cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hellenistisk religion
Hellenistisk religion
I kjølvannet av erobringene til Aleksander den store ble gresk språk og kultur spredt vidt og bredt og kom samtidig i langt tettere kontakt med sivilisasjonene i Midtøsten og Egypt. Den mest betydningsfulle endringene som fikk innvirkning på gresk religion var tapet av uavhengighet overfor de gresk bystatene til de makedonske herskerne; introduksjonen av utenlandske guddommer; og utviklingen av nye filosofiske systemer. Eldre undersøkelser av hellenistisk religion tenderte til framstille perioden som en religiøs nedgang, en skjønnsom framvekst av skeptisisme, agnostisisme og ateisme, foruten også en økning i overtro, mystikk, og astrologi. Det er imidlertid ingen grunn til å anta at det var en nedgang i tradisjonell religion. Det er mengder av dokumentasjon og bevis på at grekerne fortsatte å dyrke de samme gudene med de samme offerhandlingene, dedikasjonene og festivalene som i den klassiske tiden. Ny religioner dukket opp i denne perioden, men ikke i betydningen utelukkelse av lokale guddommer, og kun en mindretall av grekerne ble tiltrukket til de nye religionene.
Christian Jochum Pontoppidan
Christian Jochum Pontoppidan (født 1739 i Lille Næstved, Danmark, død 10. februar 1807 i Ketting på Als, Lolland) var en dansk kartograf som i Norge er mest kjent for de tidligste detaljerte og nøyaktige kart over Sør-Norge i 1785 og Nord-Norge i 1795. Det finnes flere trykte 16- og 1700-talls kart fra Norge, men kartene til Pontoppidan regnes som de beste fra 1700-tallet.
Hellenistisk religion
Nye religioner i perioden
Den egyptiske religion som fulgte Isis var den mest kjente og omfattende av de nye religioner. Den ble introdusert for grekerne av egyptiske prester, opprinnelig i de små egyptiske samfunnene i havnebyene i den hellenistiske, gresktalende verden. Selv om egyptisk religion i førstningen fant et lite publikum blant grekerne, spredte kulten til Isis seg under det romerske rike, og Diodorus Siculus skrev at religionen var kjent over det meste av den bebodde verden. Nesten like kjent var Serapis, en gresk religion til tross for det egyptiske navnet, som ble skapt i Egypt under Ptolemeerdynastiet. Serapis ble en særskilt skytsgud for grekere som bosatte seg i Egypt. Denne religionen involverte innvielseritualer som de eleusinske mysterier. Strabon skrev om Serapeion ved Canopus i nærheten av Alexandria ble dyrket av de fleste hederlige, aktverdige menn. Religionen til Atargatis (knyttet til babylonske og assyriske Ishtar og fønikiske Astarte), en fruktbarhetsgudinne fra Syria, var også populær. Ved 200-tallet f.Kr. hadde dyrkingen av henne spredt seg fra Syria og til Egypt og Hellas, og nådde til sist Italia og Vest-Europa. Religionen som fulgte Kybele (eller Store mor) kom fra Frygia til Hellas og deretter til Egypt og Italia hvor det romerske senatet i 204 f.Kr. tillot hennes dyrkelse. Hun var lege- og beskyttergudinne og en vokter av fruktbarhet og den ukultiverte, ville natur.
En annen mysteriereligion var fokuset på Dionysos. Selv om dyrkelsen av ham var sjelden på det greske fastlandet, var han vanlig på øyene i Egeerhavet og langs den greske kysten av Anatolia. Dionysos var på mange måter en skremmende og rebelsk kult; han var en gud for druehøstingen, vinlagingen og vinen selv, for den rituelle galskap og ekstase i gresk mytologi, og hadde en opprinnelse til langt tilbake i oldtidens Hellas, beviselig til 1500-1100 f.Kr. hos mykenske grekere. Et annet navn på Dionysos var latinske Bacchus og blant kultens medlemmer var de kvinnelige mænadere (fra mainomai, «bli rasende») eller bacchantinnere. Mysteriene omkring kulten forutsatte at disse kvinnene havnet i et ekstatisk vanvidd hvor de henga seg til vold, blodsutgytelse, sex, og beruselse. Under kulten danset de på et meget frigjort måte i overensstemmelse med de mest primitive naturkreftene.
Christian Jochum Pontoppidan
Kartet over Det Sydlige Norge utmerker seg ved at tittelfeltet inneholder et norsk riksvåpem i trekantet skjold, som i middelalderen, og at løven holder en kortskaftet øks, ikke den krumme hellebarden som den vanligvis har i riksvåpen fra 1600-tallet til 1844. Kartets våpen var en forløper for Norges riksvåpen slik det ble utformet i 1905 og igjen i 1937 etter forbilder fra middelalderen.
Hellenistisk religion
Nye religioner i perioden
Disse nyintroduserte religionene og gudene, eller nyfortolkningen av gamle kulter, hadde dog en begrenset innvirkning innenfor Hellas; det største unntaket var øya Dilos, som var en betydelig havn og handelssenter, og derav stor kontakt med utlandet og andre kulturer. Øya var hellig som fødestedet til Apollon og Artemis, og på 100-tallet f.Kr. var det også hjem for innfødte grenske religioner som fulgte Zevs, Athene, Dionysos, Hermes, Pan, og Asklepios. Men der var også kultsentre for egyptiske Sarapis og Isis, og av syriske Atargatis og Hadad. Ved 100-tallet f.Kr. var det ytterligere religioner som fulgte Baal og Astarte, en jødisk synagoge og romere som fulgte de tradisjonelle romerske religiøse forestillingene med guder som Apollo og Neptune.
Christian Jochum Pontoppidan
Norges militære og geografiske oppmåling var blitt etablert i 1773, men de hadde ikke utgitt trykte landkart i 1785. Pontoppidan fikk adgang til å bruke opplysninger fra den militære oppmålingen. Kartet er tegnet i målestokk 1:850 000 og trykt i to blad. Det inneholder en mengde opplysninger som ikke fantes på de eldre kart. I tillegg til kartet ble det samtidig utgitt en bok, «Geographisk Oplysning til Cartet over det sydlige Norge i trende Afdeelinger».
Hellenistisk religion
Herskerkulter
En annen nyvinning i den hellenistiske perioden var opprettelsen av kulter dedikert til herskerne i de hellenistiske kongedømmene. Disse fikk vesen av statsreligion og beskyttet av lov. Det første av disse kultene ble etablert under Aleksander den store. Han erobringer, makt, og status hadde opphøyd ham til en grad som krevde særskilt anerkjennelse. Hans etterfølgere fortsatte hans dyrkelse til det punkt hvor Aleksander i Egypt under Ptolemaios I ble dyrket som en gud. Ptolemaios' sønn Ptolemaios II utropte sin avdøde far til gud, og gjorde seg selv ubeskjedent til en levende gud. Ved å gjøre så, tilpasset ptolemeerne seg til tidligere egyptiske ideer om dyrkelse av farao.
