cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
GT-Sara på farten
GT-Sara på farten med Full Rulle ble godt mottatt av kritikere og fikk seks på terningen og førstesideoppslag i Romerikes Blad. Albumet lå lenge blant toppene på VG-lista. «Ballongvisa» gikk til topps på Norsktoppen og figurerte på Norsktopplista i 6 uker. Albumet ble spilt inn i Tuft Studio i løpet av 2006 og 2007. Under en feiring av GT-Saras 80-årsdag uttrykte jubilanten et ønske om å få spille inn en CD. Etter en dugnad av musikere og andre ble GT-Sara Norges eldste platedebutant noensinne.
1186 Turnera
1186 Turnera er en hovedbelteasteroide og går i bane innenfor asteroidefamilien Eos. Den ble oppdaget 1. august 1929 av Cyril V. Jackson ved Union Observatory i Johannesburg.
1187 Afra
1187 Afra er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 6. desember 1929 av Karl Wilhelm Reinmuth ved Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg.
John Henry Birtles
John Henry Birtles (født 1874, død 4. februar 1935) var en britisk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris.
Cauchy–Schwarz’ ulikhet
Cauchy–Schwarz’ ulikhet er en av de viktigste ulikhetene i lineær algebra. Den har sitt navn etter den franske matematikeren Augustin Louis Cauchy (1789–1857) og den tyske matematikeren Herman Amandus Schwarz (1843–1921). Trekantulikheten kan bevises ved å bruke Cauchy-Schwarz ulikhet.
John Henry Birtles
Birtles var med på det britiske laget i rugby union under Sommer-OL 1900 i Paris. Det var kun tre lag som deltok og det ble spilt kun to kamper. Storbritannia spilte en kamp, de tapte mot Frankrike med 8-27. I den andre kampen vant Frankrike med 27-17 over et tysk lag. Frankrike ble olympiske mestere og både Storbritannia og Tyskland er av IOC oppført som sølvmedaljevinnere.
Cauchy–Schwarz’ ulikhet
Om ulikheten
Generelt gjelder: For vektorer \mathbf{u} og \mathbf{v} i et reelt vektorrom med indreprodukt \cdot, eksempelvis det Euklidske n-rommet, er Ofte blir ulikheten uttrykt ved sumoperatoren, som er ekvivalent med sistnevnte uttrykk.
Der elementene i følgende og er i den reelle tallmengden
Ulikheten ble først introdusert av Cauchy i Course d’analyse (1821), da i form av endelige summer, likt den måten ulikheten er uttrykt ved over. I 1859 viste en tidligere student av Cauchy, Bunyakovsky, ulikheten for uendelige summer, uttrykt ved integraler. Karl Schwarz gjenoppdaget Bunyakovskys arbeid i 1888, i hans arbeid med minimalflater, og uttrykte da ulikheten i form av dobbeltintegraler. Ulikheten tar også gjerne navnet Cauchy-Bunyakovsky-Schwarz’ ulikhet av denne grunn.
Vinkler
Ulikheten forsikrer at vinkelen mellom to vektorer, begge ulik 0, er veldefinert. Denne vinkelen \theta er spesifisert ved
Amplitude for svingninger
Svingninger beskrives ved en funksjon, hvor a og b er parametere. Ved å se på (a,b) og som vektorer i planet gir Cauchy-Schwarz’ ulikhet at siden.
Bevis
Dersom \mathbf{u} eller \mathbf{v} er lik 0, så er ulikheten opplagt. Anta derfor at begge vektorene er ulik 0.
La t være en skalar, og se på vektoren. Vi har Ved å multiplisere ut venstre side og betrakte den som et polynom i t, får vi Et annengradspolynom at^2+bt+c er større enn eller lik 0 for alle t dersom a\geq0 og diskriminanten D=b^2-4ac er mindre enn eller lik 0. I vårt tilfelle fås: En rydder opp og ser at: Cauchy-Schwartz’ ulikhet fremkommer nå ved å ta kvadratrot på begge sider:
Publius Ostorius Scapula
Publius Ostorius Scapula (fødsel ukjent, død 52) var en romersk statsmann og general som styrte romersk Britannia fra 47 og fram til sin død fem år senere. Han var ansvarlig for å beseire og ta til fange den britonske opprørslederen Caratacus.
