cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Adrian Jacobsen
I 1874 reiser Jacobsen til Hamburg for å lære seg språket. Fra Hamburg reiser han videre til Valparaíso i Chile og blir der til 1875, da han vender tilbake til Tyskland. Jacobsen fikk kontakt med Carl Hagenbeck, som introduserte europeerne for begrepet «Völkerschauen», eller antropologisk-zoologisk utstillinger. Hagenbeck forsto forretningsaspektet ved å stille ut levende ikke-vestlige mennesker og begynte rundt 1870 å importere levende mennesker og dyrene deres til Hamburg for å stille dem ut. Han regnes også som grunnleggeren for det som kalles openair zoo, en dyrehage hvor dyrene går fritt i store innhegninger istedenfor å står i bur. Hagenbecks far var fiskehandler og hadde en tilleggsnæring hvor han hadde noen dyr han stilte ut. Det var her interessen for zoologi hos Hagenbeck oppsto. Hagenbeck overtok bedriften etter sin far i 1866 og ansatte jegere som fanget ville eksotiske dyr som Hagenbeck solgte til dyrehager og sirkus. I 1870-årene var det nedgangstider i handelen med dyr og Hagenbeck fant ut i samarbeid med dyremaleren Heinrich Leütemann (1824–1905), at de skulle stille ut levende ikke-vestlige mennesker sammen med dyrene deres. Hagenbeck engasjerte i september 1875 samer fra Karesuando og Tromsø, som ble fraktet til St. Pauli i Hamburg sammen med sine reinsdyr. Slike utstillinger av ikke-vestlige levende mennesker ble en stor suksess for Hagenbeck, og denne suksessen ønsket han å gjenta. Han bestemte seg i 1877 for å få inuitter fraktet til Tyskland. Jacobsen får jobben med å engasjere en inuittfamilie, og reiser til Grønland i 1877.
Sally Bishop
Handling
Historien er sentrert rundt en advokat som forlater elskerinnen sin, til fordel for en annen kvinne.
Adrian Jacobsen
Den 14. juni samme år påtok Jacobsen seg nok en reise for Hagenbeck. Jacobsen reiste til Finnmark. Her skulle han samle inn etnografiske gjenstander og bringe samer og reinsdyr tilbake til Tyskland for nok en utstilling. Som igjen ble en stor suksess. I 1880 ble det bestemt at nok et med inuitter skulle settes opp, og Jacobsen reiser til New Foundland og Hebron for å samle inn gjenstander og folk. Denne reisen endte tragisk for inuittene ved at alle 8 døde i Europa av kopper.
I 1881–1888 reiste Adrian Jacobsen som etnografisk samler for det kongelige etnografiske museum i Berlin, hvor han var blitt ansatt av Adolf Bastian for å samle inn gjenstander fra forskjellige folkeslag til det nyåpnede museet i Berlin. Denne samlingen, den såkalte Jacobsen-samlingen, kan sees i museet i Berlin i dag og inneholder over 18 000 gjenstander. Man finner også gjenstander innsamlet av Jacobsen i andre museer rundt omkring i verden, som blant annet Field Museun of Natural History i Chicago og Kulturhistorisk museum i Oslo. Det er usikkert hvor mange gjenstander det finnes totalt i verden innsamlet av Adrian Jacobsen og hans bror Bernhard Filip Jacobsen (1884–1935). Mange av gjenstandene ble ødelagt under andre verdenskrig Operation Gomorrah 1943, da huset til Jacobsen ble bombet og brant ned.
Angvik kraftverk
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 56 meter i Angvikelva.
Adrian Jacobsen
Adrian Jacobsen skreiv etnografiske avhandlinger og reisebeskrivelser som ble trykt i tyske og amerikanske magasiner. Sammen med A. Woldt, skrev Jacobsen Capitän Jacobsens Reise an der Nordwestküste Amerikas (1884), utgitt på norsk som Kaptein Jacobsens Reiser til Nordamerikas Nordvestkyst 1881-83 : efter hans egne Optegnelser (1887). Seinere kom Eventyrlige farter : fortalte for ungdommen ved Ingeborg v.d. Lippe Konow (1894) (eksemplar av denne boken befinner seg på Nasjonal biblioteket i Oslo), Reise in die Inselwelt des Banda-Meeres, bearbeitet von Paul Roland (1896) og Die weiße Grenze : Abenteuer eines alten Seebären rund um den Polarkreis (1931; Gjennom ishav og villmarker : en norsk skipper på forskerfærd blant naturfolkene, 1944).
Chingalpo (distrikt)
Chingalpo er et distrikt i provinsen Sihuas i regionen Ancash i Peru. Distriktets nasjonale statistikkode er 021905 og hovedstaden er Chingalpo. Distriktet ble opprettet den 14. juni 1958.
Sally Bishop
Handling
Men han kommer snart tilbake til henne, i tide for å redde henne fra et selvmord.
Angvik kraftverk
Installert effekt er 1,1 MW på en francisturbin. Årsproduksjon er ca 3 GWh.
Blekinge
Blekinge er et landskap, geografisk identisk med fylket Blekinge län, i det sørøstre Sverige. Blekinge har om lag 150 000 innbyggere og er tett befolket. Landskapet kalles ofte «Sveriges hage», og har vakre skogsområder, landsbyer og en mye besøkt skjærgård.
Blekinge var dansk frem til freden i Roskilde i 1658. Det pågikk blodige kriger her mellom de to landene om herredømmet over Blekinge. Länshovedstaden Karlskrona ble bygget opp som en marineby nærest mulig Danmark og kontinentet, for å hevde Sveriges nyvunne makt etter freden i Roskilde. Marinehavnen Karlskrona står på UNESCOs verdensarvliste.Skjærgården i Blekinge er med i Unescos program Man and the Biosphere Programme.
Berit Johnskareng
Berit «Bibi» Kristine Johnskareng (født 17. juni 1947 i Karasjok, død 28. oktober 2017 i Oslo) var representant for Norske Samers Riksforbund i Sametinget i perioden 1993–1997. Johnskareng har arbeidet som lærer og lærebokforfatter. Fra 1982 har hun vært bosatt i Oslo.
Blekinge
Blekinge ligger sørøst i Sverige og grenser mot Østersjøen i øst og sør og til Skåne i vest og Småland i nord. Administrasjonssenteret er Karlskrona, mens Ronneby er Blekinges eldste by. Det er flyplass ved Ronneby. Den 12. mars 2018 ble det kjent at prinsesse Adrienne har fått tittelen hertuginne av Blekinge.