Christian Jochum Pontoppidan
I 1795 utga han et kart over det nordlige Norge i målestokk 1:450 000. Dette var uten norsk riksvåpen.
Hellenistisk religion
Herskerkulter
Andre steder varierte denne praksisen; en hersker kunne motta guddommelig statur uten å oppnå full status som en gud, hvilket skjedde i Athen i år 307 f.Kr. da Antigonos I Monofthalmos ble æret som en frelser (soteres) for å ha frigjort byen, og som et resultat ble et alter reist; en årlig festival grunnlagt, og en posisjon for «presten til frelseren» ble opprettet. Templer dedikert for herskerne var sjeldne, men deres statuer ble ofte reist i andre templer, og kongene ble dyrket som «tempeldelende guder».
Mot slutten av den romerske republikken ble guddommelig status gitt til de første sterke menn som etter hvert ble keisere, noe som sementerte disses status innenfor en herskerkult, noe som var en beskyttelse av keiserverdigheten i seg selv. Å gå til opprør mot herskeren var da ikke bare forræderi, men også blasfemi. Julius Cæsar ble født i en patrisisk familie, Julia (gens), som hevdet å nedstamme fra Iulus, sønn av den trojanske prinsen Aineias som det ble hevdet var en sønn av gudinnen Venus. Etter Cæsars død ble det andre triumvirat med et avsnitt fra lex Titia opprettet den 27. november 43 f.Kr., og Marcus Antonius, Octavius og Lepidus benyttet seg av Cæsars navn mot hans motstandere ved å formelt erklære Cæsar guddommelig som Divus Iulius i 42 f.Kr., noe som for Octavius, hans adoptivsønn, ga tilleggsgevinsten at han ble Divi filius («Sønn av en gud»). Da Octavius hadde nedkjempet alle sine motstandere, inkludert sine tidligere allierte i triumviratet, Antonius og Lepidus, ble han den sterke mann under navnet Augustus i Romerriket. Ved hans død i år 14 e.Kr. ble han erklært som en gid av det romerske senatet slik at han kunne bli religiøst dyrket av romerne.
Astrologi og magi
Det er rikelig med bevis på bruk av magi i denne perioden. Orakler og helligdommer var fortsatt populære. Det er også mange bevis på bruk av magiske gjenstander, trylleformularer og forbannelser. Symboler kunne bli plassert over dørene til husene for skaffe hell og eller forhindre ulykke for de som bodde der. Objekter for beskyttelser, ofte utskåret av edle eller semiedle steiner, hadde særskilt makt. Statuetter, skapt i bronse, bly eller terrakotta, ble stukket med nåler eller spiker, og benyttet for å kaste forbannelser. Tavler med forbannelser gjort i marmor eller metall, særlig bly, ble benyttet for å føre ulykke over på en fiende. I Bath i dagens England var det rundt en kilde bygget opp et betydelig bad knyttet til den keltiske gudinnen Sulis som romerne identifiserte som sin egen Minerva. Det har blitt avdekket rundt 130 beskjeder til Sulis i den hellige kilden skriblet inn i blyplater, defixiones. De fleste var skrevet på latin, bortsett fra en som var skrevet på det innfødte brytonisk. De fleste av disse beskjedene var forbannelser mot de som avsender mente hadde gjort dem urett.
Astrologi, en særskilt overtro på at stjernene og planetene skal ha en innflytelse på en persons framtid på jorden, oppsto i Babylonia, hvor det opprinnelig antikk kun kongen eller nasjonen. Grekerne i den hellenistiske tiden utarbeidet astrologien til et fantasifullt komplekst system som kalles for hellenistisk astrologi og ble praktisert i sin opprinnelige form fram til 500- eller 600-tallet e.Kr. Interessen for astrologi vokste raskt fra 100-tallet f.Kr. og framover.
Hellenistisk filosofi
Et alternativ til tradisjonell religion ble tilbudt av hellenistisk filosofi. Det mest utbredte av de filosofiske systemene var stoismen som lærte at livet skulle bli levd i henhold til den rasjonelle orden som stoikerne mente styrte universet; mennesker måtte akseptere deres skjebne i henhold til den guddommelige vilje, og ulike handlinger skulle bli utført for deres egen indre verdi. Stoismens hovedrival var epikurismen som lærte at universet var underlagt de tilfeldige bevegelsene til atomer, og at livet burde bli levd for å oppnå psykologisk tilfredsstillelse og fravær av smerte og ubehag. Andre filosofier som kynismen som uttrykte forakt for konvensjoner og sedvane, og materielle besittelser. Platons Akademi og den peripatetiske skole, som studerte verkene til henholdsvis Platon og Aristoteles, blomstret også.
Alle disse filosofiene søkte i større eller mindre grad å innrette seg til tradisjonell gresk religion, men filosofene, og de som studerte under dem, forble en liten utvalgt gruppe av lærde, begrenset til den utdannede elite.
Kwon Young-woo
Kwon Young-woo (født 4. mai 1981) er en sørkoreansk judoka.
Han representerte Sør-Korea under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i omspillet.
Kanadapoppel
Kanadapoppel (Populus × canadensis) er et løvfellende tre i vierfamilien. Den er en menneskeskapt krysning mellom den nordamerikanske virginiapoppel (P. deltoides) og svartpoppel (P. nigra) fra den gamle verden. Navnet brukes om et stort antall kultivarer som er oppstått etter ca. 1700.
I Norge kan 'Robusta' dyrkes til herdighetssone 5. De andre kultivarene kan være mindre hardføre, men både 'Serotina' og 'Eugenei' finnes plantet i Sør-Norge. Kanadapoppel kan spre seg med rotskudd og hageutkast og er funnet forvillet noen få steder på Østlandet og i Trøndelag. I Fremmedartslista 2018 er kanadapoppel vurdert til lav risiko på grunn av moderat invasjonspotensial og ingen kjent økologisk effekt.
Maria-øya
Øya ble utforsket av den nederlandske oppdageren Abel Tasman i 1642 og har navnet sitt fra Maria van Diemen, konen til Anthony van Diemen som var guvernør for Nederlandsk India.
På 1800-tallet var det flere straffange-kolonier på øya. Blant fangene som ble sendt til øya var William Smith O'Brien som tok del i Ung-ire opprører i 1848.
