cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pengenes historie
Gullsmedbanker
Gradvis tok gullsmedene over funksjonen til meklerne til å låne ut på vegne av en innskyter og således utviklet moderne bankfunksjoner; sedler eller kvitteringer med løfte om utbetaling ble utstedt for de penger eller verdier som var lagret av kunden eller som var et lån til gullsmeden, det vil si at innskyteren uttrykkelig tillater gullsmeden til å benytte seg av pengene for andre hensikter, inkludert utlån til sin kunder. Gullsmeden krevde intet honorar eller selv betalte renter på disse innskuddene. Ettersom d veksler som ble utstedt med løfter om utbetalinger kunne utbetales når kunden måtte kreve det, og lånene til gullsmedens kunder ble tilbakebetalt over en lengre tidsperiode, var dette en tidlig form for fraksjonert banksystem. Sedlene med løftene om utbetaling ved behov utviklet seg til en anvisning som kunne sirkulere i en safe og var en hendig form for penger som ble støttet av gullsmedens løfte om utbetalinger.
Lagring av gull var relativt stabilt, som ofte forble hos gullsmedene i år etter år, slik at det var liten risiko for at standarden ikke skulle holde så lenge som kundene og offentligheten hadde tillit til gullsmedenes rettskaffenhet og deres finansielle soliditet ble opprettholdt. Av den grunn ble Londons gullsmeder forløperne til britisk banksystem og prominente skapere av nye penger basert på systemet av kreditt.
Kravet om deponering
Den fremste forretning til de tidlige handelsbanker var å fremme handel. Den nye klasse av kommersielle banker gjorde var akseptering av deponeringer og utstedelser av lån som deres fremste aktivitet. De lånte penger de mottok på bankinnskudd. De skapte tilleggspenger i form av nye banksedler. Pengene de skapte var delvis støttet eller forsikret av gull, sølv eller andre former for aktiva, og delvis støttet av offentlig tillit i de institusjoner som skapte de.
Kravet om deponering av innskudd i bankkontoer og som er tilgjengelig for tilbaketrekking ved forgodtbefinnende av depositar (innskyter). Tilbaketrekning av fond fra kontoen krever noen form for kontraktsforhandlinger eller noen form for tidligere foranstaltninger med banken. Så lenge som innskuddskontoen balanserer er det nok å dekke mengden av uttrekkingen, og denne skjer i henhold til de prosedyrer som er fastsatt av den finansielle institusjonen slik at alle fond kan bli tilbaketrukket ved behov.
Bankseddel
Banker og pengenes historie er uadskillelig knyttet sammen. Utstedelsen av papirpenger ble satt i gang av kommersielle banker. Inspirert av suksessen til gullsmedene i London, hvor en del av dem var forgjengerne til de store engelske bankene, begynte banker å utgi papirskriv som passende nok ble hetende «banksedler» (altså pengesedler) og som sirkulerte på den samme måten som når myndighetene utstedte valuta som sirkulerer i dag. I England fortsatte denne praksisen fram til 1694. Skotske banker fortsatte å utstede sedler fram til 1850. I USA fortsatte denne praksisen gjennom hele 1800-tallet, og hvor det på en tid var mer enn 5000 forskjellige typer med banksedler som ble utstedt av forskjellige kommersielle banker. Kun de sedler som var utstedt av de største, mest solide bankene ble akseptert. Sedler fra små og mindre kjente banker sirkulerte lokalt. Lengre unna fra hjemmet ble den kun akseptert ved en diskontert veksel, om akseptert i det hele tatt. Spredningen av forskjellige typer av penger gikk hånd i hånd med en stor økning i finansielle institusjoner.
Bruken av banksedler utstedt av private kommersielle banker som et lovlig betalingsmiddel har gradvis blitt erstattet av emisjoner autorisert og kontrollert av nasjonale myndigheter. Bank of England ble gitt enerettigheter til utstede banksedler i England etter 1694. I USA er det Federal Reserve som er gitt tilsvarende rettigheter etter at det ble etablert i 1913. Inntil nylig er det myndighetsautoriserte valuta som utgjør såkalte representativ penger ettersom de er delvis støttet av gull eller sølv, og derfor teoretisk kan konverteres til disse edelmetallene når som helst.
Gullstøttete banksedler
Begrepet gullstandard er ofte feilaktig antatt å referere til en valuta hvor sedler ble støttet av og som kan innløses i den samme verdimengden i gull. Britisk pund var den sterkeste, mest stabile valuta på 1800-tallet og ofte betraktet som den nærmeste likeverdighet til rent gull, dog var det på høyden av gullstandarden kun nok gull i britisk eie til å innveksle kun en fraksjon av den valutaen som da var i sirkulasjon. I 1880 utstedte de amerikanske myndighetene gullaksjer som tilsvarte i verdi til kun 16 prosent av valutaen og krevde innlån i kommersielle banker. Ved 1970 var på rundt 0,5 prosent. Gullstandarden var kun et system for veksling av verdier mellom nasjonale valutaer, aldri en enighet til å veksle alle papirsedler i gull. Den klassiske gullstandarden som var rådende i perioden 1880 og 1913 var en kjerne av ledende handelsnasjoner som var enige om å overholde en fastsatt gullpris og kontinuerlig valutakonvertibilitet. Gull ble benyttet til bestemme regnskap mellom disse nasjonene. Da den første verdenskrig brøt ut ble Storbritannia tvunget til oppgi gullstandarden selv for deres internasjonale transaksjoner. Andre nasjoner fulgte raskt etter. Etter et kortvarig forsøk på å gjenopprette gullstandarden på 1920-tallet, ble den til sist endelig forlatt av Storbritannia og andre ledende nasjoner etter den store depresjonen.
Forut avskaffelsen av gullstandarden ble de følgende ord trykket på hver eneste amerikansk dollarseddel: «I promise to pay the bearer on demand, the sum of one dollar», det vil si «Jeg lover å betale ihendehaver ved forlangende, summen av en dollar», fulgt av signaturen til USAs finansminister. Andre benevnelser bar med seg tilsvarende forpliktelser på hver seddel. Valutaen til andre nasjoner bar ofte tilsvarende løfter. I tidligere tider signaliserte slike løfter at ihendehaveren kunne innveksle valutasedler for deres tilsvarende verdimengde i gull eller sølv. USA tilpasset en sølvstandard i 1785 med den mening at verdien av en amerikansk daller representerte en bestemt tilsvarende mengde i sølv og kunne bli innvekslet i sølvmynter. Men selv ved dens inskripsjon var ikke USAs regjering ikke påkrevd til å opprettholde sølvreserver som var nok til å innveksle alle sedler som var utstedt. Gjennom det mest av 1900-tallet og fram til 1971 ble amerikansk dollar «støttet» av gull, men fra 1934 var det kun utenlandske ihendehavere av disse sedlene som kunne veksle dem inn i metall.
