cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner
Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner ble utgitt av Statens vegvesen i 2002 og publisert i boken Vegvalg. Verneplanen inneholder vegminner i Norge fra 1537 til 1999 som har vært i statens eie eller bruk. (Kulturminner fra før 1537 er fredet automatisk etter kulturminneloven.) I tillegg til veger og bruer er også enkelte av vegvesenets egne maskiner, utstyr og bygningsanlegg med i verneplanen. Derimot er ikke ferger tatt med i denne verneplanen, og gater, varderekker, hoppesteiner og vinterveger er ikke registrert systematisk.
Vegvesenet ble i 1997 pålagt av Samferdselsdepartementet å utarbeide en verneplan i samarbeid med Riksantikvaren. Over 1000 vegminner ble registrert og kartlagt, og 97 veghistoriske miljøer og 173 enkeltobjekter ble tatt med i verneplanen. Verneplanen ble utgitt i bokform, men er også gratis tilgjengelig på internett.
Verneplanen er blitt fulgt opp av tre fredningsvedtak. 24. august 2007 fredet Riksantikvaren 19 vegrelaterte bygninger og bygningskomplekser. I 2008 vedtok Riksantikvaren fredning for 40 av bruene som var med i verneplanen, samt én tunnel og ei rundkjøring. Denne fredningen gjelder fra 17. april 2008. Den 21. desember 2009 fredet Riksantikvaren 40 veger fra verneplanen.
Objektene i verneplanen
Objektene merket * omfattes av Riksantikvarens fredningsvedtak 2007.
Objektene merket ** omfattes av fredningsvedtaket 2008. Objektene merket *** omfattes av fredningsvedtaket 2009.
Vegmiljøer
Vegmiljøer er områder der flere generasjoner av bevarte veger ligger nær hverandre.
Enkeltobjekter
Enkeltobjektene omfatter i stor grad bruer og bevaringsverdige vegpartier, men også enkelte vegrelaterte bygninger og andre detaljer. Se verneplanen for detaljinformasjon om disse.
Wang Niansun
Wang Niansun (kinesisk: 王念孫, født i 1744 i Gaoyou i provinsen Jiangsu i Kina, død 1832), stilnavn: Huaizu (懷祖) var en kinesisk lærd embedsmann under Qing-dynastiet.
Han var som embedsmann særlig engasjert i kanalisering før han trakk seg tilbake for å vie seg til studiene. Men han også kjent for sitt mot ved å stille den korrupte embedsmannen Heshen, rikets mektigste mann, for retten.
Wang hadde studert under Dai Zhen, og er blitt kjent for sin kommentar til det gamle verket Guangya, Guangya shuzheng (廣雅疏證), som han brukte et tiår på å fullføre. I kommentaren demonstrerte han sitt filologiske prinsipp om «å søke etter den gamle mening ved å vurdere den gamle lyd ... uten å være bundet av skrifttegnets struktur» (就古音以求古義......不限形體). Selv om han ikke var den første til å påpeke dette prinsipp, så var han først med å demonstrere det med eksempler.
Hans Dushu zazhi (讀書雜誌, «Forskjellige notater om klassikerne») er også et filologisk skattkammer, særlig ved sin tekstkritikk av eldre tekster.
Hans sønn Wang Yinzhi (王引之) var også en viktig filolog. De kalles gjerne «Far og sønn Wang fra Gaoyou» (高郵王氏父子).
Ruiner
Ruiner er levningene av menneskeskapt arkitektur, altså rester etter sammenraste bygninger, som har blitt helt eller delvis ødelagt av menneskelig aktivitet, naturkatastrofer, eller har rast sammen av seg selv på grunn av manglende vedlikehold over lengre tid. Det må altså være rester av byggverket tilstede for å kalle det en ruin. Ei tuft er således ikke en ruin, uten at det også er andre rester etter byggverket tilstede på tufta.
Det finnes berømte ruiner over hele verden, fra antikke byer i Kina, Indusdalen og Judea til Zimbabwe i Afrika, fra antikke greske, egyptiske og romerske lokaliteter rundt Middelhavet til Inca og Maya-bosetninger i Sør- og Mellom-Amerika.
Ruiner er en viktig kilde til kunnskap for arkeologer, historikere og antropologer. Utover å vise byggeskikk kan ruiner også fortelle mye om levestandarden, og de kan romme eksempler på kunst fra forskjellige perioder. Mange ruiner har blitt inkludert på UNESCOs Verdensarvliste, og regnes som viktige deler av vår felles kulturarv.
Kilder til fortiden
Mange av byggene er rekonstruert og reparert, mens andre får lov å stå som de er. Noen byggverk har tålt tidens tann bedre enn andre, men flere er i fare for å bli overbelastet av turisme og souvenirjakt. Enkelte steder er det innført kvoteordninger for antall besøkende. Noen ruiner er blitt bevart gjennom å ha blitt begravd under aske fra vulkanutbrudd eller under leirskred. Steder som Pompeii og Troja er gravd ut igjen og fremstår som hermetiske tidsbilder.
Av vår tids ruiner skiller kirkeresten i nullpunktet for atombomben over Hiroshima, Kaiser-Wilhelm-Gedächtniskirche i Berlin, Coventrykatedralen og tvillingtårnene i New York seg ut som de mest markante eksemplene.
Etymologi og avgrensning
Om noe er en «ruin» er det etymologisk «noe som har falt ned». Ordets forgjenger er det latinske ruere (falle, smuldre, kollapse) som gikk videre til substantivet ruïna (falle) og ble derfra overlevert til engelsk via gammelfransk ruine og første gang attestert i betydning «levninger av en forfallen bygning eller by» fra 1454. Ruin er et norsk lånord, og det har kommet til Norge fra enten fransk eller engelsk, sannsynligvis det siste.
Grensen for når noe kan kalles en ruin er vanskelig å definere. På den ene side har man bygninger som er forfalne, men som like fullt er i bruk og som dermed er grensetilfeller. Normalt vil man avgrense dette ved å si at dersom det under noenlunde normale forhold ikke er mulig å oppholde seg der over tid er det en ruin. På den annen side har man bygninger som er så ødelagt at det nesten ikke er noe tilbake; her vil grensen normalt bli definert ut fra om det er mulig å se noen trekk ved bygningen, eller om det bare er en steinur eller en haug murbrokker. Med andre ord, en ruin er ubeboelig eller ubrukelig under ellers normale forhold, men samtidig slik at man kan se at det engang har vært et menneskeskapt byggverk.
