cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gergei
Gergei (sardisk: Gerxèi) er en italiensk kommune i provinsen Sud Sardegna i regionen Sardinia. Den har 1 224 innbyggere og ligger rundt 374 meter over havet.
Walter Byron
Jacob Walter «Wally» Byron (født 2. september 1894 i Winnipeg, Canada, død 22. desember 1971 samme sted) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Gent–Wevelgem 2009
Gent–Wevelgem 2009 foregikk 8. april 2009. Det var den 71. utgaven av Gent–Wevelgem.
Walter Byron
Byron ble olympisk mester i ishockey under sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han var målvakt på det canadiske laget Winnipeg Falcons som vant ishockeyturneringen. Canada vant alle sine tre kamper: de slo Tsjekkoslovakia med 15-0, USA med 2-0 og Sverige med 12-1
Gent–Wevelgem 2009
Allerede etter 20 km ble det dannet en tetgruppe på rundt 30 syklister. Forhåndsfavoritter som Tom Boonen, Mark Cavendish og Heinrich Haussler kunne ikke holde følge fordi de punkterte eller veltet, og endte opp sammen med hovedfeltet.
Tre mil før mål stakk Aljaksandr Kutsjynski og Edvald Boasson Hagen, og de opparbeidet seg raskt over ett minutts ledelse. Mot målstreken var Edvald Boasson Hagen den sterkeste.
HMAS «Australia» (D84)
HMAS «Australia» (I84/D84/C01) var en krysser av Country-klassen i Royal Australian Navy. Den var en av to Kent-underklasse skip bestilt av RAN i 1924. Kommando ble reist i 1928. I mellomkrigstiden tjenestegjorde hun for det meste i Sør-Stillehavet og farvannene rundt Australia. Med unntak av perioden mellom 1934 og 1936 da han tjenestegjorde i Middelhavet som del av den britiske svaret på Abessiniakrisen.
Hun forble i farvannene rundt Australia frem til midten av 1940 da hun ble sendt til Atlanterhavet. Der hun blant annet deltok under Slaget om Dakar. I 1941 tjenestegjorde hun i hjemlige farvann og etter Japans inntreden i krigen tjenestegjorde hun sammen med amerikanske marinestyrker i Stillehavet frem til hun ble trukket tilbake til Storbritannia for reparasjoner som følge av kamikaze-angrep under landgangen i Lingayengulfen i januar 1945.
På slutten av 1940-tallet tjenestegjorde hun sammen med British Commonwealth Occupation Force i Japan. Hun ble trenningskip i 1950, lagt i opplag i 1954 og solgt til opphugging i 1955.
Ett av 8-tommers kanonløpene til HMAS «Australia» er utstilt foran Australian War Memorial.
Penola
Penola er en landsby som ligger 388 km sørøst for Adelaide, midt i hjertet til en av Sør-Australias mest produktive vinområder. Coonawarra ligger like nord for Penola, og er berømt for kvaliteten på sin rødvin. Byen er også kjent som en sentral by i livet til Mary MacKillop, den første australier som blir erklæret som helgen, som sammen med Julian Tenison Woods etablerte den første katolske gratisskolen i 1866. Ved å bruke Wodds/MacKillop systemet for utdanning: St. Joseph's School. I Penola etalerte Woods og MacKillop 'hennes' nonneorden, Sisters of St Joseph of the Sacred Heart. Ordenen, som også er kjent som ''Josephites' eller 'Brown Joeys' jobber fremdeles med fattige og trengende over hele verden.
Nikolaj II av Russland
Nikolaj II (russisk: Николай Александрович Романов [Nikolaj Aleksandrovitsj Romanov]; født i Aleksanderpalasset i Tsarskoje Selo, henrettet 17. juli 1918) av huset Holsten-Gottorp-Romanov var tsar av Det russiske keiserriket fra 1894, da hans far Aleksander III døde, og frem til han abdiserte 15. mars 1917 etter å ha blitt satt i fangenskap i Tsarskoje Selo utenfor Petrograd av Russlands provisoriske regjering under februarrevolusjonen.
Moren var født prinsesse Dagmar av Danmark (født i København 1847, død i København 1928), datter av kong Christian IX av Danmark og dronning Louise (av Hessen-Kassel). Dagmar var tante både til dronning Maud og kong Haakon VII. Som tsarina tok hun navnet Maria Feodorovna.
Kerenskij-regjeringen bestemte i august 1917 å flytte tsaren og hans familie til Tobolsk i Ural, angivelig for å sikre dem bedre mot mulige anslag fra revolusjonære. Etter at bolsjevikene hadde tatt makten i oktoberrevolusjonen ble forholdene for fangene stadig forverret, og 30. april 1918 ble de overført til kjøpmann Ipatievs hus i Jekaterinburg. Her ble Tsar Nikolaj etter ordre fra Lenin henrettet sammen med sin hustru, Alexandra (av Hessen) og parets fem barn 17. juli 1918.
Russisk høyesterett bestemte i september 2008 at tsar Nikolaj II ble drept urettmessig og at hans omdømme skulle rehabiliteres.
Oljepalme
Oljepalme (Elaeis guineensis og Elaeis oleifera) er to arter i familien palmer som har større økonomisk betydning. Treet kommer opprinnelig fra Afrika, men dyrkes nå også i tropiske deler av Amerika og fremfor alt i Sydøst-Asia. Palmen blir opp til 30 meter høy og kan gi flere tusen frukter som sammenlagt kan veie opp til 50 kg. Fra frukten kan man utvinne palmeolje.
Nikolaj II av Russland
Full tittel
Hans fullstendige tittel var: Nikolaj, av Guds nåde, keiser og selvhersker over hele Russland, Moskva, Kiev, Vladimir, Novgorod, tsar av Astrakhan, tsar av Polen, tsar av Sibirn, tsar av Taurisk Chernosesus, tsar av Georgia, herre til Pskov, storfyrste av Smolensk, Litauen, Volynia, Podolia og Finland, fyrste av Estland, Livland, Kurland og Semgallia, Samogitia, Białystok, Karelen, Tver, Jugoria, Perm, Vjatka et cetera, et cetera, et cetera.
Oljepalme
Fruktene blir raskt dårlige og må derfor bearbeides direkte etter høsting. Behandlingen går ut på at fruktene dampbehandles, slik at et visst enzym blir ødelagt. Etter dette presses fruktene og kjernene tas bort.
