cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Arve Kambe
Han var formann i Rogaland Unge Høyre fra 1996 til 1997 og 2. nestleder i Unge Høyres sentralstyre fra 1998 til 2000. I 1999 ble han innvalgt i Haugesund bystyre og Rogaland fylkesting, i 2003 i formannskapet.
Han arbeidet som markedssjef i Trygge Barnehager fra 2000 til han ble stortingsrepresentant i 2009.
Kambe trådte ut av Stortinget i 2017 og startet som prosjektleder i Vanadis Velferd AS 1. januar 2018. Selskapet var nystartet og Kambe ble første ansatt. Vanadis Velferd gjennomførte i 2019 store oppkjøp av selskaper innen hjemmebasere tjenester for eldre og funksjonshemmede, HjemmeBest Personlig Assistanse, Seniorstøtten, Trygg Hjemme, Gråstein seniorservice og Solitun. Selskapene fusjonerte i juni 2020 under et felles navn Mio. Kambe er markeds- og myndighetskontakt i Mio Gruppen AS, som eier datterselskapene Mio BPA AS, Mio omsorg AS og Mio Solitun AS.
Han er utdannet cand.mag. med mellomfag i sammenliknende politikk og historie og grunnfag i jus, og har fullført tre eksamener i hovedfag sammenliknende politikk, fra Universitetet i Bergen.
Han er gift med Veronica Garcia Kambe. Han har tidligere vært gift med teatersjef Birgit Amalie Nilssen.
Biosphere (musiker)
Biosphere er artistnavnet til Geir Jenssen (født 30. mai 1962 i Tromsø), en norsk artist som lager ambient elektronisk musikk. Han er kjent for sin spesielle arktiske lyd. Kommersielt er han mest kjent for hiten «Novelty Waves» fra plata Patashnik, som ble brukt i en Levis-reklame. Musikken hans er bygd opp med forskjellige samples (lydklipp), blant annet fra Twin Peaks og 2010; plata Shenzhou er basert på samples fra komponisten Claude Debussy.
Historikk
Jenssen var med og startet bandet Bel Canto i 1985 sammen med Anneli Drecker og Nils Johansen. Han forlot bandet i 1989 etter plata Birds of Passage, for å konsentrere seg om sine egne musikalske ideer. Artistnavnet hans den gang var Bleep, og musikken hans var mer dance-orientert. Hans første singel var «The North Pole By Submarine». I 1991 gav han ut plata Microgravity  under artistnavnet Biosphere, som ble meget godt mottatt i internasjonal presse.
Han har også samarbeidet med andre artister gjennom karrieren, blant andre Pete Namlook og Deathprod.
Han har vunnet Spellemannprisen 2000 i klassen dance/hiphop for albumet Cirque, Spellemannprisen 2011 i klassen elektronika for N-Plants og Spellemannprisen 2016 i klassen elektronika for Departed Glories. Han har vært nominert til Alarmprisen 2001 i klassen house/techno for Cirque, Spellemannprisen 2002 i klassen elektronika for Shenzhou og Spellemannprisen 2004 i klassen elektronika/samtidsmusikk for Autour de la lune. Albumet Substrata fra 1997 kom på en 38. plass på på Pitchfork sin liste over de beste ambient albumene, The 50 Best Ambient Albums of All Time. I 2020 var han en av de nominerte til Rockheim Hall of Fame.
På Døgnvillfestivalen 2010 opptrådte han på nytt sammen med bandet Bel Canto for første gang siden 1989.
Paul Obiefule
Paul Ikechukwu Obiefule (født 15. mai 1986) er en nigeriansk fotballspiller. Han er sentral midtbanespiller, og spiller for Lillestrøm Sportsklubb på utlån fra Hønefoss BK.
Han kom til Fotballklubben Lyn fra danske Viborg FF i juli 2007. Flere klubber var interessert i hans tjenester, blant annet engelske Bolton Wanderers, men han valgte å skrive under for Lyn på en ettårskontrakt.
Ludvig Nordström-prisen
Ludvig Nordström-prisen er en litterær pris på SEK 15 000 deles ut årlig. Annet hvert år går den til en journalist og annet hvert år går det til en novelle forfatter. Prisen ble opprettet i av Ludvig Nordström-selskapet, og er tilknyttet Härnösand. Det står i statuttene at det skal tilstrebes en jevn fordeling mellom kvinnelige og mannlige pristagere.
Paul Obiefule
Obiefule debuterte for det nigerianske landslaget i 2004. Han var også i troppen til Afrikamesterskapet i fotball i 2006, men fikk ikke spilletid.
Han kom til Hønefoss Ballklubb før 2010 sesongen og ble i midten av 2011 sesongen leid ut til Lillestrøm Sportsklubb. Hønefoss og Obiuefule er enige om å avslutte samarbeidsforholdet og han vil være Hønefoss Ballklubb-spiller frem til 31. desember 2011, men vil være på utlån til Lillestrøm i denne perioden.
Æthelweard (historiker)
Æthelweard (født ca. 975, død ca. 998) var en anglosaksisk historiker og jarl. Han var etterkommer i fjerde ledd av kongen Æthelred av Wessex.
Sual kullkraftverk
Sual kullkraftverk er kullkraftverk på Filippinene. Det har en installert produksjonskapasitet på 1216–1294 MW, fordelt på to like store blokker / turbiner. Anlegget ble påbegynt omkring 1995, og stod ferdig i 1999. Brenselkilden er kull.
Æthelweard (historiker)
Æthelweard var forfatter av en latinsk krønike, med sluttpunkt i 975. Fram til året 892 har han i stor grad basert seg på Den angelsaksiske krøniken, med få egne opplysninger. For tiden etter 892 har han stort sett vært uavhengig av denne. Fremstillingen er sterkt retorisk, og selv om han holdt seg unna det altfor kortfattede, er det ofte vanskelig å klarlegge innholdet.
Æthelweard hadde tilgang til en nå tapt versjon av Den angelsaksiske krøniken. Han var et eksempel på en sekulær skriver i en tid hvor skrivekyndighet var reservert munker.
Fanejunker
Fanejunker (fra tysk Fahnenjunker) var den høyeste underoffisersgrad i Norge frem til 1930. Den ble normalt tildelt kommandersersjanter etter 5 års tjeneste som en «hedersgrad», og ble anvendt i infanteriet, ingeniørvåpenet, saniteten og flyvåpenet. I kavaleriet var tilsvarende betegnelse standartjunker, fordi fane heter standart i kavaleriet. I artilleriet er betegnelsen stykkjunker.
