildsen
Janicke Elisabeth Brynildsen (født 18. juni 1850 i Bergen, død 6. oktober 1931 i Bergen) var en norsk skuespillerinne.
Glock 19
Glock 19 (G19) er en pistol bygget på Glocks modell 17 men med mindre ramme, kortere løp og lavere magasinkapasitet.
Janicke Brynildsen
Familie
Janicke Brynildsen var datter av skreddermester John Brynildsen og Kristine Andrea Moe. Hun ble 28. mars 1873 gift med stadsfiskeveier Randulf Danielsen.
Glock 19
Våpenet er utseendemessig identisk med Glock 23, Glock 25 og Glock 32.
Janicke Brynildsen
Liv og virke
Janicke Brynildsen var i 1870 elev hos den danske teaterdirektøren Frederik Adolph Cetti i fødebyen Bergen. Hun opptrådte ved hans forestillinger inntil hun ble gift og trakk seg tilbake fra scenen. Hun gjorde segspesielt bemerket i rollen som Bruden paa Staburet i vaudevillemonologen Bruden paa Staburet av Hans Schulze (Bergen, 1870)
Glock 19
I Sverige brukes den av forsvaret under navnet P88B.
Paulo Villar
Paulo Villar (født 28. juli 1978) er en colombiansk friidrettsutøver som konkurrerer i hekkeløp. Han representerte landet sitt i Sommer-OL 2012 i London, der han ble utslått i semifinalen på 110 meter hekk.
Tysk spitz
Tysk spitz (FCI #097) er en fellesbetegnelse for variantene keeshond (wolfspitz, ulvespitz, hollandsk spitz), grosspitz (stor spitz), mittelspitz (mellomspitz), kleinspitz (liten spitz) og pomeranian (zwergspitz, dvergspitz) som alle klassifiseres som spisshunder. Disse skiller seg så vidt mye ut fra hverandre, at de ikke regnes som varianter av samme rase, men som egne hunderaser.
Opprinnelse og alder
Man har regnet med at rasen deler opphav med de nordiske spisshundene, deriblant samojed (som trolig er en av rasens tidlige forfedre). Dette støttes av nyere forskning, blant annet i en studie publisert i det vitenskapelige magasinet Science den 21. mai 2004. Studien viser imidlertid også at rasen har et betydelig innslag av minst en annen hunderase, men den sier ingen ting om hvilken rase. Derimot går det fram at det må være en gjeterhund-type. Noe konkret om rasen alder er det umulig å si noe sikkert om, annet enn at variantene som mange andre hunderaser gjennomgikk en rivende utvikling mot slutten av 1800-tallet og på begynnelsen av 1900-tallet.
Pomeranian, er en mindre variant av kleinspitz skapt av britiske oppdrettere på 1800-tallet. Den er oppkalt etter Pommern, der opprinnelsen antas å stamme fra. Dronning Victoria av England har fått æren av å ha gjort rasen kjent og populær. Selv om den regnes som en tysk rase, var det engelskmennene som renavlet og videreutviklet denne lille hunden. De senere års streben etter stadig mindre hunder har gjort at pomeranian har blitt stadig mindre i størrelse. Tidligere var det vanlig at den veide ca. 3,5 kg, men i dag er det mer vanlig at den veier omkring 2 kg. Til Norge kom denne populære hunden alt før første verdenskrig.
Den første raseklubben ble dannet i Frankrike alt i 1935. Rasestandarden er fra 1990.
Utseende, anatomi og fysikk
Tysk spitz er en kvadratisk hund av type, men som varierer mye i størrelse. Hodet er typisk trekantet med et spisst snuteparti og relativt små spisse stående og tett ansatte ører, og en ikke alt for godt markert stopp i pannen. Halsen er middels lang og har tørr hud. Dypt bryst og bredt, kort og kraftig lendeparti. Buklinjen er noe opptrukket og ryggen kort. Beina er muskuløse og har en kraftig benstamme. Halen bæres ringlet over ryggen og har buskete pels.
Pelsen forøvrig er lang og rett og gir god isolasjon mot de fleste værtyper. Vinterstid får pelsen tett, myk og svært godt isolerende underull. Ytterpelsen står ut fra kroppen og gir hunden et betydelig større volum enn den egentlig har. Rundt halsen har den tykk løvemanke (man). Vekten varierer fra den minste varianten på ca. 3,5 kg, til den største på ca. 20 kg.
I det siste har det også dukket opp en enda mindre variant av pomeranian, kalt Tea cup pomeranian (en såkalt tekopphund). Tekopphunder skal veie mindre enn 1,9 kg, men denne varianten anerkjennes imidlertid ikke som en egen variant av de store stambokregistrene.