Innsamlingskontrollen i Norge
Stiftelsen Innsamlingskontrollen i Norge er en norsk stiftelse etablert i september 1991. Stiftelsens formål er å påse at innsamlinger til humanitære, kulturelle og religiøse formål gjennomføres på en betryggende måte og at forvaltningen av midlene er forsvarlig. Innsamlingskontrollen var registerfører for Innsamlingsregisteret, en frivillig registreringsordning for innsamlinger av penger og gaver som er rettet mot offentligheten til inntekt for samfunnsnyttige formål. Formålet med Innsamlingsregisteret er at dette skal bidra til økt åpenhet om gjennomføring av, og pengeforvaltning ved, pengeinnsamlinger.
Gjennom Innsamlingsregisteret ønsket man å bevisstgjøre publikum med hensyn til hvilke organisasjoner som bør støttes. Registeret medførte større åpenhet med hensyn til organisasjonsopplysninger og økonomiforvaltning. Ved registrering i Innsamlingsregisteret forpliktet organisasjonene seg til å følge spesifikke regnskapsregler og underlegge seg ekstern kontroll. Det ble videre stilt vilkår for registrering at minimum 65 % av innsamlede midler uavkortet går til det oppgitte formål. Beregningen av minsteandelen skjedde i forhold til en tidsperiode på maksimalt 3 år.
Innsamlingsregisteret ble oppløst i 2012, da lov om innsamling ble opphevet.
I dag benytter Innsamlingskontrollen to lister for å informere giverne.
OBS listen inneholder organisasjoner som Innsamlingskontrollen av ulike grunner mener det bør advares mot. Bakgrunnen for oppføring på denne listen kan være brudd på etiske retningslinjer for innsamling i Norge, for lav innsamlingsprosent, eller mangel på åpenhet rundt innsamling og drift av organisasjonen.
Berit Johnskareng
Hun gikk på den samiske folkehøgskolen i Karasjok 1964-1966, før hun tok artiumskurs ved Bø Gymnas i Telemark i 1968. Hun gikk på Stabekk pedagogiske høyskole fra 1970 til 1972, tok deretter ettårig videregående i familiekunnskap og gikk dramalinjen ved Bergen lærerhøgskole i 1974–1975. Hun tok samisk grunnfag ved Universitetet i Tromsø i 1977, mellomfag ved Universitetet i Oslo 1980.
Hun var styremedlem i Karasjok sameforening på 1970-tallet, og leder og nestleder i Oslo sameforening (Sámid Searvi) på 1980-tallet. På 1980-tallet satt hun også i Samisk utdanningsråd, en del av tiden som nestleder. Fra 1992 satt hun som medlem i Samisk språkråd. Hun har også vært medlem i Karasjok kulturstyre.
Lodin Lepp
I 1258 fulgte han Håkon Håkonssons datter Kristín til Castilla, hvor hun giftet seg med Felipe, bror av kong Alfonso X av Castilla. I 1262 reiste han i kongens oppdrag med jaktfalker og andre gaver til kalif Muhammad I. al-Mustansir av Tunis. Han ble også sendt til Egypt. I 1281, da han var medlem av formynderregjeringen for Eirik Magnusson, fikk han den utakknemlige oppgaven å innføre norsk lov på Island. Han døde i 1288.
I Bergen har han fått en gate oppkalt etter seg (Lodin Lepps gate). En av bygårdene på Bryggen kalles Leppen (Bryggen 9), hvilket antas å være oppkalt etter ham. Den nåværende gården er oppført 1902, så det er en langt tidligere gård som antas å ha vært eid av Lodin Lepp på 1200-tallet.
Bom Lugar
Bom Lugar er en kommune i delstaten Maranhão i nordøstregionen av Brasil.
Eirik Moen
Eirik Ola Hektoen Moen (født 7. mai 1953 i Risør) er en norsk organisasjonsmann og politiker (H).
Han fullførte gymnaset i Arendal i 1971 og begynte som journalist i Høyres Pressebyrå i 1973. Han var medlem av Unge Høyres sentralstyre 1973–1977 og redaktør i Unge Høyres medlemsblad. Da han var i førstegangstjenesten, var han også journalist i Mannskapsavisa og medlem av Landsutvalget for tillitsmenn i Forsvaret.
Moen var innvalgt i Oslo bystyre 1980–1999, Oslos byråd for teknisk og miljø i 1988 og Oslos byråd for helse 1988–1992 under byrådslederne Hans Svelland og Michael Tetzschner.
Moen var generalsekretær i Høyre 1995–2001, statssekretær ved Statsministerens kontor i Kjell Magne Bondeviks andre regjering 2001–2005 og generalsekretær i Den internasjonale demokratiske union (IDU) 2005–2016.
A Large Ion Collider Experiment
ALICE (A Large Ion Collider Experiment) er et av de seks eksperimentene som er under bygging ved Large Hadron Collider på CERN. ALICE er spesialisert for å studere tungionekollisjoner. Det vil bli studert bly-bly-kollisjoner med en massesenterenergi på 5,5 TeV/nukleon. I tillegg vil det bli studert proton-proton-kollisjoner med en massesenterenergi på 14 TeV. Den resulterende temperaturen og energitettheten er forventet å bli høy nok for å produsere kvark-gluon-plasma, en materietilstand der kvarker og gluoner kan bevege seg fritt innenfor et begrenset område.
Halictus
Halictus er en slekt med bier.
Utbredelse
Halictus finnes i hele verden, vanligvis på varme solrike steder. Fire arter i Norge, særlig lengst sør. De finnes særlig på den nordlige halvkule.
Robel Teklemariam
Robel Zemichael Teklemariam (født 16. september 1974) er en etiopisk langrennsløper.
Han har ikke debutert i verdenscupen i langrenn, men har deltatt i en rekke FIS-renn.
Denis Neville
Denis Charles Neville (født 6. mai 1915, død 11. januar 1995) var en engelsk fotballspiller og -trener som trente mellom 1964 og 1966. Han var også trener for det danske laget Odense Boldklub, det italienske laget Atalanta BC, det nederlandske laget Sparta Rotterdam blant andre.
Robel Teklemariam
OL-resultater
Torino 2006
Vancouver 2010
Charles Sutherland Elton
Charles Sutherland Elton (1900–1991) var en britisk zoolog og økolog. Hans mange bidrag til populasjonsøkologien og samfunnsøkologien var vesentlige i den (videre) utviklingen av disse fagfeltene. Han hadde dessuten en betydningsfull andel i å avklare problemstillinger innenfor emnet invaderende arter.
Blant de sentrale konseptene han utviklet fantes begrepet om næringskjeder og økologiske nisjer, og tanken om å bruke en tallpyramide for å representere forholdet mellom populasjonenes næringsinntak i et økosystem. Han introduserte også næringspyramiden, trofiske nivåer og næringsnetter som en måte å beskrive forbindelsene mellom forskjellige deler av flere sammenhengende økosystemer.
