cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gällivare kommune
Tettsteder
Gällivare kommune hadde seks tettsteder i 2010. I tabellen oppgis antall innbyggere per 31. desember 2010.
Genetikk
Bortimot 40 tilfeller av den sjeldne genetiske sykdommen CIPA har blitt rapportert i Gällivare. CIPA er en engelsk forkortelse for Congenital insensitivity to pain with anhidrosis, men den svenske betegnelsen er Norrbottnisk ärftlig smärtokänslighet. På norsk kan det oversettes som «Norrbottensk arvelig smerteufølsomhet». Det er en mutasjon i et gen som gjør at nervesystemet ikke utvikles som normalt. De mennesker som fødes med denne sykdommen kan ikke føle smerte. Det gjør at den syke kan skade seg selv alvorlig uten selv å kjenne det. Det kan også ofte føre til en del misdannelser og beinveksten er hemmet eller unormal.
Annet
Den svenske fastfoodkjeden Max Hamburgerrestauranger ble grunnlagt i Gällivare i 1968 av Curt Bergfors.
Rikard II av England
Rikard II (født 6. januar 1367 i Bordeaux, død 14. februar 1400 på Pontefract Castle) var konge av England fra 22. juni 1377 til 29. september 1399, da han ble styrtet av Henry Bolingbroke. Han var andre sønn av Edward, den svarte prinsen og Joan av Kent, og ble arving da hans eldre bror døde som barn.
Han ble født på Hellig tre kongers dag, og tre konger var til stede da han ble født. Dette ble, selv om han var prinsen av Wales' andre sønn, tatt som tegn på at store ting lå i vente for ham. Ettersom hans eldre bror døde tidlig, og hans far døde i 1376, ble han arving til den engelske tronen og fikk selv tittelen prins av Wales. Året etter døde hans bestefar Edvard III, og han ble dermed konge bare ti år gammel.
Den mindreårige kongen
Det var Rikards onkel, John av Gaunt, 1. hertug av Lancaster, som styrte på hans vegne i de første årene etter kroningen. Da bondeopprøret brøt ut i 1381, mye på grunn av hertugens feilslåtte skattepolitikk, var det Rikard som personlige måtte forhandle med Wat Tyler og de andre opprørslederne, som hadde en hær på flere tusen mann. Dette må ha krevd stort mot fra en fjorten år gammel gutt. Han benådet først lederne, men dette ble trukket tilbake og de ble arrestert og henrettet. Det er uklart om Rikard planla dette fra starten av, eller om de mer militante adelige tvang ham til å gå tilbake på løftet. Uansett førte hans handlemåte til at opprørerne ble tvunget ut av London og tilbake til sine hjem rundt omkring i landet. Senere i livet skulle kongen vise en manglende evne til å føre forhandlinger og gjøre avtaler, noe som var viktig i 1300-tallets intrikate politikk og diplomati. Dette skulle til slutt føre til hans fall.
I 1382 giftet han seg med Anna av Böhmen, datter av Karl IV av det tysk-romerske rike og Elisabeth av Pommern. De fikk ingen barn, og hun gikk bort i 1394. Han skal ha elsket henne svært høyt. I 1396 giftet han seg med prinsesse Isabella av Valois, datter av Karl VI av Frankrike og Isabeau de Bavière. Heller ikke med henne fikk han noen barn. Hun skal bare ha vært barnet da de giftet seg.
Første krise 1387–1388
Da Rikard selv begynte å ta over styringen av landet, skjøv han flere sentrale adelsmenn tilside. Blant dem finner man Thomas de Beauchamp, 12. jarl av Warwick, Richard Fitzalan, 11. jarl av Arundel og Thomas av Woodstock, 1. hertug av Gloucester. Han vendte seg i stedet til en engere krets av favoritter, som inkluderte Robert de Vere, 9. jarl av Oxford og Michael de la Pole, 1. jarl av Suffolk. Adelsmennene som var presset ut dannet en gruppe, kjent som Lords Appellant. Deres hovedanliggende var at krigen mot Frankrike, hundreårskrigen, måtte fortsette. Flere av dem var først og fremst interessert i dette på grunn av de personlige økonomiske og maktmessige fordeler krigen gav dem.
I 1387 krevde Englands parlament, under press for Lords Appellant, at Rikard måtte fjerne sine upopulære rådgivere. Han nektet, og ble minnet på at han fortsatt var mindreårig og et regentråd ble innsatt. Rikard fikk Arundel, lederen for Lords Appellant, arrestert, men hans lille hær ble overmannet av Lords Appellants styrker utenfor Oxford og Rikard ble plassert i Tower of London. Åtte av hans rådgivere ble henrettet for høyforræderi i 1388, og resten ble landsforvist. Kongen måtte akseptere nye rådgivere, og mistet nesten all makt.
En skjør fred
Kongen var interessert i ting som fin mat, og insisterte på at man skulle spise med skje ved hoffet. Han skal også ha oppfunnet lommetørklet. Han fikk dekorert Westminster Hall med et nytt, vakkert tak, og han var beskytter for kunstnere, arkitekter og forfattere. På grunn av dette har han blitt sett som en forløper for renessansefyrstene. Men i hans samtid så man på interessene som svakheter, og mange mente han var en ny Edvard II, som ikke var verdig sitt opphav i det krigerske huset Plantagenet. Han hadde ikke sin bestefars dragning mot slagmarken. Rikards felttog i Skottland i 1385 endte med et uavklart resultat, og i 1396 signerte han en 28 år lang våpenhvile med Frankrike. Til tross for at freden brakte høyere fortjeneste i riket, var avtalen svært upopulær.
Man kan også se at han foretrakk fred i det første felttoget til Irland i 1394. Hans politikk baserte seg på at de irske opprørerne var oppildnet av sine klagemål mot de fraværende engelske jordeierne, og mente at de nok hadde rett i en del av sine krav. De han kalte ville irer, de irsktalende som ikke hadde sluttet seg til opprøret, behandlet han med mildhet og respekt. Slik skiller han seg fra flere tidligere og senere monarker i behandlingen av Irland og øyas befolkning. Mange historikere mener at dersom hans regjeringstid hadde vart lenger kunne Irlands historie vært dramatisk annerledes.
Rikard hadde en sterk tro på kongens guddommelige rett, og følte at det ikke skulle stilles spørsmål ved noen av hans avgjørelser. Han insisterte på å bli tiltalt som «Deres majestet» eller «Deres høyhet», og kunne sitte alene med kronen på hodet i timevis. Etter dronning Annes død i 1394 ble han enda mer rigid. Han bestilte landets første kongelige portrett. I Wiltondiptyken er han portrettert mellom de angelsaksiske helgenkongene Edmund martyren og Edvard bekjenneren. Dette var ikke bare en referanse til hans forgjengere på tronen, men også til hans ektefølte religiøsitet.