Bakgrunn
Publius Ostorius Scapula var antagelig sønn av Quintus Ostorius Scapula, den første felleskommandanten av pretorianergarden, utpekt av Augustus, og senere prefekt av Egypt.
Britannia
Ingenting er kjent om hans tidligste karriere. Han var romersk konsul (consul suffectus) i 46. Vinteren 47 ble han utpekt som andreguvernør av romersk Britannia av keiser Claudius, og erstattet da Aulus Plautius, som reiste tilbake til Roma hvor han ble mottatt som en helt. Sør og øst av øya var trygt okkupert og allianser var blitt inngått med de innfødte stammene utenfor romerskkontrollerte områder, men andre stammer fortsatte å sette seg til motverge mot den romerske militærmakten. I den tro at en ny guvernør ville være motvillig til drive krig så sent på året, gikk til opprør og angrep.
Scapula brakte dem ut av denne villfarelsen ved å reagere med stor brutalitet. Han angrep uten nåde og ga de innfødte stammene ingen tid til å omgruppere. Han erklærte (basert på en tekstutbedring av en ødelagt avsnitt i Tacitus' Annaler) sin hensikt å avvæpne alle britonere sør og øst for elvene Trent og Severn. Det geografiske området beskrevet har ført til en akademisk diskusjon om rollen til den romerske veien Fosse Way (bygget av hans forgjenger) som en ønsket grenselinje i løpet av perioden da den knytter Trent og Severn sammen.
Ikenere, en stamme basert i Norfolk som ikke hadde blitt erobret, men frivillig lat seg alliere med romerne, protesterte mot å bli avvæpnet og ledet nabostammene i et opprør. Scapula beseiret dem ved å storme en bygdeborg, muligens Stonea Camp i Fenland i nærheten av March i Cambridgeshire i en heftig kamp. Hans sønn, Marcus Ostorius Scapula, vant corona civica, en eikeløvskrone, for å ha reddet en romersk borgers liv under kampene. Ikenerne forble uavhengige, og det er sannsynlig at Prasutagus ble innsatt som en pro-romersk klienthersker av ikenerne på denne tiden.
Etter å ha slått ned opprøret begynte han med ekspedisjoner i grenseområdet. Først ut var et felttog mot dekangelerne i det nordlige Wales i 48. Dette medførte at stammene i nord ble skilt fra de i Wales. Da brigantene gjorde opprør måtte han igjen dra østover. Opprøret ble raskt slått ned, men det viste en svakhet i det romerske systemet med klientkongedømmer; de kunne lett gjøre opprør dersom de fant det opportunt. Legionen XIV Gemina, til da stasjonert i Viroconium, ble stasjonert i området for å holde brigantene i sjakk. På samme tid holdt II Augusta til i sørøst, IX Hispania var stasjonert i nordøst på den andre siden av Trent og XX Valeria Victrix sto i Camulodunum.
I Wales hadde Caratacus blitt leder for silurene og ordovikene. Scapula satte igang bygging av festningsverker for å holde dem under kontroll og drev Caratacus gradvis tilbake. Han beseiret ordovikene i slaget ved Caer Caradock i 50. Caratacus ble tatt til fange etter å ha blitt angitt av dronning Cartimandua av brigantene. Han ble sendt til Roma i lenker.
Scapula fikk triumftog etter slaget, men opprøret var ikke helt over. Spesielt fortsatt silurene med mindre angrep på romerske styrker. Ved noen tilfeller led romerne store tap. Scapula på sin side hevdet at kelterne var fullstendig slått og gjorde ingen trekk for å møte dette. Silurene begynte å ta romere som gisler, og fordelte dem mellom forskjellige stammer, som dermed ble bundet tettere sammen i motstanden mot romerne.