Fiat-penger
Fiat-penger er en betegnelse på penger som ikke er sikret med underliggende verdier eller andre varer som gull, sølv, eiendom, olje og lignende. Pengene i seg selv er gitt av regjeringen ved fiat (latin for «la det skje») eller forordning, og således har pengene den verdi som de som utgir pengene sier at de har, og verdien hviler utelukkende på hva som hevdes at de er verdt og den tillit som man har til dette. De fleste penger i verden er fiat-penger, eksempelvis amerikanske dollar, euro og norske kroner.
Song-dynastiet i Kina var det første rike som utstedte papirpenger, jiaozi, en gang rundt 900-tallet. Selv om disse sedlene hadde en bestemt utvekslingsverdi i form av gull, sølv eller silke, ble slik utveksling i praksis aldri tillatt. Disse sedlene var opprinnelig ment å bli innløst etter tre år og erstattet av nye sedler med en 3 prosent betalingsgebyr, men da flere av dem ble trykket uten at de eldre ble trukket tilbake oppsto det inflasjon. Det påfølgende Yuan-dynastiet var det første dynasti i Kina som benyttet papirvaluta som det dominerende betalingsmiddel, men risikoen var fortsatt overhengende og endte i galopperende inflasjon. Ved 1455 forsøkte det nye Ming-dynastiet å ta grep om den økonomisk ekspansjonen og inflasjonen ved å avslutte bruken av papirpenger.
Regjeringer har gjennom historien endret til former for fiat-penger i trange tider, eksempelvis ved krig, tidvis ved utsette løftet om innveksling i gull eller rett og slett å bare trykke enda mere penger ved behov. Flere penger fører til uttynning av markedsverdien av alle penger som er utstedt, hvilket er definisjonen på inflasjon. Åpen markedsoperasjon som er ett av de nasjonale sentralbankenes virkemidler. Gjennom å kjøpe eller selge statspapirer endrer banken den monetære basen og kan på så vis justere renten. Ved den første verdenskrig hadde de fleste nasjoner med en lovlig regjering monopol på pengesedler og som dens lovlige betalingsstatus. I teorien lovte myndighetene fortsatt å veksle sedlene ved forlangende, men krigens kostnader og den massive ekspansjonen deretter fikk myndighetene til utsette innløsning. Siden det ikke eksisterte noen direkte straff å gjøre det var ikke myndighetene direkte ansvarlig for de økonomiske konsekvensene for å trykke opp flere penger, noe som førte til galopperende inflasjon – eksempelvis i Weimarrepublikkens Tyskland.
Felles pengesystem for EU
Euro, symbolisert med tegnet €, er den offisielle valutaen for eurosonen, som er betegnelsen for de sytten medlemsland av Den europeiske union (EU). Disse land er tilsluttet Den økonomiske og monetære union (EMU) og Den europeiske sentralbank (ESB) er ansvarlig for eurosonens pengepolitikk. Eurosonen består av følgende land: Østerrike, Belgia, Kypros, Estland, Finland, Frankrike, Tyskland, Hellas, Irland, Italia, Luxembourg, Malta, Nederland, Portugal, Slovakia, Slovenia, og Spania. I tillegg blir valutaen også benyttet fem andre europeiske land: Montenegro, Andorra, Monaco, San Marino og Vatikanstaten, og i Kosovo. Av EUs 15 første medlemsland er det i dag kun Sverige, Danmark og Storbritannia som har unnlatt å innføre fellesvalutaen
De tolv første nasjonale valutaer som skulle erstattes av euroen fikk sine respektive valutakurser fastsatt i forhold til fellesvalutaen på høsten i 1998. Euro ble introdusert som elektronisk valuta den 1. januar 1999, og den 1. januar 2002 som fysisk betalingsenhet. Hensikten med en felles valutaenhet for Europa var å redusere kurssvingningene mellom valutaene i EU, og oppnå monetær stabilitet i Europa.
Euroen er den største reservevaluta i verden foruten den valuta som blir nest mest handlet med i verden etter amerikansk dollar. Per juli 2011 var det bortimot 890 milliarder euro i sirkulasjon. Euroen har den høyeste kombinerte verdi av pengesedler og mynter i sirkulasjon i verden, og har således passert amerikansk dollar.
Elektroniske penger
Pengenes historie forteller at penger er ikke metall, verken mynter eller edelt metall som gull. Det er skriftlig tillit (kreditt kommer fra latinske credo, «jeg tror»). Det synes som det ikke spiller noen rolle hva skriften står på, om det størket leire, på papir, på metall eller på en dataskjerm. Alt kan fungere som penger, sjeldne skjell, steinplater, sigaretter og i vår elektroniske tidsalder siden begynnelsen av 1990-tallet synes det også som «ingenting» kan være penger, eller riktigere som et elektronisk tallsystem basert på 0 og 1.
Elektronisk penger, også kjent som e-penger, digitale penger, og lignende, viser til penger som utveksles utelukkende elektronisk via kort, datamaskin, eller kanskje mobiltelefon. Typisk involverer dette bruk av store nettverk av datamaskiner. Kredittkort, Electronic Funds Transfer (EFT), giro, og virtuell valuta (som benyttes i ulike nettsamfunn som blant annet videospill) er alle eksempler på elektroniske penger. En av pionerene innenfor elektroniske penger var Proton som ble utviklet i 1995 av Banksys, en selskap for betalingssystemer eid av 60 belgiske banker og som ble rullet ut i syv land. I Belgia alene var det mer 1,5 millioner kort i slutten av 1998. Denne teknologien ble lisensiert ut til andre selskaper, blant annet Nederlands Chipknip-program, Brasils PROTON-program og Australias «cash dispenser» («pengebeholdere»).
Er elektroniske kort et gode i et system hvor forbrukerne knapt ser pengene de handler med (unntatt når man tar penger ut av en minibank med bankkort)? En del undersøkelser hevder at kredittkortene gir frihet og uavhengighet. Forbruksgjeld er en akseptert del av hverdagsliv i USA og amerikanske husstander hadde i gjennomsnitt nærmere 50 000 kroner i kredittkortgjeld i 2008. Ifølge nyhetsbyrået Bloomberg økte husholdningenes gjeld i første kvartal i 2011 med 181 milliarder kroner. Amerikansk økonomi og økt forbruksgjeld er nært knyttet sammen. Gjeld betraktes som akseptabelt og uunngåelig for å skaffe seg det som ble oppfattet som nødvendige eiendeler – hus, møbler og bil.