Bruksområde
Tysk spitz er i dag først og fremst en populær familiehund, sekundært en ypperlig brukshund for en rekke formål. Fra gammelt av var den tradisjonelt brukt som gårdshund, og den har fortsatt ypperlige egenskaper som vakthund.
Lynne og væremåte
Tysk spitz er robust, livlig og allert av type. Den er vanligvis svært rolig av seg, men også gjerne noe selvstendig og ofte litt mistenksom overfor fremmede. Den knytter sterke bånd til eier og kan bli litt sjalu om den ikke får klare retningslinjer fra valpestadiet av. De større typene er ofte også svært modige og kan være noe pågående overfor fremmede. De kan også være dominante overfor andre hunder.
Den minste typen, Pomeranian, er en selvsikker hund. De viser ikke nødvendigvis mer respekt for hunder som er større enn seg selv.
Eksterne lenker
Pomeranian: Utfyllende artikkel om hunderasen pomeranian, dens krav til stell og helse samt rasens historie.
Tobruk
Tobruk eller Ţubruq (arabisk: طبرق; også skrevet som Tóbruch, Tobruch, Ţubruq, Tobruck) er en havneby, kommune og halvøy med en naturlig havn ved Middelhavet i det østre Libya (Nord-Afrika). Byen er hovedstaden i provinsen Kyrenaika (arabisk: baladiyat).
Under andre verdenskrig (i 1941 og 1942) fant flere blodige slag sted i og ved Tobruk.
Etter at sanksjonene fra 1980 og 90-årene ble opphevet etter 2000, har Tobruk vokst sterkt, da særlig med hensyn til boikotten i forbindelse med lufttrafikk. I 1984 hadde byen 75 282 innbyggere, noe som hadde vokst til 121 052 i begynnelsen av 2005. Byen er endepunkt for en oljeledning, og like ved er et oljeraffineri i drift.
Geografi
Tobruk har en sterk, naturlig, dyp, godt beskyttet havn som videre er omgitt av ørken. Sør for Tobruk er det mange klipper, akkurat som i resten av Øst-Libya. Klippene former en naturlig barriere mot resten av Libya, da de generelt sett er høyest og steilest på sørsiden, mens nordsiden er lavere og mer tilgjengelig.
Sør for byen ligger også Øst-Libyas største flyplass, som sammen med havnen, jernbaneforbindelsen og de beskyttende klippene sørget for at Tobruk var strategisk viktig under andre verdenskrig. Jernbanen forbinder Tobruk med resten av det østlige Libya og Egypt via Matruh. Mot vest forbinder den byen med Benghazi via Derna. Linjen mellom El Alamein og Tobruk ble bygget av Det britiske samveldet under den annen verdenskrig.
Historie
Tidligere var Tobruk en landbrukskoloni under Antikkens Hellas, og var da kalt Antipyrgos (Antipyrgus), et navn som fremdeles brukes fra tid til annen. Navnet betyr noe slikt som «på den andre siden av Middelhavet sett fra Pyrgos». Pyrgos lå på øyen Kreta. I romerrikets tid var Tobruk et romersk fort som voktet fronten ved Cyrenaica. Senere ble byen et sted der karavaner langs kysten stoppet og hvilte.
Strategisk rolle under den annen verdenskrig
Da andre verdenskrig begynte, var Tobruk en liten by i den italienske kolonien Libya med ca. 2 000 innbyggere, og en for militæret strategisk sett viktig havn for den videre erobringen av Øst-Libya (da provinsen Cyrenaika). Dette gjorde byen til en viktig krigsskueplass; havnen var en god ankomsthavn for forsyningslinjer tett ved fronten.
Tobruk var strategisk viktig blant annet på grunn av havnen, den lå beskyttet fra Middelhavet, var dyp og naturlig. Dette betød at skip kunne ligge for anker på et sted der de var beskyttet mot storm selv om havnen ble bombet. For militære strateger var dette av kritisk betydning, da byen kunne brukes som forsyningshavn under ørkenkrig. Bortsett fra dette hadde italienerne forsterket byens forsvarsverker i forbindelse med at de invaderte Egypt i november 1940. Videre var Tobruk fra naturens side også godt beskyttet fra invasjon sørfra takket være klippene, og beliggenheten på en halvøy. Det siste gjorde at byen kunne forsvares med et minimalt antall mannskaper. Dette siste ble utnyttet av britene da byen ble beleiret av feltmarskalk Erwin Rommel og troppene hans. Forsvarerne kunne ikke uten videre passeres, for om så skjedde kunne angriperens forsyningslinjer angripes og avbrytes, noe som ville ødelegge deres fremrykning.