Andre krise 1397–1399 og avsettelsen
I 1397 bestemte Rikard seg for å kvitte seg med Lords Appellant, som la bånd på hans makt. Han brukte et aristokratisk komplott som påskudd; det er tvilsomt om dette var reelt. Jarlen av Arundel ble henrettet og Warwick sendt i eksil, mens Gloucester døde i fangenskap. Han kunne nå herske som an autokratisk konge, og fortsatte å rense ut alle som ikke underkastet seg fullstendig.
Kongen forble barnløs. Tronarvingen var først Roger Mortimer, 4. jarl av March, som var barnebarn av Lionel av Antwerpen. Etter hans død i 1398 var det hans syv år gamle sønn Edmund Mortimer som ble tronarving. Rikard bekymret seg for John av Gaunts sønn Henry Bolingbroke, som han i 1399 landsforviste for ti år på et tynt grunnlag. Kongen konfiskerte etter John av Gaunts død i februar 1399 Bolingbrokes eiendommer, og gav dem til sine favoritter. Noen historikere har tolket dette som et forsøk på å skape større harmoni i riket. Eiendommene var enorme, og utgjorde nesten en stat i staten, og var dermed et hinder mot et fredelig England under kongens kontroll. Politikken Rikard førte var den samme som hans forgjengere Henrik II og Edvard I hadde fulgt; også de tok eiendommer fra adelen for å styrke kronen.
Rikard forlot så landet for å føre et nytt felttog i Irland. Bolingbroke benyttet sjansen til å stige i land i Yorkshire med en hær gitt til ham av Frankrikes konge. Han hadde i første omgang til hensikt å ta tilbake sine eiendommer. Motviljen mot Rikard var stor, og etter kort tid hadde Bolingbroke kontroll over det meste av det sørlige og østlige England. Innen Rikard kom tilbake fra Irland og steg i land i Wales hadde en bølge av misnøye feiet over England, og Bolingbroke hadde blitt oppfordret til å ta kronen.
Kongen ble tatt til fange i Conwy Castle i Wales, og hentet til London. I hovedstaden opplevde han at borgerne kastet søppel på ham. Han ble stengt inne i Tower of London, og ble i september 1399 tvunget til å abdisere. Han frasa seg kronen foran parlamentet, og fikk samtidig opplest 33 anklager mot seg. Han fikk ikke lov til å besvare disse anklagene. Parlamentet aksepterte så Henry Bolingbroke som konge, under navnet Henrik IV.
Rikard ble plassert i Pontefract Castle, og ble antagelig myrdet eller sultet i hjel. Dødsdatoen antas å være 14. februar; han var helt sikkert død innen 17. februar.
Hans legeme ble utstilt i St. Pauls katedral i London, slik at alle skulle vite at han virkelig var død. Han ble å gravlagt i Kings Langley Church. Sarkofagen var dårlig designet, og besøkende kunne stikke hånden inn i kisten. En skolegutt skal ha stukket av med kongens kjeveben. På tross av at legemet ble vist frem gikk det rykter om at han var i live helt inn i Henrik Vs regjeringstid. Henrik V bestemte seg for å gi Rikard et flottere gravsted i Westminster Abbey, og flyttet legemet dit under en storslagen seremoni i 1413.
Pedra Azul
Pedra Azul er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Fylkesvei 162 (Finnmark)
Fylkesvei 162 (Fv162) i Finnmark gikk mellom Sørkjosen og Snefjord molo i Skavvika i Måsøy kommune. Veien var 1,8 km lang.
2019 ble veien del av fylkesvei 889.
Heinkel He 51
Heinkel He 51 var et tysk jagerfly.
Som en videreutvikling av Heinkel He 49 fløy prototypen He 51a første gang sommeren 1933. Denne ble fulgt av en preproduksjonsserie på ni fly under betegnelsen He 51A-0 for evaluering av det tyske flyvåpenet, og i mai 1934 begynte de flyene av den første serieproduserte varianten He 51A-1 å bli ferdige. Etter 150 He 51A-1 gikk man over til å produsere neste variant under betegnelsen He 51B-1 som i tillegg til noen små forbedringer kunne utstyres med eksterne drivstofftanker. 450 fly av denne varianten ble produsert, av disse 46 fly utstyrt med flottører under betegnelsen He 51B-2. Den siste produksjonsvarianten He 51C-1 ble utstyrt med festemekanismer for seks bomber på 10 kg hver for å kunne brukes til nærstøtte, hovedsakelig med tanke for eksport men noen få tilsvarende fly ble levert det tyske flyvåpenet under betegnelsen He 51C-2. I alt 100 He 51C-1 og He 51C-2 ble bygget.
79 He 51C-1 ble sendt til fronten under den spanske borgerkrigen, 51 for det spanske flyvåpenet og resten ble brukt av Legion Condor.
Som jagerfly ble He 51 pensjonert av det tyske flyvåpenet i 1938. Men flytypen fortsatte å gjøre tjeneste som treningsfly, også under den andre verdenskrig.
Beleiringen av Kristianopel
Beleiringen av Kristianopel var et ledd i bekjempelsen av problemet med snapphanene i Skåne under Gyldenløvefeiden.
Bakgrunnen
Da Karl XI rykket fram fra Bälteberga den 9. januar 1677 i retning mot Kristianstad, gikk han inn i det mest aktive operasjonsområdet for snapphanene. De hadde sine baser i Kristianstad, Karlshamn og Kristianopel. Etter å ha gått i vinterkvarter i Væ, ga han sin rådgiver Johan Gyllenstierna oppdraget med å bekjempe snapphanene.
Gyllenstierna kalte til seg Ebbe Ulfeldt og Pontus De la Gardie med en bondehær fra Småland. Snapphanene var milits fra de okkuperte dansk-norske områdene med en viss militær direksjon. Disse smålandske bondesoldatene som var kalt inn i tjeneste, var ikke ulik snapphanene i et militært perspektiv. Likevel nektet svenskene å anerkjenne snapphaner som militære styrker og behandlet dem som banditter og forrædere. Snapphaner som ble tatt til fange ble vanligvis henrettet.
Allerede i november 1676 hadde Pontus De la Gardie gått til angrep med egne styrker på Kristianopel. Men han ble slått tilbake av de danske forsvarerne som skal ha drept opptil 500 svenske soldater og bondesoldater. Etter stormangrepet var slått tilbake ville De la Gardie beleire byen. Men han ble beordret tilbake til Karl XIs hær i forkant av slaget ved Lund i desember 1676.
