cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Angelsaksisk litteratur
Bevarte manuskripter
Forskningen på 1900-tallet fokuserte på dateringen av manuskriptene da forskere på 1800-tallet hadde en tendens til å gjøre dem eldre enn moderne forskere kan etablere som faktisk. Forskningen har også fokusert på hvor manuskriptene ble skrevet ned, og det var syv betydelige scriptoria hvor de har sin opprinnelse: Winchester, Exeter, Worcester, Abingdon, Durham, og to hus i Canterbury, Christ Church og St. Augustine. Et tredje fokus har vært å identifisere de respektive regionale dialektene som har vært benyttet; det var fire dialekter: northumbriansk fra Northumbria, merciansk fra Mercia, kentisk fra Kent, og vestsaksisk fra Wessex, hvor sistnevnte var den mest utbredte.
Ikke alle tekstene kan rimeligvis ble karakterisert som litteratur; noe er kun lister av navn eller avbrutte skriveøvelser. Imidlertid er det meste litterære tekster og listet her i synkende mengde: prekener og helgenbiografier (de mest tallrike), bibelske oversettelser, oversatte latinske verker av de tidlige kirkefedrene, angelsaksiske krøniker og fortellende historietekster, lovtekster, testamenter og andre rettslige verker, praktiske tekster innenfor grammatikk, medisin, geografi og ikke minst poesi.
Bortimot samtlige angelsaksiske forfattere er anonyme med noen få unntak.
Gammelengelsk poesi
Gammelengelsk poesi består av to typer: de heroiske germanske førkristne og de kristne. Den har blitt bevart hovedsakelig i fire større manuskripter.
Angelsakserne etterlot seg ikke et poetisk regelsett eller et bestemt poetisk system. Den store spennvidden i tid har gjort forståelsen av diktene vanskelige, også at de ord som ble benyttet hadde både andre og flerfoldige betydninger, noe som gir både dobbel som til dels mangetydig forståelse. Alt som er kjent om poesien fra denne perioden er basert på moderne analyser. Den første omfattende teorien ble konstruert av Eduard Sievers (1885). Han skilte mellom fem bestemte mønster av stavrim. Teorien til John C. Pope (1942), som bruker musikalske notasjoner for å følge versenes mønster, har blitt akseptert i en del sirkler. Hvert tiår har forskningen fremmet en mer eller mindre ny teori og som deretter har blitt omfattende diskutert.
Den mest populære og kjente forståelsen av gammelengelsk poesi er fortsatt Sievers' teori om allitterasjon eller bokstavrim, altså de gjentatte overensstemmende og harmoniske lyder i ord som står nær hverandre.
Systemet er basert på aksent og trykkbetoninger, stavrim, mengden av vokaler, og mønstrene i stavelsesdannende betoning og framheving. Den består av fem forskjellige kombinasjoner av et verseskjema eller grunnvers. Hvilken som helst av de fem typene kan bli brukt i hvilket som helst vers. Systemet ble arvet fra og eksisterte i en form eller en annen innenfor samtlige eldre germanske språk, også den norrøne litteraturen. To poetiske figurer som ofte blir funnet i gammelengelsk poesi er kjenninger, det vil si en formalistisk frase som beskriver en gjenstand i henhold til en annen (i Beowulf blir «sjøen» poetisk omskrevet som «svanens veg»), og litotes, underdrivelser, et dramatisk uttrykk gitt av forfatteren for dens ironiske effekt.
Grovt sett er gammelengelske verselinjer delt i to ved en pause. Begrepet for dette oppholdet er cesur («caesura»). Hver halvlinje har to trykkstavelser og knyttes sammen ved hjelp av bokstavrim. Den første trykkstavelsen av den andre halvlinjen skal rime med den ene eller begge av de trykkstavelsene i første halvlinje (meningen er at de trykkbetonte stavelsene i første halvlinje skal rime med hverandre). Den andre trykkstavelsen av andre halvlinje skal ikke rime med hverken den ene eller den andre trykkstavelsene av første halvlinje.
Gammelengelsk poesi var en muntlig kunstart, og vår moderne forståelse av den i skrevet form er ufullstendig; eksempelvis, vi vet at poeten (referert til hos angelsaksere som «scop», tilsvarende begrep som det norrøne «skald») kunne bli fulgt av harpespill, og det kan ha vært andre lyttetradisjoner som nå er ukjent.
Poetene
De fleste av de gammelengelske poetene er ukjente og anonyme, tolv er kjent ved navn fra middelalderkilder, men kun fire av disse er kjente fra deres verker på morsmålet: Cædmon, Bede, kong Alfred og Cynewulf. Av disse er det kun Cædmon, Bede og Alfred som har biografier.
Cædmon er den mest kjente og har blir kalt far av gammelengelsk poesi, til tross for at den litterære kvaliteten i dag ikke er like iøynefallende. Han levde i klosteret ved Whitby i Northumbria på 600-tallet. Kun ett enkelt dikt på ni linjer, kalt Hymne eller tradisjonelt for Cædmons hymne, er bevart etter ham. Det er også den eldste bevarte teksten på engelsk (fra manuskriptet St Petersburg Bede) :
Aldhelm, biskop av Sherborne (død 709), er kjent via William av Malmesbury (død ca. 1143) som skrev at Aldhelm fremførte verdslige dikt på morsmålet akkompagnert av en harpe. En god del av hans latinske prosa har blitt bevart, men om han skrev egne dikt eller kun framførte andres er ukjent da ingenting av ham på gammelengelsk er blitt bevart.
Cynewulf er et navn som ligger helt i mørke og vist seg umulig å identifisere, men nyere forskning har foreslått at han levde på den første delen av 800-tallet. En rekke dikt er blitt tilskrevet ham, blant annet Apostlenes skjebner og Elene (begge funnet i Vercelliboken), og Kristus II og Juliana (begge funnet i Exeterboken).
Heroiske dikt
Den angelsaksisk poesi som har fått mest oppmerksom handler om den germansk, heroiske fortiden. Det lengste, 3 182 linjer langt, og viktigst, er Beowulf, og som finnes i det ødelagte Nowellkodeksen. Diktet forteller historien om den legendariske helt Beowulf fra Gøtaland som diktet også har fått sitt navn etter. Fortellingen er plassert i Norden, i Sverige og Danmark, og fortellingen har således en nordisk opprinnelse. Fortellingen er biografisk og satte tonefallet for det meste av den øvrige angelsaksiske poesien. Det har fått status som nasjonalepos i England på samme vis som Iliaden har det for Hellas. Verket er av stor interesse for historikere, antropologer, litteraturforskere og for studenter verden over.
