cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aegus (s.str.) melli
Utbredelse
Arten er utbredt i det sørlige Kina (Guangxi).
Pop rap
Pop rap er en form for hiphop med pop-inspirerte tekster. Denne formen for hiphop ble populær ettersom den hadde radiovennlige tekster. Tone Loc og DJ Jazzy Jeff & The Fresh Prince var blant de første pop-rapperene.
Revelstoke
Revelstoke (uttalt /ˈrɛvəlstoʊk/) er en by med 7,500 innbyggere i det sørøstlige Britisk Columbia i Canada. Den ligger 641 kilometer fra Vancouver og 415 kilometer fra Calgary. Byen ligger langs Columbia River. Øst for byen ligger Selkirkfjellene, Mount Revelstoke nasjonalpark og Glacier nasjonalpark. Canadian Pacific Railway og Trans-Canada Highway kjører begge gjennom byen. Den tidligere hoppbakken Nels Nelsen Hill ligger utenfor byen.
Call of Duty: Black Ops – Zombies
Call of Duty: Black Ops – Zombies er et førstepersonsskytespill og oppfølgeren til Call of Duty: Zombies. Det ble også utviklet av Ideaworks Game Studio og utgitt av Activision. Det ble gitt ut til iOS og Android. Det ble gitt ut 1. desember 2011. Call of Duty: Zombies fulgte Call of Duty: World at War, mens Black Ops – Zombies følger Call of Duty: Black Ops.
Jean Richer
Jean Richer (født 1630, død 1696 i Paris) var en fransk astronom og assistent (élève astronome) for Giovanni Cassini.
Mellom 1671 og 1673 var han i Cayenne i Sør-Amerika. Dit var han reist for å utføre observasjoner i og for bestemmelse av solparallaksen. Valg av tid var for å observere planeten Mars under dens perege; samtidig firetok Jean-Dominique Cassini observasjoner i Paris. Den fra Richters observasjoner utledede verdi for solens avstand overtraff i nøyaktighet suverent alle forutgående bestemmelser og forble under et helt århundre det allment antatte. Dette førte til at han kunne estimere avstanden mellom solen og Mars, og benytte dette ved beregninger av annet. Under den nevnte reisen gjorde for øvrig Richer ved sine pendelobservasjoner den viktige oppdagelse at tyngdekraftens intensitet avtar fra polene til ekvator. Dette bekreftet den hypotese som var blitt fremlagt av Christian Huygens om at tyngdekraften avtok slik mot ekvator op grunn av sentrifugalkraften.
Disse undersøkelser er nedtegnede i hans arbeid Observations astronomiques et physiques faites en l'isle de Cayenne (1679).
Den beste sommeren
Den beste sommeren (svensk originaltittel: Den bästa sommaren) er en svensk-dansk komedie-/dramafilm fra 2000 av Ulf Malmros. Filmen ble spilt inn ved blant annet Björkås herrgård (Vargön), Restad gård (Vänersborg), Anten-Gräfsnäs Jernbane, Upphärad og Sjuntorp.
Handling
Det er sommeren 1958 i byen Molkom. Mårten fra Stockholm og Annika fra Uppsala skal være "sommerbarn" til Yngve Johansson som hver sommer tar inn barn, og det har ikke gått bra tidligere. Først liker ikke Mårten og Annika Yngve, men de liker hverandre og begynner å like Yngve, kanskje er han ikke så dum som de tror. Denne sommeren vil endre deres liv for all fremtid.
Kapitulasjonen ved Perevolotsjna
Kapitulasjonen ved Perevolotsjna (Переволочна) var den svenske hærens kapitulasjon til Russland umiddelbart etter slaget ved Poltava under den store nordiske krig.
X Games Norway 2018 – Snøbrett Big Air kvinner
Big air med snøbrett for kvinner under X Games Norway 2018 ble avholdt på Fornebu lørdag 19. mai 2018.
Kapitulasjonen ved Perevolotsjna
Bakgrunn
Etter nederlaget ved Poltava ønsket Karl XII å ta hæren over elven Vorskla sør for Poltava for å søke tilflukt innen tatarkontrollert område. Ved en feil passerte den svenske hæren det aktuelle vadestedet og rykket videre fram rundt 5 km til byen Perevolotsjna.
Alf Lie
Alf Lie (født 10. april 1887 i Bergen, død 22. mars 1969 samme sted) var en norsk sportsutøver som deltok under de olympiske leker 1912 i Stockholm. Lie ble olympisk mester i turn under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det norske laget som vant lagkonkurranse, fritt system foran Finland. Det var fem lag fra fem nasjoner som var med i konkurransen som ble avholdt på Stockholms stadion. Det var mellom 16 og 40 deltakere på hvert lag. Hans bror, Rolf Lie, var også med på vinnerlaget.
Kapitulasjonen ved Perevolotsjna
Kapitulasjonen
Ved Perevolotsjna sørget Adam Ludwig Lewenhaupt for at Karl XII og andre høyere befalingsmenn fikk krysset Dnjepr for å flykte videre mot osmansk kontrollert område, og eventuelt komme seg videre til Polen. Karl XII ønsket at Lewenhaupt skulle bli med over Dnjepr, men ble etter eget ønske igjen for å holde befalet over hæren, med sikte på å ta den over Vorskla og inn på tatarområdet i henhold til den opprinnelige planen. På morgenen 1. juli ankom imidlertid den russiske styrken, ledet av fyrst Aleksandr Mensjikov, med rundt 9 000 mann, hovedsakelig kavaleri. Lewenhaupt ønsket ikke strid med russerne, og etter rådslagning med det de øvrige høyere offiserene kapitulerte de overfor russerne.
Huequenia
Huequenia er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Nokså små, avlange, lysbrune trebukker. Oversiden er fint hårete. Antennene er tynne og litt lengre enn kroppen. Pronotum er tønneformet, lengre enn bredt. Dekkvingene er smale og jevnbrede, fint punkterte. Beina har klubbeformede baklår.
Utbredelse
Artene lever i Chile.
Kapitulasjonen ved Perevolotsjna
Resultatet av kapitulasjonen
Det styrketapet Sverige led gjennom denne kapitulasjonen var en viktig årsak til at Russland vant i den store nordiske krigen. Adam Ludwig Lewenhaupt ble satt i russisk fangenskap, hvor han døde i 1719. Karl XII gjorde ingen forsøk på å få ham frigitt, og slo seg til i den osmanskkontrollerte byen Bender, noe som etter hvert ledet fram til sammenstøtet i Bender.
