cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
El (guddom)
Ursinaittisk, fønikiske, arameisk og hettittiske tekster
En inskripsjon i en gruve på ursinaittisk fra Sinaifjellet leser ʼlḏ‘lm, forstått som å bli vokalisert som ʼil ḏū ‘ôlmi, «ʼĒl Evig» eller «Gud Evig».
Den egyptiske guden Ptah var gitt tittelen ḏū gitti, «herre av Gat», i en prisme fra Laḫiš (Lakisj) som har på dets motsatte side navnet til farao Amenhotep II (ca. 1435–1420 f.Kr.). Tittelen ḏū gitti er også funnet i serābitṭ-tekst 353. Forskeren Frank Cross har pekt på at Ptah er ofte kalt for herren (eller den ene) av evigheten og mener at denne identifikasjonen av ʼĒl med Ptah førte til epitet ’olam «evig» ble lagt til ʼĒl så tidlig og så konsekvent. I ugarittiske tekster er imidlertid Ptah tilsynelatende isteden identifisert med håndverksguden Kothar-wa-Khasis.
En fønikisk amulett med en inskripsjon fra 600-tallet f.Kr. fra Arslan Tash (oldtidens Hadātu) i Syria kan referere til ʼĒl. Den oversatte teksten er:
Frank Cross har imidlertid oversatt teksten noe annerledes:
I en del inskripsjoner har navnet ’Ēl qōne ’arṣ meningen "ʼĒl jordens skaper", selv inkluderende en sen inskripsjon ved Leptis Magna i Tripolitania (Libya) datert til 100-tallet e.Kr. (KAI. 129). I hettittiske tekster ble uttrykket til enkeltnavnet Ilkunirsa, og denne Ilkunirsa opptrådte som ektefellen til Asherdu (Asjera) og far til 77 eller 88 sønner.
I en hurrittisk hymne til ʼĒl (utgitt i Ugaritica V, tekst RS 24.278) er han kalt ’il brt og ’il dn, noe som fikk Cross til å tolke som respektivt «ʼĒl av pakten» og «ʼĒl dommeren».
Se Ba‘al Hammon for muligheten at ʼĒli var identifisert med Ba‘al Hammon (kjent i Bibelen som Baal) som ble dyrket som den øverste gud i Kartago.
Amoritter
Amoritternes inskripsjoner fra Zinčirli i Kappadokia er det referanser til tallrike guder, tidvis ved navn, tidvis ved tittel, særlig slike titler som ilabrat, «folkets gud» (?), il abīka, «din fars gud», il abīni, «vår fars gud», og videre. Ulike familieguder er nedtegnet, guddommelige navn er listet som tilhørende en særskilt familie eller stamme, tidvis ved tittel og tidvis ved navn, inkludert navnet Il, «gud». I amorittiske personnavn er de mest vanlige guddommelige elementene Il ('Gud'), Hadad/Adad, og Dagan. Det er sannsynlig at Il også ofte er guden som i akkadiske tekster er kalt for Amurru eller Il Amurru.
Ugarit
For kanaanittene var Eli eller Il den fremste guden, far til menneskeheten og alle vesener. El var far til mange guder, men de viktigste var Hadad, Yam, og Mot, som nevnt over, og hver av disse delte likheter med de gresk-romerske gudene, henholdsvis Zevs, Poseidon og Hades.
Tre lister over gudeverdener er funnet i Ugarit som begynner de fire gudene ’il-’ib (som i henhold til Cross er navnet på en generisk form for guddom, kanskje den guddommelige forfaderen til folket), Ēl, Dagnu (Dagon), og Ba’l Ṣapān (Haddu eller Hadad). Selv om Ugarit hadde et stort tempel dedikert til Dagon og et annet Hadad var ikke et eget tempel for Ēl.
Ēl er kalt på nytt og på nytt for Tôru ‘Ēl («Okse Ēl» eller ''«okseguden»). Han er bātnyu binwāti («Skaperen av alle vesener»), ’abū banī ’ili («far av gudene»), og ‘abū ‘adami'' («menneskets far»). Han er qāniyunu ‘ôlam («Den evige skaper»), entitet ‘ôlam opptrer i hebraisk form i det hebraiske navnet for Gud, ’ēl ‘ôlam, «evige Gud», i Første Mosebok 21.33. Han er ḥātikuka («din patriark»). Ēl er den gråskjeggete gamle, full av visdom, malku («konge»), ’abū šamīma («årenes far»), og ’ēl gibbōr («Ēl krigeren»). Han er også navngitt som lṭpn som man ikke har funnet noen betydning i, ulikt gjengitt som Latpan, Latipan, eller Lutpani.
Den mystiske ugarittiske teksten Sjakar og Sjalim forteller om hvordan (kanskje i begynnelsen av alle ting) hvordan Ēl kom til havets kyst og så to kvinner som bevegde seg støtvis opp og ned. Ēl begjærte dem begge og tok dem med seg, drepte en fugl ved å kaste en stang på den, og stekte den over et ildsted. Han ba kvinnene om å si fra til ham når fuglen var helt stekt, og deretter til å kalle ham enten som ektefelle eller som far, for han ville fra den tid av oppføre seg slik som de kalte ham. De hilste ham som ektefelle, og han lå da med begge, og de ga fødsel til Sjakar (daggry) og Sjalim (skumring). Igjen lå Ēl med sine hustruer og de ga fødsel til «de nådige guder», «havenes kløyver», «havets barn». Navnene på disse kvinnene er direkte gjengitt, men en del forvirrende titler i begynnelsen av tekstene nevner gudinnen Asjera som er ellers Ēls fremste hustru og gudinnen Rahmaj («nådefulle»), ellers ukjent.
I den ugarittiske Baal-syklusen er Ēl introdusert som boende på (eller i) fjellet Lel (Lel kan muligens bety «natt») ved opprinnelsen til to elver. Han bor i et telt i henhold til en del tolkninger av teksten, noe som kan forklare hvorfor han ikke hadde noe tempel i Ugarit. De to elvene kan referere til virkelige elver, eller til de mytologiske kildene til saltvann og ferskvann, eller vannene over himmelen og vannene under jorden.
I episoden av «Baals palass» inviterer guden Baal/Hadad de «70 sønnene til Athirat» (Asjera) til et gjestebud i hans nye palass. Antagelig har disse sønnene Ēl som far da de i de følgende avsnittene synes å være guder (’ilm) generelt. De eneste sønnene til Ēl som er nevnt enkeltvis er Yamm («Hav»), Mot («Død»), og Ashtar, som kan være høvding og leder for de fleste av sønnene til Ēl. Baal/Hadad er noen ganger kalt for Ēls sønn framfor sønn av Dagan som han normalt ble kalt, muligens på grunn av Ēls posisjon som stamfar til alle gudene.