I sør hadde Scapula oppnådd en sterkere romanisering av samfunnet, og han grunnla Britannias første veterankoloni, Camulodunum i 49. Han sto også antagelig bak den første romerske bosetningen i Verulamium.
Død
I 52 døde Scapula døde brått og uventet i 52, tilsynelatende «slitt ut av bekymringer», som Tacitus formulerte det. Det etterlot Roma med et voksende problem ved de britiske grensene. Det har blitt hevdet at Scapula ble gravlagt i Clawdd Coch i Vale of Glamorgan, det vil si i sørøstlige Wales.
Angrep fra silurerne fortsatte, og beseiret en legion ledet av Gaius Manlius Valens før Aulus Didius Gallus ankom som ny guvernør. Den fullstendige pasifiseringen av området ble først oppnådd 25 år senere ved Sextus Julius Frontinus.
Sverker den eldre
Sverker den eldre (død 25. desember 1156) var konge av Østergøtland og Sveariket. Han kalles for ‘den eldre’ for å skille ham fra sønnesønnen Sverker Karlsson den yngre. Han ble konge av Sverige i rundt 1130 og erobret Vestergøtland fra dets danske konge Magnus den sterke. Han styrte i 26 år, men til tross for det lange regimet er det liten kunnskap om ham. Han bidro til at klostrene Alvastra, Nydala og Varnhem ble grunnlagt.
Det er mange usikre informasjoner om Sverker den eldre. I henhold til Vestgøtalovens kongeliste, sammenstilt omtrent 1240, het hans far «Cornube» og var fra Østergøtland. Et antall andre mer eller mindre løse informasjoner om farens navn, blant annet er navnet «Kol» nevnt, sirkulerer i den historiske litteraturen. Et rent mytisk innslag er for eksempel at faren skulle ha vært Erik Årsæl. En russisk krønike nevner at han hadde et mislykket korstog i øst.
Han var først gift med Ulvhild Håkonsdatter fra Norge som var viljesterk enke etter Inge den yngre. Giftemålet med Ulvhild skapte sterke bånd mellom Sverker og Norge og dessuten knyttet han til seg Inge den yngres slekt.
Deretter giftet han seg med Rikissa av Polen, tidligere hustru av danske Magnus den sterke og med dette giftemålet ble han akseptert som konge også i Vestergøtland.
Barn (med Ulvhild):
Barn (med Rikissa):
Barn (med ukjent frille):
I en avhandling om Vreta kloster gjengir Sören Lindhe en tekst, som historikeren Nils Ahnlund oppdaget i et gammelt arkiv, står det blant annet: «Uti Vreta kloster ligger hertug Sune begravet, gamle kong Sverkers sønn. Denne kong Sverkers far, herr Cornica, lot bygge Kaga kirke, og da kirken først vigslet, lot han der døpe sin far, kong Koll, som etter sin død ble den første mann som på ble begravd på den samme kirkegården.» Informasjonen om «hertug Sune» (Sik) går tilbake til en misforståelse eller en forfalskning av 1500-tallshistorikeren Olaus Petri.
Sverkers og Ulvhilds navn finnes nevnt i grunnleggingen av Sveriges eldste cistercienserkloster. Klosteret ble opprettet i år 1143 i Alvastra ved Omberg på et område som Ulvhild hadde fått i gave fra sin mann kogen. Allerede tidligere, i år 1137, skal Sverker den gamle ha oppført Kaga kirke.
Sverker den eldre skal ha blitt drept av sine egne hirdmenn på veg til julefeiring i Västra Tollstads kirke i 1156. Mordet ble betraktet som en særdeles sjokkerende hendelse, selv for middelalderen. Han ble begravd i Alvastra. Den som sto bak mordet var muligens den danske prinsen og tronpretendenten Magnus Henriksson.
Psykopati
Psykopati er en personlighetsforstyrrelse som er kjennetegnet av affektive, mellommenneskelige og atferdsmessige symptomer. Symptomene inkluderer egosentrert tankegang, manipulerende atferd, overfladisk følelsesliv, manglende empati og ansvarsfølelse og dårlig atferdskontroll. Psykopati er i dag ikke en egen diagnose i diagnosesystemene ICD-10 eller DSM-IV, men brukes bredt i retts-psykiatriske/psykologiske sammenhenger.