Eirik Røe
Han vant étt NM-gull og tre NM-medaljer i høyde innendørs og høyde uten tilløp i perioden 2004–2008. Siden 2020 har Røe vært hovedtrener for tikamp-utøveren Sander Aae Skotheim.
Faribault (Minnesota)
Den har og dekker et areal på 40,05 km².
X Games Norway 2018 – Snøbrett Big Air kvinner
13-åringen Kokomo Murase fra Japan vant og tok gull i sin første X Games-konkurranse, foran amerikanske Julia Marino og Enni Rukajärvi fra Finland.
Resultat
Hver utøver fikk tre runs til å sette sine to beste triks. De to tellende triksene måtte ha ulik utgang fra hoppet. Maksimalt 50 poeng ble gitt per run, slik at maksimal poengsum ble 100.
Rolf Lie
Rolf Lie (født 20. mai 1889 i Bergen, død 18. juni 1959 i Tønsberg) var en norsk sportsutøver som deltok under de olympiske leker 1912 i Stockholm. Lie ble olympisk mester i turn under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det norske laget som vant lagkonkurransen fritt system foran Finland. Det var fem lag fra fem nasjoner som var med i konkurransen som ble avholdt på Stockholms stadion. Det var mellom 16 og 40 deltakere på hvert lag. Hans bror, Alf Lie, var også med på vinnerlaget.
Tor Lund
Tor Lund (født 20. januar 1888 i Bergen, død 1. september 1972 samme sted) var en norsk sportsutøver som deltok under de olympiske leker 1912 i Stockholm. Lund ble olympisk mester i turn under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det norske laget som vant lagkonkurranse, fritt system foran Finland. Det var fem lag fra fem nasjoner som var med i konkurransen som ble avholdt på Stockholms stadion. Det var mellom 16 og 40 deltakere på hvert lag.
Thomas Rosvold
Thomas Rosvold (født 21. juli 1967) er en norsk tidligere friidrettsutøver fra Kongsberg som representerte IK Tjalve.
Han vant ett NM-gull og fire NM-medaljer i kule og diskos i perioden 2002–2007.
Han er far og trener til kasterne Thor Olav Rosvold, Erik Johannes Rosvold og Elisabeth Thon Rosvold.
Gunvor Mjelva
Gunvor Mjelva (født 1902 i Drammen, død 1988) var en norsk sangerinne (sopran), opprinnelig pianist.
Hun debuterte i Universitetets aula i 1932 og opptrådte på alle store scener i Skandinavia. Hun hadde også oppgaver i England og USA som konsert- og oratoriesanger. Mjelva hadde flere operaroller, blant annet Euridice i Orfeus og Micaela i Carmen. Hun ble meget benyttet som romansesanger og ble berømmet for sin sikre intonasjon, varme stemme og inderlige innfølingsevne. Gunvor Mjelva virket som sangpedagog, og hun organiserte og drev korvirksomhet i Drammen og i Oslo.
Litteratur
Astrid Haavardsholm: «Gunvor Mjelva – sanger og sangpedagog», i Jeg kunne det da jeg dro hjemmefra, Oslo Musikklærerforening gjennom hundre år 1905 – 2005,Oslo: Norsk Musikforlag AS, 2005, s 194 – 201.
Benkt Jerneck
Benkt Jerneck eller Bengt Jerneck (født 1917, død 2001 ) var en svensk journalist. Han var redaktør i Expressen og Dagens Nyheter. Fra 1960 var han diplomat ved ambassaden i København og årene 1979-1983 var han generalkonsul i Berlin. Han var svoger av diplomaten David John Edward Ratford som blant annet var britisk ambassadør i Norge.
Han kom til Norge sommeren 1942 på oppdrag for Tidningarnas Telegrambyrå og var sammen med Dag Sandström en av få svenske journalister i det okkuperte Norge. Hver gang han var på besøk i Stockholm rapporterte han fra Norge til den norske legasjonen. Jerneck rapporterte usensurert fra Norge til han ble utvist i 1943, telefonsamtalene til Sverige ble avlyttet. Han fikk ved en tilfeldighet være til stede ved rettssaken mot fem nordmenn som ble dømt til døden. Jerneck beskrev Josef Terboven som en lydig og samvittighetsløs administrator. Ifølge Jerneck gjorde han det han mente var nødvendig. Han var overbevist om at det han gjorde var riktig, uansett hvilke lidelser han påførte andre. Jerneck opplevde tyskerne i Norge som veldisiplinerte og uten den ondskapen han så hos Gestapo og i Rinnan-banden. Jerneck anså Vidkun Quisling som en narr og nikkedukke for okkupasjonsmakten. Quisling avslo intervju med Jerneck. Jerneck intervjuet ekspedisjonssjef Sigmund Feyling i Kirkedepartementet etter deportasjonen av jødene og der uttalte Feyling: «Det er en stor lykke for jødene at de nå kan samles på ett sted, slik som de så lenge har ønsket. Det kan kanskje i øyeblikket synes å være et grusomt skritt, men en dag vil jødene takke oss.»
Høsten 1942 skrev han om deportasjonen av jødene fra Norge og avdekket at Wilhelm Wagner var den ansvarlige tjenestemann på tysk side.
Han ble tildelt Haakon VIIs frihetsmedalje i 1946. Jerneck vitnet ved det norske rettsoppgjøret etter krigen.
Konsentrisk
Innen geometri regnes to (eller flere) objekter for å være konsentriske eller koaksiale når de deler samme sentrum eller akse. Sirkler, regulære polygoner og regulære polyedre, og kuler kan være konsentriske i forhold til hverandre (det å dele samme midtpunktet), mens for eksempel sylindere  kan dele samme sentrale akse.
Mamacita
Mamacita er en sang og en musikkvideo med Aylar og Yousef Hadaoui skrevet av Kari Fosse, Yousef Hadaoui og Lyes Abid som ble utgitt august 2007.
Den ble A-listet på PMC (Persian Music Channel), en internasjonal satellittkanal med 20 millioner seere høsten 2007. Aylars nettside ble stengt av det iranske regimet pga. videoen i begynnelsen av 2008. Produktet fikk blandet kritikk i Norge og ble en salgsmessig fiasko. Videoen er vist over 1 million ganger på Youtube.
Per Mathiesen
Per Anton Mathiesen (Mathisen) (født 11. mars 1885 i Kragerø, død 2. juni 1961 i Sarpsborg) var en norsk sportsutøver som deltok under de olympiske leker 1912 i Stockholm. Mathiesen ble olympisk mester i turn under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det norske laget som vant lagkonkurranse, fritt system foran Finland. Det var fem lag fra fem nasjoner som var med i konkurransen som ble avholdt på Stockholms stadion. Det var mellom 16 og 40 deltakere på hvert lag.