Samoansk mytologi
Samoansk mytologi omfatter en rekke relgiøse tradisjoner som har blitt fulgt på Samoa.
№ 5 Group RAF
I mai 1943 angrep gruppens 617 skvadron to av Ruhrdammene under operasjon Chastise. I de senere delene av krigen (februar 1943–1945) ble gruppen ledet av Air vice-marshal Ralph Cochrane, kjent fra samme operasjon.
Gruppen var kjent for sin høye treffsikkerhet, og var blant annet delaktig i senkningen av det tyske slagskipet «Tirpitz» i november 1944, og ødeleggelsen av den strategisk viktige Bielefeldviadukten i mars 1945. Gruppen ble oppløst den 15. desember 1945. Gruppen var blant annet pionerer i bruk av forskjellige bomber, som Grand Slam-bomben, og sprettbomben.
Rødøya (Alstahaug)
Rødøya er ei øy i Alstahaug kommune, Nordland. Den har et areal på 7,3 km² og 40 innbyggere (2001). Øya ligger helt ytterst i Vefsnfjorden, og mellom Rødøya og fastlandet ligger Tangsundet.
Kinas riksvei 103
Kinas riksvei 103 (G103 eller Guodao 103) er en vei langs Nordkinas travleste trafikkorridor mellom Beijing og Tianjin. Den fører fra Beijing til bydistriktet Tongzhou og så gjennom Tianjins sentrum og ut til kysten og distriktet Tanggu. Hele traseen er ca. 150 km lang.
Rødøya (Alstahaug)
Øyas høyeste fjell er Rødøyfjellet (307 moh). Det er bergartene duinitt/serpentinitt som gir øya sin karakteristiske farge.
På Rødøya ligger et helleristningsfelt som Rødøymannen er en del av.
Kinas riksvei 103
Den er den korteste av Kinas riksveier.
Helge Barstad
Helge Barstad (1928–2012) var en norsk jordskiftedommer og politiker (H).
Barstad var medlem av Førde kommunestyre og formannskap fra 1976 til 1981 og Førdes ordfører fra 1980 til 1981. Han var statssekretær i Landbruksdepartementet under Willoch-regjeringen fra 1981 til 1983.
Helge Barstad var far til Hilde Barstad og Solveig Barstad samt svigerfar til Jan Tore Sanner.
Louise Augusta av Danmark
Hun var offisielt datter av kong Christian VII og dronning Caroline Mathilde, men det antas at hennes biologiske far var Johann Friedrich Struensee. 100 % sikker kan man imidlertid ikke være. Forfatteren Amdisen skriver at det er flere motstridende kilder når det gjelder å kunne fastslå farskapet. Etter at Struensee ble styrtet og Caroline Mathilde arrestert og plassert på Kronborg sammen med Louise Augusta, ville hun ha barnet med seg i eksil og sa til sin forsvarer Peter Uldall at Louise Augusta ikke hadde noen forbindelser med den danske kongefamilien. Det kan allikevel ikke legges vekt på dette utsagnet ettersom hun på det tidspunktet var desperat og prøvde i det lengste å få beholde i det minste det ene barnet sitt.
Louise Augusta ble portrettert av maleren Jens Juel rundt 1790 og er svært lik Struensee på dette maleriet uten at dette på noen måte kan tas som bevis for at han var faren.
Louise Augusta gikk under den lite flatterende betegnelsen, «la Petite Struensee». Prinsessen lystes allikevel i «kull og kjønn», det vil si, at kongen anerkjenner farskapet. Det var en skjebnens ironi at Louise Augustas datter Caroline Amalie ble dronning av Danmark ved sitt ekteskap med den senere Christian VIII / Christian Frederik, dermed kom Struensees ene barnebarn på den danske tronen.
Louise Augusta giftet seg den 27. mai 1786 med Fredrik Kristian II av Holstein-Augustenburg og ble etter giftemålet titulert hertuginne av Augustenborg.
Paret fikk tre barn:
Cherry (tegneserie)
Cherry, opprinnelig Cherry Poptart, er et tegneseriehefte om en ung og blond kvinne med samme navn som tittelen, skrevet og tegnet av Larry Welz. Serien startet som en typisk undergrunnstegneserie, en voksen parodi på tenåringstegneserien Archie Comics, tegnet i samme stil som Dan DeCarlo. Serien utviklet seg etter hvert fra en munter og frilynt serie i undergrunnen til å bli en enkel pornografisk serie utgitt av tegneren selv under enmannsforlaget Cherry Comics.
Historie
Serien ble først utgitt i 1982, relativt sent i henhold til historien til amerikanske undergrunnstegneserier. Den ble først kalt Cherry Poptart, men tittelen ble endret til Cherry fra og med hefte #3. En del kilder tilskriver navneendringen trusler om søksmål fra Kellogg Company, et internasjonalt firma som produserer frokostblandinger, over firmaets varemerke «Pop-Tarts», men en del kilder hevder at Welz gjorde endringen frivillig da «Cherry» som navn alene fungerte bedre og at logoen så bedre ut.
Den opprinnelige serien førte også til en avleggerserie i 1992, Cherry's Jubilee, som gikk i fire utgivelser, og inneholdt serier av andre skribenter og tegnere sammen med serier av Welz selv. I tillegg ble de enkelte heftene samlet til bokutgivelser under tittelen Cherry Collections. Welz har også utgitt en utgave av Cherry Deluxe som inneholdt en fortelling skrevet av Neil Gaiman.
Den opprinnelige utgiveren av tegneserien var Last Gasp fra første hefte og til og med nummer 13. Forlaget Kitchen Sink Press utga heftene 14 og 15 foruten også å gjenopptrykke de som Last Gasp hadde utgitt. Fra og med nummer 16 opprettet Welz sitt foretak Cherry Comics som utga nye og gamle hefter, foruten også relaterte titler.
Selv om serien er hovedsakelig kjent som en erotisk eller pornografisk serie har den også fått en del ros fra kritikere for seriens humor og tidvis politiske kommentarer. Figuren Cherry har også blitt benyttet i flere kampanjer for ytringsfrihet og mot sensur. Serien er også en av de undergrunnstegneserier som har vart lengst, skjønt i den grad andre titler fortsatt kommer ut med ujevne mellomrom er det vanskelig å hevde påstanden med absolutt sikkerhet.
