cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Christopher Rådlund
Afghanistan
Etter et opphold hos de norske styrkene på Meymaneh-basen i Afghanistan i 2013, stilte Rådlund i 2014 ut malerier med motiver derfra i form av utstillingen Fjern Front på Forsvarsmuseet i Oslo.
Santa Clara (Cuba)
Andre trekk ved Santa Clara
Parque Vidal (Vidal Park) i Santa Clara er trolig et av Cubas mest tradisjonelle sjekkesteder. Om ettermiddagene samles folk (især single) i parken. Etter tradisjonen skal man spasere rundt og rundt. Kvinnene går rundt den indre delen av parken og mennene rundt den ytre delen. På søndagene stiller også musikere opp i parken og akkompagnerer "svermerne" med tradisjonelle cubanske kjærlighetssanger og smektende gitar- improvisasjoner.
Santa Clara er vertsby for Universidad Central de las Villas (Universitetet i Las Villas) som tilbyr utdanning opp til master-nivå på mange ulike felt, herunder innenfor ingeniør- og veterinærfag.
Hver julaften foregår det en av Cubas største og mest spektakulære fiestas i Remedios som ligger noen få kilometer unna.
Zorse
En zorse er avkommet av en sebrahingst og en hestehoppe. Zorser er alltid sterile og kan ikke få avkom. Formen på zorser er mer som en hest enn en sebra.
Zorser hører til Equus-gruppen.
Trakai
Trakai (polsk: Troki) er en historisk by i Trakai landkommune som ligger like vest for hovedstaden Vilnius. Trakai er administrasjonssenter i kommunen og har 5,419 innbyggere (2021). I byen ligger Trakai slott på en øy i innsjøen Galvė, et av flere vann i kommunen. Borgen, som er den største i Litauen og den fremste turistattraksjonen i Vilnius fylke, ble ferdig restaurert på 1990-tallet.
Trakai har som et av Litauens eldste steder en meget rik historie. Her finner man blant annet det eneste gudshuset til det tyrkiske folkeslaget karaimerne som kom til stedet på 1300-tallet og som har beholdt mye av sin egenart. På middelalderen var byen landets hovedstad i en periode.
Trakai historiske nasjonalpark og Auksjtadvaris regionalpark er opprettet innenfor kommunens grenser.
Hemnes prestegjeld
Hemnes prestegjeld var et prestegjeld i Nordland. Det ble opprettet i «Indre Ranen» 17. april 1843, og var et sokn i Alstahaug prestegjeld 1589–1843.
Kongelig resolusjon av 30. mars 1731, stadfestet 12. desember 1738, besluttet at prestegjeldet skulle ha en sokneprest og en residerende kapellan.
Ved kongelig resolusjon 19. april 1843 ble to sokn i Ranen prestegjeld delt i Hemnes prestegjeld og Mo prestegjeld. Samtidig ble det residerende kapellaniet nedlagt.
Ved kongelig resolusjon 19. april 1849, ble gårdene Rundsvoll og Skogsmo overført fra Vefsn til Hemnes prestegjeld.
Ved kongelig resolusjon 25. februar 1863 ble prestegjeldet delt i to sokn, hovedsoknet Hemnes og annekset Korgen. Til Korgen hørte gårdene fra og med Røssåauren (matr.nr. 41) til og med Lillebjerka (matr. nr. 90). Samtidig ble det tillatt å bygge kirke for Korgen ved hjelpekirkegården på gården Korgen.
Høyeste resolusjon 19. juni 1886 tillot å legge en ny gravplass på et jordstykke av Hemnes prestegård. Ved høyeste resolusjon 22. november 1887 ble det tillatt å opprette en ny kirkegård for Korgen anneks på et jordstykke av Benoni S Korgens gård.
Ved kongelig resolusjon 18. oktober 1918 ble borgerleiet Bardal overført fra Hemnes sokn til Nesna sokn og prestegjeld.
Ved kongelig resolusjon 5. april 1929 ble Hemnes sokn delt i Elsfjord sokn, i Elsfjord herred, og Hemnes sokn, som omfattet herredene Hemnes og Sør-Rana.
Sylvia Sidney
Sylvia Sidney (født Sophia Kosow 8. august 1910 i The Bronx, New York, død 1. juli 1999 i New York City av spiserørskreft) var en amerikansk TV- og filmskuespillerinne som fikk sitt gjennombrudd med sine mange kriminalfilmer på 1930-tallet. Moren hennes, Rebecca (født Saperstein), var en jøde fra Romania, mens faren, Victor Kosow, var en russisk utvandrer som jobbet som en selger. Foreldrene skilte lag i 1915, og Sidney fikk bo hos stefaren sin Sigmund, som jobbet som tannlege. Hun ble en skuespiller i en alder av 15 år da hun spilte i teaterstykket Prunella.
Hun fikk mye negativ omtale i starten av karrièren sin, og på 1930-tallet fikk hun et rykte som sa at hun var vanskelig å jobbe med. På 1940-tallet var hun rolig på filmfronten, og i 1949 ble hun kalt «box office poison» (kassagift). Karrièren nådde imidlertid et vendepunkt da hun spilte den kritikerroste rollen som Fantine i Les Misérables fra 1952. Hun ble nominert til Oscar for beste kvinnelige birolle for skildringen i Summer Wishes, Winter Dreams, og vant en Golden Globe for prestasjonen i fjernsynsprogrammet An Early Frost. I 1988 vant hun også Saturn Award for beste kvinnelige birolle for arbeidet sitt i Tim Burtons Beetlejuice.
México (delstat)
México er en delstat i De forente meksikanske stater (Mexico). Delstaten hadde 15 175 862 innbyggere i 2010, og er dermed landets mest folkerike. Arealet er på 21 461 km². Delstaten ligger som en omvendt U rundt Distrito Federal (Mexicos føderale distrikt), som er en del av Mexico by. Store deler av Mexico by befinner seg også i delstaten México. México grenser for øvrig til delstaten Hidalgo i nord, Puebla og Tlaxcala i øst, Morelos og Guerrero i sør og Michoacán i vest. Delstatshovedstaden er Toluca.
Navn
Mexico er betegnelsen både for De forente meksikanske stater, hovedstaden Mexico by og denne delstaten. For å skille, snakkes det derfor om Estado de México (delstaten Mexico) eller mer uformelt Edomex.
Geografi
Delstaten ligger for det meste på den høysletta som kalles Mexicodalen, over 2000 meter over havet, oppdelt av fjellkjedene Sierra de Ajusco og Montes de las Cruces. Her ligger det flere brakkvannsjøer, den mest kjente er den nå for det meste tørrlagte Texcocosjøen. Det ligger flere høye fjelltopper i México, blant annet Popocatépetl, Iztaccihuatl og Nevado de Toluca.