Byen var også strategisk plassert i forhold til resten av Cyrenaica. Om angripere østfra inntok og holdt Tobruk, hadde de muligheten for fremrykning gjennom ørkenen til Benghazi langs klippene mellom Tobruk og Soluch. I denne bevegelsen ville fiendtlige tropper ved kysten (som ved Derna) isoleres. Fienden ville vanskelig kunne gå til motangrep takket være klippene. Dette betød at den som holdt Tobruk og Soluch kontrollerte den største delen av Cyrenaica, og dermed forsyningslinjene fra kysten inn i ørkenen. En ørkenkrig uten disse var nærmest umulig å føre, selv om forsyninger kunne sendes inn via luften til Øst-Libyas største flyplass, som lå sør for Tobruk. Det var tydelig, som det senere ble bevist under Gulfkrigen, at luftstøtte er viktig for krigføring i ørkenen.
I november 1940 invaderte italienske styrker sammen med tropper fra Libya Egypt, der de slo leir langs Middelhavet, ikke langt fra grensen til Libya. Tidlig i desember åpnet britiske tropper fra «7th Armored Division» (en infanteridivisjon bestående av britiske og indiske tropper) et motangrep som fikk kodenavnet Operasjon Compass. De allierte mente at dette var akseptabelt, siden italienske tropper ikke bare hadde invadert Hellas og Frankrike, som begge var alliert med Det britiske samveldet, men dessuten etter angrepet på Egypt hadde plassert tropper på området til et britisk protektorat. Under motangrepet ble to av de italienske leirene ved Middelhavet isolert fra de øvrige italienske styrkene, og derved tvunget til overgivelse. Dette førte til at de italienske styrkene trakk seg tilbake mens samveldetroppene avanserte. Under slaget ved Tobruk (12. januar 1941) ble den okkupert av britiske og australske styrker.
Italia ba nå Tyskland, dets allierte, om hjelp. Tyskland sendte to av sine Panzer-divisjoner (den 15. og 21.) og dessuten den 51. lette divisjon. Til disse troppene ble de italienske panserdivisjonene Ariete og Trieste. Under ledelse av generalleutnant Erwin Rommel drev de de britiske troppene tilbake til Tobruk. Byen der britene hadde søkt tilflukt ble beleiret frem til 21. juni 1942, da de allierte troppene overga seg etter at et forsøk på å komme britene til unnsetning (Operasjon Crusader) hadde mislyktes.
Etter at de tyske troppene hadde undervurdert situasjonen ved det første slaget ved El Alamein, ble de overvunnet av britiske tropper under ledelse av feltmarskalk Bernard Law Montgomery under det neste feltslaget på samme sted, og Tobruk ble gjenerobret den 11. november 1942. Etter dette forble byen i allierte hender.
Thomas Thorstensen
Thomas Thorstensen (født 18. mai 1880 i Stavanger, død 18. juni 1953) var en norsk sportsutøver som deltok under de olympiske leker både i 1908 i London og 1912 i Stockholm. Thorstensen ble olympisk mester i turn under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det norske laget som vant lagkonkurranse, fritt system foran Finland. Det var fem lag fra fem nasjoner som var med i konkurransen som ble avholdt på Stockholms stadion. Det var mellom 16 og 40 deltakere på hvert lag. Fire år tidligere, under OL 1908 i London, vant Thorstensen en sølvmedalje i lagkonkurranse i mangekamp. Hans bror, Gabriel Thorstensen, var også med på vinnerlaget i 1912.
Cape Reichelderfer
Cape Reichelderfer er et avrundet, for det meste isdekket nes 7 km øst for DeBusk Scarp, som ligger på vestsiden av Stefansson Strait på østkysten av Palmer Land. Dette neset ble først sett av sir Hubert Wilkins som utforsket denne kysten under en flytur den 20. desember 1928. Det ble kartlagt på nytt i 1940 av U.S. Antarctic Service (USAs) og feilaktig kalt Cape Rymill på den tiden. Det ble sett på nytt i 1947 av Ronne antarktiske forskingsekspedisjon (RARE) under Finn Rønnes ledelse som navnsatte det etter Francis W. Reichelderfer, som var sjef i U.S. Weather Bureau.
Frank Aanerud
Frank Aanerud (født 22. september 1950 død 13. oktober 2020 på Koppang) var en norsk gitarist, sanger og låtskriver.
Majdan Nezalezjnosti
Majdan Nezalezjnosti (ukrainsk: Майдан Незалежності; norsk: Uavhengighetsplassen) er den viktigste plassen i sentrum av Ukrainas hovedstad Kyiv. Den befinner seg langs hovedgata Khresjtsjatyk i Sjevtsjenko raion. Plassen har hatt mange navn, men blir ofte omtalt bare som Majdan.