Kinnskjegg
Kinnskjegg eller bakkenbarter er en skjeggfrisyre der skjegget dekker øverste og/eller bakre del av ansiktet, det vil si nederste del av kinnet. Størrelsen kan variere fra små striper foran ørene til fyldige busker som dekker halve ansiktet. Kinnskjegget, som er symmetrisk formet på hver side av ansiktet, kan gå over i en bart under nesa, men haken og den nederste delen av ansiktet er da alltid glattbarbert. Kinnskjegg har vært på moten i forskjellige perioder, i Vesten blant annet på 1800-tallet og i 1970-åra.
Kinnskjegg har, som barter og skjegg ellers, ofte en annen farge enn håret på hodet.
Betegnelser
Den norske og danske ordet bakkenbarter kommer fra tysk der Backenbart betyr nettopp «kinnskjegg». I norsk slang kalles kinnskjegg ofte også «koteletter», eventuelt i former som «kottiser» og «cotters», en betegnelse som tilsvarer det tyske Koteletten eller engelske mutton chops («lammekoteletter») og mutton chop whiskers. «Koteletter» brukes for øvrig særlig om flatt, bredt kinnskjegg som ofte forekommer på rockabilly-entusiaster. På engelsk brukes gjerne whiskers, sidewhiskers, sideboards eller sideburns. Sideburns er amerikansk-engelsk slang som skal være dannet etter navnet på den amerikanske generalen Ambrose Everett Burnside (1824 – 1881), som deltok i den amerikanske borgerkrigen og som siden ble guvernør på Rhode Island.
Villhest
Villhest (Equus ferus) er en art i hestefamilien. Fra 2011 ble arten nedgradert fra kritisk truet til sterkt truet på IUCNs rødliste, men en ny studie publisert i 2018 beviser trolig at villhesten er utdødd.
Ekte villhester kan ha lignet fjordhest og przewalskihest, men den var nok fysisk mindre enn fjordhesten og mer tønneformet. Den hadde tydelig søm langs ryggraden og var mørkere, med et sebra-lignende mønster nedover bena. Man trodde lenge at przewalskihesten var en ekte villhest, men nye studier motbeviser dette. Den er allikevel sannsynligvis den mest opprinnelige av dagens hester.
Opprinnelse
Det fantes flere arter med villhester som var stedegne i Nord-Amerika og tallrike på dette kontinentet, både før og under siste istid. For omkring 10 000 år siden utvandret noen av disse hestene til Asia, gjennom å krysse Beringstredet. Der spredde de seg siden utover de eurasiske steppene, fra Sibir i øst og via Midtøsten til Polen og Tyskland i Europa i vest.
Den eurasiske villhesten døde ut i vill tilstand for noen tiår siden, men 14 individer overlevde i dyrehager rundt om i verden. Disse dannet siden grunnlag for å restituere villhesten. Eksemplarer etter dette avlsarbeidet har siden blitt ført tilbake til sitt naturlige habitat i Mongolia, der villhesten nå trives og formerer seg fritt i naturen. Et program for å sikre at artens framtid som villhest skal bestå er også igangsatt.
De hestene som ble igjen i Nord-Amerika døde derimot ut. Det er flere konkurrerende teorier om hvorfor dette skjedde. En teori hevder at klimaendringene som var knyttet til slutten av den siste istiden førte til at villhestene, mammutene og andre store landdyr døde ut. En annen teori hevder at det var de nylig ankomne menneskene som utryddet disse gjennom jakt eller en medbrakt biologisk faktor som førte til dyrenes utryddelse.
Underarter
Det har eksistert en flere underarter av villhesten, men kun tre har overlevd inn i vår tid. En av disse døde trolig ut på 1880-tallet, mens en annen var nær ved å dø ut på 1900-tallet. Den tredje underarten har imidlertid vært svært suksessfull og overlever nå i store antall verden rundt, etter først å ha blitt domestisert for omkring 6 000 år siden på de vestlige eurasiske steppene i Ukraina og Vest-Kasakhstan. Det aller tidligste bevis man har for domestisering av hester stammer fra funn gjort i Krasni Yar i Kasakhstan og dateres cirka 7 000 år tilbake i tid. Funnet omfatter hester som kan ha blitt brukt som mat- og melkekilde, snarere enn pakk- og ridedyr, men linjene etter disse hestene har gått tapt.
Przewalskihest
Man trodde lenge at przewalskihest (E. f. przewalskii), også kalt takhi, var verdens siste overlevende ekte villhest, men en studie publisert i 2018 antyder at så ikke er tilfellet og hevder at villhesten er utdødd. Przewalskihesten var imidlertid opprinnelig stedegen på steppene i Sentral-Asia, og den er trolig en direkte etterkommer av noen av de første hestene som ble domestiserte. Underarten er meget sjelden og sterkt truet av utryddelse, selv om det eksisterer et program for å sikre dens framtid. Przewalskihesten har 66 kromosomer, i motsetning til de andre hestene som har 64 kromosomer. Ny forskning bekrefter at populasjonene av przewalskihest og andre hester kan ha skilte lag for omkring 38–72 tusen år siden, og at de siden aldri blandet seg.
For å bevare denne unike villhesten har man beskyttet hestens naturlige beiteområder som nasjonalpark. I 2005 ble bestanden av villhester beregnet til 248 dyr. Per januar 2008 var det ifølge IUCN omkring 325 frittlevende przewalskihester i Mongolia. I tillegg finnes det omkring 120 slike villhester som brukes i avl av kinesiske myndigheter.
Tarpanhest
Et fotografi av en påstått tarpan, tatt i 1866, viser riktig nok en hest med lang man, men det er reist tvil om dyret var ekte. Det var dette dyret som ble kjøpt av Moskva zoo og som siden død der. Tarpanen kan derfor ha dødd ut tidligere enn antatt.
Tamhest
Tamhesten har vært til uvurderlig hjelp for mennesket gjennom årtusner. Selektiv avl har lagt grunnlaget for mange ulike hesteraser. Noen er alet fram som trekkdyr, andre som ridedyr eller kløvdyr. Mange steder i verden er fortsatt tamhesten populær og nødvendig som arbeidsdyr i menneskets tjeneste, men i den industrialiserte delen av verden er hesten for lengst byttet ut med maskiner og motorkraft. Allikevel er den fortsatt svært populær der, men da som kjæledyr innen ulike former for hestesport. I så måte er også tamhesten ett (kanskje det viktigste) av flere dyr som brukes i totalisatorspill.
Vicbart Geraldino
Vicbart Geraldino (født 13. januar 1978) er en dominikansk judoka.
Han representerte Den dominikanske republikk under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i omspillet.
Southern New Hampshire University
Southern New Hampshire University er et privat, uavhengig og ikke-kommersielt universitet i Manchester i delstaten New Hampshire, USA. Det ble opprettet i 1932.
