cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Slaget ved Gorlice-Tarnow
Det russiske motangrepet
Radko-Dmitriev startet et motangrep for å tette gapet som hadde oppstått i Biecz-Jasło med det tredke kaukasiske korpset på rundt 40 000 soldater den 4. mai, men allerede i begynnelsen ble troppene trukket inn i det desperate forsvaret av restene fra det tiende korpset under de tysk-østerrikske angrepene av Mackensens nordre fløy langs elven Ropa. Der støttet russerne på gardistene, tyskerne og østerrikerne samt ungarerne. I to lange dager sloss den russiske reserven en seig kamp mot overveldende angrep.
Dessuten var reservestyrkene sendt inn på feil sted ettersom det fiendtlige angrepet som strategisk sett var mest farefullt, var Emmichs angrepet på Zmigrod langt mot sør. Troppene fra det tredje kaukasiske korpset måtte i slutten reddet forsvarsstyrkene som retirerte tilbake til den tredje forsvarslinjen langs Wisloka. Radko-Dmitriev fikk inn forsterkninger i form av det andre sibirske korpset (13. sibirske og 62. infanteridivisjoner) fra Nordvestfronten, men også dette korpset ble kvernet i stykker.
Den russiske taktiske doktrinen for et effektiv forsvar tilsa at man måtte uansett omstendigheter gå til motangrep i møte med fiendens fremrykning eller forsøkt å komme angrepene i forkjøpet. Under kampene i flere dager gikk de russiske forsvarerne gang på gang på lokale angrep der disse ble stoppet og deretter slått i biter. En slik skjebne møtte den russiske 63. infanteridivisjonen som utgjorde reserven for det tiende korpset, allerede i den første dagen ble denne divisjonen slått med stor tap ved Gorlice.
For Radko-Dmitriev var hans tredje armé i en meget desperat situasjon om morgenen den femte mai, men hans venstre fløy var ikke slått inn mens den høyre fløy holdt stand oppe i Karpatene, og reserven hadde rykket inn i senteret. Om formiddag ble situasjonen uutholdelig. Den østerriksk-ungarske fjerde arméen krysset elven Biała med det niende korpset som tok herredømme over hele Dobrotyn-høydedraget, truet byen Tarnow fra sør og trukket vekk verdifulle tropper fra senteret. Oppe i Karpatene startet general Boroevic som kommanderte den tredje armé, en offensiv mot Dukla-passet.
Russerne innså at slaget var tapt, og bad om retrett bak Wisloka og senere San. Men dette ville ikke Stavka går med på ettersom det mente tap av de vestlige fjellovergangene. Dette ble tvunget på dem etter hvert som den tysk-østerrikske fremrykningen fortsatte uten å bli bremset ned.
Zmigrod og Dukla
Om aften den 4. mai hadde Emmich reist sitt hovedkvarter i Bednarka, samtidig hadde hans troppene slått seg gjennom forsvarslinjen foran Wisloka, åpent en bresje for 20. infanteridivisjonen som rykket nedover vegen til elven der de fant en intakt bro som ledet over til Zmigrod. Med erobringen av Zmigrod tre dager etter offensiven startet, hadde Emmich oppnådde de første strategiske gevinster av offensiven. Vegen mellom den russiske fronten mot Zboro og Jasło var avskåret.
Langs denne veien ligger landsbyen Krempna, som ble åstedet for et voldsomt slag mellom de russiske forsvarerne og 119. infanteridivisjon utover dagen fram til russerne trukket seg mot nordøst og øst til tettstedet Dukla. 119. divisjon hadde rykket langs en mindre veg fra Malastow mot sørøst oppe til Krempna som også ligger langs elven Wisloka. Den russiske retretten av det tolvte korpset fra Zboro var allerede startet dagen før, men etter hvert som Emmich fortsatte østover ble disse troppene truet av omringning.
12. og 24. korpser ble forfulgt av de østerriksk-ungarske troppene fra 10., 17. og 7. korpser i den tredje arméen og den andre arméen mellom fjellene i Karpatene tilbake til Dukla-passet og Lupkow-passet. Den tyske ellevte armé som hadde krysset Wisloka ved Zmigrod, rykket meget raskt over landskapet fram til Wietrzno langs den mindre elven Jasiolka. Om aften gikk de første soldatene fra «Knessul-korpset» og det tyske tiende korpset inn i Dukla.
Fra Dukla-passet klarte de fleste russerne å komme seg ut på veier som gikk østover like før østerrikerne avskåret forbindelsene fra dalen Ondava med Dukla-passet til Laborczadalen med Lupkow-passet. Disse rømningsveiene avverget en omringning av den høyre fløyen av den tredje armé, men etter Emmichs troppene kom til Tylava bare ett stykke vekk fra Dukla-passet, ble den russiske 48. infanteridivisjon av 24. korpset under general Lavr Kornilov avskåret og omringet fra nord, sør og øst ved 6. mai.
Etter flere dagers kamp der Kornilov forsøkt å redde seg og sine styrker ut av omringningen, var han tvunget til å overgi flesteparten av soldatene og kanonene til det østerrikske tiende korpset og Emmich. Bare rester av den 48. divisjonen hadde klarte å bryte seg ut av omringningen i Dukla-passet ved 7. mai, i den samme dagen ble divisjonskommandanten tatt til fange.
Tarnow og Jasło
Den østerrikske fjerde arméen som hadde startet angrepene på nytt, utvidet fronten med det niende korpset som krysset elven Biała med 3. divisjon sør for tettstedet Tuchow sammen med 106. divisjon og en selvstendig brigade ledet av Szende som på østbredden rykket oppe i høydene rundt Dobrotyn. Krysningen av elven hendt om natten til den 5. mai, og involverte 62. og 83. transylvaniske regimenter.
Deres målet var veien mellom Ryglice og Zalasova der en dyp dal går fra Dobrotyn-høydedraget via Zalasova til Szymvald der en strøm begynte mot byen Tarnow. Denne dalen var strategisk viktig med Tuchow-Brzesko vegen mot øst, Tuchow-Pilzno mot nordøst og en vei som ledet rett til Tarnow-Pilzno-vegen i retning Lemberg. De russiske forsvarerne klarte å holde ut mot disse angrepene over Biała og fra sør i to dager fram til tapet av Zdol-høyden ved byen Pilzno.