Rosemount (Minnesota)
Rosemount er en amerikansk by som ligger i Dakota County i Minnesota.
Den har og dekker et areal på 91,22 km².
Apagomerina
Apagomerina er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Forholdsvis små og spinkle, gulbrune til gulrøde trebukker, ofte med mørke dekkvinger. Antennene er omtrent så lange som kroppen. Pronotum er rundet uten tenner på sidene. Dekkvingene er jevnbrede, nokså smale, avrundet i spissen.
Utbredelse
De fleste av artene lever i Brasil, men slekten er også kjent fra Venezuela og Fransk Guyana.
Lindy Hansen
Lindy Hansen (født 15. april 1969) er en norsk tidligere sportsskytter som konkurrerte i rifle.
Hun representerte Norge under OL i 1992, 1996 og 2000, der hennes beste resultat var 9.-plass både i 10 m luftrifle og i 50 m rifle, tre stillinger i 2000. Hun har også deltatt i nasjonal skyting i Det frivillige skyttervesen og ble blant annet skytterprinsesse under Landsskytterstevnet 2007 i Steinkjer.
Crystal (Minnesota)
Crystal er en amerikansk by som ligger i Hennepin County i Minnesota.
Kshatriya
Kshatriya (sanskrit; av kshatra, styre, autoritet) er i hinduismen tittelen på en varna (klasse). På sanskrit brukes benevnelsen i sammenheng med det vediske samfunn hvor medlemmer organiserte seg i fire klasser: bramin, kshatrya, vaishya og shudra. I tradisjonell forstand utgjorde kshatriya den styrende og millitære elite. Deres rolle var å beskytte samfunnet ved å kjempe I krigstid og regjere i fredstid. Et derivat av begrepet på prakrit er Khatri.
Per Magnus Arjun Solli
Per Magnus Arjun Solli (født 4. juni 1991) er en norsk tidligere friidrettsutøver som representerte Nesbyen IL, IK Tjalve og IL Norna-Salhus.
Han vant ett NM-gull og fire NM-medaljer på 200 meter i perioden 2009–2011.
Mabinogion
Mabinogion er en samling av elleve prosafortellinger samlet fra walisiske manuskripter fra middelalderen. Fortellingene hviler på en førkristen, keltisk mytologi, internasjonale folkeminnemotiver og tidlige middelalderske historietradisjoner. En del detaljer kan gå tilbake til eldre jernaldertradisjoner, men hver av disse fortellingene er produktet av en velutviklet walisisk fortellertradisjon fra middelalderen, både muntlig som skriftlig. Lady Charlotte Guest på midten av 1800-tallet var den første som utga engelske oversettelser av denne samlingen, og populariserte navnet «Mabinogion» på samme tid. Hennes utgave inneholdt både De fire grenene av Mabinogi og 8 andre walsiske middelalderfortellinger, som senere har blitt assosiert med Mabinogi i varierende grad.
Navnet
Navnet på samlingen opptrådte først gang i 1795 i William Owen Pughes Cambrian Register: «Mabinogion, eller Ungdommelige forlystelser, er walisiske oldtidsromanser». Det ble deretter adoptert som tittelen på den første engelske oversettelsen ved Lady Charlotte Guest. Formen mabynnogyon opptrådte faktisk mot slutten av den første av De fire grener av Mabinogi, men det er nå enighet om at dette er skriverfeil som ble antatt å være flertall av det walisiske ordet mabinogi, som opptrer korrekt mot slutten av de gjenværende tre grenene. Ordet mabinogi i seg selv er noe av en gåte, skjønt det er til sist beslektet med walisiske mab som betyr «sønn», «gutt». Professor Eric P. Hamp har imidlertid foreslått at mabinogi er avledet fra navnet på en keltisk guddom kalt Maponos («Den hellige sønn»), og opprinnelig refererte til materialet vedrørende denne guden. I streng forstand er «Mabinogi» gitt til kun De fire grener (se nedenfor), noe som har gitt antagelsen om at de er avledet fra en eldre tradisjon. Hver av disse fire fortellingene avsluttes med kolofon som betyr «således avsluttes denne grenen av Mabinogi» (i ulike stavemåter), derav navnet.
Fortellingenes datering
Spørsmålet om fortellingenes datering er viktig ettersom de kan vise seg å være skrevet før Geoffrey av Monmouths Historia Regum Britanniae og romansene til Chrétien de Troyes, noe som gjør de fortellingene som handler om kong Arthur av største betydning ved at de viser til Arthurlegendens utvikling. I tillegg har Mabinogion betydning for nedtegnelsen av tidlige myter, legender, folkeminne, kultur og språk i Wales stor betydning.
Fortellingene i Mabinogion opptrer i enten et eller begge av to middelaldermanuskripter i Wales, Den hvite bok fra Rhydderch (Llyfr Gwyn Rhydderch), skrevet ca 1350 og Den røde bok til Hergest (Llyfr Coch Hergest), skrevet mellom 1382–1410, skjønt senere tekster eller tekstfragmenter til en del av fortellingene har blitt bevart fra 1200-tallet og i senere manuskripter. Forskerne er enige om at fortellingene er langt eldre enn de bevarte manuskripter som de er nedskrevet i, men er ikke kommet til enig om den nøyaktige alderen. Det er åpenbart at de forskjellige tekstene har sin opprinnelse fra forskjellige tidsepoker. Diskusjonen har fokusert på dateringen av De fire grener av Mabinogi. Ifor Williams har fremmet en dato fra før 1100 basert på lingvistiske og historiske argumenter, mens Saunders Lewis har senere fremmet en rekke argumenter for en dato mellom 1170 og 1190; Thomas Charles-Edwards har diskutert styrke og svakheter i begge argumenter i en utgivelse fra 1970, og merket seg at språket i fortellingene passer best overens med 1000-tallet, skjønt at ytterligere forskning var påkrevet. I nyere tid har Patrick Sims-Williams argumentert for en mulig tidsrekke fra rundt 1060 og fram til 1200, noe som synes å ha forblitt akseptert blant forskerne.
De fire greiner av Mabinogi
De fire greiner av Mabinogi (Pedair Cainc y Mabinogi) er de mest åpenbart mytologiske fortellingene i samlingen Mabinogion. Pryderi, en framtredende walisisk mytologisk figur, opptrer i alle fire, skjønt ikke alltid som hovedfiguren.