Den fragmentariske teksten RS 24.258 beskriver et gjestebud hvor Ēl inviterer alle andre guder, men vanærer seg selv ved å bli meget beruset og besvimer i spy og ekskrementer etter å ha konfrontert en eller ukjent Hubbaj, «han med horn og hale».
Den hebraiske Bibelen
Den hebraiske formen (אל) er gjengitt med latinske bokstaver i den standardiserte hebraiske transkripsjonen som El. Det er et generisk ord for gud som kunne bli benyttet for en hvilken som helst gud, inkludert Baal, Molok eller Jahve.
I Tanákh (jødiske navnet for den hebraiske Bibelen og Det gamle testamente) er ’elōhîm det normale ordet for gud eller den store gud (eller gudene, gitt at endelsen «im» gjør ordet til flertall på hebraisk). Men formen ’ēl opptrer også, hovedsakelig i poetiske avsnitt og de patriarkalske fortellingene tilskrevet den såkalte P-kilden. Det blir gjentatt 217 ganger i den masoretiske bibelteksten: 73 ganger i Salmenes bok og 55 ganger i Jobs bok, og ellers hovedsakelig i poetiske avsnitt eller avsnitt skrevet i opphøyd prosa. Tidvis framstår det i bestemt artikkel som hā’Ēl, «Gud», eksempelvis i Andre Samuelsbok 22.31,33-48.
Det er også steder hvor ’ēl særskilt viser til en utenlandsk gud, som i Salmenes bok 44.20;81.9 Femte Mosebok 32.12 og i Malakis bok 2.11
Den teologiske posisjonen til Tanákh er at navnene Ēl og ’Ĕlōhîm, når de er benyttet i entall å mene den høyeste og aktive «Gud», og viser til samme vesen som navnet Jahve. Alle tre viser til den ene øverste gud som er Israels gud, foruten en hvilken som helst andre guder som er antatt å være enten ikkeeksisterende eller ubetydelige. Om dette var en langvarig overbevisning eller en relativt ny har lenge vært emne for en konklusjonsløs forskerdebatt om forhistorien til kildene til Tanákh og om forhistorien til den israelittiske religion. I P-standpunktet sier Andre Mosebok 6.2–3 om YHVH:
John Surtees
Surtees ble i nyttårslisten for 2016 forfremmet til kommandør (CBE) av Order of the British Empire.
Alpint under Vinter-OL 2006 – Storslalåm kvinner
Storslalåm for kvinner under Vinter-OL 2006 ble avholdt i Colle, Sestriere 24. februar 2006.
Resultater
Resultatene var som følger:
John Surtees
Resultater
=== Motorsykkel, Grand Prix-resultater ===
=== Fullstendige Formel 1-resultater === (Forklaring) (Resultater i uthevet skrift indikerer pole position, kursiv indikerer raskeste runde)
Rule 34
Rule 34 – «If it exists, there is porn of it – no exceptions» (på norsk: «Regel 34 – hvis det eksisterer, så finnes det porno av det – ingen unntak») er et utbredt internettmem som sier at det finnes internettporno av så godt som alt. De mest populære målene for dette memet er tegneserier og animasjon.
Fausto Cercignani
Fausto Cercignani (født 21. mars 1941 i Cagliari) er en italiensk akademiker, essayist og forfatter.
Bakgrunn
Cercignani ble født av toskanske foreldre. Han studerte i Milano og tok eksamener i fremmede språk og i litteratur. Cercignani tok doktorgrad om det engelske språk slik det var på William Shakespeares tid.
Forskning
Cercignani forsker på det engelske språks historie, med særlig interesse for den elisabethanske periode. Hans artikler om engelsk uttale på Shakespeares tid (publisert i Studia Neophilologica, English Studies og andre vitenskapelige tidsskrifter) foregriper hans omfattende verk Shakespeare's Works and Elizabethan Pronunciation (Oxford, 1981), som av forskere har blitt ansett som «det beste tilgjengelige arbeidet» om emnet.
Cercignanis filologiske interesser omfatter historisk fonologi i germanske språk og andre aspekter ved historisk lingvistikk. Vitenskapelige tidsskrifter som Zeitschrift für vergleichende Sprachforschung, Indogermanische Forschungen, Journal of English and Germanic Philology, Language, Beiträge zur Geschichte der deutschen Sprache und Literatur og The Journal of Indo-European Studies har publisert hans artikler om urgermansk, gotisk, engelsk og tysk.
Hans litterære essays beskjeftiger seg med kjente forfattere som blant annet Jens Peter Jacobsen, Georg Trakl, Georg Büchner, Arthur Schnitzler, Wolfgang Goethe, Gotthold Ephraim Lessing, Wilhelm Heinrich Wackenroder, Hugo von Hofmannsthal, Rainer Maria Rilke, Alban Berg, E.T.A. Hoffmann, Robert Musil, Novalis, Joseph Roth, Richard Beer-Hofmann, Karl Kraus, Franz Kafka, Thomas Mann, August Stramm, Gerhart Hauptmann, Friedrich Schiller, Karl Krolow og Christa Wolf.
Fotballkretser i Norge
Fotballkretsene i Norge er geografiske områder underlagt Norges Fotballforbund og har ansvar for administrativt styring av breddefotballen i kretsen. Det er i alt 18 fotballkretser i Norge. 12 av fotballkretsenes geografiske område er det samme som norges fylker.
Fausto Cercignani
Forskning
Cercignani har undervist ved forskjellige italienske universiteter som professor i engelsk språkhistorie, germansk filologi og tyskspråklig litteratur.
Fotballkretser i Norge
Seniorfotball herrer
Hver krets har ansvar for ligaene fra 4. divisjon og lavere, også kalt regionale ligaer. Alle fotballkretsene står selv fritt for å velge antall lag, avdelinger og opp- og nedrykksplasser i de regionale divisjonene. Antall opprykksplasser fra 4. divisjon har Norges Fotballforbund pålagt fotballkretsene å følge.
Rule 34
Popularisering
I 2008 postet brukere av 4chan flere pornografiske parodier av flere tegneserier for å demonstrere sannheten til memet.
Mens memet spredde seg rundt Internett, begynte annen media å rapportere om det. En artikkel fra Daily Telegraph fra 2009 listet Rule 34 som nummer tre på en Topp 10-liste over Internettets lover og regler. En artikkel fra CNN i 2013 sa at Rule 34 var «mest sannsynlig den mest berømte» internettregelen som har blitt en del internettkulturen.