Bortenfor Beowulf eksisterte det også andre heltedikt. To heroiske dikt har blitt bevart i fragmenter: Finnsborgstriden, en gjenfortelling av ett av slagene i Beowulf (skjønt denne tilknytningen til Beowulf er omdiskutert), og Waldere, en versjon av hendelsene til Walter av Aquitaines liv. To andre dikt nevner heroiske figurer: Widsith er antatt å være svært gammel i deler av verket, og blir datert tilbake til hendelser på 300-tallet som omhandler Ermanarik og østgoterne. Det inneholder en katalog av navn og steder assosiert til tapre dåder. Diktet Deor er lyrisk, i stil med Filosofiens trøst av Boëthius, anvender eksempler på berømte helter, blant annet Ermanarik og Weland (som også finnes i norrøn diktning som Volund smed), til fortellerens egen hensikt.
Den angelsaksiske krønike inneholder ulike heltedikt spredt gjennom teksten. Det tidligste er fra år 937 og er kalt for Slaget ved Brunanburh som feirer seieren til kong Adalstein av England over en felles hærstyrke av skotter og norrøne menn. Det finnes også fem kortere dikt: erobring av de fem burgher (942); kroningen av kong Edgar (973); prins Alfreds død (1036); og Edvard Bekjennerens død (1065).
Angelsaksisk heltediktning ble overlevert muntlig fra generasjon til generasjon. Etterhvert som kristendommen ble innført begynte fortellerne å legge kristne motiver inn i de gamle heroiske fortellingene.
Elegisk poesi
Knyttet til heroiske fortellinger er et antall kortere dikt fra Exeterboken som er blitt beskrevet som «elegier» (klagesanger) eller «visdomspoesi».
Denne poeten finner liten ære i tapperhet for tapperhetens egen del. Sjøfareren (The Seafarer) er fortellingen om en melankolsk avskjed fra hjemmet på sjøen, fra hvor det eneste håpet om forsoning er himmelens glede. Andre visdomsdikt inkluderer Wulf og Eadwacer, Hustruens klagesang (The Wife's Lament), og Ektemannens beskjed (The Husband's Message). Kong Alfred av England skrev et visdomsdikt over forløpet til hans regime basert løselig på den nyplatoniske filosofien til Boëthius som kongen kalte for Boëthius’ sanger (Lays of Boethius). Samtlige titler over er for øvrig av senere dato. De angelsaksiske diktene benyttet ikke titler.
Klassisk og latinsk poesi
Flere gammelengelske dikt er tilpasninger av senklassiske filosofiske tekster. Det lengste er en oversettelse av Boëthius’ Filosofiens trøst som ble bevart i Cotton-biblioteket. Et annet er Føniks (The Phoenix) i Exeterboken, en allegorisering av De ave phoenice av Lactantius.
Andre kortere dikt er avledet fra den latinske tradisjonen med bestiarier, det vil si dyrefabler. Noen eksempler er Panteren (The Panther), Hvalen (The Whale) og Åkerhøne (The Partridge).
Kristen poesi
Helgenes liv
Andreas er 1 722 linjer langt og det som er det lengste og som står nærmest av de bevarte angelsaksiske diktene til Beowulf i tonelag og stil. Det er fortellingen om apostelen Andreas og hans reise for å redde apostelen Matteus. Elene er fortellingen om Sankt Helena, mor til keiser Konstantin den store, og hennes oppdagelse av Det sanne kors. Kulten om Det sanne kors var populær i det angelsaksiske England og dette diktet var medvirkende til kultens popularitet.
Guthlac var egentlig to dikt om Sankt Guthlac, en engelske helgen fra 600-tallet, og mens Juliana er fortellingen om jomfrumartyren Juliana av Nikomedia.
Junius-manuskriptet inneholdt tre parafraser fra Det gamle testamente. Disse var omskrivninger av bibelske avsnitt til angelsaksisk, og ikke en nøyaktig oversettelse, men en parafrase, stundom overført til vakker poesi i sin egen rett. Det første og lengste er Genesis (fra Første Mosebok), det andre er Exodus (fra Andre Mosebok), og det tredje er Daniel (fra Daniels bok).
Nowellkodeksen inneholder en bibelsk parafrase som kommer rett etter Beowulf og kalles for Judit. Det er en gjenfortelling av Judits bok. Denne må ikke forveksles med Ælfric av Eynshams homilie Judit som gjenforteller den samme bibelfortellingen i prosa med stavrim.
Salmenes bok 51-150 er bevart og etterfølger en prosaversjon av de første 50 salmene. Det er antatt at det var en gang en fullstendig Davids salmer, men kun de første 150 har overlevd.
I tillegg til bibelske parafraser er et antall originale religiøse dikt, hovedsakelig lyriske (ikkefortellende).
Exeterboken inneholder en rekke dikt titulert Kristus, seksjonert i Kristus I, Kristus II og Kristus III.
Betraktet som et av de vakreste av alle angelsaksiske dikt er Drømmen om Kristi kors (Dream of the Rood), bevart i Vercelliboken. Det er en drømmevisjon av Kristus på korset og hvor korset i seg selv er personifisert, og taler således:
Drømmeren beslutter å stole på korset, og drømmen ender med en visjon om himmelen.
Det er et antall religiøse diskusjonsdikt. Det lengste er Kristus og Satan i Junius-manuskriptet som handler om konflikten mellom Kristus og Satan i løpet av de førti dagene i ørkenen. Et annet diskusjonsdikt er Salomo og Saturn, bevart i en rekke tekstfragmenter. Saturn er portrettert som en trollmann som diskuterer med den vise kong Salomo.
Andre typer dikt
Andre poetiske former som eksisterte i angelsaksisk litteratur inkluderte gåter, korte vers, gnomer (fra gresk, «å vite», en form for utsagn), og mnemoniske dikt for å huske lange lister med navn.
Exeterboken har en samling på 95 gåter. Svaret følger ikke med gåtene, et antall av dem er kjent og blir fortsatt benyttet som gåter i dagliglivet, men noen av dem har ukjente svar.