Monolines
Monolines er forsikringsselskaper som forsikrer (garanterer) obligasjonslån.
Den økonomiske verdien av å forsikre et obligasjonslån for en stat, kommune eller selskap er dets sparing av renteomkostninger som reflekteres i rentedifferansen mellom et forsikret lån og et som ikke er det. Fortjenesten fremkommer av flere strukturelle årsaker som lokale skatteregler kombinert med global diversifisering, som regulatoriske krav til investorer m.m.
Hamar under andre verdenskrig
Hamar under andre verdenskrig handler om hamarsamfunnet i okkupasjonsårene i andre verdenskrig. Hamar og Hedmark hadde en dramatisk rolle i aprildagene i 1940 da byen i all hast ble landets hovedstad, og både konge, storting og regjering på flukt fra tyske tropper holdt viktige stortingsmøter i byens rådhus. Disse dramatiske stortingsmøtene skulle vise seg å bli viktige for Norges videre skjebne. Hamar stod riktignok ikke like mye i sentrum for tyskernes engasjement senere, men både dens strategiske beliggenhet, knutepunktet med jernbanen og oppbyggning av lokal motstand gjorde at byen ikke spilte en mindre viktig rolle i motstandskampen ettersom krigen eskalerte.
Opptakten
Da annen verdenskrig startet i september 1939, erklærte Norge seg nøytralt, slik som under første verdenskrig. Landet opprettet nøytralitetsvakt og forsterket vaktholdet langs kysten, men hadde etter mange års nedrustning et svakt og gammeldags forsvar. På Hamar ble det i Hamar katedralskoles russeavis for 1939 skrevet en interessant artikkel hvor skribenten tok for seg et mulig skrekkscenario med overskriften Annekteres Hamar idag?. Klarsynt tok den for seg scenarioet med et eventuelt angrep fra Tyskland, og understreker dermed at den reelle trusselen virkelig var til stede blant Hamars befolkning.
Utover våren 1940 økte presset på Norge, og ifølge utenriksminister Halvdan Koht var regjeringen enige om at man måtte sørge for å havne på britenes side, dersom krig var unngåelig. På den annen side sa Koht at han følte at britene hadde satt seg som formål å drive Norge ut i krigen.
Operasjon Weserübung
Den 3. april la tyske krigsskip ut fra havn for å delta i Operation Weserübung, invasjonen av Danmark og Norge. Rundt midnatt natt til 9. april faller den første nordmann, kaptein Leif Welding Olsen på vaktskuta Pol III i Ytre Oslofjord. De tyske skipene fortsatte innover fjorden, men ble stoppet da Oscarsborg festning senket flaggskipet Blücher. Dette forsinket tyskernes fremmarsj slik at konge og regjering fikk mulighet til å rømme fra Oslo i retning Hamar. I de andre byene som ble angrepet møtte tyskerne bare svak eller ingen motstand, og felttoget i Norge var i full gang.
I Sør-Norge ble hovedmålet å sinke tyskerne, redde konge, regjering og gullbeholdning og forhindre at tyskerne fikk opprettet en akse mellom Oslo-Trondheim via Hamar gjennom Gudbrandsdalen eller Østerdalen.
Felttoget – Hamar som hovedstad
Fra morgentimene den 9. april innså stortingspresident C.J. Hambro at dersom de sentrale styresmaktene i Oslo var til stede da det tyske felttoget invaderte hovedstaden, ville landet falle i fiendens hender ganske raskt. En evakueringsplan ble derfor planlagt og iverksatt på kort tid. Resultatet var å dra nordover fra hovedstaden og Hamar ble pekt ut som det første stoppestedet. Byen lå strategisk til med jernbane og vei både nordover til Trondheim og østover til Elverum. Hambro iverksatte tiltakene, la planene frem for statsministeren, regjeringen og kongen, før han rekvirerte et ekstratog som skulle gå i retning Hamar fra Østbanestasjonen kl. 07.15. Med på toget skulle kongefamilien, Regjeringen og Stortinget samt deres personale og arkiver være med.
Når alt dette var klarlagt dro Hambro i forvegen til Hamar med bil, og hvor han omsider kontaktet politimester Reidar P.R. Beichmann og ga han en situasjonsrapport. Deretter ble fylkesmann Knut Nordanger og ordførerne Kristian Bakken og Rudolf Hedemann fra henholdsvis Hamar og Vang underrettet om at Hamar denne dagen var blitt Norges hovedstad i henhold til Grunnlovens paragraf 68. Så ble det avholdt møte med områdesjefen for de militære og andre lokale myndigheter før statsminister Johan Nygaardsvold og hans familie ankom byen med bil. Nygaardsvold var ifølge vitner ganske så psykisk nedbrutt på grunn av krigssituasjonen og det betydelige ansvaret han satt med. Han og Hambro ble observert gående langs perrongen på Hamar stasjon og ventet sammen med en stor nysgjerrig folkemengde på ekstratoget fra Oslo. Samtidig ble toget stoppet på Lillestrøm og passasjerene ble evakuert for å søke ly mot fiendtlige bombefly som angrep flystasjonen på Kjeller.
Stortingsmøtet i Festiviteten
Toget kom til Hamar stasjon kl. 11.10, en time forsinket, og de frammøtte fikk melding om å møte i teatersalen Festiviteten, som var valgt til ekstraordinær stortingssal, to timer senere. Møtet ble åpnet stortingsmøtet med en kort orientering og utenriksminister Halvdan Koht overtok ordet for å redegjøre om de viktigste hendelsene og regjeringshandlingene det siste døgnet. (Det var på dette tidspunkt kjent at Danmark var blitt annektert med de samme kravene som Norge hadde avslått). Koht redegjorde også for at England og Frankrike hadde sagt seg villig til å hjelpe med militære styrker så snart det lot seg gjøre. I pausen etter dette første møtet leverte Nygaardsvold inn regjeringens avskjedssøknad som straks ble avvist av stortingspresidenten, som på sin side fikk med seg Kong Haakon, Kronprins Olav, partiledere og regjeringsmedlemmer for å overtale Nygaardsvold til å fortsette i sin stilling. Det ble etter dette også vedtatt å ta kontakt med den tyske diplomaten Curt Bräuer for å prøve å innlede forhandlinger.
