cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Textus Receptus
Tekstkritikk og Textus Receptus
Frederick Nolan, en forsker i gresk og latin på 1800-tallet, tilbrakte 28 år i forsøket på å spore Textus Receptus tilbake til de apostoliske opprinnelser. Han var en lidenskapelig forsvarer av Textus Receptus’ autoritet over alle andre utgaver av det greske nytestamentet, og argumenterte at de første redaktørene av den trykte utgaven bevisst valgte tekster slik de gjorde på grunn av deres overlegenhet og avviste andre tekster som representerte andre teksttyper på grunn av deres underlegenhet (dårligere kvalitet).
Márton Szivós
Márton Szivós (født 19. august 1981) er en ungarsk vannpolospiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han endte på femteplass med det ungarske landslaget.
Ristin Sokki
Ristin Sokki eller Risten Sokki (født 2. juli 1954 i Kautokeino) er en norsk forfatter som skriver lyrikk, barnebøker og lærebøker på samisk. Hun arbeider som lærer ved Samisk videregående skole og reindriftsskole i Kautokeino.
En av hennes oldefedre var Aslak Jacobsen Hætta, som var en av lederne under Kautokeino-opprøret i november 1852 og ble henrettet for dette i 1854. Slektskapet er tema i hennes tospråklige diktsamling Bonán bonán soga suonaid / Jeg tvinner tvinner slektas sener (1996). Boken var den samiske kandidaten til Nordisk råds litteraturpris 1998.
Barneboka Mitt gode liv var den samiske vinneren i en nordisk konkurranse som skulle styrke litteraturen på samisk, grønlandsk og færøysk. Den handler om «reindriftsgutten Niillas Juhan Heandarat som foretrekker å sitte framfor datamaskinen og er redd for reinsdyr.» Boka ble først utgitt i tospråklig nordsamisk/norsk utgave i 2007, og 2011 i en trespråklig nordsamisk/lulesamisk/sørsamisk utgave.
Objektivt ansvar
Objektivt ansvar er et juridisk begrep innen erstatnings- og kontraktsrett hvoretter erstatningsansvar kan konstateres uavhengig av skyld.
For objektivt ansvar, i likhet med for skyldansvar, gjelder reglene om årsakssammenheng, rettslig avgrensning mot visse skadefølger og reglene om flere skadevoldere.
Objektivt ansvar i erstatningsretten
I erstatningsretten har vi både lovfestet og ulovfestet objektivt ansvar.
Lovfestet objektivt ansvar gjelder for områder der det finnes lover som regulerer at objektivt ansvar skal finne sted under visse omstendigheter og under visse vilkår. Et eksempel på lov som regulerer objektivt ansvar innenfor et avgrenset område er bilansvarsloven, hvor det følger at man er ansvarlig for skade ens egen bil gjør uavhengig av om man kan lastes for skaden eller ikke. Andre områder hvor objektivt ansvar forekommer er arbeidsgiveransvaret, foreldres ansvar for barn og eiers ansvar for dyr.
Det ulovfestede objektive ansvar bygger på rettspraksis fra 1870-årene og frem til i dag, og går i hovedsak ut på at ansvar kan forekomme selv der det ikke er utvist skyld og det ikke finnes lover som regulerer et objektivt ansvar. Bakgrunnen for at man utviklet læren om objektivt ansvar var at den teknologiske utviklingen medførte at det oppstod skader, for eksempel fra maskiner, som man ikke kunne si var et resultat av at noen hadde utvist skyld, men hvor det likevel var gode grunner som talte for at ansvaret skulle påligge skadevolder fremfor skadelidende. Utviklingen begynte i de tidlige dommene med at Høyesterett la til grunn et meget vidtgående skyld-ansvar, som i praksis medførte et objektivt ansvar. I Vannledningsdommen av 1905 benyttet Høyesterett for første gang et utilsløret objektivt ansvar på ulovfestet grunnlag.
Hovedprinsippet for det ulovfestede objektive ansvar er at den som er nærmest til å bære ansvaret for en skade, vil måtte svare for det tapet som er inntruffet. En huseier er for eksempel nærmere til å bære risikoen for at en gesims faller ned og treffer en fotgjenger i hodet, enn den tilfeldige fotgjenger som blir truffet, selv om huseier har vedlikeholdt huset godt og fulgt alle forskrifter.
Objektivt ansvar i kontraktsretten
Hovedregelen i kontraktsretten er et objektivt ansvar for mislighold. Begrunnelsen er at når man har påtatt seg en ytelse mot vederlag, er man nærmest til selv å bære tapet hvis det viser seg at man ikke klarer å oppfylle. Men det finnes unntaksregler som kan komme misligholderen til unnsetning. Tidligere slapp man ansvar bare når det forelå force majeure, men i nyere kontraktsrettslige lover er denne strenge regel erstattet med en regel om kontrollansvar som er noe lempeligere.
Honninggjemme
En honninggjemme er en skål- eller sporeformet beholder som samler opp og lagrer (gjemmer) nektar (også kalt honningnektar) hos blomster med biotisk pollinering. Gjemmet dannes av blomstens beger- og kronblader. Honninggjemmer er en del av blomsterplantenes forplantningsstrategi, fordi nektar tiltrekker seg mange insekter (blant annet honningbier og humler), fugler (blant annet honningetere og kolibrier) og noen arter flaggermus. Når disse sanker nektar bidrar dem til pollineringen av plantene, siden pollen fester seg på kroppen deres og blir ført mellom blomstene.
Jungelens lov
Jungelens lov er en norsk roman, utgitt som bok nummer 13 i den 83 bind store serien om western-helten og US-marshalen Morgan Kane. Boka ble lansert i 1967, skrevet av forfatteren Kjell Hallbing under pseudonymet Louis Masterson, utgitt på forlaget Bladkompaniet.
Boka kom ut i forlagets pocketserie Stjernebøkene, som Stjerne-bok nr. 343 og kostet tre kroner.
I Jungelens lov er Kane, som tittelen lover, i jungelen - på Yucatán-halvøya i Mexico. Han må redde amerikanske geologer, en misjonær, en trassig ung kvinne og etter hvert tre nonner fra livsfarlige uxmal-mayaindianere. Etter å ha møtt utfordringene med mayaene og jungelen tror de at de er reddet, men konfronteres på toppen av det hele med pirater!