Klimaet er behagelig temperert, mens fuktigheten er varierende. Regntiden er fra juni til september. Delstatshovedstaden Toluca, som ligger ca. 2600 meter over havet, opplever av og til snøfall i bymarka.
De fleste innbyggerne bor i store forstadskommuner i umiddelbar nærhet av Mexico by. Den mest folkerike kommunen er Ecatepec de Morelos, som har over 1,6 millioner innbyggere.
Historie
Delstaten Méxicos historie er ofte synonymt med hele landets historie. Den første store høykulturen i Mexicodalen blomstret fra Kristi Fødsel av i Teotihuacán, som da var en av verdens største byer. På 600-tallet ble imidlertid byen plyndret og forlatt. Toltek-kulturen blomstret i århundrene etter, før området fra 1300-tallet av ble dominert av aztekerne. Den spanske erobringen på 1500-tallet førte til grunnleggelsen av flere byer og befestede klostre i delstaten, men også til slaveri og død for store deler av befolkningen. Delstaten spilte også en nøkkelrolle i frigjøringskrigen fra Spania, og frihetshelten José Maria Morelos ble henrettet i delstaten. I siste halvdel av det 20. århundre har Mexico by vokst utover i staten Mexico og gjort de fleste av innbyggerne til forstadsbeboere.
Befolkning
For hundre år siden var urbefolkningen det største befolkningselementet i Edomex, fordelt på otomí, masagua og nahua-folkene. I dag snakkes disse språkene ennå i isolerte deler av delstaten.
De aller fleste innbyggerne har imidlertid relativt kort fartstid i delstaten, de har flyttet ut fra Mexico by, eller vandret inn fra resten av Mexico.
Kommuner
Den meksikanske delstaten, México består av tilsammen 125 kommuner. Disse kommunene finner man igjen i denne oversikten. 34 av kommunene hører til innunder ZMCM sammen med 16 bykommuner i Mexicos føderale distrikt.
Interessant i delstaten Mexico
Teotihuacán, som står på UNESCOs liste over verdensarven, imponerer med sine enorme pyramider og palassruiner langs hovedgata Calzada de los muertos (de dødes aveny). Delstatshovedstaden Toluca har en bykjerne i kolonistil. Flere befestede klostre fra den første spanske tida finnes rundt i delstaten. Katedralen i Ecatepec de Morelos er et eksempel på moderne arkitektur.
Puebla
Puebla er en delstat i Mexico, beliggende i det sentrale høylandet øst for Mexico by. Statens utstrekning er på 34 290 km². Delstaten grenser til Veracruz i nord og øst, Hidalgo, México, Tlaxcala og Morelos i vest, samt Guerrero og Oaxaca i sør og sørøst. Befolkningen er på ca. 6,5 millioner innbyggere (2020). Hovedstaden heter Puebla de Zaragoza, og omtrent halvparten av befolkningen bor i og rundt denne byen.
Geografi
Nabostaten Tlaxcala danner en kile inn i det geografiske sentrum av Puebla. Sør for kilen ligger en høyslette på ca. 2000 meters høyde, med jordbruksland og det meste av befolkningen. Den mer ubebygde nordlige delen er svært fjellrik, men noen områder er lavtliggende med tropisk skog. Høyest når Pico de Orizaba, med en høyde på 5746 meter. I sørvest ligger også vulkanen Popocatépetl.
Historie
Historien om de store høykulturene i Mexico begynner i Puebla. I den høytliggende, tørre Tehuacán-dalen sør i Puebla begynte man allerede ca. 7000 f.Kr. å eksperimentere med dyrking av avokado, chili, bomull og squash. Ca. 5000 f.Kr. prøvde man så ut mais, og den eldste keramikken stammer fra ca. 2000 f.Kr.
I 1862 ble Mexico invandert av Napoleons franske hær, men den 5. mai 1862 beseiret den meksikanske hæren franskmennen i et slag ved Puebla. Meksikanerne er svært stolte av dette berømmelige slaget, og har blant annet kalt hovedgaten i Puebla for «Seierherrens gate». Hvert år feires 5. mai med store fiestas over hele Mexico til minne om den stolte dagen i landets historie.
Historien er nært knyttet til de øvrige kulturene i det sentrale høylandet, og Teotihuacán-kulturen, tolteker-kulturen og aztekerne hadde dagens Puebla som en del av sitt maktområde. Byen Cholula var et viktig sentrum for makt, kultur og religion i alle disse periodene.
Under den spanske erobringen ble mange av innbyggerne i Cholula massakrert av Hernan Cortes' tropper og deres allierte fra Tlaxcala. I 1531 ble så Puebla by grunnlagt for å overstråle det gamle maktsenteret. Puebla var i kolonitiden den nest største byen i Ny-Spania, og et viktig maktsenter, senter for lærdom og kunstindustri. Poblanerne var også skeptiske til frigjøringen fra Spania.
Befolkning
Los poblanos, altså innbyggerne i byen Puebla, hadde spanske sympatier lenge etter frigjøringen fra Spania, og i dag regnes de ofte som snobbete. I motsetning til dette står det sterke innslaget av urfolk i landdistriktene, spesielt i den fjellrike, nordlige delen av staten. Rundt en halv million mennesker snakker nahuatl, Mexicos største urfolksspråk, mer enn i noen annen stat i landet. Et annet urfolk er totonac-folket som bor på grensen mot Veracruz.
Interessant i Puebla
Bysentret i Puebla, med sin katedral, kirker, klostre, palasser og hus i kolonistil, står på UNESCOs liste over verdensarven. I Cholula finnes det som tidligere var verdens største pyramide, i tillegg til en rekke kirker fra den første spanske tida. Rundt omkring i staten er det tallrike mindre arkeologiske utgravningssteder fra førkolumbisk tid, samt klostre og kirker fra den første spanske tida.
Djibouti under Sommer-OL 2000
Djibouti under Sommer-OL 2000. To utøvere, en mann og en kvinne fra Djibouti deltok i en gren, friidrett under Sommer-OL 2000 i Sydney. Det var femte gangen Djibouti deltok i et sommer-OL. Deltagerne vant ikke noen medaljer.
Økososialisme
Økososialisme er en alternativ politisk retning som kombinerer sosialisme og økologi. Grunntanken er at økologiske problemer ikke kan løses uten å utfordre kapitalismen som system. I et ideelt økososialistisk system, har produsentene således gjenvunnet kontroll over produksjonsmidlene, og naturens grenser for produksjonsvekst respekteres. Naturen gis en egenverdi og respekt. Retningen hevder at sosialistisk ideologi som ikke respekterer naturen, er verdiløs.