De østerriksk-ungarske angriperne måtte betale en høy pris, men hele fronten på begge sider av Tuchow var skjøvet nordover mot Tarnow, og på deres høyre flanke kunne de avansere meget raskt i løpet av 5. mai og til den neste dagen. Resultatet ventet ikke på seg, Radko-Dmitriev som hadde mistet store deler av det niende korpset, beordret evakuering av deres nordre frontavsnittet mellom Wisła og Tuchow tilbake til Wisloka.
Ved kl. 10 om formiddag marsjerte de første østerrikske soldatene inn i byen uten et skudd. I den samme dagen ble de første represalier mot sivilister som hadde samarbeidet med det russiske okkupasjonsregimet, gjennomført med henrettelse av syv menn anklaget for «høyforræderi».
I sør hadde Mackensen brutt gjennom ved Biecz, men de russiske reservestyrkene gjorde så sterk motstand foran Jasło at de tyske troppene måtte sloss skritt for skritt. De prøyssiske gardistene og de tyske reservistene kom ut for meget sterke befestninger på den tredje forsvarslinjen foran Wisloka, og klarte ikke å rykke videre.
81. og 82. reservedivisjon hadde stor tap under Slaget om Osobnica mellom Harklowa og Jasło, blant annet var 1. bataljon av 269. regiment av 81. reservedivisjon nesten slått over ende av et motangrep mens 270. regimentet av 82. reservedivisjon mistet 371 menn, blant annet under blodige nærkamp med bajonetter. Om aften falt Osobnica til tyskerne etter russerne hadde trukket seg tilbake til høydene ved Szebnie og Tarnoviec på østbredden av elven Wisloka.
I den 6. mai rykket Mackensens soldatene over broene til Jasło som gikk tapt etter et angrep av 39. ungarske honved divisjon med usedvanlig sterk støtte av tung artilleri som hamret løs på forsvarsposisjonene på begge bredder av Wisloka.
Wisloka
Ved begynnelsen på den 6. mai hadde Radko-Dmitriev trukket seg bak Wisloka etter tapet av Tarnow, Jasło og Zmigrod som et resultat av det tysk-østerrikske gjennombruddet som mer eller mindre hadde slått i stykke det russiske forsvaret. Den russiske overkommandoen nektet å tillate en retrett tilbake til sikkerheten bak elven San som geologisk sett er en større hindring, selv om forsvaret ved Jasło var knust under artilleribombardementet.
Etter tyskerne hadde krysset Wisloka på flere steder, måtte Radko-Dmitriev fortsatte retretten østover under de tysk-østerrikske angrepene som presset russerne ut av den ene forsvarsposisjon etter den andre. Fra Zmigrod rykket Emmichs troppene østover til Dukla ved elven Jasiolka som sluttet mot Wisloka ved Jasło. Fra Dukla går flere veier over Jasiolka til Wisłok-dalen mot Krosno og Besko.
Wislok
Wisłok er en bielv av elven San som også begynner i fjellkjeden Karpatene, som renner ned i den østre delen av regionen Doły Jasielsko-Sanockie der en dal med det samme navnet ved foten av Bukovské vrchy-fjellområdet (Bukovica i 1915) begynner, med tettstedene Besko, Krosno, Frysztak, Rzeszow og Grodzisko mot elven San nordvest for festningen Jarosłav. Fra Jasło går en veg til Krosno, Besko og byen Sanok langs elven San. Både bielven og elven utbuler vestover mellom Bukovica i sør og den flate polske sletten i nord.
Den russiske retretten fra deres forsvarsposisjonene bak Wisloka sluttet i den nye forsvarslinjen der terrenget kunne være til hjelp for forsvarerne, fra Nowotaniec ved foten av Bukovica til Besko langs elven til Rzeszow, siden en forsvarslinje som krysset elven Wisloka til sørbredden av Wisła. Der skulle Radko-Dmitriev reorganisere sine styrker etter tilbakeslaget ved Gorlice, men Mackensen ønsket ikke å gi ham denne muligheten, og sammen med den østerrikske tredje armé som hadde tatt herredømmet over Dukla-passet, presset seg østover mot den nye forsvarslinjen.
Dessuten måtte russerne avverget tapet av de vestlige fjellovergangene i Karpatene, og med utgangspunktet i Wisłok-linjen beordret Radko-Dmitriev en motoffensiv med det russiske 24. korpset sammen med troppene fra tredje kaukasiske korpset den 7. mai ved Dukla for å stoppe Boroevic som ledet den østerrikske tredje armé fra Dukla-passet til øst mot Lupkow-passet holdt av den russiske åttende armé. Men det såkalte Slaget ved Dukla-passet eller Slaget ved Sanok som så tropper fra seks arméer i kamp med hverandre fram til 10. mai, sluttet med russisk nederlag.
Den russiske motoffensiven hendt samtidig som den tyske ellevte armé startet de første angrepene på Wislok-linjen mellom Besko og Frysztak, dermed ble motoffensiven en del av et omfattende storslag mellom Wisła og østre Karpatene. I nord gikk den fjerde arméen til angrep på det russiske niende korpset som ble drevet fra Pilzno og Brzostek langs nedre Wisloka til bak byen Dembria langs jernbanelinjen Tarnow-Rzeszow og Chelm-høyden nordøst for Frysztak. I sør rykket de østerriksk-ungarske troppene mot Brusilovs åttende arméen i Laborczedalen, Lupkow-passet og Besko-Sanok området.
Besko ble tatt den 9. mai av tyskerne mens det østerrikske tiende korpset tok Bukovsko i Besko-Sanok området. Brusilov som allerede den 6. mai hadde begynte tilbaketrekningen fra Laborczedalen under angrep fra den østerrikske andre armé, måtte dagen etterpå forlate Virava-Navy Polena-forsvarslinjen som forsvarte Lupkow-passet, og om ettermiddag den 8. mai kunne de første østerrikske soldatene marsjere til Lupkow-passet. Igjen måtte den russiske tredje armé betale en meget høy pris i sine motangrepene for å forhindre en militær katastrofe. Det 24. korpset på 40 000 menn ved 10. mai var ned til bare cirka ett tusen menn.
Etter tapet av Lupkow-passet og den russiske motoffensivens resultater sammen med de tysk-østerrikske gjennombruddet på Wislok-linjen fikk Radko-Dmitriev den etterlengede ordren fra Stavka om å slå retrett til en ny forsvarslinje bak elven San den 10. mai. Men den russiske tredje armé hadde nesten opphørt å eksistere, bare 40 000 var tilbake ut av tilsammen 250 000 soldater. To korpser, det tiende og 24., var helt tilintetgjort med få tusener tilbake ut av over 74 000 soldater.
