cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
José Raúl Vera López
Prest, biskop
Da han fikk Raftoprisen i 2010 gav Raftostiftelsen blant annet denne begrunnelsen:
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Tasmaniasypresslekten
Tasmaniasypresslekten (latin: Athrotaxis) er en slekt av busker og lave trær i sypressfamilien (Cupressaceae). Enkelte forskere regner den til en egen familie Taxodiaceae med 2 slekter og 17 arter, men dette er ikke allment anerkjent. De kan bli opp til 8 meter høye, og vokser kun i høyereliggende områder på vestre Tasmania. Slekten har to–tre anerkjente arter.
Artene når 10–30 meter, sjelden 40 meters høyde, og eviggrønne. Stammen kan nå 1,5 m diameter. Konglene er ovale eller runde, og modner 7–9 måneder etter pollinasjonen. Hannkonglene er små og sprer pollen om våren.
Arter
De sannsynlige, men noe omstridte artene innen tasmaniasypressene, er:
Tidligere ble artene intensivt hogd, på grunn av sin parfymerte og kvaerike, selv-impregnerende karakter. Nå er treet først og fremst et park- og hagetre lokalt.
Fred Forbát
Alfred (Fred) Forbát inntil 1915 Alfred Füchsl, (født 31. mars 1897 i Pécs i Ungarn, død 23. juni 1972 i Vällingby, Sverige) var en ungarsk, senere svensk arkitekt og byplanlegger. Forbát representerte modernismen og var influert av Bauhaus i Tyskland, men også det nederlandske De Stijl.
Liv
Forbát arbeidet fra 1920 til 1922 sammen med Walter Gropius i Weimar. I perioden 1925–1928 var han sjefarkitekt for entreprenøren Adolf Sommerfeld i Berlin. I 1926 sluttet han seg til foreningen av modernistiske arkitekter kalt Ringen.
Forbát bodde i Sovjetunionen fra 1932 til 1933. Han hadde mottatt et prosjektstipend fra den sovjetiske regjering for delta i et statlig prosjekt for boliutbygging kalt «Standardgorprojekt». I Sovjetunionen arbeidet han også med den tyske og sosialdemokratiske arkitekten Ernst May. Forbát var selv medlem av SPD.
I 1933 emigrerte Forbát til Ungarn og arbeidet samme år med Wilhelm Dörpfeld om utgravningene til dagens verdensarv Olympia i Hellas.
Han var fra 1933 til 1938 tilbake som arkitekt i Ungarn. I 1938 flyttet han til Stockholm for å arbeide med byplanlegging. I Sverige utarbeidet han planer for blant annet Skövde (1949), Landskrona (1951), Kullabygden (1959), Linköping (1967) og Kristinehamn.
Forbát organiserte i 1952 CIAMs møte i Sigtuna og bisto i 1957 med Interbau-prosjektet i Berlin. Han var fra 1959 professor ved Kungliga Tekniska högskolan. Forbát ble i 1969 ekstraordinært medlem av Akademie der Künste i Berlin.
Et arkiv etter Forbát finnes i Arkitektur- och Designcentrum, tidligere Sveriges arkitekturmuseum i Stockholm.
John Harvey
John Harvey (født 21. desember 1938 i London) er en britisk forfatter.
John Harvey studerte ved University of London og Hatfield Polytechnic, før han tok mastergraden i «American Studies» ved University of Nottingham. Han underviste i engelsk og litteratur på ungdomstrinnet («secondary school») inntil 1975, da han ble forfatter på heltid. Mellom 1980 og 1986 underviste han på deltid i film og litteratur ved University of Nottingham.
Harvey begynte sin forfatterkarriere med å skrive westernromaner og andre former for enklere serielitteratur. Han har skrevet mer enn hundre bøker under forskjellige navn, og har også skrevet manuskripter for fjernsyn og radio. Han er mest kjent for sine politiromaner om den jazz-elskende kriminalførstebetjenten Charlie Resnick ved Nottingham CID. Den første romanen i serien, Lonely Hearts, ble publisert i 1989, og ble av The Times listet som «en av århundrets 100 beste kriminalromaner». To romaner i serien, Lonely Hearts og Rough Treatment, ble filmatisert av BBC i 1992–93.
I 2007 mottok Harvey britiske Crime Writers Associations høyeste utmerkelse, Dagger-prisene for livslangt arbeide av særlig høy kvalitet.
1732
1732 (MDCCXXXII) i den gregorianske kalender var et skuddår som begynte på en tirsdag.
Gymnasium Petrinum Brilon
Gymnasium Petrinum Brilon er et statlig gymnas i byen Brilon. Gymnaset ble grunnlagt i 1655 som en klosterskole, og er som sådan en av de eldste skolene i den tyske delstaten Nordrhein-Westfalen.
Gaborones historie
Gaborones historie strekker seg tusener av år tilbake i tid. Arkeologiske gjenstander fra Gaborone er tidfestet tilbake til år 400 f.Kr., og de første skrevne kildene om Gaborone ble skrevet av de tidligste europeiske nybyggerne på 1800-tallet. Siden Botswana løsrev seg fra britene og Gaborone ble gjort til hovedstad i 1960-åra, har byen vokst fra å være en liten landsby i den botswanske buskskogen, til å bli en betydningsfull storby i det sørlige Afrika.
Tidlig historie
Funn tyder på at det har levd mennesker langs Notwane-elva siden den afrikanske steinalderen. Arkeologer har funnet gjenstander i og rundt dagens Gaborone fra rundt år 400 f.Kr.. Områdene i dagens Botswana var utelukkende bebodd av tamdyrnomader, hovedsakelig februkere, fra khoi-khoi fram til det 8. århundret e.Kr., da toutswe-folket også bosatte seg her. Toutswe-folket (også kalt Toutswemogala-samfunnet etter hovedtilholdsstedet, Toutswemogala-åsen) slo seg ned ved Palapye og Serowe, og lærte seg å dyrke durra og hirse. Ved inngangen av det 9. århundret hadde toutswe-kulturen fått fotfeste i Botswana. Liksom khoi-khoi, var toutswe-kulturen sentrert om februk: det er blitt funnet flere kraaler, innhenginger for kveg, rundtom i østre Botswana. I denne kulturen var velstanden og hierarkiet bestemt av antall kveg i stedet for mengden gull, slik tilfellet var for det nærliggende mapungubwe-samfunnet. Toutswe-folket drev langvegs handel, og kjøpte blant annet perler og porselen. Overbeiting og tørke førte til at toutswe-kulturen begynte å kollapse i det 13. århundret. Kvegene forble likevel høyt verdsatt i det botswanske samfunnet.
