cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Avaldsnes
Politisk utvikling
Den østre delen, bestående av Førre, Gismarvik og Stegaberg kretser med en befolkning på 994, ble innlemmet i nye Tysvær kommune, og hvis administrasjonssted ble Aksdal beliggende i gamle Avaldsnes.
Historie
Det er gjort rike funn fra forhistorien i hele dette området. Omtrent en kilometer vest for kirken ligger høydedraget Reheia – også kjent som «Blodheia» – med et uvanlig eksempel på gravhauger i rekke fra bronsealderen. Ellers er dette først og fremst kjent fra Danmark og Sør-Sverige, men også på Lista i Agder. Flere av gravene er åpnet og har gitt rike funn fra eldre bronsealder. Ved Karmsundet, et par kilometer nord for kirkestedet lå «Storhaug», en stor gravhaug på over 40 meter i diameter. I den ble det i 1886 funnet en skipsbegravelse fra begynnelsen av vikingtiden. Graven ble i 2009 årringsdatert til 779. Dette er den hittil eldste kjente skipsbegravelsen i Norden.
Umiddelbart nord for kirken sees omrisset av enda en stor gravhaug; «Flagghaugen». Den var opprinnelig 43 meter i diameter og over fem meter høy, men ble slettet da den ble utgravd under ledelse av sogneprest Lyder Brun i 1835. Haugen viste seg å inneholde Norges rikeste grav fra romertiden, kjent som Avaldsnesfunnet, med en halsring på over 600 gram rent gull, våpen, bandolærbeslag og diverse romerske kar av sølv og bronse.
På nordsiden av kirken står også «Jomfru Marias synål», en over sju meter høy bautastein, en av landets største i sitt slag. Det finnes en del historiske kilder som sier at det har stått flere slike steiner rundt kirken. Steinen heller inn mot kirkeveggen, og et sagn sier at når «synåla» siger inn og berører kirkeveggen, da skal verden forgå. Det sies også at sogneprestene på Avaldsnes har kjent sitt ansvar og fått slått av et stykke av steinen når den kom for nær veggen.
Sagaen forteller at Olav Trygvason lot bygge en kirke på Avaldsnes, tydeligvis som gårdskapell til kongsgården. Dette har antakelig vært en ganske liten stavkirke. Den nåværende kirken ble oppført ca. 1250 på bud fra Håkon Håkonsson. Den er viet til St. Olav, og er en av de største norske steinkirkene fra middelalderen. Den var også en av de kongelige kollegiatkirkene. Kirken var også en viktig stasjon på pilegrimsveien til Nidaros, som gikk i leia langs kysten. Avaldsnes er en av Opplysningsvesenets fonds kulturhistoriske eiendommer.
For å synliggjøre de historiske kvalitetene ved Avaldsnes ble Nordvegen historiesenter åpnet i 2005. Senteret ligger ved kirkestedet, og på Bukkøy i Karmsundet er det oppført en replika av en vikingtidsgård med flere bygninger og skipsnaust.
Avaldsnes i moderne tid
Som en del av Karmøy kommune er Avaldsnes i dag en aktiv og blomstrende bygd like sør for Karmsund bru. Avaldsnes idrettslag har flere hundre medlemmer.
Tusenårssted
Avaldsnes er Rogalands tusenårssted.
Stapletonbreen
Stapletonbreen er en om lag 11 km lang isbre som flyter øst fra King Peninsula like nord for Morellibreen. Den ble navnsatt av Advisory Committee on Antarctic Names (US-ACAN) etter Jo Anne Stapleton i U.S. Geological Survey (USGS) ved Reston i Virginia, en geograf og kartspesialist, som deltok i produksjonen av kart over Antarktis fra 1980-årene.
Karlheinz Förster
Karlheinz Förster (født 25. juli 1958 i Mosbach, Vest-Tyskland) er en tysk tidligere fotballspiller som spilte som midtstopper. Han spilte 81 kamper og scoret to mål for. I denne perioden var han med på å vinne EM i 1980 og å ta sølv i VM i 1982 og VM i 1986. På klubbnivå spilte han hovedsakelig for VfB Stuttgart. Etter at han ga seg på landslaget, dro han til franske Olympique Marseille. Han vant serien med VfB Stuttgart i 1984 og ble kåret til Årets Spiller i Bundesligaen i 1982. Han vant serien to år på rad med Olympique Marseille.
Deinze
Deinze er en kommune i den belgiske provinsen Øst-Flandern.
Aserbajdsjans riksvåpen
Aserbajdsjans riksvåpen ble antatt i sin nåværende form 1992. Den demokratiske republikken Aserbaijdsjan hadde et liknende riksvåpen fra 1918 til oppløsningen i 1920. Våpenet er sirkulært og har en rød flamme som sentralmotiv over et stort sølv oktagram Rub el Hizb (۞) med gull ramme. Mellom hver av spissene i den store stjernen er det mindre gull oktagrammer.
Flammesymbolet spiller på betydningen av landets navn: "Den evige ilds land". Bakgrunnsfargene er de samme som i nasjonalflagget. Under våpenet ligger en eikegren og et hveteaks.
Sovjetrepublikkens våpen
Aserbajdsjanske SSRs våpen ble vedtatt 1937, og er utformet etter mønster av Sovjetunionens riksvåpen. Det viser en oljeboringsrigg, en soloppgang, hammer og sigd og en rød stjerne. Våpenet er omkranset av hveteaks og bomullsplanter og har øverst et bånd med teksten «Proletarer i alle land, foren dere!» i russisk og aserbajdsjansk: Бүтүн өлкəлəрин пролетарлары, бирлəшин! og Bütün ölkələrin proletarları, birləşin!.
Lenger ned har båndet teksten Den sosialistiske sovjetrepublikken Aserbajdsjan på russisk og azeri.