Historie
Psykopati som begrep har en lang historie. Ordet ”psykopati” er satt sammen av de greske ordene psyche (ψυχή), som betyr “sjel”, ”liv”, og pathos (πάθος) som betyr ”lidelse”, ”følelse”. En av de store pionérene i den moderne psykiatrien, Philippe Pinel (1754 – 1826), bidro til konseptualiseringen av psykopatibegrepet med sin beskrivelse av lidelsen som ”manie sans delir” (galskap uten delir). Den moderne forståelsen av psykopati er sterkt preget av utgivelsen av Harvey Cleckleys berømte bok ”Mask of sanity”, som først kom ut i 1941. Han lister opp 16 atferdsmessige symptomer som karakteriserer psykopatisk personlighet.
Disse 16 er:
PCL-R
Basert på Cleckleys beskrivelse av psykopati utviklet Robert D. Hare en symptomsjekkliste for måling og diagnostisering av psykopati. ”Hare Psychopathy Checklist - Revised” (PCL-R) er et valid og pålitelig kartleggingsinstrument for psykopatisk personlighet som ofte omtales som ”gullstandarden” innen feltet. Instrumentet består av en 20-punkts sjekkliste for å beregne en poengscore på bakgrunn av et semi-strukturert intervju, observasjon, og gjennomgang av alle tilgjengelige arkivdata. Hvert punkt i sjekklisten evalueres på en trepunkts skala fra 0 til 2 hvor 0 = trekket er ikke tilstede, 1 = trekket er kanskje/i noen grad til stede, 2 = trekket er definitivt til stede. Maksimum score blir da 40 og minimum 0. For å kunne kategorisere individer som psykopat–ikke psykopat benyttes ofte en ”cut-off” score. Denne blir ofte satt til 30 i USA og til 25 i Europa. Bruken av en slik ”cut-off” er dog ikke uproblematisk, og nyere forskning viser at en dimensjonal tilnærming til psykopatibegrepet kan være mer hensiktsmessig. En to-faktor modell for PCL-R har fått mye støtte i forskningen , men også tre- og fire- fasett modeller er blitt foreslått. Faktor 1 blir ofte kalt ”primær psykopati”, da denne faktoren innbefatter de mellommenneskelige og affektive kjernesymptomene. Faktor 2 inneholder de impulsive og atferdsmessige symptomene, og denne faktoren blir ofte kalt ”sekundær psykopati”
De 20 punktene i PCL-R er :
CAPP
”Comprehensive Assessment of Psychopathic Personality” (CAPP) er et nytt kartleggingsinstrument for psykopati. I likhet med PCL-R skåres CAPP på bakgrunn av et semi-strukturert intervju, observasjon, pluss all tilgjengelig arkiv-informasjon. CAPP-modellen består av 6 domener som er ment å gi et mer helhetlig bilde av psykopatiske trekk. Disse 6 domenene er:
Et av målene for utvikleren av CAPP var å minske vektleggingen av antisosial atferd. Et annet mål med instrumentet er å kunne fange opp endringer i personligheten, enten som følge av behandling, eller som følge av andre livshendelser. CAPP er et relativt nytt instrument og utprøving og valideringsstudier pågår, for mer informasjon se http://www.gcu.ac.uk/capp/index.html.
Selvrapporteringsinstrumenter
Bruken av selvrapporteringsinstrumenter kan være svært tidsbesparende, og det er utviklet mange slike instrumenter som er ment å måle psykopatiske trekk. Eksempler på slike er: Levenson’s self-report psychopathy scale (LSRP) , Self-report psychopathy scale (SRP), og Psychopathic personality inventory (PPI). Studier har vist at flere av selvrapportene korrelerer med PCL-R, men de viser også at ikke alle dimensjoner av psykopatibegrepet blir like godt fanget opp. Spesielt ser det ut til at de mellommenneskelige og affektive symptomene er vanskeligere å måle ved hjelp av selvrapportering.