Fanejunker var den øverste underoffisersgraden, og den kan muligens sammenlignes med den britiske Regimental Sergeant Major. Helt særegent for denne graden var at man bar offisersuniform som offiserene, med offisers epåletter uten stjerner.
Tom Victor Gausdal
Tom Victor Gausdal (født 1976) er en prisbelønt norsk kokk fra Nøtterøy, med sølv i Bocuse d'Or, det internasjonale «Kokke-VM».
Fanejunker
Tilsvarende på gardeluen: Offiserskokarde, sølvdusk og bred sølvtresse, men ingen andre tresser (slitekanter). Paradehatten antas å ha vært uten tresser, med offisers silkekokarde, og kanskje strutsefjær, som offiserene bar i stedet for hestehår (og senere med bøffelhår). Fanejunkere var det tilsynelatende 1-3 av per bataljon, og trolig oftest i femtiårsalderen og eldre. Fanejunkergraden ble avskaffet i forbindelse med ny hærordning.
Tom Victor Gausdal
Etter kokk- og servitørlinja fra 1992, gikk han fra 1995 i lære ved Stattholdergården i Oslo, hos Bent Stiansen som i 1993 vant Bocuse d'Or. Men, da han var i militæret ved Gardens befalsmesse, kunne Gausdal assistere Odd Ivar Solvold fra Sandefjord, i det som resulterte i bronsen ved Bocuse d'Or i 1997, under veiledning av 1993-vinneren Bent Stiansen og med Eyvind Hellstrøm i juryen. Etter alt dette ble han uttatt til Norges kokkelandslag, fra 1998 med Odd Ivar Solvold som kaptein, og fra 2004 som visekaptein.
Fanejunker
Sverige
Fanjunkare (OR-7) er en svensk militær grad for spesialoffiserer.
Tom Victor Gausdal
Gausdals internasjonale gjennombrudd begynte da han ble valgt til Årets kokk i 2003, etter å ha overvunnet Sven Erik Renaa. I juryen satt Charles Tjessem (formann, og uken før vinner av det internasjonale Bocuse d'Or), såvel som Eyvind Hellstrøm (har aldri vunnet), Arne Brimi og Bent Stiansen. Æresmedlemmet Ingrid Espelid Hovig var også til stede og smakte. Således fikk Gausdal representere Norge ved det internasjonale Bocuse d'Or 2005, der han fikk ett poeng mindre enn franskmannen Serge Vieira, og derfor bare sølv med Charles Tjessem som hoveddommer. Gausdal hadde da ligget tre måneders i intens trening og hatt ukeslange opphold ved La Rotonde utenfor Lyon. Premien på 120 000 kroner dekket bare 20 prosent av utgiftene.
thumb|right|[[Strand restaurant ble innviet i 2010 av Gausdal, Erling Sundal og Odd Stian Floer.]] Gausdal fikk også sølv i Global Chef Challenge 2008. Foruten alle konkurransene ble han i 1998 kjøkkensjef ved Lipp, et av de tre kjøkken ved gamle Hotel Continental i Oslo, og hadde også engasjement ved Arcimboldo og Baltazar. I 2000 var han en tid ved rockerestauranten Palace Grill. Siden 2002 har han drevet catering-selskapet «Flavours» i Bærum med kokkene Erling Sundal og Bjørn Cameron Alexander, samt Odd Stian Floer. Gruppen etablerte grillplassen «Falcon Crest» på Ullern i 2006. Alexander forlot rundt 2009. I 2010 utvidet den gjenværende trioen med Strand restaurant på Strand i Bærum, i et drifts-samarbeid med Bærum kommune. Med vinkelner Ole Martin Alfsen var han også fast matspaltist i Dagsavisen 2003-11 og ga ut tre kokebøker. I TV-serien «MasterChef» på TV3 i 2010, var Gausdal i juryen sammen med superkokken Eyvind Hellstrøm og kjendiskokken Jan Vardøen. I 2012 var han med i Til bords med fienden sammen med Fredrik Græsvik.
Ilijan gasskraftverk
Ilijan gasskraftverk, er gasskraftverk på Filippinene. Det har en installert produksjonskapasitet på 1200 MW, fordelt på 2 like store blokker / turbiner (2+1 kombinasjonsturbiner). Anlegget ble påbegynt omkring 1998, og stod ferdig i 2002. Brenselkilden er naturgass.
Robert Owen (andre betydninger)
Robert Owen er navnet til flere personer:
Beste animasjonsfilm
Beste animasjonsfilm har flere betydninger og kan sikte til:
Trondheim Kino
Trondheim Kino driver to kinoer i Trondheim, Prinsen kino og Nova kino og er et aksjeselskap som er heleid av Trondheim kommune.
Selskapets administrerende direktør er fra 2013 Arild Kalkvik.
Historie
Trondheim Kino ble opprettet i 1918 som følge av at Stortinget fem år før ga kommunestyrene rett til å gi konsesjoner for kinodrift. Trondheim kommune overtok det da privateide Verdensteateret på Circus-tomta i Prinsens gate, som tidligere hadde vært Nordens største kino med 1150 sitteplasser, og dets direktør Hans Kunig ble da den første kommunale kinobestyrer. Kinosenteret har blitt ombygd i flere omganger og Prinsen Kino framstår i dag som et moderne kinosenter med åtte saler.
Trondheim Kino inngikk i 1938 en avtale med Folkets hus om kinodrift og seks år senere ble kinoen åpnet under navnet Sentrum Kino. Denne var i drift fram til 1993, da den store salen ble bygd om til fem saler og omdøpt til Nova Kinosenter 1994. Kinosenteret ble ytterligere ombygd i perioden 2003–2004 og fikk da ytterligere seks saler. Novas storsal, Liv Ullmann-salen, har blitt modernisert flere ganger, sist i 2013 med nytt lerrett og helt nytt Atmos lydsystem.
I Trondheims nabokommune Strinda var ikke kommunestyret interesserte i å drive kino og lot heller distributørene Metro-Goldwyn og Universal Pictures drive Rosendal Kino fram til 1929, da Trondheim Kino fikk leie lokalene. Trondheim kommune kjøpte kinobygningen i 1957. Rosendal er nå nedlagt og bygningen solgt til private investorer. Bygningen er nå oppusset og utvidet til et nytt teaterhus. Og våren 2019 flyttet det tidligere Teater Avant Garden inn, og skiftet samtidig navn til Rosendal Teater.
Trondheim Kino drev også i mange år kino i Heimdal samfunnshus under navnet Heimdal Kino.