I en alder av 21 år deltok han i en ekspedisjon til Spitsbergen som biologen Julian Huxleys assistent. Under denne ekspedisjonen gjennomførte han økologiske undersøkelser som dreide seg om arktiske virveldyr. Innen han var 30 år hadde han vært med på tre andre ekspedisjoner til Arktis.
I 1932 sørget Elton for å etablere Bureau of Animal Population ved Oxford, for å drive forskning på populasjonsutvikling, og fortsatte i ledelsen av avdelingen frem til han pensjonerte seg i 1967. I 1936 begynte han å forelese i dyreøkologi ved Universitetet i Oxford. Flere av bøkene han skrev regnes av flere som klassiske tekster innenfor økologien.
Privatliv
Elton var sønn av litteraturforskeren Oliver Elton, og barnebokforfatteren Letitia Maynard Elton (født MacColl), og han ble født i Manchester i England. Hans eldre bror, Geoffrey Elton, døde bare 33 år gammel. Geoffrey studerte på Cambridge, tjenestegjorde i hæren under første verdenskrig og arbeidet blant annet med fiskeriforskning. Da brødrene vokste opp, gikk de på turer i naturområdene utenfor Liverpool og ferierte i Malvern Hills. Senere i livet sa Charles at uten Geoffreys inspirasjon ville han neppe blitt økolog. Da Geoffrey døde uventet i 1927, dediserte Elton sin første bok til ham. Han bestemte seg også for å stifte en forskningsinstitusjon til hans minne.
Etter å ha vært gift i fem år med Rose Montague, giftet Elton seg med poeten Edith Glede Scovell i 1937 og fikk senere to barn med henne. I 1967 trakk han seg tilbake fra arbeidslivet, og han døde den 1. mai 1991 i Oxford, England.
Yrkesliv
Elton var utdannet ved Liverpool College og University of Oxford, hvor han ble uteksaminert i zoologi i 1922. Han var da den tredje som avla en eksamen innenfor feltet, og den første med et forskningsprosjekt i faget. Han hadde senere hele sin akademiske karriere innenfor det nye feltet. I løpet av sine studier ved Oxford laget han nye konsepter innenfor dyreøkologi. Hans mål var å få endret naturhistorie i retning av økologi. For å få dette til anvendte han vitenskapelige metoder for å studere livet til dyr i deres naturlige habitat, og deres interaksjoner med omgivelsene.
I 1921, mens han fortsatt studerte på lavere nivå, var Elton assistent for biologen Julian Huxley på en ekspedisjon til Spitsbergen, der han gjorde en økologisk undersøkelse av arktiske virveldyr. Etter dette var han med på tre andre ekspedisjoner til arktis, i 1923, 1924 og 1930. Han brukte også tid på feltarbeid på St. Kilda i Skottland. Hans erfaringer i arktis gav ham verdifull kunnskap som fikk Hudson’s Bay Company til å innhente råd hos ham. I årene mellom 1926 og 1931 kartla han endringer i dyrebestander til nytte for pelshandelen.
Eltons tidlige karriere var preget av biologene Alexander Carr-Saunders, Victor Ernest Shelford og Gordon Hewitt. Eltons var ikke bare påvirket av sine samtidige, men også av de store naturforskere før ham. Han omtalte den tyske vitenskapsmannen og oppdageren Alexander von Humboldt som «kanskje den første økologen.» Han var også inspirert av vitenskapsmannen Charles Darwin, som også var påvirket av Humboldt. På samme måte som Darwin hadde blitt mye påvirket av Essay on the Principle of Population av Thomas Malthus, så ble Elton påvirket av The Population Problem (1922) av Carr-Saunders, som også var medlem av Oxford-ekspedisjonen til Spitsbergen og som derved ga Elton en førstehåndsinnføring i sine ideer. Carr-Saunders var opptatt av hvordan overbefolkning har gjennomgripende effekter på plante- og dyrelivet rundt om i verden.
Elton brukte senere disse ideene om populasjonssvingninger på samfunn av dyr. Shelford skrev Animal Communities in Temperate America i 1913, der han anga tre viktige prinsipper om økologi: (1) viktigheten av å studere fysiologien til organismene, snarere enn fysiologi til et bestemt organ, (2) evaluering av «fenomener relatert til atferd og fysiologi» i forhold til naturlige miljøer og (3) sammenhengen mellom planteøkologi og dyreliv. I Gordon Hewitts bok fra 1921 The Conservation of the Wildlife of Canada, studerte Elton populasjonssyklusene til kanadisk gaupe og snøskohare, og utviklet større forståelse av populasjonssvingninger (bestandsvariasjoner) blant arktiske virveldyr.
I 1927 publiserte Elton Animal Ecology som beskrev prinsippene bak økologiske studier av atferd hos dyr og livshistorie. I det var næringskjede, mattilgang, økologisk nisje og konseptet med næringspyramide for å strukturere et økosystem i forhold til næringsrelasjoner («hvem som spiser hvem»). Næringspyramiden er også kjent som Eltons tallpyramide, og forklarer blant annet hvorfor antallet rovdyr minker oppover i næringskjeden. Han introduserte også ideer som næringsnett, altså forbindelser mellom ulike deler av et økosystem og konseptet om næringspyramide og trofiske nivåer. Han diskuterte også hvordan økosystemene er ordnet, i det som senere ble grunnlaget for begrepet økosystem. Elton var den første til å diskutere den økologiske betydningen av populasjonssykluser.
Elton hadde en stor interesse for naturvern og utfordringer med forvaltningen av naturreservatene. Dermed ble hans innsats viktig for å få etablert Nature Conservancy Council i 1949.
Hans senere arbeider om nisjeteori (kjent som Eltonian-nisje), som omhandler de funksjonelle egenskaper til organismer og deres posisjon i en næringsnett, har av noen forfattere blitt sett på som en motsetning til Joseph Grinnells tidligere definisjon. Elton vektla karakteristika for et miljø, egnet for artene. Andre har hevdet at det er flere likheter enn forskjeller mellom de to definisjonene av nisjekonseptet.
Etter den andre verdenskrig ble Elton opptatt av virkningen av fremmede arter på naturlige økosystemer. Hans bok fra 1958, The Ecology of Invasions by Animals and Plants, grunnla invasjonsøkologi som en egen underdisiplin. Det var den første boken som advarte om skadelige virkninger av invaderende arter på et økosystem. Den første delen av boken fokuserer på invaderende arter, og mekanismer for transport til nye miljøer. Den andre delen av boken ser på kampen mellom fremmede arter og de opprinnelige, der noen fremmede arter tar seg inn i habitater der ingen tidligere arter hadde sin spesielle nisje. Den siste delen av boken omhandler spørsmålet om bevaring av, og betydningen av å opprettholde artsmangfoldet.