Nikolaj II av Russland
Bakgrunn, oppvekst, tiden før Alexander IIs død 1881
Som medlem av huset Romanov-Holstein-Gottorp var Nikolaj født inn i og del av den europeiske høyadel, og hadde slektskapsbånd til mange regjerende europeiske fyrstehus. Særlig viktige var båndene til det britiske kongehus og det tyske keiserhus. Nikolaj var både fetter til kong George V av Storbritannia og inngiftet fetter til keiser Vilhelm II.
Nikolaj fikk fem yngre søsken: Aleksander (1869–1870), Georgij (1871–1899), Ksenia (1875–1960), Mikhail (1878–1918) og Olga (1882–1960). Familien bodde for det meste i Anitsjkovpalasset. Nikolaj fikk under ledelse av sin mor en oppdragelse av engelsk karakter. Han ble oppdradd svært huslig, og hans barndom ble kjennetegnet av stor beskjedenhet hva angikk bostil, klesbruk og mat. Samlivet innen familien er blitt beskrevet som harmonisk og kjærlighetsfullt, og Nikolaj utviklet en tett familiebinding som skulle vare livet ut.
Etter flere attentater mot bestefaren tsar Aleksander II flyttet familien inn i det festningslignende Gattsjinapalasset. Her levde Nikolaj helt avsondret fra omverdenen. Brødrene og en guvernante ble hans eneste lekekamerater, og flyttingen forsterket ytterligere den sosiale isolasjonen. Dette leveviset førte til at han ikke fikk særlig kontakt med noen av landets samfunnssjikt.
Nikolaj fikk en grundig militærutdannelse under ledelse av general Gregorij Danilovitsj og ble av denne og den hellige russiske synodes overprokurator Konstantin Pobedonostsev påvirket i panslavistisk og i mystisk religiøs retning. Fra Pobedonostsev fikk den unge Nikolaj innprentet at han som keiser av Guds nåde hadde et hellig oppdrag om å bevare monarkiet og den ortodokse tro.
Han hadde temmelig dårlig kunnskap om russisk geografi, men foretok kort før farens død en reise gjennom Sibir og besøkte også Japan. Besøket dit måtte imidlertid avbrytes på grunn av et attentat mot ham, forøvet med sabel av en japansk fanatiker i politiets eskorte.
Tsarevitsj 1881–1894
Nikolaj ble tronfølger (tsarevitsj) ved mordet på farfaren Aleksander II den 13. mars 1881. Som tsarevitsj ble Nikolaj medlem av riksrådet og ministerkomitéen i 1889. Han ble i 1891 dessuten ordfører for Sibirkomitéen og nødhjelpskomitéen. Men i hovedsak holdt imidlertid Aleksander III sønnen utenfor i regjeringsanliggendene.
Tronfølge 1894 og regjeringstid
Nikolaj II tiltådte tronen 1. november 1894 etter sin far Aleksander IIIs død. Tidligere samme år, den 20. april, hadde han forlovet seg med Alexandra av Hessen, til tross for at noen hadde advart ham om at det var upassende. De giftet seg 21. november 1894 etter at hun under navnet Aleksandra Fedorovna hadde konvertert til den ortodokse lære.
Paret fikk fire døtre og en sønn. Sønnen Aleksej Nikolajevitsj led av hemofili b (en slags blødersyke) som han hadde arvet fra morssiden. Predikanten og helbrederen Grigorij Rasputin hadde en til synes velgjørende virkning på Aleksej og fikk derved et stor innflytelse over tsarfamilien.
Ved Nikolajs kroning i Moskva i 1896 oppstod panikk blant menneskemassene, og 3.000 mennesker ble trampet i hjel. Dette ble tatt som et dårlig omen. Tsaren deltok samme aften som katastrofen på ball hos den franske ambassadør, og forspilte dermed en del godvilje i folket.
Nikolaj viste ved begynnelsen av sin regjering interesse for humanistiske idealer. Han tok initiativ, og innkalte i 1898 til den første Haagkonferansen. På grunn av svak dømmekraft, en tilbøyelse til et isolert familieliv, og svak personlig autoritet, kom han snart i hendene på sine reaksjonære omgivelser. Det eneste standpunkt som han til slutt hold urokkelig fast ved, var eneveldemonarkiets prinsipp. Familien levde som de forrige tsarer i umåtelig prakt og rikdom, mens folket var fattig. Regentparet var ikke demokrater og ignorerte alle trusler om revolusjon.
Utenrikspolitisk strebet han etter å bevare freden, men klarte ikke å forhindre den russisk-japanske krigs utbrudd eller i nevneverdig frad påvirke den allmenne verdenspolitiske utvikling.
Nikolaj foretok flere europeiske reiser og møtte særskilt ofte Vilhelm II av Tyskland, som også brevvekslet med tsaren og styrket ham i hans monarkistiske overbevisninger. Da Vilhelm II klarte å overbevise Nikolaj om en formell allianse mellom Russland og Tyskland, ble imidlertid planene kullkastet av det russiske ministerrådet. Mot revolusjonsbevegelsen i 1905 ytet Nikolaj først en seig passiv motstand, men ble så tvunget til vidtgående konstitusjonelle konsesjoner, som imidlertid under de påfølgende år for det meste i praksis ble trukket tilbake.
Ikke heller kunne Nikolaj hindre Russland fra å i 1907-08 å slutte seg til trippelententen.
Tsarens stilling ble ytterligere undergravet da hans kompetente statsminister Pjotr Stolypin ble myrdet i Kiev i 1911. De svake ministre som etterfulgte, og munken Rasputins tiltagende innflytelse, gjorde Nikolaj stadig mer upopulær.
Før første verdenskrigs utbrudd forsøkte Nikolaj inntil det siste å bevare freden, men lot seg bli utmanøvrert av sterkt stridsvillig omgivelse, og ble ved overrumpling avtvunget sitt bifall til den russiske mobiliseringsordre som gjorde krigen uunngåelig. Da krigen vel var brutt ut holdt han imidlertid urokkelig fast ved sine allierte, og avviste de separatfredsforslag som høsten 1915 og høsten 1916 ble lagt frem fra sentralmaktenes side.
Under verdenskrigen led de russiske styrkene enorme tap mot Tyskland og Østerrike-Ungarn. Dette førte til at misnøyen i hæren øket og kampmoralen sank. Men det var ikke bare de væpnede styrkene som led. Folket var mistrøstig over den misére de levde i og det ble ikke bedre av at Russland led nederlag etter nederlag.