Det er korte vers funnet i margene på manuskripter som tilbyr praktiske råd. Det er botemidler mot tap av krøtter, hvordan å håndtere en forsinket fødsel, bisvermer, og annet. Det lengste blir kalt for Ni urtetrolldommer (Nine Herbs Charm), og er sannsynligvis av førkristen og hedensk opprinnelse.
Det er også en gruppe av mnemoniske dikt komponert for å hjelpe med å huske utenat lister og rekker med navn og for å holde objekter i orden. Disse diktene er kalt for Menologium, Apostlenes skjebner (The Fates of the Apostles), Runediktet (The Rune Poem), Fastesesongene (The Seasons for Fasting) og Instruksjoner for kristne (Instructions for Christians).
Sindre Martinsen-Evje
Sindre Martinsen-Evje (født 15. november 1981) er ordfører (Ap) i Sarpsborg. Han overtok som ordfører etter Jan O. Engsmyr i 2011. I månedene før han ble valgt til ordfører var han konstituert varaordfører. I valgperioden 2007–2011 var han gruppeleder for Arbeiderpartiet i bystyret.
Ottavio Cagiano de Azevedo
Ottavio Cagiano de Azevedo (født 7. november 1845 i Frosinone i Italia, død 11. juli 1927 i Anzio) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var prefeft for Kongregasjonen for ordensfolket 1913–1915, og camerlengo 1915–1927.
Han ble kreert til kardinaldiakon i 1905 av pave Pius X, med Santi Cosma e Damiano som titteldiakonia. Senere ble han kardinalprest med tittelkirken San Lorenzo in Damaso.
Han deltok ved konklavet 1914 som valgte pave Benedikt XV og ved konklavet 1922 som valgte pave Pius XI.
Han var nevø til kardinal Antonio Maria Cagiano de Azevedo (kreert 1844).
Sindre Martinsen-Evje
Martinsen-Evje er født og oppvokst i Jelsnes i Sarpsborg. Han er utdannet jurist fra Universitetet i Oslo. Martinsen-Evje ble valgt inn i bystyret første gang i 1999. I perioden 2003-2007 var han leder av hovedutvalget for kultur og oppvekst.
Han var i perioden 2009-2011 nestleder i Sarpsborg Arbeiderparti. Fra 2006-2007 var han medlem av sentralstyret i Europeisk Ungdom.
Angelsaksisk litteratur
Lignelser, synonymer og allegorier
Angelsaksisk poesi er markert av en særegen bruk av lignelser eller synonymer, noe som er en konsekvens av både dens struktur og med den hyppige bruk av tekstbilder. Det store antallet synonymer hadde sin grunn i de krav som bokstavrimet krevde av poeten, men variasjon var et annet virkemiddel ved at det ble benyttet flere ord for samme mening.
Dette kommer også til uttrykk i angelsaksisk diktnings avhengighet til metaforer, spesielt dens bruk av kjenninger. Et eksempelet på dette finnes i Vandringsmannen (The Wanderer) hvor en slagscene blir referert til som en «storm av spyd». Denne referansen til et slag gir oss en mulighet til å se hvordan angelsaksere så på krig: uberegnelig, kaotisk, brutalt, og kanskje også som en naturfunksjon. Det er med disse stilistiske og tematiske elementene man bør ha i minnet når man første gang tilnærmer seg angelsaksisk eller gammelengelsk poesi.
Digresjoner og egne poetiske ord
Digresjoner har i dag negativ klang, men når fortelleren av Beowulf trår ut av hovedhandlingen skjer det av god grunn for å belyse personene, deres handlinger, og den verden dikteren står i. Det er to typer digresjoner: fortellingen-innenfor-fortellingen, og når en fortelling først blir fortalt kort og nedsettende av en person, og deretter fortalt på nytt av en annen, lengre og ærefullt.
Karakteristisk for angelsaksisk poesi er dens bruk av arkaiske ord, og disse ordene var alene forbeholdt poesien, og ved at man i dagligtale benyttet andre ord for det samme. De poetiske ordene kan være enkeltord, sammensetninger eller lengre konstruksjoner. I norrøn litteratur kalles dette for heiti.
Bokstavrim
Bortimot all angelsaksisk poesi er komponert uten rim på fire trykkbetonte stavelser («topper») som alternerte med ubestemt antall trykksvake stavelser («senkninger»), knyttet sammen med bokstaver som ligner på hverandre, såkalt bokstavrim. Alle vokaler rimer med alle andre, mens alle konsonanter rimer kun med andre konsonanter. Dette høres fremmed ut for moderne ører i henhold til vårt vante poesimønster med rim og konstante antall av ubetonte stavelser. Tilsvarende også med allitterasjon eller bokstavrim.
Gammelengelsk poesi benyttet bokstavrim ved at den innledende konsonantlyden blir gjentatt gjennom linjen. Eksempelvis i Beowulfs verselinje «weras on wil-siþ wudu bundenne», «man on desired journey bound the ship», rimer de fleste ordene på konsonanten «w». Så gjennomgående og viktig er allitterasjonens form at i den overstående siterte linjen at poeten sannsynligvis begynte med ordkombinasjonen «wil-siþ» («desired journey») som den viktigste ideen i linjen og lot de påfølgende ordene bokstaverime med dette og lar bokstavrimet form setningen.
Muntlig-formularisk diktning
Angelsaksisk poesi har blitt omfattende studert for å bevise teorien at den var resitert i henhold til «muntlig-formularisk skjema» (engelsk «oral-formulaic»). Grunnlaget ligger i at mange uttrykk og vendinger går igjen i andre dikt, eksempelvis er det ikke mindre enn 11 av de 18 halvlinjer i Cædmons hymne som har paralleller i andre dikt. Det er også funnet tilsvarende tilfeller i Beowulf og andre dikt.
Milman Parry framsatte teorien under arbeidet med Homers diktning, og siden støttet av Albert Bates Lord i dennes arbeid med sydslavisk diktning at den klassiske episke diktningen ble skapt gjennom en muntlig-formularisk prosess hvor skaldene skaper diktningen direkte og uten en fastlagt tekst. Hver fremførelse, like en impresjonistisk jazzkonsert, ga således en helt ny gjenskapelse av diktet, men basert på et stort forråd av «formler» i henhold til versemålets krav. I motsetning til denne teorien er Bedes eget vitnemål at Cædmon skapte sitt dikt og at Bede selv tilsynelatende la stor vekt på diktet som en nyskapelse. En vanskelighet med teorien er at det er kun den skriftlige utgaven som er bevart, ikke den antatte muntlige tradisjonen. Teorien har også sine kritikere som hevder at diktene ble komponert delvis i henhold til en moderne ord-for-ord-prosess, og delvis også i henhold til å sette sammen tema og formularer.