Trondheim Kino var i perioden 1992–2000 organisert som kommunal bedrift, og ble heleid kommunalt aksjeseskap fra 2000.
Fra 2005 har Trondheim internasjonale filmfestival – Kosmorama hatt sine visninger på Trondheim Kino.
Saler
Trondheim Kinos to kinosentere har følgende saler og systemer:
Nova Kinosenter
Nova sal 1 har 5 frontkanaler (5 4-veis høytalerstabler) montert bak lerrettet, 40 surround kanaler montert langs veggene og i taket og 3 dypbass kanaler (en bak lerrettet og en på hver side bak i salen). For å kunne sammenligne med de andre salene som er enten 5.1 eller 7.1 kan det altså sies at lydsystemet i salen er 45.3.
Lydsystemet drives av 34 QSC forsterkere som kan levere totalt 62000 Watt (62 Kilowatt) og styres av en Dolby CP850 lydprosessor.
Litteratur
Trond E. Haugan: Byens magiske rom: Historien om Trondheim kino (Tapir Akademisk Forlag, 2008, ISBN 9788251922425) fåes GRATIS i billettluka på Prinsen.
Eduard von Simson
Martin Eduard Sigismund Simson, fra 1888 von Simson (1810–1899) var en prøyssisk og tysk jurist og liberal politiker. Han var blant de fremste tyske parlamentarikere både i Frankfurtparlamentet, Det nordtyske forbund og i riksdagen i 1871. Han bidro vesentlig til å organisere det representative demokratiet i Tyskland, sto for rettsstaten og for demokratiets forankring i forfatningen.
Bakgrunn
Simson ble født i en jødisk familie, konverterte i 1823 til protestantismen og lot seg døpe. Fra 1826 til 1829 studerte han jus ved Albertina-universitetet i Königsberg, hvor han var medlem av Corps Littuania. Han tok til slutt den juridiske doktorgrad. Etter lengre studiereiser i Europa (Berlin, Bonn, Paris) avtjente han militærtjenesten.
Akademisk karriere
Han ble i 1831 privatdosent og 1833, 23 år gammel, professor i romerrett ved Albertina. Fra 1846 fulgte en karrière som dommer i Königsberg og Frankfurt an der Oder, og fra 1869 var han president for appellasjonsretten i Frankfurt, og fra 1879 til 1891 første president for den tyske riksretten i Leipzig.
Politisk karriere
Fra 18. mai 1848 til 20. mai 1849 tilhørte Simson Frankfurtparlamentet, som representant for Königsberg. Han satt i en rekke komitéer og var fra desember 1848 til mai 1849 president for parlamentet. Han var formann for keiserdeputasjonen, som tilbød den tyske keiserkronen til den prøyssiske kongen Fredrik Vilhelm IV, som imidlertid avslo tilbudet. Avslaget var et personlig nederlag for Simson.
Mellom 1849 og 1867 var han med enkelte avbrudd medlem av det prøyssiske parlamentet. Fra 1867 til 1877 var han så medlem av Riksdagen i Det nordtyske forbund og deretter den tyske Riksdagen. I 1867 ble han valgt til den første presidenten for Det nordtyske forbunds riksdag, og i 1871 til den første presidenten for den tyske Riksdagen.
I 1870 var han formann for keiserdeputasjonen til Vilhelm I i Versailles. Vilhelm aksepterte å bli tysk keiser, og dermed ble Tyskland samlet til en nasjonalstat.
Med tildelingen av Den sorte ørns orden ble Simson i Charlottenburg opphøyet i den arvelige prøyssiske adelstanden 18. mars 1888 av den liberale Fredrik III, med våpenbrev av 28. mai samme år. Han var æresborger av Leipzig, hvor en gate, en bro og en plass ble oppkalt etter ham. Fra 1885-1899 var han president for Goethe-selskapet. Hans yngre bror Georg Bernhard Simson var også jurist og medlem av Frankfurtparlamentet. Eduard von Simsons sønn Bernhard von Simson var historiker. Eduard von Simson ble gravlagt på gravlundene ved Halleporten i Berlin.
Han regnes av Arbeitsgemeinschaft Orte der Demokratiegeschichte å være blant de 100 viktigste personer som i løpet av de siste 200 år, har bidratt til dannelsen av demokratiet i Tyskland.
Schizofreni
Genetikk, oppvekstmiljø, nevrobiologiske, psykologiske og sosiale prosesser synes alle å være viktige, medvirkende faktorer. Enkelte rusmidler og reseptbelagte legemidler ser ut til å kunne utløse eller forverre symptomene. Psykiatrisk forskning har fokusert mye på nevrobiologiens rolle, uten at denne forskningen har kunnet isolere en enkeltstående, organisk årsak. Som et resultat av de mange mulige kombinasjonene av symptomer, er det omdiskutert om diagnosen beskriver én enkelt lidelse, eller om det er snakk om flere, adskilte syndromer.
Det er funnet uvanlig høy dopaminaktivitet i det mesolimbiske området av hjernen hos mennesker med schizofreni. Grunnpilaren i behandlingen av schizofreni er antipsykotiske medisiner. Denne typen medikamenter fungerer primært ved å undertrykke dopaminaktiviteten i hjernen. Dagens dosering av antipsykotika er generelt lavere enn den var i de første tiårene disse midlene ble tatt i bruk. Psykoterapi og yrkesrettet og sosial rehabilitering er også viktig. I mer alvorlige tilfeller, der pasienten kan være en fare for seg selv og andre, kan tvungen sykehusinnleggelse være nødvendig, selv om sykehusopphold nå er kortere og mindre hyppige enn tidligere.
Lidelsen påvirker kognitive evner, og gir vanligvis også kroniske problemer med atferd og følelser. Personer med schizofreni har ofte samsykdommer, herunder alvorlig depressiv lidelse og angstlidelser; Livstids-forekomsten av skadelig rusmiddelbruk hos mennesker med schizofreni er rundt 40 %. Sosiale problemer som langvarig arbeidsledighet, fattigdom og bostedsløshet er vanlig. Gjennomsnittlig forventet levealder for personer med schizofreni er 10 til 12 år lavere enn for personer uten lidelsen. Hovedårsakene til den nedsatte levealderen er større fysiske helseproblemer som hjerte- og karsykdom og høyere selvmordsrate (om lag 5 %).