Historie
Det nåværende Majdans historie går tilbake til midten av 1800-tallet, da Kyivs første steinbygning ble bygd her. Til å begynne med var plassens navn Khresjtsjatytska plosjtsja (Khresjtsjatykplassen). Fra 1871 het plassen Dumska posjtsja (Dumaplassen), ettersom Dumaen, byens lovgivende forsamling, lå her. Etter oktoberrevolusjonen fikk plassen navnet Radjanska plosjtsja (Sovjetunionens plass), og fra 1935 Plosjtsja Kalinina (Kalininplassen) (etter Mikhail Ivanovitsj Kalinin).
De tyske okkupanter som inntok byen den 19. september 1941 og holdt Kyiv til 6. november 1943 kalte den '''Platz des 19. Septembers''' (19. septembers plass). Både plassen og det meste av Kyiv ble rasert under Annen verdenskrig. Også Dumaen ble sterkt skadet, og ble etterpå ikke gjenreist.
Plassen ble deretter ombygd i tidens sovjetiske stil, i 1977, til 60-årsdagen for oktoberrevolusjonen ble det bygd et Minnesmerke for den store sovjetiske oktoberrevolusjon på sørsiden av plassen. Men etter Sovjetunionens sammenbrudd i 1991 ble minnesmerket fjernet.
Fra 1977 til 1991 het plassen Plosjtsja Zjovtnevoji revolutsiji (Oktoberrevolusjonens plass). Til tiårsdagen for Ukrainas uavhengighet i 2001 ble plassen grunnleggende ombygd.
Siden begynnelsen av 1800-tallet har den også blitt brukt til feiringer og arrangementer, så vel som politiske demonstrasjoner. Den var blant annet sentrum for demonstrasjonene under «granittrevolusjonen» i 1989, «Ukraina uten Kutsjma» i 2001, oransjerevolusjonen i 2004 og euromajdan i 2014.
En sjanse til
En sjanse til er et musikkalbum med Frank Aanerud, utgitt i 2005. Dette er hans første plate som soloartist.
Greenville (Mississippi)
Greenville er en amerikansk by som ligger i Washington County i Mississippi.
Den har og dekker et areal på 71,63 km².
The Scorpion King 2: Rise of a Warrior
The Scorpion King 2: Rise of a Warrior (også kjent som The Scorpion King: Rise of the Akkadian) er en amerikansk eventyrfilm fra 2009, og oppfølger til filmen The Scorpion King fra 2002.
Den unge Mathayus blir vitne til farens død i hendene på en ondskapsfull militær leder. Hans søken etter hevn, gjør ham til den mest fryktede krigeren i den antikke verden. En oppfølger, The Scorpion King 3: Battle for Redemption, ble utgitt i januar 2012 på DVD og Blu-ray - med Victor Webster som Mathayus.
Sammendrag
Mathayus har som mål å hevne mordet på sin far, som ble drept av Sargon - kongen av Akkadian. Han verver seg til troppen Black Scorpions, som ledes av Sargon. Etter endt trening får han i oppdrag å drepe sin egen bror, Noah. Mathayus redder broren sin og de stikker av, men en magisk pil følger etter dem og Noah blir drept. Mathayus reiser med skip til Egypt, ledsaget av sin barndomsvenn Layla. Han vil finne det gylne spydet til Osiris fra det gamle Egypt, som han håper kan brukes til å komme gjennom den svarte magien til Sargon. En medpassasjer, den greske dikteren Aristofanes, forteller at spydet til Osiris ikke kan hjelpe dem, men sverdet til Damokles kan fungere. Trioen reiser til Hellas, hvor de går inn i Dødsriket for å finne sverdet.
På veien inn i underverdenen oppdager de flere menn som har blitt ofret til Minotauros. Noen av ofrene er leiesoldater som skylder troskap til Mathayus 'far. De vil hjelpe ham å beseire Minotauros. Sammen med en kinesisk fange, som heter Fung. De reiser videre i underverden, og blir angrepet av gudinnen Astarte som prøver å ta Layla til fange i Dødsriket. Aristofanes finner sverdet, Mathayus redder Layla, og de kommer seg ut. Astarte vil at Sargon skal finne sverdet, og levere det til henne. Til gjengjeld krever Sargon mer svart magi. Gruppen når Akkadian, hvor Sargon har en innretning som dumper olje i vannforsyningene. Olje og vann begynner å strømme gjennom alle statuene over hele byen, og blir deretter satt fyr på. Med sverdet fra Damocles, kjemper Mathayus seg helt frem Sargon.
Olive Branch (Mississippi)
Olive Branch er en amerikansk by som ligger i DeSoto County i Mississippi.