El (guddom)
Den hebraiske Bibelen
I henhold til David Leeming synes det «bortimot sikkert at jødenes Gud utviklet seg gradvis fra den kanaanittiske El, som var etter all sannsynlighet «Abrahams Gud»... Om El var den øverste guden til Abraham - Elohim, prototypen av Jahve - var Asjera hans hustru, og det er arkeologiske indikasjoner at hun var oppfattet som det før hun effektivt ble «fraskilt» i konteksten av den framvoksende jødedommen på 600-tallet f.Kr. (Se Andre Kongebok 23:15)».
Rule 34
Popularisering
Ifølge Ogi Ogas og Sai Gaddam, så «i dag, trives Rule 34 som rykter på blogger, YouTube-videoer, på Twitter, og på andre nettsider. Det blir ofte brukt som et verb, for å beskrive at man har laget en pornografisk parodi.» De mener at grunnen til at memet har blitt så populært er at for folk flest så «virker det sant».
El (guddom)
Den hebraiske Bibelen
Den åpenbare flertallsformen ’Ēlîm eller ’Ēlim, «gudene», opptrer kun fire ganger i Tanákh. Salmenes bok 29, forstått som en innsettelsesalme, begynner:
Fotballkretser i Norge
Fotballkretsenes historie
Smaalenenes Fodboldkrets var landets første fotballkrets, og ble stiftet i 1904. De neste årene ble det dannet kretser over hele landet, og i 1922 fantes det fotballkretser i alle landets fylker. På grunn av vanskelige kommunikasjoner og lange reiseavstander ble kretsene delt i mindre kretser, og i 1957 fantes det i alt 42 fotballkretser i landet. Deretter begynte en periode med sammenslåinger. Fra 1963 til 1988 ble antallet kretser redusert fra 42 til 19. Den siste sammenslåingen (Trøndelag Fotballkrets) skjedde i 2001, og siden da har Norges Fotballforbund bestått av 18 kretser.
Rule 34
Variasjoner
Det originale memet har blitt omfraset mens det har spredd seg. Noen variasjoner av det utelater «Ingen unntak»-delen.
Fausto Cercignani
Forfatterskap
Cercignanis poesi er nå publisert i ett enkeltbind som også omfatter dikt offentliggjort i «Almanacco dello Specchio», «Anterem» og andre tidsskrifter. En kritiker omtaler hans litterære tekster som orfisk poesi, men «hard og skinnende som stål». En annen skriver om Cercignanis dikt at disse «oppnår et maksimum av konsentrasjon takket være en akselerasjon av tanke eller følelse som rekonstruerer kroppslighet ved hjelp av abstraksjon»
Eivind Engebretsen
Eivind Engebretsen (født 17. november 1974 i Oslo) er en norsk idéhistoriker, vitenskapsteoretiker og helseforsker. Siden 2011 er han ansatt som professor i interdisiplinær helsevitenskap ved Universitetet i Oslo. For perioden 2019 til 2022 er han valgt studiedekan ved Det medisinske fakultet ved Universitetet i Oslo med ansvar for fakultetets postdoktorprogram og masterprogrammer.
Fausto Cercignani
Forfatterskap
Fausto Cercignani har også eksperimentert med selv-oversettelse av egne dikt.
Utmerkelser
Österreichisches Ehrenkreuz für Wissenschaft und Kunst I. Klasse - Milano, 1996
Eivind Engebretsen
Engebretsen er en av initiativtakerne bak Senter for bærekraftig helseutdanning, som er Norges første Senter for fremragende utdanning innen medisin og helsefag. Han er arbeidende styreleder for senteret. Siden 2021 er han innehaver av en lærestol i global helse ved den europeiske universitetsalliansen Circle U. Han er også utnevnt til medlem av alliansens vitenskapsakademi.
Bakgrunn
Engebretsen er cand. philol. i idéhistorie (2001) fra Universitetet i Oslo og Dr.art.(2006) fra samme lærested på en avhandling om saksdokumenter i barneverntjenesten. Han har arbeidet som lektor ved Universitetet i Lorraine i Frankrike (2001–2002) og som seniorrådgiver i bistandsevaluering i Norad (2006–2009). Han har også arbeidet som professor i vitenskapsteori ved Høgskolen i Oslo og Akershus.
Engebretsen var forskergruppeleder ved Senter for grunnforskning ved Det norske vitenskapsakademi for perioden 2019–2020.
Forskningsinteresser
Engebretsens faglige interesseområde er forholdet mellom kunnskap, makt og beslutningsprosesser på helsefeltet. Særlig er han opptatt av hvordan språk, tekst og tolkning innvirker på helse- og sosialfaglig beslutningspraksis og tjenesteutøvelse.
Engebretsen har blant annet rettet oppmerksomheten mot det tiltagende kravet om kunnskapstranslasjon innen medisin og helse. Med utgangspunkt i teorier om translasjonsprosesser hentet fra blant annet humaniora og samfunnsfag har han utforsket og utviklet metoder for hvordan forskningskunnskap innrulleres i politisk og klinisk virksomhet.
Sammen med blant andre filosofen og psykoanalytikeren Julia Kristeva har Engebretsen også tatt til orde for en «ny humanistisk medisin» som ikke bare forstår humaniora som et korrektiv til biomedisinen, men som mer grunnleggende bryter ned skillet mellom medisinsk og humanistisk kunnskap.
Engebretsens forskning og publiseringsvirksomhet er preget av grensekryssing og brobygging mellom ulike vitenskapelige disipliner. Han har utgitt omkring 200 vitenskapelige publikasjoner, herunder artikler i anerkjente vitenskapelige tidsskrifter som the Lancet, the BMJ og Social History. Han har også skrevet og redigert flere bøker, blant annet ''Annerledeshet. Sårbarhetens språk og politikk (med Julia Kristeva, Gyldendal, 2010), Makt på nye måter (med Kristin Heggen) (Universitetsforlaget, 2012) og Hva sa klienten? Retorikken i barnevernets journaler'' (Cappelen, 2007). Hans nyeste bok (med Mona Baker), Rethinking Evidence in the Time of Pandemics (Cambridge University Press, 2022) analyserer de offentlige kunnskapskontroversene under Koronapandemien og demonstrerer betydningen av språk og fortelling for effektivt folkehelsearbeid.
El (guddom)
Den hebraiske Bibelen
Salme 89:7 har:
Tradisjonelt har bênê ’ēlîm blitt fortolket som «sønner av den mektige», «de mektige», for faktisk kan ’ēl betyr «mektig», skjønt slik bruk kan være metaforisk. Det er mulig at uttrykket ’ēlîm ved begge steder kommer fra en arakisk fast strofe hvor ’lm var entallsform med m-enklitisk og derfor skal bli oversatt som «sønner av Ēl», eller som i overensstemmelse med den norske bibeloversettelsen, «gudesønner». M-enklitisk opptrer andre steder i Tanákh og i andre semittiske språk. Dets mening er ukjent, muligens en enkel uthevelse. Den opptrer i tilsvarende sammenhenger i ugarittiske tekster hvor uttrykket bn ’il alternerer med bn ’ilm, men i begge må bety «sønner av Ēl». Frasen med m-enklitisk opptrer også i fønikiske inskripsjoner så sent som 400-tallet f.Kr.