Boka mangler både de vanlige revolvermenn og de vanlige heftige kvinneforholdene, men Kane møter Inez og Charlotte Delaney (gjensidig tiltrekning) og dreper piraten «Bloody» Diego Chavez, minst 13 fra Mexicos urfolk og sannsynligvis et par sjømenn.
Mottagelsen av boka
Jungelens lov kom ut før Kane-serien var blitt den store salgsuksessen, da bøkene fortsatt ble utgitt i nokså normale pocket-opplag på 12-16000. Men da serien for alvor slo an rundt tre år senere måtte Jungelens lov trykkes på nytt og på nytt... Mens den fortsatt ble utgitt i Bladkompaniets opprinnelige pocket-serie kom boka i minst fire opplag. I tillegg ble den solgt i hardcover-versjon da Bladkompaniet i årene 1972-1974 lanserte serien i innbundet utgave, med to bøker i hvert bind.
Og suksessen var ikke begrenset til Norge. Etter hvert kom Jungelens lov på mange språk: I Sverige ble den gitt ut i 1971 på B. Wahlströms Bokförlag under tittelen Djungelns lag og i England samme året på Corgi Books som The law of the jungle. I 1972 kom den i Danmark på Winther som Jungelens lov, i Finland på Otava i 1973 som Viidakon laki, i Frankrike i 1980 på Librairie des Champs-Elysées som Terreur dans la Jungle. Island fikk sin utgave: Lög frumskógarins.
Senere utgivelser
Da Bladkompaniet i 1991 ga ut serien på nytt besluttet de å publisere bøkene i kronologisk rekkefølge, der man begynte med Kanes fødsel og sluttet med Den siste jakten. Nå havnet Jungelens lov i et dobbeltbind, i bok nr. 15, sammen med Ingen tårer for Morgan Kane. Da Bladkompaniet/Schibstedforlagene i årene 2002–2008 gjenutga bøkene i dobbelt-pocket kom Jungelens lov i 2004 som bok 27 i bind 27–28.
Etter at Aller forlag i 2008 tok over rettighetene kom bøkene fra 2009 enkeltvis, fortsatt i kronologisk rekkefølge, men med noen justeringer, Nå kom Jungelens lov i 2012 som bok nr. 32, en utgivelse som året etter ble lansert som lydbok av Norsk lyd- og blindeskriftbibliotek, innlest av Jan Olav Simonsen.
Plasseringen som bok 32 i serien er også beholdt i senere utgivelser, som i Cappelen Damms lydbokversjon fra 2020, lest inn av Torgeir Reiten.
Aedan av Dalriada
Aedan mac Gabhran (født ca. 532, død 17. april 608 (trad.)) var konge av Dalriada i Skottland fra ca. 574 til 606 eller 608.
Aedan nektet å fortsette å la riket være knyttet til de irske Dál Riata.
Omkring 603 ledet han en stor styrke sørover mot Æthelfrith av Northumbria, men ble beseiret i slaget ved Daegsastane.
Noen mener at Aedan er den historiske basis for legenden om kong Arthur.
Rolling Hills gasskraftverk
Rolling Hills gasskraftverk er et varmekraftverk i delstaten Ohio i det sentrale USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 800 MW, fordelt på 5 like store blokker med moderne gassturbiner. Operatør er Tenaska Inc.
Utstyret er vesentlig levert av SWPC og Siemens. Anlegget ble bygget ut i årene 2000–2003. Brenselkilden er naturgass.
Francesco Patrizi da Cherso
Francesco Patrizi da Cherso (1529–1597) var en venetiansk renessansetenker av kroatisk opphav.
Etter noen omflakkende år, bl.a. med studier på ulike læresteder i Europa, ble Patrizi i 1547 immatrikulert ved universitetet i Padova. Hensikten var å studere medisin, men han var snart i gang med å studere aristotelisk filosofi. Allerede i studietida ble han platoniker og var resten av livet en skarp kritiker av aristotelismen.
I sitt viktigste filosofiverk, Nova de universis philosophia (Ferrara 1591, «den nye universelle filosofien»), argumenterte han mot aristotelisme og skolastikk, og søkte å bekrefte platonismen. Inkvisisjonen forbød verket, og en alvorlig konflikt med kirkemyndighetene formørket Patrizis siste leveår.
Aleneforeldreforeningen
Aleneforeldreforeningen (forkortet til Affo) er en norsk medlemsorganisajon for aleneforeldre som ble stiftet i 1966.
Foreningen arbeider for at barn i aleneforeldrefamilier skal få gode oppvekstvilkår, samt å spre kunnskap og opplysning om sosialpolitiske, økonomiske, familierettslige og kulturelle spørsmål, og styrke aleneforeldrefamilienes økonomi.
AFFO har lokallag flere steder i landet. Foreningen har en medlemsavis, AFFOposten, som kommer ut fire ganger årlig.
Othiini
Othiini (Staphylininae) er en gruppe av biller som hører til familien kortvinger (Staphylinidae).
Utseende
Middelsstore, lange og slanke, kortbeinte, blanke, gjerne brunlige kortvinger.
Levevis
Artene lever på bakken, ofte mer eller mindre gravende.
Laudabiliter
Begreper
Pavebullen ble gitt Henrik II som krevde den av pave for retten til å invadere Irland for å kunne «reformere» den irske kirkepraksisen som opp til da ikke hadde vært helt på linje med Roma i henhold til liturgi og presteskap.
Tittelen på bullen, Laudabiliter, som bokstavelig betyr «laudably» = «rosverdig», eller «på prisverdig vis», var åpningsordet i den latinske teksten og refererte til Henrik IIs «prisverdige” foretak å utvide kirkens grenser, å lære sannhetene av den kristne tro til et primitiv, usivilisert og ulærd folk, og for å utrydde lastenes ugress fra Herrens marker...»
Gilbert Duclos-Lassalle
Gilbert Duclos-Lassalle (født 25. august 1954 i Lembeye) er en fransk tidligere profesjonell landeveissyklist. Han var aktiv fra 1977 til 1995 og var spesialist på endags-klassikerne. Han blir sett på som en av de beste franske syklistene i sin generasjon, ved siden av Bernard Hinault og Laurent Fignon.
Til tross for at han var klassiker-ekspert, klarte han ikke vinne Paris-Roubaix før i 1992, 37 år gammel, etter mange andreplasser. Året etter vant han igjen, og spurtslo den italienske sprinteren Franco Ballerini.
Han deltok i Tour de France 13 ganger, og fullførte ni av dem.