Ved universitetet var det 3 490 studenter og 380 vitenskapelig ansatte i 2006, og samme året var skolepengene US$ 23 346 for studenter folkeregistrert i USA. Studiene gis opp til doktorgradsnivå.
Opéra Bastille
Opéra Bastille er et moderne operahus i det 12. arrondissementet i Paris, Frankrike. Det ble innviet i 1989 som en del av president François Mitterrands prestisjeprosjekt Grands Travaux, et arkitektonisk program for å gi moderne monumenter til Frankrikes hovedstad. Opéra Bastille ble det hovedanlegget til det nasjonale Pariseroperaen, Frankrikes viktigste operakompani, sammen med det eldre Palais Garnier; de fleste operaforestillinger vises på Opéra Bastille sammen med noen ballettforestillinger og symfonikonserter, mens Palais Garnier presenterer en blanding av opera- og ballettforestillinger.
Den er tegnet av den uruguayanske arkitekten Carlos Ott. Det ligger vendt mot Place de la Bastille. Det kan ha plass til totalt 2723 personer, med hovedteater, konsertsal og studioteater.
Wuqing
Wuqing (kinesisk: 武清区; pinyin: Wǔqīng Qū) er et bydistrikt i byprovinsen Tianjin i Folkerepublikken Kina. Det ligger nordvest for sentrum. I 1999 talte det 798 489 innbyggere.
Opéra Bastille
Bakgrunn
I 1981 la den nyvalgte presidenten François Mitterrand et nytt operahus til sitt store program monumentbygging kjent som Grands Travaux. Prosjektet var opprinnelig en del av Cité de la musique («musikkens by»), et kompleks av musikalske institusjoner i det nordøstlige Paris. Det ble raskt besluttet å skille det og bygge det i Bastille-området i Paris, et distrikt preget relativt av arbeiderklassen som i sin tid også hadde framkalte den franske revolusjonen og var et tradisjonelt start- eller sluttpunkt for politiske demonstrasjoner. Året etter ble det lansert en internasjonal konkurranse, under tilsyn av Opéra Bastille Public Corporation (EPOB), for å velge en arkitekt. 756 bidrag ble mottatt, og i november 1983 ble konkurransen vunnet av den lite kjente arkitekten Carlos Ott, en uruguayaner bosatt i Canada. Det ble sagt at juryen, som — som det er vanlig med arkitektkonkurranser —  ikke kjente navnene eller resultatene til deltakerne, feilaktig antok at designet var av den framtredende amerikanske arkitekten Richard Meier.
Wuqing
Samferdsel
Kinas riksvei 103 løper gjennom Wuqing på sin vei fra Beijing og ned til kysten ved Tanggu ved Gulehavet.
Opéra Bastille
Bakgrunn
Byggingen startet i 1984 med rivingen av jernbanestasjon Gare de la Bastille, som hadde åpnet i 1859 og stengte i 1969, og hvor kunstutstillinger ble holdt deretter. I 1986 vurderte den nye høyreregjeringen ledet av Jacques Chirac å kansellere prosjektet, men bestemte seg til slutt at det var for avansert og ga det grønt lys igjen. President Mitterrand forble personlig involvert gjennom hele byggeprosessen, til det punktet at planleggingsteamet henviste til ham for å bestemme fargen på setene etter intern uenighet. Han valgte svart.
I det opprinnelige prosjektet omfattet bygget også en liten konsertsal og en flerbrukssal ("salle modulable"). Sistnevnte var en offentlig forespørsel fra Pierre Boulez, som lenge offentlig hadde beklaget mangelen på et skikkelig sted for samtidsmusikk og eksperimentelle forestillinger i Paris. Men på grunn av forsinkelsene i framdriften i byggingen ble det til slutt skrinlagt, til Boulez’ irritasjon, og et lignende anlegg ble til slutt bygget som en del av Cité de la musique. Konsertsalen, kjent som Bastille Amphitheatre (amphithéâtre Bastille), ble vedlikeholdt og bygget.
Etter massive budsjettoverskridelser var den endelige byggekostnaden på 2,8 milliarder franske franc.
Butterfly
Butterfly er den nest raskeste av de fire svømmeartene som blir brukt i moderne konkurransesvømming.
Utgangsposisjonen for et butterflytak er en svømmer som ligger på magen med ansiktet i vannet, armene over hodet og bena samlet. En syklus begynner ved at overkroppen senkes ned i vannet, hvor armene samtidig forblir i overflaten. Armene trekkes så samtidig langs kroppen bakover til de er samlet inntil overkroppen. Takene er strake og rett over vannet med begge armene, som trekkes bakover og overkroppen løftes ved hjelp av bensparket. Man kommer til utgangsposisjonen og en ny syklus starter. Kroppen beveges i en bølge som starter ved brystet og går ned til tærne. Armene former et nøkkelhull under vann før de trekkes opp igjen til et nytt tak.
Normalt tas det to benspark i løpet av en syklus. Det første og kraftigste kommer når armene trekkes gjennom vannet for å komme opp av vannet, og det neste kommer for å puste. Bena ligger samlet og man tar også her spark som i crawlen, bare også her samtidig. Dtte kalles «kick».
Ignazio Michele Crivelli
Ignazio Michele Crivelli (født 30. september 1698 i Cremona i Italia, død 29. februar 1768 i Milano) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var tilknyttet det pavelige diplomati, blant annet som nuntius i Köln, Nederlandene (nå Belgia) og Østerrike.
Butterfly
Pusting under butterfly foregår enten til siden eller fremover der pusting på hvert tak, eller hvert andre tak, er det mest vanlige.
Ignazio Michele Crivelli
Han ble utnevnt til kardinal i september 1759 av pave Klemens XIII, med San Bernardo alle Terme som tittelkirke.
Han var onkel til kardinal Carlo Crivelli (kreert 1759).
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Jarle Byberg
Jarle Byberg (alias Uruz, født 17. september 1978) er en norsk musiker og trommeslager i musikkegruppene Urgehal, Vulture Lord, In Lingua Mortua, Shining (SE), Ulvehyrde og So Much for Nothing.
A/B-test
A/B-test (også kjent som bucket-testing, split-run testing) er en test hvor man ved tilfeldig utvalg undersøker to grupper for to varianter, A og B. Testen er mye brukt for å undersøke brukervennlighet for nettsider- og steder.
Inger Anna Johansdatter Gaup Gustad
Anna Johansdatter Gaup Gustad (født 1957) er en norsk salmedikter. Hun har bidratt med salmen «Várrečohkain várdán» i Norsk salmebok 2013.