Etterspillet
Garnisonen fikk marsjere ut, men rundt sytti snapphaner og væpnede menn i Kristianopel ble ført ut og henrettet ved steile og hjul. Der blir den avrettede radbrukket, festet til et hjul og deretter plassert på en påle for å dø langsomt.
Dessuten opplevde de danske soldatene løftebrudd da de ble tatt som fanger og ført vekk fra deres hjem på Sjælland gjennom Sverige til Norge. Under fangemarsjen omkom hundrevis av mangel på mat, pleie og utmattelse. Bare en liten del kom fram til målet.
Løftebruddet var et klart overgrep. Unnskyldninger fra den svenske ledelsen hadde alltid vist seg meget dårlig begrunnet. Dette ga støtte til en ussel fangebehandling og systematiske løftebrudd som rammet tusenvis av soldater fra begge parter gjennom hele krigen.
Von Lützow kom til København der han ble stilt for krigsrett og dømt til døden. Men han ble benådet på henrettelsesstedet, der bøddelen tok von Lützows sverd og brøt det i to. Etter ydmykelsen ble han kastet ut av hæren ved «avskjed i unåde.»
Kristianopel ble holdt okkupert av svenskene under oberstløytnant Skytte. Han fikk kongelig ordre om å ødelegge byen etter at befolkningen var blitt tvangsflyttet til resten av Blekinge. Dette ble purret flere ganger i 1677 og 1678 uten at kommandantene fulgte ordrene gitt av Karl XI. Som et resultat ble byen reddet fra å blir utslettet, og den eksisterer fremdeles med et tre kilometer intakt bymurverk.
Chen Yi (komponist)
Chen Yi (tradisjonell kinesisk: 陳怡, forenklet kinesisk: 陈怡, pinyin: Chén Yí; født 4. april 1953 i Guangzhou i provinsen Guangdong i Folkerepublikken Kina) er en kinesisk komponist. Hun spesialiserer seg på samtidsmusikk.
Hun var den første kvinne sim tok mastergrad ved Det sentrale musikkonservatorium i Beijing i komposisjon. Som musiker spiller hun fiolin.
Chen bodde i mange år i New York City. I 2002 mottok hun Stoeger Prize for sin kammermusikk. I 2006 ble hun og hennes mann, komponisten Zhou Long, professorer for komposisjon ved Conservatory of Music ved University of Missouri-Kansas City.
Cirkusbygningen
Cirkusbygningen kan vise til:
Liste over vinnere av Serie A
Liste over vinnere av Serie A, det øverste nivået i italiensk fotball.
Massive Ordnance Penetrator
GBU-57A/B Massive Ordnance Penetrator (MOP) er en kraftig bombe av typen «bunker buster» som har vært en del av arsenalet til det amerikanske flyvåpen siden 2011. Bomben, som veier 13,6 tonn, er ment å ødelegge de aller sterkeste bunkerne og skal være i stand til å trenge igjennom drøyt 60 meter med betong før den eksploderer. Over 80 % av bombens vekt består av metall. På grunn av sin størrelse kan den kun droppes av B-2 Spirit. Derfra styres den av GPS.
Liste over vinnere av Serie A
1890-årene
Πρωτάθλημα ποδοσφαίρου Ιταλίας
Massive Ordnance Penetrator
MOP er ni ganger kraftigere enn BLU-109, som er den mest vanlige bunker buster-bomben i USAs forsvar. Den er også tyngre enn MOAB-bomben, men ikke like kraftig siden eksplosivene i den utgjør størstedelen av vekta.
Bomben ble trolig utviklet for å kunne slå ut potensielle underjordiske atomanlegg i Iran og Nord-Korea.
Sardana
Sardana er en katalansk folkedans. Det er en ringdans, som regnes å ha et seremonielt eller alvorlig preg. Sardana danses til musikk fra blåseinstrumenter og trommer. Dansen er utbredt i Catalonia og det katalanske kulturområdet, eksempelvis i Andorra.
Finnbergstunnelen
Finnbergstunnelen er en veitunnel i Nacka kommune øst for Södermalm i Stockholm. Tunnelen ble åpnet for trafikk i 2009, og utgjør en veiforbindelse for Kvamholmen.
Pedra Bonita
Pedra Bonita er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Talamanca (kanton)
Talamanca er den største kantonen i provinsen Limón sørøst i Costa Rica. Den hadde 30 712 innbyggere i 2011. Kantonen har et areal på 2809,93 km², noe som gjør den til landets nest største kanton i areal. Den grenser til Panama i sør, og har Det karibiske hav i øst. Ved byen Sixaola er en av Costa Ricas tre offisielle grenseoverganger. Kantonens administrasjonssentrum er byen Bribrí, som ligger i distriktet Bratsi.
Mange av landets mest besøkte strandsteder ligger langs Talamancas karibiske kyst, blant annet Cahuita, Puerto Viejo og Manzanillo.
Kantonen er blant områdene i landet med størst biodiversitet, takka være det varierte klimaet, som går fra fuktig tropisk klima ved kysten, via regnskogen i sentrum, til det kalde klimaet i fjellkjeden Cordillera de Talamanca. Både Cahuita nasjonalpark og deler av La Amistad internasjonale park, Cordillera de Talamanca nasjonalpark og Chirripó nasjonalpark befinner seg i kantonen.
Urfolksgruppene bribri og cabécar holder til i Talamanca. Mange av medlemmene av disse folkegruppene har også bevart det opprinnelige språket sitt, bribri og cabécar. Langs kysten er en stor andel av befolkninga av afroamerikansk opprinnelse, og mange av dem snakker limonesisk kreol som morsmål.
Distrikter
Talamanca er delt inn i fire distrikter:
Krosshaug
Krosshaug er egentlig navnet på en stor gravhaug på toppen av høydedragene nord for Bryne på Jæren i Rogaland. Navnet brukes også som felles betegnelse for alle de gamle kulturminnene som ligger her på gårdene Hauge og Tu helt sør i Klepp kommune.
Tinghaug er en naturlig bakketopp som er det høyeste punktet på Låg-Jæren, 102 moh.. Her skal etter tradisjonen ha vært tingsted for Midt-Jæren. I skråningen på vestsiden av Tinghaug ble det i 1897 funnet 16 gullgubber fra slutten av 700-tallet, det eneste funnet av sitt slag i Rogaland.