Luis de León
Akademisk karriere
I 1561 ble Luis de León valgt til professor i teologi ved universitetet i Salamanca, med 108 stemmer mot 55. Det var spesielt for universitetet i Salamanca at professorater ble tildelt som følge av valg, ikke som en ansettelse. Professoratet som Luis de Léon ble tildelt, var tidsbegrenset til fire år. I 1565 fikk han et annet professorat ved det samme universitetet. I 1566 ble han administrativ leder for det augustinske San Guillermo-fakultetet ved universitetet i Salamanca, og i 1567 ble han viserektor ved universitetet. Han ble gjenvalgt som professor i 1569, i det samme professoratet som han ble valgt til i 1565. Han stilte til gjenvalg også i 1573, men da tapte han valget fordi han satt i fengsel. I 1571 hadde han imidlertid blitt valgt også til et professorat øremerket emnet De hellige skrifter.
Som underviser utmerket Luis de Léon seg som en dyktig og sympatisk professor. Forelesningene hans skal ha vært «stimulerende, personlige, levende og ekstremt skarpsinnede». i 1578 ble han utnevnt til professor i moralfilosofi, som var et steg i retting av det han virkelig ønsket: å oppnå lærestolen i bibelstudier. Kampen om denne posisjonen skulle vise seg å bli mellom Dominikanerordenen og Augustinerordenen, og Luis de Leóns motstander var ingen ringere enn Domingo de Guzmán. Etter anklager om stemmejuks, ble tittelen til slutt tildelt Luís de León i 1579.
I 1591 dro han til Madrigal de las Altas Torres i Ávila hvor han ble han valgt til overhode av Augustinerordenen i Castilla, men døde bare ni dager senere av sykdom. Det antas at dødsårsaken skyldtes en svulst. Kroppen hans ble fraktet tilbake til Salamanca og begravet.
La perfecta casada
La perfecta casada (norsk: Den perfekte hustru) ble utgitt i 1583. I denne teksten, som han skrev til sin kusine Maria Varela Osorio, beskrev han hva som skulle til for å være en god hustru og en god mor. Hensikten var å fortelle kvinner hvordan de skulle opptre i familien og utad, og teksten var revolusjonær i å beskrive hvilken nøkkelrolle kvinner hadde i et harmonisk samfunn. La perfecta casada ble fort populær, og den ble en vanlig bryllupsgave til nygifte bruder helt frem til Francos tid. Fray Luis de León baserte boka på bibeltekster og klassiske forfattere.
De los nombres de Cristo
De los nombres de Cristo (norsk: Om Kristi ulike navn) ble skrevet som en dialog mellom tre augustinermunker, Marcelo, Juliano og Sabino, som diskuterer Kristus’ fjorten ulike navn i bibelen. Denne boken har blitt karakterisert som Luis de Leóns fremste verk, og han lot seg inspirere av Platons dialoger, Ciceros verk og bibelen. I dialogene forsøker Luis de León å komme nærmere essensen av Gud gjennom å tolke betydningen av de ulike navnene. Luis de León hevder han skrev boka da han satt fengslet, men kritikere mener det kun var deler av boka som ble til under årene han tilbrakte i fengsel.
Oversettelse av Jobs bok
Luis de León begynte å oversette Jobs bok mens han satt i fengsel. Det finnes likevel bevis for at de første kapitlene ble skrevet så tidlig som i 1570 eller 1571. Han ble ferdig med verket bare måneder før han døde i 1591. Fray Luis de Leóns hensikt med oversettelsen var å gjøre bibeltekster tilgjengelig for dem som ikke kunne lese latin, det vil si for folk flest. Jobs bok var også av de vanskeligste bibeltekstene å lese og forstå, grunnet dens særegne poetiske stil. Gjendiktningen av Jobs bok dediserte han til Ana de Jesús, en nonne som tilhørte Den uskodde karmelittordenen.
Dikt
Luis de León skrev rundt 40 dikt, men han publiserte dem aldri. De ble først publisert av Francisco de Quevedo i 1631. Blant diktene finner man La vida retirada, Al salir de la cárcel og Noche Serena.
Noche Serena ble skrevet i 1572. I Noche Serena sammenlikner Luis de León det harmoniske og rolige livet i himmelen med det smertefulle og lidende livet på jorda. Forfatteren reflekterer over den beste veien å gå for å rense sjelen og komme til himmelen.
Al salir de la cárcel ble skrevet da han slapp ut av fengselet. Diktet er på en strofe og inneholder ti verselinjer. I diktet beskriver han hvordan inkvisisjonen fengslet han, men at han overkom det og igjen kan drømme om et fredfullt liv. Kari Näumann har gjendiktet Al salir de la cárcel til norsk.
Pulham (Dorset)
Pulham er en landsby og verdslig sogn i det administrative distriktet North Dorset grevskapet Dorset i sørøstlige England. Den er beliggende i dalen Blackmore Vale, 11 km sørøst for byen Sherborne. I henhold til folketellingen i 2011 hadde sognet 105 boliger, 103 husholdninger og en befolkning på 269 innbyggere.
Historie
Pulham er omtalt i Domesday Book for 1086. Den var en gang eid av klosteret Cirencester Abbey, en forbindelse som minnes i navnet Cannings Court Farm («Court of the Canons» = kannikenes gård). Prester fra det nærliggende klosteret Milton Abbey pleide også å gå til landsbykirken; de bodde da over bislaget i et presterom med adkomst via en trapp innenfor veggen.
Svømming under Sommer-OL 2012 – 4 x 100 meter medley stafett menn
4 x 100 meter medley stafett for herrer under sommer-OL 2012 fant sted 3. og 4. august i London Aquatics Centre.
Wesley Chapel (Florida)
Wesley Chapel er en amerikansk by som ligger i Pasco County i Florida.
Den har og dekker et areal på 114,11 km².
Agni-VI
Agni-VI SLBM
Ubåter av den nye Arihant-klassen tilhørende den indiske marinen vil bli utrustet med SLBM-utgaven av Agni-VI. I 2012 avslørte DRDO at det også arbeidet med en annen variant av Agni-VI-missilet. Dette vil være SLBM-utgaven med fast drivstoff og en maksimum rekkevidde på 6 000 km, samt en nyttelast på 1 000 kg.
Talorchestia dentata
Talorchestia dentata er en art i slekten Talorchestia innenfor tangloppefamilien av ordenen Senticaudata, som inngår i gruppen av amfipoder.