San
Umiddelbart etter å ha fått lov av den russiske overkommandoen, avbrøt Radko-Dmitriev kontakten med de fiendtlige styrkene som rykket inn i et tomrom mellom Wislokdalen og terrenget rundt nedre San-elven som begynner ved festningsbyen Przemysl. Radko-Dmitriev organiserte retretten av sine slagne styrker så godt at et sammenbrudd var unngått, og arbeidet på forsvarsverkene kunne begynne med en gang etter ankomsten. Men han hadde mistet opptil 200 000 menn, hans hær hadde «bløtt ihjel» under de tysk-østerrikske angrepene.
Der bak forsvarslinjen kom han i konflikt med Sørvestfrontens kommandant Ivanov som ønsket å gå til motoffensiv så snart som mulig for å stoppe den tysk-østerrikske offensiven mot San som begynte allerede den 16. mai. Radko-Dmitriev trengte mer tid for å kunne gjenopprette arméen tilbake til en sterk enhet, men dette var ikke mulig under angrepene på forsvarslinjen. Han ønsket å trekke den tredje arméen fra ildlinjen. Som et resultat ble han erstattet som armékommandant med general Leonid Lesh.
Brusilov som tidlig hadde fått tilbud om å overta ledelsen av det russiske forsvaret langs San, klokt avslo med ordene «på min ære». Forsvarsverkene var knapt påbegynte idet de første russiske soldatene kom til den tiltenkte forsvarslinjen som bare flere dager senere var angrepet med den samme kraften som sett ved Gorlice og Jasło. I 17. mai hadde Mackensen erobret festningsbyen Jaroslaw, to dager senere ble elven krysset av de tyske styrkene. Meget blodige kamper raste i flere uker langs elven, igjen var det tiende russiske korpset i ilden under angrepene, og igjen var russerne slått tilbake.
Den 30. mai ble offensiven stoppet på ordre av Mackensen etter de hadde brutt gjennom forsvarslinjen og omringet den søndre festningsbyen, Przemysl, som var evakuert av den russiske overkommandoen med unntak av en garnison som holdt ut fram til 3. juni. Mackensen hadde dessuten stoppet for å kunne hvile ut etter å ha rykket østover i snart en måned på det galicjiske landskapet fra Dunajec til San mot dels sterk motstand, det var lite ammunisjon tilbake, spesielt for feltbatteriene.
De strategiske resultatene
Offensiven på nytt ble startet den 13. juni etter under to ukers hvile, først mot den strategiske viktige Rava Russka, deretter den symbolske viktige hovedstaden i den østerriksk-ungarske provinsen Galicja, Lemberg som falt den 22. juni. Böhm-Ermoli som ledet den østerrikske andre armé fikk æren for frigjøringen, hans 19. og 4. korpser inntok og sikre byen fortsatte resten østover for å danne en forsvarslinje rundt byen. To dager senere var offensiven, som hadde startet den 2. mai 1915, avsluttet av Mackensen og Seeckt som hadde vunnet en stor seier.
De strategiske resultatene av Slaget ved Gorlice-Tarnow var uvurderlig. Den russiske sørvestfronten hadde mistet alle fjelloverganger i Karpatene som kunne ha ført dem over til den ungarske sletten, nesten hele Galicja som var okkupert siden september 1914, var gjenerobret av sentralmaktene som påført Sørvestfronten et tap på 412 000 soldater i løpet av mai. I syv uker hadde russerne opplevde et av de verste nederlagene under krigen, som var blitt mulig av det store gjennombruddet ved Gorlice fra 2. til 5. mai.
Etter stillingen i sør var sikret av den tyske intervensjonen på den galicjiske fronten mens de russiske armeene var tilbake til de utgangslinjene de hadde hatt ved begynnelsen på krigen, kom den tyske ellevte arméens stabssjef von Seeckt med et forslag ovenfor Falkenhayn om å fortsette nordover inn i den russiske Polen. Russernes venstre flanke på «det polske salientet» var blottstilt mellom elvene Wisła i vest og Bug i øst. Brusilov i hans åttende armé sammen med ellevte, syvende og niende arméer var nå langt mot øst mens den tredje armé sluttet seg til Nordvestfronten sammen med fjerde og andre arméer i nord.
I nord hadde Falkenhayn store styrker under kommando av Hindenburg og Ludendorff i Ober Ost med fire arméer, som opptok mye av oppmerksomheten fra den russiske overkommandoen. Mackensen som overtok ansvaret for en armegruppe, vil gå til angrep fra sør mot Brest-Litovsk mens den tyske tolvte armé skulle angripe de russiske forsvarstillingene langs elven Narew fra nordvest. Det var ikke lenge mulig å holde stillingene i den strategiske utbulningen under angrep fra begge retninger, sørvestfronten var slått til siden for et konsentrert angrep på nordvestfronten.
Fremrykningen gjennom Polen ble avblåste av Falkenhayn den 25. september etter å ha «rettet ut» Østfronten og elimintert enhver mulig trussel mot verken Tyskland eller Østerrike-Ungarn. Suksessen ved Gorlice muliggjorde disse strategiske konsekvenser som satt sitt preg på Østfronten for resten av krigen.
De tyske tapene under Slaget ved Gorlice-Tarnow var betydelig, rundt 20 000 var drept og såret i løpet av de første dagene. En tredjedel av det østerriksk-ungarske sekstende korpset gikk tapt fra 1. til 7. mai, omlagt 10 300 døde og sårede.
Borgarnes
Borgarnes er en liten by som ligger på en halvøy ved bredden av Borgarfjörður på Island. Den har en befolkning på 2000 (2007). Byen ligger 60 km nord for hovedstaden Reykjavík og veiforbindelse til andre steder på Island via den nest største broen i landet – Borgarfjarðarbrú.
Lynæs kirke
Lynæs kirke er en kirke i Torup Sogn, Halsnæs kommune, i Hundesteds bydel Lynæs på Sjælland. Den er tegnet av arkitekten Andreas Clemmensen og sto ferdig i 1901.
Borgarnes
Historie
Borgarnes er først nevnt i Egils saga, men i sagaen blir stedet omtalt som Digranes. Den første til å bosette seg der var Grani. Han var mannskap på samme båt som Skallagrímur, som var den første godseier og bosetter i Borgarfjörðurområdet. Det finnes lite informasjon om bosetting i Borgarnes fra tiden etter Grani og fram til 1800-tallet.