Laudabiliter
Den normanniske invasjonen 1167-1172
Henrik II fulgte etter i 1171 da han fryktet at de cambro-normanniske krigsherrene ville ta total kontroll i hans fravær, og ved å hevde pavebullen krevde han total overherredømme av hele Irland. Han kom med en voldsom hær, tok Dublin øyeblikkelig og deretter mottok han troskapsedene til de irske kongene på føydalt vis. Traktaten i Windsor fulgte i 1175 hvor den irske overkonge Ruaidrí Ua Conchobair fikk beholde sin landområder utenfor Leinster som hadde gått videre via Strongbow til Henrik etter den uventede død av både Diarmait og Strongbow, Waterford (hvor normannerne først invaderte) og Meath, hovedstaden for middelalderens Irland, og herredømmet over alle innfødte irlendere. Leinster og Meath var to av Irlands fem provinser.
Gilbert Duclos-Lassalle
Hans sønn Hervé Duclos-Lassalle er også profesjonell syklist.
Laudabiliter
Den normanniske invasjonen 1167-1172
Ruaidrí mistet autoritet i hans tre provinser ved 1186, og den gamle tittelen Overkonge av Irland ble uten kraft og virkning. Ved å hevde at han ønsket å unngå kaos utnevnte Henrik II sin yngste sønn Johan av England med tittelen Dominus Hiberniae (Lord av Irland) i 1185. Da Johan uventet etterfulgte sin bror Rikard Løvehjerte som konge av England kom herredømmet av Irland direkte inn under den engelske tronen, titlene lord av Irland og konge av England falt sammen til en personalunion.
Henrik IIs invasjon ble møtt med seiersjubel i Roma, og pave Alexander III erklærte at da han hørte om Henrik, «tilskyndet av guddommelig inspirasjon» hadde med suksess brakt det irske folket inn under kontroll av Den romersk-katolske kirke, hadde han «gikk takk til Gud som hadde gitt en slik stor seier». Alexander IIIs legat Vivianus ved kirkemøtet i Dublin i 1172 «ga en offentlig erklæring om retten til kongen av England til Irland» og truet med bannlysning av alle «som våget å bryte deres lydighet».
Pavelig brev av 1311 og kongedømme til Bruce 1315-1318
Imdildertid i løpet av et og halvt århundre ble det normanniske vanstyre så åpenbart at Laudabiliter ble påropt igjen, denne gangen i støtte for rettighetene til de irske klanene. I 1315–1318, i allianse med skottere (og walisere) som også bekjempet normannerne, proklamerte de Edward Bruce som konge av Irland. Pave Johannes XXII skrev til Edvard II av England i 1311 hvor han minnet ham på ansvaret som Laudabiliter la på England for utøve myndighet i Irland for velferden for det irske folket. Han advarte Edvard II at:
Den irske krone forordning av 1542
Den skotske invasjonen til Bruce feilet, og Irland forble under engelsk kontroll, delvis ved å benytte seg av autoriteten som var avledet fra Laudabiliter, fram til 1542 da Henrik VIII av England løsrev seg fra den katolske kirke (1529–1535), noe som leilighetsvis satte den engelske kontroll over Irland i rettslig risiko. For å bøte på dette benyttet Henrik VIIIs parlament autoriteten delegert til den i 1494 av det irske parlamentet (Poynings lov), ved å forordne den irske krone (Crown of Ireland Act) som erklærte at den ordentlig tittelen lord av Irland skulle egentlig være konge av Irland, ved å henvise til at den autoritet som den utøvde i Irland var like så stor som ved en konge.
Således hadde Henrik VIIIs parlament etablert prinsippet at Irlands krone var en personalunion med Englands krone. Selv om denne deklarsjonen ikke ble anerkjent av paven eller av katolske land i Europa, førte den til at Henriks katolske datter, Maria I av England, ble dronning av England i 1553 også ble dronning av Irland i henhold til engelsk og irsk lov. Som svar på denne utviklingen, på Marias anmodning, utsendte pave Paul IV en pavelig bulle i 1555 som erklærte at Maria og hennes gemal Filip, prins av Asturias (og senere ble kong Filip II av Spania) var felles monarker av Irland.
Filip gjorde intet krav på Irlands krone ved Marias død i november 1558. Mellom 1559 og 1561 opphevet Det nye parlament av den nye protestantiske dronning av England, Elisabeth I av England, alle engelske og irske lover som hadde gjenopprettet den eklektiske union med Roma, og etablerte på nytt Kirkene i England og Irland med dronning Elizabeth som deres «høyeste guvernør». Det engelske parlamentet ignorerte da og har siden også gjort det alle pavelige forordninger og buller som irrelevante siden den engelske reformasjonen begynte.
I 1570 var forholdene mellom England, Irland og den katolske kirke i opprør som fulgte utgivelsen av 25. februar av pave Pius Vs bulle Regnans in Excelsis. Denne bulle erklærte Elizabeth I som en kjetter, illegitim og uten rett til den engelske trone, og befridde alle hennes undersåtter fra lojalitet til henne; forbød alle katolikker fra å lyde hennes lover eller til å anerkjenne, respektere eller lyde noen person i autoritet utpekt av henne. Den nevnte ikke hennes påståtte krav på den irske trone, en betydelig utelatelse som tilsynelatende brøt med bullen av 1555 som hadde, i henhold til Laudabiliter, gitt den irske krone til dronning Maria og hennes legitime arvinger, og det synes å støtte det engelske syn at Filip II av Spanias nevnelse i bullen av 1555 hadde kun vært nevnt som hans daværende status som dronning Marias gemal, og ikke som en forsettlig overførelse av statusen som konge av Irland i hans egen rett.
Det ble ikke gitt noen offisielle referanser til bullen av 1555 eller til Laudabiliter noen gang igjen, hverken av Den hellige stol eller av myndighetene i England, Irland eller Spania. Det må antatt at under lavnivå pavelige diplomatiske anerkjennelsen av Det forente kongerike Storbritannia og Irland i 1914 og etableringen av den fulle diplomatiske forholdene mellom Den hellige stol og Den irske fristaten i 1922 begge medførte den underforståtte og stilltiende forsendelsen av Laudabiliter til arkivene.