Papyrus 3
Papyrus 3, hos Gregory-Aland merket (signum) med 3, er et tidlig skrift fra Det nye testamente på gresk. Det er et papyrusfragment med et innhold fra Lukasevangeliet. Manuskriptet er ved hjelp av dets paleografi blitt anslått å stamme fra slutten av 500-tallet eller begynnelsen av 600-tallet.
Det meste av teksten er utformet som lektionare.
Manuskriptet blir oppbevart på det østerrikske nasjonalbibliotek i Wien(Pap. G. 2323).
Tekstens innhold
Luk 7,36
Luk 10,38
The Best of Judas Priest: Living After Midnight
Albumet ble utgitt i 1997 på Columbia Records.
Sporliste
Alle spor av Rob Halford, K.K. Downing og Glenn Tipton.
Birte Usland
Birte Usland (født 30. oktober 1972) er en norsk politiker for Arbeiderpartiet. Hun var fra 2011 til 2015 varaordfører i Marnardal kommune.
I valgperioden 2021–2025 er Usland andre vararepresentant til Stortinget for Arbeiderpartiet fra Vest-Agder.
Liverpool FC i 2018–19
Liverpool FC kom på 2. plass i Premier League og vant Champions League i sesongen 2018–19.
Overganger
Ut
Lycosa
Lycosa er en slekt av edderkopper i gruppen ulveedderkopper (Lycosidae). De er utbredt i Sør-Europa, men finnes ikke i Norge. De kalles egentlige taranteller, men er langt mindre enn de store fugleedderkoppene som i dagligtale omtales som «taranteller».
Utseende
Lycosa artene er generelt ganske like hverandre. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Systematisk inndeling med europeiske arter
Slekten Lycosa er en stor gruppe som består av 235 arter i verden. I Norge er det ikke registrert noen arter.
Michael Gove
Karriere
Gove har en kandidatgrad i engelsk fra University of Oxford. Han arbeidet som journalist.
I parlamentsvalget i 2005 ble Gove innvalgt i Underhuset for valgkretsen Surrey Heath.
Stig Lægdene
Stig Lægdene (født 15. juni 1961 i Kristiansand) er en norsk prest, ordinert i 1989 i Grimstad kirke. Han er utdannet cand.theol. fra Det teologiske menighetsfakultetet i Oslo i 1986, og han har eksamen ved Det praktisk-teologiske seminar ved Universitetet i Oslo i 1987. Han gikk på Rønningen folkehøgskole 1980-81.
Lægdene er domprost i Tromsø domprosti fra juni 2017.
Fra 2005 til juni 2017 var han rektor på Kirkelig utdanningssenter i nord (KUN) i Tromsø, som gir praktisk-kirkelig utdanning til prester, diakoner, kateketer og kantorer/kirkemusikere.
Lægdene er født i Kristiansand, vokst opp i Grimstad og har bodd i Oslo fra 1981–1989. Fra 1989 har han bodd i Tromsø.
Lægdene har vært menighetsprest i Kvaløy, Hillesøy og Elverhøy menigheter i Tromsø domprosti, vært leder/bymisjonsprest for Kirkens Bymisjon i Tromsø (1995-2002), og han har vært miljøterapeut ved Heggeli barnehjem i Oslo. Han har utgitt flere bøker og artikler. Blant annet har han artikkel i boka "Vårt frosne vann. Etiske refleksjoner når isen smelter" (Fagbokforlaget 2020), og han deltok i bokprosjektet "Isen smelter.Etikk i Arktis." (Eng "The Ice is melting. Ethics in the Artctic"), Fagbokforlaget 2015. Han deltok i arbeidet med boka "Hun våget å gå foran. Ingrid Bjerkås og kvinners prestetjeneste i Norge" (Verbum 2011). Han har vært redaktør av Praktisk-kirkelig årbok for Kirkelig utdanningssenter nord i 2007,2008, 2009 og 2010, og han har gitt ut konfirmantverket «Korsvei» sammen med Dag Nordbø (Cappelen forlag 1995, ny utgave 2000).
Even Sagebakken
Even Tronstad Sagebakken (født 20. mai 1977) er en norsk lokalpolitiker for Arbeiderpartiet.
Sagebakken var fra 2012 rektor ved Spangereid skole og blei i 2017 rektor ved Lindesnes ungdomsskole. Han er adjunkt fra Høgskolen i Agder i 2003 og tok mastergrad i skoleledelse ved BI i 2012.
Bobsey-barna
Bobsey-barna, på engelsk Bobbsey Twins, er hovedpersonene i og den norske tittelen på en lang rekke populære amerikanske spenningsbøker for barn. Bøkene ble masseprodusert som en underholdningsserie av et syndikat etablert av forleggeren Edward Stratemeyer og skrevet av forskjellige skyggeforfattere under pseudonymet Laura Lee Hope. Den første tittelen kom allerede i 1904, den siste i 1979, med en atskilt serie på tretti bøker som ble utgitt mellom 1987 og 1992.
Bobsey-barna handler om opplevelsene til to par toeggede tvillinger i den øvre middelklassefamilien Bobsey: Bert og Nan på tolv år og Flossy og Freddy (originalt Flossie og Freddie) på seks år. Bøkene er oversatt til en mengde språk og har kommet i flere opplag. De norske utgavene har blitt utgitt av Forlagshuset siden 1950-tallet, ofte med bokomslag tegnet av illustratøren Sten Nilsen.