En av de andre to forekomstene i Tanákh er i Moses' sang i Andre Mosebok 15.11:
Det siste forekomsten er i Daniels bok 11:36:
Det er noen få tilfeller i Tanákh  hvor det er mulig at ’ēl viser til den store gud Ēl som ikke er likestilt med Jahve. Et av disse tilfellene er Esekiels bok 28.2
Her kan ’ēl muligens referere til en generisk gud, eller den høyeste gud, Ēl. Når det blir lest som å angå kongen av Tyr særskilt, tenkte kongen antagelig ikke på Jahve. Når det blir lest en generell hån mot enhver som gjør guddommelige krav, kan det eller kan ikke referere til Jahve avhengig av konteksten.
I Dommernes bok 9.46 finnes ’Ēl Bêrît, «paktens gud» tilsynelatende det samme som Ba‘al Bêrît, «paktens herre» hvis dyrkelse hadde blitt fordømt noen vers tidligere. Se artikkelen Baal for en diskusjon om dette avsnittet.
Salmenes bok 82.1 sier:
Dette kan bety at Gud, det er Jahve, dømmer blant mange andre guder som den ene i råd av guder under den øverste guden Ēl. Imidlertid kan det også bety at Gud, det er Jahve, står i en himmelsk råd (generelt kjent som Ēls råd), som Ēl dømmer blant andre medlemmer av rådet. De følgende versene hvor Gud fordømmer de som han sier ble tidligere kalt for guder (elohim) og sønner av Den Mest Høyeste antyder at Gud er her faktisk Ēl som dømmer mindre guder.
En arkaisk frase opptrer i Jesaja 14:13, kôkkêbê ’ēl, «Guds stjerner», viser til sirkumpolære stjerner som aldri går ned, mulig særlig til de syv stjernene i Store bjørn. Frasen opptrer også i Pyrgi-tavlene som hkkbm ’l (foruten av bestemt artikkel h og fulgt av m-enklitisk). To andre åpenbare fossiliserte uttrykk er arzê-’ēl, «Guds sedrer» (vanligvis oversatt som «mektige sedrer», «gode sedrer») i Salmenes bok 80:11 og kêharrê-’ēl, «Guds fjell» (vanligvis oversatt til noe som «store fjell» eller «mektige fjell») i Salmenes Bok 36:7
For referanse i en del tekster i Femte Mosebok 32.8 til 70 sønner av Gud som tilsvarer 70 sønner av Ēl i ugarittiske tekster, se ’Elyôn.
Anvendelse i kristendommen
Kristne aksepterer den hebraiske Tanákh som en del av Den hellige skrift, og oversetter El (אֱל) som «gud» eller som «Gud». Kristne har tatt Tanákhs bruk av flertallsformen «Elohim» (אֱלהִים) for Gud som en bekreftelse på Treenigheten (Fader, Sønnen og Den hellige ånd).
I henhold til kirkefedrene i tidlig kristendom var El det første hebraiske navnet på Gud. Dante Alighieri i hans latinske essay De vulgari eloquentia foreslo at navnet var den første lyden som Adam ga fra seg: Mens de første ytringer fra mennesker etter fødselen er smertegråt, antok Dante at kunne bare ha gitt et utrop av glede som på den samme tid var adressert sin skaper. I Divina commedia motsier Dante dette ved å si at Gud ble i Adams språk kalt for I, og kun gitt navnet El senere på hebraisk, men før forvirringen med tungene (Paradiso, 26.134).
I motsetning til jødene og den kristne hovedstrømningen identifiserer De siste dagers hellige Elohim som en særskilt guddom fra Jahve og som de identifiserer med Jesus Kristus.
Sanchuniathon
En eldre fønikisk forfatter kalt Sanchuniathon var etter sigende forfatter av et mytologisk verk som kan ha inneholdt betydelige spor av fønikisk mytologi. Verket eksisterer uansett ikke lenger, men deler av innholdet er bevart i sitat av Herennius fra Byblos (ca 64-141 e.Kr.), fønikisk forfatter som skrev på gresk, i henhold til Eusebius av Caesarea (ca. 260-340 e.Kr.), biskop og forfatter, og som har bevart hva vi vet om Sanchuniathon for ettertiden. Ēl (gjengitt som Elus eller kalt ved hans standardiserte motpart Kronos) er ikke skaperguden eller den første gud. Ēl er isteden sønn av Himmelen og Jorden. Disse er i seg selv barn av ‘Elyôn, «den aller høyeste». Ēl er bror til guden Betel, til Dagon, og til en ukjent gud likestilt med greske Atlas, og til gudinnene Afrodite/Astarte, Rhea (formodelig Asjera), og Dione som i gresk mytologi er datter av Uranos og Gaia, her likestilt med Baalat Gebal, «Byblos' frue», gudinne for byen Byblos i dagens Libanon, av grekerne kjent som Baaltis. Ēls søstre eller halvsøstre Afrodite, Rhea og Dione er også hans hustruer. Ēl er far til Persefone som dør (antagelig en ellers ukjent semittisk gudinne for de døde) og av Athene (antagelig gudinnen Anat, en betydelig nordvestsemittisk gudinne).
Himmelen og Jorden har gått fra hverandre i fiendskap, men Himmelen insisterer på tvinge seg på Jorden og forsøker å ødelegge deres felles barn inntil til sist Ēl, sønn av Himmelen og Jorden, med råd fra guden Tot (fra egyptisk mytologi) og Ēls datter Athene, angrep sin far Himmelen med en sigd og et spyd av jern, og fordrev ham for alltid. Deretter overtok han, og hans allierte eloimene Himmelens rike. I et senere avsnitt er det forklart at Ēl kastrerte Himmelen. Men en av Himmelens friller, som var blitt gitt til Ēls bror Dagon, var allerede blitt gravid med Himmelen, og en sønn ble født, kalt for Sanchuniathon Demarûs eller Zevs, men straks kalt Adodus av ham. Det er opplagt Hadad, Ba‘al fra ugarittiske tekster, som nå ble en alliert av sin bestefar Himmelen og gikk i krig mot Ēl.