Debatt om autentisitet
Bevis for at bullen kom fra John av Salisbury, som ble sendt til Roma som sendebud for å skaffe seg den og av Gerald av Wales, en cambro-normannisk krønikeskribent, og ektheten av dens tekst har blitt et emne for akademisk debatt på 1800-tallet. Som mange kirkedokumenter eksisterer originalen ikke lenger. Da kardinal Baronius utga det som ex codice Vaticano var det gjeldende manuskriptet en avskrift av krøniken til Matthew Paris, en engelsk krønikeskribent, og det er notert at «i form og ord skiller den seg fra andre pavelige buller fra den tid». Men det er ingen nedtegnelse som viser til at bullens ekthet ble betvilt i samtiden.
Hadrian IVs etterfølger, pave Alexander III, bekreftet uansett den antatte «gunst» av å gi Irland til Henrik II i 1172, og de irske biskopene ved kirkemøtet i Cashel aksepterte bullen, selv om det ikke ble akseptert ved noe tidspunkt av den irske overkongen eller de samlede provinsielle kongene. Imidlertid underkastet de irske kongene seg til Henrik II i Dublin i november 1171, og senere sa seg enig til traktaten i Windsor. Problemet var at normanniske og irske definisjoner på hva «underkastelse» innebar var svært forskjellige.
I 1317, i løpet av Bruces invasjon, forsøkte noen irske konger, som følge av tiår med engelsk styre, å få bullen omarbeidet eller erstattet, som et grunnlag for et nytt kongedømme for Irland, da med Edward Bruce som deres foretrukne kandidat. De utsendte en innvending til pave Johannes XXII hvor de bad om at Laudabiliter skulle bli tilbakekalt, men dette ble avslått. Denne handlingen synes å indikere at kongene så på Laudabiliter som et lovmessig grunnlag for deres fortsatte problemer på denne tiden.
Rune Edvardsen
Rune Edvardsen (født 1962) er daglig leder i Troens Bevis. Han er sønn av grunnleggeren Aril Edvardsen. Før han begynte i organisasjonen, var han sveiser og mekaniker. Han er gift med Sølvi Edvardsen, og de har tre barn.
NM i ishockey 1939
NM i ishockey 1939 var den 5. i rekken og ble vunnet av fra Sandvika. Som i 1937 da sist vant, gikk de gjennom hele serien uten poengtap.
Loose Strings Band
En liten forhistorie
Galax ble grunnlagt i 1906 og ble snart et senter for oldtime og country, noe senere også for bluegrass. Old Fiddler's Convention har vært holdt på stedet siden 1935 og er etter hvert blitt en populære oldtime- og countryfestival. Og i 1950-årene fremstod James Lindsey med sin gruppe Mountain Ramblers, selv om det var medspilleren Cullen Galyean (1939-2010) fra North Carolina som i 1958 omvendte Lindsey fra «ordinær country» til vaskeekte bluegrass.
Også blant forfedrene til medlemmene av Loose Strings Band finnes kjente musikere. Walter Mooney (1876-1965) – tippoldefaren til søsterne Nale, to av gruppens medlemmer – sang med The Stonemans gruppe “Dixie Mountaineers”. Denne «ur-country»-gruppen fikk utgitt plater i 1926. . Mooney ledet også en rekke gospelkor i kirkene i og rundt Galax. Guy Russell, Channing Russell Combs' bestefar, var en annen kjent gospelsanger og -musiker. Fra 1958 var han vokalist i The Dixie Four, fra 1968 i The Songmasters.
Tradisjonene holdes vedlike, bl.a. med den årlige Youth Music Festival i Abingdons Heartwood like ved Galax. Den er strengt akustisk, med musikk fra Appalachene. I 2014 deltok over 200 unge musikere, hvorav bl.a. Loose Strings Band ble fremhevet.
Gruppens stiftelsesår er opptil til 2008, , men den fikk sin nåværende sammensetning da 15-åringen Mary-Claire Hooper ble med i gruppen. Flere av medlemmer er aktive i en baptistmenighet.
Modus operandi
Stemmen er et viktig instrument i bluegrass (unntatt for instrumentaler), enda mer for denne gruppen enn for mange andre. I bluegrasskvintetter er det ofte gitaristen, banjospilleren og mandolinisten som står for sangen og koringen – sjelden bassisten eller felespilleren, og enda sjeldnere begge. Hos Loose Strings Band kan alle delta, også etter at gruppen ble utvidet fra fire til fem. Typisk for gruppen er nettopp tette harmonier, ofte med et gospelpreg. Everlasting Faith – utgitt i 2014, før de ble en komplett bluegrasskvintett – er kalt et rent gospel-album. Her er de sammenlignet med bl.a. Patty Loveless og Rhonda Vincent.
Gruppen trekker veksler på den veldige sangskatten som finnes i oldtime, country, gospel og tidlig bluegrass. Disse sangene har tidligere vært fremført av The Carter Family, Monroe Brothers, The Stanley Brothers og andre. "Wildwood Flower", "Under the Willow Tree" (= "Bury me under the Weeping Willow Tree") og "Will the Circle Be Unbroken" er typiske eksempler. I tillegg fremføres egne komposisjoner.
Medlemmer
Ashley Nale Hultman (banjo) var blant stifterne av gruppen. Med en mor som pianolærer fikk hun musikken så å si inn med morsmelken. Som 11-åring begynte hun å spille bluegrassbanjo. I 2011 fikk hun den berømte Sammy Shelor som læremester og spilte med ham på Virginia Folklife Apprenticeship Showcase. I 2017 giftet hun seg med Gary Hultman. Denne mannen spiller dobro i den populære bluegrassgruppen The Boxcars.
Channing Russell Combs (gitar) er påvirket av bestefaren, den kjente gospelsangeren Guy Russel. Hun synger og spiller også i kirken, til dels med faren. I 2016 giftet hun seg med politimannen Jarrett Combs.
Grace Davis f. Wilson (bass) er datter av aktive musikere. Faren, Terry Wilson, har bl.a. spilt i gruppen Ozark Mountains Daredevils. Moren Sandra leder programmet for Junior Appalachian Musicians (JAM) i Galax-området. Datteren begynte sin musiske karriere med å spille fele og spiller også gitar og banjo, men bassen er altså favoritten. Hun splite i The Galax Little Leaves før hun sluttet seg til Loose Strings Band. 9. oktober 2016 giftet hun seg med Jason Davis. Han spiller banjo i Junior Sisk & Ramblers Choice. Sammen med Lindsey Nale stod gruppen for musikken under bryllupet.
Lindsey Nale, Ashley Nales lillesøster. I ni år spilte hun fele i gruppen, men gikk over til mandolin da gruppen ble forsterket med en ny felespiller (også hennes eldre navnebror fra Galax, James Lindsey, spilte mandolin). Hun komponerer også sanger.