Symptomer og tegn
En person diagnostisert med schizofreni kan oppleve hallusinasjoner (den mest vanlige hallusinasjonen er å høre stemmer), vrangforestillinger (ofte av bisarr eller paranoid art), og kaotisk tenkning og tale. Det kaotiske kan være alt fra å miste tråden i en tankerekke, til å ytre setninger som bare løst henger sammen, eller til å uttrykke seg fullstendig usammenhengende, kalt «ordsalat», i alvorlige tilfeller. Følelsesmessige problemer forekommer ofte i et åpenbart/observerbart mønster, som manglende respons eller tap av motivasjon. Svekket sosial kognisjon og symptomer på paranoia assosieres med schizofreni, og sosial isolasjon forekommer ofte. I en uvanlig undergruppe av schizofreni kan pasienten være stum, innta underlige, fastlåste stillinger, eller være agitert uten åpenbar grunn. Disse symptomene er tegn på katatoni.
Et tegn på schizofreni kan være at en utfører en form for sosial interaksjon med hallusinasjoner. Det kan eksempelvis være å svare på stemmer en hører. Hvor normale mennesker gjerne prøver å håndtere stemmer på en mer rasjonell måte, kan en med schizofreni snakke tilbake og oppføre seg bisart overfor stemmer ingen andre hører.
Schizofreni debuterer som oftest sent i puberteten eller i tidlig voksen alder. Hos 40 % av mennene og 23 % av kvinnene diagnostisert med schizofreni, oppstod tilstanden før fylte 19 år. Tenårene er en kritisk periode i et menneskes sosiale og yrkesrettede utvikling. Mye arbeid er nylig blitt gjort for å kunne identifisere og behandle den prodromale fasen (forstadiet) av sykdommen (før debuten) for å kunne minimalisere den forstyrrede, hemmede utviklingen som schizofreni kan forårsake. Den prodromale fasen er blitt oppdaget opp til 30 måneder før symptom-utbrudd, men den kan være til stede også over lengre tid. Personer som senere utvikler schizofreni kan oppleve uspesifiserte symptomer som sosial tilbaketrekning, irritabilitet og dysfori i prodromalfasen, og forbigående eller selvbegrensende, psykotiske symptomer, før psykosen blir tydelig.
Schneiders klassifisering
Psykiateren Kurt Schneider (1887–1967) listet opp de psykotiske symptomene som han mente skilte schizofreni fra andre psykotiske lidelser. Symptomene har blitt kalt førsterangssymptomer eller «Schneiders førsterangssymptomer», og omfatter vrangforestillinger om å bli kontrollert av en ekstern kraft, opplevelsen av tanketyveri eller tankepåvirkning, at tanker blir satt inn i eller trukket ut av ens bevisste sinn, overbevisningen om at ens tanker blir kringkastet til andre mennesker, og opplevelsen av å høre stemmer som kommenterer ens tanker eller handlinger, eller som fører en samtale med andre hallusinatoriske stemmer.
Selv om spesifiseringen av førsterangssymptomene har bidratt betydelig til gjeldende diagnostiske kriterier, er det blitt satt spørsmålstegn ved dem. En gjennomgang av diagnostiske studier utført mellom 1970 og 2005 viste at disse studiene verken bekrefter eller avviser Schneiders påstander, og det ble foreslått å legge mindre vekt på førsterangssymptomene i fremtidige revisjoner av diagnosesystemer.
Positive og negative symptomer
Schizofreni blir ofte beskrevet i form av positive og negative symptomer. Begrepet positive symptomer viser til symptomer som de fleste normalt ikke opplever, men som er til stede ved schizofreni. De omfatter vrangforestillinger, hallusinasjoner og tankeforstyrrelser, og blir vanligvis betraktet som uttrykk for psykose. Negative symptomer betegner fenomener hentet fra pasientens personlighet, og er symptomer i form av tapte eller fraværende, normale egenskaper eller evner. Vanlige negative symptomer er følelsesavflatning, svak kommunikasjon (alogi), manglende evne til å oppleve glede (anhedoni), manglende ønske om å inngå i fortrolige forhold (asosialitet), og mangel på motivasjon (apati). Forskning tyder på at negative symptomer i høyere grad enn positive symptomer bidrar til dårligere livskvalitet og nedsatt funksjonsevne.
Diagnostikk
Diagnosen er basert på pasientens egen beskrivelse av opplevelser, og på unormal atferd rapportert av familiemedlemmer, venner eller kolleger, etterfulgt av en klinisk vurdering ved psykiater, eller psykologspeialist, eventuelt andre faggrupper under veiledning av spesialist. Psykiatrisk vurdering inkluderer psykiatrisk sykehistorie, kartlegging og vurdering av symptomer, og differensialdiagnostiske vurderinger.
Standardiserte kriterier
De mest benyttede, standardiserte, diagnostiske kriteriene for schizofreni er utgitt i diagnosesystemene Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders (DSM-IV-TR), utgitt av the American Psychiatric Association, og fra the International Statistical Classification of Diseases and Related Health Problems (ICD-10), utgitt av Verdens helseorganisasjon. Sistnevnte kriterier er gjeldende i Norge, og i de fleste europeiske land. DSM-kriteriene benyttes som offisielt system i USA, men benyttes også noe i resten av verden, og er rådende i forskningsstudier. ICD-10-kriteriene legger mer vekt på Schneiders førsterangssymptomer, men i praksis er enigheten mellom de to systemene stor.
Ifølge den reviderte, fjerde utgaven av DSM (DSM-IV-TR), må tre diagnostiske kriterier være oppfylt for å stille diagnosen schizofreni:
Dersom tegn på forstyrrelsen er til stede i mer enn en måned, men mindre enn seks måneder, brukes diagnosen schizofreniform lidelse. Psykotiske symptomer som varer mindre enn én måned kan bli diagnostisert som kortvarig psykotisk lidelse, og ulike tilstander kan klassifiseres som uspesifisert psykotisk lidelse. Schizofreni kan ikke diagnostiseres dersom symptomer på stemningslidelse er tydelig til stede (selv om diagnosen schizoaffektiv lidelse kan settes). Schizofreni kan heller ikke diagnostiseres dersom det finnes symptomer på en gjennomgripende utviklingsforstyrrelse, med mindre det også finnes fremtredende vrangforestillinger eller hallusinasjoner, eller dersom symptomene er en direkte følge av en generell, medisinsk tilstand eller en substans (som skadelig bruk av rusmidler eller medikamenter).