Gustad har også flere utgivelser bak seg.
Bjarne Henry Henriksen
Bjarne Henry Henriksen (født 15. august 1904 i Arendal, død 6. februar 1995) var en norsk politiker, som representerte Arbeiderpartiet.
Han ble valgt inn på Stortinget for Aust-Agder i 1954, og ble gjenvalgt i 1958, 1961 og 1965. Han deltok i Stortingets delegasjon til NATOs parlamentariske forsamling i 1957.
Henriksen hadde også flere verv i kommunestyret i Arendal fra 1934 til 1937 og fra 1945 til 1965, og var bl.a. varaordfører fra 1949 til 1951 og 1951 til 1953.
Manuel Guinard
Manuel Guinard (født 15. november 1995 i Saint-Malo) er en fransk profesjonell tennisspiller.
Han har deltatt i hovedtablået i Grand Slam-sammenheng ved én anledning, i French Open.
Tsjekkoslovakia under Sommer-OL 1976
Tsjekkoslovakia under Sommer-OL 1976. 162 sportsutøvere fra Tsjekkoslovakia deltok i 16 sporter under Sommer-OL 1976 i Montréal. Tsjekkoslovakia kom på syttendeplass med to gull-, to sølv- og fire bronsemedaljer. Friidrettsutøveren Ludvík Daněk var Tsjekkoslovakias flaggbærer under åpningsseremonien.
Grønnor
Grønnor (Alnus alnobetula) er en løvfellende busk i bjørkefamilien.
Den er som regel en opprett, rikt forgreinet busk på 2–5 m eller lavere, men kan en sjelden gang bli et lite tre på opptil 10 m. Bladene er elliptiske eller ovale, dobbelt sagtannede og med hårete nerver på undersiden. Grønnor blomstrer i motsetning til andre orearter etter løvsprett. Hannraklene er 5–12 cm lange. Hunnraklene sitter i knipper på 5–8 og er rødgrønne, men blir grønne om sommeren før de til slutt blir lyst rødbrune.
Grønnor vokser på fuktige steder i fjellet og langt mot nord. Den spretter raskt på nytt om greinene knekkes av snøras og er vanlig i rasmarker. Arten er nesten sirkumpolart utbredt i kjølige strøk på den nordlige halvkule, men det er et gap i utbredelsen mellom Grønland og den nordøstlige delen av europeiske Russland. Arten mangler i nordvestlige Europa selv om klimaet burde være riktig i Pyreneene, Massif Central, Jurafjellene, Vogesene, De britiske øyer og Norden.
Underarter
Grønnor er svært variabel med ulike former som til dels vokser på samme sted. Noen botanikere mener at det vitenskapelige navnet Alnus viridis kun skal brukes om de to europeiske formene, og at de andre skal kalles Alnus crispa. En mulig inndeling i underarter er vist nedenfor.
Francesco Lepre
Francesco Lepre (født 27. april 1975) er en italiensk judoka.
Han representerte Italia under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i omspillet.
Ryggsvømming
Ryggsvømming er den tredje raskeste av de fire svømmeartene brukt i moderne konkurransesvømming.
Utgangsposisjonen for et ryggtak er en svømmer som ligger på ryggen, med ansiket/hodet i vannet og i fartsretningen, armene over hodet og benene samlet. En syklus begynner ved at den ene av armene trekkes bakover gjennom vannet. Når taket i vannet er gjennomført og armen ligger langs overkroppen, begynner fremføringsfasen hvor armen føres tilbake i utgangsposisjon over vannet. Helt i begynnelsen av fremføringsfasen begynner svømmeren å trekke arm nr. 2 gjennom vannet, og slik fortsetter det.
Benspark foregår kontinuerlig og gjøres ved å plaske benene i vannet. Sparket begynner i hoften, knærne skal være stive og anklene fleksible.
שחייה תחרותית
Hutchinsoniella macracantha
Hutchinsoniella macracantha er en art av krepsdyr, som lever på bunnen i havet. Dette er eneste art i slekten Hutchinsoniella, som inngår i familien Hutchinsoniellidae i den høyere gruppen av Cephalocarida. Dette er anatomisk arkaisk krepsdyr.
Jan Urban
Jan Urban (født 14. mai 1962 i Jaworzno) er en polsk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er hovedtrener for Górnik Zabrze.
Hutchinsoniella macracantha
Cephalocarida-artene har en langstrakt, 2–4 mm lang leddet kropp med stort hode. Hovedkroppen (thorax) består av 10 ledd. I likhet med andre krepsdyr har de grenete bein, bare de første antennene er enkelt-leddede. Andre antennepar er plassert bak hodet også hos voksne Cephalocarida (ikke bare hos larvene), og dette er enestående blant krepsdyr og bestemmer denne gruppen som distinkt fra andre krepsdyr.
Jan Urban
Han spilte for flere polske klubber, inkludert Zagłębie Sosnowiec, Górnik Zabrze, før han vendte karrieren mot Spania for å spille for CA Osasuna, Real Valladolid og CD Toledo. Urban var den første spilleren som noensinne hadde scoret hattrick for et bortelag mot Real Madrid i Madrid. Det gjorde han mens han spilte for Osasuna 30. desember 1990 der Osusuna vant 4-0.
Han spilte også for det (57 kamper/7 mål) og var med i blant annet VM i fotball 1986.
Senere begynte han som trener for CA Osasuna's yngre lag i 2004-05. Sommeren 2007 tok han over som hovedtrener for Legia Warszawa i sitt hjemland Polen.
Otto I av Det tysk-romerske rike
Otto I eller Otto den store (tysk Otto I. eller Otto der Große), født 23. november 912, død 7. mai 973, var den første tysk-romerske keiseren, etter gjenopprettelsen av det tysk-romerske rike i 962 og gav navnet til Det ottonianske dynasti.
Fra 936 var Otto I tysk konge og fra 951 konge av Italia. Han ble utnevnt til tysk-romersk keiser i år 962, et rike som offisielt besto fram til år 1806. I sine forsøk på å kristne Norden og de slaviske folkene, sendte han ut mange misjonærer, noe som senere førte til dannelsen av nasjonene Polen og Tsjekkia, tidligere kjent som Bøhmen. Ikke minst førte dette til at disse folkene ble katolske og ikke ortodokse slik som resten av de slaviske folkene. Han sørget dessuten for å sikre at kristenheten vedvarte i det tyske riket gjennom å underlegge seg ungarerne, og ble derfor kalt for «Europas befrier». Det avgjørende slaget, Lechfeldslaget, fant sted den 10. august 955.