Sanchuniathon er bevart via Eusebius av Caesarea, men beklageligvis var han ikke interessert i gjengi hele teksten. Men vi er fortalt at Ēl drepte sin egen sønn Sadidus (et navn som kan være en korrupsjon av Shaddai, et av tilnavnene til Bibelens Ēl) og at Ēl ble halshogd av en av sine døtre. Senere, kanskje i referering av den samme død til Sadidus, ble det fortalt at:
En mer fyldig redegjørelse av offeret opptrer senere:
Redegjørelsen forteller også at Tot:
Dette er den form eller bilde som Ēl/Kronos ble framstilt på mynter fra byen Byblos fra styret til Antiokos IV Epifanes (175-164 f.Kr.): fire spredte vinger og to sammenfoldete vinger, lenende mot en stolpe. Slike bilder fortsatte å opptre på mynter selv etter tiden til den romerske keiser Augustus.
Poseidon
Poseidon er kjent for å ha vært dyrket i Beirut, hans bilde opptrer på mange mynter fra denne byen. Poseidon av Beirut ble også dyrket på Dilos, en gresk øy i Kykladene, hvor det var en sammenslutning av handelsmenn, skipsbyggere, og varehusmenn som ble kalt for Poseidoniastæ av Berytus som ble grunnlagt i 110 eller 109 f.Kr. Tre av de fire kapellene ved dets hovedkvarter på åsene i nordvest for Det hellige vannet var dedikert til Poseidon, byens Tyche (gresk skjebnegudinne) var likestilt med Astarte og til Esjmun.
Også ved Delos var en sammenslutning av menn fra Tyr, skjønt hovedsakelig religiøst underlagt Herakles-Melkart, valgte et medlem til å bære en krone hvert år da ofringene til Poseidon skjedde. En bankmann kalt Filostratos donerte to altre, et til Afrodite-Urania (Astarte) og et til Poseidon «av Ashkelon».
Selv om Sanchuniathon skiller Poseidon fra hans Elus/Kronos kan dette være en adskillelse av en særskilt aspekt av Ēl i en euhemeristisk redegjørelse. Identifikasjonen av et aspekt av Ēl med Poseidon framfor den med Kronos kan ha bli følt bedre tilpasset med hellenistisk religiøs praksis, om denne fønikiske Poseidon faktisk er Ēl som bor i kildene til to vann i ugaritiske tekster, men ytterligere forskning trengs for å bli sikker.
Extent
En extent er et kontinuerlig lagringsområde som er reservert for en datafil innenfor et filsystem. En datafil kan bestå av 0 eller flere extents; ett filfragment krever ett extent. Under lagring tildeles hver extent to tall på en kompakt måte, i stedet for å måtte lagre hvert blokknummer til datafilen. Extentallokering resulterer også i mindre filfragmentering.
Norsk Brændselolje
thumb|[[Bensinstasjon for Norsk Brændselolje i Oslo i 1920-åra. Pumper og lamper er utstyrt med varemerket MIL.
Narve Skarpmoen/Nasjonalbiblioteket]] Norsk Brændselolje A/S var et norsk oljeselskap som ble etablert i 1920. Det dreiv landsomfattende distribusjon og salg av bensin og andre oljeprodukter. Virksomheten ble overtatt av Statoil.
Etableringen
Norsk Brændselolje ble grunnlagt som aksjeselskap i Oslo i mai 1920, etter initiativ av skipsrederen og finansmannen Halfdan Wilhelmsen. I 1922 åpna selskapet et nybygd tankanlegg på Fagerstrand i Nesodden i Akershus fylke. Fra anlegget ble det solgt bensin, brenselolje (fyringsolje), dieselolje og solarolje. Virksomheten ble etter hvert utvida til å dekke hele landet.
Etterkrigstiden
Etter andre verdenskrig inngikk Norsk Brændselolje en distribusjonsavtale med British Petroleum (BP) som fikk en eierandel på femti prosent av aksjene i selskapet. Etter at Ekofisk-feltet ble oppdaga i Nordsjøen i 1969, bestemte Norsk Hydro og Norsk Brændselolje i 1971 å gå sammen om å bygge et oljeraffineri på Mongstad nord for Bergen. Raffineriet (i dag Statoil Mongstad) kom i drift i 1975.
I 1976 ble Norsk Brændselolje overtatt av Statoil og omorganisert. Driften ble da videreført av det nyoppretta selskapet Norsk Olje A/S (Norol, fra 1991 Statoil Norge AS) der Staten overtok 95 % av aksjene i Norsk Brændselolje.
Varemerke
Drivstoff fra Norsk Brændselolje ble solgt under varemerket MIL. Det ble valgt etter en navnekonkurranse og var i sin tid et velkjent produktnavn i Norge. MIL ble seinere erstatta av det grønne og gule BP-skjoldet.
James King
James King (22. mai 1925 - 20. november 2005) var en amerikansk tenor som hadde en aktiv internasjonal sangkarriere i operaer og konserter fra 1950-tallet til 2000. Allment anerkjent som en av de fineste amerikanske heldentenorene fra etterkrigstiden. Han utmerket seg i forestillinger av verkene til Richard Wagner og Richard Strauss.
King gjorde flere innspillinger i løpet av sin karriere, og spesielt sang han rollen som Siegmund i Valkyrien for Sir Georg Soltis berømte innspilling av Wagners Ring-syklus. Han var medlem av stemmefakultetene ved University of Missouri – Kansas City og Jacobs School of Music ved Indiana University.
Biografi
King ble født i Dodge City, Kansas, hans far var irsk og hans mor var av tysk ætt. I sin ungdom sang han aktivt i kirkekoret og studerte fiolin. Han oppnådde en bachelorgrad i musikk fra Louisiana State University i 1949, hvor han trente som baryton hos Dallas Draper. Deretter fulgte han med en mastergrad i vokalprestasjoner fra University of Missouri – Kansas City (UMKC). Deretter begynte han på stemmefakultetet til UMKC, hvor han underviste i ni år og begynte å opptre i konserter og operaer som baryton.
I 1956 kom King til den personlige erkjennelsen at han faktisk var en tenor og ikke en baryton. Han begynte å omskolere stemmen med den franske barytonen Martial Singher og senere den tyske tenoren Max Lorenz for å oppnå dette målet. I 1960 begynte han sin karriere som tenor som residerende kunstner hos Saint Louis Municipal Opera. Hans siste opptreden av en barytonrolle var for hans debut med San Francisco Opera som Escamillo i Carmen med Marilyn Horne i tittelrollen i mai 1961.
Manchester United FC i 2022–23
2022-23-sesongen var Manchester Uniteds 31. sesong i Premier League, og klubbens 48. sesong på rad i engelsk toppdivisjon. Klubben deltok i Premier League, FA-cupen, Ligacupen og Europaligaen.
Tropp
Oppdatert 1. februar 2023.