1731
1731 (MDCCXXXI) i den gregorianske kalender var et år uten skuddag som begynte på en mandag.
Gaborones historie
Europeerne ankommer
Mfecane (isiZulu for «knusingen» eller «spredningen») betegner en periode i det tidlige 19. århundret preget av større omveltninger og vandringer blant stammene i det sørlige Afrika. Før europeerne kom var batswanaene den dominerende etniske gruppen i den sørlige halvdelen av Botswana. Bakgalagadi-stammen ble undertrykt, mens khoi-khoi-folket ble holdt som treller, malata. I 1830-åra begynte Die Groot Trek, en utvandringsperiode blant boere fra Kappkolonien, mot nordøst. Vandringen førte til at ndebelene, ledet av Mzilikazi, angrep batswanaene etter som de flyttet nordover mot dagens Zimbabwe på 1830-tallet, og krevde inn skatt. Kololo-folket lå også i strid med batswanaene da disse vandret mot Barotseland i vestkanten av dagens Zambia. I tillegg til å ligge i strid med kololo- og ndebele-folket, oppstod det også sammenstøt mellom batswanaene og boerne. Høvdingen (kgosi) Setshele I av bakwena-stammen ledet batswanaene under slaget om Dimawe mellom 1852 og 1853. Boerne og batswanaene inngikk en avtale og kom til enighet januar 1853.
Kristne, europeiske misjonærer fra London Missionary Society, som David Livingstone og Robert Moffat, misjonerte i områdene under denne perioden. I 1845 opprettet David Livingstone den første kirken og skolen i Kolobeng, i nærheten av Gaborone.
Rundt 1880 flyttet kgosi Gaborone fra Magaliesberg og bosatte seg i området, som han ga navnet Moshaweng. Ordet «Gaborone» på setswana betyr bokstavelig talt «det passer ikke dårlig» eller «det er ikke ukledelig». Tidlige europeiske nybyggere kalte stedet «Gaberone's Village» («Gaberones landsby») etter høvding Gaborone av Batlokwa-stammen, som holdt til i dagens Tlokweng like over elva til Government Camp, der kolonistyresmaktene holdt til. Et av tilnavnene til Gaborone, GC, er en forkortelse av Government Camp. Navnet på byen ble seinere forkortet til «Gaberones». I 1890 bygde Cecil Rhodes, gruvedriftsmogul og grunnlegger av gruveselskapet De Beers, en festning for koloniadministrasjonen like over elva for Gaberones, der han blant annet planla Jameson-raidet under boerkrigen. Stedet festningen ble reist ble til dagens Gaborone, mens datidas Gaberones over elva ble til dagens Tlokweng. I 1969 ble navnet på byen endret til «Gaborone».
Under britene
Etter at gull ble oppdaget i Sør-Afrika i 1871, inngikk Khama III av bamangwato-stammen en allianse med Storbritannia rettet mot boere på jakt etter gull. 31. mars 1885 opprettet Storbritannia Protektoratet Bechuanaland mellom den nordre sida av Molopo-elva, og Caprivi-stripen i tysk Sydvest-Afrika. Området sør for Molopo River ble en del av Sør-Afrika.
Protektoratet Bechuanaland var fram til 1890-åra under indirekte britisk styre, og høvdingene (dikgosi, flertall av kgosi) fikk selv styre. Dette endte imidlertid da Cecil Rhodes opprettet British South Africa Company med charter fra regjeringen. Rhodes ønsket kontroll over hele det sørlige Afrika. I 1895 reiste de tre høvdingene Khama III, Sebele I, og Bathoen I, til Storbritannia for å be den britiske dronningen Victoria om ikke å innlemme Botswana i Rhodes' selskap eller andre britiske kolonier, som Sør-Rhodesia eller Kappkolonien. Dronning Victoria godtok forespørselen, og i dag finnes det et minnesmerke i Gaborone, Tre dikgosi-monumentet, reist til ære for de tre høvdingene, som hjalp til i grunnleggelsen av Protektoratet Bechuanaland, seinere Botswana.
Det 20. århundret
Mellom 1961 og 1965 opplevde Gaborone en lengre tørkeperiode, som førte til at mer enn 250 000 kyr døde.
Selvstendigheten
I 1965 ble hovedstaden i Protektoratet Bechuanaland flyttet fra Mafikeng til Gaberones. Ved selvstendigheten var Lobatse førstevalget som ny hovedstad i Botswana, men dette forslaget ble avvist da stedet ble ansett for å være for begrensende. Den nye hovedstaden skulle dermed i stedet reises like ved Gaberones, som både lå nære ferskvann, jernbanen til Pretoria og en rekke viktige stammer, med som likevel ikke hadde noen nær tilknytning til noen av disse stammene. En annen grunn til at Gaborone ble valgt som hovedstad var den historiske bakgrunnen til byen som administrativt senter i Botswana. Under boerkrigen fungerte Gaborone som midlertidig hovedstad i Protektoratet Bechuanaland mens Mafikeng ble beleiret av boerne.
30. september 1966 ble Protektoratet Bechuanaland det ellevte britiske oversjøiske territoriet i Afrika til å erklære selvstendighet. Den første ordføreren i Gaborone var pastor Derek Jones. Den gamle kolonibyen Gaberones ble til en forstad av det nye Gaborone, og er i dag kjent som «the Village» («byen»).
Utbyggingen
Byen skulle bygges som en hageby med tallrike gangveger og andre åpne areal. Utbyggingen av Gaborone begynte i midten av 1964. Formannen av Gaberones Township Authority, Geoffrey Cornish, sammenliknet utformingen av den nye byen med et konjakkglass, med regjeringsbygningene som bunnen av glasset, og alle selskapene og handelskomplekset i The Mall som resten av glasset som strakte seg ut fra bunnen.
Etter tre år stod mye av byen ferdig. 2000 arbeidere hjalp til, og spadde 110 000 m3 og lagde 2 500 000 betongblokker under byggingen av byen. Byen hadde da forsamlingsbygg, regjeringsbygg, en kraftstasjon, et sjukehus, skoler, en radiostasjon, en telefonsentral, politistasjoner, et postkontor, mer enn 1000 hus og leiligheter, en britisk høykommisjon, et bibliotek, et bryggeri, en kirke, og en rekke andre bygninger. I 1966 hadde Gaborone om lag 5000 innbyggere.