Tidlig styre
Han sørget for å bli kronet i Karl den stores tidligere hovedstad Aachen hvor han ble salvet av Hildebert, erkebiskop av Mainz, overhode av den tyske kirke. I henhold til den saksiske historikeren Widukind av Corvey var det fire andre hertuger fra riket til stede, fra Franken, Schwaben, Bayern og Lorraine, og som fungerte som hans personlige ledsagere: Arnulf I av Bayern som marskalk (stallmester); Hermann I av Schwaben som munnskjenk; Eberhard III av Franken som hovmester, og Gilbert av Lothringen som kammerherre. Fra begynnelsen av Ottos styre ga han klare signaler at han var en etterfølger av Karl den store, hvis siste arvinger til Østfrankerriket hadde dødd i 911, og at han hadde den tyske kirke med dens mektige biskoper og abbeder bak seg. Imidlertid var Vestfrankerriket fortsatt underlagt herskeren fra det karolingske dynasti.
Otto hadde til hensikt å dominere kirken og således kunne forene de tyske landområdene. Kirken tilbød rikdom, militære mannskaper og sitt monopol på lese- og skrivekunnskap. Han kunne til gjengjeld tilby beskyttelse mot adelen, løfte om økonomiske tilskudd, og en veg til makt som hans administrative tjenere. I 938 ble en sølvkilde oppdaget i Rammelsberg i Sachsen. Denne gruvedriften sørget til å finansiere Ottos aktiviteter gjennom hele hans styre, og den bidro for øvrig til å skaffe det meste av Europas sølv, kobber, og bly for de neste to hundre år. Årsaken til at tilkomsten var av betydning var at andre sølvkilder hadde tørket ut allerede på 820- og 830-tallet på grunn av politiske vanskeligheter i det muslimske Abbasidriket og som igjen hadde ført til krise i Europa.
Opprør mot Otto
Ottos tidlige styre var markert med rekke opprør fra hertugene. I 938 hadde Eberhard, hertug av Bayern, nektet å betale ham hyllest. Otto svarte med å gå til krig to ganger, først i løpet av våren og deretter om høsten 938. Eberhard sto i ledtok med Ottos bror Henrik I av Bayern og deres søster Gerberga av Sachsen sin ektemann Giselbert av Lothringen. Otto beseiret imidlertid denne koalisjonen av motstandere. Eberhard ble forvist fra riket, Henrik flyktet til Vestfrankerriket, og Giselbert ble tatt til fange. Sistnevnte klarte siden å rømme og legge på flukt, men druknet i sitt forsøk på å krysse Rhinen. Berthold, bror av Arnulf, tidligere hertug av Kärnten, ble den nye hertug av Bayern.
Otto og Henriks mor Matilda av Ringelheim arrangerte en forsoning mellom sine to sønner. Henrik var hennes yndlingssønn, og hun skulle helst sett ham på tronen. Da Otto og Henrik hadde skværet opp, ble Henrik tildelt forvaltningsansvaret for Lorraine. Henrik forsøkte for andre gang å alliere seg med stormenn for å innsette seg selv som konge. Otto slo nok en gang ned opprøret. Henriks nærmeste allierte ble halshugget og Henrik selv ble fengslet. Da Henrik siden ba om tilgivelse atter en gang, gjorde Otto ham til hertug av Bayern. Etter dette forsøkte ikke Henrik seg på flere opprør, og han kjempet for riket sammen med sin bror til han døde i november 955.
Etter at Siegfried, greve av Merseburg, døde i 937, krevde Thankmar dette grevskapet, men Otto utpekte Gero, bror av Siegfried, som den nye greve. I løpet av denne striden gikk Eberhard III av Franken, og Wichmann den eldre til opprør mot Otto, og Thankmar slo seg sammen med dem. Thankmar og Eberhard erobret Belecke ved elven Möhne. Wichmann den eldre kom til en forsoning med Otto, og opprøret i Sachsen brøt sammen. Festningen Eresburg ble beleiret og til sist okkupert av Ottos hær. Thankmar ble drept ved alteret i kirken. Eberhard ble for en tid holdt fengslet ved Hildesheim, men ble senere sluppet fri. Han gikk siden inn i en sammenslutning med Ottos bror Henrik.
Familie
Otto I var sønn av Henrik I Fuglefangeren og hans andre kone Mathilda den hellige av Sachsen. Han var først gift med Edith av England, (910 - 946), datter av Edvard den eldre av England, og gift på nytt i 951 med Adelheid av Det tysk-romerske rike (931 - 999), datter av Rudolf II av Burgund. Han hadde følgende barn:
Lee Barnes
Lee Stratford Barnes (født 16. juli 1906 i Salt Lake City, Utah, død 28. desember 1970 i Oxnard, California) var en amerikansk friidrettsutøver som konkurrerte i stavsprang.
Barnes ble olympisk mester i stavsprang under OL 1924 i Paris. Han vant med et hopp på 3,95 samme høyde som landsmannen Glen Graham som fikk sølv. Bronsemedaljen ble vunnet av James Brooker, også han fra USA med 3,90 samme høyde som Henry Petersen klarte på fjerdeplass. Barnes er den yngste olympiske gullmedaljøren i stavsprang. Han deltok også i stavsprang under lekene i 1928, der han hoppet 3,95 og kom på femteplass.
Barns satte ny verdensrekord i Fresno 28. april 1928 med et hopp på 4,30.
Maroochydore (Queensland)
Maroochydore er en by i Queensland i Australia. Byen er sentrumet for Sunshine Coast og ligger 104 kilometer nord for delstatshovedstaden Brisbane. Navnet Maroochydore kommer fra Yuggera-ordet «Muru-kutchi» som viser til svartsvanene i området.
Sunshine Coast lufthavn ligger rett nord for sentrum og har innenriksflyvninger til de største byene i Australia.
Chaouia-Ouardigha
Chaouia-Ouardigha var en av Marokkos regioner fra 1997 til 2015. Den hadde 1 655 660 innbyggere (2. september 2004), og et areal på 16 845 km². Regionens administrative hovedstad var Settat.
Regionen var inndelt i 4 provinser: Ben Slimane, Berrechid, Khouribga og Settat.
Større byer
Innbyggertallet er etter siste folketelling (2. september 2004)
Frankrikes president
Frankrikes president (Président de la République française) er statssjef og øverstkommanderende i Frankrike.
Embedets funksjoner, oppgaver og myndighet har variert med de ulike statsforfatningene siden Den andre franske republikk, herunder forholdet til Frankrikes statsminister og Frankrikes regjering.