Beyond51 Productions
Beyond51 Productions er et norsk produsent-team/plateselskap som holder til i Oslo. Selskapet ble stiftet 26. juni 2008 av Kjetil Helgesen & Victor Eugen Forberg-Skogeng.
Beyond51 Productions står bak melodi og produksjon av vinnerlåten i Melodi Grand Prix 2011, Stella Mwangi - Haba Haba, som var Norges bidrag i Eurovision Song Contest i Düsseldorf i 2011. De skrev også «Crush», som Malin Reitan fremførte i Melodi Grand Prix 2012, og «Not Afraid», som Winta fremførte i Melodi Grand Prix 2013. I 2014 produserte og co-skrev de «Miracle» med norsk-rumenske Ovi og hans rumenske duettepartner Paula Seling som er Romanias bidrag til den internasjonale finalen i Eurovision Song Contest 2014 i København.
Ankerspill-vise
«Ankerspill-vise» er et skillingstrykk. Alf Prøysen samlet den inn til sin visespalte i «Magasinet for alle» på midten av 1950-tallet, og mente denne visa stammet fra Sørlandet. Teksten er et akrostikon – om man tar første bokstav i hvert vers får man Even Olsen, formodentlig navnet på forfatteren av visa.
Teksten
1.En vise vil jeg synge mens ankerspillet går, den handler om en rose jeg brøt ut i min vår. Den handler om en rose og du må huske på at rosen den har torner om du meg kan forstå.
2.Ven vokste denne rose med rødme på sitt kinn, og øyet var som sjøen når jeg i det så inn, jeg vandret mangen aften med arm om hennes liv alt mens jeg kysser røvede til lyst og tidsfordriv.
3.En skute lå i havnen jeg skulle gå med den hun gråt og sagde: Kjære venn, du kommer ei igjen. Ut må du gå på bølgen blå og finner du din grav da blir jeg som en roser der tidlig faller av.
4.Ny var den stolte skute, der nu på havnen lå og tåren ruller på mitt kinn, da jeg ombord må gå. Den skuta var fra Lillesand og Hertha var dens navn en solskinnsdag så ble vi slept ut fra den gamle havn.
5.Og langsomt gikk de dage og lengselen var stor, hun skrev til meg mangt kjærlig brev og mange vakre ord. Når du haver faret og kommer hjem igjen så bliver jeg for evig din aller beste venn.
6.La ankerspillet knirke sin monotone sang og la oss alle vandre her vår sørgelige gang. Jeg synger om en rose og du må huske på, at rosen den har torner om du meg kan forstå.
8.En aften traff jeg henne alt med en orlogsgast, da var det som mitt hjerte i sorg og smerte brast. Da hun fikk meg å se hun sa: Så tidlig kommer du, for tidlig kom nok jeg, jeg sa, mitt hjerte er i tu.
9.Nu har jeg visen sunget og ankeret er heist farvel, farvel du falske venn, ja gid vi alt var reist. Mitt navn jeg ei skal røpe men vil du vite det så ligger det i sangen skjult om du kan lete rett.
Den europeiske au pair-avtale
Den europeiske au pair-avtale (European Agreement on Au Pair Placement) er en avtale innen Europarådet som opprinnelig ble undertegnet i Strasbourg den 24. november 1969. Den trådte i kraft 30. mai 1971 og gjelder au pair-plasseringer. Den innebærer at en au-pair hverken skal betraktes som husholdningspersonale eller som konvensjonell student.
Pierre de Charentenay
Pierre de Charentenay (født 1. juni 1943 i Nouzonville i departementet Ardennes i Frankrike ) er en fransk katolsk prest tilhørende jesuittordenen.
Liv og virke
Han kom med familien til Paris som toåring, og trådte inn i jesuittordenen i 1965. I tillegg til studier i filosofi og teologi studerte han til mastergrad i sosiologi ved Fordham University i New York City og til doktorgrad i politologi i Paris.
Fra 1991 til 1997 var han president for jesuittene fakulteter i Paris, Centre Sèvres. Fra 1997 til 2004 var han direktør for jesuittenes Europakontor i Brussel. Etter et sabbatsår ved Fordham ble han sjefsredaktør for månedstidsskriftet Études, og forble i vervet til 2012.
Per Bertilsson
Per Daniel Bertilsson (født 4. desember 1892, død 18. september 1972) var en svensk sportsutøver som deltok under de olympiske leker 1912 i Stockholm. Bertilsson ble olympisk mester i turn under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det svenske laget som vant lagkonkurransen i mangekamp svensk system foran Danmark. Det var tre lag fra tre nasjoner som var med i konkurransen som ble avholdt på Stockholms stadion.