Til ettermiddagsmøtet i Festiviteten hadde nesten samtlige av 150 stortingsrepresentanter nådd frem til Hamar, og disse kunne da ta del i forhandlingene. Hambro orienterte på nytt om situasjonen mens forsvarsminister Birger Ljungberg informerte om den militære situasjonen og at Vidkun Quisling hadde tatt over kontrollen i Oslo. Deretter fikk stortingspresidenten melding om at en tysk fallskjermjegertropp som omfattet om lag 96 soldater og befal hensatt på fire kaprede busser og en norsk millitærlastebil var blitt observert ved Jessheim, Akershus på veg nordover. Møtet ble hevet umiddelbart og et nytt møte ble planlagt avholdt ved Elverum senere samme kveld. Et ekstratog for 150 personer ble satt opp ved stasjonen som forlot byen kl 20.05.
Tyske fortropper ankommer byen
Allerede da det ble kjent at tyskerne hadde rykket inn i landet og krigshandlinger og bombing hadde begynt, kom det en strøm av biler med evakuerende folk sørfra gjennom sentrum av byen, noe som resulterte i lange bilkøer. Disse ble vist veg nordover, enten gjennom Østerdalen eller Gudbrandsdalen. Også byens befolkning fryktet bombeangrep og evakuerte dermed Hamar. Den tyske fortroppen som jaktet på kongehus, regjering og storting var ledet av flyattasjé Eberhard Spiller nådde Stangebrua rundt kl 23.00 og ble møtt av en sperring bygd av en norsk styrke som hadde lagt seg i stilling med mitraljøser på hver side. Riktignok ble ingen ild-ordre gitt og styrken trakk seg tilbake slik at den tyske troppen fikk fri veg inn til byen. Vel inne i sentrum ble politivakta inntatt og vakter ble utplassert på strategiske gatehjørner.
Hamar okkuperes
Tidlig om morgenen den 10. april dro den tyske fallskjermtroppen fra Hamar i retning Oslo og skulle omsider bli avløst av nye tropper som sakte avanserte gjennom øvre del av Akershus. Det første kjøretøyet med 3-4 soldater og befal dukket opp i byen ved ettermiddagstider. De tilhørte trolig diplomaten Curt Bräuers eskorte og ble omsider tatt hånd om og arrestert av en norsk lastebil med militært personell som kom kjørende fra Ridehuset. Etter denne episoden var det faktisk ikke tysk militært personell i byen på en uke.
Målrettede militære beslutninger
Fra 12. til 17. april var det nedre Mjøsområdet en krigsskueplass hvor jernbanetunnelen og Minnesund bru ble sprengt og norske tropper satte seg i stillinger. Den opprinnelige resignasjonsholdningen som preget offiserstanden i begynnelsen av krigen var blitt snudd, og det hele ble mer systematisk organisert. I disse dagene var det også trafikk på Hamar stasjon, hvor man satte opp tog for mannskaper og ammunisjon. Men tyskerne bygget en midlertidig bru ved Minnesund og kom seg dermed over på østsiden hvor de så rykket stadig nærmere nordover til tross for de norske styrkenes innsats. Det foregikk kamper ved Mostu, Morskogen, Strandlykkja og rundt Espa-distriktet før nordmennene i Tangen-området gjorde retrett tilbake til Hamar den 18. april. Etter hvert som tyske styrker nærmet seg byen ble det organisert full evakuering av alt rullende materiell under parolen «Kjør nordover».
Utover torsdagen den 18. april var sårede, viktige forsyninger og verdisaker evakuert, samt at 50 tyske fanger var blitt sendt med tog nordover. Statsbanen tok med seg alt materiell og folk rømte byen slik at Hamar framsto nesten helt folketom ut på kvelden. De militære stillingene sør for byen hadde også rykket nordover slik at den da stod uten forsvar og lagt åpent for fienden etter meldinger fra den tyske offiserstanden om at byen ville bli skutt i brann hvis motstand ville forekomme. Rett før midnatt den 18. april ankom de tyske troppene uhindret Hamar. Okkupantene etablerte seg i byen og tok i bruk ulike lokaler og bygninger:
Ellers ble det lagt beslag på viktige bygningsmasse som Festiviteten, Ridehuset, Frimurerlosjen, Håndverkeren, katedralskolen, lærerskolen og andre mindre viktige bygninger.
Kamper i distriktet
Til tross for at Hamar by var inntatt var det norsk motstand i distriktet rundt, og da især Furnes og Ringsaker hvor tyskerne var i ferd med å rykke mot nord. På kort tid nedkjempet tyskerne norske og engelske tropper, (som forøvrig var satt i land fra Åndalsnes), noe som forverret moralen ytterligere. Sivilbefolkningen i bygdene nord for Hamar ble helgen 21.-22. april offer for terror i form av plyndring, nedbrenning av hus og gårdsanlegg samt henrettelser. 22 sivile, alle hjemmehørende i Ringsaker, ble regelrett henrettet denne helgen. Grunnen til disse handlingene var at Adolf Hitler hadde fødselsdag den 20. april og fylte da 51 år. De tyske soldatene feiret dette med et stort konsum av alkohol og narkotiske stoffer noe som ifølge kilder gjorde de ute av stand til å opptre «normalt». Ved midnatt 22. april stod tyskerne i stilling foran Lillehammer og i slutten av måneden, etter at tyskerne hadde erobret byen og distriktet, returnerte folk tilbake til Hamar. De fleste hadde søkt tilflukt i omkringliggende bygder og var ironisk nok i større fare der enn hvis de hadde tilbrakt tiden i sine egne hjem. Etter denne perioden gjenopptok byens befolkning sine sysler og tilpasset seg den nye situasjonen etter beste evne, til tross for frykten for flyangrep og bombing i aprildagene. Tyske styrker fikk stadige gjennombrudd oppover Gudbrandsdalen og senere Nord-Norge, før Norge kapitulerte for Tyskland den 10. juni.
Presse og rykteflom
Tyskerne og deres norske sympatisører tok raskt kontrollen over både NRK og norsk presse. Til tross for at tyskerne gjorde dette, ble ikke radioapparatene ulovlig før tidlig i september, slik at innbyggerne kunne få inn utenlandske nyhetskanaler og da særlig den britisk kanalen BBC. Avisene i Hamar derimot ble tidlig kontrollert av okkupasjonsmakten, noe som igjen førte til behov for alternative nyheter. Allerede forsommeren 1940 ble det trykket illegale og spontane skrifter med tilfeldige nyhetsbulletiner, som effektivt ble spredt rundt av byens ungdom. De tidlige distribusjonene var også her som i resten av landet preget med sympatierklæringer til kongen og hans klare holdning samt inspirasjon til motstandskampen. Et etablert sambandsnett til Oslo manglet i begynnelsen, men det ble likevel opprettet et sterkt distribusjonsnett slik at illegale aviser kunne nå frem til Hamar.