James King
Biografi
King debuterte i Metropolitan Opera den 8. januar 1966 som Florestan i Fidelio. I løpet av de neste tretti årene sang han 113 forestillinger ved Metropolitan. Hans andre Met-roller inkluderte keiseren i Die Frau ohne Schatten; Aegisthus i Elektra; Calaf i Turandot; Lohengrin; Don Jose i Carmen; Erik i Den flyvende hollender; Siegmund i Valkyrien; Bacchus i Ariadne auf Naxos; Cavaradossi i Tosca; Walther i Die Meistersinger; Kaptein Vere i Billy Budd; og Drum Major i Wozzeck. Hans siste opptreden var den 27. april 1996 der han sang Walther i finalen av Die Meistersinger for å avslutte James Levine Gala.
Manchester United FC i 2022–23
Sommer
Inn:
James King
Biografi
Senere i livet var King en musikk- og stemmeprofessor ved Jacobs School of Music ved Indiana University (IU) fra 1984 til han trakk seg fra undervisningen i 2002. Hans siste opptreden var i 2000 som Siegmund ved IU.
King døde den 20. november 2005 av et hjerteinfarkt i Naples, Florida.
Manchester United FC i 2022–23
Sommer
Ut:
Vinter
Inn:
Ut:
Premier League
{|
Oleksandr Sydorenko
Oleksandr Sydorenko (født 27. mai 1960 i Mariupol i Ukrainske SSR i Sovjetunionen, død 20. februar 2022 i Mariupol i Ukraina), også kjent som Aleksandr Sidorenko, var en individell medley-svømmer.
Blitzen Benz
I 1909 konstruerte Carl Benz en racerbil som han ga navnet Blitzen Benz. Den ble bygget av Benz & Cie i Mannheim, Tyskland i seks eksemplarer. Den brøt verdensrekorden i 1910 og var en av seks biler som ble bygget med forbedret aerodynamikk, med en 21,504 cm³, 200 h/k firesylindret rekkemotor, en forstørret utgave av selskapets Grand Prix racer.
Oleksandr Sydorenko
Han vant en gullmedalje i 400 m individuell medley ved Sommer-OL 1980 i Moskva.
Sydorenko døde i Mariupol i Ukraina den 20. februar 2022 av covid-19, i en alder av 61 år.
Blitzen Benz
Av de seks Blitzen-Benz som noensinne ble bygget finnes to fortsatt — Mercedes-Benz har de ene, mens den andre tilhører en amerikansk samler.
Lars Mehlum
Lars Mehlum (født 7. desember 1956) er en norsk psykiater. Han er professor i psykiatri og suicidologi ved Universitetet i Oslo og senterleder ved Nasjonalt senter for selvmordsforskning og -forebygging.
Mehlum har hatt mange norske og internasjonale lederverv, blant annet som president for organisasjonene International Association for Suicide Prevention, International Academy of Suicide Research , og European Society for the Study of Personality Disorders og han har vært visepresident for International Society for the Study of Personality Disorders. Han har også vært leder for Institutt for Psykiatri ved Universitetet i Oslo samt overlege ved Kontoret for katastrofepsykiatri.
Han er grunnlegger og tidligere leder for Norsk forening for Dialektisk Atferdsterapi (2017), han var med å grunnlegge International Association for Dialectical Behaviour Therapy (IADBT) i 2021 og han grunnla i 1999 Landsforeningen for etterlatte ved selvmord (LEVE) sammen med Kari Dyregrov og Nils-Petter Hauge. Mehlum har vært rådgiver for nasjonale strategier for selvmordsforebygging i en rekke land slik som Kina, USA, Tyskland og Danmark, og har vært sentral i utvikling av norske strategier for selvmordsforebygging. Han har også arbeidet mye med utvikling av nye behandlingsformer for personer som har økt risiko for selvmord. Blant annet startet han forskning og utdanning i psykoterapimetodene dialektisk atferdsterapi og forlenget sorgterapi i Norge. Han har mottatt flere norske og internasjonale priser for sitt arbeid.
Mehlum har skrevet en lang rekke forskningsartikler, samt lærebøker blant annet om forståelse av og forebygging av selvmord, om selvskading, om intervensjon ved traumatisk stress eksponering. Han er redaktør for det fagfellevurderte tidsskriftet Suicidologi samt medredaktør av flere internasjonale tidsskrifter.
Egil Toreng
Egil Ottar Toreng (født 5. desember 1922 Kristiania død 8. januar 2015 Kongsvinger ) var en norsk avisredaktør og politiker.
Han ble født i Kristiania av foreldrene Tore Toreng og Elise Berg, og vokste opp på Flisa. Han giftet seg med Torunn Johanne Bæk fra Gjesåsen, og de fikk barna Liv og Tore.
Kellerdirk Bros
Kellerdirk Bros er betegnelsen for et revysamarbeid i 1955–1958 den danske skuespilleren Dirch Passer med den seks år eldre kollegaen Kjeld Petersen. Det var Stig Lommer som tok initiativ til samarbeidet. Navnet er sammensetning av begges navn, «bros» er danskengelsk for brødre. Lommer var også bakmann for revyene på ABC Teatret (omtalt som kun «ABC-revyen») i København.
Egil Toreng
Toreng var medlem av landsstyret i Arbeiderpartiet fra 1973 til 1981, 2. varamedlem av Den Norske Nobelkomite 1974–1978, ledet Arbeiderpressens Samvirke fra 1975 til 1979, Redaktørforeningenfra 1978 til 1982, og ledet styret i Norsk Telegrambyrå fra 1980 til 1987. I det siste vervet ble han etterfulgt av Svein Døvle Larssen.
Kellerdirk Bros
De to skuespillere var i allerede kjente og populære som komikere hver for seg, men med sammensetningen nådde deres popularitet toppen. Deres timing og improvisasjonsevner var uforlignelige, og de fleste av deres numre finnes på film og/eller lydopptak. Det gjelder for eksempel sketsjen «Skolekammerater» fra ABC-revyen 1956, som er tatt med i Danmarks kulturkanon.
Egil Toreng
Under vekstsenterperioden i Kongsvinger fra midten av 60-tallet fram til midten av 80-tallet var Toreng en viktig støttespiller.
Bokutgivelser
Han har også skrevet bøker, blant annet om Kongsvinger ILs historie.
Kellerdirk Bros
I 1958 ble Kellerdirk Bros enige om å skilles ad. Først i 1962 greide Stig Lommer å gjenforene dem til en ny revy. Beklageligvis døde Kjeld Petersen natten etter premieren på Frederiksberg. For Dirch Passer raste verden sammen da hans sjelfrende forsvant, og det gikk fem år før han sto på en revyscene igjen.
Downton Abbey
Downton Abbey er en britisk dramaserie som gikk på ITV fra 2010 til 2015. Serien følger livene til den aristokratiske Crawley-familien og dens tjenere. Handlingen utspiller seg mellom de siste par årene før første verdenskrig frem til midten av 1920-tallet. Serien ble skapt og hovedsakelig skrevet av den Oscar-vinnende forfatteren Julian Fellowes.
Serien oppnådde stor popularitet og ble vist i 100 land.
Om serien
Handlingen i serien er lagt til fiktive Downton Abbey, jarlen av Granthams herregård. Første sesong foregår fra begynnelsen av kong George Vs regjeringstid, to år før første verdenskrig, og frem til juli/august 1914. Serien følger livene til den aristokratiske Crawley-familien og dens tjenere.
Highclere Castle i Hampshire ble brukt som Downton Abbey, og tjenernes stuer ble bygd og filmet i Ealing Studios. Landsbyen Bampton i Oxfordshire ble anvendt til utendørsscenene (St. Mary's Church og landsbybiblioteket). Den første serien anslås å ha kostet 1 million britiske pund i timen å filme, noe som gjør den til Storbritannias dyreste TV-serie. Den er også det mest populære britiske periodedramaet siden Gjensyn med Brideshead med mer enn 10 millioner seere. Blant skuespillerne finner vi Maggie Smith, Hugh Bonneville samt Elizabeth McGovern.
Lokalitet
For både utendørs- og mange innendørsopptak ble Highclere Castle i Hampshire brukt. Interiørscener fra kjøkkenet, tjenernes værelser og flere av de øvre soveværelsene ble bygget og filmet i Ealing Studios i London. Landsbyen Bampton i Oxfordshire ble brukt for å filme det meste utendørs. St Marys kirke og bibliotek fungerte som inngangen til sykehuset. Scener fra skyttergravene under første verdenskrig i Frankrike ble filmet i landlige Suffolk nær landsbyen av Akenham som ble spesialdesignet for krigsscener.
Sesong 1
Første sesong Downton Abbey hadde premiere på ITV i Storbritannia 26. september 2010, mens sesongavslutningen ble vist 7. november 2010. Seriens første sesong ble vist på NRK1 søndagene 2. januar, 9. januar, 16. januar og 23. januar 2011 som dobbeltepisoder. Handlingen i denne sesongen foregår mellom 1912 og 1914, og fordeler seg på sju episoder.
Sesong 2
Andre sesong av serien hadde premiere i Storbritannia 18. september 2011, mens siste episode ble vist 6. november 2011. I tillegg ble det sendt en «julespesial» 25. desember 2011. Første episode i andre sesong ble vist på NRK søndag 30. oktober 2011 mens resten av sesongen ble vist som dobbeltepisoder de påfølgende søndagene. Julespesialen ble vist 2. juledag (26. desember). Handlingen i denne sesongen foregår mellom 1916 og 1920, og fordeler seg på åtte episoder samt julespesialen.
Sesong 3
Tredje sesong av serien hadde premiere i Storbritannia 16. september 2012, mens siste episode ble vist 4. november 2012. Igjen ble det sendt en julespesial 25. desember 2012. På NRK ble de tre første episodene av tredje sesong sendt søndager fra 30. september til 14. oktober 2012, mens de fem siste episodene ble vist søndager fra 28. oktober til 28. november 2012. «Julespesialen» ble også dette året vist 2. juledag. Handlingen i denne sesongen foregår i 1920 og 1921, og fordeler seg på åtte episoder samt julespesialen.
Sesong 4
Fjerde sesong av serien hadde premiere i Storbritannia 22. september 2013, mens siste episode ble vist 10. november 2013. Også fjerde sesong inneholdt en julespesial, som ble sendt 25. desember 2013. I Norge ble sesongen sendt på NRK fra 27. oktober til 15. desember 2013, mens julespesialen igjen ble sendt 2. juledag. Handlingen i denne sesongen foregår i 1922 og 1923, og fordeler seg på åtte episoder samt julespesialen.
Sesong 5
Femte sesong av serien hadde premiere i Storbritannia 21. september 2014, mens siste episode ble vist 9. november 2014. I likhet med de øvrige sesongene inneholdt femte sesong en julespesial, som ble sendt 1. juledag (25. desember 2014). I Norge ble sesongen sendt på NRK fra 28. september til 23. november samme år, mens julespesialen også i 2014 ble sendt 2. juledag (26. desember 2014). Sesongen vil bli vist i USA fra 4. januar 2015. Handlingen i denne sesongen foregår i 1924, og fordeler seg på åtte episoder samt julespesialen.
Sesong 6
Sjette sesong hadde åtte episoder og i tillegg en julespesial. Sesongen ble sendt på ITV 20. september 2015 – 8. november 2015, og avsluttet med en juleepisode 25. desember 2015. I Norge ble sesongen vist på NRK fra september til desember 2015.
Lyrikkåret 1856
Lyrikkåret 1856 er en oversikt over utgivelser, hendelser, prisvinnere og avdøde personer med tilknytning til lyrikk i 1856.
Franz Mazura
Franz Mazura (22. april 1924 - 23. januar 2020) var en tysk opera- og konsertsanger (bass-baryton). Han opptrådte under Bayreuth-festivalen fra 1971 i 25 år og ved Metropolitan Opera i 15 år. Han ble gjort til Kammersänger i 1980 og æresmedlem av Nationaltheater Mannheim i 1990. Han spilte oftest skurker og rare karakterer, med signaturroller som inkluderte Klingsor i Wagners Parsifal.
Liv og karriere
Mazura ble født i Salzburg, sønn av Maria og Franz Mazura, en skatteinspektør. Han studerte først maskinteknikk. Han ble utarbeidet i 1942. Etter andre verdenskrig studerte han hos Frederick Husler ved Hochschule für Musik Detmold, og jobbet under studiene som skuespiller ved Landestheater Detmold. Han debuterte på operascenen som bass ved Staatstheater Kassel i 1949. Deretter jobbet han ved Staatstheater Mainz, Staatstheater Braunschweig og Nationaltheater Mannheim, hvor han var medlem av ensemblet fra 1958 til 1963. I Mannheim ble han tildelt flere barytonroller. Han minnet tiden der som spesielt hyggelig, sang et repertoar på 60 roller og likte samarbeidet med kolleger. Han var medlem av Deutsche Oper Berlin fra 1963.
Fra 1960 opptrådte han ved Salzburg-festivalen, først som Cassandro i Mozarts La finta-semplice, deretter fra 1970 som Pizarro i Beethovens Fidelio. Han hadde en gjestekontrakt med Hamburg Staatsoper fra 1973. Ved Wiener Staatsoper dukket han opp som Il Commendatore i Mozarts Don Giovanni, som Pizarro, som La Roche i Capriccio av Richard Strauss og som Jochanaan i Salome, blant andre. Mazura dukket opp på Bayreuth-festivalen fra 1971 i 25 år. Han sang rollene til Alberich og Gunther i Nibelungenringen, Biterolf i Tannhäuser, Marke i Tristan und Isolde, og til slutt Klingsor i Parsifal. Hans andre Mozart-roller inkluderte taleren for visdommens tempel i Tryllefløyten.