Vincent Kiplangat Koskei
Vincent Kiplangat Koskei (født 11. november 1985) er en kenyansk friidrettsutøver som konkurrerer i hekkeløp. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han ble utslått i de innledende rundene på 400 meter hekk.
Aulacosternus
Aulacosternus er en gruppe (slekt) av stumpbiller.
Utseende
Middelsstore, avlange og nokså flate, blankt svarte stumpbiller. Kroppen er nokså jevnbred og temmelig flat. Hodet har forholdsvis kraftige, foroverrettede mandibler, middelsstore fasettøyne og korte, klubbeformede antenner. Pronotum har gjerne skarpe lengdefurer på sidene. Dekkvingene er vanligvis noe forkortede (dekker ikke hele bakkroppen), med få men skarpe punktstriper. Beina er korte og kraftige.
Levevis
Stumpbillene kan finnes i mange ulike habitater, men de fleste er på en eller annen måte knyttet til råtnende dyre- eller plantemateriale. De er rovdyr som lever av andre insekter, for eksempel fluelarver eller billelarver. Mange arter finnes på møkk eller åtsel. Noen arter, som gjerne er flate på form, lever under barken på døde trær. En del arter har spesialisert seg på barkbiller. Disse er tynne og sylindriske slik at de kan komme til i barkbillenes ganger. Noen arter er knyttet til reir av gnagere eller fugler.
Utbredelse
Slekten er utbredt på New Zealand og Ny-Caledonia.
Sam Griffiths
Sam Griffiths (født 27. mai 1972) er en australsk rytter som spesialiserer seg i feltritt. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 6 i lagkonkurransen.
Arouquesa
Arouquesa er en portugisisk kurase.
Nils Voss
Nils Knutsen Voss, senere Repål, (født 22. februar 1886 på Voss, død 7. oktober 1969 i Sandnes) var en norsk sportsutøver som deltok under de olympiske leker 1912 i Stockholm.
Pontus Tidemand
Pontus Johan Tidemand er en svensk tidligere profesjonell rally- og rallycrossfører fra Charlottenberg i Värmland .Han debuterte sitt første løp på rally-VM i Rally Sweden 9. februar 2012.
Nils Voss
Voss ble olympisk mester i turn under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det norske laget som vant lagkonkurranse, fritt system foran Finland. Det var fem lag fra fem nasjoner som var med i konkurransen som ble avholdt på Stockholms stadion. Det var mellom 16 og 40 deltakere på hvert lag.
Horn Lake (Mississippi)
Horn Lake er en amerikansk by som ligger i DeSoto County i Mississippi.
Arouquesa
Historie og utbredelse
Arouquesa stammer fra Portugal med utspring i fjellregionene Visen og Aveiro.
Horn Lake (Mississippi)
Den har og dekker et areal på 42,32 km².
Nils Voss
Da Sportsklubben Ulf ble stiftete i Sandnes sommeren 1911, ble Nils Voss valgt som klubbens første formann, et verv han hadde i tilsammen seks år.
1984 (roman)
Boken ble skrevet som en advarsel mot totalitarisme, i skyggen av annen verdenskrig med inspirasjon fra blant annet det nasjonalsosialistiske Tyskland og Sovjetunionen. Tittelen 1984 skyldes at boken ble skrevet i 1948 og Orwell valgte å snu om på årstallet.
Handling
Handlingen er lagt til et Storbritannia, omdøpt til Airstrip One, som sammen med Amerika, Oseania og deler av Afrika utgjør staten Oceania. Mesteparten av handlingen foregår i et mørkt og dystert bysamfunn, London, hvor «Storebror» alltid ser deg og Tankepolitiet til en hver tid overvåker innbyggerne. Ideologien i samfunnet kalles Ingsoc (engelsk sosialisme). Det styrende sjikt (som personifiseres i den ikke-eksisterende Storebror) er Partiet. Partiets mål er å oppnå kontroll over innbyggernes bevissthet og følelser, over fortid og fremtid. I tillegg har disse styresmaktene utviklet et nytt språk, «Nytale», som er en forenklet versjon av dagens språk, med så få beskrivende ord som mulig og ingen synonymer. Dette vil også gjøre det enklere å endre fortiden, da Partiet alltid har kontroll over all informasjon i samfunnet.
Staten er delt inn i følgende ministerier; Sannhetsministeriet, som driver med propaganda og omskrivning av virkeligheten, Overflodsministeriet, som sørger for at det er konstant matmangel, Fredsministeriet, som tar seg av krig og Kjærlighetsministeriet, som er et fryktet terrororgan. I nytale kalles disse institusjonene for minisann, miniflod, minifred og minikjær.