Folkets behov for nyheter i de begivenhetsrike dagene fra og med 9. april var stort. Nyheter og rykter gikk rundt i et stort omfang og redaktørene av både Hamar Arbeiderblad, Hamar Stiftstidende og senere illegale medier, arbeidet i et kaotisk og uoversiktlig miljø. Muligheten for at nyheter og rykter som svirret enten grunnet ut i at de var falske eller rett og slett plantet var meget store. Ryktene var i denne perioden ustoppelige og de oppstod alle steder og spredte seg med stor hastighet rundt i byen, distriktene og til andre byer. Det oppstod flere ganger nærmest panikktilstander da feilaktige rykter om tyske krigføringsmetoder ble spredt. Dette førte til at fylkesmann Nordanger faktisk rykket inn et opprop i Hamaravisene hvor han advarte folk mot å tro på alt de hørte. Hamar Arbeiderblad skrev også i en kommentar: «''Gjør som spionene: Si lite, men lytt mere».
Idretten
Flere eldre skole- og idrettsungdom på Hamar hadde allerede under vinterkrigen i Finland 1939 fått opplæring i våpen og tilhørende skytetrening. Dette var under ledelse av major og katedralskolens gymnastikklærer Lyches ledelse, som sammen med et par andre idrettsledere hadde tatt initiativet til militær trening og opplæring. Til tross for at norsk idrett var splittet av politiske og sosiale skillelinjer i mellomkrigstiden, gjorde potensialet i organisert idrett som rekrutteringsinstitusjon for motstand mot okkupasjonsmakten det mulig for partene å bli enige. Idrettsorganisasjonene ble forsøkt nazifisert ved en forordning den 21. november 1940, men dette førte til en landsomfattende idrettsstreik som varte krigstiden ut. Ungdomsdgruppen som organiserte militær trening i Hamar, var forberedt på dette. Det var også denne gruppen som deltok sterkt i å spre illegale skrifter i byen.
Styrene i de lokale idrettslagene, som Hamar Idrettslag og Storhamar A.I.L., ble mer eller mindre truet til å legge ned engasjementet fordi de kom i konflikt med det nye styret i Norges Idrettsforbund. Hamar Idrettslag nektet blant annet å stille Hamar stadion til disposisjon for et nasjonalt skøytestevne med norgesmesterskap i kunstløp, noe som førte til arrestasjoner blant skøytegruppa. Flere medlemmer meldte seg ut av idrettslagene i sympati. Våren 1941 fikk Storhamar A.I.L melding fra NS-myndighetene om at laget måtte oppløses, noe som igjen førte til at idrettslagenes styrer i Hamar møttes og ble enige om å redde lagenes eiendeler og legge ned styrevervene. Etterhvert som kamporganisasjonene (det som senere skulle bli Milorg) ble bygget opp, var det naturlig å rekruttere ledere fra idrettsungdommen. Dette var naturlige ledere med god fysikk, rett alder og stor motivasjon.
Kollaborasjon og NS
I løpet av de første krigsårene ble de folkevalgte ordførerne erstattet av NS-politikere. Også ordføreren i Hamar ble byttet ut med NS-medlemmet Einar Grill Fasting. Sammen med resten av Hedmark-ordførerne og andre sentrale skikkelser, ble det holdt en konferanse i byen hvor de fikk møte Vidkun Quisling.
Vatnahalsen høyfjellshotell
Vatnahalsen Høyfjellshotell er et hotell som ligger ved Vatnahalsen holdeplass på Flåmsbana, ca 1 kilometer nedenfor Myrdal stasjon på Bergensbanen. Rallarvegen passerer hotellet og er eneste adkomstvei bortsett fra jernbanen.
Historie
Vatnahalsen Høyfjellshotell ble opprinnelig bygget som et sanatorium av Håkon Philip Fretheim og Sjur B. Heimdal i 1896. Noe sanatoriumdrift ble det imidlertid aldri. Sjur Heimdal ble utløst av sameiet etter noen år. Håkon Fretheim drev hotellet alene med leid styrer. Hotellet ble raskt populært, dette var på grunn av Bergensbanens nære beliggenhet. Den ble benyttet mye av folk knyttet til administrasjonen og anleggsledelsen. Den nye anleggsveien opp Flåmsdalen ble også brukt en del av reisende.
I 1912 ble hotellet og eiendommen solgt til Edvard Holte. Han satset stort på vinterturisme, og drev godt de fem åra han var eier. I 1917 ble hotellet igjen solgt til A/S Vatnahalsen. Selskapet ble oppløst i 1927, og Else og Torstein Brun Fretheim kjøpte hotellet. I 1929 ble det solgt på tvangsauksjon til Marthe Fretheim, eier av Fretheim hotell, og overrettssaksfører Kristian Tønneberg som stiftet aksjeselskapet A/S Vatnahalsen. To år seinere kjøpte Astrid Fretheim hans part. Da Marthe Fretheim døde i 1933 tok broren hennes Ole over hennes del.
Brann og ombygging
I 1930-årene begynte påsketrafikken å øke, og Vatnahalsen ble et populært feriested for påsketurister. I hotellets gjestebøker fra 1930-årene kan man lese at svensker, dansker og engelskmenn fant veien til fjellet både sommer og vinter. Vinteren 1935-1936 ble hotellet igjen ombygd og modernisert. Hotellet fikk 126 rom, 35 av dem med innlagt varmt og kaldt vann. De hadde da mulighet for 140 gjester, og matsalen kunne romme 170. Under denne ombyggingen ble eksteriøret endret, og sveitserstil-preget ble borte.
Sjuende far i huset
Sjuende far i huset er en norsk animert kortfilm innen eventyrsjangeren fra 1966 basert på Asbjørnsen og Moes eventyr Den syvende far i huset.
Vatnahalsen høyfjellshotell
Brann og ombygging
Under andre verdenskrig ble hotellet okkupert av den tyske okkupasjonsmakten. Den 23. juni 1940 brant hotellet ned til grunnen. Den kan ha blitt startet ved uhell under en fest, men kan også ha vært offer for sabotasje fra motstandsbevegelsen. Det skal ha vært lagret noe ammunisjon i hotellets kjeller.