Stedegne fortellinger
Også inkludert i Charlotte Guests samling er fem andre fortellinger fra walisisk tradisjon og legender:
Fortellingene Culhwch og Olwen og Drømmen om Rhonabwy har interessert forskerne ettersom de har bevart de eldre tradisjonene om kong Arthur. Fortellingen er en drømmevisjon til hovedfiguren Rhonabwy som ble sendt av Madog ap Maredudd, prins av Powys (død 1160), for finne prinsen opprørske bror. I drømmen møter han kong Arthur som beklager at Wales har blitt bosatt av så små menn. Hvordan teksten skal tolkes er omdiskutert. Det kan være en satire av Madogs tid, og samtidig også en satire på kong Arthurs tid, som ble presentert som ulogisk og tåpelig, noe som kan gjøre teksten til kombinert satire av samtiden og av samtidens populærlitteratur, middelalderromansene.
Rhonabwy er den mest litterære av de middelalderske walisiske prosafortellingene. Den kan også ha vært den siste som ble skrevet. En kolofon mot slutten deklamerer at ingen er i stand til å resitere hele verket i sin fulle uten en bok, graden av detaljer er altfor mye for å håndtere i hukommelsen. Kommentaren antyder at ikke lenger var like populært med historiefortellere, skjønt det er antagelig mer grunnet at teksten var en litterær fortelling framfor en tradisjonell.
Fortellingen Drømmen til Macsen Wledig er en romantiserende fortelling om den romerske keiseren Magnus Maximus. Født i Spania ble han militær kommandant i Romersk Britannia, samlet sammen en hær av innfødte britonere og tok tittelen keiser av vestlige Romerriket i år 383. Han ble beseiret i slaget ved Sava i 385 og halshugget på ordre av den østromerske keiseren.
Fortellingen om Taliesin er en senere tekst som ikke er gjengitt i Den røde eller Hvite bok, og er ofte utelatt i nyere oversettelser.
Romanser
De tre fortellingene som kalles De tre romansene (Y Tair Rhamant) er walisiske utgaver av fortellinger om kong Arthur som også finnes i verkene til Chrétien de Troyes. Forskere har diskutert om de walisiske romansene er basert på Chrétiens dikt eller om de er avledet fra en delt original. Selv om det er diskutabelt at de bevarte romansene kan være avledet, direkte eller indirekte, fra Chrétien, er det sannsynlig at han på sin side baserte sine poetiske fortellinger fra en eldre, antagelig keltisk kilde(r). De walisiske fortellingene er ikke direkte oversettelser og inkludere materiale som ikke er funnet i Chrétiens verk.
Friidrett under parapanamerikanske leker 2019 - 200 meter T64 menn
200 meter T64 for menn under Parapanamerikanske leker 2019 ble arrangert i Lima 25. august 2019 kl 19:25. Kun finale ble avholdt.
T64 er en ny (2018) klasse for funksjonsshemmede utøvere innen parafriidrett, der utøverne har amputasjon av én fot, under kneet, og bruker protese.
Rekorder
Gjeldende rekorder i klassen T64 før parapanamerikanske leker 2019, og eventuelle nye rekorder satt under lekene:
Siri Landsem
Siri Landsem (født 14. juni 1965) er en norsk tidligere sportsskytter som konkurrerte i rifle.
Landsem ble rangert som nummer 232 på listen over de tusen beste idrettsutøverne i Trøndelag i avisa Nidaros sin kåring i 2022.
Levanger Fotballklubb
Levanger Fotballklubb er en fotballklubb i Levanger i Trøndelag som ble stiftet 20. mai 1996 som en overbyggingsklubb for de lokale lagene SPKL Nessegutten og IL Sverre.
Israelitter
Israelitter var et hebraisktalende folk i oldtidens Midtøsten som var bosatt i Israels land i løpet av den monarkiske tid (1000-tallet f.Kr. til 600-tallet f.Kr.). Israelitter er bokstavelig en sønn eller etterkommer av patriarken Jakob, også kalt for «Israel» i Bibelen. Andre navn for israelitter er «Israel sønner», og «hebreer». Merk at borgere av den moderne staten Israel kalles for israelere, ikke israelitter.
Levanger Fotballklubb
Fra og med sesongen 2010 ble Skogn IL tatt opp som samarbeidsklubb på lik linje med Sverre og Nessegutten. I tillegg til A-laget i herrefotball, som per 2023 spiller i PostNord-ligaen, har Levanger FK per 2023 og et damelag som spiller i 3.divisjon.
Israelitter
Ved en israelitt menes vanligvis et medlem av den generasjon som dro ut av Egypt under ledelse av Moses og Aron. Israelittene vandret i Sinaiørkenen i førti år før de nådde Det hellige land og Moses døde. Ifølge Bibelen var israelittene oppdelt i tolv stammer som til sammen besto av rundt 600 000 menn foruten kvinner og barn. Før utgangen av oldtidens Egypt var israelittene kjent som hebreer fra hebraisk ivri som betyr «fra den andre siden» (av Jordanelven). Senere ble israelittenes tolv stammer sendt i eksil fra Det hellige land og kun to av disse stammene, Juda og Levi, har overlevd i form av jøder.
Levanger Fotballklubb
Spillerstall
Oppdatert 17.august 2023.
Israelitter
Ordet «israelitt» er avledet fra bibelsk hebraisk ישראל, Yisraʾel. Den hebraiske Bibelen gir selv en etymologi av navnet fra yisra, «å seire over», og el, «Gud», se artikkel El (guddom). Ordforklaringen er attestert så tidlig som 1200-tallet f.Kr. i en egyptisk inskripsjon. Den eponymiske bibelske patriark for israelittene er som nevnt Jakob, som fikk tilleggsnavnet «Israel» etter å ha kjempet med en engel. Jakob krevde en velsignelse fra engelen som han til sist fikk, derav «seiret over det guddommelige».
Det bibelske begrepet «israelitter» (eller «de tolv stammene» eller «Israels barn») betyr både et folk, etterkommere av stamfaren Jakob/Israel, og den historiske befolkningen i kongedømmet Israel.
Navnet «hebreer» er tidvis brukt synonymt med «israelitter». For perioden etter landflyktigheten, fra og med 400-tallet f.Kr., ble levningene av israelittene referert til som jøder, avledet fra kongedømmet Judea. Denne endringen er direkte uttrykt i Esters bok i Det gamle testamente (300-tallet f.Kr.). Dette begrepet erstattet begrepet Israels barn. Selv om de fleste litterære referanser til dette folket er lokalisert i Den hebraiske Bibelen finnes det også rikelig med ikke-bibelsk, arkeologisk og historisk bevis for oldtidens Israel og Judea.