Samfunnet er dessuten delt inn i tre klasser: «Det indre parti», «Det ytre parti» og «Proletarene».
Hovedpersonen «Winston Smith», som er en lavere funksjonær i Sannhetsministeriet, befinner seg i stor fare da hans hukommelse fortsatt fungerer, stikk i strid med styresmaktenes retningslinjer. I løpet av historien får Winston kontakt med motstandsbevegelsen. Han utvikler dessuten et forhold til den yngre jenta Julia, som arbeider i en annen avdeling i Sannhetsministeriet. At de finner sammen er ikke direkte ulovlig, men implisitt vet de at det likevel «er ulovlig». Samtidig dras han mot O'Brien, et høytstående medlem av Det indre Parti, som får Winston til å tro at det finnes en mulighet til å gjøre motstand mot regimet.
Innflytelse
«Storebror» (engelsk: «big brother») er navnet på et reality-program første gang produsert i Nederland i 1999, et konsept som senere er kopiert til en rekke land i hele verden, deriblant Norge. Navnet kommer av at deltakerne i programmet blir overvåket til enhver tid av døgnet, akkurat slik figurene i boken blir det.
Etter at Edward Snowden i 2013 avslørte at NSA drev med massiv overvåking gikk salget av boken kraftig opp. Da Kellyanne Conway i 2017 lanserte begrepet alternative fakta, som ble omtalt som nytale, gikk salget av boken opp 9,500 % og 75,000 nye eksemplarer ble trykt opp.
Apple brukte 1984 i forbindelse med sin legendariske reklamefilm, 1984, som bare ble vist én gang – ved Superbowl 22. januar 1984. Slutt-replikken var: And you'll see why 1984 won't be like 1984 (Og du vil skjønne hvorfor 1984 ikke kommer til å bli som 1984). Reklamefilmen antydet at Apple Mac ville være friheten mot Big Brothers undertrykkelse, det vil si IBM PC.
Intensjon
I et brev til Francis A. Henson, i United Automobile Workers, datert 16. juni 1949 (syv måneder før Orwell døde), hvorfra senere utdrag ble trykket i Life (25. juli 1949) og The New York Times Book Review (31. juli 1949) slo Orwell fast følgende:
«Min nyutkomne roman 1984 er IKKE ment som et angrep på sosialisme eller det britiske arbeiderpartiet (som jeg er tilhenger av) men fremvisning av de perversjoner... som allerede har blitt virkelighet i kommunisme og fascisme. ... Scenariet er lagt til Storbritannia for å understreke at de engelskespråklige raser fra naturens side ikke er bedre enn andre og at totalitarisme, hvis den ikke bekjempes, kan triumfere overalt.»
Carsten Bruun
Carsten Henrik Bruun (1868–1951) var en norsk offiser og elektroingeniør.
Bruun ble student i 1887 og tok eksamen ved Krigsskolen i 1890. Han ble så utdannet elektroingeniør ved Technische Hochschule Charlottenburg i 1892.
Han gikk ut av aktiv militærtjeneste i 1916 med majors grad. Ved siden av karrieren i forsvaret arbeidet Brun først i selskapet Wisbech, før han i 1901 ble ansatt som administrerende direktør ved AEG Elektrisitetsaktieselskabet i Oslo. Bruun hadde denne stillingen frem til 1937, og fra 1907 til 1925 var han også administrerende direktør ved Norsk Elektroteknisk A/S i Kragerø.
Bruun var aktiv sportsskytter, og konkurrerte i rifle. Han representerte Norge under Sommer-OL 1912, der hans beste resultat var en 27.-plass.
Carsten Bruun var ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden og ridder av Dannebrogordenen.
Den troløse Amerikafarer
«Den troløse Amerikafarer» er et skillingstrykk fra 1800-tallet. Den skiller seg ut fra en del av de tradisjonelle emigrantvisene som Farvel du moder Norge og Kan du glemme gamle Norge, med at denne er skrevet i en munter stil. Melodien til denne visa er En fattig liten dreng, eller «Stavangervise» som den og kalles.
Teksten
1.Amerika er talen nu den tynger stærkt på hvermanns hu, dit hen man reise må en gang, bort - bort fra det forskudte land.
2.En gårdmann drog forleden vår fra Kvikne hvor han eide gård, til vestens land at penge få stod all hans hu og hans attrå.
3.En vakker dag hans kone får et brev fra ham hvori det står: Nu kan du selge løst og fast og komme over til mig straks.
4.Og gården straks til auksjon gik stor lyst til vestens hjem hun fik, vårt skib gik over havet snart, og kona var der i en fart.
5.Og manden måtte straks ombord og gleden hos ham den blev stor, da han om salget høre fik, en elskovsdrøm han gjennemgik.