Fall, abdikasjon og henrettelse
Sterke sosialistiske revolusjonære stemninger spredte seg i storbyene, og den 23. februar 1917 utbrøt februarrevolusjonen som førte til avskaffelsen av tsardømmet. Nikolaj ble tvunget til å abdisere på egne og sønnens vegne, til fordel for sin yngre bror Mikhail Aleksandrovitsj. Storfyrst Mikhail var imidlertid politisk uinteressert, og ettersom hans sikkerhet ikke kunne garanteres av den tiltredende provisoriske regjering avstod han tronen allerede dagen derpå.
Den abddiserte tsaren og hans familie ble i først holdt i fangenskap i Tsarskoje Selo og fra august 1917 i Tobolsk i Sibir. Etter at bolsjevikene grep makten ved oktoberrevolusjonen ble hele tsarfamilien den 30. april 1918 sendt til kjøpmann Ipatievs hus i Jekaterinburg.
Den 17. juli 1918 ble Nikolaj II og hans familie henrettet utenfor Jekaterinburg på ordre av Sverdlov. Bolsjevikene hadde fra begynnelsen av planlagt å stille tsaren for rette for forbrytelser mot det russiske folk, men da hvite tropper rykket frem mot Jekaterinburg tog, men den raske beslutning å henrette tsarfamilien med det samme, for ikke å risikere at de ble befridd.
Henrettelsen ble kommendert av tjekisten Jurovskij. Denne fortalte senere i sine memoarer om den natten i juli 1918. Blant annet at den unge Aleksej, som lå på gulvet i en blodpøl, men fortsatt pustet, ble avrettet av Jurovskij selv med to skudd i hodet. Alt i alt tok henrettelsene 20 minutter, dette delvis på grunn av røykutviklingen i rommet som følge av arkebuseringen. Eksekutørene måtte ut av rommet og lufte for å få bukt med røyken. Da de senere gikk tilbake inn i rommet oppdaget de at det fortsatt var mennesker der inne ved liv, bl.a. noen av tsarens døtre. Det viste seg senere at jentene var så vanskelig å skyte ihjel fordi de hadde størstedelen av sine juveler innsydde i sine korsetter, som fungerte som en slags rustning. Man stakk i stedet ihjel tsardøtrene, eller knuste deres hodeskaller med pistolkolber. Ifølge Jurovskijs egne redegjørelser var flertallet av mennene som utførte mordene kraftig beruset, og var utrolig klossete da de gjennomførte henrettelsene.
Da alle var døde ble kroppene lastet på en lastebil og transportert tll en tidligere utvalgt plass. Der kledde man av likene og stjal de verdisaker som de hadde på seg. Man helte svovelsyre og parafin over kroppene og brente dem deretter. Levningene ble begravd i en grunn grav som ikke ble gjenoppdaget før i 1989.
Ortodokse kirkelige helgenkåringer 1981 og 2000
I 1981 ble Nikolaj og hans familie kanonisert som helgener av den russisk-ortodokse kirke utenfor Russland. 14. august 2000 ble de kanonisert av synoden i den russisk-ortodokse kirke.
Identifisering av levningene, rehabilitering
I 1989 ble tsarfamiliens levninger gjenfunnet, og de ble endelig identifisert i 1991. Utførlige DNA-tester ble foretatt i Russland, USA og Storbritannia som overbeviste forskerne om at det virkelig var tsarfamilien man hadde funnet, selv om det bestod uenighet om noen enkeltheter.
Ifølge vitenskapelige undersøkelser foretatt i USA under William R. Maples ledelse, savnet man levningene etter Anastasia og av hennes bror Aleksej. En annen undersøkelse av levningene, foretatt i Russland, kom derimot frem til konklusjonen at det ikke var Anastasias, men hennes søster Marias levninger som manglet. De to savnede barna ble imidlertid funnet senere og ble identifisert i 2008. Aleksejs og Anastasias levninger hadde genomgått en hard behandling, man hadde forsøkt å brenne dem og ødelegge dem med syre. Dette førte ikke frem, og til slutt ble levningene gravd ned. Etter kommunismens fall fikk Nikolaj II og hans familie den 17. juli 1998 sine kirkelige begravelser i St. Petersburg.
Den 1. oktober 2008 fastslo Russlands høyesterett at mordet på den fratrådte tsar Nikolaj II hadde vært lovstridig.
Den katolske kirke i Australia
Den katolske kirke i Australia er en del av den verdensomspennende katolske kirke, under åndelig og administrativt lederskap av paven og kurien i Roma.
Det blir anslått å være rundt 5,1 millioner døpte katolikker i Australia, noe som tilsvarer 26 % av folketallet og gjør det til Australias største kirkesamfunn. Det er større en Den anglikanske kirke og Uniting Church in Australia til sammen.
Fjernsynsteatret
Oppstart
Den første forestillingen, Telefonkiosken av Peter Brook, ble vist allerede 8. april 1959 da det bare var en prøveordning. Arild Brinchmann var leder for Fjernsynsteatret fra starten til 1967, Tore Breda Thoresen 1967-80, og Magne Bleness fra 1980-90. Fjernsynsteatret arbeidet med et fast ensemble, og hadde i starten en årsproduksjon på 20-25 oppsetninger. Etter hvert som produksjonsmetodene ble mer omfattende og kostbare, sank antallet egenproduserte forestillinger. Stykker fra Norden og Europa ble i større grad kjøpt inn og sendt.
Den katolske kirke i Australia
I Den katolske kirke er en kirkeprovins en gruppe med flere nabobispedømmer. Hovedbispedømmet kalles for et metropolitanbispedømme, og de andre bispedømmene kalles suffraganbispedømmer. Lederen for metropolitanbispedømmet kalles en metropolitt, og har visse funksjoner, men ingen myndighetsmakt utenfor sitt eget bispedømme. En biskop er leder for bispedømmet, og dette er igjen delt inn i prestegjeld, som hvert er ledet av en sogneprest som er utnevnt og står til ansvar for biskopen. I Australia er det fem kirkeprovinser: Adelaide, Brisbane, Melbourne, Perth og Sydney. Disse samsvarer omtrent med grensene for delstatene, noe som blant annet gjør at biskopene kan arbeide bedre med områder som involverer sekulære myndigheter.
Det er 33 bispedømmer i Australia. Et bispedømme omfatter vanligvis et geografisk område, som omfatter de katolikkene som bor der. Dette er tilfellet med 28 av de australske bispedømmene. Det er også fem bispedømmer som dekker hele landet. Et for dem som tilhører de henholdsvis kaldeiske, maronittiske, melkittiske og ukrainske ritusene og et for dem som tilhører de australske væpnede styrkene.