I 1976 opptrådte Mazura som Alberich i Rhingullet under Georg Solti, iscenesatt av Peter Stein. Den 24. februar 1979 dukket han opp i dobbeltrollen til Dr. Schön og Jack the Ripper i verdenspremieren av den fullførte versjonen av Alban Bergs Lulu i Pariseroperaen, dirigert av Pierre Boulez og regissert av Patrice Chéreau. I samme opera og teater dukket han opp som Schigolch, først i 2003. Han utførte også roller som Scarpia i Puccinis Tosca, doktoren i Bergs Wozzeck og i Viktor Ullmanns Der Kaiser von Atlantis. Selv om han primært ble tildelt skurkeroller, dukket han opp i Bayreuth noen ganger i andre roller, som Gurnemanz i Parsifal i 1973, med Eugen Jochum som dirigent, og vandreren i Siegfried i 1988, dirigert av Daniel Barenboim.
Mazura dukket først opp på Metropolitan Opera i New York City i 1980, 56 år gammel, som Dr. Schön / Jack the Ripper i Lulu. Han kom tilbake regelmessig i 15 år.
Blant Mazuras roller ved Met var Alberich i Nibelungenringen i 1981, dirigert av Erich Leinsdorf. I Siegfried fant anmelder Donal Henahan ham og Heinz Zednik som Mime de mest interessante i karakterrollene. Samme år dukket han opp som Creon i Stravinskijs Oedipus Rex. Han opptrådte som Gurnemanz og Pizarro i 1983, som grev Waldner i Arabella av Richard Strauss i 1984, sammen med Kiri Te Kanawa i tittelrollen og dirigert av Marek Janowski, og som doktoren i Wozzeck i 1995. Etter å ha gjentatt Lulu og Parsifal, var han Frank i en ny produksjon av Flaggermusen av Johann Strauss i 1986, og Mr. Flint i Brittens Billy Budd i 1989. Hans siste opptreden på Met var igjen Dr. Schön i 2002.
Mazura bodde i Edingen-Neckarhausen siden 1964. Han døde den 23. januar 2020.
Priser
Mazura opptrer på to Grammy Award-vinnende innspillinger: som Dr. Schön i Lulu, dirigert av Pierre Boulez (beste operainnspilling i 1980), og som Moses i Schoenbergs Moses und Aron, dirigert av Sir Georg Solti (beste operainnspilling i 1985).
Mazura ble gjort til æresmedlem av Nationaltheater Mannheim i 1990. Han ble tildelt forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden i 2010. I 2015 mottok han den tyske teaterprisen Der Faust for livslang innsats.
Bråtesten 2017
Motbakkeløpet Bråtesten 2017 ble arrangert 20. september 2017, i Bymarka i Trondheim. Dette var den femte utgaven av Bråtesten.
Bortførelsen fra Seraillet
Bortførelsen fra Seraillet (tysk: Die Entführung aus dem Serail), KV 384, også kjent som Il Seraglio) er en syngespill-opera i tre akter av Wolfgang Amadeus Mozart. Den tyske librettoen er av Gottlieb Stephanie, basert på Christoph Friedrich Bretzners Belmont und Constanze, oder Die Entführung aus dem Serail. Handlingen dreier seg om helten Belmontes forsøk, assistert av hans tjener Pedrillo, på å redde sin elskede Konstanze fra Seraillet til Pasja Selim. Verket hadde premiere den 16. juli 1782 ved Burgtheater i Wien med komponisten selv som dirigent.
Bakgrunn
Selskapet som først sponset operaen var Nationalsingspiel ("nasjonalt syngespill"), et prosjekt (1778–1783) av den østerrikske keiseren Josef II. Keiseren hadde satt opp selskapet for å fremføre verk på tysk (i motsetning til den italienske operastilen som var veldig populær i Wien). Dette prosjektet ble til slutt gitrt opp som en fiasko, men underveis produserte det en rekke suksesser, for det meste en serie oversatte verk. Mozarts opera dukket opp som den enestående originale suksessen.
Liva Weel
Liva Weel, født Olivia Olsen (født 31. desember 1897 i København, død 22. mai 1952 i København) var en dansk komedienne, sangerinne og skuespillerinne.
Bortførelsen fra Seraillet
Bakgrunn
Inspektøren av Nationalsingspiel var Gottlieb Stephanie. Da den 25 år gamle Mozart ankom Wien i 1781 og søkte profesjonelt arbeid, var en av de første oppgavene han henvendte seg til å bli kjent med Stephanie og overtale ham for en operakommisjon. For å oppnå dette brakte han en kopi av sin tidligere uferdige opera Zaide og viste den til Stephanie, som var behørig imponert. Mozart gjorde også et sterkt inntrykk på sjefen for teatret, grev Franz Xaver Orsini-Rosenberg, da han hjemme hos Mozarts venn og beskytterinne Maria Wilhelmine Thun hørte ham spille utdrag fra operaen Idomeneo, som hadde premiere med stor suksess året før. i München. Med denne støtten ble det avtalt at Stephanie skulle finne passende materiale og utarbeide en libretto for Mozart. Stephanie fulgte dette ved å utarbeide en endret versjon av et tidligere verk Belmont und Constanze, oder Die Entführung aus dem Serail uten å tillegge eller søke tillatelse fra den opprinnelige forfatteren Christoph Friedrich Bretzner. Bretzner klaget senere høyt og offentlig over tyveriet.
Komposisjon
Mozart mottok librettoen fra Stephanie den 29. juli 1781. Han hadde få muligheter til å komponere profesjonelt om sommeren, og han begynte å jobbe med librettoen i et veldig raskt tempo og fullførte tre større numre på bare to dager. Et brev til faren Leopold viser at han var spent på utsiktene til å få operaen sin oppført i Wien og jobbet entusiastisk med prosjektet hans.
Liva Weel
Liva Weel vokste opp på Vesterbro i København, hvor hun bodde med sine foreldre (Kriminalassistent Carlo Martin Ingomar Olsen (1867–1931) og hustru Marie Christine Dorthea Olivia Josephine Olsen, f. Petersen (1873–1920) i Mysundegade og Istedgade.
Bortførelsen fra Seraillet
Komposisjon
Først trodde Mozart at han trengte å fullføre operaen på bare to måneder, fordi det ble lagt foreløpige planer om å oppføre den ved september-besøket til den russiske storhertugen Paul (sønn av Katarina den store og arving til den russiske tronen). Imidlertid ble det til slutt bestemt å utføre operaer av Gluck i stedet for å gi Mozart mer tid.