6.Og straks begav de sig i land, til konen sier nu vår mand: De tusen daler må jeg ha, hvis du dem har, det går ei bra.
7.Jeg ut i byen må en sving og ordne alle våre ting, imidlertid du vente må jeg snart igjen hos deg skal stå.
8.Og konen lenge vente får, til sist hun til en lensmann går, forteller ham historien og spørger ham til råds i den.
9.Og straks til et losji de gik, for natten der hun være fik, så underlig tildels det går, tenk manden der hun skue får!
10.Borti en seng der lå et par, som inderlig i tale var, om tusen daler talen gik, og manden røbet sin taktik.
11.Og manden smiskede og lo, så lykkelig er vi to, tolv hundre daler nu vi har, vi er jo et anstendig par.
12.Og mynten har jeg gjemt rett godt i bukselommens mørke kott, så snild jeg narret kjerringen, nu skal du bli' forgylt min venn.
13.Mens paret sovnet inn så mildt, utruget konen planen snildt, hun buksen grep med villig hånd, og vandret lydløst som en ånd.
14.Med første skib hun derfra drog, med manden ei hun avskjed tog. Om aftenen han rikest var, om morgenen en buks-løs kar!
Reed Nunataks
Reed Nunataks er en gruppe nunataker som danner et skille mellom den øvre delen av Reeves- og Larsenbreen, 11 km vest for Hansen Nunatak i Victoria Land. Den ble kartlagt av U.S. Geological Survey (USGS) fra landmålinger og flyfotografi tatt av U.S. Navy i 1956-62 og navnsatt av Advisory Committee on Antarctic Names (US-ACAN) etter David E. Reed, en topografisk ingeniør i USGS ved McMurdo-basen i 1964-65.
Cheng Wen
Cheng Wen (født 6. april 1989) er en kinesisk friidrettsutøver som konkurrerer i hekkeløp. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han ble utslått i de innledende rundene på 400 meter hekk.
Clinton (Mississippi)
Clinton er en amerikansk by som ligger i Hinds County i Mississippi.
Den har og dekker et areal på 42,1 kvadratmile.
Christopher Burton
Christopher Burton (født 22. november 1981) er en australsk rytter som spesialiserer seg i feltritt. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 6 i lagkonkurransen.
Pierre Lumbi
Pierre Lumbi Okongo (født 11. mars 1950, død 14. juni 2020 i Kinshasa) var en politiker fra Den demokratiske republikk Kongo.
Liv og virke
Lumbi var en av grunnleggerne av Solidarité Paysanne-bevegelsen, som oppnådde rettslig status i 1985. Dens opprinnelige siktemål var å hjelpe landbrukets folk til å få uttrykt sine problemer, motstå tvangsdyrking av bomull, tilrettelegge for salget av deres avlinger og hjelpe dem til å finne nye forretningsmodeller. Med tiden kom bevegelsen med klare politiske krav og gikk inn for etableringen av et flerpartisystem ved en konferanse i Kinshasa i 1991.
Reredos
En Reredos eller Raredos er en altertavle, eller en skjerm eller dekorasjon bak alteret i en kirke, ofte med religiøse bilder. På fransk og noen ganger på engelsk kalles dette kalles en retable; på katalansk en retaule, på spansk en retablo, etc. Den kan være laget av stein, tre, metall, elfenben eller en kombinasjon av noen av disse materialene. Bildene kan være malt, utskåret, forgylt og består av mosaikk og/eller integrert med nisjer for statuer. Noen ganger kan en billedvev være brukt, eller andre stoffer som silke eller fløyel.
Pierre Lumbi
Ministerier
Lumbi ble med i Etienne Tshisekedis regjering i august 1992 og april 1993, i egenskap av utenriksminister i regjeringen til Kengo wa Dondo ble han i juli 1994 minister for post og telekommunikasjon. Han var nasjonal sikkerhetsrådgiver for president Joseph Kabila fra januar 2001.
Reredos
I henhold til Getty Kunst Og Arkitektur Synonymordbok Online, «En "retable" er forskjellig fra en "reredos"; mens reredos vanligvis stiger opp fra bakkenivå bak alteret, retable er mindre, står enten på baksiden av alteret for seg selv eller på en pidestall bak det. Mange altere har både en reredos og en retable.» Men dette skillet er ikke alltid observert.
Stina Viktorsson
Stina Viktorsson, (født 27. juni 1985 i Västerås), er en svensk curlingspiller. Hun er skip
Cajamarca (distrikt)
Cajamarca er et distrikt i provinsen Cajamarca i regionen Cajamarca i det nordvestlige Peru. Distriktets nasjonale statistikkode er 010601 og hovedstaden er Cajamarca.