Elton ledet Bureau of Animal Population helt frem til han pensjonerte seg i 1967. Etter det ble avdelingen avviklet. Da han ble pensjonist reiste han ut i verden for å oppleve og undersøke tropiske områder. Han drev ikke bare med sightseeing, men foretok også systematiske observasjoner. Resultatet av dette ble en vitenskapelig artikkel som han fikk publisert. Han fant at tettheten av virvelløse dyr var lav og andelen rovdyr høy i tropiske miljøer. Han postulerte at dette var sluttproduktet av en lang evolusjonær interaksjon mellom rovdyr og byttedyr, som et resultat av at byttedyrarter levde i svært lave tettheter og at de var utsatt for lokal utryddelse og rekolonisering. Hans siste tekster om økologi, handlet om hans bekymring for menneskehetens rolle i naturen: «Det vil være sannsynlig at et i hovedsak skjørt system av denne typen kan trenge et veldig stort område med regnskog for langsiktige overlevelse, og dette vil igjen bety et behov for bevaring av virkelig store skogområder som naturreservater.»
Anerkjennelse og ettermæle
Elton ble valgt til stipendiat i Royal Society of London i 1953. Han ble utenlandsk medlem av American Academy of Arts and Sciences og ble tildelt gullmedaljen til Linnean Society i 1967. I 1970 ble han tildelt Darwinmedaljen av det britiske Royal Society.
Bureau of Animal Population, som han ledet, stod bak nyskapende forskning og undersøkelsesmetoder. Dette ga inspirasjon og faglig utvikling for andre økologer som på sin side bidro til viktig utvikling innenfor feltet, for eksempel den amerikanske økologen Eugene Odum. Elton var skaper og første redaktør for Journal of Animal Ecology, en stilling han hadde i nesten tjue år. Han var blant grunnleggerne av British Ecological Society.
Metodene han og kollegene utviklet og beskrev i boken The Control of Rats and Mice, har blitt en standardtekst for skadedyrbegrensning over hele verden. Innenfor økologi er næringspyramiden et sentralt begrep, som ofte kalles den eltonske pyramide. Bøkene Animal Ecology (1927) (norsk: Dyreøkologi) og The Ecology of Invasions by Animals and Plants (1958) (norsk: Økologi for invaderende dyr og planter) regnes som de mest innflytelsesrike.
Beddingen (Oslo)
Beddingen (7-9, 2-26) er en gate på Aker Brygge i Oslo. Den går mellom Stranden og Bryggetorget og er ikke langt fra kanalen mellom Aker brygge og Tjuvholmen.
Mislav Bezmalinović
Mislav Bezmalinović (født 11. mai 1967 i Split i nåværende Kroatia), var en jugoslavisk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker Sommer-OL 1988 i Seoul. Bezmalinović ble olympisk mester i vannpolo under OL 1988 i Seoul. Han var med på det jugoslaviske laget som vant vannpoloturneringen foran USA og Sovjetunionen. Jugoslavia vant semifinalen over Vest-Tyskland med 14-10 og i finalen mot USA vant de med 9-7. Mislav Bezmalinović spilte sju kamper og scoret fire mål i OL-turneringen.
Alf Sommerfelt
Alf Sommerfelt (født 23. november 1892, død 12. oktober 1965) var en norsk språkforsker og den første professoren i allmenn lingvistikk i Norge, ved Universitetet i Oslo fra 1931 til 1962. Han var prorektor ved universitetet fra 1957 til 1960. Under andre verdenskrig ledet han det norske kirke- og undervisningsdepartementet i London.
Sommerfelt var sentral i å innføre strukturalismen til Norge. Han hadde studert i Paris, og holdt forelesninger over Saussure, glossematikk, pragskolen og amerikansk strukturalisme. Nordistene ved de nordiske instituttene hadde lite til overs for denne innfallsvinkelen, og det var lite kontakt mellom strukturalistene og nordistene frem til 1960-tallet.
Sammen med slavisten Olaf Broch grunnla Sommerfelt Norsk forening for sprogvidenskap i 1924; denne foreningen kom i et par år fremover til å spille en viktig rolle for å introdusere nye lingvistiske teorier til Norge.
Sommerfelt skrev flere populære innføringsverk i språkvitenskap. Han skrev også innføringsboken Almen språkvitenskap (1947), en lærebok som ble lest av alle språkstudentene på universitetet, og trykket opp igjen ti år senere. Sommerfelt var også en av redaktørene for Norsk riksmålsordbok.
Sommerfelt var gift med forfatterinnen og oversetteren Aimée Sommerfelt (1892–1975). De bodde sammen på Trosterud i Oslo.
Tolochenaz
Tolochenaz er en kommune i den sveitsiske kantonen Vaud, i distriktet Morges. Kommunen har 1 714 innbyggere per desember 2010 og et areal på 1,58 km². Kommunesenteret ligger 423 meter over havet og stedet ligger ved Genfersjøen.
Koleraepidemien i København 1853
Koleraepidemien i København 1853 var et epidemisk utbrudd av kolera i København som startet 11. juni 1853 og varte inntil oktober måned samme år. Ansvarlige myndigheter ble i etterkant utsatt for en storm av kritikk for sin fullstendige mangel på forebyggende tiltak før denne delen av den tredje kolerapandemien.
Forløpet
Leger som Emil Hornemann hadde alt på 1840-tallet advart om at hovedstadens sanitære installasjoner var i dårlig stand og helt utilstrekkelige i forhold til byens behov. Samtidig hindret vollene en utvidelse av bygrensen, og innbyggertallet vokste bak vollene til rundt 130.000. Familier var stuet sammen i bak- og sidehus, mange familier delte leilighet. Situasjonen beskrives av Vilhelm Bergsøe slik: «Disse boliger der man bare kjenner mørke, stank og uanstendighet; der hver tomme, helt opp til takbjelkene er opptatt; der barna blir født, ikke enkeltvis, men i hele bylter; der de fattige fører et liv verre enn jødene i ghetto; der krittstreker er de eneste vegger som skiller menn, koner, halvvoksne piker og nakne barn fra hverandre.» I gatene fløt avfall og ekskrementer, siden København hadde åpne kloakkrenner i stedet for et kloakksystem. Renovasjonen i form av «nattmenn» var usystematisk og lemfeldig. Drikkevannet var urent overflatevann tilført gjennom uthulede trestammer fra Søerne, og inneholdt planterester og smådyr. Blåste det godt, ble bunnsølen virvlet opp, så vannet ble uklart og av københavnerne omtalt som «lunken ålesuppe». Om en fingertykk ål kom seg opp gjennom rørene og inn i pumpen, måtte «vannkikkeren» tilkalles. Han tok pumpen fra hverandre og fjernet ålen før den gikk i forråtnelse og gjorde vannet enda mer udrikkelig. Vannet i København var så dårlig at det ble planlagt å frakte vann i tønner fra Roskilde da jernbanen åpnet i 1847, men dette ble det ikke noe av. Friskt godt vann fantes i København bare i Gothersgades brønn, der tilstrømningen var stor.