Ettersom utbyggingen foregikk såpass raskt oppstod det en enorm tilstrømning av arbeidere som slo opp ulovlige bosetninger i de sørlige industriområdene der industrien enda var under utbygging. Bosetningene ble kalt Naledi, «stjernen», som også kunne bety «under åpen himmel» eller «et samfunn som skiller seg fra de andre». Det økende antallet ulovlige bosetninger førte til at bystyret og departementet for lokale myndigheter og land (engelsk: Ministry of Local Government and Lands) i 1971 kartla Bontleng-området, der de kunne bygge ut lavinntektsboliger. Likevel fortsatte Naledi å vokse i takt med boligmangelen, som aldri tidligere hadde vært så høy. I 1973 bygde Botswana Housing Corporation (BHC) ut New Naledi («nye Naledi») like ved Old Naledi («gamle Naledi»), og innbyggerne ble flyttet til de nye områdene. Boligmangelen fortsatte likevel å stige, og innflytterne mislikte boligene i de nyutbygde områdene. Problemet ble løst i 1975 da sir Seretse Khama, presidenten i Botswana, flyttet Naledi industriområdene til et område for lavinnteksboliger.
Nyere historie
I midten av 1980-åra omkom 12 personer etter en rekke sørafrikanske angrep mot Gaborone og andre grensebyer i Botswana. Angrepene, som gikk under navnet «operasjon Plecksy», skjedde på bakgrunn av spenninger mellom landene da African National Congress og andre motstandere av apartheidsystemet i Sør-Afrika hadde søkt tilflukt i Botswana. <!-- In the 1970s, the city was involved in the conflicts of the Rhodesian Bush War and South Africa under apartheid. Thousands of South Africans and Rhodesians crossed the border and into the country where they either stayed in Gaborone or Francistown, or flew to Zambia or Tanzania to participate in anti-apartheid movements or freedom-fighting activities with Joshua Nkomo's Zimbabwe African People's Union. The runaways put economic stress on the city, caused the standard of living to decrease, and created tensions not only between the governments of Botswana, South Africa, and Rhodesia but also between the citizens within Botswana and the refugees. A quote from a government official summarizes the conundrum:
I 1986 endret Gaborone status fra town («by») til city («storby»).
Etter det botswanske valget i 1994 oppstod det oppstander i Gaborone blant annet grunnet høy arbeidsledighet.
Team Milram
Team Milram var et tysk sykkellag i UCI ProTour. Laget startet opp som et italiensk lag i etter at Domina Vacanze og Team Wiesenhof slo seg sammen for å øke vinnersjansene til lavbudsjett-lagene.
Lagets hovedsponsor var Milram, et produktmerke fra Nordmilch der kjernevirksomheten er produksjon og salg av melk, ost og andre meieriprodukter over hele verden. Etter at T-Mobile og Gerolsteiner avsluttet sitt sponsorengasjement i sykkelsporten var Milram det eneste tyske selskapet som sponset et ProTour-lag.
Etter 2010-sesongen ble laget lagt ned.
1730
1730 (MDCCXXX) i den gregorianske kalender var et år uten skuddag som begynte på en søndag.
Torres
Torres kan vise til:
Audun Boysen
Audun Boysen (født 10. mai 1929 på Bjarkøy, død 2. mars 2000) var en norsk mellomdistanseløper, og blant verdens fremste 800-meterløpere. Han vokste opp i Rissa og har representert klubben Rissa i hjembygda, Freidig i Trondheim og IF Torodd og Tjalve i Oslo.
I 1955 satte han ny norgesrekord på 800 meter, en rekord som skulle bli en av friidrettens aller mest seiglivede, 1.45,9. Han ble slått med to tideler av belgieren Roger Moens, som i samme løp satte ny verdensrekord med tiden 1.45,7. Norgesrekorden ble stående i 37 år. 3. juli 1992 løp både Atle Douglas (1.45,15) og Vebjørn Rodal (1.45,33) på tider under Boysens rekord.
Han ble norsk mester 15 ganger: fire ganger på 400 meter, ni ganger på 800 meter og to ganger på 1500 meter. Han vant kongepokalen i 1954.
Anne Krafft
Anne Krafft (født 3. april 1957 i Oslo) er en norsk kunstner basert i Bærum som arbeider innen maleri, keramikk, glasskunst, grafikk, og digitalt fotografi. Krafft er utdannet ved Kunstakademiet i Trondheim fra 1977 til 1981. Hun arbeider i dag også som miljøarbeider i Bærum kommune.
Liv og virke
I løpet av 1980-tallet virket Krafft i Tronheim hvor hun fikk en del oppmerksomhet for sine forenklede og nær primitive uttrykk. Hun benyttet seg av elementer fra ekspresjonisme blandet med inntrykk fra art deco og postmodernisme. Som typisk for unge billedkunstnerne som manifesterte seg på 80-tallet var den uforpliktende anvendelsen av elementer fra ulike epoker i kunsthistorien. Hennes grafiske arbeider var et særpreget innslag i trøndersk kunst på denne tiden, til tross for de små formater og lite opplag.
Krafft har deltatt i en rekke separat- og kollektivutstillinger i inn- og utland. Hun er representert i flere offentlige samlinger som Norsk kulturråd, Riksgalleriet (samtidsmuseet), Esso- og Statoil Kunstforening, Vasa by i Finland og mange flere.
I dag arbeider hun blant annet i atelierfellesskapet Oslo prosjektrom med ulike maleriske temaer som symbolisme inspirert fra Carlos Castanedas bøker. Det siste tiåret har hun også tatt opp digitalt fotografi, og interessert seg for isfronten på Svalbard. Forskeren Bjørn Arne Krafft er hennes bror.
I Can’t Go On
«I Can't Go On» (norsk oversettelse: jeg kan ikke fortsette) er en svensk poplåt som fremføres av sangeren Robin Bengtsson. Den vant Melodifestivalen 2017 og var Sveriges bidrag i Eurovision Song Contest 2017. Sangen er skrevet og produsert av David Kreuger, Hamed «K-One» Pirouzpanah og Robin Stjernberg. Låten ble sluppet for digital nedlastning i Sverige 26. februar 2017 og nådde en tredjeplass på den svenske singellisten.
Eurovision Song Contest
I Eurovision Song Contest 2017 i Kyiv i Ukraina, var låten den første på scenen i semifinale 1 tirsdag 9. mai 2017. Der endte sangen på en tredjeplass med 227 poeng og kvalifiserte seg til finalen lørdag 13. mai. Til slutt endte sangen på en femteplass med 344 poeng.
Låtskrivere og bidragsytere
Oversikt over låtens bidragsytere:
Newzealandsk mesterskap i alpint 2017
Newzealandsk mesterskap i alpint 2017 ble arrangert fra 7. til 10. august 2017.