Nord for Tinghaug ligger Grønhaug, en gravhaug på 20 m tverrmål og ca. 2,5 m høy. Den ble undersøkt av konservator Anders Lorange i 1879, og inneholdt en mannsbegravelse fra tidlig vikingtid. På toppen av haugen står en runestein. Den er imidlertid reist av Lorange etter at han hadde avsluttet utgravningen; innskriften er rett og slett: l o r a n g e
Krosshaug ligger nå som da den ble forlatt etter utgravningen, med gravkammeret blottlagt. Gjenstandene fra graven er utstilt ved Arkeologisk museum i Stavanger, dessverre preget av den noe hardhendte utgravningen i 1869.
Det rike gravgodset peker utvilsomt mot det aller øverste sosiale skikt, kanskje har kvinnen vært hustru til en av de mektige jærhøvdingene, en forfar til dem vi hører om så mange ganger i sagalitteraturen. På Krosshaug står et steinkors fra tidlig kristen tid, det sørligste av en lang rekke slike kors opp langs vestlandskysten. Det kan ha blitt reist her allerede så tidlig som begynnelsen av 1000-tallet. Omtrent 100 m nordøst for Krosshaug ligger Dysjane, ett av fem ringformede tunanlegg på Jæren. 16 hustufter ligger side ved side ordnet i to halvsirkler, og danner veggene rundt en åpen plass. Inngangene har vært i kortveggene inn mot plassen.
Eric Braamhaar
Frederikus Johannes (Eric) Braamhaar (født 13. oktober 1966) er en nederlandsk internasjonal fotballdommer (fra 1. januar 2006) som også dømmer i den nederlandske Eredivisie. Han er bosatt i Enter, i provinsen Overijssel.
Trond Helleland
Trond Helleland (født 10. juli 1962 i Kvam i Hordaland) er en norsk politiker for Høyre. Han har vært stortingsrepresentant for Buskerud siden 1997 og var Høyres parlamentariske leder fra 2013 til 2021.
Oppvekst og utdanning
Trond Helleland er oppvokst i Oslo og Ål i Hallingdal.
Han har studiekompetanse fra naturfaglinjen ved Hallingdal gymnas fra 1981, Amerika-studier fra Concordia College i Minnesota fra 1982 og alle kurseksamener for hovedfag i statsvitenskap fra 1993. Han er utdannet cand.mag. med statsvitenskap, historie og offentlig rett fra Universitetet i Oslo fra 1989. Før han ble innvalgt på Stortinget, var han konsulent for reiseliv og regional utvikling i Buskerud fylkeskommune 1995–1996. Han har vært medlem av Kringkastingsrådet og en rekke andre offentlige utvalg.
Corrosion of Conformity
Corrosion of Conformity (også kjent som C.O.C.) er et amerikansk heavy metal-band fra Raleigh, Nord-Carolina, som ble grunnlagt i 1982.
Trond Helleland
Politisk karriere
Helleland var formann i Ål Unge Høyre 1980–1981, viseformann i Buskerud Unge Høyre 1983–1984, viseformann i Nordisk Ungkonservativ Union 1987–1989 og medlem av Unge Høyres sentralstyre 1984–1988, herunder formann 1986–1988. Han ble valgt til Unge Høyre-formann i en kampvotering mot Hans Olav Otterlei, og utfallet ble betegnet som en seier for distriktsfylkene. Helleland var ansatt som politisk sekretær i Buskerud Høyre i 1989 og politisk rådgiver i EU-spørsmål for Høyres stortingsgruppe i 1994. Hellelands lokalpolitiske aktivitet omfatter medlem av Drammen bystyre 1995–1999, medlem av Buskerud fylkesting 1988–1995 (fylkesutvalget 1992–1995) og leder i Buskerud Høyre 1990–1998. Foran stortingsvalget i 1997 vant han kampen om Høyres sikre mandat til Stortinget fra Buskerud mot onkelen Hallgrim Berg.
Corrosion of Conformity
Tidlige år (1982–1987)
Corrosion of Conformity (C.O.C.) ble grunnlagt i Raleigh, Nord-Carolina av bassist og vokalist Mike Dean, gitarist Woody Weatherman og trommis Reed Mullin tidlig på 80-tallet. Deres 20 spor lange, hardcore punk-orienterte debut, Eye for an Eye—det eneste albumet med vokalist Eric Eycke—ble gitt ut i 1984 (senere gjenutgitt av Caroline Records i 1990). Snart etter forlot Eycke bandet, og C.O.C. fortsatte med Dean og Mullin som vokalister i oppfølgeren i 1985, Animosity. I 1987 rekrutterte COC Simon Bob Sinister fra felles Carolina-band, Ugly Americans. Bandets utgivelse i 1987, Technocoracy viste en hektisk blanding av thrash fra COC med en mye renere stemme enn før.
Trond Helleland
Politisk karriere
Han har vært innvalgt på Stortinget fra Buskerud siden 1997, etter å ha vært vararepresentant 1989–1997. På Stortinget har han vært medlem av Familie-, kultur- og administrasjonskomiteen 1997–2001, leder i Justiskomiteen 2001–2005, medlem av Transport- og kommunikasjonskomiteen 2005–2009, medlem av Kommunal- og forvaltningskomiteen 2009–2013 samt parlamentarisk leder 2013–2021 og medlem av Utenriks- og forsvarskomiteen fra 2013.
Corrosion of Conformity
Mike Dean forlater bandet, pause, og Blind (1987 - 1992)
Mike Dean frlot bandet i 1987, og Simon Bob gikk snart samme veien, noe som etterlot COC i ruiner ett par år. De gjenstående medlemmene fikk seg en ny oppstilling, og postet en etterlysning i Flipside Fanzine for en vokalist som lignet på "James Hetfield or Ozzy Osbourne". Caroline Records gav på denne tuden ut noen spor med Mike som synger på EP, som de kalte for Six Songs With Mike Singing.
Trond Helleland
Medlem av Høyres gruppestyre på Stortinget
Da Helleland ledet gruppestyret mens Høyre satt i regjering hadde regjeringen mindretall i Stortinget i 7 av 8 år. I disse årene var den parlamentariske lederen Helleland en viktig person for regjeringen på Stortinget.
Corrosion of Conformity
Mike Dean forlater bandet, pause, og Blind (1987 - 1992)
Etter å ha lett lenge, ble Karl Agell rekruttert som vokalist, Phil Swisher som bassist og Pepper Keenan som andregitarist. COC beveget seg mer mot en simpel heavy metal-lyd. Innen 1991s Blind hadde de blitt et skikkelig heavy metal-band. Blind var det første albumet av COC som fikk oppmerksomhet på den store scenen. Videoen for "Vote With A Bullet" ble sendt på MTV, og albumet nådde Billboard Heatseekers-listene tidlige i 1992. Albumet har solgt rundt 250.000 kopier i USA per dags dato.