Ruiner i kunsten
Ruiner ble brukt i kunst, spesielt i visuell kunst. En periode i kunsthistorien, (romantikken) var en spesielt opptatt av ruiner, for å symbolisere tilbakegang eller forfall. Kunstgrepet er vanlig også i dag i film og TV.
En navnløs angelsaksisk poet skrev en gang på 700-tallet et dikt, nå delvis bevart i Exeter-boken, som heter Ruinen. Forfatteren beskriver restene av en romersk by som kan være Aquae Sulis ved dagens Bath i England. Dikteren har øyensynlig vandret i restene av byen og undret seg: Byens bygninger har falt sammen, verket til kjemper har smuldret, forfallen er tårnenes ruinerte hustak, og brutt i stykker er den stripete gaten, frost i mørtelen, alle takene gaper, istykkerrevet og sammensunket og spist av elde. Kanskje like mye som å være en beskrivelse av ødelagte bygninger, ruiner, er diktet også en advarsel mot at samfunnet står i fare for å gå under hvis befolkningen henfaller til hedonisme og materialisme.
Med renessansen (1500-tallet) gjenoppdaget Vest-Europa antikken, blant annet gjennom Romas ruiner i det fortsatt imponerende Forum Romanum. I flere hundre år valfartet kunstnere til Europas gamle hovedstad for å knytte forbindelse tilbake til fortiden. Med opplysningstidens rasjonalisme og senere den industrielle revolusjon med dens urbane forurensning vendte flere seg tilbake til middelalderens «gylne tidsalder» som en mer åndelig tid.
Stilretningen nygotikken fikk ulike uttrykksformer i deler av Europa hvor man inspirert av gotikken gjeninnførte noen gotiske stiltrekk. I Tyskland og Frankrike førte det til at man restaurerte gamle slott og domkirker. I England hvor nygotikken sto sterkest ble den på begynnelsen av 1800-tallet i romantikken manifestert i urbane landskapshager hvor det sentimentale fant sitt uttrykk i greske templer, kinesiske lysthus, gotiske bygninger og ikke minst dekorative kunstige ruiner eller follies side ved side.
I 1799 skrev den italienske forfatteren Ercole Silva fra Milano i The Art of the English Garden at slike ruiner som nevnt over «kalte tilbake en fortid og vekket en følelse av medlidenhet delt med melankoli». Ruiner hadde blitt en form for etterlevning og relikvie som kunne fremkalle en følelse av en tapt fortid. Nygotikken var ikke interessert i de klassiske estetiske prinsipper, men i de tanker og følelser som ble vekket via assosiasjoner og antydninger. Således kunne man bygge en falsk ruin som var vakker og behagelig for øyet.
Tallrike ruiner av festninger, slott og klosterbygninger fikk utover 1800-tallet en særskilt symbolsk mening. Romantiske kunstnere som blant annet Caspar David Friedrich var tiltrukket og uttrykte dem i kunsten. Ruinen av Dunstanburgh Castle i England inspirerte Turner til flere malerier.
Dagens ruiner blir verdsatt ved beskyttelse, noe som også har skapt debatt. Dagens domkirkeruiner på Hamar har blitt omgitt av en moderne, monumental glassbygning som lukker ruinene inne. Det har fått det hele til å fremstå som en hybrid mellom ruiner og en moderne skulptur.
Gylden kopi-løsning
Gylden kopi-løsning er en betegnelse for systemer som har til hensikt å ivareta kvaliteten på data som deles av flere applikasjoner, for eksempel person- og adresseinformasjon. Navnet henspiller på at nettopp denne kopien av dataene, som kan være distribuert flere steder, er en kopi med god kvalitet. Dette slik at klienter til løsningen med sikkerhet kan kopiere data fra dette registeret når det er viktig å få oppdaterte og korrekte data. Golden copy er et relativt nytt begrep innen IT. Det har sitt utspring i en presisering av begrepet grunndataforvaltning.
Mange lager golden Copy-løsninger, mens de tror at de lager grunndataforvaltnings-løsninger.
Bakgrunn
Presiseringen, eller utskillelsen av golden copy-løsninger fra grunndataforvaltnings-løsninger skyldes to forhold:
En grunndataforvaltnings-løsning kan gjerne ha en eller flere golden copy-løsninger som delkomponenter.
Funksjon
For å få dette til, må det en mer helhetlig og strukturert tilnærming til håndteringen av datakvalitet. Dette omfatter å ha tilsyn til data som har (eller kan ha) gått ut på dato, verifisering av nye og eksisterende data, berikelse med manglende informasjon, etc...
Jisaburō Ozawa
Viseadmiral Jisaburo Ozawa (japansk: 小沢治三郎, Ozawa Jisaburō (2. oktober 1886 – 9. november 1966 ) var en admiral i den keiserlige japanske marinen under andre verdenskrig. Han var den siste øverstkommanderende for Japans kombinerte flåte under andre verdenskrig. Mange historikere anser Ozawa for å være en av de dyktigste japanske admiralene.
Biografi
Ozawa ble født på landet i Koyu-distriktet, Miyazaki-prefekturet på øya Kyūshū i Japan.
Ozawa tok eksamen i 37. årgang fra det keiserlige japanske sjøakademiet i 1909, som nr. 45 i en årgang med 179 kadetter. Han utførte sin tjeneste som kadett på krysserne «Soya» og «Kasuga» samt på slagskipet «Mikasa».
Gylden kopi-løsning
Eksterne referansedata
Det er vanlig å bruke eksternt kildemateriale fra pålitelige kilder til å oppdatere informasjon med nyere informasjon. Dette er spesielt vanlig ved bruk av store kontakt- eller kunde-registre, hvor man for eksempel kan benytte data fra flere, eksterne leverandører.
Jisaburō Ozawa
Biografi
Som sjøløytnant gjorde Ozawa tjeneste ombord på jageren «Arare», slagskipet «Hiei» og krysseren «Chitose» og som løytnant på slagskipet «Kawachi» og jageren «Hinoki». Han spesialiserte seg i torpedokrigføring og etter sin eksamen fra sjøkrigsakademiet i 1919 og forfremmelse til kapteinløytnant fikk han sin første selvstendige kommando, jageren Take. Senere fikk han kommandoen over jagerne «Shimakaze» og «Asakaze». Han fungerte som øverste torpedooffiser ombord på slagskipet «Kongō» i 1925.
Ozawa bekledte forskjellige stabsposter i perioden 1925 – 1933, bortsett fra ett år i 1930 hvor han besøkte USA og Europa. 15. november 1934 fikk han kommandoen over krysseren «Maya» og året etter slagskipet «Haruna».