Norske utgaver med utgivelsesår og originaltittel
00 Bobsey-barna og inspektør Skorstad tar saken med det forsvunnede batterivannet -1955- (The Bobbsey twins and inspector Skorstad solves the truck mystery)
01 Bobsey-barna -1956- (The Bobbsey twins)
02 Bobsey-barna på landet -1956- (The Bobbsey twins in the country)
03 Bobsey-barna ved sjøen -1956- (The Bobbsey twins at the seashore)
04 Bobsey-barna på skolen -1956- (The Bobbsey twins at school)
05 Bobsey-barna på husbåten -1956- (The Bobbsey twins on a houseboat)
06 Bobsey-barna og rømlingen -1957- (The Bobbsey twins at Meadow Brook)
07 Bobsey-barna på teltur -1957- (The Bobbsey twins camping out)
08 Bobsey-barna løser et mysterium -1957- (The Bobbsey twins solve a mystery)
09 Bobsey-barna og den store hemmelighet -1957- (The wonderful secret)
10 Bobsey-barna på sirkus -1958- (At the circus)
11 Bobsey-barna løser hesteskogåten -1958- (The horseshoe riddle)
12 Bobsey-barna på Blåbærøya -1958- (The Bobbsey twins on Blueberry Island)
13 Bobsey-barna og Stormfuglen -1958- (The Bobbsey twins at Whitesail Harbour)
16 Bobsey-barna og det gåtefulle budskap -1959- (Forest Adventure)
17 Bobsey-barna og den store arven -1959- (The Bobbsey twins in Echo Valley)
18 Bobsey-barna og det forsvunne brevet -1960- (At Sugar Maple Hill)
19 Bobsey-barna i eskimoenes land -1960- (In Eskimo Land)
20 Bobsey-barna og sigøynerens hemmelighet -1960- (On the pony trail)
21 Bobsey-barna i London -1960- (The Bobbsey twins at London Tower)
22 Bobsey-barna og den forsvunne juvel -1961- (In the Mystery Cave)
23 Bobsey-barna og fergebåten -1961- (The Bobbsey twins' own ferry boat)
24 Bobsey-barna og den forsvunne apekatten -1961- (At Cherry Corner)
25 Bobsey-barna og hulens hemmelighet -1962- (The Bobbsey twins in Volcano Island)
26 Bobsey-barna på bjørnejakt -1962- (At Big Bear)
27 Bobsey-barna og den falske pengeseddelen -1962- (At Mystery Mansion)
28 Bobsey-barna på høstferie -1962- (At Spruce Lake)
29 Bobsey-barna på iskarneval -1963- (At ice carnival)
30 Bobsey-barna og den hemmlighetsfulle papegøye -1963- (At lighthouse point)
31 Bobsey-barna i Regnbuedalen -1963- (In the Rainbow Valley)
32 Bobsey-barna og gullfiskmysteriet -1963- (The goldfish mystery)
33 Bobsey-barna og tunnelmysteriet -1963- (At Pilgrim Rock)
34 Bobsey-barna og den uskyldige mistenkte -1964- (At Snow Lodge)
35 Bobsey-barna og elvemysteriet -1964- (The Big River Mystery)
36 Bobsey-barna og mysteriet med det hemmelige vindu -1964- (The Littel Railroad)
37 Bobsey-barna i storbyen -1964- (The search in the Great City)
38 Bobsey-barna og tivolimysteriet -1965- (The country fair mystery)
39 Bobsey-barna og hattemysteriet -1965- (The Greek Hat mystery)
40 Bobsey-barna og de forsvunne tegningene -1965- (Adventures in Washington)
41 Bobsey-barna og den grønne hane -1966- (The search for the green rooster)
42 Bobsey-barna og sjømysteriet -1966- (The mystery of the deep blue sea)
43 Bobsey-barna i Tulipanenes lad -1966- (In tulip land)
44 Bobsey-barna og piratmysteriet -1966- (Big adventure at home)
45 Bobsey-barna i kamelens land -1967- (Camel adventure)
46 Bobsey-barna i det ville vesten -1967- (The Bobbsey twins visit to the Great West)
47 Bobsey-barna og den store oversvømmelsen -1967- (In the land of cotton)
49 Bobsey-barna og mysteriet med flaskeposten -1967- (The secret of the seashore)
50 Bobsey-barna og hundemysteriet -1967- (The Bobbsey twins' mystery at school)
51 Bobsey-barna og mysteriet med dukketeateret -1968- (Mystery of the King's puppet)
52 Bobsey-barna og den forsvunne elefantungen -1968- (Adventure with Baby May)
53 Bobsey-barna i Indianerdalen -1969- (At Indian Hollow)
54 Bobsey-barna og gulltyvene -1969- (The Cedar Camp mystery)
55 Bobsey-barna fanger spøkelser -1969- (Secret of Candy Castle)
56 Bobsey-barna løser vrakets gåte -1970- (The Toy shop)
57 Bobsey-barna og den mystiske ønskekvist -1970- (The doodlebug mystery)
59 Bobsey-barna og firkløvermysteriet -1971- (Fourleaf clover mystery)
60 Bobsey-barna og den talende rev -1971- (The talking fox mystery)
61 Bobsey-barna og mysteriet med diamantringen -1972- (The Bobbsey twins in a radio play)
62 Bobsey-barna løser flaggmysteriet -1972- (The red, white and blue mystery)
64 Bobsey-barna og mysteriet på Sølvøya -1973- (Dr Funnybone's secret)
65 Bobsey-barna i Afrika -1975- (Bobbsey twins ad the tagalong giraffe)
66 Bobsey-barna og den flyvende klovn -1975- (The flying clown)
67 Bobsey-barna og stjerneklubben -1976- (The Sun-Moon Cruise)
68 Bobsey-barna og mysteriet med frihetsklokken -1977- (Freedom Bell Mystery)
69 Bobsey-barna og Røkfjellmysteriet -1978- (The Smoky Mountain mystery)
70 Bobsey-barna og TV-mysteriet -1979- (In a TV mystery show)
71 Bobsey-barna og korallmysteriet -1980- (The coral turtle mystery)
72 Bobsey-barna og den blå puddelen -1981- (The blue poodle mystery)
73 Bobsey-barna i røverhulen -1982- (Secret in the pirates cave)
74 Bobsey-Barna og Campingmysteriet (The Camp Fire Mystery)
75 Pianomysteriet (Double Trouble)
76 Bobsey-barna og Frimerkemysteriet (The Mystery of the Laughing Dinosaur)
77 Bobsey-barna og Katten som fant skatten (The Music Box Mystery)
Utgaver fra og med nr. 78 er "2-i-1":
78 Dataspionen - Det mystiske fugleskremselet (The Ghost in the Computer - The Scarecrow Mystery)
79 Tempelmysteriet - I spøkelseshuset (The Mystery of the Hindu Temple - The Haunted House Mystery)
80 Mysteriet i jungelparken - SOS-signalet (The Secret of Jungle Park - The Grinning Gargoyle Mystery)
81 Jager smykketyvene - Den tomme skattekisten (The Clue That Flew Away - The Case of the Runaway Money)
82 Kaketyven - Leketøymysteriet (The Chocolate-Covered Clue - Trouble in Toyland)
83 Den mystiske mumie - Miljødetektivene (The Mystery of the Missing Mummy - The Clue at Casper Creek)
84 Dyremysteriet - Den uheldige tryllekunstneren (The Secret at Sleepaway Camp - The Case of the Tricky Trickster)
85 Klovnegåten - Robotmysteriet (The Case of the Crying Clown - The Clue in the Classroom)
87 Spøkelsesslottet - Videojakten (The Case at Creepy Castle - The Case of the Vanishing Video)
88 Den forsvunne dukken - Det mystiske fotavtrykket (The case of the Crazy Collections - The Show-and-tell Mystery)
Fuel Freedom International
Fuel Freedom International er et kontroversielt amerikansk selskap grunnlagt av Wendy Lewis og Randy Ray, drevet fra Florida.