Deliverance og Wiseblood (1993 - 1998)
I 1993 forlot Agell og Swisher bandet, og grunnla Leadfoot. Dean kom tilbake, og Keenan tok over som vokalist. Det neste året skrev COC kontrakt med Columbia Records, og utgivelsen av Deliverance førte bandet videre mot Southern metal, en lyd som også ble ført videre i Wiseblood og America's Volume Dealer. I 1994 dukket sangen deres, "Big Problems" opp på lydsporet til Clerks. Sangen "Clean My Wounds" kunne høres på Tekken: The Motion Picture.
Deliverance var bandets mestselgende album. Dette var hovedsakelig fordi singlene "Albatross" og "Clean My Wounds" kom inn på Top 20 på rockeradio, og album tilbrakte nesten fire måneder på Billboard Top 200, med høyeste plassering som 155. På Heatseekers-listen kom den på #5, og varte nesten i ett år på den listen. Salg i USA for albumet var like over 440,000 ved slutten av 2005, og albumet kommer sannsynligvis til å få gull-sertifisering.
Wiseblood ble gitt ut i oktober, 1996. Til tross for at den fikk en Topp 30-radiohit, med "Drowning In A Daydream", samt en verdensomspennende turne med MEtallica, nådde ikke dette albumet samme salgstall som det forrige. Totale salg i USA er bare like over 150,000. COC ble nominert til Grammy Award i "Best Metal Performance" for sangen "Drowning In A Daydream".
America's Volume Dealer og In the Arms of God (1999 - 2006)
Snart etter utgivelsen av Wiseblood ble COC droppet av Columbia, og gikk videre til Sanctuary Records. Bandet gav ut sitt første album for dette plateselskapet, America's Volume Dealer, i november, 2000. Albumet var en enda større kommersiell tabbe en Wiseblood, og nådde ikke engang Billboard Top 200. Singelen "Congratulations Song" skaffet derimot bandet nok en Topp 30-hit. Ingen videoer bla laget for dette albumet. Mullin forlot badnet i 2001. Siden da har bandet jobbet med en serie trommere: Jimmy Bower fra Eyehategod, lokale Merritt Partridge, Stanton Moore fra Galactic, og Reeds tidligere trommetekniker, Jason Patterson, som hadde spilt trommer i Cry of Love.
I april 2005 gav COC ut In the Arms of God. Albumet gjorde det mye bedre en de to tidligere, og debuterte som nummer 108 på Billboard Top 200, og toppet Heatseekers-listen. Dette var uten en eneste radiohit fra albumet. En video ble laget for sangen "Stonebreaker", som ble sendt på MTV2s nylig gjenoppstartede Headbanger's Ball. Bandet brukte resten av året på å turnere i USA og Canada. De var oppvarmingsband for Motörhead og Disturbed, og spilte også turneer med Crowbar, Fu Manchu, Alabama Thunderpussy og Danko Jones. En europeisk turne var planlagt til september/oktober 2005, men ble kansellert etter at Orkanen Katrina ødela Keenans adopterte hjemby, New Orleans. En turne i Storbritannia med Clutch begynte i januar 2006.
Nyere historie (2007 - nå)
Bandet er for øyeblikket på pause mens Pepper spiller inn og turnerer med Down. Fra mars 2009 har Karl Agell og Reed Mullin gårr på turne med Jerry barrett, Scott Little og Jason Browning som "COC-Blind", og spiller Blind-albumet. Det har vært rykter om at COC-Blind skal lage originalt materiale fremover. Reed Mullin og Mike Dean sammen med Jason Browning er også på turne i et nytt band med "Righteous Fool".
Samarbeid/sideprosjekter
Bandet har også jobbet sammen med flere andre artister: James Hetfield fra Metallica hjalp til med stemmen på "Man or Ash" fra Wiseblood; Warren Haynes fra Allman Brothers' Band og Gov't Mule spilte gitar på "Stare Too Long" fra America's Volume Dealer; og Stanton Moore fra Galactic spilte trommer på In the Arms of God.
Medlemmer fra COC har også vær med på flere samarbeid: Keenan spiller gitar med supergruppen Down, og Dean sang på et spor kalt "Access Babylon" på Dave Grohls Probot-prosjekt. Pepper spiller gitar på Metallicas Garage Inc., og synger andre verset på Lynyrd Skynyrd sin "Tuesday's Gone". Han er også med i Metallica sin dokumentar, "Some Kind of Monster", hvor han prøvespiller som erstatning for Jason Newstead.
Fyens stift
Fyens stift er et bispedømme i Den danske kirke. Det omfatter Fyn med omkringliggende øyer, men uten Lolland og Falster, som ble utskilt som eget stift i 1803. Biskopsetet er i Odense og domkirken er Sankt Knuds kirke. Fra november 2012 er Tine Lindhardt biskop i Fyens stift.
Ruth Gordon
Ruth Gordon (født Ruth Jones; 30. oktober 1896 i Quincy i Massachusetts, død 28. august 1985 i Edgartown i Massachusetts) var en amerikansk skuespiller og manusforfatter.
Gordon vant Oscar for beste kvinnelige birolle for rollen som Minnie Castevet i filmen Rosemary's Baby (1968).
Geirdis Bjørlo
Geirdis Bjørlo (født 14. oktober 1952) er en norsk forfatter, skuespiller og regissør fra Vestnes.
Bjørlo er mor til politikeren Audun Lysbakken og bor på Nøstet i Bergen.
Benita Fitzgerald
Benita Fitzgerald-Brown (født 6. juli 1961 i Warrenton, Virginia) er en amerikansk tidligere friidrettsutøver som hovedsakelig konkurrerte på 100 meter hekk.
Karrierens desiderte høydepunkt er gullmedaljen på korthekken fra OL 1984 på hjemmebane. Hun løp på den nokså ordinære tiden 12.84 s, men på grunn av østblokkens boikott deltok ikke flere av de antatt sterkeste løperne, som dagens verdensrekordholder Jordanka Donkova, så det holdt til gull med 0.04 s foran forhåndsfavoritten Shirley Strong.
Estelle Parsons
Estelle Margaret Parsons (født 20. november 1927 i Marblehead i Massachusetts) er en amerikansk teater-, TV- og filmskuespiller.
Parsons vant Oscar for beste kvinnelige birolle for rollen som Blanche Barrow i filmen Bonnie and Clyde (1967).
Bodajbo
Bodajbo (russisk: Бодайбо) er en by i Irkutsk oblast i Russland. Den ligger ved elva Vitim, rundt 900 km nordøst for Irkutsk.