Forveksling med andre tilstander
En mer generell medisinsk og nevrologisk undersøkelse kan være nødvendig for å utelukke somatiske sykdommer som i sjeldne tilfeller kan gi psykotiske, schizofrenilignende symptomer, som metabolske forstyrrelser, systemisk infeksjon, syfilis, HIV-infeksjon, epilepsi og hjerneskader. Det kan også være nødvendig å utelukke delir, også kalt «akutt forvirring», som er karakterisert av visuelle hallusinasjoner, hurtig innsettende symptomer, og vekslende grad av bevissthet, og som ofte indikerer en underliggende, somatisk sykdom. Medisinske undersøkelser blir generelt ikke gjennomført ved nye psykotiske episoder hos pasienter med schizofreni, med mindre det finnes bestemte medisinske indikasjoner for slike undersøkelser, eller det er mistanke om bivirkninger av antipsykotiske medikamenter.
Subtyper
DSM-IV-TR opererer med fem underkategorier av schizofreni. Gruppene er anbefalt tatt ut av DSM-5 :
ICD-10 definerer ytterligere to subtyper:
Kontroverser og retninger innen forskning
Den vitenskapelige gyldigheten av schizofreni og symptomene som definerer sykdommen, som vrangforestillinger og hallusinasjoner, har blitt kritisert. I 2006 organiserte en gruppe forbrukere og fagfolk innen mental helse en kampanje i Storbritannia (Campaign for Abolition of the Schizophrenic Label) for avviklingen av diagnosen schizofreni. Kampanjen hevdet at diagnosen er for uensartet og er stigmatiserende, og oppfordret til innføring av en biopsykososial modell. Andre britiske psykiatere hevdet derimot at begrepet schizofreni er et nyttig, om enn provisorisk konsept.
Et tilsvarende argument er at de underliggende problemene ville bli bedre ivaretatt dersom schizofreni anses som et spekter av tilstander, enn som en diagnostisk kategori basert på en vilkårlig grenselinje mellom hva som er normalt og hva som er sykt. Denne tilnærmingen viser seg å være i tråd med forskning på schizotypi, og med en relativt høy forekomst av psykotiske opplevelser blant den generelle befolkningen. I samsvar med denne observasjonen påpekte psykologen Edgar Jones og psykiaterne Tony David og Nassir Ghaemi, etter å ha kartlagt eksisterende litteratur om vrangforestillinger, at definisjonen av vrangforestillinger av mange blir ansett som ufullstendig.
Det har også vært omstridt at affektive komponenter ikke er med i kriteriene for en schizofrenidiagnose, til tross for at de er hyppig til stede i klinikken. Utelukkelsen av affektive faktorer i DSM har resultert i en egen og «nokså innviklet», separat lidelse – schizoaffektiv lidelse. Enkelte psykiatere har helt og holdent avvist begrepet schizoaffektiv lidelse som egen lidelse. Det kategoriske skillet mellom stemningslidelser og schizofreni, kjent som Kraepelins dikotomi, har også blitt utfordret av data fra genetisk epidemiologi.
Anti-psykiatribevegelsen, mest aktiv på 1960-tallet, går imot det skolemedisinske synet på schizofreni som en sykdom. Psykiater Thomas Szasz hevder at psykiatriske pasienter er personer med ukonvensjonelle tanker og atferd, diagnostisert av samfunnet som en form for sosial kontroll, og derfor er diagnosen «schizofreni» bare en sosial konstruksjon. The Hearing Voices Movement hevder at mange av de som er blitt diagnostisert som psykotiske, har behov for at opplevelsene deres blir akseptert og verdsatt heller enn å bli medikalisert.
Genetiske årsaker
Beregninger av hvorvidt schizofreni er arvelig eller ikke, har en tendens til å gi ulike resultater på grunn av vanskeligheter med å adskille effektene av gener og miljø. Tvillingforskning har antydet en høy grad av arvelighet ved schizofreni. Det har blitt foreslått at schizofreni er en tilstand med et komplekst arvelighetsbilde, der mange forskjellige potensielle gener med liten direkte påvirkning hver for seg, tilsammen kan gi ulike tydelige utslag i ulike retninger hos enkeltpersoner. Enkelte har antydet at flere genetiske faktorer og andre typer risikofaktorer må være til stede før en person blir berørt, men dette er fortsatt usikkert. Nye genom-assosiasjonsstudier antyder at gener som assosieres med økt risiko for schizofreni og bipolar lidelse, til dels overlapper mellom de to lidelsene.
Metaanalyser av studier av genetiske koblinger har påvist kromosomale regioner med økt mottakelighet, som samhandler direkte med «Disrupted in Schizophrenia 1» (DISC1) genproteinet. Mer nylig har sinkproteinet 804A blitt implisert i tillegg til kromosom 6 HLA-regionen. Men en stor og omfattende genetikk-studie fant ingen holdepunkter for noen statistisk gyldig sammenheng mellom noen av de 14 tidligere identifiserte genkandidatene. Schizofreni har, i et lite mindretall av tilfeller, vært assosiert med sjeldne slettinger eller duplikasjoner av ørsmå DNA-sekvenser (kjent som kopitallvarianter) som forekommer vilkårlig blant gener som er involvert i nevral signalisering og hjernens utvikling.
Det er påvist sammenhenger mellom autisme og schizofreni basert på duplikering og sletting av kromosomer. Forskning tyder på at schizofreni og autisme er betydelig mer vanlig i kombinasjon med 1q21.1 sletting-syndrom, velo-cardio-facialt syndrom og Phelan-McDermid syndrom. Duplikasjoner av deler av kromosomene som er motsetninger til disse syndromene, gir resultater mer forenlige med autisme. Forskning på autisme / schizofreni-forbindelser for kromosom 15 (15q13.3), kromosom 16 (16p13.1) og kromosom 17 (17p12) gir ikke noe entydig svar.
Forutsatt en arvelig genetisk basis, er det et spørsmål for den evolusjonære psykologien hva grunnen er til at gener som øker sannsynligheten for schizofreni fortsatt eksisterer, dersom man antar at tilstanden evolusjonsmessig er en ulempe. Så langt har alle forsøk på gi teoretiske forklaringer blitt avkreftet eller er fortsatt ubekreftet.
Prenatale årsaker
Årsaksfaktorer som kan føre til økt risiko for utviklingen av schizofreni senere i livet, antas å oppstå tidlig i nervesystemets utvikling. Et interessant funn er at personer som er diagnostisert med schizofreni oftere er født om vinteren eller våren (i alle fall på den nordlige halvkule). Det finnes nå dokumentasjon for at eksponering for infeksjoner i fosterlivet øker risikoen for å utvikle schizofreni senere i livet, noe som gir ytterligere støtte for en kobling mellom utviklingspatologi under svangerskap, og risikoen for å utvikle tilstanden.