Sjuende far i huset
Skuespillere
Harald Heide-Steen – Peter Chr. Asbjørnsen
Vatnahalsen høyfjellshotell
Brann og ombygging
Gjenoppbyggingen av hotellet startet i 1953, og Vatnahalsen Høyfjellshotell åpnet 10. juni 1954. Hotellet ble drevet av Guttorm Fretheim fram til 1960. Samtidig startet Fretheim en turisttur, som seinere ville bli kjent som «Norge i et nøtteskall».
Sjuende far i huset
Skuespillere
Rolf Just Nilsen gjør stemmen til alle karakterene i filmen – med unntak av vandringsmannen, som spilles av Carsten Winger.
Annet
Filmen ble produsert ved støtte av Kirke- og Undervisningsdepartementet og Statens filmsentral.
Vatnahalsen høyfjellshotell
Turisme
I flere tiår var vinteren hotellets viktigste sesong. Høsten har lenge vært populært blant kurs -og konferansegjester, og om vinteren benyttet skituristene seg av området. Sommersesongen var i hovedsak preget av dagsturister, og hovedtyngden av disse var cruise-turister som kom til Flåm. Fra ca. midten av 1980-årene, utviklet det seg en ny turist-trend mellom nordmenn. Folk starta å sykla på den gamle anleggsvegen langs Bergensbanen - Rallarvegen. Utviklingen skjøt fart fra 200 syklister i 1989, til over 20 000 i 1997.
Skulerud (Aurskog-Høland)
Skulerud er et lite tettsted i Aurskog-Høland kommune i Akershus. Det var tidligere knutepunkt. Skulerud var endestasjon på Urskog–Hølandsbanen. Skulerud har også den øverste gjestehavn (2 * 20 meter) i Haldenkanalen.
Cento
Cento er en by i provinsen Ferrara i Emilia-Romagna i Italia. Byen har 31,631 innbyggere (mars 2005).
Abra
Abra er en filippinsk provins i Cordillera Administrative Region i landsdelen Luzon. I nord er provinsen Ilocos Norte, i nordøst Apayao, i sørøst Kalinga, i sør Mountain Province og i sørvest Ilocos Sur. Provinssetet er Bangued.
Politisk inndeling
Abra er delt i 27 "municipalities" (landkommuner).
Landkommuner (municipalities)
Kovászna (fylke)
Kovászna (ungarsk uttale: ; rumensk: Covasna ) er et fylke (județ) i Romania. Det ligger i regionen Transilvania. Administrasjonssenteret er byen Sepsiszentgyörgy. Fylket hadde 210 177 innbyggere ved folketellingen i 2011. Majoritetsspråket (over 70 prosent) er ungarsk.
Administrativ inndeling
Fylket har to municipiu, tre byer og 40 comună.
Skeleton Hotel
Skeleton Hotel er et førstepersonsskytespill i utvikling av Splatty Games (før Gutsplatt Games). Skeleton Hotel vil bli lansert 2011.
Historie
En forsker har blitt borte på en øy kalt Ablista som var utdødd. Forskeren skal under letingen etter overlevende på øya, blitt borte da han oppdaget en ukjent by. Jack Bondnes er sent til og finne forskeren, men under flyturen styrter han rett inni hotellet som forskeren hadde akuratt kommet seg gjennom. Forskerens siste ord var: Skeleton.....Hotel
Spill-historie
April 2008 begynte Skeleton Hotel som et test prosjekt. Etterhvert ble det stort. Desember 2008 ble det lansert en ALPHA, og May 2009 ble spillets BETA lansert. Spillet er nå gitt over til Splatty Games (formerly Gutsplatt Games) fordi 2 av medlemmene i Silver Eye Productions viste seg ut til og hadde lastet ned piratisk programvare. Ett år senere begynte Splatty Games (før Gutsplatt Games), som skulle gjøre Skeleton Hotel på nytt. Spillet vil bli utgitt rundt Januar 2011.
Bærekraftig skogbruk
Bærekraftig skogbruk er et skogbruk der skogen blir forvaltet med hensyn til at grunnlaget for vedvarende bruk av skogen og skogressursene blir tatt vare på.
Lingao
Lingao (kinesisk: 临高县; pinyin: Língāo Xiàn) er et fylke i øyprovinsen Hainan ved Kinas kyst mot Sørkinahavet. Fylket ligger nordvest på øya.
Bærekraftig skogbruk
Prinsippet om en bærekraftig utvikling er omtalt i rapporten til Brundtland-kommisjonen, og definert som en utvikling som tilfredsstiller behovene til dagens generasjon uten å virke negativt på kommende generasjoner til å få dekt sine behov.
Lingao
Området er kjent for grillet spegris fra Lingao, reker fra Jinqian, og ender fra Nanbao. Befolkningen i 1999 var på 399,057 innbyggere.
Bærekraftig skogbruk
Målet om et bærekraftig skogbruk er lovfestet i formålsparagrafen til skoglovene. Departementet har òg utarbeidet en egen forskrift om bærekraftig skogbruk.
Lingao
Samferdsel
Kinas riksvei 225, den vestlige halvdel av ringveien rundt Hainan, løper fra Haikou i nord via Danzhou og Dongfang til Sanya i sør.
Bærekraftig skogbruk
Gjennom prosjektet Levende Skog er det satt en standard for et bærekraftig norsk skogbruk med 25 kravpunkt som til sammen dekker områder og tiltak en skal ta hensyn til ved utøving av skogbruk.
Olav Larsen & The Alabama Rodeo Stars
Olav Larsen & The Alabama Rodeo Stars er et norsk band som spiller alternative country og bluegrass.
Medlemmer
Tidligere medlemmer:
Aimar Sørenssen (viseadmiral)
Aimar August Sørenssen (født 30. april 1905 i Kristiansand, død 23. mai 1986) var en norsk viseadmiral og sjef for sjøforsvaret.
Sørenssen vokste opp i Kristiania og Horten, og ble uteksaminert fra Sjøkrigsskolens nederste avdeling i 1926 og øverste avdeling i 1928. Viseadmiral Sørenssen var blant offiserene som i størst grad preget utviklingen av Sjøforsvaret etter den andre verdenskrig, som sjef for personellstaben i Sjøforsvarets overkommando, sjef for sjøkrigsskolen og sjef for Sjøforsvaret. Han spilte en sentral rolle i arbeide med å etablere marinens nye hovedbase Haakonsvern i Bergen.
Aimar Sørenssen var sønnesønn av statsråd Aimar Sørenssen (f. 1823).