Selskapet selger tablettene MPG-CAPS som skal puttes på drivstofftanken, og som påstås å kunne gi betydelig reduksjon i både drivstofforbruk og utslipp av miljøskadelige avgasser. Produktet markedsføres og distribueres ved hjelp av multi-level marketing. I Norge ble produktet frontet av Haakon Grunnan, kjent fra pyramidespillet World Games Inc..
Tester har imidlertid vist at tablettene ikke på noen måte svarer til løftene om besparelse i drivstofforbruket. I tillegg til påstandene om uteblivende effekt har også MPG-CAPS blitt mistenkt for å kunne ødelegge bilmotorer.
Wendy Lewis og Randy Ray etablerte i 2009 også MLM-selskapet Jeunesse.
Cheryl Miller
Cheryl Miller (født 3. januar 1964 i Riverside i California), amerikansk basketballspiller som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles. Miller ble olympisk mester i basketball under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Hun var med på det amerikanske laget som vant basketballturneringen for damer foran Sør-Korea og Kina.
Det var seks nasjoner som deltok i basketballturneringen for damer. En innledende enkeltserie der alle lagene møttes en gang. USA vant alle fem kampene i den innledende runden og Sør-Korea ble nummer to. De to lagene møttes i finalen og USA vant med 85-55 og var dermed olympiske mestere i basketball.
Gamvik (fiskevær)
Gamvik er et fiskevær og tettsted i Gamvik kommune i Finnmark. Gamvik hadde i  innbyggere. Tradisjonelt har fiske vært hovednæringen i Gamvik. Det satses i dag mye på fiskeri etter at islendinger overtok fiskebruket i 2010. I tillegg satses det på mye turisme da været er et godt sted for både havfiske og ferskvannsfiske i Risfjordelva og Sandfjordelva.
Gamvik ligger på Nordkinnhalvøya. Slettnes fyr ligger omtrent 4 km nord for Gamvik og er verdens nordligste fastlandsfyr. Ved Slettnes ligger også Slettnes naturreservat, som er en viktig hekkeplass for et stort antall fuglearter, og har blant annet Norges nest største tyvjokoloni. Vest for Slettnes ligger Steinvågen der man finner en av Norges best bevarte steinlabyrinter. Gamvik er også hjem til Gamvik Museum.
Under andre verdenskrig ble det anlagt et tysk kystbatteri på Varen. Restene etter dette sees fortsatt. Batteriet, «HKB 4./480 Gamvik|Heeres Küsten Batterie Gamvik 4/480», ble i januar 1942 oppsatt med seks 14,5 cm kanoner med 19 km skuddvidde.
Den 5. november 1944 ble stedet brent i tvangsevakueringen av Finnmark.
Gamvik har egen kirke og skole, og fikk også den første flystripa (se Gamvik flyplass) i kommunen på 70-tallet, men etter åpningen av Mehamn flyplass har stripen kun blitt brukt i nødtilfeller. Gamvik fikk sammen med resten av Nordkinnhalvøya veiforbindelse med fastlandet da riksvei 888 (nåværende fylkesvei 888) ble åpnet på slutten av 80-tallet. Gamvik er det sted i Norge som har lengst veiavstand fra Oslo, hvis veier gjennom utlandet medregnes. Det er 2040 km. Fra 1911 til 1990 hadde Gamvik daglig anløp av Hurtigruten og var rutens nordligste anløpssted. På grunn av vanskelige havneforhold skjedde anløpet ved bruk av en ekspedisjonspram som møtte skipet i sjøen og som bragte passasjerer og gods til og fra.
Pripjatmyrene
Pripjatmyrene eller Pripjatsumpene (også kalt Rokitnomyrene og Pinskmyrene) er et vidstrakt våtmarksområde som dekker store deler av det sørlige Hviterussland og det nordvestlige Ukraina. Området ligger hovedsakelig i det polesiske lavland, på begge sider av elva Pripjat, og strekker seg fra Brest i vest til Mahiljow i nordøst og Kiev i sørøst. Området har et areal på rundt 100 000 km² og er 480 km fra vest til øst og 225 km fra nord til sør.
Det svært flate landskapet består av tallrike sumper, myrer, innsjøer og elver som veksler med tett skog. Våtmarkene går gjennom betydelige endringer i størrelse i løpet av året, når smeltevann om våren og kraftig regn om høsten forårsaker flom og betydelige oversvømmelser. I 1870 ble det påbegynt drenering av de østlige områdene, og betydelige arealer er blitt ryddet til jordbruk og beite.
1900-tallet
Under første verdenskrig var myrene kampsone, og i august 1920 stanset den polske hæren Den røde hærs fremrykning mot vest med to fronter (armégrupper), nord og sør for Pripjatmyrene. Den polsk-sovjetiske krig endte med et russisk nederlag.