Datidens leger sto maktesløse. Man brukte de sedvanlige uttømmende midler (årelating, «lavement» (klystér) og oppkast) som bare forverrer en slik tilstand. En gruppe unge leger tok initiativ til å besøke de hardest rammede kvarterene og yte hygienisk rådgivning. Dessuten ble det opprettet bespisning for de fattigste. Likevel var det nettopp i fattigkvarterene at sykdommen slo hardest til. Lægeforeningen mod Koleraens Udbredelse ble stiftet og startet arbeidet 10. juli 1853 med Emil Hornemann som formann. Flere leger ble selv smittet, Hornemann mistet flere familiemedlemmer. Bortimot 10 000 husstander ble inspisert, og halvparten fikk ulike former for påtaler som ble fulgt opp, slik at bare fem endte i retten. Døde ble hentet, boligene desinfisert, syke ble innlagt og de friske sendt på teltleire utenfor vollene, blant annet på Amager. Men inspeksjonene avdekket helt horrible boligforhold for store deler av Københavns befolkning. At det ble ordnet innkvartering i kaserner, pakkhus og teltleire utenfor vollene viste seg effektivt, siden det ble mindre dråpesmitte når folk hadde lys og luft omkring seg.
Epidemien ebbet ut i oktober 1853. Det var blitt innmeldt 7 219 tilfeller, hvorav 4 737 (56,7 %) med dødelig utgang. Tallet ville i dag tilsvart rundt 17 500 døde. Fra København ble smitten spredd til provinsen, hvor 24 byer ble angrepet med 1 951 døde som resultat.
Etter epidemien
Epidemien var en av de sentrale årsaker som var med på å utløse vollenes fall i 1856. Andre følger var opprettelsen av Lægeforeningens boliger «Brumleby» på Østerfælled og opprettelsen av Københavns vannforsyning i 1859. Og da Kapelvejens skole ble oppført i 1879 i Kapelvej 42, var det diskusjon om dette var helsemessig forsvarlig så nært innpå kolerakirkegården som i dag utgjør Hans Tavsens park. Rundt 1.800 av epidemiens ofre ble gravlagt ved springvannet i dagens park, oftest i stor hast, for det er gravd en bred grøft der kistene ble satt ned, og lesket kalk strødd over.
Mange av de døde ble fraktet i kjerrer fra København opp til Tårbæk, der det ble reist et kapell. De døde ble lagt i en massegrav inne i Jægersborg Dyrehave. For å unngå smittespredning fra gravene, plantet man til med hagtorn. Plantens lange sylspisse torner holdt folk og dyr unna gravene.
Epidemien omtales av Vilhelm Bergsøe i hans hovedverk Fra Piazza del Popolo. Bergsøes far hadde vært lege under kolerautbruddet i Paris.
Salvation Joan
Salvation Joan er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Wilfrid North.
Handling
Historien er sentrert rundt Joan, en raffinert ung frivillig for den amerikanske avdelingen av Frelsesarmeen, som forelsker seg i en kriminell gangster.
1. divisjon håndball for kvinner 1983/84
1. divisjon håndball for kvinner 1983/84 var det øverste nivået i norsk kvinnehåndball sesongen 1983-84. vant serien foran og.
Et farlig frieri
Et farlig frieri (svensk: ) er en svensk stumfilmkomedie fra 1919 regissert av Rune Carlsten (hans debut). Han skrev også manuset sammen med Sam Ask. Det er basert på Bjørnstjerne Bjørnsons novelle Et farlig frieri fra 1856.
Filmen ble restaurert i 2010 med mellomtitler på svensk og engelsk av Svenska Filminstitutet.
Handling
I en liten landsby i fjellene er alle guttene forelsket i Aslaug, datteren til den rike bonden Knut Husaby. Thormund, den mest velstående bonden i landsbyen foreslår at sønnen, Ola, skal gifte seg med Aslaug. Husaby er for dette ekteskapet, men spør datteren om hun er enig. Aslaug nekter, fordi hun er forelsket i Tore Næsset, en husmannssønn. Hennes far er sterkt imot et slikt bryllup og sender henne til setra, høyt oppe i fjellet, og håper at hun skal endre syn.
Tore forenes med Aslaug på setra. På den eneste tilgjengelige veien tilbake, som passerer Husabys gård, får Tore kraftig juling av Husaby, som lar ham gå med et ironisk løfte: «Hvis du neste lørdag klarer å slippe forbi Husaby-ulven og hans valper, vil jenta bli din».
Uken etter forsøker Tore å snike seg forbi gården uten hell. Han bestemmer seg deretter for å bestige den bratte klippen som grenser til setra på elvesiden. Etter nesten å falle klarer han å nå toppen, utslitt. Husaby, imponert over hans mot, går med på å la ham gifte seg med Aslaug.
Eldsfjellet
Eldsfjellet kan vise til:
The Open Championship 2003
The Open Championship 2003 ble arrangert på Royal St. George's Golf Club i Sandwich, Kent i England i 2003.
The Stand (bok)
The Stand er en roman av forfatteren Stephen King. Den ble utgitt 1978, men ble gitt ut på nytt i 1990 med tittel The Stand: The Complete and Uncut Edition. Romanen ble nominert til World Fantasy Award for Best Novel i 1979.
I 1994 ble det spilt inn en amerikansk mini-TV-serie basert på romanen, med Gary Sinise i hovedrollen.
Brejo
Brejo er en kommune i delstaten Maranhão i nordøstregionen av Brasil.
The Stand (bok)
Handlingsreferat
En ekstremt smittsom og dødelig influensa ble utviklet som et biologisk våpen, på ordre fra det amerikanske forsvarsdepartementet i et hemmelig laboratorium i det nordlige California. Viruset anslås å være 99,4 prosent dødelig. Men viruset utvikler seg, og blir ved et uhell sluppet løs på offentligheten. En sikkerhetsvakt ved labratoriumet, Charles Campion, klarer å komme seg unna før anlegget blir låst ned, og Charles tar med familien sin ut av delstaten.