I Australia er det sju erkebispedømmer og 32 bispedømmer med anslagsvis 3000 prester og 9000 menn og kvinner i ulike ordener.
Fjernsynsteatret
Kontroverser
Allerede fra starten av var Fjernsynsteatret omstridt. På grunn av dets spesielle posisjon var man ikke avhengig av noen egeninntekt. På 1960-tallet var derfor Fjernsynsteatret landets viktigste eksperimentelle scene, der det i stor grad ble produsert absurde stykker basert på forfattere som Beckett og Pinter, som ble oppfattet som merkelige og bisarre av et stort publikum. Fjernsynsteatret arbeidet også mye med norsk dramatikk. Samtlige av Ibsens nåtidsdramaer er blitt oppført og stykker fra de aller fleste kjente norske forfattere som bl.a. Holberg, Garborg, Bjørnson, Hoem, Hamsun og Kielland er oppført.
Egil Olbjørn
Egil Yngvar Olbjørn (født 3. august 1902, død 1. februar 1982) var en norsk politimann som var Jonas Lies høyre hånd som sjef for Ordenspolitiet 1941–1945, under den tyske okkupasjonen av Norge.
Den katolske kirke i Australia
Fram til folketellingen i 1986 var Australias største konfesjon Den anglikanske kirke. Etter dette har katolikkene blitt flere enn anglikanerne i Australia, og prosentdelen katolikker øker. En måte å forklare dette på er ved å se på innvandringen til Australia, hvor folk i det siste har kommet fra en større variasjon av land enn tidligere, hvor de stort sett kom fra Storbritannia. Selv om katolikkene nå er den største religiøse gruppen i landet er gudstjenestedeltakelsen lav, etter som mesteparten av Australias kristne befolkning ikke går regelmessig på gudstjenester.
Fjernsynsteatret
Viktige produksjoner
Viktige produksjoner som Fjernsynsteatret har stått bak er bl.a. Kiellands Skipper Worse, Hamsuns Benoni og Rosa, Duuns Medmenneske, Undsets Jenny, Ibsens Villanden og Fruen fra havet, Bjørneboes Semmelweis og Shakespeares Kong Lear.
Den katolske kirke i Australia
«National Church Life Survey», en undersøkelse over ukentlig deltagelse i gudstjenester fant at mellom 1996 og 2001 falt tallet på ukentlig gudstjenestebeskø med 13 %.
Historie
Den katolske tilstedeværelsen i Australia begynte allerede i 1788 med de første båtene med Irland|irske straffanger som ble overført til landet. Imidlertid fikk ikke katolske prester adgang til landet før i 1820. noe som avspeilte de antikatolske holdningene i Storbritannia. Noen av de irske straffangene hadde blitt dømt for politiske forbrytelser eller sosiale opprør, og myndighetene var fortsatt mistenksomme overfor denne minoritetsreligionen. >Disse måtte derfor delta i gudstjenester i Den engelske kirke, og deres barn og foreldreløse etterkommere av katolikkene ble oppdratt som anglikanere.
Organisasjonsteori
En organisasjon er et sosiale systemer som er bevisst konstruert for å løse spesielle oppgaver og realisere bestemte mål. Fellestrekk ved alle organisasjoner er at de skal realisere bestemte mål, men hvordan de skal nå disse målene er avhengig av hvilken oppgave de har. Faget omfatter studier av offentlige og private organisasjoners indre og ytre forhold. Herunder med vekt på analyser av struktur, kultur, omgivelser og prosesser.
Fjernsynsteatret
Nedleggelse
Fjernsynsteatret ble i januar 1991 erstattet av en utvidet Dramaavdeling med Karen Bamborough som leder.
Organisasjonsteori
Struktur omhandler organisasjonens oppbygning, både når det gjelder organisering av produksjonen i vid forstand, og oppbygning av ledelsessystemer, for eksempel styring, koordinering og maktforhold.
Kulturanalyser legger vekt på de uformelle normene, verdiene og tradisjonene som danner seg i organisasjonen, og som kan utgjøre grunnlaget for en «korpsånd».
Studie av omgivelser legger vekt på hvordan de tekniske og institusjonelle omgivelsene påvirker organisasjonenes handlemåte.
Prosessundersøkelser legger vekt på å analysere organisasjonen i bevegelse, for eksempel i forbindelse med endring, kommunikasjon, beslutninger og konflikter.
De fire områdene blir gjerne knyttet sammen i analyser av hva som kan hindre eller fremme produktivitet og effektivitet og andre viktige organisasjonsmål, for eksempel innovasjonsevne, kompetanseutvikling og trygging av markedsandeler. Organisasjonsteori anvendt på private bedrifter blir av slike grunner ofte betraktet som et bedriftsøkonomisk fag, selv om organisasjonsteorien ikke benytter formelle bedriftsøkonomiske analysemetoder. Selv om organisasjonsteori i noen sammenhenger oppfattes eller framstår som et bedriftsøkonomisk fag, har det samtidig hatt en sterk tilknytning til statsvitenskap og fagområdet offentlig administrasjon (særlig på universitetene). Samtidig har andre tradisjonelle universitetsfag som psykologi og sosiologi et vesentlig innslag av organisasjonsforskning, for eksempel i organisasjonspsykologien (motivasjon, kommunikasjon, problemløsning) eller i arbeidssosiologien. Historikere (for eksempel Alfred Chandler) har også gitt viktige bidrag til organisasjonsteorien.
Den katolske kirke i Australia
Historie
De første katolske prestene kom til Australia som straffedømte etter det irske opprøret i 1798. I 1803 ble en pater Dixon frigitt og fikk lov til å feire messe, men denne tillatelsen ble trukket tilbake etter irskledede fangeopprøret ved Castle Hill to år senere. Den irske cistercienseren, pater Jeremiah Flynn ble av kirken utnevnt til apostolisk prefektur for New Holland, som utgjorde øyene ved Australia, og reiste dit uten en offisiell invitasjon eller tillatelse fra de britiske myndighetene. han utførte prestetjenester i skjul, men ble tilslutt arrestert og deportert tilbake til London. Reaksjonene på denne hendelsen førte til at to prester fikk lov til å reise til kolonien i 1820.
William Bernard Ullathorne (1806–1889) var sentral i å påvirke pave Gregor XVI til å etablere hierarkiet i Australia. Ullathorne var i Australia fra 1833 til 1836 som assistent for biskop William Morris (1794–1782) som hadde myndighet over misjonen i Australia. Den mest prominente av de tidlige lederne i kirken var John Bede Poulding, den første biskopen og erkebiskopen av Sydney fra 1835 til 1877.