Kristen prosa
Den mest kjente forfatteren av gammelengelsk var kong Afred som oversatte mange bøker fra latin og til gammelengelsk. Disse oversettelsene var blant annet pave Gregor I den stores Pastoral omsorg (Liber Regulae Pastoralis), en håndbok for prester om hvordan å håndtere sine plikter; Filosofiens trøst av Boëthius; og Soliloquies av Augustin av Hippo. Alfred var også ansvarlig for en oversettelse av femti salmer fra Salmenes bok.
Andre betydningsfulle gammelengelske oversettelser ble skrevet av assosierte til kong Alfred, blant annet et ledsagerstykke av Augustins Gudsstaten (De civitate Dei), Dialogene av Gregor den store, og Anglerfolkets kirkelige historie (Historia ecclesiastica gentis Anglorum) av Beda den ærverdige. Kanskje det viktigste verket var oversettelsen av Orosius’ Verdenshistorie, spesielt siden det ble betydelig utvidet med originale bidrag, blant annet fortellingen til nordmannen Ottar fra Hålogaland som gir blant de første skriftlige vitnesbyrd om Norge som nasjon.
Ælfric av Eynsham, som skrev på slutten av 900-tallet og begynnelsen av 1000-tallet, var den mest profilerte forfatteren av angelsaksiske prekener, og som ble kopiert og tilpasset for bruk til langt inn i på 1200-tallet. Han skrev et antall helgenbiografier, et gammelengelsk verk om tidsberegning, pastorale brev, oversettelser av de første seks bøkene i Bibelen, ordbøker og oversettelser av andre deler av Bibelen, blant annet Salomos ordspråk, Visdommens bok og fra Ecclesiasticus (Det gamle testamente).
En av de tidligste angelsaksiske prosatekstene er Martyrhistorie (Martyrology), informasjon om helgene og martyrene i henhold til deres årsdager og festivaler i kirkekalenderen. Det har blitt bevart i seks fragmenter. Det er antatt at det stammer fra 800-tallet av en anonym forfatter fra Mercia i regionen Midlands.
Den eldste samlingen av prekener er Blicklinghomiliene i Vercelliboken og dateres til 900-tallet.
Det er et antall prosaverker om helgenes liv. Utover de som er skrevet av Ælfric finnes prosastykker om Sankt Guthlac i Vercelliboken, livet til Margareta av Antiokia og livet til Sankt Chad av Mercia. Det er fire biografier i Juliusmanuskriptet: De hellige syv sovere, Sankt Maria av Egypt, Sankt Eustachius og Sankt Euphrosyne.
Det er mange gammelengelske oversettelser fra ulike deler av Bibelen. Ælfric oversatte de første seks bøkene i Bibelen (Hexateuch, «seks ruller»). Det er en oversettelse av Evangeliene. Den mest populære var Nicodemus’ evangelium (eller Pontius Pilatus’ gjerninger). Andre var blant annet Pseudo-Matteus’ evangelium, Apostelen Paulus’ visjoner (eller åpenbaring), Vindicta salvatoris, og Apostelen Tomas’ visjoner (eller åpenbaring).
En av de største samlingene av angelsaksiske tekster er rettslige tekster satt sammen og tatt vare på i klostrene. Disse inkluderer mange ulike tekster: opptegnelser av donasjoner fra adelen, testamenter, dokumenter om emansipasjon (frigivninger), boklister og lister over relikvier, hoffsaker og regler for laugene. Alle disse tekstene gir verdifulle innsikt i den sosiale historien i den angelsaksiske epoken, men er også av litterær verdi. Eksempelvis, noen av hoffsakene er fortellinger som er interessante for deres bruk av retorikk.
Verdslig prosa
Den angelsaksiske krønike ble sannsynligvis påbegynt på kong Alfreds tid og fortsatte i over 300 år som en historisk årbok over angelsaksisk historie.
Et enkeltstående eksempel på en klassisk romanse har blitt bevart, det er et fragment av en fortelling om Apollonius fra Tyr, ikke til å forveksles med den stoiske filosofen Apollonius av Tyr, antagelig oversatt på 1000-tallet fra en nå tapt gresk tekst.
En munk som skrev på angelsaksisk på samme tid som Ælfric og Wulfstan var den lærde Byrhtferth av Ramsey. Han skrev bøkene Enchiridion og Handboc både på latin og angelsaksisk som studier i matematikk og retorikk.
Ælfric skrev også to nyvitenskapelige verker, Hexameron og Interrogationes Sigewulfi, som handlet om fortellinger om skapelsen. Han skrev også en grammatikk og en glossar (ordliste) i angelsaksisk som ble kalt for Latin, senere brukt av studenter som var interessert i lære gammelfransk ettersom den også hadde en gammelfransk ordliste.
Det er mange bevarte tekster som består av regler og beregninger for å bestemme religiøse festivaler, og tabeller for å beregne tidevann og månefaser.
I Nowellkodeksen er teksten til Østens underverker (The Wonders of the East) som inkluderer et bemerkelsesverdig kart over verden, og andre illustrasjoner. Også i samme manuskript er Aleksanders brev til Aristoteles. Etter som dette er det samme manuskriptet som inneholder Beowulf har noen forskere spekulert om det kan ha vært ment som en samling bestående av eksotiske steder og vesener.
Det er et antall interessante medisinske verker. Det er en oversettelse av Apuleius’ Herbarium med illustrasjoner, funnet sammen med Medicina de Quadrupedibus. En annen samling av tekster er Balds legebok (Bald's Leech book) fra 900-tallet som inneholder planter og urter og en del kirurgisk botemidler. En tredje samling er kjent som Lacnunga med virkemidler bestående av trolldomsbeskyttelser, besvergelser og hvit magi.