Produksjonsmåtene i et økososialistisk samfunn er utført av frie arbeidsstyrker som legger en økosentrisk bevissthet til grunn. Dette betyr at arbeideren eier sin egen arbeidskraft, og at arbeiderne selv styrer og bestemmer over arbeid og arbeidsplass, på en demokratisk måte. Dette kan gjøres gjennom for eksempel arbeiderstyrte bedrifter, eller kooperativer.
Park Tae-hwan
Park Tae-hwan (født 27. september, 1989 i Seoul) er en sørkoreansk svømmer.
Under Sommer-OL 2008 vant han OL-gull på 400 m fri. Han ble dermed den første fra Sør-Korea som har vunnet en medalje under OL i svømming.
Under Sommer-OL 2012 i London vant han sølv på 200 meter fri.
Den ubesmittede unnfangelse
Den ubesmittede unnfangelse (lat.: Immaculata conceptio) er også kjent som Maria unnfangelsesdag og vår frue ventedør og refererer til datoen 8. desember som er avmerket på primstaven som et kronet hode, en bok, fiskenot eller en Mariafigur. Dagen er til minne om at den hellige Anna fødte Maria uten synd.
Beskrivelse
I folkelig fromhet uttrykker man dette som at Maria er den ubesmittede unnfangelse.
Skjær i sjøen
Den ble godt mottatt av anmelderne.
Den ubesmittede unnfangelse
Beskrivelse
I katolsk ikonografi og malerkunst forøvrig betegner Den ubesmittede unnfangelse en bestemt type Maria-bilde.
Skjær i sjøen
Handling
Den aldrende og fraskilte forfatteren Johannes Mørk gjenopplever ungdommens berusende forelskelse når hans tenåringsdatter Eva, sammen med to unge venninner, feier inn i hans dovne sørlandsidyll. Mørk har lenge kretset omkring sine egne problemer, skyldfølelsen for det mislykkede ekteskapet. Han har ubevisst vært i ferd med å stivne i et sløvt vanegjengeri og lar bare alderdommen komme. Lone, den ene av datterens venninner, gjør et sterkt inntrykk på ham, og snart begynner noe å utvikle seg mellom dem. Både eksentrikeren og «surpeisen» i ham har begynt å stikke fram, men med datterens venninne i kikkerten blomstrer en «ny vin» i Johannes Mørk. Denne oppvåkningen fører til at han gjenopptar forholdet til sin ekskone. Dette påvirker ikke minst datteren Eva, som har vært redd for å binde seg fordi hun er skilsmissebarn.
Den ubesmittede unnfangelse
Beskrivelse
Denne dag sa munkene at Maria tok del i sin retning, ellers hadde hun ikke reist til Betlehem. De gamle kalte derfor dagen Vår frue (Marias) ventedør. Ifølge folketradisjonen kunne gravide be til Maria denne dagen, for å unngå å føde for sent eller for å lette selve fødselen.
Skjær i sjøen
Om filmen
Tone Danielsen og Solfrid Heier var ukjente, nybakte skuespillere da Skjær i sjøen gikk på norske kinoer. Danielsen hadde tidligere prøvd seg i skolerevyer og amatørteater. Heier, i rollen som venninne, kom direkte fra popbransjen, der hun hadde et navn som sangeren Winnie. Tone og Solfrid var henholdsvis 18 og 19 år gamle da de debuterte i denne filmen.
Den ubesmittede unnfangelse
Historie
Det var trolig Eadmer, St. Anselm av Canterburys følgesvenn og biograf, som var den første som formulerte doktrinen om at Marias unnfangelse skulle ha vært hellig eller ubesmittet, men allerede før hans tid hadde katolikker i England feiret Marias unnfangelse.
Skjær i sjøen
Om filmen
To andre skuespilleramatører som fikk roller, var Kjell Hofstad som postbud og Carl Henrik Størmer som Einar. Disse to ble hentet fra den pågående NRK-spørrekonkurransen Kvitt eller dobbelt, hvor både Hofstad og Størmer var vinnere. Hofstad vant to ganger i gresk gudelære og Størmer én gang i romersk numismatikk.
Den ubesmittede unnfangelse
Historie
I England fortsatte folket å feire Marias unnfangelse, mens kirkelederne diskuterte doktrinen. Spesielt dominikanerne, med Thomas Aquinas i spissen, avviste ideen. Fransiskanerne, og spesielt John Duns Scotus, forsvarte den, noe også jesuittene (oprettet på 1500-tallet) skulle gjøre.
Skjær i sjøen
Filmanmelderne
Både Aftenpostens og Arbeiderbladets anmeldere gav filmen gode kritiker da den kom. Aftenposten skrev blant annet: «For en glede å kunne si ubetinget ja til en ny norsk film!», og videre «Passende rørende, passe sentimental, aldri plump og hele tiden ubesværet frisk og naturlig». Arbeiderbladets anmelder skrev blant annet: «Andersen har laget en film han kan være bekjent av, den er fri for juks og fiksfakseri og har en stemning i seg som virker ekte». Anmelderen skrev videre at «Andersen har vært heldig med valget av skuespillere. Henki Kolstad har en ønskerolle som forfatter Mørk». VGs anmelder gav den terningkast fire.
Den ubesmittede unnfangelse
Historie
Først i 1854 gjorde pave Pius IX doktrinen formelt til et dogme; han var også sterkt involvert i formuleringen i erklæringen av dogmet.
Andre kirker
Den ortodokse kirke deler stort sett ikke det katolske synet på arvesynden, så doktrinen har liten relevans der. Den anglikanske kirke lærer hverken det ene eller det andre, men kun blant de høykirkelige har doktrinen noen utbredelse. Protestantiske kirker avviser den med referanse til bibeltekster som lærer at kun Jesus var uten synd.
Skjær i sjøen
Filmanmelderne
DVD-huset skrev følgende om filmen: «En varm og stemningsfull film om ganske alminnelige mennesker. I en lett atmosfære og med Grimstads vidunderlige skjærgård som bakgrunn, forblir filmen tro mot novellen, og folder seg ut som poetisk livsvisdom, gripende enkelt, og likevel uendelig dypt».
Dagbladet gav den terningskast fire i 2003.
I rollene
Ellers medvirker Tore Foss, Ola Isene, Erik Lassen, Siri Rom, Karen M. Meyer, Ernst Ellefsen, Bård Heggen og Astrid Myrstøl.