Den ble grunnlagt i 1864 for å betjene behovene til den lokale gullgruve-industrien. Lena-massakren fant sted nær Bodajbo i 1912. Bodajbo fikk innvilget bystatus i 1925.
Vitim-hendelsen
En mystisk hendelse kalt Vitim-hendelsen fant sted 25. september 2002 i nærheten av byen. Den antas å ha vært forårsaket av et nedslag av en bolid eller en kometkjerne.
Haruder
Haruder var en germansk folkegruppe, som blir nevnt for første gang i 58 f.kr. av Julius Cæsar, i hans verk Kommentarer til gallerkrigen. De utgjorde da 24,000 av krigerne i allianse med Alamannerne, som krysset Rhinen - grensen mellom Romerriket og Germania - under ledelse av Ariovistus («Kongen av germanerne»). De tok del i en invasjon av Gallia, og Ariovistus gjorde krav på en tredjedel av Gallia (den beste delen) til sine allierte harudere. Cæsar sier selv at germanerne ikke gikk til angrep, fordi kloke koner mente de burde vente til neste nymåne før de kunne gå i krig. Dette kan igjen tyde på at de er beslektet med kimbrere. Alamannerne ble forøvrig slått og drevet på flukt. Noen ble værende i Belgia, noen i Niedersachsen, og andre dro tilbake til Jylland.
Harz i Vest-Tyskland var bebodd av harudere og alle steder i Harz med etterstavelsen -leben ble grunnlagt av haruder.
I Geographia av Klaudios Ptolemaios' (Ca. år 90–168 e.kr.) nevnes haruderne (Gresk: Χαροῦδες) som en stamme bosatt på østsiden av det moderne Jylland i Danmark.
Den kjente svenske filologen Adolf Noreen (1854-1925) mener derimot at Hardsyssel, den gamle betegnelsen for Vest-Jylland har sitt navn etter denne folkegruppen (noe som kan tyde på en forflytting fra øst til vest), og at de utvandret fra Jylland til Norge før år 500 e.kr. og bosatte seg i områdene rundt Hardanger og Bergen, i tidligere Hordaland, nå Vestland fylke.
I Hordaland finner man også stedsnavn som Hordabø, Hordnes og Hordvik, som kan tyde på at haruderne også har vært bosatt nord for Bergenshalvøya.
Ryvarden er et tradisjonelt merke for å skille mellom Rygere og Horder
Det er mye usikkerhet blant forskere når det gjelder haruderne. De kan ha forflyttet seg fra Danmark til Norge, men det er også mulig at de kan ha kommet fra Norge til Danmark. På den annen side kan det også være snakk om to forskjellige folkegrupper med lignende navn som har gitt opphav til lignende stedsnavn. Verket Germania av Cornelius Tacitus (98 e.kr.), som blir ansett for å være en svært viktig kilde til forståelse av de forskjellige germanske folkegruppene, nevner ikke haruderne i det hele tatt, selv om andre folkegrupper i Danmark, Sverige, de baltiske landene, og muligens samer er beskrevet.
Det var fra Hordaland det første registrerte angrepet fant sted, før angrepet på Lindisfarne, som tradisjonelt er sett på starten på vikingtiden.
Etymologi
Ordet «Hard», f.eks. i «Hardsyssel» eller «Hardanger», og også «Harz» og «Harth», kommer av «Harud» (Latinsk: Harudes) som betyr «skog» eller «skogdekket fjell». Haruderne i «Harz» bodde også angivelig i et skogdekket fjellområde. Så i alle tilfeller dreier det seg altså om et «skogfolk» eller «beboer av skogsområder». Ordet «Hord» som i f.eks. «Hordaland» (Norrønt: Hǫrð eller Urgermansk: haruð) blir av Adolf Noreen gitt samme tolkning.
Kolbotn Pike- og Guttemusikkorps
KPGMK (Kolbotn Pike- og Guttemusikkorps) er et av Nordre Follo kommunes mange korps.
Historie
Korpset ble stiftet 27. oktober 1927 som Kolbotn Guttemusikkorps, medlemmer av foreningen Landsstormen og Kolbotnkoret var initiativtakere til korpset, med Hans Knudsen i spissen.
I starten bestod korpset av både treblås- og messinginstrumenter, men etter krigen var treblåsinstrumentene i såpass dårlig stand at korpset måtte starte igjen som et rent brass-korps. I 1988 gikk korpset tilbake til janitsjarbesetning.
Jenter i korpset
I starten var det bare gutter som kunne gå i korpset. Dette førte i 1959 til at Kolbotn-Garden ble stiftet som et drillkorps for piker. I 1982 bestemte styret at jenter også skulle få være med i korpset. Navnet ble da endret til Kolbotn Pike- og Guttemusikkorps
Dirigenter
Av de dirigenter korpset har hatt, kan man nevne Ragnar O. Bakken, som var tilknyttet korpset i nærmere 20 år. Etter at han sluttet høsten 1993, gikk korpset gjennom periode med forskjellige dirigenter frem til januar 1996, da Haakon Esplo overtok dirigentstokken.
Haakon Esplo var dirigent frem til juni 1998. Etter en kort periode med diverse vikarer før Håvard Evang var på plass som ny dirigent. Evang ble i 2006 avløst av korpset neste dirigent, Fredrik E. Nilsen.
Konkurranser
Korpset har deltatt i Akershusmesterskapet flere ganger, men har ikke oppnådd de beste resultater. Da korpset derimot deltok i Kong Rakne i 2007 fikk korpset førsteplass i andre divisjon.
Lauda Air
Lauda Air var et flyselskap med base I Wien i Østerrike. Selskapet hadde charterflygninger til flere destinasjoner i Europa, Nord-Afrika, Karibia og til Sørøst-Asia. Selskapet var tilknyttet Austrian Airlines Group og Star Alliance sammen med Austrian Airlines.
Selskapet ble grunnlagt i 1979 av den tidligere Formel 1–føreren Niki Lauda. I 1985 ble selskapet operativt, og i 1990 startet man med internasjonale flyvninger.
Flåte
Ved årsskiftet 2008 opererte Lauda Air med følgende flåte:
Lauda har gitt flyene navn etter kjente personligheter som: Freddie Mercury, George Harrison, Gregory Peck, Frank Zappa, Miles Davis, Kurt Cobain, Ray Charles og Frida Kahlo.
Wergeland og religionene
Wergeland og religionene dreier seg om Henrik Wergelands forhold til ulike religioner, særlig islam og kristendommen.