Kriminalitet
Selv om ikke alle personer med psykopatiske trekk kommer i kontakt med rettsvesenet, er størstedelen av forskningen på psykopati blitt gjort på kriminelle, og man vet derfor mindre om psykopatiske trekk hos ikke-kriminelle enn hos kriminelle. Amerikanske og internasjonale studier har vist at ca. 15 -20 % av fengselsinnsatte oppfyller kriteriene for psykopati. Høy PCL-R score er også forbundet med høy gjentagelsesfare , og da spesielt for voldelig kriminalitet. Selv om psykopati er blitt knyttet til høy grad av voldelig kriminalitet, er dette først og fremst snakk om instrumentell vold, altså sjeldnere vold begått i affekt.
Manglende impulskontroll hos psykopater
Manglende impulskontroll er typisk trekk for mennesker som myrder andre mennesker, et type menneske som er antatt å være psykopat. At en har manglende impulskontroll på en måte som skader andre mennesker, betyr nødvendigvis ikke at en er psykopat - det betyr bare at en har et alvorlig avvik i hvordan en fungerer på i forhold til andre .Impulsiv handling kan være alt fra å si hva en tenker /føler til konkrete handlinger, uten at en har tenkt gjennom konsekvensene. De fleste av oss kan gjøre en impulsiv handling av og til som kunne ha gitt negativ konsekvens for en selv, men ikke i svært stressende miljø der en er skjerpet; ute på gate med ukjente, i forelesning med mange ukjente, eller i andre situasjoner hvor det er det er flere ukjente tilstede.
Nevrobiologi
Studier har vist at individer med psykopatiske trekk lærer dårligere av straff og at de har en lavere aktivering av det autonome nervesystemet mens de venter på smertefulle støt. Hjernebildestudier (fMRI) har vist forskjeller mellom høyt- og lavtskårende på PCL-R i hjerneområdene amygdala, hippocampus, cingulate cortex, insula og temporale og frontale cortex. Dette er områder som også er kjent for å være involvert i emosjonell prosessering.
Genetikk
Der er økende støtte for at genetiske faktorer spiller en rolle i utviklingen av psykopatiske trekk. Spesielt emosjonell avflatning og antisosiale tendenser ser ut til være sterkt genetisk influert.
Behandling
Individer med psykopatiske trekk er tradisjonelt sett på som resistente mot behandling. Noen har også hevdet at psykopater kan bli flinkere til å manipulere og bedra som følge av tradisjonell terapi, men den eneste studien som har vist en slik forverring har flere store metodologiske svakheter, og omhandlet en meget spesiell terapiform som blant annet inkluderte administrering av LSD. Andre studier har vist relativt optimistiske resultater. Selv om forskning kan tyde på at kjernetrekkene forbundet med primær psykopati kan være vanskelige å behandle, kan det se ut som trekkene forbundet med sekundær psykopati kan være mer mottakelige for behandling.
Christiaan Barnard
Christiaan Neethling Barnard (født 8. november 1922 i Beaufort West, død 2. september 2001 i Páfos på Kypros) var en sørafrikansk lege som ble verdenskjent i 1967 da han utførte den første hjertetransplantasjonen på et menneske.
Studier og karriere
Barnard studerte medisin ved University of Cape Town. Senere utførte han sin turnustjeneste og spesialisering ved sykehuset «Groote Schuur» i Cape Town. Fra 1956 studerte han kirurgi ved University of Minnesota. Mens han var i Minnesota ble han involvert i kardiologi, og valgte dette som sitt spesiale.
Barnard returnerte senere til Sør-Afrika, og ble thorax-kirurg ved Groote Schuur i 1958, hvor han etablerte sykehusets hjerteavdeling. Han underviste også ved universitetet, og i 1961 ble han leder for thorax-kirurgi ved universitetet.
Barnard hadde eksperimentert med hjertetransplantasjon etter at den første vellykkede nyretransplantasjonen ble utført i 1954.