Skadelig rusmiddelbruk
De to forklaringsmodellene som brukes mest, er «rusmiddelbruk forårsaker schizofreni» og «bruk av rusmidler er en konsekvens av schizofreni». Begge kan være korrekte. En metaanalyse gjennomført i 2007 anslo at cannabisbruk statistisk sett er knyttet til en økt risiko for utvikling av psykotiske lidelser, inkludert schizofreni. Forfatterne av analysen vedgår at det fortsatt finnes en viss usikkerhet om eventuelle årsakssammenhenger mellom rusmidler og psykotiske lidelser. Ett eksempel på dette er at selv om bruken av cannabis har økt dramatisk i mange land i løpet av de siste tiårene, har antallet av tilfeller av psykose og schizofreni generelt sett ikke økt.
Personer med psykose kan benytte rusmidler for å takle ubehagelige tilstander som depresjon, angst, kjedsomhet og ensomhet, ofte kalt «selvmedisinering». Mekanismen som ligger bak kan være at rusmidler øker nivået av bestemte nevrotransmittersubstanser i hjernen, noe som gir en følelse av velvære. Ulike studier har vist at amfetaminer øker konsentrasjonen av dopamin i den synaptiske spalten, noe som øker responsen fra det postsynaptiske nevronet. Imidlertid finnes det bred enighet om at bruk av metamfetamin og kokain kan føre til metamfetamin-eller kokain-indusert psykose, der symptomene er svært like symptomene ved schizofreni (metamfetamin-eller kokain-indusert psykose blir noen ganger også feildiagnostisert som schizofreni), og kan vedvare selv når brukerne forsetter å avstå fra rusmidlene. Det samme kan sies om alkohol-indusert psykose, men i noe mindre grad.
Psykologiske mekanismer
En rekke psykologiske mekanismer kan knyttes til schizofreni. Ulike former for kognitiv forutinntatthet (bias) som har blitt identifisert hos personer med schizofreni-diagnose eller hos personer i faresonen, og da særlig når de er under stress eller i forvirrende situasjoner, er blant annet: overdreven oppmerksomhet på mulige farer; for raskt å trekke konklusjoner; å skylde på noe utenfor en selv når noe er galt; nedsatt evne til å resonnere om sosiale situasjoner og mentale tilstander; vanskeligheter med å skille indre stemmer fra faktiske stemmer; vanskeligheter med visuell prosessering og med å opprettholde konsentrasjon. Enkelte kognitive trekk kan gjenspeile globale, nevrokognitive svekkelser i hukommelse, oppmerksomhet, problemløsning, eksekutive funksjoner eller sosial kognisjon, mens andre kan være knyttet til bestemte problemstillinger og erfaringer.
Nevrale mekanismer
Ved hjelp av nevropsykologiske tester og undersøkelser av funksjonelle forskjeller i hjerneaktiviteten med teknologi som fMRI og PET, har studier vist at forskjeller synes å forekomme hyppigst i frontallappene, hippocampus og tinninglappene. Disse forskjellene er blitt knyttet til de nevrokognitive svekkelsene som ofte forbindes med schizofreni.
Særlig oppmerksomhet har vært knyttet til funksjonen av dopamin i det mesolimbiske området av hjernen. Fokuset er i stor grad et resultat av en tilfeldig oppdagelse: en gruppe medikamenter som blokkerer dopaminfunksjonen, kjent som fentiaziner, kan redusere psykotiske symptomer. Dette understøttes også av det faktum at amfetaminer, som utløser frigjøring av dopamin, kan forverre de psykotiske symptomene ved schizofreni. En innflytelsesrik teori, kjent som Dopaminhypotesen om schizofreni, foreslo at over-aktivisering av D2 –reseptorer var årsaken til (de positive symptomene på) schizofreni. Selv om hypotesen har vært postulert i nesten 20 år, var det ikke før i midten av 1990-årene at PET og SPET- tester ga en viss støtte til hypotesen. Forklaringen er nå ansett for å være for enkel, blant annet fordi nyere antipsykotiske medikamenter (atypiske antipsykotika), som også påvirker serotoninproduksjonen og som kan ha en lavere dopamin-blokkerende effekt, kan være like effektive som eldre medikamenter (typiske antipsykotika).
Forskningen har også fokusert på nevrotransmittoren glutamat og på den nedsatte funksjonen av NMDA glutamatreseptoren ved schizofreni. Unormalt lave nivåer av glutamatreseptorer er blitt påvist i hjerner fra avdøde mennesker som ble diagnostisert med schizofreni, og glutamatblokkerende substanser som fensyklidin (PCP) og ketamin kan etterligne symptomer og kognitive problemer assosiert med schizofreni. Redusert glutamatfunksjon er knyttet til dårlige prestasjoner på tester som aktiviserer frontallappen og hippocampus, og glutamat kan påvirke dopaminfunksjonen. Begge fenomenene er knyttet til schizofreni, noe som kan tyde på at glutamat spiller en viktig rolle som formidler (og muligens årsaksgivende faktor) ved schizofreni. Positive symptomer responderer imidlertid ikke på glutamatergisk medisinering.
Det er også funnet forskjeller i størrelsen og strukturen på visse områder av hjernen ved schizofreni. En metaanalyse av MR-undersøkelser (2006) viste at hele hjerne- og hippocampus- volumet er mindre og ventrikkelvolumet større hos pasienter som har gjennomgått en psykotisk episode, sammenlignet med friske personer. Nyere MR-studier, som har anvendt moderne metoder for måling av tykkelse og overflateareal av hjernebarken (cortex cerebri), har demonstrert redusert kortikal tykkelse i store områder i frontallappene, tinninglappene og noe mindre områder i isse- og occipitallappene. En norsk studie fra 2012 viste at redusert kortikalt volum hos pasienter med schizofreni hovedsakelig kan forklares med fortynnet cortex, men at det også var redusert overflateareal i mindre regioner over hele cortex. Det gjenstår å finne ut om schizofreni er en nevrodegenerativ prosess som begynner nær symptomdebuten, eller om tilstanden karakteriseres bedre som en nevroutviklingsprosess som gir unormale hjernevolumer i ung alder. Typiske antipsykotika som haloperidol har i dyreforsøk vært knyttet til en betydelig reduksjon i volumet av grå hjernesubstans ved første episode-psykose; en slik reduksjon er ikke sett ved bruk av atypiske antipsykotika som olanzapin. Studier av primater har vist redusert grå og hvit hjernesubstans med bruk av både typiske og atypiske antipsykotika.