Trosfrihet
Henrik Wergeland mente at hvert menneske har rett til trosfrihet, «Man friest være maa i Tro», som det står i Normandens Katechisme (1845). Dette synet var en viktig bakgrunn for at han fremmet forslag om å endre paragraf 2 i Grunnloven av 1814 som forbød mosaiske jøder adgang til Norge. Under arbeidet med denne saken korresponderte han med betydelige jøder utenfor Norges grenser og fikk venner og støttespillere som skaffet ham informasjon om jødenes situasjon i ulike land. Blant jøder har Wergeland en høy posisjon til denne dag.
Debatt om Wergeland og islam
På dødsleiet skrev Wergeland i et brev til sin far, presten Nicolai Wergeland, datert 17. mai 1845: «Mine begreper om Guds storhet og egen Lidenhet oppfylle mig med stærk Trøst. Jeg døer som Deist, som en Allahs oppriktige dyrker (...)» Beslektede tanker synes å komme fram i noen etterlatte nedtegnelser etter juristen Wilhelm Lassen Lassen besøkte jevnlig Henrik Wergeland på dødsleiet våren 1845. Lassens nedtegnelser, skrevet på norsk og fransk, ble først publisert i 1918 i tidsskriftet Edda (nr IX, under redaktør Gerhard Gran) med tittelen «Lidt om Henrik Wergelands sidste Levemaaneder». Lassen var en jevnaldrende venn av Wergeland, og han gledet den syke med sitt harpespill. Men hans nedtegnelser av samtaler med dikteren ble først offentligjort etter hans død. I teksten, skrevet på både norsk og datidens dannelsesspråk fransk, opplyser Lassen først om Wergeland:
''«Hans gyldenlakk og kanarifugl var også de ting som i hans øyne ga det beste bevis på hvor vidunderlig denne Verden var, ved hvilken anledning han oppleste for oss noen korte aforismer, hvori han hadde nedskrevet noen av sine trosgrunnsetninger. Disse begynte med at han ville dø som deist og som en Allahs bekjenner.»''
På fransk tilføyer Lassen så følgende, her oversatt i 2020 av doktorgradsstipendiat Naïd Mubalegh:
"Når det gjelder religion, forholder han seg til tyrkernes katekisme, som han nettopp hadde lest på ny, og som han mente var utmerket og langt overlegen de dogmene vår religion forkynner. Han hadde først tenkt, sa han til meg, å sende ballen tilbake til Herr S., og fortelle ham at han ikke trengte noen mellommann mellom Gud og seg selv, og at han ydmykt tilba Gud ved å dyrke den store Allah, et cetera (&c.) (...) På dette viset, og når den var i gang, gled samtalen over på den kristne religionen, som den døende satte langt lavere enn tyrkernes og jødenes. Moses, Jesus-Kristus og Muhammed var ifølge ham navnene på tre mennesker som har fylt universet med sin storhet, uten at noe kunne berettige forrangen man gir til vår guddommelige frelser. Fantes det noe mer absurd enn å påstå at vi, for vår frelses skyld, trengte et mellomledd som kunne å føre vår sak foran guddommen?"
I sekundærlitteraturen om Wergeland fra etterkrigstiden forekommer det henvisninger til Wergelands kristendomskritikk og til hans positive omtale av islam og jødedom. I 1957 skrev Aage Kabell, litteraturprofessor ved Universitetet i Aarhus i sitt Wergeland-verk: «Wergeland selv fikk aldri synderlig til overs for kristendommen … Dikterens personlige forhold til kristendommen gir seg kraftig uttrykk på dødsleiet i februar 1845.»
Forfatteren Hans Heiberg (f. 1904) skrev i sin biografi i 1972: «Oppgjøret med kristendommen er jo langt mer alvorlig og gjennomtenkt.» Og:«Han tok temaet mer inngående opp med en ny venn, Wilhelm Lassen … De kom til å snakke om den kristne religion, som Wergeland, til Lassens forskrekkelse, ‘satte langt under tyrkernes og jødenes’.»
Det må her understrekes at Lassen nedtegnelser er og blir en annenhånds kilde, og dermed et utilstrekkelig grunnlag for å trekke vidtrekkende slutninger. Wergelands egne skrifter må nødvendigvis ha prioritet foran Lassens notater, som Lassen ikke en gang selv har offentligggjort. Lassen var dessuten en ny venn, og kan ikke ha kjent svært mye til Wergelands diktning. "Jesu aandige Opstandelse", det vil si epilogen i Mennesket, burde alene være nok til å sette Lassens notater i perspektiv, ja, til å så tvil om deres kildeverdi.
Wergeland arbeidet for religiøs toleranse, og mente at det kan finnes møteplasser mellom religionene slik det framgår av for eksempel diktene "De tre" (1842), "I Tordenen" (1829) og "Kvinderne paa Kirkegaarden" (1844). Diktene ansporer til nyansering og bør mane til ettertanke. (Mer om disse diktene nedenfor. Jf. også sitat fra Egil A.Wyller.)
Etter 1997 ble en debatt om om Wergelands forhold til religioner utløst av et intervju med Yngvar Ustvedt i Dagbladet i mai det året. I intervjuet ble det framstilt som om Wergeland konverterte til islam på dødsleiet. I en kronikk noen dager senere tok Dagne Groven Myhren til motmæle. Hun viste også til bakgrunnen for at en slik forestilling kunne oppstå; blant annet siterte hun fra Wergelands brev til sin far 17. mai 1845: «Jeg døer som Deist, som en Allahs oppriktige Dyrker» (se ovenfor). Uttrykket deist peker ikke mot islam, men mot opplysningstiden i Europa, argumenterte Myhren. Det bør da nevnes at det er alminnelig kjent at Henrik Wergeland, som sin far, Nicolai Wergeland, og i likhet med mange av samtidens teologer, var en god del preget av opplysningstidens rasjonalisme. Her passer det å sitere fra "Nordmandens Kathekisme", 2. utgave fra 1845. Den innledes slik: "Agtbare Ungersvend Sund Fornuft og dydige Jomfru Christenkjærlighed ere det fagreste Par i Verden."