Under andre verdenskrig skilte sumpene det sentrale og det sørlige kampområdet, og sovjetiske partisaner lå i dekning der. I 1878 hadde den tyske raseantropologen Theodor Poesche fremlagt en teori om at den ariske rasen oppstod i Pripjatmyrene på bakgrunn av den angivelig høye forekomsten av albinisme, og tyske myndigheter under andre verdenskrig planla å drene myrene og befolke dem med tyske kolonister, med agronomen Konrad Meyer som ansvarlig leder for Pripjat-planen. Massemord på jøder i Hviterussland begynte 19. juli 1941, da Himmler beordret Waffen-SS-avdelingene bak den fremrykkende tyske hæren om å rense Pripjatmyrene for jøder. 31. juli innskjerpet han at også kvinnene skulle drepes. Waffen-SS skal dermed ha drept 31 788 mennesker i alle aldre.
I 1952 forelå en plan om å drenere våtmarkene, mens området var under sovjetisk administrasjon.
Spredt befolkning i området og rikelig vannforsyning var nøkkelfaktorer da en besluttet å bygge Tsjernobyl-atomkraftverket i myrene i 1970. Byen Pripjat ble oppført i nærheten for verkets arbeidere. Den sørøstlige delen av området ligger innenfor forbudssonen rundt Tsjernobyl, som ble opprettet som følge av de radioaktive utslippene fra Tsjernobyl-ulykken i 1986. Her lå også den nå fraflyttede byen Pripjat. Det er fremdeles begrenset adgang til området.
Bonita Springs (Florida)
Den har og dekker et areal på 120,65 km².
Paul II
Paul II (egentlig Pietro Barbo) (født 23. februar 1417 i Venezia, død 26. juli 1471 i Roma) var pave mellom 30. august 1464 og 26. juli 1471.
Bakgrunn
Piedtro Barbo kom fra en velstående kjøpmannsfamilie i Venezia, og faren ønsket at han skulle føre tradisjonene videre, men da morens bror ble pave under navnet Eugenius IV i 1431, hadde Pietro bestemt seg.
Kardinal
Han ble utnevnt som kardinal i 1440, og i løpet av få år ble han rik nok til å oppføre et palass i Roma ved siden av titulærkirken sin, San Marco. Etter gammel skikk skulle kardinalen ved San Marco-kirken være venetianer. Palasset fikk navn etter kirken, Palazzo San Marco, med en sidefløy kalt Il palazzetto opp mot Kapitol.
Han huskes særlig for det årlige hesteveddeløpet i forbindelse med det romerske karnevalet, der hestene stormet ned hovedgaten Corsoen med kurs for Piazza Venezia foran San Marco-palasset, hvor pave og kardinaler fulgte med fra balkongen.
Fra 1440 var han biskop av Cervia, fra 1451 biskop av Vicenza og fra 1459 også biskop av Padova.
Pave
Han ble valgt som pave etter et tre dagers konklave. Paul II var antihumanistisk og kunne ikke latin.
Paul II var en lidenskapelig samler av kunst og annen prakt. Han ofret en formue bare på juvelene i pavekronen, noe som fikk den «snakkende statuen» Pasquino til å spotte ham: «At pave Pauls hode er tomt, skal nok stemme – og derfor kan det brukes til edelstensgjemme.» Det ble sagt at det var vekten av den juvelbesatte tiaraen hans som var årsak til det apoplektiske anfallet som førte til hans tidlige død – mens andre rykter ville ha det til at han døde av forstoppelse, eller av forgiftede meloner.
Shin So-geol
Shin So-geol (신소걸; 辛笑傑, 申笑杰; opprinnelig Jun-Hyeon Shin ; født 6. november 1941 i Yesan i Chungcheongnam-do i Korea, død 6. september 2020) var en koreansk komiker som senere ble protestantisk pastor.
Biografi
Jun-Hyeon Shin ble født i Yesan, men vokste opp i Hongseong og Cheonan, også dette i Chungcheongnam-do.
Han debuterte i 1963 som teaterskuespiller, og i 1968 som komiker i TBC Oriental Broadcasting, gikk i 1969 til Seoul Central Broadcasting og i 1972 til MBC Cultural Broadcasting. Denne karrieren var ikke sammenhengende, for fra tidlig 1965 til tidlig 1968 gjorde han militærtjeneste og kjempet i Vietnamkrigen.
I 1982 trakk han seg tilbake fra underholdningsindustrien og begynte på seminar for å utdanne seg til pastor, etter at dette var blitt foreslått for ham av pastor Cho Yong-gi.
I 1989 ble han formann for Taihan nasjonalføderasjon, som organiserte vietnamveteraner. Så ble han anklaget for voldtekt av en bokholder. Selv avviste han det og betraktet anklagen som et utslag av at ambisiøse personer var sinte for at det var han som hadde fått dette ledervervet.
I 1993 grunnla han en ny kirke i Ansan tett ved Seoul. Så flyttet han til Japan, var der i syv år, og ble involvert i svindelvirksomhet. Et av hans menighetslemmer trakk han for retten i Tokyo; Jun-Hyeon Shin tapte (dette var før han endret navn til Shin So-Geol), men betalte ikke tilbake det han var blitt pålagt.
I 2011 grunnla han Full Gospel Woori-kirken i Seongnae-dong i Gangdong-gu i Seoul, og virket som pastor der. Han engasjerte seg også politisk, blant annet i protestene mot at president Park Geun-hye ble tvunget til å fratre i 2017. Han bragte seg selv også i konfliktfylt terreng i presidentvalgkampen i 2019 og i 2020.
Den 15. august 2020 deltok han i Gwanghwamun på en demonstrasjon som krevde president Moon Jae-ins avgang. Da var det mange av de deltagende som ble smittet av koronaviruset. To dager etter Gwanghwamun-prostestene fikk han diagnosen Covid-19, og han døde den 6. september, på Seoul Medical Center.
Friidrett under Samveldelekene 2018 – 10 000 meter menn
10,000 meter for menn var en del av friidrett under Samveldelekene 2018, og ble arrangert på Carrara Stadium 13. april 2018.