Lynæs kirke
Kirkebygningen
Clemmensens kirke består av skip, kor, våpenhus i syd og et tårn mot nord i en arkitektonisk stil påvirket av samtidens interesse for middelalderen. I 1944 oppførte arkitekten Adam Møller et sakristi mot syd, og i årene 1958–1959 utvidet arkitekten Rolf Graae koret mot øst og tilføyde et sideskip samt likkapell i kirkens nordside. Kirken har 350 sitteplasser.
Borgarnes
Historie
Rett etter at Island ble gitt selvstyre av det danske handelsmonopolet oppsto det et stort behov for en handelsplass i området, og danskekongen ga hjemmel for å bruke Borgarnes som en handelsplass i 1861.
Lynæs kirke
Kirkebygningen
I Torup sogn ligger også Torup kirke.
Borgarnes
Historie
Den første bygningen som ble reist i Borgarnes var en hermetikkfabrikk. Den ble bygget i 1857, men ble revet bare få år senere. Et handelsbygg ble reist i 1877, og noen få år senere begynte bosettingen i Borgarnes for alvor.
I 1913 ble Borgarnes offisielt en by med navnet Borgarneshreppur, men fikk endret navn til Borgarnesbær i 1987. Noen få år senere, i 1994, ble Borgarnesbær slått sammen med Hraunhreppur, Norðurárdalshreppur og Stafholtstungnahreppur under navnet Borgarbyggð. De brukte da Borgarnes' segl og kontorlokaler. I 1998 ble også Álftaneshreppur, Borgarhreppur og Þverárhlíðarhreppur en del av Borgarbyggð.
Næringsliv
Kaupfélag Borgfirðinga (KB) ble stiftet i 1904 som et gjensidig selskap. Det var den største arbeidsgiveren i Borgarnes i det 20 århundre. På samme vis som de fleste lokale gjensidige selskap på Island hadde Kaupfélag Borgfirðinga butikker, supermarkeder, bensinstasjoner, slaktehus, meieri, bakeri og lignende under sitt navn. KB hadde også aksjeandeler i mange andre fabrikker og selskap i Borgarnesområdet og andre steder på Island. Mot slutten av 1900-tallet begynte selskapet å gå dårligere, og det ble endret til et holdingselskap som fikk navnet KB Borgarnesi EHF.
Borgarnes er i dag et handelssenter for store deler av vestre Island. Byen har i dag primært servicenæringer som retter seg mot folk som reiser fra Reykjavík, bønder og folk som eier sommerhytter i traktene rundt byen, i tillegg til andre typer industri.
Byen har i tillegg en del bedrifter som retter seg mot folks daglige liv, slik som bank, supermarked, detaljsalg og annet. I tillegg er det noe tyngre industri som driver med blant annet stålproduksjon, betong, kjøtt og lakseforedling.
Samferdsel
Den nest største broen på Island, Borgarfjarðarbrú, Borganes' forbindelse til Hringvegur (den islandske ringveien), og forbinder byen med andre deler av landet. Havnen har ikke blitt brukt til transport på mange år, så all transport foregår via landveien.
Se også
Skallagrímsgarður
Awatef Ben Hassine
Awatef Ben Hassine (født 5. april 1980) er en tunisisk friidrettsutøver som konkurrerer på 200 meter, 400 meter, og 400 meter hekk.
Hun ble utestengt i 2 år etter positiv dopingtest.
Renée Garilhe
Renée Garilhe (født 15. juni 1923 i Paris, død 6. juli 1991 i Paris) var en fransk fekter som deltok i de olympiske leker 1948 i London, 1952 i Helsingfors, 1956 i Melbourne og 1960 i Roma. Garilhe vant en olympisk bronsemedalje i fekting under Sommer-OL 1956 i Melbourne. Hun kom på tredjeplass i florettturneringen for damer bak Gillian Sheen fra Storbritannia og Olga Orban-Szabo fra Romania.
Gustaf Boivie
Gustaf Carl Fredrik Boivie (født 27. november 1864, død 12. januar 1951) var en svensk skytter som deltok i de olympiske leker 1912 i Stockholm.
Boivie ble olympisk mester i skyting under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det svenske laget som vant lagkonkurransen 25 meter rifle, bevegelig mål med 925 poeng foran Storbritannia med 917. De andre på laget var Johan Hübner von Holst, Eric Carlberg og Vilhelm Carlberg. Boivie skjøt 220 poeng som var det svakeste resultatet på det svenske laget.
Absoluttverdi
Absoluttverdien eller tallverdien til et reelt tall er i matematikk den numeriske verdien til tallet uten hensyn til fortegnet. For eksempel vil absoluttverdien til både 3 og −3 være lik 3. Absoluttverdien av et tall x skrives |x|. Definisjonen av absoluttverdi kan også utvides til å omfatte komplekse tall, og begrepet modulus eller modul brukes da ekvivalent med absoluttverdi.
Absoluttverdi er også definert for andre typer matematiske objekter, som vektorer og matriser. I et endelig-dimensjonalt vektorrom kan betegnelsen absoluttverdi av en vektor bli brukt som synonym for den euklidske vektornormen. Dette svarer til den geometriske lengden til vektoren.
Absoluttverdien kan defineres formelt som en funksjon definert på en ordnet ring.
Formell definisjon
Absoluttverdien kan alternativt defineres som funksjonen
Fundamentale egenskaper
Absoluttverdien for reelle tall har følgende fundamentale egenskaper:
Absoluttverdien definerer en metrikk i \mathbf{R}, et avstandsmål mellom to tall.
Trekantulikheten
Trekantulikheten har forma
En nedre grense for absoluttverdien av en sum er gitt ved
Disse skrives ofte sammen som
Derivert
Den deriverte av absoluttverdifunksjonen for positive verdier av argumentet er lik 1 og for negative verdier lik −1. Den deriverte er ikke definert i vanlig forstand i punktet x = 0, der funksjonen har et knekkpunkt. I en utvidet klasse av distribusjoner er den deriverte av absoluttverdifunksjonen definert overalt lik tegnfunksjonen, definert som
Antiderivert
Absoluttverdifunksjonen er integrerbar, og den antideriverte er gitt ved
Intervalldefinisjon med absoluttverdi
Et åpent intervall av relle tall blir ofte definert ved hjelp av absoluttverdifunksjonen som
Guldbarre
Den klassiske Guldbarre er en sjokolade på 45 gram. Den ble lansert første gang I 1933, men ble ikke noen suksess og forsvant raskt fra markedet igjen. Først ved en ny lansering senere I 1930-årene slo den gjennom og har vært på markedet siden. I første omgang var der to varianter: fløte (lys) og bitter (mørk). Siden er et utall av ulike varianter introdusert på markedet.