Organisasjonsteori
Eksterne lenker
NEON nettverk for organisasjonsforskning i Norge
Den katolske kirke i Australia
Historie
Da staten trakk tilbake støtten til kirkedrevne skoler rundt 1880, satte Den katolske kirken, i motsetning til andre australske kirker, store krefter inn på å skape et alternativt utdanningssystem. Det ble i hovedsak drevet av nonner, munker og prester fra de ulike ordenene, som Sisters of St Joseph of the Sacred Heart som ble dannet i Australia av Mary MacKillop.
Religionsfrihet ble sikret i den australske grunnloven av 1901, med religiøs sekterisme fortsatte inn på 1900-tallet, særlig under første verdenskrig hvor Irlands stilling innen Storbritannia var omstridt, og katolikkene ble mistenkt for manglende lojalitet og pålitelighet i krigsbestrebelsene. Men i løpet av første verdenskrig var det irske bidraget betydelig og utgjorde rundt 20 % av de britiske styrkene i Frankrike. Ikke desto gikk fagforeningene og irene i Australia imot verneplikten, i en allianse med bondeorganisasjonene, og sørget for at dette ble nedstemt i folkeavstemninger i 1916 og 1917. Dette medførte at anglikanske kretser snakket om katolsk «illojalitet».
Imidlertid fikk Australia sin første katolske statsminister ved James Henry Scullin 22. oktober 1929.
Fram til omtrent 1950 var Den katolske kirken i Australia sterkt irsk i sin framtoning. De fleste katolikkene var etterkommere etter de 40,000 irske straffangene som ble sendt dit fram til 1867 og kirken ble i hovedsak drevet av irskfødte prester og biskoper som Kardinal Moran og Erkebiskop Mannix. Spørsmålet om irsk uavhengighet var lenge et stridspunkt, fram til dette ble avgjort tidlig på 1920-tallet. Fra 1950 forandret den etniske sammensetningen av kirken seg, med assimilering av de irske australiere og de store gruppene med innvandrere fra land med sterke katolske tradisjoner; østeuropeere på slutten av 1940-tallet, italienere og ungarere på 1950-tallet og filippinere, vietnamesere, libanesere og polakker på 80-tallet. Nå er det også sterke kinesiske, koreanske og latinamerikanske grupperinger i det katolske miljøet i landet.
Irsk-australierne hadde tette politiske bånd til Australian Labor Party og på 1940- og 50-tallet dominerte katolikker kampen mot kommunisme i landet. I de senere år har dette endret seg, og en katolikk, Tony Abbott leder nå det liberale partiet, etter å ha vunnet over to andre katolikker i kampen om ledervervet. I løpet av slutten av 1900-tallet ble katolisismen det største kirkesamfunnet i Australia, men samlet sett utgjør de ulike protestantiske kirkesamfunnene en majoritet. Antikatolisisme er i dag minimal i det moderne Australia, selv om det finnes visse venstreorienterte antikatolske kretser i enkelte miljøer.
Etter Andre vatikankonsil på 1960-tallet har kirken opplevd en nedgang i «kall til religiøst liv», noe som har ført til prestemangel. På den andre siden har katolsk undervisning under legfolk økt, og omtrent 20 % av australske elever går på en katolsk skole.
I juli 2008 var Sydney vertskap for verdensungdomsdagene, noe som gjorde at byen fikk besøk av pave Benedikt XVI.
Mary MacKillop har blitt helligkåret i 2010, noe som gjør henne til Australias første helgen.
Organisasjon
I den følgende oversikten er kirkeprovinsene fremhevet i fet og metropolitanbispedømmer i kursiv.
Primas
Erkebiskopen for Australias eldste erkebispedømme, Sydney (opprettet 1842), regnes som primas for Australia.
Kardinaler
Australia har tre nålevende kardinaler: George Pell (den nåværende erkebiskopen av Sydney og primas av Australia), Edward Bede Clancy og Edward Idris Cassidy.
Helgener
Mary MacKillop er Australias første helgen (helligkåret i 2010).
Egil Olbjørn
Olbjørn meldte seg inn i Nasjonal Samling 27. april 1940. Olbjørn var en av de tre dommerne (sammen med Karl Marthinsen og Egil Reichborn-Kjennerud) i Politiets særdomstol som dømte Gunnar Eilifsen til døden i 1943. Han gikk opprinnelig inn for å gi Eilifsen åtte års fengsel, men lot seg presse av Jonas Lie og Sverre Riisnæs til å gå inn for dødsstraff.
Olbjørn sto sammen med Lie da en rekke norske nasjonalsosialster samlet seg på Skallum 8. mai 1945 etter den tyske kapitulasjonen. Olbjørn var i den gruppen som ga opp og reiste derfra mens hjemmefrontstyrkene samlet seg rundt gården.
Under landssvikoppgjøret i 1949 ble han i Eidsivating lagmannsrett dømt til 15 års tvangsarbeid, tap for alltid av stillingen som offiser i den norske hær og begrenset rettighetstap i 10 år. Høyesterett nedsatte frihetsstraffen til 12 års tvangsarbeid. Olbjørn ble løslatt fa Sem fengsel 15. desember 1950.
Mac OS X v10.1
Mac OS X versjon 10.1 «Puma» er den andre versjon av Mac OS X operativsystemet til Apples Macintoshmaskiner. Denne versjonen ble lansert 25. september, 2001. Den ble lansert seks måneder etter første versjon av Mac OS X «Cheetah». Det var en gratis oppdatering for de som hadde Mac OS X 10.0 Cheetah. Fra og med versjon 10.1.2 så ble Mac OS X standard operativsystem på alle nye Mac datamaskiner.
Selv om versjon 10.1 var et mye bedre operativsystem enn sin forgjenger, så ble også dette systemet kritisert:
Nye funksjoner
Apple introduserte mange nye egenskaper som var savnet i den forrige versjonen. Videre ble systemytelsen forbedret.
Benedikt XIV
Benedikt XIV (opprinnelig Prospero Lambertini, født 31. mars 1675 i Bologna i Kirkestaten, død 3. mai 1758 i Roma) var pave fra 1740 til 1758.
Bakgrunn
Prospero Lambertini kom fra en adelsfamilie fra Bologna. Faren var Marcello Lambertini og moren Lucrezia Bulgarini. Han var det tredje av fem barn.