Johnny Olsen
John Edvin Lie, tidligere kjent som Johnny Olsen, (født 1963) er en norsk tidligere nynazist. Han ble som 18-åring dømt for de såkalte Hadelandsdrapene. I ettertid har han blitt dømt flere ganger i sammenheng med gateslag og skyteepisoder. Olsen har også innrømmet at han stod bak to bombeattentater mot Blitz-huset i Oslo på 1990-tallet.
The Stand (bok)
Handlingsreferat
Noen få dager krasjer bilen deres i nærheten av en bensinstasjon i Arnette, Texas. Tilskuere og ambulanse-arbeidere blir smittet av den døende Charles Campion, og hans allerede døde kone og barn. Det amerikanske militæret forsøker å isolere hele området, og begynner å henrette sivile som forsøker å flykte. Men dette er forgjeves. Viruset får kallenavnet "superflu" eller "Captain Trips" og sprer seg over hele nasjonen. Amerikanerne frigjør deretter viruset til Sovjetunionen, deres satellittland og til Kina. En global pandemi av apokalyptiske proporsjoner dreper nesten hele verdens befolkning i løpet av en måned. Samfunnet kollapser snart på grunn av menneskehetens utryddelse.
Johnny Olsen
Han har i ettertid tatt et oppgjør med sin fortid og nazismen.
The Stand (bok)
Handlingsreferat
Stuart "Stu" Redman, en av innbyggerne i Texas som møtte Campion, viser seg å være fullstendig immun mot viruset. Han blir holdt under tvang ved et forskningsstasjon i Stovington, Vermont, i håp om at en behandling mot viruset kan bli oppdaget. Men Stuart stikker av etter at flere blant personalet blir smittet, og han dreper en person i selvforsvar. Stuart møter snsrt sosiologi-professor Glen Bateman og hunden hans Kojak, samt en gravid student Frances "Frannie" Goldsmith, og en overvektig nerd Harold Lauder. Stuart og Frannie blir tiltrukket av hverandre, og blir til slutt forelsket og går inn i et slags ekteskapelig forhold. Dette opprører Harold, som har en usunn besettelse ovenfor Frannie. Harold begynner å oppføre seg som en sosiopat, og planlegger å skade både Stuart og Frankie.
De fleste av de overlevende opplever i hovedsak de samme merkelige drømmene. I den ene drømmen inviterer en vennlig 108 år gammel mørkhudet kvinne som bor i Hemingford Home, Nebraska, "Mother Abagail" Freemantle dem til hennes gård. Folk drømmer også om en skremmende "mørk mann" som blant annet kaller seg Randall Flagg. De overlevende oppsøker det ene eller det andre drømmen. Stu og hans gruppe møter til slutt "Mother Abagail" som er overbevist om at Gud har valgt henne til å gjennomføre Guds vilje. Gruppen reiser deretter til Boulder, Colorado, sammen med en rekke andre overlevende. Disse inkluderer Larry Underwood, en desillusjonert pop-sanger. Nick Andros, som er døvstum. Tom Cullen, en godhjertet, men psykisk funksjonshemmet mann. Nadine Cross, en lærer i 30-årene som fremdeles er jomfru, og Ralph Brentner, en godmodig bonde.
Johnny Olsen
Hadelandsdrapene
Hadelandsdrapene fant sted 22. februar 1981, da to menn ble drept ved en bro i et øde skogsområde på Hadeland. Gjerningsmennene var Johnny Olsen og John Charles Hoff, mens Espen Lund var medvirkende. De fem mennene hadde stjålet våpen fra et våpenlager tilhørende Heimevernet. Da de to ofrene ville ha betaling for tyveriet, falt de i unåde hos Lund, som også fryktet at de ville gå til politiet. Lund ga derfor ordre om at de to mennene skulle drepes. Hoff ble dømt til 12 år for dobbeltdrapet og sonet 7 år. Olsen og Lund ble dømt til 18 års fengsel. Etter 12 år bak murene ble de løslatt på prøve i 1993.
The Stand (bok)
Handlingsreferat
Flere overlevende fortsetter å komme til området, og gruppen må snart organisere hundrevis av innbyggere. De etablerer samfunnet sitt under navnet "Boulder Free Zone" et relativt demokratisk område. I mellomtiden skaper Randall Flagg, som har overnaturlige evner, hans eget totalitære samfunn i Las Vegas sammen med psykopater som sine håndlangere. Hans folk tilber (og frykter) Randall som den neste messias, og underordner seg hans diktatur som han kontrollerer med streng jernhånd. Rusmiddelavhengige, og andre som pådrar seg hans misnøye, blir korsfestet. Flagg redder Lloyd Henreid, en dømt massemorder, fra en fengselscelle, og gjør ham til sin høyre mann. En pyroman med kallenavnet "The Trashcan Man" ødelegger oljetanker fra Indiana, og reiser til Las Vegas sammen med en person som kaller seg "The Kid"
Johnny Olsen
Blitz-bombene
27. mars 2004 troppet Johnny Olsen opp hos Dagbladet og tilsto at han stod bak de uoppklarte bombeangrepene mot Blitz-huset i Oslo 21. august 1994 og november 1995. Bakgrunnen for tilståelsen skal ha vært at Olsen ble beveget etter å ha sett den kontroversielle filmen Passion of the Christ. Olsen var i politiets søkelys i forbindelse med den første bomben, men bevisene var ikke tilstrekkelige til å ta ut siktelse.
Under det første angrepet skal Olsen ha benyttet åtte kilo glynitt. Andre gang skal han ha kastet halvannen kilo dynamitt mot bygningen.
The Stand (bok)
Handlingsreferat
Mother Abagail, som tror at hun har syndet, reiser ut i en villmark på en åndelig reise uten å rådføre seg med noen andre på forhånd. I hennes fravær bestemmer en komite fra deres "Free Zone" å sende tre personer i all hemmelighet for å spionere på Flagg. Men Flagg vet allerede hvem to av dem er. Den ene, dommer Farris, dør i en skuddveksling med Flaggs håndlangere. En annen, Dayna Jurgens, blir tatt til fange, men klarer å begå selvmord for å unngå å avsløre hvem den tredje spionen var. Harold planter en bombe i en bygning hvor komiteen skal møtes. Eksplosjonen dreper minst syv mennesker, inkludert Nick Andros og Susan Stern. Mother Abagail dukker uventet opp igjen. Før hun dør, rapporterer den ekstremt avmagrede Mother Abagail hva hun mener er Guds vilje: Alle de overlevende komité-medlemmene (bortsett fra den gravide Frannie) må gå helt til Las Vegas til fots for å kvitte seg med Flagg. Hun opplyser også at bare tre av kommer til å overleve reisen dit.