I denne sammenheng er det viktig å være klar over at Allah betyr Gud på arabisk, og at jøder og kristne med arabisk språk, også kaller Gud for Allah. . . Myhren understreket at man kan studere Wergelands syn på kristendommen i hans diktning og prekener, og især i hans verdensforklaring, som finnes i de to utforminger av hans kosmologiske dikt, Skabelsen, Mennesket og Messias (1830) og Mennesket (1845). Hun understreket videre at i begge utforminger er Jesus Messias den helt sentrale skikkelsen. Til det kan det føyes at begge versjoner av verket er inndelt i tre hoveddeler. I versjonen fra 1830 heter disse "Skabelsen" (s. 9-74), "Mennesket" (s. 75-317) og "Messias" (s. 318-592). I dødsleieversjonen heter de "Skabelsen" (s. 7-65), "Forvildelsen" (s. 66-299) og "Frelsen" (s.300-560). Jf. "Samlede Skrifter" 1918-40, b.II,2 og b.II.6. I begge versjoner bygger de to første delene opp til frelserskikkelsen, Jesus Messias, slik han framstår i del 3, en skikkelse som i hovedsak bygger på de fire kanoniske evangeliene i Det nye testamente, og som det er fruktbart å drøfte i forhold til kirkens Kristusbilde og kristen dogmatikk. I dødsleieversjonen av diktet omtales Jesus også i en nydiktet monolog som "Platos Mester", "Sandheden Selv", "Synderens frelsende Ven" og "Slægtens Ypperste". Monologen slutter slik: "I Platos Høide af Mennesket naaet / er Slægtens Ypperste, Frelseren spaaet." SS II,6 s. 282.
Myhren hevder at det er en "overveldende mengde" dokumentasjon i Wergelands skrifter som viser at Wergeland døde i den forståelse av kristendommen som var hans tro.
De løsrevne uttalelsene som Lassen gjengir i sine notater, må følgelig ses i sammenheng med Wergelands altomfattende dikteriske, poetiske og religiøse visjoner. Denne sammenheng framgår ikke av Lassens notater. Disse må altså leses opp mot Wergelands forståelseshorisont. Om Skabelsen, Mennesket og Messias (1830) uttalte han som ung at det framstilte hans indre i dets helhet. Når vi dertil vet hvor mye det lå ham på hjertet at hans livs- og verdenforklaring skulle bli forstått, og derfor brukte av sin siste knapt tilmålte levetid til å gjennomarbeide verket, bør man være ytterst varsom med å trekke enkle og ensidige slutninger av Lassens notater slik det i noen tilfelle er blitt gjort.
I ettertid har Ustvedt skriftlig og muntlig gitt uttrykk for at han ble misforstått av Dagbladet i 1997, og at han ikke hadde ment å si at Wergeland konverterte til islam, slik noen kan ha fått inntrykk av. Dagne Groven Myhren på sin side utdypet sine synspunkter i en ny kronikk, da Wergeland igjen var blitt trukket inn i en debatt om islam: «Henrik Wergeland – en religiøs visjonær for vår tid», som sto på trykk i Aftenposten 7. februar 2004. Det meste av pressedebatten, som også spredte seg til Vårt Land, er samlet i heftet Ble Wergeland muslim?, utgitt av Human-Etisk Forbund. Der er også Ustvedt representert med artikkelen: «Wergeland ble aldri muslim».
Rett før 175-årsdagen for 17. mai-brevet til Wergelands far, i 2020, gikk idéhistorikeren Dag Herbjørnsrud gjennom en del sekundærlitteratur om Wergeland og framhevet Lassens tekst, som var publisert i Edda i 1918. De relevante delene av Lassens franske tekst ble da i sin helhet oversatt til norsk, av doktorgradsstipendiat Naïd Mubalegh. Blant annet skrev Lassen i sin gjengivelse av en samtale med Wergeland i mai 1845: "På dette viset, og når den var i gang, gled samtalen over på den kristne religionen, som den døende satte langt lavere enn tyrkernes og jødenes. Moses, Jesus Kristus og Muhammed (Mahomed) var ifølge ham navnene på tre mennesker som har fylt universet med sin storhet, uten at noe kunne berettige forrangen man gir til vår guddommelige frelser."
Herbjørnsrud nevner også hvordan Wergeland i teksten «De egentlige opphavsmenn til jødenes emansipasjon» (1844), først trykt i den posthume samlingen Hassel-Nødder (1845), skriver at det var to marokkanske jøder (som han møtte i Paris), som har æren for at han ba Stortinget om å oppheve forbudet mot jødenes adgang til Norge: ''«Jeg erindret iblant hvert annet ord jeg hadde talt med dem [dvs. de marokkanske jøder] om deres stilling i Marokko og at de hadde sagt at den var tålelig (sett opp) imot flere kristne land. Tanken om jødenes stilling hos oss var den neste. Jeg fant den skjendig.»''
Wergeland skriver at de to marokkanske jøder fortalte at de ble behandlet bedre i det muslimske Marokko enn i det kristne Europa, og det synspunktet har Wergeland tydeligvis tatt innover seg. Wergelands forslag til Stortinget om å oppheve jødeforbudet i Norge ble sendt inn i juni 1839. Han skriver: "Således ble forslaget om jødenes emansipasjon til. Æren ikke min, men de to marokkanske jøders!" I grunnlovsforslaget nevner Wergeland at jøder i både Orienten og i Afrika «i det hele behandles menneskeligere av Mohamedanerne». I Wergelands grunnlovsforslag fra 1839 står det blant annet: "«De orientalske og afrikanske jøder utmerker seg for øvrig fra de østeuropeiske i flere så vel åndelige som fysiske henseender fordi de i det hele behandles menneskeligere av mahomedanerne [muslimene] … enn av de kristne …»
Shanghai store teater
Shanghai store teater (kinesisk: 上海大剧院) er et teater, konserthus og operahus i Shanghai; det ligger ved nordsiden av Folkets plass i bydistriktet Huangpu.
Bygningen ble tegnet av den franske arkitekt Jean-Marie Charpentier og har et gulvareal på 11 528 m². Det ble åpnet i 1998.
Wergeland og religionene
Debatt om Wergeland og islam
I flere tekster på 1840-tallet fremhever Wergeland eksempler på toleranse hos muslimer og tyrkere. I diktet «Røst i Ørkenen» fra "Jødinden" (1842) skriver Wergeland: «Vilde gran vil gi ly/ liksom man finner hos/ tyrker og barbarer større/ Brødreømhet enn hos oss!» Blant annet i et brev fra 19. mai 1845 til Kirkedepartementet kommer det frem at Wergeland ikke ønsket å bli gravlagt på kirkegården, men snarere på privat grunn i Slottsparken.
Hakha
Hakha er hovedstaden i delstaten Chin i Burma. Hakha har omkring 20 000 innbyggere. Byen ligger på 1 829 moh i den nordøstlige del av regionen.
Kiruna kommune
Kiruna kommune (nordsamisk: Girona gielda) er en kommune i Norrbottens län i landskapet Lappland i Sverige. Kommunen er den nordligste og arealmessig største i Sverige, og størrelsesmessig er den like stor som de tre sørligste länene (Skåne län, Hallands län og Blekinge län) til sammen. Kiruna kommune er faktisk 7 % større arealmessig enn hele Sogn og Fjordane fylke.