Terminologi
Israel var det navn som ble gitt til den bibelske patriark Jakob etter at han hadde vært i brytekamp med en engel ved bredden av Jabbok, en sideelv av Jordanelven, før han møtte sin bror Esau. Jakob var i en rivalisering med sin bror, og denne konfrontasjonen med engelen har en særskilt betydning i fortellingen om israelittene. Gjennom resten av Tora er Jakob referert til som både Jakob og Israel, avhengig av hvilket aspekt av hans figur som teksten vil bibringe.
Begrepet jøde refererer historisk til et medlem av Judas stamme som utgjorde kjernen i kongedømmet Judea. Begrepet hebreere, kanskje beslektet med navnet til habirufolket, en nomadisk folkegruppe mellom 1800 f.Kr. og 1100 f.Kr. og bevitnet i blant annet sumersk, egyptiske, akkadiske og ugarittiske kilder, og som har Eber som en eponymisk bibelsk stamfar. Det er benyttet synonymt med «israelitter», eller som etnisk-språklig begrep som henviser til historiske talere av det hebraiske språket generelt.
Den tidligste benevnelsen av navnet «Israel» utenfor Torah som hittil er funnet er fra en seierstale til farao Merneptah som styrte i tiden 1213-1203 f.Kr. Stelen feiret et krigstokt mot Libya i 1208 f.Kr. og i en tilleggsliste nevnes ysrỉ3r («Israel») som blant de som ble beseiret i Kanaan. Disse ysri3r er fulgt av hieroglyfer som betyr «fremmed folk», og er plassert i den nordlige delen av sentrale høylandene, løselig i samsvar med lokaliseringen av det senere kongedømmet Israel.
Israelittenes opprinnelse
Midtøsten, og i særdeleshet Israels land er både et relativt lite område, og samtidig med et mangfold av svært forskjellige økologiske nisjer. Geografisk har det blitt beskrevet som et «møtested» hvor tre betydelige naturlige vegetasjonssoner møtes, og krysningspunkter mellom både svært tørre som svært våte områder. De geografiske forskjellene omfatter dramatiske forskjeller i terreng, høyde, sesongmessig regnfall, jord og vegetasjon fra region til region. Det er også ulik meteorologisk mønster fra nord til sør, fra kystområdene til innlandet, fra de lavtliggende til de høyereliggende strøkene. Disse variasjonene påvirket de lokale befolkningenes vesen og mønstre for produksjon og kultur, og fremmet en bred rekke av forskjellige økonomier og livsstiler blant befolkningen. En del av dette bakgrunnsteppet er også den sentrale plasseringen for handel mellom store sivilisasjoner i Egypt og Mesopotamia, og viktig transport av internasjonale varer gikk gjennom Midtøsten, særlig Jordandalen, noe som ikke bare påvirket lokal økonomi, men førte også til etableringen og utviklingen av allianser, diplomati, og ikke minst konflikter.
Etnisitet involverer opprettelsen og bevarelse av sosiale grenser, ofte basert på faktorer som geografisk nærhet, felles verdier og religion, felles måter å kommunisere på som språk og dialekt, kles- og ernæringskoder, materielle symboler, eller kombinasjoner av disse og andre faktorer. I den grad man kan lete etter svar på hvem israelittene var og hva som definerte de første israelittene, og i hvilken grad de selv oppfattet seg som israelitter i den tidligste periode, er det i dag enighet om at forskningen ikke lenger kan gi svar på disse ved utelukkende å henvise til bibelske tradisjoner. Samtidig må forskningen være oppmerksom på at gruppeidentifikasjon er i sitt vesen flytende, slik at hva som definerte en «israelitt» i tiden før den monarkiske tid i tidlig jernalder var antagelig forskjellig fra kongetiden eller den persiske tiden.
Gitt referansen til Merneptah-stelen rundt 1207 f.Kr. synes det som om at en gang i den tidlig jernalder begynte befolkningen å identifisere seg selv som «israelitter» gjennom en prosess av etniske grensemarkører, selv om hva denne etnisiteten i seg selv besto kunne være flytende. Det er klare hentydninger i bibelske fortellingene, selv om disse er skrevet på et senere tidspunkt, at israelittene ikke var kanaanitter og ikke skulle gifte seg med disse, og forskjellen i familiehistorie, kulturarv og religion ble framhevet. Antagelig, avhengig av tolkningen, var den tidlige grensesettingen og fellesskapet til folket i høylandet mer basert på sosiale og økonomiske faktorer, og at sosialiseringen og dyrkelsen av Jahve framsto senere.
De arkeologiske undersøkelsene som hittil er gjort indikerer at kongedømmene Israel og Judea ble slått sammen i tidlig jernalder fra den kanaanittiske bystatkulturen i sen bronsealder på samme tid og i de samme omstendigheter som nabostatene Edom, Moab, Aram, og de filistiske og fønikiske bystatene. Gjennom hele den formative perioden (1200-1000 f.Kr.) manglet høylandene noen tegn på en sentralisert autoritet; religiøst manglet de ethvert tegn på templer, helligdommer, eller sentralisert dyrkelse generelt (skjønt kultobjekter assosiert med den kanaanittiske guden El har blitt funnet); levninger av keramikk er godt befestet i den lokale tradisjonen fra sen bronsealder; og alfabetet er tidlig kanaanittisk. Det mest markante etniske markøren som skiller israelittiske landsbyer fra kanaanittiske steder er fraværet av bein fra griser og svin, skjønt i hvilken grad dette kan blitt oppfattet som en etnisk markør er diskutert. Uansett er det i omfattende grad anerkjent at identifikasjonen av israelittene som en særskilt gruppe er mulig ved hjelp av arkeologiske bevis som matskikker (de kulturelle, sosiale og økonomiske praksis og utøvelse knyttet til produksjon og forbruk av mat), arkitektur, kultpraksiser,     og den materielle kulturen som keramikk og store lagringskar for vann, pithoi.