Screening og forebygging
Det finnes ingen pålitelige markører for utviklingen av schizofreni. Forskning rettes nå mot hvorvidt kombinasjonen av genetisk risiko og en psykose-lignende opplevelse kan forutsi en senere diagnose. Personer som oppfyller kriteriene for en «ultra-høyrisiko mental tilstand», som inkluderer en familiehistorie med schizofreni, og i tillegg har opplevd forbigående psykotiske opplevelser, har en 20–40 % risiko for å bli diagnostisert med tilstanden etter ett år. Psykologisk behandling og medikamentell behandling kan redusere faren for at personer som tilfredsstiller «høyrisiko»-kriteriene utvikler full schizofreni.
Å behandle mennesker som kanskje aldri vil utvikle schizofreni, er imidlertid kontroversielt, sett i lys av bivirkningene ved bruk av antipsykotiske medikamenter. Til de alvorlige, mulige bivirkningene hører tardive dyskinesier og malignt nevroleptikasyndrom, en sjelden, men potensielt dødelig tilstand. Den mest brukte formen for forebyggende helsetjenester mot schizofreni er offentlige informasjonskampanjer om risikofaktorer og tidlige symptomer, der målet er å tidligere påvise sykdommen og å gi behandling så tidlig som mulig. Den nye kliniske tilnærmingen med tidlig intervensjon ved psykose, er en sekundær forebyggingsstrategi for å forhindre flere episoder og for å unngå den langvarige svekkelsen assosiert med schizofreni. Norge er et av de land som har gjennomført mest forskning om tidlig intervensjon ved psykose (TIPS). Til tross for den omfattende forskningsaktiviteten er tidlig intervensjon mindre benyttet i Norge, sammenlignet med land som Storbritannia og Nederland.
Behandling
Effektiviteten av behandlingen ved schizofreni måles ofte ved hjelp av standardiserte metoder. En av de vanligste er en skala for positive og negative symptomer (PANSS). Å behandle symptomer og forbedre funksjonsevnen er antatt å være mer oppnåelig enn å helbrede sykdommen. Behandlingen av schizofreni ble revolusjonert på midten av 1950-tallet med utviklingen og innføringen av klorpromazin. En tilfriskningsmodell er i økende grad tatt i bruk, med vekt på håp, «empowerment» (myndiggjøring) og sosial inkludering.
Sykehusinnleggelse kan være nødvendig ved alvorlige psykotiske episoder hos pasienter med schizofreni. Innleggelsene kan være frivillige, eller dersom lovgivningen tillater det, ufrivillige. Langvarig institusjonsopphold er mindre vanlig i dag enn tidligere på grunn av færre døgnplasser i psykisk helsevern, men er fortsatt vanlig. [161] Etter et sykehusopphold, kan pasienten få hjelp av det tilgjengelige støtteapparatet, som å benytte ulike dagtilbud som besøkssentre og tilrettelagte arbeidstiltak, og besøk fra ambulante team. og støttegrupper ledet av pasienter.
Medisinering
Førstevalget i psykiatrisk behandling av schizofreni er medisinering med antipsykotika. Antipsykotiske medikamenter kan redusere positive symptomer ved psykose. Det tar rundt 7–14 dager før de fleste antipsykotika gir maksimal effekt. De antipsykotika som så langt er tilgjengelige, gir ingen betydelig forbedring av negative symptomer.
De nyere, atypiske, antipsykotiske legemidlene foretrekkes vanligvis framfor eldre, typiske antipsykotika ved førstegangsbehandling, på tross av at de er dyre og kan innebære økt sannsynlighet for vektøkning og fedmerelaterte sykdommer. I 2005–2006 viste resultater fra en stor studie finansiert av det amerikanske National Institute of Mental Health at et representativt, førstegenerasjons antipsykotikum, perfenazin, var like effektivt som, og mer kostnadseffektivt enn, flere nyere medisiner som benyttes, i opptil 18 måneder. Det atypiske antipsykotika-preparatet som pasientene var villige til å fortsette med over lengst tid, olanzapin, var assosiert med betydelig vektøkning og risiko for metabolsk syndrom. Klozapin var mest effektivt for personer med dårlig respons på andre preparater, men ga plagsomme bivirkninger. Ettersom studien ikke inkluderte pasienter med tardive dyskinesier, er relevansen av studien for denne gruppen pasienter, uklar.
På grunn av en angivelig lavere risiko for bivirkninger som rammer bevegelsesapparatet, har atypiske antipsykotika vært brukt ved schizofreni hos barn og unge i mange år, også før enkelte legemidler i denne klassen ble godkjent for bruk for denne pasientgruppen. Ulempen er økt risiko for metabolsk syndrom og overvekt, noe som kan ha særlig betydning ettersom behandlingen ble startet opp i ung alder. For barn og tenåringer med schizofreni, bør medikamenter brukes i kombinasjon med individuell terapi og familiebaserte tiltak.
Nylige revurderinger har tilbakevist påstandene om at atypiske antipsykotika har gitt færre ekstrapyramidale bivirkninger enn typiske antipsykotika, særlig når sistnevnte brukes i lave doser. Økte nivåer av prolaktin er blitt funnet hos kvinner som står på atypiske antipsykotika. Det er fortsatt uklart om nyere antipsykotika reduserer risikoen for å utvikle malignt nevroleptikasyndrom.
Medisinenes effekt på symptomene varierer, og behandlingresistent schizofreni er et begrep som brukes når symptomene ikke går tilfredsstillende tilbake ved bruk av minst to ulike antipsykotika. Pasienter i denne kategorien kan bli foreskrevet klozapin, et medikament som er mer effektivt enn andre antipsykotiske legemidler ved behandlingsresistent schizofreni og som derfor er til nytte for mange pasienter, men som har potensielt dødelige bivirkninger, inkludert agranulocytose og myokarditt. Behandling med klozapin anses for å være trygg dersom pasienten avgir en regelmessig blodprøve, der hensikten er tidlig å avdekke om preparatet påvirker pasientens blodlegemer. For andre pasienter som ikke ønsker eller er ute av stand til å ta medisiner regelmessig, kan langtidsvirkende depotpreparater av antipsykotika gis annenhver uke for å oppnå kontroll over symptomene. Lovverket i flere land, blant annet USA, Australia og Norge tillater tvungen administrasjon av denne type medisin for dem som nekter, men som ellers er stabile og lever utenfor institusjon.