Johnny Olsen
Blitz-bombene
Olsen tok også Dagbladet med til indre Vestfold der han viste fram et hemmelig lager av våpen, ammunisjon og sprengstoff. Etter å ha fortalt sin historie til Dagbladet meldte Olsen seg for politiet, som fikk ham varetektsfengslet. Olsen ble siktet etter mordbrann-paragrafen, og for å ha oppbevart våpen og sprengstoff. Kort tid senere trakk Olsen tilståelsen.
3. august 2005 skrev VG at politiet og statsadvokaten ville henlegge saken.
Brejo de Areia
Brejo de Areia er en kommune i delstaten Maranhão i nordøstregionen av Brasil.
Leo Lionni
Leo Lionni (født 5. mai 1910 i Amsterdam i Nederland, død 11. oktober 1999 i Radda in Chianti i Toscana i Italia) var en nederlandsk-amerikansk-italiensk barnebokforfatter, formgiver, maler og illustratør.
Bakgrunn
Leo Lionni var sønn av en jødisk diamanthandler og en operasanger og vokste opp med reiser og kunst. I 1925 flyttet han og familien til Italia, der han etter hvert giftet seg med datteren til grunnleggeren av det italienske kommunistpartiet.
Karriere
Lionni arbeidet en tid som avantgardistisk kunstmaler og var særlig opptatt av futurismen. Han tok også en doktorgrad i økonomi. I 1939 flyttet han til Philadelphia i USA og begynte å arbeide som art director i forskjellige reklamebyråer og deretter som bladtegner i Fortune. I 1961 vendte han tilbake til Italia. Han lagde fra da av i alt omkring 40 bildebøker for barn der han eksperimenterte med ulike bildeteknikker, først og fremst papirkollasjer.
Blant hans mange populære 40 bøker kan nevnes den klassiske Little blue and little yellow fra 1959, som kom på norsk som Lille Blå og Lille Gul (Fabula) i 1995, Frederick som første gang ble utgitt i 1967 og kom på norsk som Fredik (Gyldendal) i 1971 og Pezzettino som første gang ble utgitt i 1979 og kom på norsk som Pezzettino (Heinesen forlag) i 2009.
Han mottok AIGA medal i 1984 fra American Institute of Graphic Arts.
Lionni døde i sitt hjem nær Radda in Chianti etter at han hadde lidd av Parkinson de siste 15 år av sitt liv.
Luraphaenops
Luraphaenops er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) skyggeløpere (Trechinae) i familiegruppen løpebiller.
Utseende
En liten (8 millimeter), spinkel, blank, brunrød, blind løpebille.
Levevis
Artene lever i huler.
Utbredelse
Slekten er kjent fra Frankrike.
Systematisk inndeling
Slekten blir av og til plassert som en underslekt av Agostinia.
Bryggegata (Oslo)
Gaten fikk navn i 1986, og det har tidligere vært brukt om en gate i Vika.
Helikopterulykken ved Dalamot
Helikopterulykken ved Dalamot inntraff 4. juli 2011 og krevde fem menneskeliv da et helikopter av typen Eurocopter AS 350 fra helikopterselskapet Airlift havarerte ved Dalamot i Ullensvang kommune.
Ulykken ble etterforsket av Statens havarikommisjon for transport (SHT) En brå manøver som førte til tap av kontroll over helikopteret var trolig årsaken til ulykken.
Isangel
Isangel er en by på Vanuatu. Den befinner seg på øya Tanna sør i øystaten, og er administrasjonssentrum for provinsen Tafea. Isangel har ei befolkning på rundt 1 200, hvorav de fleste er melanesiere. De viktigste språka i byen er lénakel, bislama og engelsk kreol.
Leandro Ribela
Han har ikke debutert i verdenscupen i langrenn, men har deltatt i en rekke FIS-renn.
Vulgata
Biblia Vulgata, den alminnelige Bibel eller folkets Bibel, er navnet på den latinske oversettelse av Det gamle testamente fra hebraisk og Det nye testamente fra gresk. Oversettelsen ble utført av Hieronymus i tidsrommet 382-405 etter foranledning av pave Damasus. Formålet var å samle de forskjellige bibelversjonene til en enkelt enhet. Det er imidlertid tvilsomt om Hieronymus faktisk behersket hebraisk godt nok til å foreta en oversettelse, slik han selv hevdet. Mest sannsynlig bygget han videre på gammelgreske oversettelser av Septuaginta, som i all hovedsak omfatter Det gamle testamentet.
Leandro Ribela
Ribela representerte Brasil under Vinter-OL 2010 og 2014.
Vulgata
Siden 1546 har Vulgata vært anerkjent som Den romersk-katolske kirkes offisielle bibeltekst, dog fra 1979 i en revidert utgave, Nova Vulgata.
Leandro Ribela
OL-resultater
Vancouver 2010
Vulgata
Før Vulgata fantes et utall forskjellige latinske oversettelser av Bibelen, som nå samlet går under navnet Vetus Latina – det gamle latin. Da disse oversettelsene var foretatt av flere forskjellige og av hverandre uavhengige oversettere, var kvaliteten ikke tilfredsstillende, og man hadde derfor behov for en mer autorisert og ensartet oversettelse til bruk i kirken.
Leandro Ribela
OL-resultater
Sotsji 2014
Vulgata
Hieronymus begynte arbeidet med den nye oversettelsen i Roma, men flyttet senere til Betlehem hvor oversettelsen ble fullført. Etter en litt motstrebende mottakelse ble Vulgata med tiden akseptert, og det finnes i dag mer enn 8000 bevarte avskrifter.
Disse avskriftene var ikke alle like vellykket, og det er blitt gjort mange forsøk på å forbedre Vulgata. I det 13. århundre ble den gjennomgått og revidert av teologer ved universitetet i Paris, og det var denne utgaven som lå til grunn for Gutenbergs første trykte bibel i 1456.
Da man i 1546 ved kirkemøtet i Trient besluttet at Vulgata skulle være den offisielle bibel i den katolske kirke ble den enda en gang revidert og omskrevet. Resultatet ble Vulgata Clementina i 1592, som ble den autoriserte katolske bibel.
Arbeidet med Nova Vulgata, 'den nye Vulgata', ble påbegynt i 1907.
Blant de mer vellykkede utgaver av Vulgata gjennom tidene kan nevnes Codex Amiatinus i Firenze, Codex Cavensis i Salerno, Codex Dublinensis (Book of Armagh) i Dublin, Irland, Codex Fuldensis i Fulda, Tyskland, samt Lindisfarne Gospels i British Library og Codex Sangallensis i Sankt Gallen i Sveits.