Resultater menn
Mange utenlandske utøvere deltok i rennene, uten å delta i det nasjonale mesterskapet. Andreas Zampa vant storslalåmrennet, og Krystof Kryzl kom på tredjeplass. Fra Norge deltok Per Torstein Haugen (8) og Fredrik Maurstad (10). Krystof Kryzl vant slalåmrennet, foran Richard Leitgeb og Julian Rauchfuss. Per Torstein Haugen kom der på åttendeplass.
Resultater kvinner
Mange utenlandske utøvere deltok i rennene, uten å delta i det nasjonale mesterskapet. Storm Klomhaus kom på andreplass i storslalåmrennet, og Bettina Schneeberger kom på tredjeplass. I slalåmrennet kom Bettina Schneeberger på førsteplass foran Storm Klomhaus.
Kjersti Bø
Kjersti Bø (født 5. april 1987) er en norsk langrennsløper som representerer Strindheim Idrettslag. Hennes beste plassering i verdenscupen i langrenn er fra 7. mars 2012 da hun ble nummer 25 i den klassisk sprinten i Drammen.
Justin Hawkins
Justin David Hawkins (født 1975) er en engelsk musiker og sanger, mest kjent som vokalist i den britiske glam rock-bandet The Darkness.
Hawkins var med på å danne gruppa i 2000. De oppnådde stor suksess i 2003 med hiten «I Believe In A Thing Called Love». Årene like etter fulgte de opp med hiten «One Way Ticket To Hell And Back» (2005) og «Is It Just Me?» (2006). Samme år lanserte han soloprosjektet og singelen «This Town Ain't Big Enough For Both of Us».
Sommeren 2006 la Hawkins seg inn på en avrusningsklinikk etter flere års misbruk av alkohol og kokain. Han fortalte at han i løpet av tre år brukte nesten tre millioner kroner på kokain og at dette gikk utover bandet. Senere samme år sluttet han i gruppa.
Hans musikalske karriere etter The Darkness har vært beskjeden.
1729
1729 (MDCCXXIX) i den gregorianske kalender var et år uten skuddag som begynte på en lørdag.
Fluesnapperfamilien
Hekkende arter i Norge:
Småtroster
Fluesnapperfamilien (Muscicapidae) er en stor familie av spurvefugler som er utbredt i den gamle verden. Familien teller cirka 322 arter, som er fordelt i fire underfamilier med tilsammen 49 slekter, hvorav 14 er monotypiske. Familiens nærmeste slektninger er troster (Turdidae).
Taksonomi
Det hersker i øyeblikket ikke full konsensus om artene i familien. Gråfluesnapper (Muscicapa striata) kan bli splittet i to, fordi arten består av to distinkte klader som splittet lag alt for omkring 1,1 millioner år siden. Som et resultat kan tyrrenfluesnapper (M. tyrrhenica) bli skilt ut som en selvstendig art. Dette anerkjennes imidlertid ikke i øyeblikket av Birds of the World og den såkalte Clementslista, men IOC World Bird List v.10 anerkjenner den. Den blir imidlertid ikke tatt med i inndelingen under, siden det ikke hersker generell konsensus om artsstatus i øyeblikket.
Familien ble utvidet i 2010 med arter som tradisjonelt har vært regnet til trostefamilien, men som viste seg genetisk å være nærmere beslektet med fluesnapperne. Det mer enn doblet antallet arter. Dette gjelder blant annet arter som rødstrupe, nattergal, blåstrupe, rødstjert, buskskvett, svartstrupe og steinskvett.
Biologi
Artene i fluesnapperfamilien har for det meste brun eller sort og hvit fjærdrakt, med innslag av store flekker i blått, rustrødt eller gult hos mange av artene. Vingene er middels lange; stjerten middels lang til svært lang hos artene i Enicurus. Kroppen er lite til middels stor og egg-formet sylindrisk. Egentlige fluesnappere har en oppreist holdning når de er på bakkeplanet, mens de mer terrestriske artene holder kroppen mer horisontalt. Nebbet er kort til middels langt, tynt og dorso-ventralt flatet hos noen fluesnappere. Hodet er middels stort og nakken middels til kort og tykk. De undre ekstremitetene er korte til middels lange, og føttene middels store. Hanner kan være praktfullt utfarget enn hunner for noen arter.
Fuglene trives i et bredt utvalg av habitat, inkludert skog, krattskog, gressland, savanne, ørken og arktisk tundra. De eter insekter og andre små virvelløse dyr. Noen arter eter også en god del frø og bær. De riktige fluesnapperne fanger gjerne insektene i luften, mens andre fanger dem på bakken og i trærne.
De egentlige fluesnapperne (i underfamilien Muscicapinae) har et bredt og flatt nebb, og korte bein. De har fått navn etter den spesielle jaktteknikken. Fuglen sitter på en kvist eller lignende til et insekt flyr forbi. Da kaster fuglen seg ut i lufta og snapper insektet under flukten. En enkel fluesnapper spiser fra 3 000–7 000 mygg på et døgn. Ved å sette opp «fluesnapperkasser» kan man bidra til å minske bestanden av mygg i et område. Disse kassene benyttes ofte av blant annet svarthvit fluesnapper.
Småtrostene (i underfamilien Saxicolinae) fanger insekter på marka. De ble tidligere regnet til trostene, men genetiske data viser at de hører til i fluesnapperfamilien.
I andre verdensdeler finnes det fugler som fanger insekter på fluesnappervis uten å være nært beslektet med dem. Dette gjelder blant annet monarker, silkefugler og tyranner. Ingen av dem er spesielt nært beslektet.
Władysław Reymont lufthavn Łódź
Władysław Reymont lufthavn Łódź (Port lotniczy Łódź im. Władysława Reymonta) (IATA: LCJ, ICAO: EPLL) er en regional flyplass som ligger seks kilometer fra sentrum av Łódź. Den har vært i drift uavbrutt siden september 1925. Frem til slutten av 1950-tallet var den en viktig knutepunkt for kommunikasjon i Polen og Europa. I dag gjøres bestrebelser for å gjenopprette flyplassens rolle på det nasjonale og internasjonale plan.
Flyplassen har to terminaler: Terminal I, som er en innenlandsterminal (modernisert i 1997), og Terminal II, som er internasjonal, bygd i 2005 og tiltenkt lavprisflyselskap.