Psykologiske og sosiale tiltak
Psykoterapi er i utstrakt grad anbefalt og benyttet i behandlingen av schizofreni, selv om tilbudet kan være begrenset til farmakoterapi grunn av manglende offentlig, økonomisk støtte til psykoterapi, eller manglende ferdigheter i psykoterapi hos behandleren.
Kognitiv atferdsterapi (KAT) er rettet mot spesifikke symptomer  og å forbedre viktige områder som selvfølelse, sosial fungering og innsikt. Selv om resultatene fra tidlige studier av denne terapiformen var ufullstendige, er KAT ifølge flere forskere en effektiv behandling for å redusere positive og negative symptomer på schizofreni, og for å forbedre funksjonsevnen. Men i en artikkel i Psychological Medicine med tittelen «Kognitiv atferdsterapi for alvorlige psykiske lidelser: fungerer det virkelig?» (2010), hevder forfatterne at ingen studier så langt har kunnet påvise at KAT er effektiv, verken når det gjelder å redusere symptomer eller å hindre tilbakefall ved schizofreni.
En annen tilnærming er kognitiv trening, en teknikk som tar sikte på å reversere kognitiv svikt, som ofte er en del av sykdomsbildet ved schizofreni. Metoden, basert på nevropsykologisk rehabilitering, er ifølge enkelte forskere effektiv, med målbare forbedringer i hjerneaktiviteten målt med fMRI. En lignende tilnærming som fokuserer på sosial kognisjon samt nevrokognisjon, på engelsk kjent som «cognitive enhancement therapy», har også vist effekt.
Familieterapi tar for seg hele familiesystemet rundt en person med diagnosen schizofreni, og har gjennomgående vist seg å være gunstig, i det minste hvis intervensjonen er langsiktig. Effekten av schizofreni på familier og pleiere har fått mer oppmerksomhet med den økende tilgjengeligheten av selvhjelpsbøker om emnet. Det finnes også noe dokumentasjon for at sosial ferdighetstrening kan være gunstig, men man har også gjort betydelige negative funn vedrørende denne metoden. Enkelte studier har utforsket de mulige fordelene med musikkterapi og andre kreative terapier.
Den kontroversielle Soteriamodellen bruker en tilnærming med minimal medisinering, og presenterer seg som et alternativ til sykehusbehandling. Metoden er beskrevet som en «miljøterapeutisk tilfriskningsmodell», beskrevet av grunnleggeren som «gjennom hele døgnet å benytte mellommenneskelige tiltak av ansatte som ikke er fagfolk, vanligvis uten nevroleptika-behandling, i et lite, hjemmekoselig, rolig, støttende, beskyttende og tolerant, sosialt miljø». Selv om forskningen vedrørende effekten av denne metoden er begrenset, fant en systematisk gjennomgang fra 2008 at programmet er like effektivt som behandling med medikamenter.
Annet
Elektrokonvulsiv terapi (ECT) anses ikke som førstelinjebehandling, men kan benyttes i bestemte situasjoner, når andre behandlinger har mislyktes. Metoden er mer effektiv når symptomer på katatoni er til stede, og anbefales i retningslinjene fra NICE-orgnasiasjonen i Storbritannia. Elektrokonvulsiv terapi anbefales forøvrig ikke ved schizofreni. Psykokirurgi utføres sjelden og er ikke lenger anbefalt behandling.
Organisasjoner opprettet av brukere har blitt en integrert del av rehabiliteringen i Europa og USA; grupper som the Hearing Voices Network og the Paranoia Network har utviklet en selvhjelps-tilnærming som tar sikte på å yte støtte og hjelp utenfor den tradisjonelle medisinske modellen som fortsatt er rådende i deler av verden. Ved å unngå å sette personlige erfaringer i kriteriesett for psykisk sykdom eller psykisk helse, har organisasjonene som mål å gjøre opplevelsene ved schizofreni mindre stigmatiserende, og å legge vekt på og stimulere til individuelt ansvar og et positivt selvbilde. Samarbeid mellom sykehus og brukerstyrte organisasjoner er blitt mer vanlig, og tiltakene skal både hindre sosial tilbaketrekking, styrke sosiale ferdigheter og gi færre sykehusinnleggelser.
Regelmessig mosjon kan være helsebringende både fysisk og psykisk, og gi økt velvære hos mennesker med schizofreni.
Sykdomskurs
The International Study of Schizophrenia (ISoS) var en langsiktig oppfølgingsstudie av 1633 personer diagnostisert med schizofreni rundt om i verden, koordinert av Verdens helseorganisasjon og publisert i 2001. Av de 75 % som var tilgjengelige for oppfølging, hadde halvparten et gunstig utfall, mens 16 % opplevde en forsinket tilfriskning etter en tidligere uforandret utvikling. Som oftest kunne det langsiktige utfallet leses ut av sykdomsutviklingen fra de to første årene. Tidlig sosial intervensjon var også assosiert med bedre prognose.
Konklusjonene i studien har vært ansett som viktige for å fjerne den utbredte troen på at tilstanden alltid er kronisk, en oppfatning som kan finnes både hos pasienter og helsepersonell. En gjennomgang av omfattende, longitudinelle studier i Nord-Amerika bemerket denne variasjonen i utfallet ved schizofreni, selv om resultatet gjennomsnittlig var dårligere enn ved andre psykotiske og psykiske lidelser. Et moderat antall pasienter med schizofreni ble bedre og forble friske. Gjennomgangen av studiene reiste spørsmålet om enkelte pasienter trenger vedlikeholdsmedisinering eller ikke.
Minor Majority
Fra duo til trio
I november 2001 ble gitaristen Jon Arild Stieng tatt opp i bandet, og de turnerte for første gang våren 2002. Berczelly forlot sin aktive posisjon i bandet på samme tid, og konsentrerte seg heller om produksjon av musikk, noe han har gjort for bandet siden da.
Schizofreni
Sykdomskurs
En klinisk studie med strenge tilfriskningskriterier (reduksjon av både positive og negative symptomer og tilstrekkelig sosial og yrkesmessig fungering i sammenhengende to år) fant en tilfriskningsrate på 14 % innenfor de første fem årene. En 5-års samfunnsstudie fant at 62 % viste generell klinisk og funksjonell forbedring.
Minor Majority
Fra duo til trio
Deres neste album, If I Told You, You Were Beautiful, ble tatt opp i Stiengs hus sommeren 2002, og ble utgitt i oktober. Platen ble nominert til Spellemannprisen i kategorien «beste popgruppe». Keyboardisten Harald Sommerstad ble med i bandet til turneen våren 2003, og bandet var dermed en trio.