Kaldnes Mekaniske Verksted
Kaldnes Mekaniske Verksted A/S var et skipsverft i Tønsberg, lokalisert på Kaldnes på Nøtterøy-siden av Tønsbergfjorden. Verftet ble stiftet under navnet Aktieselskabet Kaldnæs Patentslip og Mekaniske værksted 1. mai 1899. . I 1984 ble bedriften omstrukturert og delt opp i separate aksjeselskap, og et av Vestfolds tradisjonsrike verft var gått over i historien.
Historie
Det hadde i mange år vært diskutert å anlegge et mekanisk verksted i eller ved Tønsberg, der distriktets betydelige ishavsflåte og andre skip kunne foreta reparasjoner og oppussinger. Svend Foyn var i sin tid på nippet til å anlegge et i større skala ved Narverød, men oppga tanken fordi han mente politikerne gjorde forholdene for arbeidsgivere stadig mer besværlig.
Flere steder ble vurdert før valget falt på Kaldnes, der blant andre A. B. Bull tidligere hadde drevet skipsverft. Slippen ble anlagt for 250 fots kjøllengde og for belastning med 1–200–1–300 tonns deplasement.
Bedriften skiftet navn fra A/S Kaldnæs Patentslip & Mekanisk Værksted til A/S Kaldnæs Mekaniske Verksted i 1916.
De første tiår
Frem til 1907 var hovedgesjeften skrogreparasjon og overhaling av skipsskrog. I tillegg fantes det støperi og maskinverksted. I 1907 tok man til med skipsbygging, og bygg nummer 1, «Alpha», var en lokal fjordpassasjerbåt på ca. 50 fots lengde. Frem til krigsutbruddet i 1940 leverte Kaldnes bortimot 100 nybygg, hvorav 62 hvalbåter. Ytterligere 20 hvalbåter ble produsert under og etter krigen. Siste hvalbåt ble levert i 1950 og fikk navnet «GOS IV». Hvalbåtene var utstyrt med dampmaskiner, og Kaldnes konstruerte egne kjeler og dampmaskiner.
Kaldnes foretok ombygging av linjeskip til hvalkokerier, blant annet «Suderøy» i 1929. Rett før krigen leverte Kaldnes det første helsveisede skip bygget i Norge. Skipet het «Myken», et tankskip bygget for Simonsen & Astrup.
Under andre verdenskrig ble det blant annet bygget to kjøleskip. Begge kjøleskipene ble satt i tysk tjeneste og senket under krigen.
Friidrett under Middelhavslekene 1993
Friidrett under Middelhavslekene 1993. Friidrett var en av flere sporter i de tolvte middelhavslekene som ble arrangert i Languedoc-Roussillon i Frankrike i perioden 16. til 27. juni 1993. Det var tolvte gangen som friidrett var med på programmet for middelhavslekene. Det ble konkurrert i 36 øvelser, 20 for menn og 16 for kvinner. Frankrike ble beste nasjon med 15 gullmedaljer foran Italia med seks.
Monomiktisk
En monomiktisk innsjø er en innsjø der vannmassene sirkulerer én gang i året.
Jonas Thor Olsen
Jonas Thor Olsen (født 3. januar 1978) er en dansk langrennsløper.
Monomiktisk
Innsjøer der vannet aldri blir varmere enn 4 °C betegnes kalde monomiktiske innsjøer. De er dekket av is store deler av året. Om sommeren øker temperaturen til 4 °C og sirkulasjonen starter. De er vanlige i Arktis og andre kalde områder.
I varme monomiktiske sjøer er vannet varmt og lagdelt om sommeren, men om vinteren synker temperaturen til 4 °C og vannmassene blandes om. Denne typen finnes fra tempererte til tropiske områder.
Kjente monomiktiske innsjøer er Genesaretsjøen, Issyk-Kul, Titicacasjøen og Turkanasjøen.
Buriti
Buriti er en kommune i delstaten Maranhão i nordøstregionen av Brasil.
Jonas Thor Olsen
Olsen representerte Danmark under Vinter-OL 2010.
OL-resultater
Vancouver 2010
Kaldnes Mekaniske Verksted
Etterkrigstiden
I 1950-årene kjøpte Kaldnes Mekaniske Verksted opp Tønsberg Harpunfabrikk og Jarlsø Verft. Det var oppgangstider, og ordrebøkene var fylt opp for flere år. Det var en overgang til større og mer kompliserte fartøyer, og Kaldnes lå som regel i forkant med å ta i bruk nye metoder. Sveiseteknikken tok over fra klinking, og optisk merking erstattet spanteloftet.
Markedet viste nedadgående tendenser i begynnelsen på 1960–årene. Heldigvis ble problemene av kort varighet – våren 1963 ble kontrakt skrevet på levering av 2 bil- og passasjerferger med kort leveringstid. I tillegg hadde man fått lisens på bygging av Brøyt X2 gravemaskiner fra Brødrene Søyland på Bryne. Utover i 60–årene ble det bygget mange skip. Verkstedet spesialiserte seg etterhvert og skipsreparasjoner ble avviklet rundt 1970.
I begynnelsen av 1970–årene fikk Kaldnes en ny storkunde i A. P. Møller. Etter en tid ble det spørsmål om Kaldnes var istand til å bygge produkttankere på 60 000 tdw, såkalte Panamax størrelser. Kaldnes hadde to beddinger som passet til skip med maksimum bredde 26,15 meter, mens de nye skipene hadde en bredde på 32,2 meter. Da disse ble bygget side om side, ble det bygget i 2/3 bredde på det ene skroget og full bredde på det andre. Full bredde ble bygget på dette skroget etter at det første var sjøsatt. Neste skrog ble så påbegynt i 2/3 bredde og dette holdt kontinuiteten på byggingen. Totalt ble det bygget 12 skip for A. P. Møller.
I 1978 kjøpte Kaldnes rettighetene til å produsere gaffeltrucker fra Hegg Bruk A/S. Virksomheten ble etter hvert organisert i et eget datterselskap, Kaldnes Heavy Lift Trucks AS. Det ble utviklet en 16 tonns truck, som senere ble videreutviklet til nye versjoner opp til hele 52 tonn.
I denne perioden ble det også bygget såkalte tunglasteskip for Dyvi. Disse fartøyene skulle settes inn i fart som transporthjelp til oljerigger og andre store flytende konstruksjoner som skulle flyttes over lange avstander. Etter et labert kontraheringsmarked for skip, fikk Kaldnes innpass i offshore-markedet. Dette førte til kontrakt fra Ross Drilling om bygging av den halvt nedsenkbare boreriggen «Ross Isle».
I 1984 ble det siste komplette skip bygget ved Kaldnes. Byggenummer 220 var en produkttanker på ca. 20 000 tdw med navnet «Tärnfjord».