Presidenten er også ex officio samfyrste av Andorra, og stormester av Æreslegionen og Den nasjonale fortjenstorden. Embedsinnehaveren er også æreskannik av Laterankirken.
Frankrikes president er direkte folkevalgt for en femårig periode, og kan gjenvelges én gang.
Under det franske semipresidentsystemet har presidenten stor konstitusjonell makt, mens den regjeringen (ministere) presidenten utnevner er avhengig av parlamentarisk tillit. Maktforholdet mellom presidenten og regjeringen er derfor til en grad avhengig av sammensetningen av Frankrikes parlament.
Allen Henry Vigneron
Allen Henry Vigneron (født 21. oktober 1948 i Mount Clemens i Michigan i USA) er en amerikansk katolsk prelat og erkebiskop av Detroit.
Lojo kommune
Lojo kommune (svensk: Lojo kommun, finsk: Lohjan kunta), før 1977 Lojo landkommune (svensk: Lojo landskommun, finsk: Lohjan maalaiskunta), er en tidligere kommune i landskapet Nyland i Finland. Kommunen hadde innbyggere i 1992. Lojo kommune var en tospråklig kommune med finsk som majoritetsspråk (andel svensktalende var 16,5 % i 1960 og 7 % i 1987).
Allen Henry Vigneron
Bakgrunn
Allen Vigneron ble født som den første av seks søsken til Elwin og Bernardine (née Kott) Vigneron. Han er av frans avstamning på farssiden, og av tysk fra morssiden.
Lojo kommune
Lojo kommune ble slått sammen med Lojo by i 1997.
Allen Henry Vigneron
Bakgrunn
Allen Vigneron gikk på barneskolen tilknyttet Immaculate Conception Parish i Anchorville. Han ble uteksaminert fra Sacred Heart Seminarys High School-collegeprogram i Detroit, og gikk deretter på college der. I juni 1970 tok han eksamener i filosofi og klassiske språk. Han ble deretter sendt til Roma og studerte ved Det pavelige universitet Gregoriana som alumnus ved Pontifical North American College. Han tok sin bachelor i teologi i 1973 og vendte etter diakonvielsen i 1974 tilbake til sitt hjemlige bispedømme og tjenestegjorde i sognet St. Clement av Roma i Romeo.
Prest
Den 26. juli 1975 mottok prestevielsen fra Detroits erkebiskop, kardinal John Francis Dearden. Allen Vigneron birket deretter som sjelesørger ved Our Lady Queen of Peace Parish i Harper Woods.
I 1976 vendte han tilbake til Roma for videre studier og i 1977 oppnådde han en lisensiatgrad i katolsk teologi. Etter at han kom tilbake til sitt hjemlige Detroit erkebispedømme, var han kapellan ved Our Lady Queen of Peace Parish i Harper Woods.
Kardinal John Francis Dearden sendte ham høsten 1979 til Washington, D.C. for studier ved Catholic University of Americaa, der han fullførte mastergradsstudier i teologi i 1983. Vigneron tok doktorgrad i filosofi i mai 1987 med en avhandling om den tyske filosofen Edmund Husserl. Han underviste i filosofi og katolsk teologi ved Sacred Heart College Seminary i Detroit. I januar 1988 ble Vigneron rektor for dette presteseminaret.
I 1991 vendte Allen Vigneron tilbake til Roma for å arbeide i Vatikanet ved Statssekreteriatet seksjon for alminnelige anliggender (utenrikssaker). I løpet av denne tiden var han også foreleser ved Gregoriana.
Hjelpebiskop i Detroit
Den 12. juni 1996 utnevnte pave Johannes Paul II ham til titulærbiskop av Sault Sainte Marie in Michigan og utnevnte ham til hjelpebiskop i Detroit. Han ble bispeviet den 9. juli 1996 av Detroits erkebiskop kardinal Adam Joseph Maida; medkonsekratorer var erkebiskopen av Washington, kardinal James Aloysius Hickey og kuriekardinal Edmund Casimir Szoka. I løpet av sin tid som hjelpebiskop var Allen Vigneron ansvarlig for Pastoral Region 2 i erkebispedømmet Detroit.
Erkebiskop av Detroit
Den 5. januar 2009 utnevnte pave Benedikt XVI ham til erkebiskop av Detroit, etter kardinal Maida. Samtidig fikk han som apostolisk superior for misjonen sui juris Caymanøyene. Innsettelsen i embedet i Detroit fant sted den 28. januar 2009.
I Den amerikanske katolske bispekonferanse (USCCB) ble erkebiskop Vigneron leder av kommiteene for de amerikanske prestekollegier, for troslæren, for religiøs formasjon, og for en underkomité for katekese. Han ble en kontaktbiskop for National Catholic Bioethics Center og Catholic University of America. I november 2019 ble han valgt til visepresident for Den amerikanske biskopskonferansen, noe som gjorde ham til den sannsynlige etterfølger etter den da sittende president erkebiskop José Horacio Gómez. På plenumsmøtet med biskoper i 2020, som fant sted rett etter valget av den nye amerikanske president Joe Biden, ble Vigneron utnevnt til å lede en arbeidsgruppe under Bispekonferansen til følge med på Bidens politikk og rådgi biskopene om eventuelle stillingtagender. I følge Washington Post ledet gruppens arbeid til et forsøk på å få behandlet og godkjent av bispekonferansens møte i juni 2021 om å ilegge kirkelige sansksjoner mot katolske politikere som støttet provosert abort. Det dokumentet som ble vedtatt, fastslo kirkens lære og store betydning på punktet, men nevnte ikke katolske politikere som måtte aktivt avvike fra eller motarbeide denne.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Helgeland Stewardsloge
Helgeland Stewardsloge er en frimurerlosje (Stewardsloge nr 11 av 2. orden) i Den Norske Frimurerorden. Stewardslogen ble grunnlagt i Mosjøen på Helgeland i Nordland den 22. september 2016 og er underlagt Trondhjems Provincialloge. Losjen arbeider etter VII ° i det svenske Frimurersystem.
Helgeland kapitel broderforening ble grunnlagt i Mosjøen den 11. oktober 2000. Frem til 22. september 2016 var den et møtested for brødre av VII–X°. Etter opprettelsen av Stewardslogen har den blitt åpen for brødre av VIII–X°. Stewardslogen og broderforeningen deler lokaler med St. Johanneslogen St. Michael til den gyldne Stjerne i «Stiftsgården» i Fearleysgate 16 i Mosjøen.
Heidi Strand Harboe
Heidi Strand Harboe (født 23. mai 1961) er en norsk dikter og salmedikter. Hun er representert med to egne salmer og to oversettelser i Norsk salmebok 2013.