Fremtid
Flyplassen har sjansen til å bli en viktig lufthavn for lavprisflyselskap på grunn av sin sentrale plassering i Polen og Europa. I de nærmeste år skal flyplassen moderniseres og utvides. Man planlegger utvidelse av rullebanen (2007), innkjøp av en tredje brannbil (2007), oppgradering av flyplassen til kategorien ILS, bygging av rullebane tilpasset Boeing 737 samt bygging av Terminal III, som skal kunne ta imot 1 000 000 passasjerer
Vaktselskap
Ett politigodkjent vaktselskap er et firma som leier lovlig ut vektere/sikkerhetspersonell til sikkerhetsrelaterte oppdrag. De tilbyr også ofte alarmer, låssystem og andre sikkerhetstiltak for bygninger og eiendeler. I Norge reguleres vaktvirksomhet av vaktvirksomhetsloven. Selskap som kaller seg vaktselskap skal være godkjent av politiet.
Vaktselskap må ikke forveksles med sikkerhetsselskap som er en mer internasjonal samlebetegnelse som ikke innebærer noen offentlig godkjenning eller gir rettigheter eller plikter i Norge.
Vaktselskaper er hyppig i bruk på steder som trenger spesielt vakthold av verdier, som f.eks. muséer og banker. Vektere brukes også hyppig til butikkontroll, spesielt på kjøpesentre. De er oftest private, og fungerer som et tillegg til offentlige politistyrker.
Utstyret vektere bærer varierer ut fra den lokale lovgivningen. I land med liberal våpenlovgivning er det vanlig at vektere bærer skytevåpen, mens de andre steder har f.eks. slagvåpen, elektrosjokkvåpen og / eller pepperspray. I Norge er det forbudt for vektere å bruke våpen ut over hva vanlige borgere har tillatelse til.
René Coicaud
René Coicaud (født 25. august 1927 i Libourne, død 1. oktober 2000 i Bergerac) var en fransk fekter som deltok i de olympiske leker 1956 i Melbourne.
Coicaud vant en olympisk olympisk sølvmedalje i fekting under Sommer-OL 1956 i Melbourne. Han var med på det franske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen i florett bak Italia. De andre på laget var Claude Netter, Jacques Lataste, Roger Closset, Christian d'Oriola og Bernard Baudoux.
1728
1728 (MDCCXXVIII) i den gregorianske kalender var et var et skuddår som begynte på en torsdag.
Cecilie Seiness
Cecilie Nyborg Seiness (født 18. januar 1972) er en norsk redaktør, journalist og forfatter.
Seiness arbeider til daglig som forlagsredaktør, fakta og dokumentar i Samlaget. Tidligere var hun i flere år journalist i avisen Dag og Tid. Hun har skrevet bøkene Livsmot, Mor og Poet på Guds jord. Den sistnevnte boken er en biografi om Jon Fosse, som hun var redaktør for i en årrekke.
Giovanni Battista Zupi
Giovanni Battista Zupi eller Zupus (født 2. november 1589 (eller 1590) i Catanzaro i kongedømmet Napoli, død 26. august 1667 i Napoli) var en italiensk astronom, matematiker og katolsk prest tilhørende jesuittordenen. Han oppdaget planeten Merkurs faser og planeten Jupiters overflatiske bånd.
Livsløp
Den 7. september 1608 inntrådte Giovanni Battista Zupi i novisiatet hos de neapolitanske jesuitter. I 1610 fulgte han kurset i retorikk ved Pizzofalcone-kollegiet i Napoli Deretter fulgte studier ved Collegio Massimo, og fra 1613 til 1616 tok han filosofistudiet. Etterpå bar det ikke straks videre med teologien. Det antas at det var nå, mellom 1616 og 1618, at han viet seg til de matemqatiske studer, De hadde han ved det neapolitanske kollegium under Giovanni Giacomo Staserio. Fra skoleåret 1618-19 fulgte de teologiske studier.
Etter studiene ble han sendt for å undervise i filosofi ved jesuittenes kollegium i Vibo Valentia, der han var fra 1622 til 1626.
Han kom tilbake til Napoli til skoleåret 1632-33, og tok over lærestolen i matematikk ved kollegiet der. Han beholdt den i 25 år. Det var først ved utgangen av skoleåret 1657-58 at han ble fritatt for undervisningsplikten. Han forble i noen tid i omgivelsene, nå som prefekt for de lavere skoler, og ble så flyttet over till professhuset, der han døde i 1667.
Astronomiske oppdagelser
Giovanni Battista Zupi var en fremragende astronomisk observatør.
I 1639 ble Zupus den første til å oppdage at planeten Merkur hadde orbitale planetariske faser, akkurat som månen og Venus. Hans observasjoner demonstrerte at planeten kretset rundt Solen. Han gjorde denne oppdagelsen ved hjelp av et teleskop han selv hadde utviklet. Dette var bare 30 år etter Galileos første teleskop, og Zupis var noe mer kraftig.
Giovanni Riccioli (1598-1671), en annet astronom tilhørende jesuittordenen, gjengav detaljene rundt denne oppdagelsen i sitt verk  Almagestum Novum .
Giovanni Battista Zupi samarbeidet med advokaten og astronomen Francesco Fontana (1580-1656), som benyyttet et teleskop bestående av to konvekse linser. I sin bok  Novae Coelestium  fastslår Fontana at Zupi var den første til å observere de horisontale båndene på overflaten av planeten Jupiter.
Krateret Zupus på Månen er oppkalt etter ham.
Carolin
Carolin er et beskyttet slektsnavn som opprinnelig stammer fra hæren til Karl XII av Sverige, som ble kalt «karolinerne». En soldat fra denne hæren slo seg ned utenfor Boden i Sverige og kalte plassen for Karolin (Karolintorp). Han tok etter hvert også dette navnet som sitt eget slektsnavn. Den største konsentrasjonen av personer med dette navnet i Norge, finner man i Nord-Norge, i hovedsak i Narvik.
Slektsnavnet Karolin eller Carolin stammer fra 1700. Bonden Anders Andersson Karvonen fra Anttis i Pajala kommune i Norrbotten i Sverige hadde tre sønner. Den yngste fikk navnet Jakob Andersson Karolin Karvonen. Etterkommerne tok da Karolin som slektsnavn. Karvonenslekten stammer fra Kärsämäki i Finland. Grunnet herjinger fra russiske hærstyrker flyttet de til Tornedalen omkring 1590. Rundt midten av 1800 utvandret flere til Norge. De bosatte seg stort sett i Narvik og Bodø. Lars Gustav Karolin som kom til Tverlandet i Bodø kommune fikk ti barn. Disse fikk etternavnet Larsen etter datidens navneskikk. Først rundt 2000 har enkelte etterkommere tatt tilbake slektsnavnet Karolin. Som minne om tidligere tiders immigrasjon fra Sverige er en vei i Oddan utenfor Bodø gitt navnet Karolins veg.
Liste over høye bygninger i Norge
Liste over høye bygninger i Norge er en liste over bygninger i Norge med høyde på over 50 meter.
Definisjoner
Lista inneholder bygninger, det vil si strukturer som er ment til å inneslutte noe, altså byggverk med vegger og tak. Slike bygninger kan likevel være av svært forskjellig art, som boligblokker, kontorbygninger, kirker, eller fabrikkbygninger.
Byggverk og strukturer som faller utenfor definisjonen bygninger, finnes på Liste over høye byggverk i Norge.
Mockney
Mockney (sammensetning av mock (etterligning) og cockney) er en betegnelse som brukes om personer som av ulike grunner imiterer cockney-dialekten, som opprinnelig ble snakket blant arbeiderklassen i det østlige London. Blant dem som beskyldes for å være mockneyer er Mick Jagger og Mike Skinner.
Horneophytopsida
Horneophytopsida er en utdødd gruppe av planter. Dette var de første kar-førende plantene og skilte lag med karplanter i sen silur og tidlig devon, altså drøye 400 millioner år siden. De hadde et utviklet karvev, men ikke vedvev (xylem) slik som karplantene har. Som systematisk gruppe utgjør der derved en parafyletisk gruppe, som de høyere karplantene har utviklet seg fra.
De tre kjente slektene er Caia, Tortilicaulis (med fossiler fra England og Wales), samt Horneophyton.
Sistnevnte slekt Horneophyton var trolig den seneste som utviklet seg innenfor Horneophytopsida og tilhører antakelig overgruppen Polysporangiophyte sammen med Aglaophyton og Cooksonia – svært sene avgreninger fra dagens karplanter.
Gjøvik videregående skole
Gjøvik videregående skole er den nest største skolen i Innlandet, etter Hamar katedralskole. Den er et resultat av sammenslåingen av Tranberg videregående skole, Bondelia videregående skole og Gjøvik videregående skole. Skolen hadde ved studiestart høsten 2021 1131 elever i tillegg til drøyt 200 ansatte.
Fram til sommeren 2007 var Gjøvik videregående skole under omfattende utbygging og ombygging. Byggearbeidet er nå ferdigstilt, men skolen er allerede i minste laget for elevmassen som søker seg dit.
I 2015 ble skolen tildelt Dronning Sonjas skolepris for sitt arbeid med å fremme et inkluderende skolemiljø.
Rhyniophyta
Rhyniophyta er en utdødd, forhistorisk gruppe av planter som trolig utgjorde en divisjon, og som i praksis utviklet vedvev på samme måte som dagens karplanter. Her inngikk klassen Rhyniopsida.
De skilte lag i devon, og er den første gruppen av sannsynlige karplanter før utviklingen av henholdsvis kråkefotplanter og karplanter. Fossil-funnene er meget rikholdige. Nyere studier har vist at tidligere inkluderte slekter i denne divisjonen i praksis ikke hadde karvev, og derfor må ekskluderes fra gruppen dersom den skal kunne anses som en monofyletisk gruppe.
Slektene som idag inkluderes, er utelukkende Huvenia, Rhynia, og Stockmansella.
Gjøvik videregående skole
Studieretninger etter gammel struktur
med International Baccalaureate
Lauri Karvonen
Lauri Antero Karvonen (født 21. november 1952) er en finlandssvensk statsviter.
Etter en periode ved Aarhus Universitet i Danmark (1981–1982) var Karvonen ansatt ved Åbo Akademi og Finlands Akademi til han ble utnevnt som professor i sammenlignende politikk ved Universitetet i Bergen i 1994. Fire år senere, 1998, var han tilbake i Åbo som professor i statsvitenskap. Karvonen har i flere omganger vært forsker ved Finlands Akademi. Han har fungert som veileder for flere kjente finske og svenske statsvitere. Hans forskning har først og fremst vært innen fagfeltet sammenlignende politikk og han har gitt ut flere bøker om demokrati og statsskikk. Karvonen er leder for prosjektet ''Democracy: a Citizen Perspective. An Interdisciplinary Centre of Excellence'' som går fra 2006 til 2009.
Gymnasium Antonianum Geseke
Gymnasium Antonianum Geseke, eller bare Gymnasium Antonianum, er et nå statlig gymnas i byen Geseke. Gymnaset ble grunnlagt i 1687 som en klosterskole tilhørende fransiskanerordenen, og er som sådan en av de eldste skolene i den tyske delstaten Nordrhein-Westfalen.
Neshornlunde
Neshornlunde (Cerorhinca monocerata) er en marin monotypisk art i alkefamilien (Alcidae). Arten sorterer som eneste art i slekten Cerorhinca, som inngår som én av fire slekter i underfamilien Aethiinae. Neshornlunden er den mest basale arten i dette treet, der dens nærmeste slektninger er lundene (Fratercula). Neshornlunden skiller seg imidlertid tydelig fra lundene, blant annet med et betydelig mindre og annerledes utformet nebb.
Inndeling
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Nettleship & Bonan (2018). Norske navn følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008) og Syvertsen et al. (2017).
Christian Blom (1974)
Christian Blom (født 14. april 1974 i Bergen ) er en norsk samtidskomponist og kunstner. Han jobber med akustisk og elektronisk musikk, installasjoner og performance.
Han fikk Edvard-prisen 2014 i åpen klasse for verket Trio for Dancing Thread, Lightbulb and Bell With Damper.
Han har laget et datamaskinstyrt mekanisk orkester med navnet Al-Khowarizmis mekaniske orkester, oppkalt etter den persiske matematikeren Al-Khwârizmî, og skrevet musikk for orkesteret. Musikken ble senere innspilt av det mekaniske orkesteret og Ensemble Ernst og gitt ut på albumet Christian Blom - Bring me that Horizon. For albumet vant de Spellemannprisen 2017 i klassen samtid.
Chuuk
Chuuk eller Chuukøyene (tidligere kalt Truk, Ruk, Hogoleu, Torres, Ugulat og Lugulus) er ei øygruppe og en delstat i Mikronesiaføderasjonen i det vestlige Stillehavet.
Geografi
Chuukøyene ligger cirka 2 300 km øst for Filippinene. Geografisk er den en del av øygruppen Karolinene i Mikronesia. Øygruppen består av rundt 70 øyer som ligger i en ca. 2 120 km² stor lagune innenfor et beskyttende barriererev. Den består av to deler. I vest ligger Faichukøyene, hvor de største øyene er Tol, Udot, Polle og Wonei, mens Nomoneasøyene i øst består av hovedøya Weno, samt Dublon, Fefan og Tonowas.
Delstaten Chuuk
Delstaten Chuuk (Chuuk-State) består av ca. 290 øyer og atoller, og inkluderer hovedområdet Chuukøyene og flere andre øygrupper kalt Outer Islands. De største er:
Øyene er av vulkansk opprinnelse og har et totalt areal på rundt 127 km². Det høyeste punktet er 440 moh.
Innbyggertallet i delstaten Chuuk er cirka 60 000, hvorav ca. 70 % bor på Chuukøyene. Hovedstaden Weno ligger på hovedøyas nordre del og har rundt 17 000 innbyggere.
Øyas lufthavn heter Truk (IATA-flyplasskode «TKK») og ligger sørvest for Weno.
Historie
Chuukøyene har trolig vært bebodd siden ca. 100 f.Kr. De ble oppdaget av europeere i januar 1528 av den spanske kapteinen Álvaro de Saavedra.
Tyskland kjøpte øygruppen i 1899, som da ble en del av Tysk Ny-Guinea. Under første verdenskrig ble området i oktober 1914 okkupert av Japan. Japan beholdt deretter forvaltningsmandatet over området ved Versaillesfreden i 1919 av Folkeforbundet. Chuuk ble da hovedbyen i det japanske Nan'yo Cho (Det japanske Stillehavsmandatet) fram til juli 1921, da forvaltningen ble flyttet til Koror.
Under andre verdenskrig ble øygruppen brukt som fly- og flåtebase av Japan fram til USA erobret området under Operation Hailstone i februar 1944. I 1947 ble Chuukøyene sammen med resten av Karolinene av FN utpekt til «US Trust Territory of the Pacific Islands» og ble deretter forvaltet av USA.
10. mai 1979 ble den autonome føderasjonen Mikronesia med lokalt selvstyre utnevnt, og den 3. november 1986 ble landet selvstendig.
Fartøyvrak - turistmål og miljøproblem
De mange vrakene fra andre verdenskrig i Chuuklagunen – eller Truklagunen, som var det navnet som WWII-kampene ble kjent under – ble legendariske blant sportsdykkere på 1960-tallet. De ble landets viktigste turistmål. Men vrakene innebære også et økende problem, etterhvert som tiden går:
Marinarkeologer fra James Cook University i Australia har kartlagt vrakene i Chuuklagunen siden 2007. I 2008 noterte de en kraftig oljelekkasje fra den sunkne tankeren Hoyo Maru, som i juli 2008 var fem kilometer langt. De noterte også mindre lekkasjer fra Rio de Janeiro Maru, et tidligere passasjerfartøy som under krigen ble ombygget til hjelpefartøy for ubåter.
Selv om problemet med oljelekkasje fra krigsvrak har vært kjent lenge, så innebærer situasjonen faremomenter. Eksperter på korrosjon sier at 52 vrak i Chuuklagunen kan kollapse i løpet av de nærmeste år, og ingen vet nøyaktig hvor mye olje som finnes i vrakene. Tre av de 52 fartøyene er tankere, med en samlet kapasitet på 32 millioner liter, hvilket i så fall skulle tilsvare rundt tre fjerdedeler av lekkasjen fra Exxon Valdez-katastrofen.
De australske marinarkeologene advarer at staten Chuuk ikke har ressurser til å håndtere problemet. Det finnes måter å tømme gamle vrak for olje, men det er dyrt. I 2003 bekostet den amerikanske regjeringen en vellykket tømming av 10 millioner liter olje fra USS Mississinewa, som ble senket av japanske styrker i det vestlige Stillehavet i 1944.
Eksterne lenker
Chuuk (Atoll) Chuuk Lagoon Трук (острова)
Network Time Protocol
Network Time Protocol (NTP) er en protokoll for å synkronisere klokken på datamaskiner og tjenere. Dette gjøres ved å sende en forespørsel til en tjener som har som oppgave å synkronisere tiden for andre datamaskiner.
NTP er en av de eldste Internett-protokollene som fortsatt er i bruk (tidligere enn 1985). NTP ble opprinnelig laget av Dave Mills hos universitetet i Delaware, USA. Universitetet i Delaware vedlikeholder protokollen sammen med et lag frivillige.
NTP er ikke relatert til de mye enklere DAYTIME og TIME protokollene.
Oversikt
NTP bruker Marzullos algoritme for UTC-tidsskalaen som støtter blant annet skuddsekunder. NTPv4 kan vanligvis angi tiden med en nøyaktighetsgrad på inntil 10 millisekunder (1/100 s) over Internett. Under optimale forhold på LAN kan det oppnås nøyaktigheter på 200 mikrosekunder (1/5000 s).
NTP-demonen (bakgrunnsprosess) er en brukernivå-prosess som kjører kontinuerlig på en NTP-klient. Mesteparten av protokollen er implementert i denne prosessen. For best nøyaktighet er det viktig å ha en lokal NTP-klokkegenerator i faselåst reguleringssløyfe med den eksterne NTP-demonen. Dette kan sammenlignes med stemmingen av en gitar. NTP-klokkegeneratoren er i flere operativsystemer implementert i kjernen; de seneste versjonene av Linux, BSD og Solaris har denne støtten.
NTPs driftsmessige detaljer er belyst i RFC 778, RFC 891, RFC 956, RFC 958 og RFC 1305. Dagens referanse implementasjon er versjon 4 (NTPv4);. Imidlertid har bare versjonene opp til versjon 3 (1992) vært dokumentert i RFC-ene.
En mindre komplisert form for NTP som ikke behøver å lagre tidligere kommunikasjon er SNTP (Simple Network Time Protocol). Den brukes i noen innebygde systemer (mobiltelefoner, MP3-spillere o.l) og i applikasjoner der det ikke kreves høy nøyaktighet. Se RFC 1361, RFC 1769, RFC 2030, og RFC 4330.
Alle versjoner av Microsoft Windows siden Windows 2000 inkluderer "Windows Time Service" -tjenesten. Tjenesten gjør det mulig å synkronisere datamaskinens klokke med en NTP-server. Dog støtter versjonen i Windows 2000 bare SNTP og gjør brudd på flere aspekter ved NTPv3. Fra Windows Server 2003 har Microsofts dokumentasjon hevdet at de implementerer den fulle NTPv3 protokollen som spesifisert i RFC 1305.
Klokkenivåer/klokkestratum
NTP bruker et hierarkisk system av klokkenivåer eller klokkestratum (fra nå av bare stratum). Nivået bestemmer avstanden fra referanseklokken og er til for å unngå kretser i hierarkiet. (Bemerk: Dette er en annen notasjon for stratum enn den som brukes i telekom-systemer.)
Drømmerollen
Programmet ble en seermessig fiasko. Premieren ble sett av 509 000, men etter det sank tallene drastisk og episode tre ble bare sett av 304 000. Finalen ble sett av 431 000.