Som trettenåring begynte han på Collegium Clementianum i Roma, der han studerte retorikk, latin, filosofi og teologi. Under sine tidlige studier var i hyppig berøring med Thomas Aquinas' verker. Studiene gikk så mot det juridiske, både kirkelig og sivil rett. I 1694, som nittenåring, tok hasn doktorgrad i teologi og ble likeså doctor utriusque juris (både kirkelig og sivil rett). Han begynte sin løpebane som jurist.
Biskop, kardinal
Han ble kreert til kardinal av Benedikt XIII ved konsistoriet den 9. desember 1726, med Santa Croce in Gerusalemme som tittelkirke.
Pave
Som første pave anerkjente han den prøyssiske kongetittelen.
Pave Benedikt var også ansvarlig for, sammen med kardinal Passionei, at man begynte at katalogisere bøkene i Vatikanbibliotekets samlinger. Hovedkraften bak dette ble den lærde libanesiske geistlige Giuseppe Simone Assemani. Dessuten bestilte paven det så langt mest presise kart over Roma, Pianta Grande di Roma, av arkitekten Giambattista Nolli.
Død
Horace Walpole beskrev ham som «elsket av papister, verdsatt av protestanter, en prest uten uforskammethet eller egeninteresse, en fyrste uten favoritter, en pave uten nepotisme, en mann som verken intellekt eller makt kunne korrumpere.»
Verker
Nen av Prospero Lambertinis/Benedikt XIVs verker :
Tingøyrar kloster
Tingøyrar kloster (islandsk Þingeyrar) er det første klosteret som ble grunnlagt på Island i 1133 og ble det klosteret som ble lengst drevet og først forlatt i 1550. Klosteret tilhørte benediktinerordenen.
Et rikt sted
Tingøyrar i nordvestlige Island var kjent som en av de største gårdene på Húnaþing. Ingen annen gård på Island var større og rike høvdinger har bodd her gjennom tidene. Eiendommen hadde retten til laksefiske i elva Vatnsdalsá og til å fange sel. Tingøyrar ligger nært til Miðhóp og derfra ligger et rev på den andre siden av innsjøen. Sannsynligvis har endelsen i navnet, eyrar = elvemunning, oppstått herfra.
Til tross for at Tingøyrar kloster blir omtalt som Islands første kloster blir påstanden utfordret av andre kilder som mener at det aller første ble grunnlagt av en engelsk biskop ved Baer i Borgarfjord. På den annen side er det forskning som mener at Tingøyrar kloster er rundt ti år eldre enn den offisielle datoen.
Andre klostre som ble grunnlagt på Island på den samme tiden var benediktinerklostrene ved Munkaþverá og Kirkjubær, og augustinerklostrene ved Þykkvibær, Flatey, Viðey, Möðruvellir, og Skriðuklaustur.
Et senter for kultur
Distriktstinget Hunathing ble holdt her i middelalderen, skjønt ingen arkeologiske spor er funnet. Etter at klosteret ble dannet finnes ingen opptegnelser om tinget.
Klosteret ble det viktigste stedet for kultur og utdannelse på Island i middelalderen. Mange av de manuskripter med sagaer og kvad ble skrevet og mangfoldiggjort her i Islands litterære gullalder. Klosteret hadde også Islands største bibliotek i sin tid.
Odd Snorresson levde her i den andre halvparten av 1100-tallet og var munk på Tingøyrar. Han skrev en saga i ca. 1190 om den norske kongen Olav Tryggvason på latin. Munken Gunnlaug Leivsson (død 1218) skrev sagaene om de norske kongene og de islandske biskopene her, og abbed ved klosteret, Karl Jonsson (død 1215), skrev Sverres saga på oppdrag av kongen selv. Arngrim Brandsson (død 1362) som var abbed i årene 1350–1361 skrev en Thomas saga om den engelske helgen Thomas Becket, hovedsakelig satt sammen fra tekster av Robert av Cricklade og Benedict av Peterborough. Han skrev også en biografi om biskop Gudmund Arasson i et forsøk på å få denne helgenforklart.
Gorey
Gorey (irsk: Guaire) er en kjøpstad i grevskapet Wexford i Irland. Den ligger ved hovedveien N11 mellom Dublin og Wexford, og har en jernbanestasjon langs linjen mellom samme steder. Blant de lokale avisene er Gorey Guardian.
Tingøyrar kloster
Dagens kirke
Det ble bygget en kirke da klosteret på grunnlagt tidlig på 1100-tallet, men den imponerende steinkirken som står i dag ble først bygget i perioden 1864–1877 av gårdeieren Asgeir Einarsson og innviet i 1877. Byggingen tok mange år og stein ble fraktet med slede vinterstid fra Nesbjørg på isen over fra den andre siden av innsjøen Hop. Kirken kostet 16 000 islandske kroner og Einarsson selv påkostet 10 000. Kirken har noen få verdifulle engelske altertavler i alabast fra Nottingham fra 1400-tallet. Prekestolen er fra 1695 med relieffer av hellige menn.
Gorey
Med omkring en times kjøretid til Dublin har stadig flere pendlere slått seg ned i Gorey, og det har derfor vært en dramatisk økning i befolkningen og press på skolesystemet i byen. Mellom 1996 og 2002 vokste befolkningen i det omkringliggende distriktet med 23 %. Økningen i innbyggertall har også økt byens handelsstand med stadig flere forretninger, restauranter og kjøpesentre. Selve byen mer enn doblet seg i befolkning fra 3 939 til 9 822 innbyggere i løpet av de 20 årene mellom folketellingen fra 1996 og 2016.
Historie
Blant de eldste opptegnelsene av prestegjeldet og byen Gorey, også noen ganger historisk kjent som Kilmichaelogue (irsk: Cill Mhocheallóg, «kirken i Mocheallóg»), er normanniske nedtegnelser fra 1296 som registrerer en eksisterende by på stedet. Flere århundrer senere, i 1619, ble byen innvilget et charter som borough, under navnet Newborough. Imidlertid, som bemerket av kartografen Samuel Lewis og utgiveren George Henry Bassett, dette navnet «aldri [vokst] til generell bruk» da «innbyggerne ikke tok vennlig imot navnet som ble valgt for byen». Charteret som borough hadde blitt oppnådd av daværende anglikanske biskop av Ferns og Leighlin, Thomas Ram (1564–1634).
Sammen med andre utbygginger i området, og som de viktigste lokale utleierne, bygde Ram-familien en stor eiendom nord for byen. Herregården til denne eiendommen, Ramsfort, ble brent etter det irske opprøret i 1641, og på nytt under det irske opprøret i 1798. Ramsfort-huset ble gjenoppbygd på 1800-tallet etter formgivning tilskrevet den britiske arkitekten Daniel Robertson.