I 2014 ble gruppen forsterket med den da 16 år gamle felespilleren Avery Davis, På den måten ble gruppen en komplett bluegrasskvintett. Noe senere ble Avery Davis erstattet med den enda yngre Mary-Claire Hooper, som allerede hadde vært en aktiv musiker i en del år, med deltagelse i en rekke konkurranser. Hun overtok felespillet.
Skeppsholmen (TV-serie)
Skeppsholmen er en svensk dramaserie i 52 deler som ble vist på SVT1 fra 2002 til 2004. Serien handlet om familien Eldh, som drev et båtverft, og levde i en tilsynelatende idyll der flere generasjoner bodde under samme tak. Serien hadde flere regissører og manusforfattere.
VM i Ironman 70.3 2022
VM i Ironman 70.3 2022 ble arrangert i Saint George i USA 28. og 29. oktober 2022.
Ironman 70.3 er en øvelse innen Ironman, som består av 1,9 km svømming, 90 km sykling og 21,1 km løping, dvs halvparten av en Ironman.
Menn
Resultater:
Kvinner
Resultater:
Electruphilus
Electruphilus er en utdødd slekt av biller og tilhører familiegruppen vannkalver.
Utseende
En luten (2,7 millimeter), bredt ovale, nærmest dråpeformet og høyt hvelvetvannkalv. Fargen er dårlig bevart, men mest sannsynlig var den rødbrun med mørke, nettaktige tegninger.
Levevis
I likhet med de aller fleste andre vannkalver levde arten trolig i ferskvann.
Utbredelse
Arten er beskrevet fra Bitterfeld-rav fra Tyskland, som trolig stammer fra Eocen-tiden.
Haugjegla fyr
Haugjegla fyr ligger nord for Veiholmen i Smøla kommune på Nordmøre. Fyret er det nordligste byggverket i Møre og Romsdal fylke. Fyret er ikke landfast og det kreves båt for å komme dit.
Haugjegla er et ledfyr og det skal sammen med Sletringen fyr lose de som ferdes på sjøen trygt inn Ramsøyfjorden mot Trondheim, eller  sammen med Skalmen fyr og Grip fyr lose videre vestover mot Kristiansund og Hustadvika.
Det 28 meter høye fyret ble tatt i bruk i 1922 og var bemannet helt til det ble automatisert i 1988. Lyset fra Haugjegla når 15,3 nautiske mil ut i havet under optimale forhold.
Fyrstasjonen består i tillegg av selve fyret kun av et naust. Fyrvokterne bodde i fyrtårnet, ettersom den værharde plasseringen gjør andre bygg nær sagt umulig.
Kystverket pusset opp fyret utvendig sommeren og høsten 2006. Haugjegla fyr kan leies for overnatting.
Haugjegla fyr fredet etter lov om kulturminner.
Karaoke
Karaoke (japansk: カラオケ, fra 空 kara, «tom» eller «tomrom», og オーケストラ ōkesutora, «orkester») er en form for underholdning og går ut på å synge til musikk som ikke har vokal. Man synger ved hjelp av tekster som vises på en skjerm eller på andre måter. Karaoke kan omfatte alle typer musikk. Ordet ble brukt i Japan tidlig på 1900-tallet for å beskrive såkalte «house band», som ofte bestod av mindre omreisende orkester. Et lignende ord som vi kjenner fra japansk er karate som direkte oversatt betyr «tom hånd». Ordet Karaoke betyr altså, direkte oversatt, noe sånt som «tomt orkester».
Musikken er som oftest en reproduksjon av originalmelodien, og inneholder normalt ikke selve sangen (ledervokalen). Musikken er imidlertid ofte innspilt med koring og andrestemme dersom dette finnes på originalen. Enkelte innspillinger har mulighet for å legge til vokal, en funksjon som styres fra karaokespilleren.
I Asia: Daisuke Inoue
Karaokemaskinens oppfinner er Daisuke Inoue. På begynnelsen av 1970-årene laget han det som skulle bli forløperen til dagens karaokespillere. Daisuke Inoue var musiker og spilte trommer i et backingband i ulike klubber og barer i byen Kobe i Japan. Han var etter eget utsagn så umusikalsk og tonedøv at han senere ble avsatt som trommeslager og ansatt som forretningsansvarlig for bandet. Han så også at de som sang til backingmusikken i bandet hans, noen ganger strevde med å synge i riktig toneleie. Han begynte etterhvert å tenke på at en maskin måtte kunne gjøre samme jobben som hans band. Kort tid etter konstruerte han den første karaokemaskinen i verden. (Se lenke til Daisuke Inoues hjemmeside på listen over eksterne lenker) Det var en bilstereo som han modifiserte og koblet til mikrofon, og kassetten (åttespors) inneholdt tolv lydspor, med instrumentalversjonen av kjente melodier. Det var mulig å stemme lyden slik at den kunne tilpasses «off tune» sangere. Alt ble bygget inn i en liten trekasse som ble malt rød og hvit, og Karaokemaskinen fikk navnet «8 Juke». Senere ble seks av hans tidligere bandmedlemmer med i firmaet Crescent (ledet av Inoue) og de laget flere Karaokemaskiner som de leide ut til lokale barer. De som ville synge til Karaokemaskinen måtte legge på 100 yen for å få spilt ønsket melodi. Daisuke sier i et intervju at han aldri engang tenkte på å ta patent på sin oppfinnelse. Men han vant senere (i 2004) en pris for oppfinnelsen sin, nemlig «IGNobelPeacePrice». (Se lenke til dette på listen over eksterne lenker) Dette er en pris som blir delt ut årlig av Harvard University som en parodi på den virkelige Nobel-prisen. Det sies i begrunnelsen at oppfinnelsen er et viktig bidrag for å få folk til å tolerer hverandre, og dermed at det er fredsskapende. Da elektronikkingeniører senere tok tak i ideen og begynte å masseprodusere Daisukes produkt, så ble Karaokemaskinen videreutviklet og markedsført av de store produsentene. Den ble etterhvert å finne over hele Japan, men fikk også utbredelse i andre asiatiske land.