Varieté
Varieté er en særpreget slags scenefremførelse som omfatter trylling, sjonglering, akrobatikk, utbryterkunst, sketsjer og i noen tilfeller også musikk, dans og lignende scenekunster.
Berepet brukes også av og til som benevnelse på scenebasert sirkusunderholdning og om sirkusforestillinger som ikke inneholder dressurnumre.
Pauline Viardot
Michelle Pauline Viardot-García (1821–1910) var en berømt mezzosopran, pianist og komponist.
Biografi
Pauline Viardot var datter av den spanske tenoren. Søsteren var den legendariske mezzosopranen María Malibran, og broren var barytonsanger og sangpedagog.
Hun utviklet seg til en utmerket sanger med et karismatisk foredrag og et stemmeomfang som gjorde at hun lett kunne veksle mellom alt og sopran. Snart feiret hun store triumfer på alle store operascener i Europa, som Paris, London, Berlin og St. Petersburg. I 1843 ble hun kjent med den russiske dikteren Ivan Turgenev, og utviklet et nært og livslangt vennskap med ham.
Ved siden av karrieren som sanger, utviklet hun seg til en fremragende pianist. Den unge Franz Liszt var en av hennes pianolærere.
Viardot snakket fem språk: spansk på grunn av familiebakgrunnen, fransk på grunn av oppvekstlandet; italiensk på grunn av operakarrieren, tysk fordi hun i enkelte år bodde i Tyskland, og russisk fordi hun ofte opptrådte på russiske scener.
Under Chopins begravelse i Église de la Madeleine i Paris 30. oktober 1849 sang Viardot mezzosopranrollen i Mozarts Requiem, Tuba mirum-satsen. Vanligvis fikk kvinner opptre i kirka, men Chopins siste ønske var at Mozarts Requiem ble oppført i begravelsen, og siden verket krever kvinnelige sangere, ble det gitt dispensasjon mot at sangerinnene sto plassert bak et svart forheng.
Pauline Viardot trakk seg tilbake fra scenen i 1863, og på grunn av ektemannens offentlige opposisjon mot keiser Napoleon III av Frankrike, forlot de Frankrike for å slå seg ned i Baden-Baden. Ekteparet fikk stor betydning i utviklingen av Baden-Baden til en internasjonal kulturby, og hun møtte her en rekke musikere, diktere, malere og andre av tidens betydningsfulle personligheter, eksempelvis keiserparet Vilhelm I av Tyskland og Augusta av Sachsen-Weimar-Eisenach og kansler Otto von Bismarck. Clara Schumann var en av Pauline Viardots nære venner, og sammen presenterte de musikk av Robert Schumann, Frédéric Chopin og Johannes Brahms. På Pauline Viardots berømte matineer spilte også blant annet den verdensberømte pianisten Anton Rubinstein. Til gjestene i Viardots hus hørte hennes tidligere klaverlærer Franz Liszt, i tillegg til Richard Wagner og dikteren Theodor Storm. Camille Saint-Saëns dediserte operaen Samson et Dalila til henne.
I 1870 klarte Johannes Brahms å overtale Viardot til å synge under den første offentlige framførelsen av hans Alt-Rhapsodie i Jena.
Etterhvert som Pauline Viardots stemme mistet glansen, egnet hun seg mer til komposisjon og undervisning, og hun opparbeidet seg et legendarisk ry som sanglærer. Hun hadde også flere norske sangelever. Den norske sopranen Amalie Harloff var elev hos henne fra 1883, og Viardot skal ha vært så begeistret for hennes stemme at da Amalie Harloff etter et års studier ville reise hjem, fikk hun tilbud om gratisundervisning dersom hun ble værende i Paris. Andre norske sangere som studerte med Madame Viardot var Lalla Wiborg, Wilhelmine Holmboe-Schenström, Lona Gyldenkrone, Camilla Wiese og Hildur Schirmer.
Da Pauline Viardot døde i Paris 18. mai 1910 etterlot hun seg en rekke komposisjoner som først er blitt oppdaget den senere tid. Hun er gravlagt på Cimetière de Montmartre.
Komposisjoner
Viardot begynte å komponere som ganske ung, men det var aldri meningen å bli en komponist, hun skrev hovedsakelig for å hjelpe studentene til å utvikle stemmen. Likevel holder komposisjonene hennes høy standard, og Franz Liszt mente at med Pauline Viardot hadde verden endelig fått en genial kvinnelig komponist.
Til Viardots komposisjoner hører operettene Trop de femmes (1867), L'ogre (1868) og Le Dernier Sorcier (1869, «Den siste trollmannen»), som Johannes Brahms dirigerte i Viardots hus i 1869, alle med librettoer av Ivan Turgenev. Librettoene til sine to andre operetter, Le conte de fées (1879) og Cendrillon (1904; da var hun 83 år), skrev hun selv. Operettene (eller salongoperaene) har et lite format, men ble skrevet for gode sangere, og en del av musikken er vanskelig å framføre. Hun skrev også instrumentalverk, ikke minst for fiolin og piano.
Viardot tonesatte over femti sanger, mange til tekster av de tyske dikterne Eduard Mörike og Heinrich Heine. Hun skrev også sanger til franske, italienske, spanske og russiske tekster (Pusjkin, Turgenev), og bearbeidet blant annet instrumentalverk av Chopin, Haydn, Schubert og Brahms for sangstemme og klaver.
Verkliste
Opera
Korverk
Sanger
Instrumental
Landskap i Sverige
Landskap i Sverige er historiske landsdeler som etter den svenske konstitusjonen av 1634 ikke lenger har noen politisk eller administrativ betydning. I middelalderen fungerte mange landskap (også kalt «land») som selvstendige politiske enheter med egne lover. I Vasa-tiden ble landskapene til hertugdømmer og grevskap for at kongen skulle kunne legge til noen titler til kongetittelen sin. Kongens barn fikk også slike titler. For eksempel er kronprinsesse Victoria hertuginne av Västergötland. Landskapene fikk også egne våpen. På denne måten gav en inntrykk av at de alle var en slags småriker.
Det finns 25 landskap i Sverige. De grupperes i tre landsdeler: Götaland, Svealand og Norrland.
Liste over landskap etter befolkningsstørrelse
(Kilde:SCB 2006)
Justisdepartementet (Sverige)
Justitiedepartementet er et departement under den svenske regjeringen. De har ansvar for spørsmål om blant annet rettsvesenet, demokratispørsmål, integrasjon, statsborgerskap, og idrett. Den nåværende sjefen for jusititedepartementet er justisminister Beatrice Ask.
Ved departementet arbeider omkring 350 personer.
Rana kommunestyre 2003−2007
Rana kommunestyre 2003−2007 er en oversikt over representanter og vararepresentanter i Rana kommunestyre etter valget i 2003.
Kommunestyrevalget 2003
31,8% av stemmene var den laveste oppslutning Det norske Arbeiderparti hadde hatt siden opprettelsen av Rana kommune i 1964. For første gang siden kommunereformen var Det norske Arbeiderparti ikke en gang det største politiske partiet.
Ny ordfører ble Inge Myrvoll, mens Liv Hauknes ble varaordfører. Begge tilhørte Sosialistisk Venstreparti.
Sosialistisk Venstreparti inngikk et valgsamarbeid med Høyre, Senterpartiet og Venstre. Det nye kommunestyret var således også et resultat av at de borgerlige partiene fant det nødvendig å bevise at et regjerende alternativ var mulig.
Rolf Thorsen
Rolf Bernt Thorsen (født 22. februar 1961 i Zürich, Sveits) er en norsk tidligere roer, verdensmester og olympisk medaljør. Thorsen rodde for Horten roklubb.
Karriere
Thorsen var Norges beste roer på 1980-tallet, sammen med Alf Hansen. Han tok VM-gull i dobbeltsculler sammen med Hansen i 1982, sølv i 1983 og bronse i 1981. Senere tok Lars Bjønness over som makker i dobbeltsculleren. Sammen tok de VM-gull i 1989 og i 1994. Thorsen var også med å vinne sølv i VM i dobbeltfirer i 1987 med Vetle Vinje, Lars Bjønness og Alf Hansen og Olympisk sølv i Seoul i 1988 og i Barcelona i 1992.
Thorsen har syv kongepokaler og ble tildelt Morgenbladets gullmedalje i 1989 sammen med Lars Bjønness og Ole Kristian Furuseth. I 1996 ble Thorsen også tildelt det internasjonale roforbunds (FISA) høyeste utmerkelse; The Thomas Keller Medal for an Outstanding Career in Rowing. I 2010 ble Thorsen også tildelt Norges Roforbunds høyeste utmerkelse; Gullmerket og Hederstegnet til Norges Idrettsforbund og Olympiske og Paralympiske komité for sin innsats som ro-president.
Thorsen var visepresident i Norges Roforbund fra 1996 til 2000, og president fra 2000 til 2010. Han har også hatt flere sentrale verv innenfor idrettsbevegelsen som sådan.
Utenfor idrettsverden er Thorsen en aktiv styrerepresentant, med verv i blant annet Norwegian Green Building Council, Den Norske Opera og Ballett, Agaia AS og NP Bygg AS.
It’s a Long Way to Tipperary
«It's a Long Way to Tipperary» er varietésang- og marsj første gang framført av Jack Judge i 1912 og skrevet Judge og Harry Williams (Henry James Williams), selv om forfatterskapet til sangen lenge har vært omstridt.
Den ble spilt inn i 1914 av den irske tenoren John McCormack. Den ble brukt som en marsjsang blant soldater i første verdenskrig og huskes som en sang fra den krigen. Et velkomstskilt, i den omtalte byen Tipperary i Irland, erklærer humoristisk «You've come a long way» med henvisning til sangen.
Sangen ble gjort populær av The Connaught Rangers mens de marsjerte gjennom Boulogne den 13. august 1914, fulgt av Daily Mails korrespondent George Curnock og rapportert 18. august samme år. Sangen ble deretter plukket opp og sunget av andre soldater i den britiske hæren.
Melodien er også brukt i den norske barnesangen «Det er en fin ting å vinne venner».
George Barris
George Barris (født 20. november 1925 i Chicago, USA, død 5. november 2015) er en amerikansk bilbygger og en av de mest kjente designerne av custombiler i verden. Han kaller seg ofte, og ikke helt ufortjent, «King of the Kustomizers».
George og broren Sam ble født i Chicago, USA på 1920-tallet, og etter foreldrenes død flyttet de til California for å bo hos slektninger. Begge var flittige studenter, og interesserte i drama, musikk og design. Spesielt George var fascinert av modellfly, og vant en rekke priser i tenårene for sine modeller.
Brødrene jobbet begge på en restaurant eid av familien, og en dag fikk de en 1925-modell Buick som lønn. Bilen var ikke i god stand, men brødrene reparerte den raskt, før de begynte å eksperimentere med å endre bilens utseende. Denne bilen ble den første custombilen fra Barris-brødrene, og ble raskt solgt for at brødrene skulle få råd til en ny prosjektbil. Før George gikk ut av videregående skole var etterspørselen økende, og brødrene sto også bak en klubb for eiere av customiserte biler, kalt Kustoms Car Club. Dette var første gang ordet custom var stavet med en K, noe som senere ble typisk for Barris-brødrene.
Sam gikk inn i marinen under 2. verdenskrig, mens George flyttet til Los Angeles, hvor også Sam flyttet etter krigen. De to bygget stadig «kustom»-biler for private kunder, og samtidig bygget egne biler som han brukte i konkurranser. Gjennom disse aktivitetene fikk brødrene kontakt med filmindustrien i området, og de ble snart bedt om å bygge biler som skulle brukes i ulike filmer, samt spesialmodeller til personlig bruk for filmstjerner samt ledelsen i filmstudioer. Filmen Uten ryggrad fra 1958 var første gang en av brødrenes biler ble brukt på det store lerret.
I 1951, etter at Sam hadde bygget en Mercury-bil til seg selv, så en kunde, Bob Hirohata, bilen og ønsket seg en tilsvarende. Denne bilen, kjent som Hirohata Merc, ble utstilt på bilutstillingen «Motorama» i 1952, og ble så populær at den var blant de best besøkte bilene utstilt. Denne bilen får også æren for å ha etablert 1949-1951 Mercury blant de mest populære grunnmodellene for videre «customizing», en status modellen har den dag i dag.
Biler for TV
Ut over 1960-tallet ble George Barris' selskap, Barris Kustom Industries, stadig mer involvert i design av biler for bruk i TV. George Barris kjøpte tidlig i tiåret Lincoln Futura, en konseptbil fra midten av 1950-tallet bygget av italienske Ghia. Denne sto parkert i lokalene til firmaet hans, helt til han noe uventet ble spurt om å bygge en bil for American Broadcasting Companys nye TV-serie Batman. Tiden var knapp, og det var kun noen få uker til filmingen skulle starte, så Barris hadde ikke tid til å bygge en ny bil. Han kom til å tenke på Futura, som av Lincoln-designerne var bygget for å likne på en hai, med en aggressiv front og store halefinner, og bestemte seg for at dette var et perfekt grunnlag for en Batmobile. Bilen ble klar på bare tre uker, og serien ble umiddelbart en stor suksess.
Barris' biler har også vært brukt i reklamefilmer, og selskapet har bygget en lang rekke replikamodeller av biler fra kjente filmer og serier, som The Beverly Hillbillies, The Munsters (Munster Koach, DRAG-U-LA), The Dukes of Hazzard (General Lee), Mannix (Roadster), Starsky and Hutch (Ford Torino), Power Rangers (Rad-Bug med fler), Knight Rider samt Banacek (AMC AMX-400). Disse bilene selges ofte på auksjon for høye summer, til tross for at de sjelden er helt lik originalen. Flere av disse bilene står i dag utstilt på museer, fremstilt som originale biler.
Kritikk
Til tross for rykter hadde Barris aldri noe å gjøre med DeLorean-modellen som ble brukt som tidsmaskin i Tilbake til fremtiden-filmene. Man antar at grunnen til disse ryktene er at Barris' selskap faktisk bygget om noen enkelteksemplarer av DMC-12, men i 2004 gikk Bob Gale, manusforfatter for Tilbake til Fremtiden, ut og benektet at George Barris hadde hatt noe med tidsmaskinen å gjøre. Barris hevder også å ha spilt en stor rolle i byggingen av Ecto-1, bilen brukt i Ghostbusters, Monkeemobile fra TV-serien The Monkees (som i realiteten ble designet og bygget av Dean Jeffries), Black Beauty fra The Green Hornet, samt bilene Munster Koach og DRAG-U-LA fra TV-serien The Munsters, som begge ble designet og bygget av Tom Daniels. I realiteten hadde Barris ansvaret for byggingen av replikamodeller av disse bilene, som ble brukt i markedsføring, stuntscener med mer.
Ulver
Ulver eller ulvelignende dyr er en kompakt gruppe som består av mellomstore arter med hundedyr (Canidae) som er spesielt nært beslektet. Gruppen er ikke vitenskapelig, men utgjør de artene som kan pare seg og få forplantningsdyktig avkom (såkalte hybrider). Det er fortsatt ikke endelig avklart alle kan regnes som egne arter, selv om ny forskning peker i den retning. Dette gjelder spesielt tamhund (Canis familiaris).
Arter og artsbegrepet
Diskusjonen om ulike ulvearter og ulvedyr har pågått i flere sekler. Mange lokale populasjoner har gjennom tidene blitt regnet som egne arter. Ny kunnskap gjennom moderne forskningsmidler har endret på sammensetningen. I dag vet vi mye mer, men allikevel kan artgrensene av og til være uklare.
Normalt vil ikke ulike arter kunne pare seg og få forplantningsdyktig avkom. Allikevel er dette mulig under spesielle genetiske forhold. Derfor kan det i noen tilfeller være vanskelig å bestemme om det er en art, underart eller en hybrid. Også forholdet mellom artene kan være uklare. Det er dette som er årsaken til at vi ikke med sikkerhet har visst om det var en, to, tre eller fire arter med ulv. Likeledes er dette opphavet til spørsmålet om hvorvidt tamhunden (Canis familiaris) er en egen art eller ikke. Nylig ble det også oppdaget at dingo (Canis dingo) er en egen art og at gullsjakalen (Canis aureus) er nærmere beslektet med ulv og prærieulv enn sjakalene. Sistnevnte reiser spørsmål om hvorvidt gullsjakalen er en sjakal eller en ulv. Samtidig ble det dokumentert at en afrikansk underart av gullsjakalen i virkeligheten var en hittil uoppdaget ulvelinje, som siden fikk navnet afrikansk ulv. Kanskje eksisterer det også andre uoppdaga ulvelignende linjer og arter.
Moderne forskning med nye teknikker, som for eksempel SNP genotyping (enkelt forklart, en mer presis måte å måle genetisk variasjon på) og SNP-mikromatriseanalyse (en måte å analysere et genom for et stort antall enkeltnukleotidpolymorfier i en og samme operasjon), og genom viser at det kun eksisterer to arter med ulv, nemlig ulv/gråulv (Canis lupus) og etiopisk ulv (Canis simensis). Sistnevnte er endemisk for fjellene i Etiopia, i Afrika.
Tidligere ble rødulv (Canis rufus) og kanadisk ulv (Canis lycaon) regnet som egne arter, men disse er nå fjernet fra lista. Førstnevnte har vist seg å være en prærieulvhybrid, som består av 75 prosent prærieulv (Canis latrans) og 25 prosent ulv. Sistnevnte er en ulvehybrid, som består av 60 prosent ulv og 40 prosent prærieulv.
I en ny studie, publisert i Journal of Zoology den 27. mars 2014, utfordrer forskerne dingoens klassifisering og hevder at den må klassifiseres som en egen art; Canis dingo. En gruppe forskere har studert 69 dingoskaller, noen skinn og skjelettfragmenter som dateres til cirka 1900 og bakover, altså til tiden før europeerne ankom Australia og bragte med seg tamhunder som siden paret seg med lokale dingoer og skapte såkalte dingohybrider. Studien viser at distinkte anatomiske forskjeller skiller dingoen fra både ulven og tamhunden. Blant annet gjennom en bredere skalle og ei lengre snute. I motsetning til hunder, har dingoen har aldri ulveklør på baklemmene. Studien slo også fast at dingoer ikke nødvendigvis trenger å være gulbrune, men like godt kan være sorte, hvite eller rødbrune. Kombinasjoner finnes også, med innslag av hvite og sorte flekker. Det ble også funnet bevis for dingoer med hvite «sokker» på lemmene og hvit haletipp. Det er imidlertid uklart om det fortsatt eksisterer ekte dingoer i Australia i dag, selv om forskere antar at det er sannsynlig.
I januar 2014 dukket det også opp en ny studie, som hevder at hund og ulv allikevel ikke er så nære slektninger som vi har antatt i senere år, nemlig at ulven er hundens stamfar. Analysene antyder i stedet at hund og ulv kan nedstamme fra en felles stamform gjennom ulike linjer. Stamformen skal ha eksistert for omkring 9 000–34 000 år siden. Dette skal ha vært et stort, ulvelignende hundedyr som levde i Europa og nå er utdødd. Analysene antyder dessuten at hundens nære slektskapet med ulv kan stamme fra naturlige krysninger mellom disse i etterkant.
Gerhard I av Holstein
Barn:
Som svigefar til kong Magnus Ladulås av Sverige ble Gerhard tatt til fange av opprørere i 1278 under Folkekongeopprøret.
Larvik Explorers
Larvik Explorers, offisielt Larvik Basket Klubb (stiftet 12. februar 1994), er en basketballklubb fra Larvik. Klubben hører hjemme i Norges Basketballforbunds Region Øst, og spiller hjemmekampene sine i Fagerlihallen.
Historikk
Klubben ble først kjent som Larvik Mighty Maggots, og Stavernhallen ble brukt som arena frem til mai 2016.
A-laget for menn spilte 2017/18-sesongen i 1. divisjon basketball for menn.
Patriot Whigs
Patriot Whigs, seinere Patriot Party, eksisterte mellom 1725 og 1803 som ei gruppe innenfor det britiske Whig partiet i Storbritannia. Gruppa blei forma i opposisjon til Robert Walpoles ministerium i det britiske Underhuset i 1725, da William Pulteney og 17 andre whigger slo seg sammen med toryene. Whig Patriotene mente at Walpole hadde blitt for mektig, at han var ekskluderende og selvopptatt. De mistenkte ham dessuten for å sko seg på folkets eiendom. Midt på 1730-tallet var det over hundre Whig Patrioter i Underhuset.
SAR
SAR kan referere til:
Øystein Hammeren
Øystein Hammeren (født 2. januar 1967) er en norsk tidligere skøyteløper.
Karriere
Han representerte Norge under Allround-EM 1988 og gikk for tre klubber (Rælingen SK, Spk Ceres og Ask SK) i løpet av karrieren sin.
Hammeren vant 10 000 meter i NM på skøyter, enkeltdistanser i 1989 på Tynset, og tok bronse på 5000 meter samme år. Han kom på 4.-plass i NM på skøyter, allround i 1990, og på 5.-plass 1991.
Felle (Nissedal)
Felle er ei bygd i Nissedal kommune i Telemark. Det er 212 innbyggere på Felle.
Per 2019 har bygda en landhandel, en barnehage, et kapell og flere hyttefelt. I 2009 avdekket lokalpressen i Telemark uregelmessigheter knyttet til hytteutbyggingen i området Sloksdalsfjell.
I 2009 hadde bygda en barneskole med 6 elever, og skolen var truet av nedlegging. I 2011 skrev lokalavisen Aust Agder Blad at innbyggerne i Felle var misfornøyd med å være en del av Nissedal kommune, og heller ville bli innlemmet i nabokommunen Gjerstad i Aust-Agder fylke. Da kommunestyret i Nissedal vedtok å nedlegge barneskolen i Felle, ble det bestemt at det i stedet skulle startes en barnehage i bygda.
Tore Engen
Tore Engen (født 1950) er en norsk maler, grafiker og skulptør som arbeider med collage, akvarell, oljemaleri og materialbilder. Han er kjent for sitt formspråk er ekspressivt og frodig, og han lar seg gjerne inspirere av natur, kystkultur, historie, arkeologi og norrøn mytologi. Kunst lages av det han finner, og blir satt sammen til overraskende helheter; møbler, smykker og kniver – laget av materialer som sølv, gamle landbruksgjenstander, bein og stein.
Han er blant annet innkjøpt av Samisk museum i Snåsa og Nord-Trøndelag fylkesgalleri. Han har utsmykket Brønnøysund rådhus, Buvik barneskole og har laget et minnesmerke over Jon Andreas Savio i Bugøyfjord. Han har også laget ordførerkjedene i sølv for Vega kommune og Nærøy kommune. Det er utstillinger med hans arbeider i Atelier Tautra, kunstrommet.no og Kulturverkstedet i Mosjøen.
Engen er oppvokst på garden Engen på øya Ylvingen. Denne ligger i Vega kommune på Helgelandskysten. Han startet tidlig å tegne, og tolv år gammel begynte han med oljemaling. Det var hans eldste søster som gav han dette og bidro på denne måten til hans interesse for kunst. Han ble senere utdannet ved det frie akademiet Psychopolis (1980) og det kongelige kunstakademiet (1981–1986), begge i Haag i Nederland. Hovedstudiet på akademiet var tegning, maleri og grafikk og han ble uteksaminert med et Cum Laude diplom.
Han har siden 1998 arbeider som kunstpedagog og hatt kursvirksomhet ved Heimdal kunstskole. Denne virksomheten foregår også i Atelierengen og ved Orkdal kunstforening.
Adolf IV av Holstein
Adolf IV av Holstein (født 1205, død 1261) var greve av Holstein 1225–1239. Adolf abdiserte i 1239 og gikk i kloster.
Peugeot 206
Peugeot 206 er en småbil fra Peugeot. Bilen kom i 1998 og erstattet Peugeot 205. Modellen ble levert som halvkombi med 3 eller 5 dører samt som kombi (SW) og coupé/cabriolet (CC) og ble en av de mest solgte i Europa. Flere spesialmodeller med stor utstyrspakke kom på markedet, f.eks «Griffe», «Roland Garros» og GTI med en mer spenstig motor. I Europa ble 206 i 2005 erstattet av Peugeot 207 (lansert i Norge og andre skandinaviske land i april 2006), men 206 produseres fortsatt i Iran, Brasil og Argentina for de respektive lands markeder. Bilen er den mest solgte Peugeoten gjennom tidene.
I forbindelse med avviklingen av modellen ble det introdusert en ny versjon i form av en 4-dørs sedan som bare vil bli solgt i Øst-Europa. En versjon kalt 207 Compact ble også utviklet i Brasil i 2008 og selges i flere markeder i Sør-Amerika under dette navnet. Bilen er essensielt en 206 med frontutseende som en 207. Denne versjonen ble i februar 2009 også tilgjengelig i enkelte europeiske land, da man besluttet at det på Mulhouse-fabrikken i Frankrike skulle lages en rimelig versjon som kunne konkurrere med billige, importerte biler som for eksempel Dacia fra Romania. Denne bilen markedesføres under navnet 206+.
Motorer
* Motoren var ikke tilgjengelig ikke i det norske modellprogrammet.
Cumann na mBan
Cumann na mBan (, «Kvinneligaen») er en irsk organisasjon som historisk har vært kvinneorganisasjonen til først Irish Volunteers og deretter IRA. Den ble opprettet i april 1914.
Grunnleggelsen
Organisasjonens konstitusjon inneholdt eksplisitte referanser til væpnet kamp mot britiske styrker i Irland. Medlemmene skulle dels bidra med praktisk hjelp til Irish Volunteers, og dels skulle de selv trenes i våpenbruk.
Medlemmene hadde forskjellig bakgrunn. Det var en overvekt av middelklassekvinner, mange av dem i arbeid, men også en betydelig andel fra arbeiderklassen. I september 1914 ble Volunteers splittet på grunn av spørsmålet om medlemmene burde kjempe for Storbritannia i første verdenskrig eller ikke, og Cumann na mBan støttet minoriteten som ikke ville støtte krigsinnsatsen.
Påskeopprøret
Den 23. april 1916, da Irish Republican Brotherhoods militærråd la siste hånd på verket med planene for påskeopprøret, ble Cumann na mBan sammen med Volunteers og Irish Citizen Army integrert i «Den irske republikks hær». Pádraig Pearse ble øverstkommanderende, og James Connolly var kommandant for enhetene i Dublin.
Da opprøret brøt ut neste dag kom førti medlemmer av Cumann na mBan, deriblant Winifred Carney som kom bevæpnet med både en Webleyrevolver og en skrivemaskin, til General Post Office sammen med de mannlige opprørerne. Før natten falt på var det kvinner tilstede i alle posisjoner som ble kontrollert av opprørerne, med unntak av en. Eamon de Valera nektet, til tross for ordre fra Pearse og Connolly, å la kvinner slippe inn i Boland's Mill.
I motsetning til hva mange har trodd ble ikke kvinnene satt til å være sykepleiere eller kjøkkenhjelper, men deltok aktivt i kampene. Flere av kvinnene ble også brukt som speidere, kurerer og til å hente våpen fra skjulesteder, ettersom de i mindre grad ble mistenkt for å være opprørere enn menn dersom de møtte britiske soldater.
Constance Markiewicz, som var bevæpnet med en pistol, skjøt en politimann i hodet nær St. Stephen's Green i den første fasen av opprøret. Senere, etter å ha vært med på snikskyttertjeneste i sentrum, krevde hun å få tillatelse til å plassere en bombe på Shelbourne Hotel. Flere av kvinnene falt, blant annet Margaretta Keogh som ble skutt utenfor South Dublin Union.
I Four Courts hjalp kvinnene til med å organisere evakueringen av bygningen, blant annet ved å ødelegge sensitive dokumenter. Andre steder ble kvinnene sendt ut tidligere; ved GPO sendte Pearse dem ut ved middag 28. april etter at bygningen ble rammet av artilleriild. Da ledelsen i GPO dagen etter skulle forhandle om overgivelse ble jordmoren og Cumann na mBan-medlemmet Elizabeth O'Farrell brukt som forhandler. Etter at overgivelsen var klar brakte hun, med militær eskorte, overgivelsesordren til de andre posisjonen. Mer enn 70 kvinner ble arrestert etter opprøret, blant annet flere i ledelsen i Cumann na mBan. Alle unntatt tolv av dem ble løslatt allerede innen 8. mai 1916.
Etter opprøret
Etter at opprøret hadde blitt slått ned ledet grevinne Markiewicz Cumann na mBan. Organisasjonen var sentral i å gjøre minnet om lederne for opprøret kjent i befolkningen, å organisere hjelpeaksjoner for fanger og å drive valgkamp for Sinn Féin før valget i 1918, der grevinnen selv ble valgt inn i parlamentet. Hun var fengslet da Det første Dáil ble samlet, men ble allikevel arbeidsminister i Den irske republikk fra 1919 til 1922.
Under den irske uavhengighetskrig var medlemmene aktive med å drive sikre hus for geriljasoldatene, å skjule våpen, drive Dáil Courts og lokale myndigheter og å produsere Irish Bulletin, republikkens offisielle nyhetsorgan.
I valget i 1921 ble grevinne Markiewizc, Mary McSwiney, Ada English og Kathleen Clarke valgt inn i Dáil Éireann.
Den anglo-irske traktat
I 1921 holdt Cumann na mBan en konferanse for å diskutere den anglo-irske traktat. 419 stemte mot mens 63 stemte for, og under den irske borgerkrig støttet organisasjonen traktatmotstanderne. Mange av medlemmene ble fengslet av Den irske fristaten.
Etter borgerkrigen
Cumann na mBan fortsatte å eksistere etter borgerkrigen som en del av det radikale, republikanske miljøet. I januar 1923 ble organisasjonen forbudt i Fristaten, og Kilmainham fengsel ble tatt i bruk som varetektsfengsel for antatte medlemmer.
De mange splittelsene i den republikanske bevegelsen førte til at mange medlemmer gikk over i Fianna Fáil, Clann na Poblachta og andre partier. Da IRA ble splittet i 1969/1970 støttet Cumann na mBan Den provisoriske IRA (PIRA). I Nord-Irland ble organisasjonen helt oppslukt av IRA under konflikten, mens i sør fortsatte den å eksistere som en egen gruppe. I 1976 ble visepresidenten i Sinn Féin, det ledende Cumann na mBan-medlemmet Máire Drumm, drept av lojalister.
I 1986 gikk PIRA og Sinn Féin inn for å droppe politikken med å ikke møte i folkevalgte forsamlinger. Cumann na mBan gikk mot dette, og knyttet seg til Republican Sinn Féin (RSF) og Continuity IRA. I 1995 ble RSFs generalsekretær, Cumann na mBan-medlemmet Josephine Hayden, fengslet i seks år for besittelse av en hagle og en revolver.
Lars Bjønness
Lars Bjønness (født 27. juli 1963 i Oslo) er en norsk tidligere roer og verdensmester som representerte Ormsund Roklub.
Bjønness tok over som makker i dobbeltsculleren til Rolf Thorsen, etter at Alf Hansen trappet ned. Sammen med Thorsen vant han VM-gull i 1989. Bjønness var også med å vinne sølv i VM i dobbeltfirer i 1987 med Vetle Vinje, Rolf Thorsen og Alf Hansen og Olympisk sølv i Seoul i 1988. Han tok sølv i dobbeltfirer også i 1992 i Barcelona sammen med Thorsen, Kjetil Undset og Per Sætersdal.
Bjønness og Thorsen ble tildelt Morgenbladets gullmedalje i 1989 sammen med Ole Kristian Furuseth.
Busy Bee of Norway
Busy Bee of Norway (eller bare Busy Bee, tidligere Busy Bee Air Service, og for en periode på 1970- og 1980-tallet Air Executive Norway) var et norsk flyselskap som ble startet i 1966 av skipsrederen Bjørn Braathen. Selskapet fraktet forretningsreisende både i inn- og utland, i tillegg til at selskapet også opererte mange charterflygninger for Forsvaret. Busy Bee brukte i hovedsak flytypen Fokker F-27 Friendship men opererte også fly som Short Skyvan og en Boeing 737, for så i de senere driftsår å bytte ut flåten med Fokker 50-maskiner. Selskapet gikk konkurs i 1993 og driften ble videreført av det som er i dag Norwegian Air Shuttle.