Ketchupeffekt
Ketchupeffekt beskriver en reaksjon som gir forsinkede resultater. Begrepet stammer fra glassflasker med ketchup; først kommer det ingenting ut av flasken, men så velter det ut med ketchup. Effekten oppstår fordi viskositeten i ketchup avhenger av utstrømmingshastigheten—ketchup er en ikke-newtonisk væske som blir mer lettflytende ved omrøring.
I populærkulturen
Den svenske ungdomsfilmen Hip hip hora! er kjent som The Ketchup Effect i mange engelskspråklige land. Premisset for konflikten i filmen er den raske endringen fra uskyldig barndom til ungdomstiden.
Puijon hyppyrimäet
Puijon hyppyrimäet (norsk: Puijo-bakkene) er et skihoppanlegg ved byen Kuopio i Finland. Anlegget ligger i hellingen til den 150 meter høye åsen Puijo, like ved TV-/utsiktstårnet Puijo-tårnet. Hoppanlegget består av fire hoppbakker med størrelse K120 (HS127), K92 (HS100), K65 og K28. Anlegget ble brukt under junior-VM i 1983, og har årlig renn i verdenscupen i skihopping. Det hadde også verdenscuprenn i kombinert i 2000 og 2001.
Alle de fire hoppbakkene har plastmatter til sommerbruk, og anlegget har også flomlys.
Bakkerekord i K120-bakken er 136 meter, satt av Daniel-André Tande i verdenscupen 22. februar 2016. I K92-bakken er bakkerekorden 106 meter, satt av Simon Ammann (Sveits) i verdenscupen 10. mars 2015.
Historie
Det første hopprennet i Kuopio ble arrangert i 1886, bare noen uker etter at det første hopprennet i hele landet var blitt arrangert i Helsingfors. Kuopios første ordentlige hoppbakke ble bygd i Huuhanmäki i 1901, og ti år senere ble det for første gang bygd en hoppbakke i Puijo. Et renn i Puijo i 1915 hadde rundt 800 tilskuere og hopp over 20 meter. En ny hoppbakke i Puijo ble bygd i 1926, men bare tre år etter måtte den erstattes av enda en ny bakke. I den bakken kunne det hoppes rundt 45 meter.
Etter 2. verdenskrig ble det bygd en 90-metersbakke, Finlands største hoppbakke på den tiden. 25 000 tilskuere så åpningsrennet 20. mars 1949, der Matti Pietikäinen satte bakkerekord med 86 meter. En 50-metersbakke ble bygd ved siden av 90-metersbakken i 1958. Den første småbakken med plastmatter ble bygd midt på 1970-tallet. Foran junior-VM i 1983 ble tretårnet i normalbakken erstattet av et moderne tårn, og også normalbakken fikk da plastmatter.
Verdenscuprenn i hopp ble første gang arrangert i Kuopio 1. februar 1995. Snømangel i Mellom-Europa i desember 1994 gjorde at flere verdenscuprenn måtte avlyses. FIS ønsket å sette inn ekstra renn senere i sesongen, og takket ja da den senere kjente hopptreneren Mika Kojonkoski, som bodde og fremdeles bor i Kuopio, foreslo å arrangere verdenscuprenn i normalbakken der. Siden da har verdenscupen i hopp årlig hatt renn i Kuopio, bare med unntak av sesongen 2002/03.
En ny storbakke (K120) ble i 1997 bygd ved siden av normalbakken, og fra og med 1998 har alle verdenscuprennene blitt holdt i den.
I november / desember 2000 ble det holdt hele fire verdenscuprenn på rad i storbakken i Kuopio. De to siste rennene ble flyttet fra Lillehammer på grunn av snømangel. Det var ikke verdenscuprenn i Kuopio sesongen 2011/12. Ifølge leder for FIS' hoppkomité, Jouko Törmänen, skyldes det at organiseringen av verdenscuprennet i sesongen 2010/11 var for dårlig. Kuopio var imidlertid tilbake på verdenscupprogrammet igjen i 2012/13-sesongen.
Det våras för Barbro
Det våras för Barbro er et musikkalbum med Lill-Babs, utgitt i 1975.
Johannes Paul I
Pave Johannes Paul I (født Albino Luciani, født 17. oktober 1912 i Forno di Canale i Italia, død 28. september 1978 i Roma) var pave fra 26. august 1978 til sin død bare 33 dager senere. Han rakk ikke å sette sitt preg på paveembetet, men ble etter innsettelsen sammenlignet med Johannes XXIII. Egenskaper som særlig trekkes fram i omtalen av ham er vennlighet og ydmykhet.
Bakgrunn og utdannelse
Luciani ble født i Forno di Canale, som nå heter Canale d'Agordo, i provinsen Belluno i Veneto-regionen i det nordlige Italia. Han var sønn av Giovanni Luciani (1872–1952), en murer, og Bortola Tancon (1879–1948). Albino var den eldste av tre brødre, Federico (1915–1916) og Edoardo (1917–2008), og en søster Antonia (1920–2009). Han ble døpt av jordmoren samme dag som han ble født, da de fryktet at han skulle dø samme dag, mens dåpen ble formalisert i den lokale kirken to dager senere.
Han var et rastløst barn, men bestemte seg for å bli prest allerede da han var 10 år etter at en kapusinermunk hadde besøkt landsbyen. Han fikk sin fars tillatelse, og faren sa «jeg håper at når du blir prest vil du være på arbeidernes side, for det var også Kristus selv».
Han begynte på juniorseminaret i Feltre i 1923, hvor hans lærer fant ham litt «for livlig», og studerte deretter ved bispedømmet Bellunos seminar. I skoletiden i Belluno vurderte han å gå inn i jesuittordenen, men ble nektet dette av skolens rektor, biskop Giosuè Cattarossi.
Prestetjeneste
Han ble ordinert som prest den 7. juli 1935. Han tjenestegjorde først i den lokale kurien i hjembyen Forno de Canale før han ble lærer og viserektor på presteseminaret i Belluno i 1937. Blant hans fag var dogmatikk og moralteologi, kirkerett og kirkekunst.
Han påbegynte i 1941 en doktorgrad i teologi ved Det pavelige universitet Gregoriana i Roma. Samtidig var han viserektor ved seminaret i Belluno. Han tok den teologiske doktorgraden i 1947, med graden Summa cum laude, og ble det følgende året pro-generalvikar, og i 1954 generalvikar for bispedømmet Belluno.