Ardre kirke
Ardre kirke (Ardre kyrka) er en evangelisk-luthersk kirke fra middelalderen i Visby på øya Gotland i Sverige.
Guldbarre
I 2006 fantes følgende varianter: Den klassiske sjokoladen har eksistert i en rekke ulike størrelser, men er per 2010 blitt redusert til noen få størrelser: 10 gram, 45 gram samt 180 gram. I starten av 2000-årene ble det lansert en plate på 200 gram (180 gram i 2010) med de mest populære variantene: I 2006 ble en ny type Guldbarre med fyll lansert. Den ligger i størrelse mellom sjokoladen på 45 gram og platen på 200 gram. Per 2010 ligger vekten på 90 gram. Den finnes i fem varianter:
Absoluttverdi
Intervalldefinisjon med absoluttverdi
Her er a midtpunktet i intervallet, og lengden av intervallet er lik 2b. Et lukket intervall defineres tilsvarende som
Absolutt konvergens for rekker
En rekke \sum a_n sies å konvergere absolutt dersom rekken konvergerer. Dersom \sum a_n konvergerer, mens divergerer, sies rekken å konvergere betinget.
Ardre kirke
Historie og arkitektur
Den eldste delen av kirken er tårnet, datert til omkring 1200. Tårnet tilhørte opprinnelig en tidligere kirkebygning fra 1100-tallet. Midtskipet og koret ble erstattet med nåværende bygning rundt 1500. Portalen til koret, med skulpturer, har også opprinnelig tilhørt den tidligere kirken.
Absoluttverdi
Formell definisjon
Absoluttverdien eller modulus til et komplekst tall er definert som funksjonen gitt ved
Ardre kirke
Historie og arkitektur
Kirkens interiør gjennomgikk en omfattende fornyelse etter planer utarbeidet av kunstneren Axel Haig (Axel Herman Hägg) i 1900–1902, gjennomført i Neo-Medieval stil. De dominerende veggmaleriene er tegnet av Hägg. Noen få glassmalerier i vinduene eksisterer fortsatt, men er blitt supplert med modene replika under renoveringen.
Absoluttverdi
Formell definisjon
Her er z* den kompleks konjugerte av z. Videre er  realdelen av z, og  er imaginærdelen. Dersom imaginærdelen er lik null, samsvarer definisjonen for komplekse tall med definisjonen for reelle tall.
Ardre kirke
Historie og arkitektur
Kirkens møbler er stort sett middelalderske: En altertavle fra det tidlige 1300-tallet, et kors og døpefonten, begge fra midten av 1200-tallet, og en utskåret Madonna fra cirka 1500 står i sitt originale miljø. Orgelet er et elaborert nygotisk kunstverk, laget i forbindelse med renoveringen i 1902 og inspirert av franske orgler fra middelalderen.
Absoluttverdi
Geometrisk tolkning
Ved hjelp av absoluttverdien, samt polarvinkelen \phi, kan ethvert komplekst tall skrives på eksponensialformen
I et Argand-diagram, der et komplekst tall representeres ved et punkt i et to-dimensjonalt koordinatsystem, svarer absoluttverdien av det komplekse tallet til lengden av vektoren fra origo til punktet. I figuren til høyre er |z| = r.
Egenskaper
For komplekse tall gjelder de samme fundamentale egenskapene som for reelle tall. Også trekantulikheten har samme form. I tillegg gjelder relasjonene
Dersom > og > er komplekse tall, så gjelder Cauchy–Schwarz’ ulikhet på forma
Formell definisjon
For vektorer i et endelig-dimensjonalt euklidsk vektorrom definerer en del lærebøker absoluttverdien til en vektor til å være lik normen til vektoren. For en koordinatvektor v = (x,y,z) i et tredimensjonalt rom er absoluttverdien da definert ved
Absoluttverdien er da lik den geometriske lengden av vektoren.
Egenskaper
Trekantulikheten gjelder for vektorer på samme form som for reelle tall. Den geometriske tolkningen av denne ulikheten er at den korteste veien mellom to punkt er en rett linje. Den geometriske illustrasjonen av trekantulikheten viser øverste et eksempel med streng ulikhet, nederst et eksempel med likhet i relasjonen.
Formell definisjon
Absoluttverdien til en matrise betegnes med |A| eller |A|_{abs} og er definert lik en matrise med elementer lik absoluttverdien av elementene i den opprinnelige matrisen:
Fylkesvei 7760
Veien tar av fra og går nordover langs vestsida av Sørfjorden, indre del av Ullsfjorden. Den passerer grendene Indre og Ytre Lavangen, Bergenes, Reiervik og Musnes, før den når veienden i bygda Skarmunken, like nord for Storstraumen, som skiller Sørfjorden og den ytre del av Ullsfjorden.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 52 (Troms).
Absoluttverdi
Egenskaper
Trekantulikheten gjelder også for absoluttverdien av matriser:
Dersom matriseproduktet AB er definert, så er
Diverse
I programmeringsspråk kalles absoluttverdifunksjonen ofte.
Historie
Både Augustin Louis Cauchy (1789-1857) og Jean Robert Argand (1768-1822) brukte skriveformen mod x, som en forkortelse for modulen til x. Siden mod i matematikk også brukes som notasjon for modulo, er denne skriveformen i dag ikke så vanlig. Notasjonen med bruk av to vertikale streker |x| for absoluttverdi ble første gang brukt av den tyske matematikeren Karl Weierstrass (1815-1897) i et arbeid fra 1841, der bruken omfattet komplekse tall.
Navnet «absoluttverdi» er avledet av det latinske verbet «absolvere», som kan bety å gjøre fri fra. Absoluttverdien er gjort «fri» fra fortegnet. Før introduksjon av notasjonen |x| var det vanlig å referere til absoluttverdien som den numeriske verdien av et tall.
Susanne Hætta
Susanne Hætta, (født 16. februar 1975 i Alta) er en samisk forfatter, kunstner, fotograf og kulturskribent. Hun er aktuell med boken om det samiske kunstnerkollektivet Masigruppa, Mázejoavku : indigenous collectivity and art, DAT 2020. Hættas bøker publiseres på flere språk.