Angelsaksiske rettslige tekster er stor og betydningsfull del av de bevarte manuskriptene. I løpet av 1100-tallet hadde de blitt satt sammen til to store samlinger (se Textus Roffensis). De inkluderer kongens lover som begynner med de av Æthelbert av Kent, og tekster som handler om bestemte saker og steder i landet. Et interessant eksempel er Gerefa som gir hovedtrekkene til pliktene til en tjenestemann, en «reeve», ved et større landgods. Det er også et omfattende bind med rettslige dokumenter relatert til klostrene.
Forsknings- og virkningshistorie
Gammelengelsk eller angelsaksisk litteratur forsvant ikke i 1066 med den normanniske erobringen av England. Mange prekener og verker ble fortsatt lest og var i bruk i deler eller hele opp til 1300-tallet, og ble videre katalogisert og organisert. I løpet av reformasjonen i England, da klosterbibliotekene ble spredt, ble manuskriptene samlet av oldtidsforskere og lærde. Blant disse var Laurence Nowell, Matthew Parker, Robert Bruce Cotton og Humfrey Wanley, derav navnene på en del av manuskriptene i moderne tid. På 1600-tallet begynte en tradisjon med å skape litterære ordbøker og referanser av angelsaksisk litteratur. Den første var William Somners Dictionarium Saxonico-Latino-Anglicum (1659). Ordbokforfatteren Joseph Bosworth begynte en ordbok på 1800-tallet som ble fullført av Thomas Northcote Toller i 1898 som fikk tittelen An Anglo-Saxon Dictionary, og ble siden også oppdatert.
Ettersom gammelengelsk var et av de første morsmål som ble skrevet ned søkte 1800-tallets forskere etter røttene til en europeisk «nasjonalkultur» (se Romantisk nasjonalisme) og hadde således spesiell interesse for angelsaksisk litteratur. Gammelengelsk ble dermed en del av universitetsstudiene. Etter den andre verdenskrigen har det vært en økende interesse for de fysiske manuskriptene i seg selv. Neil Ker, en paleografer, utga den banebrytende Catalogue of Manuscripts Containing Anglo-Saxon (Katalog av manuskripter inneholdende angelsaksisk) i 1957, og ved 1980 var bortimot alle angelsaksiske manuskripter blitt gjenutgitt på engelsk. J.R.R. Tolkien, kjent som en forfatter av fantastisk litteratur, er kreditert for å ha skapt en bevegelse for å se på gammelengelsk som et emne for litterær teori i hans forelesninger fra 1936. Disse ble siden utgitt av hans sønn i 1983 i form av essaysamlingen Beowulf: The Monsters and the Critics.
Angelsaksisk litteratur har hatt en påvirkning av moderne litteratur. Noen av de mest kjente oversettelsene inkluderer William Morris' oversettelse av Beowulf og Ezra Pounds oversettelse av Sjøfareren. Påvirkning på poesien kan bli følt hos moderne poeter som T. S. Eliot, Ezra Pound og W. H. Auden. Mange av emnevalget og terminologien i heroisk poesi kan bli sett i populære verker som Hobbiten, Ringenes herre og mange andre.
Irlands kvinnelandslag i fotball
Irland har vært med i internasjonal fotball i lang tid, men de har aldri kvalifisert seg til noen mesterskap. I kvalifiseringen til EM i 1991 var de nære, men et tomålstap i Nederland ødela for dem. Ellers besto kvalifiseringene for Irland i hovedsak av siste eller nest sisteplasser.
I kvalifiseringen til EM 1995 deltok ikke Irland, og i kvalifiseringen til EM i 1997 var Irland plassert i gruppe B, det vil si gruppen for de som ikke var kvalifisert til å spille om EM-plass. Irland ble i gruppe B til 2005, da de kvalifiserte seg til gruppe A. Ikke lenge etter ble gruppeinndelingen avskaffet.
Kvalifiseringen til EM i 2009 ble en stor opptur for Irland. Fra å være det dårligste laget greide Irland å komme på tredjeplass bak Sverige og Italia. Det holdt til omspillsplass om de siste plassene. Irland møtte Island, og greide en god uavgjort hjemme. Bortemøtet ble imidlertid noe dårligere, og Irland tapte 0-3.
Irland fortsatte oppturen da de møtte Russland, Israel, Kasakhstan og Sveits. Sistnevnte ble den store overraskelsen i turneringen, og vant gruppen. Irland greide imidlertid å slå de to presumptivt dårligere lagene, Israel og Kasakhstan, og de oppnådde også en sterk uavgjort mot Russland. Dette holdt til en tredjeplass, seks poeng bak Russland på andre.
Dreamin’ of You
Dreamin' of you er en sang av Bob Dylan som ble spilt inn sammen med opptakene til hans album, Time Out Of Mind, men ikke utgitt før i 2008. Sangen ble inkludert på det åttende tilskuddet i Dylans bootleg series, The Bootleg Series Vol. 8: Tell Tale Signs. Da albumet kom ut kunne medlemmer av Bob Dylan-nettsamfunnet laste ned sangen gratis. Musikkvideoen hadde Harry Dean Stanton i hovedrollen og hadde premiere på amazon.com.
Daşkəsən (distrikt)
Daşkəsən er et distrikt (rayon) i Aserbajdsjan. Distriktets areal er 1 047 km². I 2009 hadde Daşkəsən 32 800 innbyggere. Administrasjonssenteret ligger i byen Daşkəsən.
Myllarheimen
Myllarheimen er et musikkhistorisk museum i Vinje kommune på husmannsplassen Kosi på garden Øygarden i Arabygdi der Myllarguten, spelemannen Torgeir Augundsson, bodde de siste årene av sitt liv fram til 1872, da han døde.
I 1852 kjøpte Myllarguten Øygarden, etter å ha tjent godt på konserter i Christiania og Bergen. Men han var ingen god bonde eller økonom, og ti år seinere måtte han selge garden. Men en husmannsplass holdt han av til seg selv.
Kunstneren Harald Kihle kom i 1949 med en oppmodning om å ta vare på minne etter Myllarguten. Rauland kommune kjøpte husmannsplassen og ved dugnad ble husene satt i stand og gjenstander som hadde tilhørt Myllarguten ble samlet inn.
I 1969 ble det avduket et minnesmerke utført av Dyre Vaa.
Eksterne lenker
Vest-Telemark museums hjemmesider
Shintaro Sato
Shintaro Sato (født 20. august 1980) er en japansk bobkjører. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han ble nummer 26 i firer-bob.
Lucifus Malfang
لوشيوس مالفوي Lucius Malfoy Lucius Malfoy Lucius Malfoy Lucius Malfoy Figuren der Harry-Potter-Romane Lucius Malfoy Death Eater Lucius Malfoy fa:لوسیوس مالفوی Lucius Malefoy 루시우스 말포이 Lucius Malfoy Lucius Malfoy Lucius Malfoy Lucius Malfoy Lucius Malfoy Lucius Malfoy Lucius Malfidus ルシウス・マルフォイ Lucjusz Malfoy Lucio Malfoy Люциус Малфой Lucius Malfoy Lucius Malfoy Familjen Malfoy Lucius Malfoy
Aristide Rinaldini
Aristide Rinaldini (født 5. februar 1844 i Montefalco ved Spoleto i Italia, død 11. februar 1920 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var tilknyttet det pavelige diplomati. Han var først i Portugal og så i Belgia. Der forble ham som «fri agent» etter at Frère Orbans liberale kabinett brøt de diplomatiske bånd med Den Hellige Stol, og ble chargé d'affaires da forbindelsene ble gjenopptatt. Han var nuntius i Belgia og Luxembourg 1887–1893, og i Spania 1899–1907. Han var camerlengo 1912–1914.
Han ble kreert til kardinal i 1907 av pave Pius X, med San Pancrazio som tittelkirke.
Han deltok ved konklavet 1914 som valgte pave Benedikt XV.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Callistus I
Callistus (også kalt Calixtus; død 222, gravlagt 14. oktober 222) var Den katolske kirkes pave fra 217 til sin død.
Han var av romersk ætt og vokste opp i Trastevere. Faren het Domitius og tilhørte slekten gens Domitia. Det man kjenner til om hans liv, kommer for det meste fra Hippolyt, som var en bitter motstander av Callistus. Selv om det er enkelte fordreininger, mener historikere at biografien allikevel bygger på historiske fakta.
Callistus arbeidet i ungdommen for en kristen mann ved navn Carpophorus som underviste ham i kristendomskunnskap. Callistus ble satt til å bestyre en bank som ble brukt av kristne, men tapte bankens penger og måtte flykte fra Roma. Han ble tatt i Porto og brakt tilbake til Roma. Der ble han dømt til slaveri, noe som var en vanlig reaksjon mot personer som skyldte penger. Kreditorene fikk satt ham fri, fordi de hadde større håp om å få tilbake pengene ved å ansette ham som pengeinnkrever. Han krevde inn penger fra jøder i Roma og ble etter en tid arrestert igjen for å ha forstyrret freden i en synagoge. Han ble dømt til hardt straffarbeid i stenbruddene på Sardinia. Dette var normalt jevngodt med en dødsdom.
Filip I av Castilla
Filip I av Castilla, (Filip av Burgund, Filip den smukke; født 22. juli 1478 i Brugge i Flandern, død 25. september 1506 i Burgos), konge av Castilla 1504-1506, sønn av keiser Maximilian I og Maria av Burgund, gift med Johanna av Castilla.
Callistus I
Igjen kom han seg unna, da keiser Commodus' elskerinne Marcia ba pave Viktor I om navnene på kristne fanger og fikk dem satt fri. Paven skal ha utelatt Callistus fra listen, men han kom allikevel med blant de frigitte. Da han kom tilbake til Roma, ga paven ham en månedlig pensjon og sendte ham til Anzio.
Filip I av Castilla
Bakgrunn
Filip ble oppkalt etter sin oldefar, Filip den gode (av Burgund), bestefar til hans mor Maria.
Beaconsfield
Beaconsfield er en markedsby og verdslig sogn i Buckinghamshire, England, omkring 38 km vestnordvest for London og 27 km sørsørøst for administrasjonsbyen Aylesbury. Fire byer er innenfor 8 km avstand: Slough, Amersham, Gerrards Cross og High Wycombe. Den ligger i Chiltern Hills, og tilhører Londons pendlerbelte. Boligprisene i byen har av den grunn blitt svært høye. Byen betjenes av en jernbanestasjon på Chiltern-linjen som går fra Marylebone i London til Birmingham. Mens den eldste bydelen, Old Beaconsfield, vokste opp omkring en skysstasjon, har det senere vokst opp en ny bydel omkring stasjonen.
Filip I av Castilla
Herre av Nederlandene, hertug av Burgund
I 1482, etter morens død, arvet han hennes burgundiske landbesittelser, med sin far som regent/verge.
Callistus I
Pave Zefyrinus kalte Callistus tilbake til Roma og ordinerte ham som diakon. Han ble pavens nærmeste rådgiver og ble blant annet forstander for det kristne gravstedet ved Via Appia. Katakomben der kalles fortsatt Callistuskatakomben. 46 paver og anslagsvis 200 000 martyrer ble gravlagt der. Etter hvert ble han en «grå eminense» som hadde den reelle makt i kirken.
Filip I av Castilla
Herre av Nederlandene, hertug av Burgund
En tid med uro fulgte, særlig mellom de større av byene i Flandern (særlig Gent og Brugge) og dem som støttet Maximilian.
Callistus I
Da Zefyrinus døde i 217 ble Callistus valgt til pave. Konservative kretser blant geistlige og legfolk protesterte mot dette. Blant sentrale motstandere var Tertullian og Hippolyt. Sistnevnte hadde vært en sterk kandidat i valget, og han nektet å godta det. Dermed lot han seg velge av en skismatisk gruppe og ble den første motpaven. Dette er det første kjente skisma i kirkehistorien.
Striden med Hippolyt dominerte Callistus' pontifikat og ble ført med harde midler. Hippolyt anklager Callistus for utukt og brukte hans fortid som slave mot ham. Callistus på sin side ser ikke ut til å ha fordømt Hippolyt.
Beaconsfield
Etymologi
Navnet er først dokumentert i 1184, da skrevet Bekenesfelde, med samme betydning som den moderne formen, et jorde (field) med en varde (beacon).
Callistus I
En av de alvorligste anklagene mot Callistus kom da han meglet mellom to grupper med forskjellig syn på inkarnasjonen. Hippolyt mente han var positivt innstilt til monarkianerne og stemplet ham som sabellianer. Dette stemmer dårlig med virkeligheten, ettersom det var Callistus som hadde ekskommunisert Sabellius, som var modalistenes intellektuelle leder og lærte at Faderen, Sønnen og Den hellige ånd ikke var reelle forskjeller i guddommen, men bare ulike former for åpenbaring. Callistus hevdet at det bare var en dom som var avsagt for å dekke over pavens eget modalistiske syn. Callistus ser ut til å ha hatt et syn som ligger mellom modalismen og Hippolyts lære, som skilte ut Ordet (Sønnen) som en egen person i så stor grad at Callistus mente det var en form for diteisme («to-guderi»).
Beaconsfield
Kjente personer
Blant kjente personer som har bodd i byen finner man Benjamin Disraeli, som var statsminister i 1868 og igjen 1874–1880. Han ble den første jarl av Beaconsfield i 1876. Senere finner man Enid Blyton, Pauline Quirke og Terry Pratchett. G.K. Chesterton, Edmund Burke og Edmund Waller er gravlagt i byen.
Callistus I
Det kom også anklager fra Hippolyt om at Callistus var for ettergivende i disiplinære spørsmål. Blant annet lot han en biskop som hadde begått alvorlige forseelser, fortsette i embetet, og han var villig til å ordinere menn som hadde vært gift to eller tre ganger. Han ville ikke fordømme prester som giftet seg, og han ga konvertitter fra kjetterske og skismatiske sekter adgang til kirken uten å pålegge dem å gjøre bot først. Han tillot også at personer som hadde begått drap og utroskap kom tilbake til kirken, og la dermed grunnen for den forståelse av skriftemålets og botens virkning som Den katolske kirke har i dag. Han tillot også at frie og ufrie giftet seg med hverandre, i strid med verdslig romersk lovgivning.
Callistus innførte tamperdagene, serier på fire fastedager i den første uken av mars, juni, september og desember.
Han regnes som en av de første paver som virkelig definerte paveembetet, og er blitt beundret for sin livsbejaende innstilling. Han arbeidet også for at biskopene skulle få økt innflytelse og fastslo at enhver biskop har del i nøkkelmakten som Kristus gav til Peter. Dette er en tidlig formulering av kjernen i den apostoliske suksesjon.
Callistus døde i 222 og ble ifølge tradisjonen gravlagt 14. oktober, som er hans minnedag. En legende hevder at han døde som martyr ved at en folkemengde kastet ham ned i en brønn der kirken Santa Maria in Trastevere står, men dette virker usannsynlig ettersom han ikke opptrer i martyrlister før over hundre år etter sin død.
Man trodde lenge at han ble gravlagt i Callistuskatakomben, men i 1960 fant man graven i Calepodiuskatakomben ved Via Aurelia.
Beaconsfield
Vennskapsbyer
Beaconsfield har følgende vennskapsbyer:
Filip I av Castilla
Herre av Nederlandene, hertug av Burgund
Filip var en meget stilig og elskverdig mann, men også notorisk utro, og han hadde en rekke kjærlighetsaffærer med hoffdamene. Historien forteller at den meget sjalu Johanna avslørte ham i sengen sammen med en av hoffdamene, og beordret at hennes hår ble klippet av, og lot siden bare eldre og stygge kvinner tjenestegjøre ved hoffet. Filip skal ha blitt så rasende over Johannas tiltak at han for en tid bannlyste henne fra ektesengen.
Konge av Castilla
Etter sin svigermor Isabella I av Castillas død i 1504 tok han i juli 1506 tittelen konge av Castilla - tvert i mot sin svigermors uttrykkelige ønske at Johanna skulle arve tronen. På denne måte gjorde han seg til uvenn med sin svigerfar, Ferdinand II av Aragon som ville ta denne tittel fra sin sinnssyke datter.
Toppidrettssenteret
Toppidrettssenteret er navnet på treningssenteret til Olympiatoppen i Oslo. Senteret ligger ved Sognsvann, ved Nordmarka, og er tilholdssted for toppidrettssatsingen til Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité.
Om senteret
Senteret er godt tilrettelagt for trening og treningssamlinger, med moderne utstyr egnet for allsidig trening. Treningssenteret har som mål å være et ledende kompetansesenter for fysisk trening og testing. I tilknytning til treningssenteret ligger en kunstgressbane med friidrettsbane med kunstdekke. Ved banen ligger også en skinne til trening for dytting av kjelke til aking. Videre finnes bandybane, utendørs basketballbane, en mindre skøytebane, og et område tilrettelagt for friidrettens kastøvelser.
Flere av anleggende brukes i fellesskap med Norges idrettshøgskole som er Toppidrettssenterets nærmeste nabo.
Senteret har eget sportshotell, som tilbyr overnatting i 32 rom og bespisning, samt fem møtelokaler og peisestue.
Helseavdelingen ved senteret er utformet med tanke på idrettsutøvere på høy nivå. Leger, fysioterapeuter og massører med ekspertise innen toppidrett tilbyr sine tjenester her.
Fysiologiske tester
Ved senteret tilbyr Olympiatoppen gjennomføring av tester av spenst, hurtighet og styrke. Spensttestene foregår på Boscomatte, og tester vertikal spenst. Hurtighetstestene foregår på treningssenterets 40 meters løpebane. Innen muskelstyrke tilbys tester for 1RM (maksimal styrke) og submaksimal styrke i en rekke øvelser.
Testing av fotballspilleres hurtighet har på 2000-tallet gitt en del pressedekning, og ført til spekulasjoner om norges raskeste fotballspiller. Basert på nyhetsoppslag er dette en uoffisiell liste over Norges raskeste fotballspillere etter tester på TIS:
Brann
26. september 2010 meldte VG at det brant på Toppidrettssenteret. Flere personer skulle ha bli evakuert og store mannskaper satt inn i kampen mot flammene.
Hud
Hud eller skinn er, innen dermatologien, det anatomiske organet, en del av bindevevssystemet, som er oppbygd av forskjellige lag som dekker de underliggende musklene og de andre organene.
Hudens viktigste oppgaver er å beskytte mot infeksjoner. Andre oppgaver er isolasjon, produksjon av vitamin D, formidling av sanseopplevelser og regulering av kroppens temperatur.
Følesansen sitter i huden. Et voksent menneske har omtrent 2 m² hud. Tykkelsen på huden er mellom 0,2-4 mm. Huden utgjør omtrent 1/6 av den samlede kroppsvekten, og er det største organet på kroppen.
Huden består av tre lag, kalt overhud (epidermis), lærhud (dermis/corium) og underhud (hypodermis/subcutis).
Alle hudceller er døde. Hos mennesker vil en gjennomsnittlig voksen bære med seg ca. to og et halvt kilo død hud. Daglig mister et menneske flere milliarder små biter (hudceller).
Overhuden
Epidermis består stort sett av døde celler (hudceller) og er kalt arrhuden (overhud). Det dypeste laget i epidermis er kalt det basale cellelaget. Her produseres blant annet proteinet melanin i pigmentcellene melanocyttene. Pigment sørger for å beskytte cellene mot den farlige UV-strålingen. Epidermis inneholder ingen blodårer; næring blir tilført ved diffusjon fra blodårene i lærhuden.
Overhuden dannes fra det ytre cellelaget kalt ektoderm under fosterutviklingen.
Lærhuden
Dermis er ca. 0,5 - 3,00 mm tykk og består av:
Underhuden
Hypodermis består av fettvev og løst fibret bindevev. Bindevevet er også kalt måsegeis. Underhuden gir varmeisolasjon til kroppen og inneholder en god del vevsveske, noe som gjør underhuden til et ganske så stort vannlager for kroppen. Underhuden er et av de største fettlagrene i kroppen.
Hiroshi Suzuki (bobkjører)
Hiroshi Suzuki (født 13. desember 1973) er en japansk bobkjører. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han ble nummer 26 i firer-bob.
Gå planken
Å gå planken er en henrettelsesmetode som har vært ansett for å være utstrakt brukt blant pirater. Metoden, slik den er beskrevet, går ut på å tvinge offeret til å gå ut på en planke som strekker seg ut fra siden av et skip, for på denne måten å falle i havet. I de fleste beskrivelser er hendene bundet og havet rundt båten fullt av hai. Det finnes imidlertid lite av håndfaste bevis på at bruk av denne henrettelsesmetoden var utstrakt. Det har blitt en del av den moderne piratmytologien og er ofte beskrevet i bøker og på film, deriblant i teaterstykket Peter Pan og i historiene om Kaptein Sabeltann. Å gå planken må ikke forveksles med straffemetoden kjølhaling, der offeret ble bundet i et tau og trukket under skroget av båten og opp på den andre sida.
Tømmerkistedam
En tømmerkistedam (også kalt kistedam og tømmerkiste) er ei demning laget av laftet rundtømmer.
Tømmerkista har to laftede tømmervegger. Veggen mot vannet og nedveggen er bundet sammen med tverrstokker. Til nedveggen er de låst fast til tømringa med vanlige lafteknuter. Oppstrøms, på vannsida, går tverrstokkene bare halvveis inn i tømringa, slik at de ikke punkterer dammen. Tverrstokkene fungerer også som golvåser i steinkistene. Steinkistene er fylt med store steiner som presser tømmerstokkene ned og sammen.
Slike dammer er ofte bygget med en tetning på vannsida. Tetningen er laget av stående plank med not og fjør – gjerne dobbel not og fjør. Når denne planken drives ned i undergrunnen, blir dammen tett. Vel så viktig er det at tetningen hindrer isen i å få tak i tømringa og arbeide den i stykker.
Historisk bruk
Denne måten å bygge demninger på er kjent fra 1600-tallet, og det var den vanligste damkonstruksjonen da fløtingsvassdragene ble utbygd på 1800-tallet. Den egner seg særlig godt hvis grunnen er løs og det vil være vanskelig å lage fundament for en steindam.
De enkleste dammene ble brukt til å demme opp utslåtteenger, slik at engene kunne bli oversvømmet ved vår- og regnflommer. Det hendte at folk satte opp en dam så vannet stod 30–40 cm over enga. Før de slo slapp de vannet, og slik slått ble kalt damslått. Denne driftsmåten var vanligere i Sverige enn i Norge (svensk: silängar, dammängar).
Mer kjent i Norge er oppdemming av småtjern for å skaffe pålitelig vannforsyning til møller eller sagbruk. Når vannet ble sluppet økte vannføringen i bekken slik at de fikk vann på mølla. Der forholdene lå til rette for det hadde de fleste gårdene sin egen vanndrevne sag eller mølle.
Etableringen av tresliperiene på 1870-tallet førte til at tømmerfløtingen økte i omfang. Utbyggingen av fløtingsvassdragene ble organisert av tømmerkjøperne. Det ble investert mye i å få effektiv fløting av tømmeret, og tømmerkister ble brukt i fløtingsdammer og elveforebygninger.
Tømmerkister i vår tid
I Midt-Norge er det også nybygde tømmerkistedammer for vannmagasin ved utbygging av minikraftverk, for å få sikrere vannføring og bedre lønnsomhet. Fra en økonomisk vurdering er kistedammene først og fremst konkurransedyktige med damhøyder i området 2–4 meter, men det finnes eldre eksempler på dammer med høyde på over 8 meter.
Vannpolo under Sommer-OL 1920
Vannpolo under Sommer-OL 1920. Vannpolo var med for femte gang på det olympiske programmet 1920 i Antwerpen. Tolv lag deltok. Storbritannia ble olympiske mestere for fjerde gang i vannpolo. De beseiret hjemmelaget Belgia med 3-2 i finalen.
Porta-potti
Porta potti er et varemarke for et bærbart toalett som er i utbredt bruk i båter, campingvogner, på hytter, campingplasser, i biler som driver langtransport og lignende steder som ikke er tilknyttet et godkjent avløpssystem.
Varemerket Porta Potti har i engelskspråklige land utviklet seg til å bli generisk betegnelse for portable toaletter. I denne forbindelse viser det til at produktet er lite som en tisse potte, pee-pot, eller potty.
Surdeig
Surdeig er en samlebetegnelse på gjæret deig basert på en startkultur (engelsk: starter). Startkulturen lages ved at man blander vann og mel og lar dette stå hvor det utvikles melkesyrebakterier, og gjærsopper som forgjærer sukkerarter til alkohol og karbondioksid.
For å utvikle en startkultur egnet for baking bør man mate den med mer mel og vann én til to ganger daglig i 7-10 dager. Startkulturen (det vil si mikroorganismene i denne) holder man så i live ved gjentatt mating. En annen metode for å vedlikeholde startkulturen er å beholde en liten del av deigen man baker og spare den til neste baking, men det forutsetter at det ikke går for lang tid mellom hver baking, i så fall vil kulturen til slutt dø ut.