Carlo Crivelli (maler)
Carlo Crivelli (født omkring 1430 i Venezia, død 1495 i Camerino) var en italiensk maler. Han var bror av maleren Vittorio Crivelli.
Liv og verk
Crivellis stil viser mange ulike påvirkninger. I sin bruk av fruktgirlander fulgte han de padovanske malerne, men den dekorative bruken av gull og hans skikkelser hører til den allerede umoderne internasjonale gotikkens formspråk.
Crivellis utvikling var preget av kunstnerkretsen omkring Francesco Squarcione i Padova og av Andrea Mantegnas tidlige verker.
I to små paneler med «Madonnaen og Barnet» (1490-tallet) forente han følelsen for det dekorative med en enkel og direkte fromhet. «Demidoff-altertavlen» (1476) og «Madonnaen og Barnet med donator» (1470) har i en større skala samme fromhet og følelse, med mer kraft.
AMD Turion 64 X2
AMD Turion 64 X2 er navnet på en 9. generasjons x86 mikroprosessor fra AMD. Prosessoren er i hovedsak en dobbelt-kjerne versjon av AMD Turion 64, og ble lansert den 17. mai 2006. AMD Turion 64 X2 er en implementasjon av AMD K9 for mobile prosessorer i bærbare datamaskiner, og ble lansert som en konkurrent til Intel Core 2.
Prosessoren benytter Socket S1, og har integrert minnekontroller for DDR2 SDRAM. Den har også innebygd støtte for x86 virtualisering og flere strømbesparende egenskaper enn AMD Turion 64.
Turion 64 X2 ble opprinnelig produsert (under kodenavnene «Taylor» og «Trinidad») ved å benytte IBMs 90 nm SOI transistorer. I mai 2007 gikk AMD over til produsere prosessoren ved hjelp av 65 nm silisiumgermanium CMOS-transistorer (kodenavnet «Tyler»).
Prosessoren har innebygd støtte for MMX, Extended 3DNow!, SSE, SSE2 og SSE3.
Referanser
AMD Turion
Andreas Eckstorm
Andreas Eckstorm (født 31. mai 1765 i Lyngdal i Vest-Agder, død 1797 i Drammen) var en norsk forfatter, militær og klokker. Han er særlig kjent for sin selvbiografiske A. Eckstorms Sandfærdige Fortællinger og Hændelser.
Liv
Eckstorm ble født i Grøndokka i Lyngdal av foreldrene holzførster Johann Cornelius Eckstorm fra Hessen og Maren Jacobsdatter fra Porsgrunn. Han var eldst i en barneflokk på fem. Fra «1781» var han elev ved Kristiansand katedralskole, hvorfra han fire år senere ble dimittert. I 1785 innledet han studier ved Københavns Universitet, men la alt året etter studiene til side og vervet seg som korporal, senere fourier, ved Den kongelige livgarde. Før det hadde han uten hell forsøkt å bli skuespiller i København. Eckstorm ble utnevnt til virkelig fenrik ved det Vesterlenske infanteriregiment i 1789. Da han kom til Norge, viste det seg imidlertid at det ikke fantes noen ledig tjeneste, så Eckstorm ble i stedet forespeilet en karriere som underoffiser, og endatil med en lavere godtgjørelse enn den han hadde hatt i København.
I 1791 ble han opptatt på Den frie mathematiske skole (Krigsskolen) i Kristiania. Da han noen måneder senere fikk vite fra regimentssjef Tobiesen at det ville drøye lenge til fast gasje, søkte og fikk Eckstorm avskjed fra krigstjenesten og skolegangen på nyåret 1792, da med sekondløytnants grad.
Eckstorm var gift med Kristine Paaske og hadde tre barn med henne. Ifølge kirkeboken etterlot han på grunn av sin sykdom "Kone og 3 Børn i trængende Omstændigheder”.
Coniopholis
Coniopholis er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Andreas Eckstorm
Liv
Kildene fremstiller Andreas Eckstorm som en stridbar karakter. Claus Pavels, som kjente ham fra skoledagene i Kristiansand, skrev at da han kom til skolen, «overgik han meg næsten i alt, men Udsvævelser, tilligemed en Trodsighed i Characteren, der undertiden syntes at grænse til Ondskab, gjorde ham forhadt i Rektorens Øine". Men Pavels la til at han "syntes værre, end han uden Tvivl var, og skjøndt han tildeels var Stifteren af sit eget Vanheld, var det dog maaske tungere, end han havde forskyldt. Fred med hans Støv og broderlig Skaansel med hans Minde!»
Coniopholis
Utbredelse
Slekten er utbredt i det sørlige og østlige Afrika, nord til Tanzania.
Andreas Eckstorm
A. Eckstorms Sandfærdige Fortællinger og Hændelser
I København hadde han fått utgitt en liten samling lyriske og episke dikt. Men det er A. Eckstorms Sandfærdige Fortællinger og Hændelser fra 1792 han er best kjent for. Boken er en dels ironisk skildring av den da 27 år gamle forfatterens livsløp. Fremstillingen er holdt i tredje person, og siden utgivelsen fant sted i en kortvarig periode med trykkefrihet i Danmark-Norge, inneholder boken en betydelig mengde personkarakteristikker som ikke alltid er lite flatterende.
I bokens innledningskapittel følger vi Eckstorms nygifte foreldre fra Skien og ”og langt Pokker i Vold paa Vestlandet”, riktignok til ”en af de smukkeste Strækninger paa heele Vestlandet”. Videre driver forfatteren harselas med krigsråd Leegaard (”Lyngdals største Capitalist og Gnier”) og dennes (”ham paa et Haar lignende”) kone, roser farens landbruk i Lyngdal, der han bl.a. gjorde potetdyrkningen kjent, skildrer guttedagenes vintrer med skigåing og kjelkekjøring, men også jevnlig pryl, og kvelder sammen med tjenestefolket på kjøkkenet og alle fortellingene om troll, spøkelser og makter han hørte der (”Overbevist om Sagens Urimelighed, om at Naturkyndige giøre al Frygt endog latterlig, at det tilkom Kiellingen at skielve, men Soldaten at trodse, og den tænkende Mand at lee ad saadanne Chimærer og Uting, har han foragtet denne Lettroenhed. Men jeg maae dog i Fortrolighed tilvidske Læseren, at hans Mod stod op med Solen, men gikk for en stor Deel ned igien med denne”). Videre beskrives skolegang hos den lokale kapellanen, der forfatteren måtte innfinne seg to ganger om dagen, men oppsummeringsvis lærte mer enn ”accorderet”; således både ørretfiske og skøyteløp. Et interessant kapittel omhandler ”Lidt Topo- og Anthropographie i Lyngdal”, der han vier en god del plass til det store hageanlegget på Berge i Lyngdal, ”en af de, om ikke den, smukkeste i hele Stiftet”. Dessuten taler han varmt om kanselliråd Balle, som senere finansierte vesentlige deler av Eckstorms skolegang og studier. Det var ellers Balle som kjøpte gården Angersmyr av Andreas Eckstorms mor etter at faren var død. Faren hadde i sin tid lånt hele kjøpesummen av nevnte Leegard.