I tillegg til Goreys torghus fra 1700-tallet, dateres mange av de større bygningene i selve byen til midten av 1800-tallet. Disse omfatter Goreys jernbanestasjon som dateres til 1863,[21] Church of Ireland-kirken (Kilmakilloge) som dateres til 1861, og den katolske kirken (viet til [erkeengelen Mikael]]) ferdigstilt i 1843. Gorey var sentrum for flere konflikter under opprøret i 1798, og et minnesmerke over disse hendelsene ble reist i byen i opprørets hundreårsjubileum (1898).
Foreldrene til Jim Bolger, den tidligere statsministeren i New Zealand, emigrerte fra Gorey på 1930-tallet.
Kulturliv
Om sommeren holdes en dramafestival i byen. Det er aktive teatergrupper og musikkarrangementer.
Omkring fem km fra Gorey ligger kystbyen Courtown Harbour, som er et populært feriemål.
Transport
Hovedveien sørover fra Dublin til Rosslare, N11, og E1, gikk tidligere gjennom byen og skapte betydelige trafikkproblemer. I juni 2007 ble det åpnet en 23 km parsell med firefelts motorvei utenom byen som har bedret forholdene betydelig.
Jernbanestasjonen ble åpnet i 1863. Den betjener forbindelsen mellom Dublin og Rosslare. Det er flere bussforbindelser gjennom byen, også flybuss til Dublin lufthavn.
Liste over presidentene for Anguillas forsamlingshus
Presidenten for Anguillas forsamlingshus er leder for parlamentet.
Den østerrikske hockeyligaen 2022/23
Den østerrikske hockeyligaen 2022/23, også kalt ICE Hockey League 2022/23 var den 94. sesongen av Østerrikes øverste nivå i ishockey. Nye lag i serien var fra Italia og  fra Østerrike. og delokr ikke i denne sesongens utgave.
Ólavskirkjan
Ólavskirkjan (Olavskirken) er en kirke på Færøyene. Den var opprinnelig dedikert til jomfru Maria, senere til Olav den hellige, derav navnet. Bygningen ble oppført på 1200-tallet, er 21,8 meter lang, og 7,5 meter bred. Ólavskirkjan er Færøyenes eldste kirke som enda er i bruk, og var fra den ble bygd Færøyenes domkirke i den katolske tiden (1111–1537). Magnuskatedralen like ved Ólavskirkjan ble påbegynt som ny domkirke, men ble aldri ferdigstilt. I dag fungerer Ólavskirkjan som sognekirke for Kirkjubøar sókn, som omfatter Kirkjubøur og Velbastaður. Driften administreres av et kirkeråd.
Historie
Kirkens tårn ble oppført i 1855. Noen av kirkens klenodier er Kirkjubøur-stolene. I 1875 ble kirken restaurert, og innviet på nytt av prost V.U. Hammershaimb den 15. desember. Det var Hammershaimb som oppdaget verdien av de gamle kirkestolene, som ble overlatt til det danske nasjonalmuseet. Først i 2002 kom de verdifulle stolene tilbake til Færøyene, og er nå utstilt ved Føroya Fornminnissavn i Tórshavn. På museet befinner det seg også en velbevart utskåret «Maria med Jesusbarnet» av formodentlig angelsaksisk opprinnelse fra slutten av 1000-tallet, som inntil 1875 befant seg i Ólavskirkjan.
Et annet av kirkens klenodier er Jesus-figuren fra tiden mellom 1450 og 1500. I 1959 fjernet man det hvite kalklaget, og den originale malingen kom frem; den regnes nå for å være en av Nordens peneste treskulpturer fra middelalderen.
Bryting under de britiske imperielekene 1950
Bryting under de britiske imperielekene 1950. Bryting var en av flere sporter i de fjerde britiske imperielekene som ble arrangert i Auckland i New Zealand 4. til 11. februar 1950. Det var åtte vektklasser, kun for menn. Australia ble beste nasjon med tre gullmedaljer foran New Zealand og Canada med to hver.
Dalbert Henrique
Dalbert Henrique Chagas Estevão (født 8. september 1993) er en brasiliansk fotballspiller som spiller for italienske klubben FC Internazionale Milano.
Ólavskirkjan
Historie
Fra 1963 til 1966 pågikk det omfattende arkeologiske undersøkelser under kirken, og det viste seg at det har stått en kirke på samme sted siden kristendommens innførelse på Færøyene. Det ble oppdaget i alt tre kirkegulv fra middelalderen. Under det eldste gulvet ble det funnet fem mynter, hvorav den eldste var en engelsk mynt preget i tidsrommet 1223–1235. I koret fant man to bispegraver fra 1200-tallet, samt en forgylt bispestav av tre som nå kan betraktes ved Føroya Fornminnissavn. En kopi av bispestaven oppbevares i en glassmonter i kirken, og de to gravsteinene er oppstilt i koret.
Fra 1965 til 1967 ble kirken restaurert, og gjeninnviet den 3. september 1967. Altertavlen er malt av Sámal Joensen-Mikines, og forestiller en fiskebåt. Glasskunsten ved inngangen til kirken er utført av Tróndur Patursson.
Christian Lépine
Bakgrunn
Før han begynte på prestesminaret, studerte Lépine ved Collège militaire royal de Saint-Jean og École Polytechnique de Montréal.
Tyskland under VM i svømmesport 2013
Tyskland deltok i VM i svømming 2013 i Barcelona i Spania mellom 20. juli og 4. august 2013.
Christian Lépine
Prest
Han ble ordinert til prest 7. september 1983. Han studerte teologi ved Université de Montréal og filosofi ved Det gregorianske universitet i Roma fra 1986 til 1989. Han fungerte som sekretær for kardinal Jean-Claude Turcotte fra 1996 til han ble i 1998 sendt til Roma for å arbeide ved Statssekretariatet og senere i Kongregasjonen for gudstjenesten og sakramentene.
Fra 2001 til 2006 var han fakultetsmedlem ved presteseminaret i Montreal, før han ble sogneprest i Notre-Dame-des-Champs og Purification-de-la-Vierge-Marie-Bienheureuse.
Tyskland under VM i svømmesport 2013
Stuping
Tyskland nominerte ni utøvere for deltagelse.
Christian Lépine
Hjelpebiskop i Montreal
Den 11. juli 2011 ble han utnevnt av pave Benedikt XVI til hjelpebiskop i Montreal og titulærbiskop av Zabi, og 10. september ble han bispeviet av kardinal Turcotte. Medkonsekrerende var da Lionel Gendron PSS, biskop av Saint-Jean-Longueuil, og André Gazaille, biskop av Nicolet.