I USA: TV-programmet «Sing along with Mitch»
Ideen med å sette ord synkronisert med musikken på TV-skjermen kan godskrives Mitch Miller og TV-progammet «Sing along with Mitch» fra 1960-årene. I en populær film som er innspilt på slutten 1990-årene (Catch Me If You Can med bl.a. Tom Hanks og Leonardo Di Caprio) ser man en familie som gleder seg til lørdagens største høydepunkt, programmet som alle ventet på, Sing along with Mitch. Den man regner med var først ute med å lage musikk uten vokalist på kassetter, er et amerikansk firma som den gang og i dag kaller seg «Music Minus One». Firmaet ble startet av Irv Kratka i 1951 – dette er samme firma som i dag lager karaokemusikk bl.a. under merkenavnet «Pocket Songs». De laget først musikkproduksjoner med selve musikken innspilt på den ene kanalen, og vokalen på en annen kanal. For å synge karaoke spilte man altså kun den kanalen som hadde musikk, og utelot stemmekanalen. Tekstene fulgte med på eget ark sammen med kassettene.
Produksjon av karaokemusikk
De fleste produsenter av karaokemusikk har sitt opphav og hovedsete i USA eller England. I Asia er det også store produsenter (disse er som oftest ikke markedsført som egne merker) som lager karaokemusikk og enkelte vestlige platemerker er produsert i Asia. Enkelte vestlige produsenter kjøper musikk og bakgrunnsvideo fra samme asiatiske produsenter, men markedsfører dem som sine egne. I Norge er det pr i dag (2008) to firmaer som driver med produksjon av norske karaokelåter. Utvalget av norsk karaokemusikk er begrenset, men stadig økende.
Et relativt nytt fenomen er at produsentene selger sin musikk som enkeltspor hvor sluttbruker betaler for kun den eller de sangene som bestilles. Dette kalles for tilpasset karaoke, eller som i lokale varianter: Karaokemiks. Sluttbruker velger seg ut et antall sanger, og betaler for dem som er valgt. Produsenten brenner en ferdig lisensiert og lovlig CD+G eller DVD plate og sender til sluttbruker. Denne omsetningen av musikk foregår som regel i nettbutikker, og det er ikke uvanlig at man kan finne flere produsenter representert i samme butikk, slik at sluttbruker kan velge den produsenten som er mest aktuell. I slike butikker er det også mulig å få høre et lydklipp før man bestemmer seg.
Produsenter av CDG-, VCD- og DVD-karaokespillere
Til å begynne med var de fleste spillere klargjort for å spille CD+G-plater eller VCD-plater, eller begge disse formatene. Etterhvert utviklet teknologien seg, og DVD-formatet begynte å blir mer aktuelt. Det var flere produsenter som startet med å lage spillere som kun spilte DVD- og VCD-formatet. En spiller som kunne lese både CD+G, DVD og VCD var lenge savnet i bransjen. Pioneer var først ute med en maskin som klarte å lese alle formatene, men denne var laget for markedet i USA og ble drevet av 110 V spenning og kunne lese kun sone 1-innspilte DVD-plater. Rundt 2004 begynte produsentene å lage spillere som leser alle typer format og som er brukbare i alle deler av verden mht. soneinndeling på DVD filmer. I dag er det et minimumskrav til Karaokespillere at de leser alle standard karaokeformater.
Enkelte produsenter som RSQ og CAVS har utviklet nye formater som spiller komprimerte lydfiler som kan lastes fra nettet eller kjøpes på egne plater. Eksempel på slike formater er Super CDG og Neo. Slike formater kan spilles på produsentenes egne spillere. I tillegg til å lese de mest vanlige karaokeformatene, så vil en standard karaokespiller som regel ha tilleggsfunksjoner som gir mulighet til å koble til mikrofoner, legge til ekko/forsinkelse på mikrofonlyden, endre dur på melodien ved hjelp av såkalt durendrer og det finnes valg for å legge til eller ta bort såkalt hjelpevokal dersom platen er innspilt med MPX-funksjon. (Multiplex) Enkelte spillere har også mulighet til å justere lyden på musikken uavhengig av lyden fra mikrofonene, noe som gir en viss mulighet for å mikse lyden.
SingStar
I 2004 lanserte Sony det første i en lang rekke karaokespill til PlayStation 2. De kalte serien SingStar. SingStar var et billigere alternativ enn å kjøpe en karaokemaskin, og selv om låtutvalget i begynnelsen var lite, er det i ettertid utvidet etterhvert som flere versjoner av spillet lanseres. Det som er hovedforskjellen mellom Singstar og tradisjonell karaoke er at Singstar leverer musikken med originalinnspillinger og med original artiststemme. Deltakerne i spillet skal synge sammen med artisten. I tradisjonell karaoke er vokalen helt borte og det er karaokeartisten som tar seg av sangen i sin helhet.
Sacred Heart
Sacred Heart er det tredje studioalbumet til Dio.
Sporliste
Alle tekster av Ronnie James Dio, musikk av oppførte
Eksterne lenker
Sagrado Corazón (desambiguación)
Terje Rangnes
Terje Rangnes født i 1966 er en norsk regissør og manusforfatter, kjent for Fjortis, Folk flest bor i Kina (2002), Redd barna (2003), Snekker Andersen og Julenissen (2016) og Snekker Andersen og Julenissen: Den vesle bygda som glømte at det var jul (2019).
Rangnes hadde manus og regi i Midt i smørøyet og Smørøyet serien Egil & Barbara (1998–1999) En serie på 28 episoder som handlet om forelskelse. Hver episode var på 4 minutter. Hovedrollene ble spilt av Sigurd Sollien (Egil) og Mari Tefre (Barbara).
Johan Snøfugl
Johan Olsen Snøfugl (født 30. april 1909 i Buvika i Sør-Trøndelag, død 13. mars 1984 i Melhus) var en norsk politiker, forfatter og pressemann.
Snøfugl var i yngre år bonde og politiker. Han representerte Bondepartiet, og var ordfører i Buvik kommune fra 1948 til 1950. Fra 1945 til 1949 var han varamann til Stortinget.
Han var en av dem som sto bak magasinet Bygdeungdommen som ble startet i Trondheim i 1936, og han satt som redaktør i bladet fra 1938 til 1948. Der slapp han til både debutanter og etablerte forfattere. Han trykket kjente navn som Johan Falkberget, Tarjei Vesaas, Johan Bojer og Mikkjel Fønhus, mens folk som Kjell Aukrust, Guttorm Hansen og Herman Aune debuterte i bladet hans.
Som redaktør i Bygdeungdommen gikk han langt i å trosse de tyske okkupantenes retningslinjer, og utfordret dem blant annet ved å trykke minneord om falne norske soldater. Bladet ble stanset i årene 1943 - 1945.