En kilde fra sen bronsealder, Amarna-brevene, har kastet lys over israelittenes tidligste historie. Rekonstruksjonen av en rekke brev fra 1300-tallet f.Kr. i Amarna i oldtidens Egypt (ca. 1390-1362 f.Kr.). Disse er skrevet av en rekke syrisk-palestinske ledere, og blant dem brev som inneholder appeller til de egyptiske overherrer for garnisoner og militær støtte, noe som antyder at sen bronsealder i Midtøsten var preget av uro, maktkamper og konflikter over ressurser og politisk makt i området. En rekke av brevene viser til truende aktiviteter til en gruppe kalt for apiru eller habiru. I henhold til sammenhengen refereres det ikke til et sted eller nasjon, men til et sosialt segment som synes å bestå av nomadiske folk og røverflokker. Selv om det ikke har blitt helt etablert at habiru språklig kan knyttes til begrepet «hebreer», synes det som om disse utgjorde en vesentlig del av befolkningen i Palestina i sen bronsealder og kanskje tidlig jernalder, eller tok del i en israelittisk «bevegelse».
Befolkningen i de sentrale høylandene i løpet av den samme perioden var meget sparsommelig, med rundt 25 landsbyer og en befolkning som telte kanskje opp mot 12 000 mennesker. Ved rundt år 1000 f.Kr. hadde antallet landsbyer økt til 300 og befolkningen til 55 000. Undersøkelser og utgravninger av disse landsbyer på høylandet på 1100-tallet f.Kr. har indikert at de fleste av dem ikke støttet mer enn hundre mennesker, og de største opptil tre hundre. Disse tallene står i kontrast til de bibelske tallene, som eksempelvis i Andre Mosebok 12:37 som hevder at «Så brøt israelittene opp fra Ramses og drog til Sukkot. De var omkring 600 000 mann til fots, foruten kvinner og barn.» Sistnevnte vil indikere at det totale antallet som flyktet fra Egypt utgjorde noen rundt to og en halv millioner mennesker.
Arkeologiske undersøkelser har vist at etablering av befolkningsgrupper i løpet av sen bronsealder var sparsommelig, kun rundt 24 kjente steder er blitt avdekket. Men mot slutten av tidlig jernalder var det etablert rundt 300 steder. Nye bosetninger ble også etablert på marginale jordbruksområder som i utkanten av de østlige og sørlige ørkenområdene på motsatt side av Jordanelven (Transjordan) og i de golde områdene Negevørkenen sør i dagens Israel. Bosetningen var mest omfattende i regionene til Efraim (nord for Judea) og Manasse (langs Jordanelven), og den østlige delen av Benjamin (nord for Judea og sør for Efraim). En del mindre i Galilea og langt mer sparsommelig i Judea og de arbeidskrevende områdene mot ørkenområdene.
Ved rundt 850 f.Kr. indikerer inskripsjoner som på Tel Dan-stelen og Mesjastelen at et regionalt betydningsfylt kongedømme referert til dets naboer som «Omris hus», etter det herskende dynasti, og tidvis som Samaria (hebraisk Shomron), etter hovedstaden, hadde framstått i området til det sentrale høylandet. Det er ingen nedtegnelser av hvilket navn dette kongedømmet selv hadde, skjønt en assyrisk nedtegnelse viser til en konge kalt «Akab israelitten». Nedtegnelser knyttet til Israel, i henvisning til dette nordlige kongedømmet, fortsatte ned til det ble ødelagt av assyrerne mot slutten av 700-tallet f.Kr.
Den tidligste antagelige benevnelsen av det sørlige kongedømmet er på Tel Dan-stelen (ca. 850 f.Kr.), hvor det i henhold til forskerkonsensus,   er «Davids hus» nevnt ved siden av Omris hus sammen med referanse til dødsfallet til en konge hvis rekonstruerte navn kan bli likestilt med navnet til en konge nevnt i Bibelen. Der er ingen ytterligere arkeologiske bevis før de babylonske nedtegnelsene viser til det (som Yehud, den arameisk ekvivalenten til Judea) mot slutten av 600-tallet f.Kr. De arkeologiske fortegnelsene indikerer også at Jerusalem, fra å være ikke noe mer enn en liten landsby, gjennomgikk en brå og betydelig vekst i perioden rett før den påfølgende ødeleggelsen av Israel en gang rundt 722 f.Kr.
Det er tre hovedteorier på hvordan en gruppe av folk kom til å bli kjent som israelitter:
Bevis for disse teoriene kommer både fra bibelske som ikke-bibelske kilder. Imidlertid kan ingen av teoriene redegjøre fullstendig for alle dataene. Modellen for rask erobring ble fremmet av William Albright og George E. Wright for å kunne kombinere arkeologisk bevis med den bibelske fortellingen. Generelt følger denne modellen fortellingen i Josvas bok 1-12 i Det gamle testamente med å definere særpreg av forente stammer som triumferte i militær erobring. Moderne arkeologi og akademisk forskning har imidlertid siden kritisert denne teorien, særlig ettersom fortellingene i Dommernes bok henviser til uavhengig handlinger mellom de ulike stammene framfor en forent nasjonal identitet.
I respons til fortellingen i Dommernes bok fremmet Albrecht Alt og Martin Noth teorien om gradvis infiltrering for israelittisk framkomst. De foreslo at istedenfor en rask militær erobring, skjedde en gradvis bosetning av nomader og deres sauer i høylandene som etter hvert kom i konflikt med kystområdene. Til sist forente de enkelte stammene seg under karismatiske ledere, som Gideon og Debora, og delte kulturarv og religiøs praksis.
En eldre innvending er kommet fra George E. Mendenhall (1962), som har skrevet at selv om det er plausibelt, hadde forvandlingen fra en eksistens som nomader til en av fastboende vesen ingenting med Israels stamme å gjøre. Alternativt foreslo Mendenhall, og siden forsvart av Norman K. Gottwald, at bondeklassen gjorde opprør mot de øverste klassene etter å ha hørt fortellinger om tilsvarende undertrykte folk som kom ut av Egypt. Drivkraft for at de enkeltstående stammene slo seg sammen til et folk var ikke bare alene av likhetstankegangen, men også som grep for å skape fred. Ikke-bibelske bevis på politisk ustabilitet og uro er blitt framhevet av Amarna-brevene, som nevnt over, som synes å indikere at bystatene hele tiden var i krig med hverandre.
Tora (Pentateuk)
Jakob og hans sønner ble tvunget av sult til å flytte til Egypt. Da de kom fram talte de og deres familier 70 i antall, men i løpet av fire generasjoner skal de økt til 600 000 menn i voksen, militær alder, og Egypts farao ble alarmert. Første gjorde han dem til slaver og deretter beordret han at alle guttebarn skulle bli drept. Israels Gud avslørte sitt navn for Moses, en hebreer fra Levis slekt. Moses ledet israelittene ut av fangenskapet og inn i ørkenen hvor Gud ga dem deres lover og israelittene sa seg enig i å bli hans folk. Til tross for dette manglet israelittene fullstendig tro på Gud, og den generasjonen som hadde forlatt Egypt fikk ikke tillatelse til å komme inn i Det lovete land.