Gylden kopi-løsning
Eksterne referansedata
En golden copy-løsning har gjerne innebygd egne mekanismer for datarevisjon, slik at evt inkonsistenser kan eksponeres og rettes opp.
Jisaburō Ozawa
Biografi
Den 1. desember 1936 ble Ozawa forfremmet til kontreadmiral. Han fortsatte med å gjøre tjeneste på forskjellige stabsposter, herunder som stabssjef for den kombinerte flåten i 1937 og kommandant for det keiserlige japanske sjøakademiet. Han ble forfremmet til viseadmiral 15. november 1940.
Etter angrepet på Pearl Harbor fikk Ozawa ansvaret for Japans marineoperasjoner i Sørkinahavet som øverstkommanderende for den Sørlige ekspedisjonsflåten, som dekket invasjonen av Malaya. I begynnelsen av 1942 (januar til mars) var hans flåte involvert i invasjonen av Java og Sumatra.
Ozawa var en av de førende personlighetene for marineflygning i den keiserlige japanske marinen. Ozawa var den første høytstående offiseren som anbefalte at japanske hangarskip skulle organiseres i en luftflåte, slik at de kunne trene og kjempe sammen.
Den 11. november 1942 ble Ozawa utpekt til sjef for den 3. japanske flåten, hvor han avløste admiral Chuichi Nagumo som leder av Japans hangarskipsstyrker. Ozawa viste seg å være en aggressiv og dyktig leder, men ble overveldet av USAs numeriske og teknologiske overlegenhet i slaget i Filippinerhavet. Etter slaget trakk Ozawa seg tilbake til Okinawa hvor han avleverte sin avskjedsansøkning, som ikke ble imøtekommet.
De gjenværende delene av Ozawas flåte kjempet i slaget om Leyte Gulf mot styrkene til admiral William F. Halsey. Selv om han var den ranghøyeste admiralen i slaget om Leyte Gulf, fikk Ozawa ikke noen ledende stilling ettersom den japanske slagplanen gikk ut på å ofre hans styrke som en avledning slik at admiral Takeo Kuritas sentrale styrke kunne bryte gjennom San Bernardino-stredet og overfalle MacArthurs invasjonsstyrker fritt ved kysten av Leyte. Ikke desto mindre spilte Ozawa sin rolle intelligent og profesjonelt til det siste, selv om hans flåte avsluttet sin tid som kampstyrke utenfor Filippinene som ikke noe annet enn agn. Hangarskipenes dekk var tomme på grunn av mangel på fly og piloter.
Etter slaget aksepterte han en post i den japanske marinens generalstab og ble den siste øverstkommanderende for den keiserlige japanske marinen fra 29. mai 1945. Han avslo en forfremmelse til full admiral, og forble viseadmiral frem til den endelige oppløsningen av den keiserlige japanske marinen.
Ozawa, som hadde kallenavnet «Gargoil» (Onigawara) blant sine folk, var ekstremt høy for en japaner å være (2 meter). Han hadde også rykte for å være både modig og medlidende overfor sine menn. Ozawa døde i 1966 i en alder av 80 år.
1790-årene
-- 1790 -- 1791 -- 1792 -- 1793 -- 1794 -- 1795 -- 1796 -- 1797 -- 1798 -- 1799
Tiårsoversikt
3. mai
3. mai er den 123. dagen i året. 124. i skuddår. Det er 242 dager igjen av året.
Navnedag
Gjermund, Gøril
Fødsler
Se flere som er født 3. mai i Kategori:Fødsler 3. mai.
Dødsfall
Se flere som døde 3. mai i Kategori:Dødsfall 3. mai.
JCI Norway
JCI Norway er en frivillig organisasjon og del av det internasjonale nettverket Junior Chamber International. JCI er en organisasjon for unge ledere og gründere i alderen unge mennesker i alderen 18 år – 40 år. Foreningen ønsker å skape positive endringer i samfunnet gjennom medlemmens personlige utvikling og er politisk og religiøst nøytralt.
Historie
I 1958 ble Junior Chamber Norway offisielt tatt opp som medlem i Junior Chamber International. JC Oslo var eneste lokalforening, og frem til 1961 var JC Oslo og JCI Norway én og samme forening.
Talekonkurransen
JCI Norway har arrangert en nasjonal talekonkurranse siden 1992. I konkurransen kjemper deltakere fra alle lokalforeninger om tittelen «Årets taler». Talen skal være på mellom fem og syv minutter, og deltakerne blir bedømt etter innhold, fremføring og evne til å fenge publikum.
«Årets taler» er JCI Norways kandidat i den europeiske Public speaking-konkurransen på JCIs Europakongress året etter at de er blitt valgt ut som beste taler under den årlige nasjonale kongressen. Kandidater fra JCI Norway har vunnet den europeiske finalen seks ganger: Marianne Nordli i 1994, Hanne Sofie Løkkevik i 2007, Line Jackson Ræstad i 2009, Ola Norén i 2012, Annika Hedström i 2017 og Sonia Ahmadi i 2020.
Vinneren av den europeiske Public speaking-konkurransen representerer Europa i Public speaking-konkurransens endelige finale på JCIs verdenkongress samme år. I denne finalen er det fire deltakere, én fra hvert av de fire geografiske områdene i JCI.
Vinneren av JCI Norways talekonkurranse får sitt navn inngravert på vandretrofeet Draumsoga det sterke. Trofeet ble innstiftet i 1995 av Marianne Nordli og har form av et 92 cm langt sverd som er en kopi av et funn ved Snartemo, Hægebostad i Vest-Agder.
Sverdet er oppkalt etter et sitat fra Snorre Sturlason, og Draumsoga det sterke symboliserer at vinneren i talekonkurransen brukte sitt skarpeste våpen, ordets makt.
Kampene i Hallingdal
Kampene i Hallingdal var stridighetene mellom norske og tyske militære styrker i Hallingdal etter at det nasjonalsosialistiske Tyskland under andre verdenskrig overraskende invaderte Norge 9. april 1940. Kampene foregikk mellom 12. og 28. april som del av hovedfronten på Østlandet. De brøt ut da general Falkenhorst fortsatte å presse på for resultater etter at den tyske III. bataljon av 236. infanteriregiment under major Seidel og III. bataljon av 159. infanteriregiment (under?) ble drevet tilbake av norske styrker i Bagn i Valdres. En ny Gruppe Ritzmann ble formet av halvannen infanteribataljon, fem stridsvogner og et 7,5 cm batteri. Fra Vikersund skulle den gå langs Bergensbanen gjennom Hallingdal. I Hallingdal står kaptein A. Hauge med ett enkelt kompani.