Fra 1950 til 1965 var Johan Snøfugl redaktør i Nordlands Folkeblad i Mosjøen og Ofoten Folkeblad og Nordlendingen i Narvik. I 1964 etablerte han magasinet Bygdebrevet, der han var redaktør. Han skrev også i Melhusbladet fra 1979 til han døde i 1984.
Fra 1956 drev han eget trykkeri i Buvika, under navnet Bygdetrykk. Etter to år flyttet han denne virksomheten til Melhus. Sønnen Åsmund Snøfugl tok senere over trykkeri, og innlemmet dette i sitt Snøfugl forlag i 1972.
Johan Snøfugl nyttet begge målformer i sin publiseringsvirksomhet, og kom derfor til å få stor betydning for å etablere og hverdagsliggjøre nynorsk som avisspråk i distriktene der han arbeidet.
Salt Lake City
Salt Lake City (fra gammelt Saltsjøstaden ) er hovedstad i den amerikanske delstaten Utah. I 2001 hadde stedet 181 743 innbyggere (2 000 000 metro).
Byen ligger i en dal i Rocky Mountains, i en høyde av mellom 1319 og 1584 meter over havet. Nordvest for byen ligger Store Saltsjø. Byen ble grunnlagt i 1847 av medlemmer av Jesu Kristi kirke av siste dagers hellige, som kom dit under ledelse av Brigham Young. Hovedsetet for kirken ligger i byen.
I 2002 arrangerte Salt Lake City vinter-OL. Dette var fjerde gang USA arrangerte vinter-OL.
Sport
Basketlaget Utah Jazz spiller i National Basketball Association (NBA) og er byens eneste lag i USAs fire store ligaer. Laget ble etablert i 1979, etter at de flyttet fra New Orleans. Fotballklubben Real Salt Lake ble startet i 2005, og spiller i Major League Soccer.
Coronel Suárez
Coronel Suárez er en by i provinsen Buenos Aires, Argentina. Byen er administrasjonssenter for Coronel Suárez Partido.
SC Beira-Mar
Sport Clube Beira-Mar er en portugisisk sportsklubb fra byen Aveiro i distriktet med samme navn som bedriver fotball, futsal, basketball og boksing. Klubben ble grunnlagt i 1922 og lagets draktfarger er gule med svarte detaljer, mens bortedraktene er helhvite med gule detaljer. Fotballaget SC Beira-Mar spiller for øyeblikket i Liga de Honra, som er landets nest øverste divisjon, og spiller sine hjemmekamper på Estádio Municipal de Aveiro. Nåværende trener er den tidligere storspilleren Rui Bento.
Historie
SC Beira-Mar ble grunnlagt den 1. januar 1922 og rykket opp til Primeira Liga for første gang i 1961. Klubben var, med unntak av årene 1971 til 1974, en middelhavsfarer på nivå to utover 1980-tallet og 1990-tallet. I 1999 kom deres hittil største sportslige prestasjon da klubben spilte seg frem til finalen i det portugisiske cupmesterskapet Taça de Portugal, som klubben vant over SC Campomaiorense. Til tross for dette endte klubben på nedrykksplass i serien.
Som følge av at de vant cupmesterskapet i 1999 ble klubben, som da spilte i Liga de Honra på nivå to, kvalifisert til UEFA-cupen 1999/00, hvor de røk ut i første runde mot den nederlandske klubben Vitesse. Dette er klubbens foreløpige beste plassering i europeisk sammenheng.
Brian Kennedy (musiker)
Brian Edward Patrick Kennedy (født 12. oktober 1966 i Belfast i Nord-Irland) er en irsk sanger og låtskriver. Han sang verdenshiten «You Raise Me Up» da låten ble utgitt første gang på Secret Garden-albumet Once in a Red Moon i desember 2001. Han representerte også Irland i Eurovision Song Contest 2006.
Bakgrunn
Kennedy gjorde seg først kjent som en av koristene til Van Morrison, og han har sunget på flere av Van Morrisons album som A Night in San Francisco, Days Like This og The Healing Game.
I 2001 sang han originalversjonen av Rolf Løvland og Brendan Grahams «You Raise Me Up». Sangen ble utgitt på Secret Garden-albumet Once in a Red Moon i desember 2001 og ble senere en internasjonal hit. Siden har flere hundre artister covret låten, inkludert Josh Groban og Westlife. Kennedy fikk ny suksess med låten etter å ha framført den i begravelsen til fotballegenden George Best i 2005. Han ga ut sangen som en hyllest til Best, og re-utgivelsen nådde fjerdeplass på den britiske singellista i januar 2006 og en tredjeplass på den irske singellista.
Han har siden hatt en rekke konserter og opptredener i irsk tv og radio, blant annet som coach i den første sesongen av The Voice of Ireland våren 2012. Kennedy er åpen homofil.
Diskografi
En oversikt over noen av Kennedys singler og album.
Pseudosyrichthus clathratus
Pseudosyrichthus clathratus er en bille som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).
Utseende
En middelsstor (ca. 25 millimeter), kraftig, blankt svart hornbille. Hele oversiden er svært grovt og tett punktert og dermed ganske ruglete. Pronotum har en markert midtfure. Dekkvingene har grove punktgroper som er ordnet i doble rader.
Levevis
Larvene utvikler seg under barken på døde trær, mest løvtrær. De ser ut til å leve mest av andre insekter og vokser raskt, utviklingen tar 2-3 måneder. De voksne billene er aktive rovdyr som dreper og spiser andre insekter, men de spiser trolig også en del frukt.
Utbredelse
Arten er utbredt i det østlige og sørlige Afrika, fra Somalia i nordøst til Angola i sørvest.
Ádám Steinmetz
Ádám Steinmetz (født 11. august 1980) er en ungarsk vannpolospiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han endte på femteplass med det ungarske landslaget. Han tok gull under Sommer-OL 2004.
Protocucujidae
Protocucujidae er en artsfattig familie av biller som bare er kjent fra Australia og Chile. Det er bare kjent én slekt, Ericmodes (=Protocucujus). Disse billene er regnet som de mest primitive innen gruppen Cucujoidea.
Kilder
Slipinski, S.A. 1998. Revision and phylogeny of Protocucujidae (Coleoptera, Cucujoidea). Annales Zoologici (Warszawa) 48: 273-296.