Tyskland under VM i svømmesport 2013
Høydestuping
En utøver er kvalifisert.
Christian Lépine
Hjelpebiskop i Montreal
Han tjente som biskoppelig vikar for familie og ungdom.
Tyskland under VM i svømmesport 2013
Maratonsvømming
Sju utøvere fra Tyskland er kvalifisert.
Christian Lépine
Erkebiskop av Montreal
Den 20. mars 2012, mindre enn et år senere, ble han utnevnt til å etterfølge kardinal Turcotte, som hadde nådd pensjonsalder året før. Den offentlige innsettelse fant sted 27. april 2012.
Tyskland under VM i svømmesport 2013
Svømming
Tyskland nominerte 28 utøvere for deltagelse.
Synkronsvømming
Four athletes have been nominated.
Elv (andre betydninger)
Elv kan bety:
In the Still of the Night
In the Still of the Night er en amerikansk populærmusikksang med melodi og tekst av cole Porter. Den ble skrevet til Metro Goldwyn Mayer-filmen Rosalie, hvor den ble fremført av Nelson Eddy. Sangen ble publisert i 1937. Den ble senere blant annet fremført av Dorothy Malone i filmen ''Night and Day
To tidlige populære innspillinger var med Tommy Dorsey and His Orchestra (Sang: Jack Leonard) samt Leo Reisman and His Orchestra (Sang: Lee Sullivan)
Norsk versjon
Tola har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «I den drømmende natt».
Listeplasseringer
Leo Reismans versjon kom på listen 25. dsesember 1937 og lå som høyest på en niendeplass.
Dion and the Belmonsts versjon lå som nummer 38 på Billboard Hot 100-listen i 1960.
Falles
Falles (valensiansk: Falles, entall Falla, spansk Fallas ) er en spansk høytid til ære for den hellige Josef i Valencia og i området rundt. Den blir avholdt årlig i fire dager frem til 19. mars, helgendagen til Josef.
Beskrivelse
Josef fra Nasaret er vernehelgen for Valencia. Feiringen varer fra 15. til 19. mars, men allerede 1. mars begynner feststemningen å gjøre seg gjeldende med kinaputter og fyrverkeri.
Hvert nabolag i byen har en gruppe som planlegger feiringen og organiserer innsamlinger som fester og paellamåltid. Hver gruppe (casal faller eller comissió fallera) lager en konstruksjon kalt en falla som blir brent i høytiden.
Redoksreaksjon
En redoksreaksjon er en kjemisk reaksjon der et stoff blir redusert og et annet blir oksidert. At noe oksiderer betyr at ladningen til stoffet øker, altså at elektroner blir fjernet fra det. Dette kan også dreie seg om et grunnstoff innenfor et molekyl eller salt. Tilsvarende er en reduksjon en reduksjon av ladning. Hvis oksidasjonstallet (ladningstallet) til et grunnstoff forandres i en kjemisk reaksjon, er dette en redoksreaksjon.
Dette kan enten være en enkel redoksreaksjon, for eksempel at karbon blir oksidert av oksygen, og karbondioksid dannes, eller at karbon blir redusert av hydrogen, slik at de sammen danner metangass (CH4), eller en mer sammensatt prosess, som oksidasjon av sukker i menneskekroppen gjennom en rekke sammensatte elektronoverføringsprosesser.
Selve navnet er en forkortelse for reduksjonsoksidasjonsreaksjon, hvor redoks-, kommer av de to uttrykkene reduksjon og oksidasjon, og forteller at det er en reaksjon hvor det foregår både en reduksjon og en oksidasjon samtidig. Dette betyr at du må ha minst to utgangsstoffer hvor det ene oksideres og det andre reduseres. Det kan forklares på en enkel måte:
Allikevel er ikke disse forklaringene helt riktige. Oksidasjon og reduksjon refererer egentlig en endring i oksidasjonstallet – ladningen til et stoff. Den faktiske overføringen av elektroner kan i mange tilfeller egentlig ikke hende. Oksidasjon er derfor bedre beskrevet som økning av oksidasjonstallet, og dermed ladningen til stoffet, mens reduksjon er senking av oksidasjonstallet, også av ladningen til stoffet. Det er mange tilfeller der elektronoverføring fører til forandring i oksidasjonstallet, men det er også mange reaksjoner, klassifisert som «redoksreaksjoner», som skjer uten at en elektronoverføring skjer.
Ikke-redoks-reaksjoner, som ikke involverer forandringer i avmålt ladning, er kalt metatese.
Historisk betydning
Den opprinnelige betydningen av ordet «oksidasjon» betydde en kombinasjon av et stoff med oksygen (at stoffer tar opp oksygen), for eksempel når kull brenner i luft
En reduksjon vil da bety avgivelse av oksygen. Dette kalles oksygenmodellen. I dag vet vi at reduksjon og oksidasjon kan foregå utmerket godt selv om det ikke er oksygen med i reaksjonen.
Oksiderende og reduserende faktorer
Stoffer som har muligheten til å oksidere andre stoffer er oksiderende og kalles gjerne for oksiderende faktorer eller oksidanter. Oksidantene «tar» elektroner fra andre stoffer og blir selv redusert. Fordi de mottar elektroner, blir de også kalt for elektronmottakere.
Oksidanter er vanligvis kjemiske stoffer med elementer med høye oksidasjonstall (for eksempel H2O2, MnO4− og CrO3) eller sterkt elektronegative stoffer som kan motta en eller to ekstra elektroner ved å oksidere et annet stoff (O, F, Cl, Br).
Stoffer som kan redusere andre stoffer er reduserende og ofte kalt reduserende faktorer eller reduktanter. Reduktanter gir lett fra seg elektroner til andre stoffer og blir selv oksidert. Fordi de gir fra seg elektroner blir de også ofte kalt for elektrondonorer. Reduksjon i kjemi kan vise til flere, veldig forskjellige ting. Metallreduksjon - elektronpositive metaller er en av de (Li, Na, Mg, Fe, Zn, Al). Disse stoffene gir veldig lett fra seg elektroner. Andre typer reduksjoner er hydridoverføringreagererne (NaBH4, LiAlH4), disse stoffene er mye brukt i organisk kjemi, ofte i reduksjonen av karbonyl sammensatt med alkoholer. En annen brukbar metode er reuduksjoner i forbindelse med hydrogengass (H2) med en palladium-, platina- eller nikkelkatalysator.