Beskrivelsen av det fire år lange oppholdet på kapellangården Sande i nabobygden Herad, der forfatteren bodde og leste fra han var elleve til han var seksten, gir anledning til også å peke på særtrekk ved andre byer og bygder i denne delen av Vest-Agder. Farsund, skriver Eckstorm, ”er en liden Flekke, der tillige med sine største Indbyggere, er paa nogle Aar, ligesom Champignonerne, opvoxet paa Sundebakken paa Listerlandet.” Farsund er også ”den sydligste Flekke i Norge, der paastaaer at forestille en Bye en miniatur.” Han skriver videre med dårlig skjult forakt om Lund-familiens dominans i byen, om vraking på Lista (det sies om de såkalte ”Listerluus”, at de ”hænge Løgter i Halene paa halte Hopper, og lade disse gaae paa det flakke, langt i Søen udstikkende Land, for at faae Søefarende – der holde dette for Lys i andre Skibes Kahytter, og dristig følge sammes Cours – at løbe for fulde Seil lige paa Grund”, om herrnhuterne i Vanse osv.
Fire års skolegang ved katedralskolen i Kristiansand blir likeledes beskrevet, og her gir Eckstorm interessante og sjeldne skildringer av dagliglivet ved skolen og i byen i 1780-årene (så som en beskrivelse av hvor mange biljardbord som fantes i byen, og hos hvem, samt en oversikt over kjeglebanene). Videre skildres reisen fra Kristiansand til København, med opphold i Mandal og Flekkefjord, der han forteller om ”Nordens beste Poetinde”, madam Magdalena Sophia Buchholm, samt sjøreisen fra sistnevnte by til København sammen med medstudenten Claus Pavels.
Eckstorm gir et morsomt tidsbilde også av livet i København i 1780-årene. Han skildrer studentlivet og sin glede over å gå i teateret, men særlig tilværelsen i Livgarden.
Fadesen med utnevnelsen til en fenrikposisjon som viste seg å ikke være ledig, vies stor plass i boken. Eckstorm gav regimentsjef Dietrichson skylden for det inntrufne, og boken inneholder lange tirader mot denne. Fremstillingen synes i det hele å være farget av konflikten med Dietrichson, og det er vel også denne som er bakgrunnen for den delvise nedvurderingen av "Vestlandet" som kommer til uttrykk flere steder i teksten. Om ankomsten til Skien, dit han reiste med tillatelse fra Dietrichson i Kristiansand, heter det f. eks.: ”Det er ret et oplivende Syn, at komme fra det uvirksommere Vestland til saadanne Steder, hvor alt er i Rørelse.”
A. Eckstorms Sandfærdige Fortællinger og Hændelser foranlediget ellers et anonymt tilsvar, som utkom i Kristiania samme år som Eckstorms bok, og bar tittelen Brev fra Landet, eller upartiske Tanker om den Piece: A. Eckstorms sandfærdige Fortællinger og Hændelser, kaldet.
Nazcasule
Taksonomi
Nazcasule ble inntil ganske nylig regnet som en underart til maskesule (Sula dactylatra), slik at det i noen vitenskapelige sammenhenger kan finnes sammenblandinger av disse to artene. Nazcasule ble imidlertid reist til en selvstendig art av American Ornithologist's Union i 2000, basert på en studie av Pitman & Jehl (1998). I dag regnes disse to artene som søsterarter, som ifølge Patterson, Morris-Pocock & Friesen (2011) splittet lag for omkring NaN år siden.
Biologi
Nazcasule og maskesule er til forveksling svært like, men nazcasula har et dypt rødfarget eller oransje nebb, mot maskesulas mer gule nebb. I tillegg har de to artene ulike utbredelse. De fysiske målene og utfargingen i fjærdrakten er imidlertid ganske lik.
Nazcasule hekker primært på Galápagosøyene og på øyer i Malpeloarkipelet (et stykke utenfor vestkysten av Colombia), men kan sjelden også finnes offshore fra fastlandet i Sør-Amerika, med små hekkebestander langs de ecuadorianske og peruanske kystene, så vel som langs Stillehavskysten i Mellom-Amerika.
Nazcasuler er strengt marine og hovedsakelig pelagiske utenom hekketiden. Fuglene foretrekker å lete etter føden i havområder med store dyp. På Galápagosøyene leter fuglene etter føden lenger ut fra øyene enn for eksempel blåfotsuler (S. nebouxii). De fleste voksne individene tilbringer også hele året i nærheten av kolonien. Spredning i hekketiden er vanligvis begrenset, men noen individer kan spre seg over lange avstander.
Arten jakter hovedsakelig på fisk, spesielt falsk halvnebb (Oxyporhamphus micropterus) og flyvefisker (Exocoetidae), men også flere andre stimfisker. Det meste av byttefisken fanges 3–4 m under havoverflaten, men typisk flere hundre kilometer fra nærmeste kyst. Nazcasulene jakter i store flokk, ofte der delfiner og tunfisk jager enorme baller av stimfisk opp mot havoverflaten.
Den store kolonien av nazcasuler på Galápagosøyene hekker i tidsrommet oktober–juni. Hekking foregår ellers i løselige kolonier på oseaniske øyer i utbredelsesområdet, vanligvis med høy tetthet i bratte vulkanske klippevegger. Redet ligger rett på bakken og hunnen legger eggene med en intervall på 4–9 dager. Ett eller to egg er mest vanlig. Klekking skjer nesten simultant der det er to egg, men ofte overlever kun den ene kyllingen. Begge foreldrene bidrar med oppfostringen.
Inndeling
Inndelingen følger Birds of the World.
Kenny Stamatopoulos
Kyriakos «Kenny» Stamatopoulos (gresk: Κυριάκος Σταματόπουλος; født 28. august 1979) er en canadisk fotballspiller, og målvakt for AIK, Stamatopolous kom til Tromsø før 2006-sesongen, og har tidligere spilt for Kalamata (Hellas), Enköping (Sverige) og Bodens BK (Sverige). Han har fem landskamper for.