Network Time Protocol
Klokkenivåer/klokkestratum
Det er ønskelig at NTP5 (under utvikling) bare vil tillate 8 strata.
NTP tidsstempler (timestamps)
NTPs 64-bits tidsstempler består av en 32-bits sekund-del og en 32-bits brøkdelssekund-del. Dette gir NTP en tidsskala på 232 (136 år) og en teoretisk oppløsning på 2−32 sekunder (0,233 nanosekunder).
Drømmerollen
Opphav
En tilsvarende serie gikk på BBC i 2006 og het How Do You Solve a Problem Like Maria?. Vinneren av denne fikk hovedrollen i Andrew Lloyd Webbers oppsetning av Sound of Music på West End.
Network Time Protocol
NTP tidsstempler (timestamps)
NTP tidsskalaen startet 1. januar 1900. Den første nullstillingen vil oppstå i 2036, lenge før det velkjente år 2038-problemet til Unix. Nullstilings-feilen er spesifik NTP 32-bits tidsstempelet i NTPv3. Dette "problemet" ble overført til NTPv4, men NTPv4 har også en ren 64-bits modus som ikke har dette problemet. NTP5 vil ha en 128-bits modus.
Ifølge Mills er 64-bits delen av brøken nok til å beslutte tiden det tar for et foton til å passere et elektron med lysets hastighet. Brøkdelen kan representere 2−64 sekunder som er cirka 54 zeptosekunder (10−21). Sekund-delen på 64-bits er nok til å representere tid frem til universet slukker da 264 sekunder er cirka 585 milliarder år.
26. serierunde i Tippeligaen 2007
26. serierunde i Tippeligaen 2007 var den siste serierunden i Tippeligaen 2007. Alle kampene ble spilt 3. november klokken 18:00 slik at ingen skulle ha fordel av å spille senere enn de andre lagene. Runden var opprinnelig satt opp 4. november, men ble flyttet grunnet Rosenborgs bortekamp mot Valencia i Mesterligaen den 6. november.
Mauro Tassotti
Mauro Tassotti (født 19. januar 1960) er en italiensk tidligere fotballspiller. Tassottis spilte For AC Milan i 17 år og vant like mange titler, deriblant fem Serie A-titler og tre UEFA Champions League-seire.
På tross av at han var fast på AC Milan i så godt som hele karrieren, ble han ikke valgt til landslaget til før i 1992, i kvalifiseringen til VM i USA, da han var 32 år gammel. Italia kvalifiserte seg, og Tasotti var med i åpningskampen, som Italia tapte mot. Deretter var Tassotti ute av laget de neste tre kampene, men kom inn igjen i kvartfinalen mot. Tasotti markerte seg da han i sluttminuttene i en hodeduell mot Luis Enrique. I stedet for å vinne duellen, plantet Tassotti en albue i ansiktet på Luis Enrique, som medførte at sistnevnte falt ned og blødde. Tassotti fikk ingen kort og det ble ingen straffe, men kort tid senere fikk han åtte kampers utestengelse. Tassotti kom aldri tilbake til landslagsfotball igjen etter dette.
John Entwistle
John Alec Entwistle (født 9. oktober 1944 i Chiswick, Hounslow, London, død 27. juni 2002 i Las Vegas, USA) spilte bassgitar i The Who.
Bakgrunn
Tidlig på 1960-tallet spilte han i flere trad.jazz og dixieland-band sammen med skolekameraten Pete Townshend. Han har fortalt at han begynte å spille bassgitar fordi alle han kjente spilte gitar og derfor hadde behov for en som kunne spille bass. Allerede da han var 14 år bygde han sin egen bassgitar ut fra en rekke bilder av Fender-bassgitarer som han studerte nøye. Slik ble han ettertraktet og ble etter hvert med i bandet som først fikk navnet The Scorpions, senere The Detours med kameratene Pete Townshend og Roger Daltrey, et band som to år senere ble til The Who.
Entwistle skrev flere kjente Who-sanger, blant annet:
Disse sangene, sammen med annet av hans solomateriale, viser en mørk humoristisk sans som ofte var uforenlig med Pete Townshends mer innadvendte arbeider. Selv om han fortsatte å levere materiale til alle The Whos album bortsett fra Quadrophenia, var hans frustrasjoner med å få dette utgitt gjennom The Whos format slik at han var den første av The Whos medlemmer som ga ut et soloalbum, Smash Your Head Against the Wall i 1971. Entwistle deltok med bakgrunnsvokal og blåserarrangementer, særlig på Quadrophenia, hvor han spiller flere blåserinstrumenter, blant annet på sanger som «5:15».
Hans opptreden og framføring på The Whos opptredener med «A Quick One, While He's Away» for Rolling Stones' show Rock and Roll Circus i 1968 og på Live at Leeds-konserten i 1970 er særlig kjent. På konserter var Entwistle og gitaristen Pete Townshend i stadig skiftende roller, med Entwistle som leverte hurtige melodilinjer og Townshend som forankret sangen med rytmiske akkorder. Townshend har hevdet at det ofte var Entwistle som var den ledende gitaristen, mens han selv i realiteten spille den rollen en trommeslager normalt hadde. Trommeslager Keith Moon spilte derimot langs melodilinjen, og Townshend anså Moon for å ta rollen for keyboardspilleren. Dette har gjort at The Whos musikk av mange er oppfattet som å være komplisert. Entwistle selv hevdet selv i mange intervjuer, blant annet i Guitar Player's Chris Jisi i 1989 at i moderne forstand, «The Who haven't a proper bass player» da han selv spilte soloinstrumentet. Pussig var det eksempelvis for medlemmene av The Who å observere sologangene på «My Generation», spilt av Entwistle, men publikum trodde det kom fra Townshend. «How does he do that» stod lest i alle ansiktene vendt mot Townshend mest han ristet løs, mens Entwistle spilte for harde livet i sitt rolige hjørne.
Senere karriere
Mot slutten av karrieren dannet han The John Entwistle Band med sin gamle venn, trommeslageren Steve Luongo. Godfrey Townsend (uten 'H' og intet slektskap med Pete) spilte gitar og sang. I 1996 var de på den såkalte Left for Dead-turneen med Alan St. Jon på keyboards. Etter at Entwistle hadde turnert med The Who for Quadrophenia i 1996-97, dro Entwistles band av gårde på den såkalte Left for Dead – the Sequel-turneen mot slutten av 1998, denne gangen med Gordon Cotten på keyboards. Etter denne turneen ga de ut albumet Left for Live med høydepunkter fra turneen.