Luciani ble flere ganger foreslått som biskop, men ble forbigått av andre under henvisning til hans svake helse, lave vekst og resignerte utseende. I 1949 ga han ut boken Catechetica in briciole (=katekese i smuler). Dette var hans første bok, og handlet om hvordan troen kunne formidles på en enkelt og forståelig måte for alle mennesker.
Biskop
15. desember 1958 ble han så utnevnt til biskop av Vittorio Veneto av pave Johannes XXIII. I sin første preken til folkene i hans bispedømme, erklærte Luciani: «Jeg vil gjerne være en biskop som er en lærer og en tjener». Som biskop tok han Humilitas («ydmykhet») som sitt motto, og tiltrådte som biskop 11. januar 1959.
Han deltok i alle sesjoner av andre Vatikankonsil (1962–1965). I 1966 besøkte han Burundi i Øst-Afrika.
15. desember 1969 ble han utnevnt til patriark av Venezia av Paul VI, og tiltrådte sitt nye erkebispedømme 3. februar 1970. 1. februar ble han utnevnt til æresborger av byen Vittorio Veneto, hvor han tidligere hadde tjent som biskop.
Kardinal
5. mars 1973 ble han utnevnt til kardinal av samme pave i konsistoriet denne dagen. Han ble kardinalprest i Markuskirken ved Piazza Venezia i Roma.
I perioden han var patriark av Venezia hadde han sammenstøt med prester som støttet en liberalisering av skilsmissebestemmelsene i Italia, og han suspenderte noen av dem. Men samtidig gikk han imot en avstemning i 1974 som foreslo en innstramning av reglene igjen, da han følte at dette ikke ville bli vellykket og øke skillelinjene i kirken og vise at den ikke var så innflytelsesrik lenger.
I 1975 foreslo han at det skulle settes inn disiplinære tiltak mot de prestene som snakket til fordel for kommunistpartiet eller andre venstreorienterte grupper.
I 1976 solgte Luciani et gullkors han hadde fått av pave Johannes XXIII for å skaffe midler til hjelp for barn med spasmer. Han oppfordret andre prester i Venezia til å selge verdisaker for å bidra til dette formålet og som en inngang til å leve enkelt og ydmykt.
Som patriark av Venezia etablerte Luciani flere familieklinikker for å hjelpe fattige med ekteskapelige, økonomiske og seksuelle problemer. Han ble ansett som en forkjemper for de fattige og han besluttet også en gang å selge unna gull fra kirkene for å skaffe hjelp til barn med funksjonshemninger. Han var i mot arbeiderprester, som tok arbeid i fabrikker og på markene sammen med legfolk, og han kritiserte fagforeninger ved streiker og arbeiderdemonstrasjoner.
Pavevalget
Etter pave Paul VIs død ble det innkalt til konklave i august 1978. Før dette ga Luciano uttrykk for at han ikke ønsket å bli valgt, og fortalte sin sekretær, pater Diego Lorenzi og den maltesiske pater Prosper Grech (som selv ble kardinal i 2012), at han ville ønske å avslå dersom han ble valgt, men at han følte en forpliktelse overfor de kardinalene som i så fall valgte ham, til å si «ja», og at han selv ville stemme for den brasilianske kardinalen Aloísio Lorscheider, som han tidligere hadde møtt i Brasil. Kardinal Jaime Lachica Sin fra Filippinene sa imidlertid til ham at han ville bli den nye paven.
Luciani ble på forhånd ikke ansett som papabile selv om han ble nevnt i noen aviser i forhåndsomtalen, men han fikk henvendelser fra noen kardinaler som mente han ville kunne bli en god pave. Valgkollegiet av kardinaler ønsket ikke en kurie-pave som pave Paul VI hadde vært, men en varm, medmenneskelig og pastoral skikkelse som pave Johannes XXIII.
Luciani ble valgt til pave i den fjerde avstemningen, 26. august 1978, og ble spurt av kardinal Jean-Marie Villot om han tok imot valget. Han var svært skeptisk da han ble valgt, og måtte overtales til å akseptere embetet. Han skal ha sagt til kardinalene: «Måtte Gud tilgi dere for det dere har gjort for min skyld»; bemerkningen skal ha blitt levert med det smil som ga ham tilnavnet «Den smilende pave». Hans motto var Humilitas, «ydmykhet».
Da kardinal Sin viste sin respekt etter valget, sa den nye paven: «Du er en profet, men mitt styre vil bli kort». På Peterskirkens balkong, var det kardinal Pericle Felici som var den av kardinalelektorene som hadde lengst ansiennitet, og dermed tilfalt det ham å proklamere Habemus papam, og presentere den nyvalgte pave for folkemengden på Petersplassen, og som senere la palliet på ham.
Det var første gangen i pavehistorien at man fikk en pave med to pavenavn, Johannes Paul. I sin første angeluspreken dagen etter forklarte han blant annet at dobbeltnavnet var tatt for å ære hans to umiddelbare forgjengere, Johannes XXIII som utnevnte ham til biskop, og Paul som hadde utnevnt ham til patriark av Venezia og til kardinal. Hans angeluspreken på innsettelsesdagen viste ham som en varm person med sans for humor, og imponerte tilhørerne sterkt.
I dagene etter konklavet var kardinalene opprømte etter valget av Johannes Paul I, noen av dem hevdet opprømt at de hadde valgt «Guds kandidat». Den argentinske kardinalen Eduardo Francisco Pironio hevdet at «vi var vitne til et moralsk mirakel». Mor Teresa kommenterte valget av ny pave at «han har vært Guds største gave, en solstråle av Guds kjærlighet som skinner i verdens mørke». Den britiske primas, kardinal George Basil Hume erklærte at «med en gang det skjedde, framsto det som det eneste og fullstendige riktige ... Vi følte at våre hender ble styrt da vi skrev hans navn på stemmearkene».
Den smilende paven
Han formulerte seks punkter som skulle ligge til grunn for hans virke som pave: