cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Trikken i Oslo
Trikken i Oslo (Trikk, elektrisk sporvogn) utgjør sammen med T-banen og Vys tog det skinnegående kollektivtransportsystemet i Oslo og Bærum. Sporveien Trikken AS drifter nettet av skinner og de 72 trikkene, mens Sporveien AS står for vedlikehold av trikkene og infrastrukturen. Trikken går også under navnene «blåtrikken» og «bytrikken», dels for å skille den fra T-banen i Oslo, som på vestkanten også blir kalt «trikken». Den første sporvognslinjen i Kristiania (dagens Oslo) kom i gang i 1875 med hest som drivkraft, den første elektriske sporvognen (trikken) kom i 1894.
Linjer
I oktober 2020 ble linje 13 endret ved at den fikk Ljabru som endestasjon i øst og linje 18 fikk Grefsen stasjon som endestasjon i øst. Trikken i Schweigaards gate ble samtidig flyttet til Dronning Eufemias gate. Ellers er linjene som i 2017.
Per 2017 var det seks linjer (fargene i parentes viser til fargekodene på linjekartet til Sporveien Trikken AS):
Hver linje har vanligvis 10-minutters ruter, bortsett fra om kvelden og i helgene da det er 15 og senere 20 minutter mellom hver avgang. Der to linjer betjener samme strekning, er de taktet slik at det skal komme en trikk hvert femte minutt. Dette er en del av «rullende fortau»-strategien til Sporveien Trikken og Ruter.
Historikk
I 1868 fremla ingeniøren Jens P. Vogt planer for en hestesporvei i Kristiania, men fikk avslag fordi man antok at dette ville hindre den vanlige ferdselen i de smale gatene. Også marinekaptein H. Muller hadde sporveisplaner. Fordi gatene var for bratte for en hestesporvei, ville han drive en dampsporvei. Disse forslagene ble ikke realisert, men de førte til en diskusjon som gikk over de følgende årene. Argumentene førte til at myndighetene i 1874 ga tillatelse til å bygge en sporveislinje - dermed ble Kristiania Sporveisselskab grunnlagt 2. oktober 1874, og sporveisdriften startet opp 6. oktober 1875 med 22 vogner innkjøpt fra USA. Byens første hestesporvei hadde linjer fra Stortorvet til Homansbyen, Vestbanen og Gamlebyen, som den gang het Oslo. Året etter åpnet en linje til Grünerløkka.
Skisserte utvidelser
I Ruters kollektivstrategi for 2010-2030 nevnes det at følgende utvidelser skal utredes:
Vogner
I 2020 hadde Oslo en trikkeflåte på 72 trikker. Flåten besto av trikker fra to ulike årganger: SL-79 som hadde leveransestart i 1982, og SL-95 som hadde leveransestart i 1999.
Fra 2021 startet leveransen av SL-18 (forkortelse for Sporvogn Ledd, bestilt i 2018). Disse skal erstatte samtlige trikker av SL-79 og SL-95. Totalt har det blitt anskaffet 87 nye trikker, som alle skal være i drift innen utgangen av 2024.
SL-79
SL-79 (forkortelse for Sporvogn Ledd, bestilt i 1979) er de eldre leddvognene på nettverket. De er kun utstyrt med førerplass i en ende, og er derfor ikke i normal drift på Gaustadlinjen fordi endeholdeplassen Rikshospitalet mangler en vendesløyfe (den tidligere endeholdeplassen John Colletts plass har imidlertid en slik sløyfe). Vognene ble levert i to serier. I 1982 ble de første av de 25 SL-79/I vognene satt i drift. De siste 15 vognene, SL-79/II, kom i 1989. Utseendemessig er de to seriene forholdsvis like, selv om det er et noe forskjellig interiør på II-serien, og noen mindre tekniske forskjeller. SL-79/I-serien hadde en enkel bakdør på venstre side, det manglet på SL-79/II-serien. Duewag i Düsseldorf produserte de første 10 vognene i Tyskland, Strømmens Værksted (EB Strømmens Verksted fra 1988) produserte resten. Vognene har 71 sitteplasser og omtrent 92 ståplasser. SL-79 har en «kurv» i fronten, kalt bondefanger, noe som skal være en ekstra sikkerhet dersom noe eller noen ligger foran trikken. Kurven vil da falle ned og «fange» opp det som ligger i veien. Dette ble også vurdert på SL-95, men det ble utelatt.
SL-18
I 2018 ble det bestilt 87 trikker av typen CAF Urbos 100 som vil bli betegnet SL-18 i Oslo. De nye trikkene blir levert i perioden 2021-2024. SL-18 ble i januar 2022 prøvekjørt med passasjerer og ble satt i vanlig drift mellom Ljabru og Lilleaker på linje 13 i februar 2022. SL-18 (forkortelse for Sporvogn Ledd, bestilt i 2018) er en større trikk produsert av CAF (Construcciones y Auxiliar de Ferrocarriles, S.A) i Spania (Zaragoza). SL-18 er utstyrt med lavt gulv, kan gå i begge retninger, de har førerplass i begge ender, seter som vender mot hverandre og dører på begge sider. Trikkene er 34 meter lange og 2,65 meter brede. Hver trikk har plass til 220 passasjerer og har seks dører (mot fire på SL-95). Det er ingen trapper og hver trikk har plass til fire rullestoler. Det forventes at flere dører og ingen trapper vil gi kortere stans på holdeplassene. SL-18 veier 42 tonn (64 tonn med passasjerer) og er betydelig lettere enn SL-95 som veier 80 tonn med passasjerer. Per 2020 var det bestil 87 trikker (16 flere enn opprinnelig flåte av trikker). Planen er at innen 2024 skal de to eldre modellene være utfaset.
Piet Rooijakkers
Piet Rooijakkers (født 16. august 1980) er en nederlandsk tidligere profesjonell landeveissyklist.
Hans Öberg
Hans Öberg (født 21. november 1926, død 9. mars 2009) var en svensk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1952 i Oslo og 1956 i Cortina d'Ampezzo.
Öberg vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1952 i Oslo. Han var med på det svenske ishockeylaget som kom på tredjeplass i turneringen bak Canada og USA.
Ishockeyturneringen ble avviklet som en enkeltserie med ni lag, der alle lagene møttes en gang. Canada vant serien med femten poeng foran USA som fikk tretten poeng, Sverige og Tsjekkoslovakia fikk begge tolv poeng og samme målforskjell +29. De møttes i en kamp om bronsemedaljene 25. februar, Sverige vant kampen med 5-3.
Öberg ble verdensmester i ishockey to ganger, 1953 og 1957. Han spilte 131 landskamper for Sveriges herrelandslag i ishockey og han ble i tildelt Guldpucken i 1957. Han ble svensk mester i både ishockey (1957) og bandy (1959).
National Register of Historic Places
National Register of Historic Places er USA s offisielle liste over bevaringsverdige distrikter, steder, bygninger, strukturer og gjenstander. Registeret ble etablert i 1966 i kraft av at loven National Historic Preservation Act (NHPA) ble vedtatt. Av de mer enn én million eiendommene i National Register, er 80,000 eiendommer oppført individuelt. Hvert år blir registeret supplert med ytterligere 30,000 eiendommer, enten fordi de inngår i verneverdige områder, eller fordi eiendommene individuelt vurderes som bevaringsverdige.
Arne Hovda
Arne Hovda (født 25. august 1972 i Stavanger) er en norsk låtskriver, keyboardist og produsent.
Arne Hovda var elev ved Stavanger katedralskole.
Han spilte fra 1994 til 2001 i gruppen The Getaway People, som ga ut to plater på det amerikanske plateselskapet Columbia. De hadde opprinnelig kontrakt på syv plater, men Columbia sa opp kontrakten etter det andre albumet. Det tredje albumet ble påbegynt, men aldri fullført. Han var medlem i cabaretgruppen Dozerne, og spilte fra 1996 til 1997 også med Leif & Kompisane.
Han har vært studiomusiker på en lang rekke plater, blant annet med Robbie Williams og Morten Abel. Han har også samarbeidet som låtskriver, musiker og produsent med Tim McGraw, Thomas Dybdahl og Chris Barron (vokalist i Spin Doctors) og flere.
Han deltok i Melodi Grand Prix 2004 med «Crying» framført av Christian Hovda som kom på ellevteplass, og i Melodi Grand Prix 2010 med to melodier: «Life is Here Today» framført av skabandet Skanksters, og «The Best of Me is You» framført av Heine Totland. Begge gikk videre til «Sistesjansen». I Melodi Grand Prix 2012 deltok Hovda som utøver i kvartetten The Canoes, som fremfører låta «Seemed Like a Good Idea».
Grad (vinkel)
En grad er en enhet for måling av en vinkel i planet. Grader symboliseres med °. En vinkel på én grad tilsvarer 1⁄360 av en full sirkel. Én full sirkel er 360°.
Tallet 360 ble antagelig valgt fordi det er delelig med 24 forskjellige positive heltall, inkludert alle heltall fra 1 til 10 unntatt 7. Dette gjorde det enkelt å dele inn sirkelen i mindre vinkler og regne på disse ved hjelp av hoderegning. (For at antallet grader i en sirkel skulle vært delelig med alle heltall fra 1 til 10 måtte det vært 2,520 grader i én sirkel, noe som er et mye mindre bekvemt antall.)
Når grader brukes for å måle vinkler, brukes ofte også minutter, hvor ett minutt representerer 1⁄60 av én grad og symboliseres med ′, og sekunder, hvor ett sekund er 1⁄60 av ett minutt eller 1⁄3600 av én grad og symboliseres med ″. Disse enhetene kommer fra det seksagesimale tallsystemet. For eksempel, 40,20361° presenteres ofte som 40° 12′ 13″ eller 40 grader 12 minutter og 13 sekunder (eller som 40° 12,217′ eller 40 grader 12,217 minutter). Det er vanlig å bruke disse mindre enhetene (minutter og sekunder) når man angir bredde og lengde til et sted på jorden (se også desimalgrader).
Idéen at det skal være 360° i en sirkel er trolig oppstått i oldtiden og er knyttet til tallteori og enkel geometri. I nåtiden foretrekker matematikere å bruke radianer som enhet for vinkelmål, ettersom antall radianer i en vinkel tilsvarer antall radier som er lik buelengden til vinkelen. Fordi det er 2π radier i omkretsen av én sirkel følger det at 360° er lik 2π radianer, så 1° = 2π⁄360 rad = π⁄180 rad ≈ 0,0174533 rad, og 1 rad = 360°⁄2π = 180°⁄π ≈ 57,29578°.
Med oppfinnelsen av SI (metrisk), basert på potenser av ti, ble det definert et nytt vinkelmål for «desimale grader», altså et vinkelmål basert på titallsystemet. Enheten kalles gon (tidligere nygrader). Det er 100 gon i én rett vinkel og dermed 400 gon i én sirkel. Dette vinkelmålet blir brukt innen landmåling, og dessuten innen orienteringssporten. Ved at 1⁄100 breddegon = 1,0001966 km (WGS 84) ≈ 1 km vil nautisk mil kunne bli overflødig.
Liste over prester i Nidaros domkirke
Dette er en liste over prester i Nidaros domkirke.
For en liste over prester før reformasjonen, se Nidaros erkebispedømme
Sogneprester
Sognepresten var også domprost fram til 2005.
Residerende kapellaner
Etter 2004 og prostereformen i Den norske kirke, ble stillingen som residerende kapellan endret til sokneprest.
Bragerøens Ballklubb
Bragerøens Ballklubb (stiftet 4. september 1936) var et idrettslag fra Drammen som nå er en del av sammenslåingen IL Sparta/Bragerøen.
Tidlig historie
Bragerøens Ballklubb ble stiftet 4. september 1936 i gymsalen på Fjellheim skole av Olav Hansen (formann) Reidar Hansen, Reidar Nilsen, Ivar Christensen (kasserer), Reiulf Kvist, Birger Korneliussen (nestformann), Thorleif Jensrud, Thor Eriksen (sekretær) og Reidar Eriksen. Disse var alle del av en guttegjeng som hadde tilhold på ei løkke på Brakerøya og som ønsket aktiviteten inn i mer organiserte former. Samme år som den ble stiftet fikk klubben invilget opptak i Norges Fotballforbund og kunne dermed delta i organisert seriespill. I 1938 ble Bragerøen også tatt opp i Norges Bandyforbund. Fra starten av var fotball og bandy de største og viktigste idrettsgrenene i klubben. I tillegg kunne BBK i perioder også tilby skisport og håndball til sine medlemmer.
Både før og etter klubbens stiftelse hadde flere idrettsforeninger sett dagens lys på Brakerøya, men ingen viste seg å være levedyktige i det lange løp. Før Bragerøens Ballklubbs tid hadde det eksistert flere foreninger og lag i området, blant andre Viking og Drammens Idrettsforening, men disse opphørte etterhvert å eksistere. Til tross for tidligere forsøk hadde ikke tanken om å etablere en livskraftig forening i denne delen av byen blitt skrinlagt for godt, og det viste seg etterhvert at BBK skulle bli svaret for engasjerte idrettsfolk på Brakerøya.
BBK ble raskt en svært populær institusjon på Brakerøya og den ble en samlingsarena for innbyggerne i området, både for aktive utøvere og tilhengere utenfor klubben. Klubbledelsen så også sitt samfunnsansvar, noe vi kan lese en indikasjon på i årsberetningen fra 1969:
Klubbens bane Brakerøyabanen ble åpnet i 1936, anlagt av arbeidsledig ungdom på nødsarbeid. De første årene klubben eksisterte var forholdene og fasilitetene hjemme i «Bakgår'n» som banen ble kalt svært enkle. Saken som opptok mesteparten av styrets tid i denne perioden var arbeid med å skaffe et klubbhus for sine medlemmer. Gleden var derfor stor da «Badstua» sto ferdig etter flere års arbeid. Det ble etterhvert også laget konkrete planer om et nytt og større fullverdig klubbhus hvor medlemsmassen kunne samles. Etter iherdig innsats fra styret måtte dessverre prosjektet skrinlegges på grunn av konflikt med den nye Osloveien som skulle bygges og som ville innskrenke klubbens eiendom. Til tross for dette ble det utført en omfattende modernisering av «Badstua» som etterhvert gikk under navnet «Klubbhuset» blant foreningens medlemmer. Den endelige versjonen av «Klubbhuset» inneholdt forøvrig et stort vakkert avkledningsrom som også ble brukt som samlingsplass for medlemsmøter og til bridgekvelder, ifølge lokalavisa Fremtiden. Klubben hadde på 1950-tallet ca. 380 medlemmer, noe som tyder på stabil og god oppslutning rundt foreningen.
Meritter
I 1940, kun to år etter at klubben ble tatt opp i bandyforbundet, debuterte Bragerøen i 1. divisjon. Krigen satte en stopper for klubbens tidlige suksess, men i 1945 ble aktiviteten gjenoptatt. BBK spilte flere sesonger i bandyens øverste divisjon fram til sammenslåingen med IF Sparta til Sparta/Bragerøen i oktober 1983. De beste resultatene skriver seg fra sesongene 1971/72 og 1972/73, da laget begge år ble nummer seks i 1. divisjon. Profiler fra denne tiden er Thorodd Presberg som er mest kjent for sin fotballkarriere i Strømsgodset, men som i bandy spilte en rekke sesonger for Bragerøen, Odd Arild Amundsen som også er mest kjent som fotballspiller i Strømsgodset, men som ble fostret opp i Bragerøen, og keeperen Børre Hallingstad som fikk 15 A-landskamper og som også var sentral i sammenslåingsarbeidet med Sparta.
BBK deltok i NM i fotball for første gang i 1938. I 1940 spilte klubben seg sågar til andre runde, etter å ha slått Tønsberg Turn 3-1 i første runde. Lisleby ble imidlertid for sterke i andre runde og vant 5-4 etter ekstraomganger. I hele etterkrigstiden befant Bragerøen seg et stykke nedover i divisjonssystemet.
Bragerøen hadde også lange perioder med aktivitet innen håndball og ski, men gjorde seg sjelden bemerket utover som breddeklubb. Skigruppa ble startet i 1947 og kun ett medlem, Edvard Nilsen, har representert Bragerøen i Holmenkollrennet.
Sammenslåing med Sparta
Forholdet mellom Bragerøens Ballklubb og naboklubben IF Sparta var til tider preget av sterk rivalisering. De to klubbene flørtet likevel med tanken om sammenslåing på midten av 1950-tallet, men dette sørget medlemmer av Bragerøen for å forhindre. Begge klubbstyrene var enige om en sammenslåing i 1954 og forutsetningene for samarbeid var klarlagt. Spartas generalforsamling ga sitt samtykke mens Bragerøen valgte å takke nei. Trolig skyldtes dette uenighet om valg av klubbnavn. Visstnok skal det ha vært stor motstand blant de eldre medlemmene i klubben mot å gi avkall på sitt eget navn, siden et premiss for sammenslåing var å bruke kun «Sparta».
På grunn av rasering av bomiljøene på Brakerøya og Lierstranda i forbindelse med utbyggingen av E18 på 1970-tallet opplevde både Bragerøen og Sparta sviktende rekruttering og problemer med å fylle tillitsverv. I 1983 ble det derfor innledet samtaler om sammenslåing av de to foreningene. Det ble nedsatt et arbeidsutvalg med tre representanter fra hver klubb. Fra Bragerøen møtte Olav Hoff Aronsen, Børre Hallingstad og Trond Ihle Hansen. Etter fire møter hadde arbeidsutvalget blitt enige, og det ble utarbeidet et forslag med betingelser for sammenslåing. Man hadde navnestriden fra 1954 friskt i minnet, så det var derfor bred enighet om at det nye navnet skulle være Sparta/Bragerøen.
Den 24. oktober 1983 ble det avholdt ekstraordinære generalforsamlinger i begge klubbene og et stort flertall i både Bragerøen og Sparta gikk inn for full sammenslåing. IL Sparta/Bragerøen fikk dermed 613 medlemmer og kunne tilby aktiviteter innen bandy, fotball og skisport. Før sammenslåingen hadde for øvrig Bragerøens Ballklubb 252 medlemmer, et bandylag i 2. divisjon og et fotballag i 7. divisjon.
Klubbhuset
Helt fra klubbens spede start på 1930-tallet var det å bygge et eget klubbhus høyt prioritert på agendaen. Det tok nesten ti år før det første bygget, «Badstua», var på plass til medlemmenes store begeistring. Deretter ble videre planer for utbygging ufrivillig lagt på is, på grunn av planlegging og arbeidet med den nye Osloveien som forårsaket flyttingen av Brakerøyabanen. I 1972 ble banen flyttet 50 meter sidelengs da motorveien (E18) skar langsmed den.
Samtidig som BBK måtte gi tapt for overmakten og banen ble flyttet, måtte «Badstua» bøte med livet, etter å ha vært medlemmenes samlingsplass i mange år. Etter mye kjemping mot veivesenet fikk klubben til slutt tildelt et gammelt forfallent bolighus som foreløpig erstatning. Dette huset skulle vært kondemnert hvis det ikke var for kompromisset som ble forhandlet fram mellom partene i saken. Huset var i meget dårlig forfatning og manglet grunnleggende fasiliteter for å kunne fungere som et fullverdig klubbhus. Blant annet manglet det badstue, som hadde vært en populær samlingsplass i det gamle bygget, samt garderober. Dører og vinduer var slått inn, og uteliggere benyttet mer eller mindre fritt huset som tilholdssted. Dette førte blant annet til en rekke tyverier og hærverk på foreningens eiendeler.
I tiden som fulgte var det mye fram og tilbake mellom de tre partene BBK, Lier- og Drammen kommune. De klarte ikke komme til enighet om hvor klubben kunne bygge et nytt fullverdig klubbhus. I tillegg protesterte enkelte av naboene, som ikke ønsket oppføring av flere bygninger i området. En fortvilet nabo uttrykte sin misnøye i lokalavisa:
Det nye klubbhuset var rett og slett alle klubbers drøm, og sørget for lokaler hvor det kunne avholdes medlemskvelder og styremøter samt at spillere og lagledere hadde en naturlig samlingsplass etter kamper og treninger. Fra planleggingen startet til bygget sto ferdig, gikk det hele 23 år, og det ble derfor en storslagen markering da klubbhuset endelig var klart til bruk. I løpet av byggeperioden la medlemmene i foreningen ned over 4000 dugnadstimer, en innsats som forøvrig ble verdsatt til rundt 200 000 kroner. Den totale kostnaden for bygningen ble 1,3-1,4 millioner kroner.
Klubbhuset inneholder en stor kjeller og en hovedetasje. I kjelleren er det fire garderober fordelt på to avdelinger, hvor hver avdeling har felles dusjanlegg. Etasjen inneholder også dommergarderobe, kiosk, toaletter, vaktmesterkontor samt badstu. Selve hovedetasjen har et kjøkken med kapasitet til å beverte 110 personer. Det finnes også en hovedsal på 120 kvadratmeter, garderobe til yttertøy med toalettfasiliteter, møterom for klubbens styre og et lite kontor.
Kaiten
Kaiten var en japansk type dvergubåt basert på en type 93 torpedo, utviklet i 1944 av kapteinløytnant Hiroshi Kuroke og løytnant Sekio Nishina i et forsøk på å skape et våpen som kunne demme opp for den amerikanske fremgangen mot slutten av den andre verdenskrig.
Beskrivelse
Kaiten var i praksis en bemannet torpedo utstyrt med et stridshode med en ladning på 1 550 kg.
For fremdrift benyttet Kaiten en bensinmotor med flytende oksygen som oksidasjonsmiddel. Den hadde en ytelse på 550 hk og gav Kaiten en topphastighet på 30 knop neddykket og 12 knop på overflaten.
Førerkabinen var utstyrt med en telefonlinje til moderskipet som fungerte frem til Kaiten forlot det, et fastmontert periskop, gyrokompass og ellers de nødvendige kontrollene. Den hadde også en nødluke som var ment å benyttes for å komme seg ut når piloten var sikker på at Kaiten ville treffe målet, i praksis ville piloten befinne seg i vannet bare 50–100 m fra målet når den traff med liten sjanse for å overleve. Den utbredte holdningen blant Kaiten-pilotene var uansett å bli med fartøyet sitt helt frem og man har ingen kjente tilfeller hvor en pilot benyttet seg av nødluken.
Moderskip
Kaiten var på grunn av sin begrensede rekkevidde avhengig av å bli brakt i nærheten av målet ved hjelp av et moderskip. Dette kunne være både et overflateskip eller en undervannsbåt, men krysseren «Kitakami» var det eneste overflateskipet som ble bygget om, og den ble aldri brukt i kamp. Resten var undervannsbåter.
Operativ historie
Trening av Kaiten-piloter, som ofte var kadetter fra den japanske marinens flyvåpen, begynte i august 1944. Den første operasjonen var mot amerikanske skip som lå ankret ved øyen Ulithi 20. november samme år. Den japanske styrken som bestod av to moderskip med til sammen åtte Kaiten senket den amerikanske oljetankeren USS «Mississinewa», men med store egne tap. I tillegg til alle Kaiten gikk undervannsbåten I-37 tapt i angrepet. Neste operasjon ble utført 11. januar 1945 mot amerikanske ankringsplasser ved Hollandia, Kossolstredet, Manus og Ulithi. Japanerne mistet 19 Kaiten og undervannsbåten «I48», og undervannsbåten «I56» ble drevet tilbake av amerikanske styrker uten å få sluppet sine Kaiten. Amerikanerne led ingen tap.
Medicare (USA)
Medicare er en offentlig helseforsikringsordning for eldre og handikappede i USA. Den ble innført 30. juli 1965 av President Lyndon Johnson ved et tillegg til den amerikanske sosialloven (Social Security).
Kaiten
Operativ historie
Igjen skiftet japanerne taktikk og forsøkte å angripe allierte forsyningslinjer hvor anti-ubåtforsvaret ville være svakere. 26. april ble «I36» og «I47» utstyrt med Kaiten sendt ut for å angripe allierte konvoier. Begge undervannsbåtene fant konvoier, men lyktes ikke i å senke noen skip. En tilsvarende operasjon med «I367» ga heller ingen resultater. En større operasjon i mai/juni 1945 som involverte undervannsbåtene «I36», «I165», «I361» og «I363» utstyrt med til sammen 18 Kaiten var også mislykket. Bare «I36» greide å slippe sine Kaiten i to angrep mot konvoier 22. juni og 28. juni, men uten noen resultater. Av de tre andre ble «I361» senket 30. mai og «I165» senket 27. juni,.
Den siste og største Kaiten-operasjonen begynte 14. juli 1945 og involverte de seks undervannsbåtene «I47», «I53», «I58», «I363», «I366» og «I367» med til sammen 33 Kaiten. «I47», «I363» og «I367» måtte avbryte operasjonen på grunn av mekaniske problemer. «I53» kom 24. juli over en amerikansk konvoi med landgangsfartøyer eskortert av jageren USS «Underhill». USS «Underhill» engasjerte «I53» i det den japanske undervannsbåten slapp alle seks Kaiten hun hadde ombord. Den amerikanske jageren begynte å slippe synkeminer og traff en Kaiten før hun måtte manøvrere unna en annen som så vidt traff henne og kjørte rett inn i en tredje Kaiten. Eksplosjonen som fulgte rev av hele den forreste delen av USS «Underhill». Akterenden fortsatte å flyte, men ble senket av amerikansk kanonild senere samme dag. «I366» slapp tre Kaiten 11. august, men uten å treffe noen skip. «I58» slapp to Kaiten mot en oljetanker 27. juli uten å senke den. 30. juli senket «I58» krysseren USS «Indianapolis», men med konvensjonelle torpedoer. «I58» slapp to Kaiten igjen 10. august uten resultater, og i det siste Kaiten-angrepet i den andre verdenskrig 12. august to Kaiten mot landgangsfartøyet USS «Oak Hill». Den ene Kaiten traff, men uten å eksplodere og gjorde ingen skade.
I Kaiten-operasjonene hadde japanerne bare klart å senke to skip med Kaiten, oljetankeren USS «Mississinewa» og jageren USS «Underhill». Selv mistet de åtte undervannsbåter og 900 mann i operasjonene.
Rissaraset
Rissaraset var et leirras i tidligere Rissa kommune (nå Indre Fosen kommune) i Trøndelag den 29. april 1978. Kvikkleireskredet er det største som rammet Norge på 1900-tallet da over 20 hus og gårdsbruk ble tatt av raset og én person omkom.
Om raset
Raset begynte lørdag klokken 14:10 da det skulle graves til et utbygg på driftsbygningen på gården Fissøya. Raset gikk ned til strandkanten i brakkvannspollen Botn.
Etter 25 minutter gikk et nytt skred.
Fem minutter etter gikk hovedskredet som tok med seg den gamle grendaskolen og gårdene Fossan, Halten, Fossum, og deler av Rabben.
Fem minutter senere gikk det siste store skredet som tok med seg gårdene og eiendommene Fissrønning Ytre, Fissrønning, Rydningen, Nylund, Trøen, Stensli og Åslund. Senere forsvant eiendommen Stensli i et av de mange etterskredene.
Selve raset var over klokken 14.55, 45 minutter etter at det startet.
Ødeleggelser
5–6 millioner kubikkmeter leire raste ut fra et område på 330 mål og etterlot en skredkant på 1,5 kilometer. Åtte gårdsbruk på over 50 dekar, syv bruk på under 50 dekar, to boligeiendommer, en hytte og et grendehus forsvant helt eller delvis i leirmassene. I alt mistet 32 personer alt de eide i leirskredet, mens 32 år gamle Solvor Halten Eriksson omkom i raset. Norgesrevyen oppgir at syv gårdsbruk (blant annet med 300 griser) og fem bolighus forsvant. Flere eiendommer ble etter raset stående utsatt til på kanten av rasegropen. Leirmassene fortsatte ut i Botnen der de skapte en flodbølge som ødela en lagerbygning og flere andre hus fire km fra rasstedet.
Skredet forårsaket også store materielle skader på tettstedet Leira på motsatt side av Botnen, da en tre meter høy flodbølge slo inn kort tid etter at hovedskredet gikk.
Film av skredet
Smalfilmamatørene Kjell Karlsen og Knut Singstad har begge sikret uvurderlig materiale for ettertida ved at de for første gang i historien festet et kvikkleireskred til film. Karlsen dro ned til Botnen da det begynte å rase, mens Singstad sto i åskanten på motsatt side. Etter hvert som skredet utviklet seg, sprang Karlsen for livet med raskanten like etter. Filmene brukes av NGI i deres skredforebyggende arbeid og i opplysningsøyemed, og vises fremdeles på ulike fjernsynskanaler verden over.
Minnesmerke for Rissaraset i 1978
I forbindelse med markeringen av at det i 2003 var 25 år siden raskatastrofen, ble det reist et minnesmerke i rasgropa. Informasjonstavle står også ved Reins kloster. Ved riksveien gjennom Reinsgrenda og ved Rein kirke er det satt opp veivisere til minneområdet.
Vadsø fengsel
Vadsø fengsel er et fengsel med både høyt og lavere sikkerhetsnivå som ligger i Vadsø i Finnmark og er underlagt Kriminalomsorgens region nord. Fengselet har ordinær kapasitet på 40 plasser, hvorav seks befinner seg i den åpne avdelingen i tilknytning til hovedbygget.
Fylkesvei 526
Fylkesvei 526 går mellom Kverve og Stette i Ålesund. Veien er hovedveien på Ellingsøya.
Lokalavisene Oslo
Lokalavisene Oslo AS er et selskap som administrerer Edda Medias kjede av gratisaviser i Oslo. Selskapet fulldistribuerer seks avistitler i tolv ulike bydelsversjoner i et opplag på 286 800 hver uke. De seks avistitlene har hvert sitt nettsted. Selskapet holder til i Akersgata 28 i Oslo og sysselsetter 74 personer.
Fylkesvei 526
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 107.
Lokalavisene Oslo
Administrerende direktør er Jan Tore Kristiansen og ansvarlig redaktør er Tore Bollingmo som har ansvaret for alle avisene og nettstedene i selskapet. Nettstedene er nyhetsportalen dittOslo.no og by- og utelivsguiden skjeriOslo.no.
Hestesport under Sommer-OL 1972
Hestesport under Sommer-OL 1972. Hestesport var med på det olympiske programmet for fjortende gang under OL-1972 i München. Det ble konkurrert om seks olympiske titler, tre individuelle og tre i lag i tre disipliner; feltritt, dressur og sprangridning. Vest-Tyskland ble beste nasjon foran Storbritannia begge med to gullmedaljer.
Ryan Nelsen
Ryan Nelsen (født 18. oktober 1977 i Christchurch) er en tidligere fotballspiller fra New Zealand, som sist spilte for den engelske klubben Queens Park Rangers frem til 2013. Nelsen spilte hovedsakelig som midtstopper, og var ansett som en av de viktigste spillere i sin tidligere klubb Blackburn Rovers. Etter at han kom tilbake etter en skade i begynnelsen av 2007 overtok han kapteinsbindet i klubben.
Music from the OC: Mix 4
Music from the OC: Mix 4 er det fjerde albumet i rekken med musikk fra TV-serien The O.C. som har blitt gitt ut. Det kom ut 5. april 2005 og ble gitt ut på Warner Bros./Wea Records.
Se også
en:Music from the OC: Mix 4
Ryan Nelsen
Klubbkarriere
Nelsen startet karrieren med college-fotball i staten Nord-Carolina i USA i 1997. Her spilte han i 2 år før han flyttet til California og Stanford University i 2 nye år. Etter dette fikk han proffkontrakt med klubben D.C. United i MLS og ble lagkaptein i 2003.
I januar 2005 ble Nelsen signert av Blackburn Rovers på free transfer, og etter bare 6 måneder i klubben ble manager Mark Hughes så imponert at han tilbød Nelsen en treårskontrakt.
Nelsen er også kaptein på landslaget til.
Utmerkelser
I dronningens nyttårsliste for 2011 ble Nelsen utnevnt til offiser av New Zealands fortjenstorden for sin innsats for fotballen.
Tromsø fengsel
Tromsø fengsel er et fengsel med både høyt og lavere sikkerhetsnivå som ligger i Tromsø i Troms og er underlagt Kriminalomsorgens region nord. Fengselet har en ordinær kapasitet på 59 plasser fordelt på 39 plasser på avdeling med høyt sikkerhetsnivå og 20 plasser på avdeling med lavt sikkerhetsnivå.
Tråd (andre betydninger)
Tråd kan referere til:
Steinbakken (Oslo)
Steinbakken (1–13, 4–14) er en vei på Årvoll i bydel Bjerke i Oslo. Den går fra Årvollveien til Kildeveien.
Navnet ble vedtatt i 1932.
Prinobius myardi
Prinobius myardi er en meget stor bille som tilhører familien trebukker (Cerambycidae). Den er utbredt i middelhavsområdet og Midtøsten.
Nordea
Nordea (Nordea Bank Abp) er et nordisk finanskonsern, og det største i Nord-Europa, med hovedkontor i Helsingfors. Konsernet ble etablert gjennom oppkjøp og fusjoner av flere norske, svenske, danske og finske banker fra 1997 til 2000. Aksjen er notert på børsene i København, Helsingfors og Stockholm.