Tidligere profeter
Kongene i det nordlige kongedømmet Israel var gjennomgående dårlige, de tillot dyrkelsen av andre guder og sviktet i å gjennomtvinge dyrkelsen av Gud alene, og tilsist lot Gud dem bli erobret og spredt blant andre folk på Jorden. I deres plass fikk fremmede bosette seg i det nordlige landet. I kongedømmet Judea var en del konger gode og håndhevet dyrkelsen av Gud alene, men mange andre var dårlige og tillot andre guder, selv i tempelet i Jerusalem, og til sist lot Gud Judea bli erobret av deres fiender. Folket ble ført i fangenskap til Babylon og landet etterlatt tomt og avfolket, og tempelet ble ødelagt.
Esra og Nehemja-krønikene
Til tross for disse hendelsene hadde Gud likevel ikke glemt sitt folk, men sendte Kyros, konge av Persia, som sin Messias for frigjøre dem fra lenkene. Israelittene fikk lov til å komme tilbake til Judea og Benjamin, templet ble oppbygd igjen, prestene gjeninnsatt, og offertjenesten gjenopptatt. Via tjenestene til Esra fortsatte Israel som et hellig samfunn, adskilt fra andre folk, og knyttet sammen av Loven.
Bibelen som historisk kilde
Den bibelske fortellingen utgjør en kompleks og motstridende kilde i vurderingen av verdien av hva den forteller om israelittenes opprinnelse og utvikling. I henhold til Første Mosebok var Gud aktiv og ansvarlig for opprettelsen av folket israelittene. Det begynte med et løfte til Abraham, et løfte som ble videreført gjennom påfølgende generasjoner og til sist innfridd ved frigjøringen av Abrahams etterkommer fra fangenskapet i Egypt. Med Josva angrep israelittene landet Kanaan i en rekke seiersrike slag, og etter at kanaanittene var blitt beseiret ble landet fordelt mellom de tolv israelittiske stammene.
Det er enighet blant historikerne at det er ikke noe i Første Mosebok som uomtvistelig kan bli knyttet til historien i eller rundt Kanaan tidlig på 1000-tallet f.Kr. Ingen av kongene som er nevnt er kjent fra andre kilder. Abimelek som en konge av filisterne kan ikke være historisk korrekt da filisterne ikke kom til området før langt senere. Den farao som ansetter Josef er forblitt anonym, Abraham er identifisert som kom fra «Ur i Kaldea», men babylonerne ble ikke kjent som kaldere før ved et langt senere tidspunkt. Laban, sønnesønn av Nakor, broren til Abraham, er identifisert som arameer, men det er ingen bevis for arameere var en identifiserbar politisk enhet før 1100-tallet f.Kr.
I boken The Bible Unearthed av Israel Finkelstein og Neil Asher Silberman blir denne fortellingen utfordret. Til tross for moderne arkeologiske undersøkelser og de omstendelig nedtegnelsene i oldtidens Egypt fra perioden til Ramses II er det en mangel på historiske og arkeologiske bevis for en innvandring av semittiske folk som krysset Sinaihalvøya, unntatt for Hyksos. Selv om Hyksos, et folk beskrevet av den hebraiske historikeren Josefus, passer inn bildet, gir det fortsatt problemer da disse ble beskrevet som herskere, og ikke som slaver i Egypt. Og istedenfor å flykte, ble de jaget vekk. Forfatterne hevder at den arkeologiske sannheten om historieskrivning i Det gamle testamente må justeres på flere avgjørende punkter: jødene var bare én av flere kanaanistiske stammer og noen stamfar Abraham, som kom fra Irak til Kanaans land, finnes det intet historisk belegg for har eksistert. Noe fangenskap i Egypt som førte til en form for flukten fra Egypt kan heller ikke ha skjedd. Av den grunn kan heller ikke Sinaifjellet ha blitt passert og heller ingen steintavler og de ti bud. Landet ble ikke erobret under Josva, og noen etnisk utrenskning av den opprinnelig kanaanittiske befolkningen kan ikke påvises.
Framfor at israelittene angrep og erobret Kanaan argumenterer Finkelstein og Silberman for at de fleste av dem allerede var der. Israelitter var ganske enkelt kanaanitter som utviklet en særegen kultur. Undersøkelser av bosetningsmønstre over flere perioder i de sentrale israelittiske områdene viser ingen tegn på voldelig invasjon eller selv fredfylt infiltrering, men heller en brå demografisk endring en gang rundt 1200 f.Kr. hvor det opprettes landsbyer i det tidligere ikke befolkede høylandet.
I hvilken grad historien om flukten fra Egypt har ført til framveksten av Israel har gitt betydelig diskusjon blant forskerne. En del mener den har en historisk kjerne eller en form for vag historisk minne i tradisjonene rundt Moses. Sammenlignet med andre folkeslags opphavsmyter er det mange som hevder historisk innvandring, selv for de hvor de finnes tilgjengelig bevis som antyder stedegen opprinnelse. Det er mulig, gitt mangelen på ikke-bibelske bevis, at tradisjonene med Moses' lederskap hadde til hensikt å legitimere visse politiske og religiøse funksjoner og posisjoner i det senere Israel.
Hasmoneisk konvertering
Etter den persiske erobringen av Babylon i 539 f.Kr. forble Judea en provins i det persiske riket. Dette fortsatte inn i den påfølgende hellenistiske perioden da Judea ble en provins tidvis under Ptolemeerdynastiets Egypt og tidvis under Selevkid-dynastiets Syria. Tidlig på 100-tallet f.Kr. førte et opprør mot selevkiderne til etableringen av et uavhengig jødisk kongedømme under hasmoneerdynastiet. Hasmoneerne tilpasset en bevisst politikk som etterlignet og rekonstituerte kong Davids kongedømme, og som en del av dette ble naboene til Israels land tvunget til å konvertere til jødedommen. De nye israelittene omfattet nabateiske grupper som sabadeere og itureenere, folkene i de tidligere filistiske byene, folket i Galilea, og moabittene, ammonittene og edomittene.