Gruppe Ritzmann var en tysk kampgruppe som ble organisert på Hønefoss og som hadde som mål å slå seg gjennom til Vestlandet gjennom Hallingdal. Den ble formet av halvannen infanteribataljon, fem stridsvogner og et 7,5 cm batteri. Fra Vikersund skulle den gå langs Bergensbanen gjennom Hallingdal.
Kampene ved Gulsvik
Området rundt Hallingporten veitunnell nord for Gulsvik er bratt og uveisomt. Den gamle riksveien ligger fortsatt rundt hammeren og med en skarp sving slik den var i 1940. Like nord for Hallingporten er det to eldre broer. Tuva steinhvelvbru og Gulsvik hengebru. I løpet av natt til 12. april besatte soldater fra Vossområdet under ledelse av kaptein Hauge, området mellom bruene og rundt togtunnelene (det var to) i påvente av den tyske fremrykningen. Det ble en lang ventetid. Først om formiddagen 24. april nådde Stridsgruppe Ritzmann frem til Gulsvik med infanteri, støttet av flere stridsvogner. Den tyske fremrykningen fra jernbaneundergangen ved Kittilsviken gård, forbi hammeren ved togtunnelen og frem til bruene var særdeles åpen og utsatt. De norske styrkene hadde hatt god tid til forberedelser og togtunnelene ga god dekning – de tyske tapene ble betydelig. Ved Gulsvik hadde de norske 8 skadde og en død, det var sersjant Ingval Oppedal. Oppedal var ikke såret og en må anta at han omkom på grunn av hjertestans eller lignende.
Natt til 25. april ble Tuva bru sprengt og de norske styrkene trakk seg tilbake til Flå. Her blir det ny kamp hele 26. april. Om kvelden trekkes styrkene ytterligere oppover dalen til Nesbyen.
Tuva bru ble gjenoppbygget under krigen, da som hengebru. Fester etter hengekablene finnes fremdeles på begge sider av brua. Mellom bruene er det også forsenkninger i terrenget, trolig spor etter norske skyttergraver.
Motstridende ordrer
På Nesbyen får de ordre fra Øverstkommanderende på Vestlandet om at Bergensbanen skal ødelegges og at de skal trekke seg opp til Geilo. Samtidig får kaptein J. Brun og hans to kompanier i Rødberg i Numedal beskjed om å trekke seg tilbake til Geilo. Disse har siden 13. april sikret bergensbanen mot angrep gjennom Nummedal. Kaptein Brun får kommando over de norske styrkene i Hallingdalen 26. april og får i oppdrag å sikre veien over fra Gol i Hallingdal til Leira i Valdres. Den 28. april er begge styrkene på Geilo og blir der oppløst av sine sjefer. Kaptein Brun med en del av styrken fra Nummedal fortsetter over til Myrdal og blir involvert i avviklingen av 4. divisjons krigsoperasjoner.
Fra styrkenes oppløsning 28. april er derfor 4. brigades sørflanke åpen og forbindelsen med Bergensbanen umuliggjort.
American Indian Movement
American Indian Movement (AIM), er en indiansk aktivistorganisasjon i USA. AIM kom på banen med brask og bram med sin deltakelse i overtakelsen av Bureau of Indian Affairs-hovedkvarteret i Washington D.C. i 1972 og Wounded Knee-hendelsen i 1973. AIM ble stiftet i 1968 av en rekke personer i indianermiljøet i Nord-Amerika, deriblant Dennis Banks, George Mitchell, Herb Powless, Clyde Bellecourt, Eddie Benton Banai og en rekke andre – nesten 200 i tallet. Russell Means var en annen tidlig leder i organisasjonen.
I tiårene etter stiftelsen har gruppen ledet an i protester for å fremme innfødtes rettigheter, inspirert kulturell fornyelse, overvåket politiaktiviteter og koordinert sysselsettingsprogrammer i byer og på indianerreservater over hele USA. AIM har i tillegg støttet andre innfødtes interesser utenfor USAs grenser.
Opprinnelse
AIM ble dannet 28. juli 1968 i Minneapolis i Minnesota. Før dannelsen hadde flere av stifterne vært fengslet i Minnesota. Det var herfra ideologien som staket ut den første kursen for gruppen oppsto.
Clyde Bellecourt ble introdusert for Eddie Benton Banai under et fengselopphold, noe som ledet til at han begynte å finne tilbake sin indianske identitet. En artikkel fra American Indian Quarterly sier følgende: «AIMs stiftere og ledere ser ut til å ha gått gjennom en slags ideologisk konverteringsopplevelse som gjorde dem i stand til å akseptere sin indianske identitet.» Det var rundt denne tiden Clyde Bellecourt begynte å forstå at han «ikke var den skitne indianeren han hadde blitt fortalt han var av hvite studenter på skolen, der han ble offer for mye rasisme og hat.» Vernon Bellecourt tilbrakte også tid bak murene, og under sin brors veiledning ble han en tidlig frontperson for AIM sine kampsaker. Denne nye ideologien ble av ytterste betydning for den fremtidige kursen til AIM og dens ledelse.
I henhold til Peter Matthiessen sin bok, In the Spirit of Crazy Horse, inkluderte stifterne av AIM Dennis Banks; Clyde Bellecourt, som styrer Peace Maker Center i Minneapolis og forvalter U.S. Department of Labor jobbutviklingstjenester; Eddie Benton-Benai, forfatter og inspektør for Red School House i Minneapolis og ved Lac Courte Oreilles i Wisconsin; og Russell Means, som har jobbet som skuespiller og fremdeles er politisk aktiv – blant annet som kandidat for guvernør i New Mexico og president for Oglala Sioux nation i 2002. Et annet kjent medlem av AIM er Leonard Peltier, som soner en lang fengselsstraff etter å ha blitt dømt for mordet på to FBI-agenter på Pine Ridge Indian Reservation i 1975.
De spilte også en rolle i kvinnebevegelsen ved å hjelpe Betty Friedan med å starte National Organization for Women (NOW).
Tidlige protestmetoder
Metodene AIM tok i bruk hadde bakgrunn i at indianeraktivister, i tiden da AIM ble dannet, mislyktes i å oppnå positive resultater med aksjonsformene sine. AIM følte at forkjempere for indianeres rettigheter som hadde jobbet innenfor det politiske systemet var ineffektive, og at det politiske systemet rett og slett ignorerte indianernes interesser. AIM-ledelsen bestemte seg for at en mer aggressiv fremgangsmåte var påkrevd for at de skulle bli hørt. Før dette hadde forkjempere for indianernes rettigheter vært passive, og de hadde vanligvis basert seg på lobbyvirksomhet mot medlemmer av kongressen og delstatsforsamlinger.
AIM gjorde utstrakt bruk av presse og media for å presentere sitt eget usminkede budskap til det amerikanske folket. Istedenfor å bruke tradisjonell lobbyvirksomhet benyttet AIM seg heller av virkemidler som vekket aviser, radio- og TV-stasjoners interesse slik at de på den måten fikk presentert sitt budskapet direkte til det amerikanske folk. AIM var alltid på utkikk etter begivenheter som ville gi publisitet. Lydklipp, slik som AIM-sangen, ble ofte festet på kamera, og ble på kort tid forbundet med AIM-bevegelsen. AIM forsøkte å oppnå publisitet på denne måten i en rekke kjente aksjoner, slik som overtakelsen av Mayflower-replikaen i 1970 og okkupasjonen av Mount Rushmore i 1971. Flere av disse aksjonene hadde til hensikt å skape blest om indianernes kampsaker. Disse aksjonen ble utført dels i frustrasjon, men også med den baktanken at det ville bli lagt merke til blant folk flest og at de skulle få fremhevet sitt budskap om at indianernes rettigheter hadde blitt sterkt undergravd.
AIM ble utsatt for liknende reaksjoner fra myndighetene som andre minoritetsgrupper opplevde på samme tiden. FBI brukte blant annet betalte tystere for å rapportere om AIMs aktiviteter og medlemmer Lokale myndigheter og FBI gikk heller ikke av veien for å bruke voldelige midler mot gruppen og dens medlemmer.
AIM-aksjoner
I en tid der fredelige sit-in-demonstrasjoner var en vanlig protestform, var AIM sine tidlige aksjoner til motsetning svært kraftfulle. Noen bar preg av å være spontane resultater av andre protester. Følgende er en ufullstendig liste over overtakelser og okkupasjoner som AIM ledet eller deltok i:
Selv om AIM vanligvis blir forbundet med okkupasjonen av øya Alcatraz i San Francisco-bukta i 1969, ble dette i realiteten utført av en samling løst forbundne indianere og indianergrupper som kalte seg Indians of All Tribes (på norsk «Indianere fra alle stammer»). Selv om AIM sin rolle i dette i beste fall var minimal, var hendelsen klart en katalysator for AIM sin raske vekst og utvikling.
De amerikanske myndighetene holdt fast ved at AIM var en ekstremistorganisasjon, på grunn av «ulovlig bombing, produksjon av bomber, eller annen terroristaktivitet». Det blir hevdet at AIM-medlemmer sto bak bombingen av besøkssenteret ved Mount Rushmore 27. juni 1975, i tillegg til å ha plantet flere bomber ved kraftstasjoner rundt Pine Ridge-reservatet samme år.
Andre aktiviteter
AIM har vært aktive i å kjempe mot bruk av karikaturer av indianere som maskoter for idrettslag, slik som Cleveland Indians, Atlanta Braves, Chicago Blackhawks og Washington Redskins. De har organisert protester under World Series- og Super Bowl-kamper som har involvert slike lag.
Røyrli
Røyrli er et område på Kvamskogen som strekker seg fra Gråsteinsdalen i vest og omtrent til skitrekket Kvamskogen Aktiv i øst. Røyrli gård utgjør ca. halvparten av dette området.
American Indian Movement
Andre aktiviteter
AIM har lenge engasjert seg for å forbedre forholdene til innfødte. De har opprettet institusjoner for å forbedre indianernes levekår, blant annet Heart of The Earth School, Little Earth Housing, International Indian Treaty Council, AIM StreetMedics, American Indian Opportunities and Industrialization Center, KILI radio og Indian Legal Rights Centers.
Røyrli
Opphavet til navnet er ukjent, men det kan komme av røyr (=siv) eller røys. Elven som renner gjennom området heter Røyro, men det er uvisst om den har gitt navn til stedet, eller omvendt.
American Indian Movement
Andre aktiviteter
I nyere tid har Dennis Banks og Bellecourt-brødrene samlet seg til støtte for John Graham og Arlo Looking Cloud, som i 2003 ble tiltalt for mordet på Anna Mae Pictou-Aquash i 1976. Russell Means og andre folk tilsluttet AIM mener at de som beordret drapet på Aquash, selv om disse er AIM-ledere, bør stå til rette for dette. Means hevder at domsfellelsen av Looking Cloud har gjort Looking Cloud til syndebukk for de som faktisk beordret drapet på Aquash. Hver av AIM-fraksjonene har beskyldt den andre for medskyldighet i drapet.
Røyrli
Bård og Anna Røyrli fikk bruket utskilt fra garden Lid i Steinsdalen etter at de kom tilbake fra Amerika i 1905. De bygde hus og fikk satt opp løe, og Bård ryddet innmarken med håndemakt. Han bar et håp og en tro om at flere skulle gjøre som dem, og at "Skogen" skulle bli et eget kirkesogn. Dette håpet ble aldri virkelighet, men han fikk en liten konpensasjon ved at det kom et kapell på Ungdomsheimen, og Kvamskogen fremstår idag som et hytteområde omtrent fritt for jordbruksvirksomhet.
Da telefonlinjen kom over Skogen, fikk Bård jobben som linjevokter, og Røyrli fikk dermed innlagt telefon veldig tidlig.
American Indian Movement
Andre aktiviteter
I desember 2007 leverte en delegasjon av Lakota Sioux, som også inkluderte Russell Means, en erklæring om å tre ut av unionen til det amerikanske utenriksdepartementet. Med henvisning til de mange traktater som USAs myndigheter har brutt i tidens løp, og tap av enorme landområder som opprinnelig ble tilkjent indianerne i disse traktatene, annonserte gruppen sin intensjon om å danne en separat nasjon innenfor USAs grense under navnet Republic of Lakotah.
Røyrli
Datteren Anna Røyrli Halland fikk utskilt en eiendom ved riksvegen, og startet opp kafé, pensjonat, kiosk og brevhus, som hun drev i tillegg til gården. Hit kom hyttefolket for å få låne telefonen, hente og sende brev, og noen hadde også hyttenøkkelen oppbevart hos henne. Mannen Ananias hadde hest, Franken, og de hadde sammen mange transportoppdrag for hyttefolket på Skogen. Røyrli var med andre ord den første service-stasjonen på Kvamskogen, og Anna og Ananias huskes fremdeles av mange bergensere som reiste dit i helger og ferier.
Anna og Ananias fikk tre barn: Oline (1941), Bernt (1942 – 2003) og Anfinn (1944). Bernt Halland overtok bruket i 1964, og brukte det tidvis som fritidseiendom frem til 2003, da hans eldste sønn Erik Halland overtok.
American Indian Movement
Ideologiske forskjeller innenfor AIM
Bruddet ble formalisert da den sistnevnte gruppen utdstedte sin Edgewood Declaration i 1993 og hevdet organisatoriske besvær og autoritært lederskap av Bellecourt-brødrene som årsak. Forøvrig ser forskjellene ut til å ha ulmet i lang tid, med Grand Governing Council (GCC) som la fram en sprituell, om enn mainstream, form for aktivisme. GCC heller mot en mer sentralisert og kontrollert politisk filosofi. De autonome lokalavdelingene hevder på sin side at AIM alltid har vært organisert som en rekke desentraliserte, autonome lokalavdelinger, med den lokale ledelsen ansvarlig for sine respektive lokale kretser. De autonome lokalavadelingene forfekter sterkt ønsket om sentral kontroll fra Minneapolis-gruppen, og hevder denne står i motsetning både til de innfødtes politiske tradisjoner og den opprinnelige filosofien bak AIM.
Gunhild Ramm Reistad
Gunhild Ramm Reistad (født 28. oktober 1938) er en norsk journalist, venstrepolitiker og kvinnesaksforkjemper.
Hun ble mag.art. i litteraturvitenskap ved Universitetet i Oslo i 1967. Hun var bystyremedlem for Venstre i Drammen i 16 år fra 1983. Hun var også nestleder i Drammen Venstre og var Venstres førstekandidat i Buskerud ved stortingsvalget i 1985.
Hun har vært aktiv i Norsk Kvinnesaksforening (NKF) siden begynnelsen av 1970-årene, og har vært leder i to av NKFs lokallag, Drammen Kvinnesaksforening og Oslo Kvinnesaksforening, landsstyremedlem i en årrekke og sentralstyremedlem i en periode. Hun var styreleder i Betzy Krisesenter i flere år.
Hun var redaktør i Universitas og siden journalist i Drammens Tidende i 30 år.
MAB 3./513 Kiberg
MAB 3./513 Kiberg var et tysk marinekystfort oppført på Kibergsneset i Vardø kommune, sommeren/høsten 1942. Fortet var bestykket med 3 stk 28 cm SKL/45 kanoner med en rekkevidde på rundt 34 000 meter. Fortet ble sprengt av sin egen besetning i oktober 1944 i forbindelse med evakueringen fra Finnmark pga. den sovjetiske hærens fremrykning.
Det er fremdeles i dag mange gjenværende bygninger, bunkere, kanonstillinger mm på området. Bl.a. kommandobunkeren, en Regelbau M 178, står i det vesentligste i dag slik som den sto da den ble forlatt av sin besetning i 1944.
Thomas Gainsborough
Thomas Gainsborough (døpt 14. mai 1727, død 2. august 1788) var en engelsk maler. Han var en av sin tids mest kjente landskaps- og portrettmalere.
Gainsborough ble født i 1727 i Sudbury, Suffolk, England, som sønn av en lærer. Da han var fjorten imponerte han faren så mye med sine tegneferdigheter at han fikk lov til å reise til London for å studere kunst.
I 1740-årene giftet han seg med Margaret Burr, en ikke-ektefødt datter av Hertugen av Beaufort, som gav dem £200 årlig.
12. serierunde i Toppserien 2009
12. serierunde i Toppserien 2009 ble spilt lørdag den 13. juni klokken 16:00, bortsett fra Team Strømmen – Røa, som var TV-kamp og ble spilt søndag 14. juni klokken 14:00.
Gilroy gasskraftverk
Gilroy gasskraftverk er et varmekraftverk i Gilroy i California, USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 269 MW, med 2 kogenerasjons-gassturbiner på 128 MW fra 1988, og tre turbiner fra 2002 som produserer 141 MW. Operatør er energiselskapet Calpine Corp.
Kraftverket stod ferdig utbygd i 2003. Brenselkilden er naturgass.
Fylkesvei 3418
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 653 (Telemark).
Fylkesvei 469
Fylkesvei 469 (Fv469) går mellom Skåla og Eide i Flekkefjord. Veien (unntatt fergestrekningen) er 9,6 km lang.
Missa Cellensis in honorem Beatissimae Virginis Mariae
Et fragment av det originale partituret funnet i Romania i 1970 bærer den fullstendige tittel. Tilnavnet Ceciliamessen kan ikke bevislig føres tilbake til komponisten selv.
Fylkesvei 469
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
Missa Cellensis in honorem Beatissimae Virginis Mariae
Ordet Cellensis er en henvisning til Mariavalfartsstedet Mariazell i Steiermark i Østerrike. Også et senere verk, kalt Missa Cellensis (tysk: Mariazeller Messe) (Hob. XXII:8) har denne henvisningen i tittelen.
Fylkesvei 469
Fergeforbindelsen Kvellandstrand–Launes ble åpnet 4. juli 1972.
Missa Cellensis in honorem Beatissimae Virginis Mariae
Det antas at Haydn begynte å arbeide med messen i 1766, samme år som han ble første kapellmester for fyrst Esterhazy og ansvarlig for kirkemusikken. Messen var ikke ferdig før i 1773, men regnes som en milepæl i Haydens virke. Den markerer begynnelsen på en rekke store kirkemusikalske verker og er blant de mest betydningsfulle komposisjoner fra årene 1750-66, av de som fremdeles er i fullstendig behold.
Oslokoret Cæciliaforeningen sto i 1967 for den norske førstegangsfremføringen av verket.
1780-årene
-- 1780 -- 1781 -- 1782 -- 1783 -- 1784 -- 1785 -- 1786 -- 1787 -- 1788 -- 1789
Craig Bellamy
Craig Douglas Bellamy (født 13. juli 1979 i Cardiff) er en walisisk tidligere fotballspiller.
Norwich
Bellamy startet sin karriere i Norwich, der han ble hentet opp på a-laget fra klubbens ungdomsavdeling i 1997. Spissen hadde suksess i den gul-grønne drakta, og puttet 32 mål på 84 kamper for kanarifuglene.
Coventry
I 2000 skiftet Bellamy beite, og gikk til Coventry. Oppholdet i midt-England ble ikke den helt store oppturen for waliseren. Seks mål på 34 kamper ble slutt-resultatet, og Coventry rykket ned fra Premier League. Bellamy gjorde det offentlig kjent at han ville vekk fra klubben, og Newcastle kjøpte han.
Newcastle
I Newcastle spilte Bellamy sammen med bl.a Alan Shearer, og målene kom jevnt og trutt for waliseren. Bellamy scoret blant annet i sin debut mot Lokeren (4-0). Etter sin første sesong på St. James' Park ble Bellamy kåret til årets unge spiller i England (2001/2002). Da Graeme Souness overtok «The Magpies» etter Bobby Robson, var det ikke lenge før konflikten med den nye manageren var et faktum. Det oppsto en isfront mellom manager og spiller, og Bellamy ble etterhvert sendt til Celtic på lån i januar 2005.
Blackburn
Etter 2005-sesongen med spill i Skottland, ble Rovers og manager Mark Hughes waliserens nye arbeidsgiver. Der ble det hele 17 mål i hans første sesong.
Utenomsportslig bråk
I februar 2006 ble Bellamy arrestert og deretter siktet for overfall på en ung jente i Cardiff. Dette skjedde mens han var på et landslagsoppdrag for Wales. Bellamy ble senere frikjent for anklagene om overfall.
Liverpool
Bellamy gikk fra Blackburn i juni 2006 for en overgangssum på 6 millioner pund, etter at et bud fra Merseyside-laget utløste en automatisk salgsklausul hos toppscoreren til Blackburn. Han signerte en fireårskontrakt med Liverpool.
«Golf-spill»
Craig Bellamy fikk mye oppmerksomhet rundt et påstått fyllebråk i Portugal i februar 2007 da han og laget hadde frikveld under en treningsleir i forkant av en kamp borte i Mesterligaen mot FC Barcelona. Han skal ha slått til den norske lagkameraten Riise med en golfkølle. Da Riise sa nei til å synge karaoke startet de visstnok å krangle. Riise skal ha lagt seg tidlig denne kvelden, og Bellamy skal ha kommet inn på hotellrommet med en golfkølle i hendene, og begynt å slå Riise. I bortekampen mot FC Barcelona scoret Bellamy 1-1-målet og spilte deretter fram «golf-kompis» Riise til 2-1-målet og seier. Da waliseren utlignet feiret han målet sitt ved å etterligne et golfslag. Media fulgte opp dette med den ene golfmetaforen etter den andre. Lokalavisen Liverpool Echo hadde bl.a tittelen «Swing when you're winning».
Våren og sommeren 2007 gikk det sterke rykter om at Bellamy var på vei bort fra Merseyside. Etter ankomsten av den spanske spissen Fernando Torres ble ryktene heller ikke avvist av manager Rafa Benitez. Lag som Blackburn,West Ham og Aston Villa ble alle rapportert å være interesserte, men det var London-klubben som signerte han.
West Ham
7. juli 2007 ble det bekreftet at Bellamy gikk til West Ham for 8 millioner pund. Bellamy signerte en 5-års kontrakt på 75 000 pund i uken. Han forklarte sin overgang til Londons-klubben med at han ønsket å spille fast førstelagsfotball igjen.
Manchester City
Etter at West Ham avslo et bud fra Manchester City, reagerte waliseren med å forlate treningsfeltet til London-klubben i vilt raseri, noe som bare forsterket historiene i media om at han var på vei bort. Bellamy ble likevel noen dager senere, offisielt klar for City den 19. januar 2009. Han ble kjøpt for en sum tilsvarende 120 millioner kroner. Bellamy ble den andre større signeringen for City i transfer-vinduet i januar 2009, etter Wayne Bridge, og han ble der gjenforent med tidligere Wales- og Blackburn-manager Mark Hughes, nå City-sjef. Bellamy debuterte den 28. januar med et mål mot sin gamle klubb Newcastle United, noe som gjorde han til den femte spilleren i Premier League sin historie som har skåret mål for seks ulike klubber.
Tilbake til Merseyside
Deadline-day i England sommeren 2011 blir Bellamy igjen klar for Liverpool. Liverpool kjøper han på free-transfer fra Manchester City. Bellamy har allerede scoret to mål. Først i Carling Cup mot Brighton & Hove Albion, deretter scoret han Liverpools 1-0 mål i Premier League kampen mot Norwich den 23. oktober 2011 i 1-1 kampen på Anfield.
Landslagsspill
Våren 2007 ble Bellamy utnevnt til ny kaptein på landslaget til s etter at Ryan Giggs ga seg med landslags-spill.
Den 22. mai 2014 la Bellamy opp.
Meritter
s
Celtic
Personlige utmerkelser:
Lada (navn)
Lada er et slavisk kvinnenavn dannet av mannsnavnet Lado, som har usikker opprinnelse. Det har blitt tolket som et gudenavn for en kjærlighetsgud, men dette er omstridt.
Utbredelse
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til fornavnet Lada i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.
23. serierunde i Adeccoligaen 2007
23. serierunde i Adeccoligaen 2007 startet den 15. september klokken 16:00 med den TV-sendte kampen mellom Bodø/Glimt og Haugesund. Runden fortsatte med seks kamper den 16. september 2007 som alle startet klokken 16:00 og ble avsluttet med kampen mellom Skeid og Bryne som startet klokken 18:00.
Trine Skei Grande
Trine Skei Grande (født 2. oktober 1969 i Overhalla i Trøndelag) er en norsk kommunikasjonsrådgiver og tidligere politiker (V). Hun var leder i Venstre fra 17. april 2010 til 26. september 2020, og fast innvalgt på Stortinget fra Oslo fra 2005 til 2021. Fra 2001 til 2005 var hun fast møtende for Odd Einar Dørum som var justisminister i Kjell Magne Bondeviks andre regjering.
Grande var kunnskaps- og integreringsminister i Erna Solbergs regjering fra 24. januar til 13. mars 2020, og kultur- og inkluderingsminister fra 17. januar 2018 til 24. januar 2020.
I november 2021 ble hun ansatt i kommunikasjonsbyrået Footprint.
Bakgrunn og yrkeskarriere
Trine Skei Grande er datter av byggmester, kunstner og trekkspillmusiker Helge Grande og lærer og skredder Oddveig Skei.
Marte Sæther
Marte Sæther (født 30. mars 1944 på Nordstrand) er en norsk ballettdanser.
Trine Skei Grande
Bakgrunn og yrkeskarriere
Hun gikk samfunnsfaglig linje ved Namsos videregående skole 1986–1988 og har grunnfag i sosialøkonomi fra Universitetet i Trondheim fra 1989, mellomfag i statsvitenskap fra Universitetet i Oslo fra 1991 og grunnfag i historie fra Universitetet i Oslo fra 1992.
Grande var frilansjournalist i Namdal Arbeiderblad 1984–1988, jobbet som lærer ved Hunn barneskole i Overhalla i 1989, jobbet som lærer ved Levanger videregående skole 1992–1994, var foreleser i sosialfag ved Høgskolen i Levanger i 1993, informasjonssekretær i Norsk Studentunion 1994–1995, generalsekretær i Norges Bygdeungdomslag 1995–1997 og generalsekretær i Landsrådet for Norges barne- og ungdomsorganisasjoner 1997–1999.
Marte Sæther
Som ung lærte hun hos Rita Tori, Eva Haalke og Gerd Kjølaas. Senere har hun studert Martha Grahams teknikk ved London Contemporary Dance Theatre. Hun ble etter examen artium i 1962, ansatt ved Operaballetten i 1964, der hun debuterte som Odette, med Thor Sutowski som partner, og i 1967 var den hvite svanen i Svanesjøen. Derpå ble hun forfremmet til solist i 1971 og virket inntil hun pensjonerte seg fra dansen i 1985. Hennes avskjedsforestilling var Strender av den amerikanske Glen Tetley (1926–2007), et stykke hun også hadde urfremført i 1974 til Arne Nordheims elektriske musikk, Solitaire og Respons I.
Trine Skei Grande
Bakgrunn og yrkeskarriere
I midten av 1990-årene flyttet hun fra Nord-Trøndelag til Oslo.
Politisk arbeid
Grande var leder i Nord-Trøndelag Unge Venstre 1987–1989, valgkampsekretær i Nord-Trøndelag Venstre i 1989, medlem av Unge Venstres sentralstyre 1989–1991, politisk sekretær i Venstre i 1990, kampanjesekretær i Unge Venstre i 1990, leder i Norges Venstrekvinnelag 1990–1992 og medlem av Nord-Trøndelag fylkesting 1991–1995. Grande var senere leder i Oslo Venstre 1997–2000, medlem av Oslo bystyre 1997–2003 og Oslos byråd for kultur og utdanning 2000–2001.
Grande var medlem av Venstres sentralstyre 1990–2000 og 1. nestleder 2000–2010 før hun ble valgt til ny leder etter Lars Sponheim i 2010. Grande er også parlamentarisk leder fra 2009, hvilket hun også var i perioden 2001–2005.
I 2017 var hun partiets førstekandidat til stortingsplass fra Oslo foran Ola Elvestuen og Guri Melby.
Den 11. mars 2020 kunngjorde Grande at hun ville gå av som partileder og statsråd, og ikke stille til valg i 2021.
Stortingskomiteer
I 2015 boikottet hun en framtidig reise til Iran sammen med andre medlemmer av Utenrikskomiteen, fordi hun mener at det er diskriminerende at hun som kvinne er tvunget til å dekke til sitt hår for å komme inn i landet. Også Marit Nybakk boikottet. Den norsk-iranske kvinneforeningen Kvinner Opplyser ser boikotten som «å stå opp mot undertrykking av kvinner i Iran».
Feng Shui (andre betydninger)
Feng Shui, eller feng shui, kan vise til:
Marte Sæther
Sæter var også lærer ved Operaens egen ballettskole fra 1976 og ballettlinjen ved Fagerborg videregående skole, samt ved Statens Balletthøgskole, der hun var skolens andre rektor fra 1987 til 1991, et verv hun overtok etter Henny Mürer som hun hadde vært stedfortreder for siden 1984.
Liste over ordførere i Skjerstad
Skjerstads ordførere er en liste over ordførere i tidligere Skjerstad kommune (i 1905 ble Fauske kommune fradelt og i 2005 ble resten av kommunen innlemmet i Bodø kommune).
Hay Road gasskraftverk
Hay Road gasskraftverk er et varmekraftverk i Wilmington i Delaware, USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 1.130 MW, med 8 kogenerasjons-gassturbiner. Operatør er energiselskapet Calpine Corp.
Kraftverket stod ferdig utbygd i 1989. Brenselkilden er naturgass, subsidiært fyringsolje.
Warszawapakten
Warszawapakten (offisielt kalt Traktaten for vennskap, samarbeid og gjensidig assistanse) var under den kalde krigen en militærallianse mellom Sovjetunionen og land i den tidligere østblokken i Europa. Den bestod både av reelt uavhengige stater og stater som til tross for formell selvstendighet de facto var styrt fra Sovjetunionen. Forsøk på å bryte ut av pakten ble brutalt slått ned ved hjelp av sovjetiske militærmakt.
Traktaten ble etablert som forsvarspakt rettet mot NATO, som hadde blitt etablert i 1949. En viktig begivenhet som førte til dannelsen av Warszawapakten var (Vest-)Tysklands gjenopprustning og NATO-medlemskap. Pakten ble underskrevet i Warszawa 14. mai 1955, og trådte i kraft 5. juni 1955. Sovjetunionen hadde på forhånd inngått bilaterale forsvarsavtaler med de fleste av medlemslandene i Warszawapakten. Endringen til en multilateral avtale bidro til å øke Sovjetunionens prestisje som en supermakt internasjonalt.
3. november 1956 erklærte Ungarns nye statsminister Imre Nagy at Ungarn ville trekke seg fra Warszawapakten. 4. november ble landet invadert av Sovjetunionen. Omtrent 30,000 ungarere ble drept, flere tusen fengslet og omtrent 200,000 flyktet.
Natten mellom 20. og 21. august 1968 invaderte Warszawapakten Tsjekkoslovakia for å knuse det nye og mer liberale styret til Alexander Dubček. . Det var den eneste felles militæroperasjonen Warszawapakten foretok.
Den bestod til den kalde krigen var over, og medlemslandene begynte å trekke seg i 1991. DDRs medlemskap opphørte i september 1990, rett før landet sluttet å eksistere, og pakten ble offisielt oppløst den 1. juli 1991.
Medlemmer
Albania trakk seg ut av alliansen i 1961 som følge av uenighetene mellom Folkerepublikken Kina og Sovjetunionen etter at Sovjetunionen hadde fordømt Josef Stalin og gjennomgått en avstalinisering. Albania fortsatte således med stalindyrkelsen.
Kinas riksvei 314
Kinas riksvei 314 (G314) løper sørvestover fra Ürümqi i Xinjiang mot Khunjerabpasset, som ligger på grensen mellom Folkerepublikken Kina og Pakistan. Den er 1 948 kilometer lang.
Seksjonen mellom Kashi og Khunjerabpasset er samtidig den kinesiske delen av Karakoramveien.