Michelob Ultra Open at Kingsmill
Michelob Ultra Open at Kingsmill er en golfturnering på LPGA-touren som arrangeres hvert år i mai på Kingsmill Resort & Spa i Virginia. Turneringens siste runde spilles tradisjonelt på den amerikanske morsdagen, den andre søndagen i mai.
Turneringen, som ble opprettet i 2003, har en av de største premiepottene på LPGA-touren. Av denne og andre grunner trekker den derfor et meget sterkt startfelt, og den regnes ofte av spillerne og pressen som «den femte major-turneringen». Den spilles over fire dager og 72 hull.
Tittelsponsor er ølmerket Michelob Ultra og moderselskapet Anheuser-Busch.
Litlåbrua
Litlåbrua var en platebru i betong på 9 meter langs E6 i Grong kommune i Trøndelag. Broen ble åpnet i 1934. Per 2023 har E6 fått en ny trasé som ikke lenger går over brua.
Vergil
Publius Vergilius Maro, alminnelig kjent som Vergil, engelsk Virgil (født 15. oktober 70 f.Kr., død 21. september 19 f.Kr.) var en romersk poet i antikken under Augustus’ periode. Han skrev tre av de mest kjente diktene i latinsk litteratur, alle på heksameter: Bucolica (også kjent under navnet Eclogæ); Georgica; og det store episke verket Æneiden. Et antall mindre dikt, samlet i Appendix Vergiliana, er tidvis tilskrevet ham.
Bondesønnen Vergil ble født i Andes nær Mantova i Gallia Cisalpina, som tilsvarer dagens Nord-Italia, og døde i havnebyen Brundisium (i dag Brindisi). Han er tradisjonelt rangert som Romas største poet og en av den latinske litteraturens aller viktigste forfattere. Hans Æneiden har blitt betraktet som antikkens Romas nasjonalepos siden den ble skrevet ved at det forteller om byens mytiske opprinnelse. Den er modellert etter Homers Iliaden og Odysseen, og følger den trojanske flyktningen Aineias på hans strevsomme reise til han fullfører sin skjebne og når fram til Italia, hvor hans etterkommere Romulus og Remus grunnlegger byen Roma. Vergils verk fikk omfattende og dyp innflytelse på vestens litteratur, mest kjent er Dantes Den guddommelige komedie (tidlig på 1300-tallet) hvor Vergil opptrer som Dantes veileder gjennom helvete og skjærsilden.
Hans fjerde eklog, den såkalte «Messias-eklogen», er ett av verdenslitteraturens mest omdiskuterte verk. Diktet forutsier at i år 40 skal det bli født et guttebarn, og med ham skal en ny gullalder komme på Jorden. Den kristne kirke tolket dette som en forutsigelse av Kristi fødsel, og regnet ham som en tidlig kristen, og slik opptrer han hos Dante. Vergil uttrykte seg bevisst vagt, men mest sannsynlig var forhåpningene knyttet til et jordisk barn og en kommende keiser.
Forfatterskap
Vergils berømmelse skyldes tre verker: Den tidlige diktsamlingen Bucolica, lærediktet Georgica og eposet Æneiden. De er alle skrevet på versemålet heksameter. I tillegg har han en sentral rolle i Den guddommelige komedie som Dantes veiviser gjennom helvete og skjærsild.
Tidlige verker
Vergil startet sin utdannelse allerede som 5-åring. Han dro senere til Roma for å studere retorikk, medisin og astronomi, men viet snart all sin tid til filosofi. I denne perioden begynte Vergil å skrive dikt.
Det finnes ingen dikt som vi i dag med sikkerhet kan si stammer fra Vergils tidlige litterære produksjon. En del dikt, som gjerne går under betegnelsen Appendix Vergiliana, er tradisjonelt holdt for å være skrevet av Vergil i denne perioden. I dag anses det imidlertid som sannsynlig at mange av disse har annet opphav.
Bucolica
Bucolica er en samling på ti dikt, utgitt rundt 40 f.Kr. Diktene er delvis skrevet som dialoger, og flere av dem handler om gjetere, derav tittelen: Boukolos er gresk og betyr «gjeter» eller «hyrde». Disse «hyrdediktene» er inspirert av den greske dikteren Theokritos, og som hos ham er ikke diktene ment å være realistiske, de er kun delvis knyttet til tid og sted. Siden middelalderen er Bucolica også kjent under navnet Eclogæ («Ekloger», engelsk Eclogues), det vil si «utvalgte dikt». Fra renessansen av er diktene blitt etterlignet både på latin og på en rekke europeiske språk, av blant andre John Milton. Sjangeren kalles «hyrdediktning» eller «pastoral», fra det latinske pastor som betyr «hyrde»/«gjeter».
Diktene vakte interesse hos den romerske rikmannen Maecenas. Han var en venn av Octavianus, som senere skulle bli romersk enehersker under navnet Augustus (men aldri tok tittelen «keiser», selv om han styrte som en). Gjennom dette vennskapet sikret Vergil seg både økonomisk og politisk trygghet.
Georgica
I årene 37 f.Kr. til 30 f.Kr. skrev Vergil Georgica, et læredikt om jordbruk, til ære for Maecenas. Dette diktverket i fire bind kan ikke bare sees på som en instruksjon i dyrking av jord, produksjon av vin og biavl. I Georgica finnes også politiske undertoner til støtte for Augustus' politikk.
Æneiden
Kort tid etter at han var ferdig med Georgica, begynte Vergil å skrive på sitt viktigste verk, et mystisk-heroisk epos som skulle konkurrere med Iliaden og Odysseen og som skulle være en hyllest til det romerske folk og dets hersker Augustus. Verket strekker seg over tolv bøker, og forteller om hvordan den trojanske helten Aineias klarer å flykte fra det falne Troja, om hans begivenhetsrike reiser på havet, og hvordan han ledes av gudene til Italia hvor han etter hvert slår seg til sammen med sine trojanske landsmenn. Romerne likte å tro at de var disse trojanernes etterkommere.
Vergil døde før han fikk fullført Æneiden, og ba derfor på sitt dødsleie sine venner Varius Rufus og Plotius Tucca om å brenne verket, slik senere Gogol, Kafka og Emily Dickinson skulle gjøre. Vergil hadde planlagt å bruke tre år på å redigere diktet, men ble syk på hjemvei fra Hellas. Keiser Augustus sørget for at verket ikke ble brent, men offentliggjort. Flere av verselinjene i Æneiden er ikke ferdige. At ingen falt for fristelsen til å fullføre disse linjene, viser hvor stor autoritet Vergil hadde allerede i sin samtid.