Utdannelsen hennes består av mellomfag i sosialantropologi og mellomfag i folkloristikk ved Universitetet i Bergen. Hun har også studert samisk kulturkunnskap ved Universitetet i Tromsø, samfunnsfag ved Høgskolen i Finnmark og informasjonsledelse ved Høgskolen i Bodø.
Aalsmeer
Aalsmeer er en kommune og by i Nederland i provinsen Noord-Holland. Navnet er utledet av de hollandske ordene for ål ((aal')) og sjø (meer')). Kommunen har 28,000 innbyggere (2009)., og ligger 13 km sørvest for Amsterdam like sør for flyplassen Schiphol. Med grenser mot Westinderplassensjøen og Ringkanalen.
Byen Aalsmeer
Den er hjemsted for den største blomsterauksjonen i verden. Byen kalles derfor av mange for verdens blomsterhovedstad. Nærheten til flyplassen er nok avgjørende for mye fraktes med fly både inn og ut av markedet. Videre har byen en gotisk katedral.
Byer
Kommunen består av følgende byer og tettsteder: Aalsmeer, Kudelstaart, Oosteinde og bygda Calslagen.
Kakinada
Kakinada er erklært Special Economic Zone. Byen er kjent som en viktig havneby. Den har en dypvannshavn som bygges raskt ut. Havnen er også offshorebase for den økende oljeletingen i området. Utenfor byen ligger det en øy som heter Hope Island som gjør at Kakinada er en naturlig havn.
Byen har ord på seg for å være den best planlagte byen i India, etter Chandigarh, mye til britenes fortjeneste.
Geografi
Meridianen som definerer Indisk Standard Tid (IST), (82,5 lengdegrader) passerer gjennom byen.
Luft
Nærmeste flyplass er Rajahmundry, ca. 65 km fra byen. Flyplassen har forbindelse til Hyderabad, Chennai og Visakhapatnam. Kingfisher Airlines er det flyselskapet som flyr herfra. Nærmeste internasjonale flyplass er Visakhapatnam ca. 145 km unna, som har forbindelse med de fleste store flyselskapene til de fleste større byene i landet.
Jernbane
Kakinada er godt forbundet til resten av landet med jernbane. Byen har to større togstasjoner, Kakinada Town Junction og Kakinada Port.
Vei
Byen har bra veier som knytter den sammen med de andre viktige byene i delstaten. Det går ekspressbusser til Rajahmundry og Visakhapatnam hver dag hele året. National Highway-214 går rett gjennom bykjernen.
Distanser til andre viktige byer:
Sjø
Kakinadas dypvannshavn er delstatens andre største nest etter Vishakapathnam. Den er drevet av Ankringshavnen og var i mange år den største av alle mindre havner i hele India. I dag opererer den gamle ankringshavnen parallelt med den nye dypvannshavnen. I tillegg planlegges en ny havn for å tjene KSEZ (Kakinada Special Economic Zone).
Arthur Van Doren
Arthur Van Doren (født 1. oktober 1994) er en belgisk landhockeyspiller.
Han representerte Belgia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han tok sølv i herrenes turnering.
Fritz Fischer (skiskytter)
Friedrich «Fritz» Fischer (født 22. september 1956 i Kelheim) er en av Tysklands mestvinnende skiskyttere. Frem til 2007 var han assistenttrener for det tyske herrelandslaget.
Karrierens største triumf var stafettgullet under OL 1992 i Albertville.
Liaisonoffiser
Liaisonoffiser (liaison officer, forkortet LNO) er en person som samarbeider mellom to organisasjoner med å kommunisere og koordinere aktiviteter.
Dette gjøres for oppnå best ressursutnyttelse fra en organisasjon til en annen. I militær sammenheng kan en liaisonoffiser koordinere aktiviteter for å beskytte annen enhet fra utilsiktede tap eller fatal skade. Ved katastrofehåndtering, fungerer en liaisonoffiser som primærkontakten for etater eller organisasjoner og responderer og informerer om situasjonen. Liaisonoffiserer gir ofte tekniske ekspertise ut ifra hovedorganisasjonen vedkommende representerer. Vanligvis innlemmes et liaisonoffiser i annen organisasjon for å gi ansikt til ansikt koordinering og informasjons utveksling.
Under Norsk Militær Tattoo benyttes kadetter fra Krigsskolen som liaisonoffiserer, altså som et bindeledd mellom de gjestende militære og sivile avdelingene og Tattooens administrasjon.
Widzew
Widzew er en den største tidligere bydelen i Łódź med hensyn til areal (90,8 km²). Den beboes av 139 454 mennesker (31. desember 2005). Innenfor bydelens tidligere grenser finnes blant annet hele Księży Młyn, Filmhøyskolen i Łódź og om lag åtte parker (blant dem den berømte Park Źródliska og Palmehuset)
Historie
Widzew var opprinnelig en landsby, og nevnes for første gang i 1387. På 1870-tallet var landsbyen hovedsakelig ressurs- og matlager for Łódź. Etter 1879, da et stort fabrikkompleks ble bygd i Widzew, begynte landsbyen å utvikle seg. Mens den i 1880 hadde kun 500 innbyggere, lå innbyggertallet i 1901 på fire tusen. Senere investeringer bidrog til en større urbanisering av Widzew, skjønt den formelt sett forble en landsby.
Hele området ble innlemmet i Łódź i 1906 og 1915. Bydelen «Widzew» ble opprettet den 1. januar 1954 som den minst urbaniserte av byens syv fastsatte bydeler. I 1960 ble Widzew forstørret, blant annet fikk den områder fra den tidligere bydelen «Chojny», samt deler av Śródmieście. Widzews grenser ble ytterligere utvidet i 1988. Den 1. januar 1993 ble inndelingen i bydeler formelt opphevet.
Snappertuna
I 1977 ble Snappertuna delt, slik at hoveddelen ble slått sammen med Ekenäs kommune, mens en mindre del ble innlemmet i Karis bykommune. I 2009 gikk både Ekenäs og Karis inn i den nydannede bykommunen Raseborg.
Snappertuna trekirke er fra 1688, mens Raseborgs slott som ligger like ved Snappertuna, er fra 1370-tallet.
Hjelpeintervensjon
Hjelpeintervensjon er det at en tredjemann (hjelpeintervenienten) trer inn i en verserende rettssak til støtte for en av partene.
I norsk rett kalles hjelpeintervensjon etter vedtagelsen av ''Lov av 17. juni 2005 nr. 90 om mekling og rettergang i sivile tvister'' (tvisteloven) «partshjelp». Det er regulert i lovens § 15-7.
Betingelsene for hjelpeintervensjon etter norsk rett er for det første at hjelpeintervenienten har en rettslig interesse av at den part han støtter vinner saken eller at hjelpeintervenienten er en organisasjon eller et offentlig organ som har som oppgave å fremme en særskilt interesse, og at saken ligger innenfor organisasjonens eller organets formål og virkeområde. Videre må saken ikke være rettskraftig hevet eller avgjort. Hjelpeintervensjon medfører at intervenienten kan anvende forsvars- og angrepsmidler, han kan føre bevis og foreta andre prosesshandlinger. Bortsett fra saksomkostninger kan han ikke tilpliktes eller tilkjennes noe.
Sébastien Dockier
Sebastien Dockier (født 28. desember 1989) er en belgisk landhockeyspiller.
Han representerte Belgia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han tok sølv i herrenes turnering.
Absalom
Absalom eller Avshalom (hebraisk אַבְשָלוֹם, Avšalom, som har en betydning i retningen av «Far/Leder av/er fred» eller «Salem er min Far») var den tredje sønnen til kong David av Israel med hans hustru Ma’aka, datter av Talmai, kongen i Gesjur. Absaloms søster var Tamar, og hans halvbror var Amnon. Absalom hadde også en datter ved navn Tamar. Da Absalom først drepte halvbroren og siden gjorde opprør mot sin far ble han drept av farens soldater.
Andre Samuelsbok beskriver ham som
Mordet på Amnon
Davids eldste sønn Amnon begjærte sin halvsøster Tamar og voldtok henne. Etterpå ble hun kastet ut av huset hans. «Tamar strødde støv på hodet, rev i stykker den side kjolen hun hadde på seg, og med hånden på hodet gikk hun skrikende bort». Hun ble siden værende hos sin bror Absalom, «sittende ensom og sorgfull hjemme». Absalom ventet i to år før sjansen bød seg for å få hevn. Under påskudd av at han trengte hjelp til saueklippingen ved Ba’al-Hasor, som ligger ved Efraimskogen. Han fikk overtalt kongen til at alle brødrene hans, kongsbarna, skulle hjelpe til. På en fest hvor han hadde inviterte alle kongens sønner, sendte han inn sine tjenere for å drepe Amnon: «Pass på når Amnon er blitt lystig av vinen. Da vil jeg si til dere: Hogg Amnon ned! Så skal dere drepe ham. Vær ikke redde, det er jeg som har gitt dere befalingen. Vær modige og vis dere som djerve menn!»
Opprør i Hebron
Mens han var i Jerusalem bygde Absalom populistisk støtte for seg selv blant folk ved å love rettferdighet for alle, om «bare de ville sette meg til dommer i landet!»
Etter fire år erklærte han seg selv som konge og startet et opprør i sin fødeby Hebron, den tidligere hovedstaden. Etter sigende skal mange i Israel og Judea ha støttet ham. Viktig var det at han hadde fått Akitofel fra Gilo, Davids rådgiver, på sin side. David fant det mer beleilig å flykte enn å lide et mulig nederlag overfor Absaloms folk. Han etterlot ti medhustruer for å passe huset. Hæren fraktet med seg Israels helligdom, Paktens ark, men David ba prestene Sadok og Abjatar om å føre arken tilbake til Jerusalem igjen og bli der med den. «Så skal jeg vente ved vadestedene i ødemarken til det kommer melding fra dere».
Bibelens tekst gjør flere poeng av at undertvungne folkeslag støttet David og viste ham sin lojalitet, ikke Absalom. David søkte tilflukt på den andre siden av elven Jordan.
Da Absalom kom til hovedstaden sammen med sin rådgiver Akitofel og satte råd i byen, rådet Akitofel ham slik: «Gå inn og ligg med din fars medhustruer, som han lot være igjen for å passe huset.» Teksten sier at han lå med dem alle ti, «så hele Israel kunne se det», men antagelig gjaldt det mer symbolverdien ved at Absalom tiltok seg sin fars rett, og således også fylte Davids posisjon som konge.
David hadde sørget for å få en tjener, Husjai, til å infiltrere Absaloms hoff. Da Akitofel ba om å dra etter kongen med en stor hær, var det Husjai som overtalte Absalom til å la være, og isteden forberede sine soldater på et motangrep. Dermed fikk David tid til å samle sine egne soldater.
Slaget i Efraimskogen
Det avgjørende slaget ble utkjempet Efraimskogen. Navnet antyder en lokalitet vest for Jordan. Bibelens tekst slår fast at David selv ikke var tilstede.
I slaget ble Absaloms menn nedkjempet, blant annet ved at skogen førte til at soldatene ble spredt over et stort område. «Striden bredte seg over hele landet omkring, og skogen fortærte mer folk enn sverdet den dagen.» Absalem selv forsøkte å flykte på et muldyr da det lange håret hans ble hengende fast i de tette greinene til et eiketre. Ironisk nok var han kjent for sitt lange og flotte hår. Hengende hjelpeløs i treet ble han oppdaget av Davids menn som rapporterte det tilbake til Joab, kongens hærfører, da de ikke selv torde å ta avgjørelsen om å slå kongens sønn i hjel. Joab var øyensynlig den som tok de vanskelige avgjørelsene:
Minne etter Absalom
Da Absalom var død lot Joab det blåse i hornet og kampen var slutt. Absalom gravde de ned i et dypt hull i skogen og la en steinrøys over ham.
Da David fikk vite om utfallet gledet han seg ikke over at Gud igjen hadde vist ham gunst og latt ham være konge, men sørget over Absaloms død med ordene: «Absalom, min sønn! Absalom, min sønn, min sønn! Å, om jeg var død i ditt sted! Absalom, min sønn, min sønn!»
Ifølge Andre Samuelsbok lot Absalom selv mens han levde reise en stein for seg. Denne steinen ble reist ikke langt fra Jerusalem på det sted som ble kalt for Kongedalen og ble siden kalt for «Absaloms minne»
I århundrer var det en skikk blant de som passerte dette monumentet (enten det bibelske eller den senere tilskrivelsen), enten de var jøder, kristne eller muslimer, å kaste steiner på det. De som bodde i Jerusalem skal etter sigende ha ført sine vanskelige barn ut ditt for å lære dem om hva som skjedde med opprørske sønner. Monumentet eksisterte da Josefus’ levde ettersom han referert til det i sin bok Ioudaike archaiologia (Jødisk forhistorie).
Estadio Caliente
Estadio Caliente er et stadion i Tijuana i den meksikanske delstaten Baja California. Det brukes hovedsakelig til fotball, og er hjemmebanen til Club Tijuana. Banedekket er kunstgress. Stadionet ble åpna 11. november 2007. Det har en tilskuerkapasitet på rundt 21 000, men det er planlagt at det skal bygges ut til å ta 33 333 tilskuere.
Røykeneselva
Røykeneselva (nordsamisk: Ruikatjohka, kvensk: Ruikkatanjoki) er ei elv i Storfjord kommune i Troms og Finnmark. Elva har utspring øst for Ruikatnjárčohkka og renner mot vest til den munner ut i Lyngen ved Røykenes, rundt to kilometer nord for Skibotn. Elva er 11,6 kilometer lang, og har et nedbørfelt på 17,74 km². Middelvannføringen ved munningen er 0,47 m³/s.
Estadio TSM Corona
Estadio TSM Corona er et stadion i Torreón i den meksianske delstaten Coahuila. Det åpna 11. november 2009, og erstatta da det gamle Estadio Corona. Det hadde en prislapp på rundt 100 millioner USD. Det nye stadionet har en kapasitet på rundt 30 000 tilskuere. Det er hjemmebanen til fotballaget Santos Laguna.
Stadionet befinner seg i idrettskomplekset Territorio Santos Modelo, derav forkortelsen TSM i navnet. Den andre delen av navnet kommer av ølmerket Corona, som produseres av stadionets eier, bryggeriet Grupo Modelo.
Carl August Grevesmöhlen
Bakgrunn og tidlig karrière
Carl August Grevesmöhlen tilhørte en kjent borgerslekt (Grevesmühl, også stavet Grevesmöhlen). Hans far Carl Engelbrecht var lagmann. Hans mor tilhørte en annen kjent slekt og morbroren var borgermester på hjemstedet Lindesberg samt riksdagsmann (muligens for mösspartiet) da Carl August Grevesmöhlen var barn.
I 1794 ble han innvalgt som representant nummer 144 i Kungliga Musikaliska Akademien.
Grevesmöhlen virket først som skribent innen økonomiske spørsmål, blant annet med avhandlingen Om förmonligaste sättet att använda trädesjorden (2:a uppl. 1803), som i 1802 vant Kungliga Patriotiska Sällskapets store pris og fremkalte en livlig debatt, der Grevenmöhlen fremfor alt ble forsvart av noen som hadde vært delaktige i sammensvergelsen mot kong Gustaf III (Nordell og Georg Adlersparre).
Rettslige bekymringer
Grevesmöhlen ble i sin samtid kjent for sine rettssaker, sitt forfatterskap knyttet til rettssakene og sin politiske virksomhet. Som overdirektør kom han i krangel med den i 1803 ansatte generaltullarrendesocietetens ledende mann, överståthållaren Samuel af Ugglas og den forhenværende underståthållaren Nils Henric Liljensparre. Grevesmöhlen opponerte mange ganger mot deres avgjørelser, blant annet i en sak med oldermannen i bryggerembetet, Isak Lorensson Westman som Grevesmöhlen tok parti for.
Motstanden mot Grevesmöhlen fremkom da en advokatfiskal i tollvesenet i 1806 anklaget han for visse mindre forseelser. Grevesmöhlen bestred anklagene, men tollvesenet bestemte i november 1806 at han skulle utestenges fra tjenestegjøring og oversendte saken til Kammarkollegium (en svensk myndighet). Deretter var det en lengre rettergang som ble avsluttet i 1810, Grevesmöhlen fikk en bot, men ble ellers frikjent. I 1811 fikk han sin stilling tilbake, men gikk samme år i pensjon da myndigheten ble nedlagt.
Etter statskuppet (avsettelsen av kong Gustav IV Adolf) ble trykkefrihet gjeninnført i april 1809. Grevesmöhlen fikk da mulighet for å publisere småskrift om rettegangen, noe som vakte stor oppmerksomhet. Han utgav en mengde skrifter med sine innlegg til domstolen, som ble møtt av skrift fra motparten. Hans bokforlegger sa at skriftene hadde solgt i store opplag og at han hadde tjent en formue på de. Disse og andre småskrift gjorde han kjent og bidro til at han fikk tilnavnet pøbeldiktator.
Rettergangen ble også betraktet som et ledd i kampen mot det foregående regimet, særlig dets byråkrati. Ved riksdagssamlingen 1809 ledet det til fremleggelse av forslag både fra riddarhuset og bondestanden, rettet mot både Ugglas og Liljensparre.
Talsmann for kronprins Karl Johan
Under samme riksdag ble Grevesmöhlen ved adskillige tilfeller benyttet av Georg Adlersparre og dennes parti. Særskilt hos bondestanden hadde han klart å skaffe seg stor innflytelse, en del valgmenn i 1810 ga han til og med sine stemmer, da justitieombudsmann første gang skulle tilsettes. Grevesmöhlen fikk 8 stemmer mot Lars Augustin Mannerheim som fikk 34 og som ble valgt som Sveriges første i embetet.
Han ble også sjef for det under riksdagen av Mannerheim m. fl. opprettede hemmelige politiet, hvis oppgave var oppsporing av kontrarevolusjonære grupper, og bidro som sådan i høy grad til spredning av rykter om gustavianske konspirasjoner mot regjeringen og mot kronprins Karl Augusts liv. I forbindelse med avstemningen om justitieombudsmann tapte Grevensmöhlen sin sterke stilling i det hemmelige politiet, og gjenopptok i samband med dette kontakter med antiaristokratiske krefter som bryggeren Westman.
Etter kronprins Karl Augusts uventede død deltok Grevensmöhlen i en pamflettkampanje som resulterte i mordet på Axel von Fersen. Han ble i 1810 utpekt av Jan Pieter van Suchtelen, russisk ambassadør i Stockholm, for å ha deltatt i den ryktespredning som foregikk og ledet frem til mordet. Grevesmöhlen kom ved samme tid i nær forbindelse med den nye överståthållaren Anders Fredrik Skjöldebrand, som benyttet han ved tronfølgervalget ved riksdagen i Örebro påvirke bondestanden til fordel for Jean Baptiste Bernadotte, og ble deretter under noen år en slags rapportør og halvoffisiell journalist for kronprins Karl Johan.