Prinobius myardi
Utseende
En stor (30–50 mm), langstrakt, litt flat, mørkbrun til svart trebukk. Antennene er forholdsvis lange. Pronotums ytterkanter er slette.
Levevis
Larvene utvikler seg i døde stokker av ulike løvtrær, blant andre eik, or og morbær. Den foretrekker stammer eller grove grener. Utviklingen tar flere år. De voksne billene er nattaktive.
Utbredelse
Den finnes i middelhavsområdet og Midtøsten, øst til Iran.
Nordea
Konsernet
Nordeas historie begynte ved sammenslåingen av svenske Nordbanken og finske Merita Bank i 1998, som sammen fikk navnet MeritaNordbanken. MeritaNorbanken kjøpte i år 2000 norske Christiania Bank og Kreditkasse og danske Unibank, og konsernet byttet senere navn til Nordea.
I tillegg til de fire landene som er nevnt ovenfor, har Nordea også virksomhet i de baltiske landene, Polen og Russland. Nordea har også utvidet sin virksomhet i Sverige med oppkjøpet av Postgirot Bank. Nordea består i Norge blant annet av Nordea Bank Abp, filial i Norge, Nordea Finans, Nordea Liv, Nordea Markets, Nordea Fondene, Nordea Direct og PrivatMegleren.
Nordea har også filialer i Tyskland (Frankfurt am Main), Singapore, Storbritannia (London), Kina (Shanghai) og USA (New York) og i Belgia (Brussel), Frankrike (Cannes), Luxembourg, Spania (Fuengirola – Málaga), Sveits (Zürich) som er privatbankfilialer med hovedkontor i Luxembourg.
Frank Vang-Jensen har vært konsernsjef siden 2019. Han etterfulgte Casper von Koskull (2015–2019) og Christian Clausen (2007–2015).
Nordea Bank Abp, filial i Norge
Administrerende direktør i Nordea Bank Abp, filial i Norge har siden 2016 vært Snorre Storset. Han sitter også i konsernledelsen.
Nordea Finans Norge AS
Nordea Finans håndterer bankens virksomhet innen forbrukslån, bil- og båtlån og andre finansieringsløsninger for næringslivet og privatpersoner. Nordea Finans er et heleiet datterselskap av Nordea Bank Abp og er en del av Nordea Finance Companies. Nordea Finans het tidligere K-finans. i 2019 kjøpte Nordea Finans SG Finans fra Societe Generale, som tilførte selskapet 360 ansatte, med hovedkontor i Norge.
Nordea Liv
Livsforsikringsselskapet Nordea Liv Norge AS er resultatet av fusjonen mellom Norske Liv og Vesta Liv. Norske Liv var Norges eldste livsforsikringsselskap, opprettet i 1844 som Den norske Livrenteforening. Norske Liv ble i 1994 kjøpt opp av Kreditkassen. Vesta Liv var eiet av danske Unibank. Vesta Liv ble opprettet etter at Vesta og Skandia skilte lag. Hovedkontoret ligger i Olav Kyrres Gate 22 i Bergen.
Nordea Markets
Nordea Markets har ca. 2,200 ansatte inkludert Financial Risk Control og Capital Markets Services. Deres viktigste operative lokalisering er i København, Helsingfors, Oslo og Stockholm. I tillegg har de regionale kontorer i Estland, Latvia, Litauen, Polen, Russland, Singapore og USA.
Nordea Fondene
Nordea Fondene (Nordea Funds, Norwegian Branch) er Nordeas fondsselskap og er per 2009 den fjerde største kapitalforvalteren i Norge. Nordea Fondene het tidligere K Fondene AS.
Tommy Dorsey
Thomas «Tommy» Dorsey (trolig født, ifølge dåpsattesten, den 26. november 1905, flere andre offisielle dokument angir 19. november, død 26. november 1956) var en amerikansk jazztrombonist og storbandleder. Han har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame.
Nordea
PrivatMegleren
PrivatMegleren er Nordeas eiendomsmeglerkjede, etter oppkjøpet i 2007. Kjeden er franchisedrevet, og de enkelte avdelingskontorene er gjerne separate aksjeselskaper, hvor aksjene eies av de som jobber der. De tilbyr meglertjenester til privatboliger, nybygg og næringsbygg. Nordea kjøpte deler av selskapet i 2007, før de ble eneeiere i 2012.
Wire (andre betydninger)
«Wire» eller «vaier» kan referere til:
Tommy Dorsey
Han er bror av Jimmy Dorsey.
Tommy Dorsey og hans orkester fikk 17 førsteplasser på de amerikanske hitlistene med bl.a.: «On Treasure Island», «The Music Goes 'Round and Around», «You», «Marie», «Satan Takes a Holiday», «The Big Apple», «Once in a While», «The Dipsy Doodle», «Our Love», «All the Things You Are», «Indian Summer» og «Dolores».
Han fikk to førsteplasser som medlem av The Dorsey Brothers Orchestra med «Lullaby of Broadway» og «Chasing Shadows». Hans største hit var «I'll Never Smile Again» sammen med Frank Sinatra i 1940.
Tommy dorsey i videospill
En av sangene til Tommy dorsey, Opus One, er mulig å høre på i en av Fallout 76 s radiokanaler, Appalachia Radio.
Wallenius Wilhelmsen
Wallenius Wilhelmsen ASA (ose: WALWIL) er et norsk/svensk rederi med hovedkontor i Stockholm og Bærum. Rederiet er blant verdens største biltransportrederier med 60 moderne fartøy til formålet. Rederiet eies av de to rederiselskapene Wilh. Wilhelmsen og Wallenius Lines.
Porfirio Díaz
Han var sønn av José Fernando Faustino De La Cruz Díaz og Maria Petrona Mory. Díaz begynte tidlig sin militære karriere og var med i diverse borgerkriger. Etterhvert fikk han et rykte som krigsveteran.
Díaz flyktet til USA i 1871 etter et valgnederlag og mislykket kuppforsøk. Han kom tilbake i 1876 og ble valgt til president. Díaz ble sittende som president nesten uavbrutt i 35 år og han ble etterhvert betraktet som en diktator. I presidentperioden begynte modernisering, industrialisering og kapitalisering å gjøre seg gjeldende. Utenlandske selskaper, og da spesielt selskaper fra USA, investerte i Mexico. Infrastrukturen ble forbedret og storbyene gjennomgikk en omfattende modernisering. Det var imidlertid ikke bare velstand siden moderniseringen stort sett gikk til favør av investorene. «Den vanlige meksikaner» led nød og det var en sterk opposisjon mot Díaz. Det endte til slutt med revolusjon i 1910 og Díaz flyktet til Frankrike hvor han noen år senere døde.
Diaz tillegges ofte sitatet "¡Pobre México! ¡Tan lejos de Dios y tan cerca de los Estados Unidos!" (Stakkar Mexico, så langt fra Gud og så nære USA!), men det er vanskelig å oppdrive noen sikker kilde.
Matthew Macfadyen
David Matthew Macfadyen (født 17. oktober 1974 i Great Yarmouth i Norfolk i England) er en britisk skuespiller. Han er blant annet kjent for sin rolle som MI5-etterretningsoffiseren Tom Quinn i BBCs dramaserie Spooks (i USA kjent som MI-5) og for sin rolle som Fitzwilliam Darcy i filmversjonen av Stolthet og fordom fra 2005. Han spilte også i Robin Hood (2010).
Etter å ha studert ved Royal Academy of Dramatic Art fra 1992 til 1995 ble Macfadyen raskt en kjent skuespiller i britisk teater, noe som i hovedsak skyldes arbeidet hans med teaterselskapet Cheek. Han spilte også rollene som Antonio i The Duchess of Malfi og Charles Surface i The School for Scandal.
Macfadyens store gjennombrudd på TV kom da han spilte rollen som Hareton Earnshaw i en versjon av Emily Brontës roman Stormfulle høyder som ble vist på ITV-nettverket i 1998.
Macfadyen har spilt i flere filmer, blant annet i Enigma (utgitt i 2001), hvor han fikk rollen som en kopparret ubåt-kommandør, og i filmen In My Father's Den, som han ble tildelt en New Zealand Screen Award som beste mannlige skuespiller for.
I 2002 offentliggjorde Macfadyen sitt forhold til skuespiller-kollegaen Keeley Hawes. De giftet seg den 8. oktober 2004. Deres første barn, datteren Maggie, ble født i desember 2004. Paret kunngjorde at de hadde fått en gutt, Ralph, i september 2006. Matthew Macfadyen er stefar til Keeley Hawes' sønn, Myles, fra hennes tidligere ekteskap.
Lokalavisen Frogner/St. Hanshaugen
'Lokalavisen Frogner/St. Hanshaugen' er en gratisavis som utgis hver torsdag som ukeavis i Oslo. Avisa eies av Lokalavisene Oslo AS og er en del av medieselskapet Edda Media. Ansvarlig redaktør er Tore Bollingmo].
Avisa skal distribueres gratis til alle husstander i bydelene Frogner og St. Hanshaugen. Første halvår 2012 misligholdt Lokalavisene Oslo AS inngått avtale med Oslo kommune og halverte blant annet distribusjonen i Bydel Frogner.
Avisen ble etablert etter en oppdeling av Majorstuen Avis under navnet Vestkanten Avis. Begge avisene ble eiet av selskapet Din Lokalavis AS - først eiet av Geir Smevik før det ble tatt over av Tor-Kristian Øines i 2004. Sistnevnte solgte avisene til Orkla Media (senere Edda Media) og inngikk senere som en del av Orkla Medias strategi om regionale lokalaviser i Oslo. Vestkanten Avis ble slått sammen med selskapets egne lokalaviser St. Hanshaugen Budstikke og ''Frogner Budstikke. Disse byttet i 2005 navn til Vestkanten''. Navnet ble på ny byttet da Orkla (nåværende Edda) etablerte sitt nett av gratisaviser i Oslo i 2006.
I 2006 etablerte Orkla Media en gratisaviskjede i Oslo, der ''Lokalavisen Frogner/St. Hanshaugen'' inngår. Avisene utgis av et eget selskap, Lokalavisene Oslo AS, som tilsammen fulldistribuerer seks avistitler i tolv ulike bydelsversjoner i et opplag på 286 800 hver uke. Selskapet holder til i Akersgata 28 i Oslo og sysselsetter 74 personer.
Hendrik-Ido-Ambacht
Hendrik-Ido-Ambacht er en by og kommune i provinsen Zuid-Holland i Nederland, rett nord for Dordrecht. Den ligger på øyen IJsselmonde og grenser til Zwijndrecht, Ridderkerk, og elven Rietbaan/Noord, og er en av drechtbyene.
Navnet
Byen har navnet sitt fra en lokal herremann som i 1331 var delaktig i å bygge diker på øyen. Tidligere het byen Hendrik-Ido-Schildmanskinderen-Ambacht en de Oostendam. I 1855 slo den seg sammen med Sandelingen-Ambacht og ble hetende Hendrik-Ido-Oostendam-Schildmanskinderen-Groot-en-Klein-Sandelingen-Ambacht for en tid.
Historie
Området har vært bosatt siden ca. år 1000. Jordbruk og husdyrhold dannet livsgrunnlaget i flere århundrer. Alt land var eid eller under kontroll av adelskapet i Dordrecht. Industriell aktivetet langs elveleiet startet ikke før rundt åttiårskrigen. Også hagebruk og dyrking av lin utviklet seg.
På grunn av den hurtige industrielle veksten i Tyskland og de daglige tidevannene startet to borgere et skipsopphuggeri som etterhvert ble en viktig industri som Hendrik-Ido-Ambacht er kjent verden over for.
Dagens situasjon
Bare noen få monumentale bygninger, bl.a. den reformerte 1300-talls kirken, er tilbake fra Hendrik-Ido-Ambachts historiske fortid. I utkanten av byen er det fremdels noen gårdsbruk. Skipsopphuggeriet fra 1800-tallet er fremdeles i drift, men framfor alt er Hendrik-Ido-Ambacht en pendlerkommune. Mange innbyggere jobber i omkringliggende byer, bl.a. Rotterdam og Dordrecht.
Hendrik-Ido-Ambacht er forbundet med Alblasserwaard gjennom en tunnel og en bro. Motorveiene A15 og A16 (Rotterdam-Dordrecht) ligger i nærheten. Det er ikke noen jernbaneforbindelser, men traséen til Betuwelinjen mellom Alblasserdam og Papendrecht går i Sophientunnelen under byen.
Ljan Idrettsforening
Ljan Idrettsforening (stiftet 1. september 1917) er en idrettsklubb som driver med fotball, alpint og volleyball. Klubben ligger på Ljan i Oslo, og har egen kunstgressbane og slalåmbakke. Fotballaget spiller i 4. divisjon.
Historie
Styrets første oppgave var å organiseringen av en innsamling for «om mulig å skaffe midler til at drive foreningen». De innsamlede midlene ble brukt til innkjøp av 2 diskos, 2 spyd og 1 kule. Et år etter oppstart hadde klubben 70 medlemmer, det ble besluttet at medlemmene skulle bruke en hvit trøye med foreningsmerke på brystet. Klubbens første aktiviteter var friidrett og fotball. Klubben ble i 2009 innlemmet i Nordstrand Idrettsforening.
Fotball
Før 2010-sesongen meldte Ljans A-lag overgang til Nordstrand Idrettsforening, og spilte sesongen som Nordstrand 2. I 2011 vil laget igjen bytte klubb og spiller i 2011 for Bækkelagets Sportsklub.
Camilla Stoltenberg
Camilla Stoltenberg (født 1958) er en norsk lege, forsker og professor som var direktør for Folkehelseinstituttet (FHI) fra 2012. Hun ble i 2023 ansatt som direktør for det statlige forskningsinstituttet Norwegian Research Centre (NORCE), som er majoritetseid av UiB. Hun er dr.med. og har vært professor II ved Universitetet i Bergen.
Bakgrunn og familie
Camilla Stoltenberg er datter av Thorvald Stoltenberg og Karin Stoltenberg, og søster til Jens Stoltenberg og Nini Stoltenberg. Hun er gift med arkitekt Atle Aas.
Stoltenberg har studert sosiologi og medisin ved Universitetet i Oslo og medisinsk antropologi ved University of California.
Virke
Hun begynte sin karriere med turnustjeneste på Helgelandskysten. Etter dette var hun assistentlege på Rikshospitalet, legevaktlege i Aurskog-Høland og i Storgata i Oslo. Hun var tilknyttet FAFOs levekårsundersøkelse i Gaza, Vestbredden og Jerusalem. Senere fulgte oppdrag for ECON om bioteknologi ved tusenårsskiftet. Hun har også vært gjesteforsker ved Columbia University.
Hun ble dr.med. i epidemiologi i 1998. Doktorgraden var en avhandling om effekter av inngifte og foreldrenes utdannelsesnivå på medfødte misdannelser, dødfødsler og spedbarnsdødelighet. Som forsker har hun medvirket på flere hundre vitenskapelig artikler. Hennes faglige arbeid er ifølge Google Scholar sitert over 15 000 ganger i vitenskapelig litteratur (2023).
I 2001 ble hun ansatt ved Folkehelseinstituttet. Fra 2002 som divisjonsdirektør ved divisjon for epidemiologi, senere assisterende direktør. I 2012 ble hun ansatt som direktør på åremål (fornyet 2018 med seks nye år). I tiden ved FHI har hun blant annet ledet prosjektet Dagens helsetall som hadde til hensikt å modernisere de sentrale helseregistrene ved Folkehelseinstituttet. Samarbeid med andre registeransvarlige institusjoner om en generell fornyelse av helseregistrene i Norge har også vært en viktig del av prosjektet. Hun har også ledet den nasjonale FUGE-plattformen Biobanker for helse.
Stoltenberg ble professor II ved Institutt for global helse og samfunnsmedisin ved Universitetet i Bergen i 2011.
I 2019 ledet hun et ekspertutvalg om kjønnsforskjeller i skoleprestasjoner som leverte en NOU i februar 2019.
Bodø fengsel
Bodø fengsel er et fengsel med både høyt og lavere sikkerhetsnivå som ligger i Bodø i Nordland og er underlagt Kriminalomsorgens region nord. Fengselet har ordinær kapasitet på 56 plasser.
Camilla Stoltenberg
Virke
Stoltenberg spilte en viktig rolle i avsløringen av forskningsjukset til Jon Sudbø i 2006.
Bodø fengsel
Fengslet ble etablert i 1940 og pusset opp i 1993. Fra 2008 har fengselet også en avdeling på Fauske. Av tilbud i fengselet er det et treverksted, trening og opplæringstilbud.
Camilla Stoltenberg
Virke
Bladet Kapital omtalte henne i 2022 som Norges tiende mektigste kvinne.
Bodø fengsel
En brann i en fengselscelle i 2016 førte til røykutvikling som gjorde at flere fanger i andre celler ble sendt på sykehus; en fange mente at ventilasjonsviftene ikke var slått av mens brannslukkingen pågikk.
Tromsø IL og Bodø/Glimt
Siden 1990-tallet har fotballagene Tromsø IL og Bodø/Glimt blir sett på som erkerivaler i Nord-Norge. Lagene representerer de to største byene i Nord-Norge, og er de eneste lagene fra landsdelen som har gjort seg bemerket i norsk toppfotball. Derby-kampene regnes som et av de aller mest prestisjefulle oppgjørene i Norsk fotball. Oppgjørene er stadig preget av kontroversielle hendelser, både på og utenfor banen.
I tiden 1929 til 1975 var det det Bodø/Glimt, Mjølner (fra Narvik) og Harstad IL som var de tre store i nord-norsk fotball og naturlige rivaler i Nord-Norge. Disse tre lagene dominerte nord-norsk fotball totalt. Klubber fra disse tre byene har fordelt mellom seg 31 av 35 Nordnorske mesterskap, de resterende 4 mesterskapene er vunnet av klubber fra Tromsø. Etter at Norges Fotballforbund åpnet opp for at nord-norske lag kunne rykke opp til all-norsk serie i 1972 ble Mjølner det første nord-norske laget i toppserien. Mjølner rykket ned etter den ene toppserie sesongen i 1972. Etter sesongen 1972 var det nord-norske fotballpublikum mer opptatt av at Bodø/Glimt skulle rykke opp, på tross av urimelige kvalifiseringsregler, enn noen intern rivalisering i Nord-Norge. Gradvis på 80-tallet tok Tromsø IL gradvis over rollen til Mjølner og Harstad IL som Bodø/Glimts rival om å være best i Nord-Norge. Bodø/Glimt representerte Nord-Norge i all-norsk fotball på 70-tallet, og klubben ble den første fra Nord-Norge som vant en all-norsk tittel med sitt cup-gull i 1975. Imidlertid rykket Glimt ned i 1980. Dermed var det åpnet for at Tromsø IL skulle representerte Nord-Norge på 80-tallet, dette ble kronet med at Gutan vant cup-gull i 1986. I 2020 ble Bodø/Glimt det første nordnorske laget til å ta gull i norsk toppdivisjon.
I nyere tid har rivaliseringen utviklet seg til et sterkt "hat" mellom lagets tilhengere, spesielt blant de yngre supporterne. Oppgjørene er ofte preget av supporterbråk. Slik har det ikke alltid vært, for blant den eldre garde lever nok fortsatt minnene om et delt fotball-Norge der de nord-norske klubber ikke fikk delta i all-norsk fotball. Dermed eksisterer det fortsatt en rivaliseringen mellom Nord-Norge og «søringan» hos mange tilskuere i Tromsø, Bodø og resten av Nord-Norge. Noe som også gir seg utslag i at publikum på både Alfheim og Aspmyra jubler når Alta, Harstad eller andre nord-norske klubber scorer i sine kamper mot sør-norske klubber. Både Tromsø IL og Bodø/Glimt har utviklet en rivalisering med øst-landsklubben Lillestrøm, samt Rosenborg.
Kampene mellom Tromsø IL og Bodø/Glimt, som pressen ynder å kalle «slaget om Nord-Norge», trekker alltid et stort publikum. Av den grunn blir disse kampene på terminlisten ofte satt opp på 16. mai.
Historie og resultater
''Oppdatert 3. april 2020''