I hellenistisk og tidlig romersk tid (det vil på Jesus Kristus' tid), og til tross for eksklusiviteten som ble fremmet av Esras bok (som ble motsagt av andre bibelske bøker fra samme tid, eksempelvis Ruts bok), ble jødedommen en omvendelsesreligion. Da omvendete (og erobrete) grupper ble assimilert inn i den israelittiske avstamning falt de gamle stammedivisjoner ut av bruk, og de betydeligste divisjonene innenfor jødedommen ble da:
Den trefoldige fordelingen av det jødiske folket eksisterer den dag i dag. For å unngå forvirring med den bredere bruk av begrepet israelitt eller de moderne begrepet israeler, er et medlem av israelittene, i motsetning til levitter og eller aronitter, referert til som en yisael (en israeler) og ikke som en israelitt.
Jøder
Jøder (hebraisk יְהוּדִים, yehudim) er en etnisk-religiøs gruppe som har sin opprinnelse hos israelittene i oldtidens Midtøsten. Den jødiske etnisiteten, nasjonaliteten, og religionen er meget sterkt innbyrdes forbundet, slik jødedommen er den tradisjonelle religion i den jødiske nasjon. Konvertitter til jødedommen, hvis antall har historisk vært meget liten, har samme status som jøder innenfor den jødiske nasjon som de som er født i den.
Askenasiske jøder
«Askenasi» er det hebraiske ordet for Tyskland. Det er flere jødiske befolkningsgrupper som har levd i Tyskland ved et tidspunkt i løpet av de siste tusen år og som faller innenfor paraplybegrepet for gruppen. En del askenasiske jøder er etterkommere av jøder som innvandret inn i nordlige Frankrike og Tyskland en gang rundt 800-1000 e.Kr. og ble senere sendt inn i Øst-Europa. Mange askenasiske jøder ble også sefardiske jøder i sin opprinnelse som et resultat av diaspora fra den spanske inkvisisjonen. I denne mening refererer askenasisk til religiøs praksis, tilpasset over tid, enn direkte til en etnisk-geografisk divisjon.
Mizrahiske jøder
Mizrahisk jødedom er de jøder som nedstammer fra jødiske samfunn i Midtøsten, Nord-Afrika, Sentral-Asia og Kaukasus. Begrepet «mizrahisk» er benyttet i Israel i dag som jøder fra den arabiske verden, eksempelvis jøder fra Irak, Syria, Libanon, Persia, Jemen og videre.
Jemenittiske jøder
Jemenittiske jøder, eller temanim, er de jøder som levde i Jemen, i enden av Den arabiske halvøy og ble geografisk og sosialt isolert fra jødiske samfunn i resten av verden. Ensomheten har over tid utviklet en annen liturgi og sett med praksis som er betydelig adskilt fra andre orientalske jøder.
Berge landskapsvernområde
Berge landskapsvernområde omfatter Bergsvatnet, Stekkavik og Hauane i Kvam kommune i Vestland. Naturreservatet er på 290 dekar. Området er vernet for å ta vare på et særlig sammensatt og interessant natur- og kulturmiljø. Området omfatter en restaurert oppgangssag og andre gamle bygninger, et vann med interessant sumpvegetasjon og landets største konsentrasjon av gamle styva eiketrær. 88 av eikene vokser innenfor verneområdet, men det største vokser like utenfor på nordvestsiden av verneområdet. Denne eika måler 9,3 meter i omkrets, og er en av de aller største i landet. Treet ble vernet som Berge naturminne i 1930. Trærne ga råstoff til sagbruket, og materialene ble brukt til båtbygging.
Israelitter
Karaittiske jøder
Karaitter er jøder som levde hovedsakelig i Egypt, Irak, Krim, og Israel. Også disse skiller seg ut i den form av jødedom som de praktiserer. Karaittene kjennetegnes ved at de forkaster de muntlige tradisjoner (Misjná og Talmúd) som følges innen rabbanittisk jødedom. Navnet karaitter kommer fra qaraim, som betyr opplesere, det vil si opplesere av skriften. De er således mindre av en jødisk etnisk divisjon som de er medlemmer av en særskilt avdeling av jødedommen.
Konverterte jøder
I løpet av den jødiske diaspora ble jøder som levde i kristne Europa i stor grad angrepet og forfulgt av den lokale befolkningen i mange land. Mange av jødene ble tvunget til konvertere til kristendommen for å unngå å bli mishandlet eller drept. Disse ble av jødene kalt for anusim («de tvungne»). Et annet begrep er «kyrptojøder». De fortsatte jødisk praksis i hemmelighet mens de utad levde som vanlige kristne. Også i muslimske land ble mange jøder tvunget til konvertere til islam etter hvert som islam vokste og ble mer intolerante for fremmede. De mest kjente eksemplene var mashadiske jøder som levde som vanlige muslimer i Persia, men i hemmelighet praktiserte jødedommen. Begrepet kommer fra en massakre i byen Mashhad på 1700-tallet som førte til at mange jøder valgte å konvertere. De greide til sist komme seg ut av Iran i 1946 og lever i dag som jøder i Israel.
Samaritanene
Samaritanene som en gang var en forholdsvis stor gruppe mennesker er i dag en meget liten etnisk og religiøs gruppe på ikke mer rundt 700 mennesker som lever i Israel og på Vestbredden. De ser på seg selv som etterkommere av Efraims og Manasses stammer, som de selv kaller for henholdsvis Afrime og Manatsj. Samaritanene hengir seg til en egen versjon av tora som skiller seg i en del henseende fra Den masoretiske bibelteksten, men mindre fra Septuaginta.
De betrakter seg selv som Bnei Yisrael («Barn av Israel» eller «israelitter»), men ikke som yehudim (jøder). Jøder betrakter samaritanene som etterkommere av nordlige stammer som assyrerne bosatte i det området de erobret fra kongedømmet Israel. Ettersom en av disse stammene kom fra Kaldea er «kaldeere» det navn som benyttes på samaritaner i Talmud. Både Bibelen som eksterne kilder som Josefus har vitnet om inngifte mellom jøder og samaritaner i den hellenistiske tiden. Moderne DNA-bevis har vist at de fleste jøder i verden og samaritaner har samme nedarvet avstamning til de historiske israelitter, hovedsakelig via den mannlige linje i begge tilfeller.
Andre grupper
Andre grupper som identifiserer seg som etterkommer av israelittene er:
Israels tolv stammer
Israels (israelittenes) tolv stammer består av
Navnene på de tolv stammer svarer til Jakobs tolv sønner.
Tidvis er stammene Levi og Josef erstattet med Josefs sønner Efraim og Manasse.
Brandvik landskapsvernområde
Brandvik landskapsvernområde ligger i Stord kommune i Vestland fylke. Landskapsvernområdet har et areal på 518 dekar. Området er vernet for å ta vare på skogene med barlind og kristtorn.