HD 107148
HD 107148 er en 8. størrelsesklassestjerne beliggende omtrent 167 lysår unna i stjernebildet Jomfruen. Stjernen er en gul dverg med en lysstyrke 1,41 ganger solen. Den er dobbelt så høyt beriket med tyngre grunnstoffer enn solen. I 2006 ble det offentliggjort oppdagelsen av en planet på størrelse med Saturn. Stjernen må ikke forveksles med HD 108147, som også har en eksoplanet beliggende i stjernebildet Sørkorset og som ble oppdaget i 2000.
Christiaan Barnard
Den første hjertetransplantasjonen
Den første pasienten ble Louis Washkansky, en da 55 år gammel mann som led av diabetes mellitus og hjertesykdom. Hjertet ble donert fra en ung kvinne, Denise Darvall, som hadde blitt drept i en bilulykke. 3. desember 1967, ved en operasjon som krevde 9 timer og et team på 30 personer, ble den første hjertetransplantasjonen utført. Washkansky overlevde operasjonen, og levde 18 dager etter operasjonen. Han døde av lungebetennelse som en følge av den immunsuppresive behandling han mottok.
Den andre hjertetransplantasjonen ble så utført kort tid etter, 2. januar 1968.
I løpet av kort tid etter den første transplantasjonen ble han verdenskjent, og han han var iblant å se på nattklubbersammen med celebriteter som Sophia Loren og Gina Lollobrigida. Barnard blant annet mottatt av president Lyndon Johnson og paven.
Han fortsatte med å utføre hjertetransplantasjoner, samt utvikle nye teknikker, inklusive hel hjerte-lunge-transplantasjon (1974), kunstige hjerteklaffer og bruk av dyretransplantater.
Han utførte ti ortotopiske transplantasjoner (1967–1973) og Barnard eller hans gruppe utførte 48 heterotopiske transplantasjoner (1975–1983). Innføring av ciklosporin innebar muligheten for gjenopptagelse av ortotopiske transplantasjoner.
Privatliv
Han giftet seg første gang i 1948 med en sykepleier, Aletta Louw, mens han jobbet som lege i Hellas. De ble skilt i 1969 og Barnard giftet seg med Barbara Zoellner i 1970. Han ble på ny skilt i 1982 før han giftet seg for tredje gang i 1988 med den yngre Karin Setzkorn, men ble atter en gang skilt i 2000. Han fikk seks barn.
Barnard ble pensjonist i 1983 og bosatte seg på sin ranch i Great Karroo. Han var blitt interessert i anti-aldringsprosesser, og hans anseelse ble skadet da han i 1986 promoverte produktet Glycel, som senere ble forbudt av den amerikanske Food and Drug Administration (FDA). På ferie i Páfos på Kypros døde han av et astmaanfall.
KMail
KMail er e-postklienten i KDE skrivebordsmiljøet.
Den støtter mapper, filtering, visning av HTML og internasjonale bokstavsett. Den kan håndtere IMAP, dIMAP, POP3, og lokale mailbokser for innkommende e-post. Den kan sende e-post via SMTP eller sendmail.
Kiki Prytz Wilhelmsen
Kiki Prytz Wilhelmsen (født 8. oktober 1955) er en norsk tekstilkunstner, tidligere bosatt i Bergen, nå bosatt i Trondheim.
KMail
Kryptografisk støtte
KMail støtter OpenPGP-standarden og kan automatisk kryptere, dekryptere, signere og bekrefte signaturer til e-postmeldinger og deres vedlegg via en egen eller OpenPGP/MIMEs metode å signere og kryptere. KMail er avhengig av GnuPG for denne funksjonaliteten. Som et visuelt hjelpemiddel vil KMail fargelegge verifisert e-post grønt for signaturer som det stoles på; gult for ukjente signaturer; rødt for ugyldige signaturer; og blått for krypterte meldinger.
Kiki Prytz Wilhelmsen
Wilhelmsens tekstilkunst er blitt beskrevet som fargerik, og hun sier selv at hun helst arbeider med enkle, repeterende mønstringer hvor hva hvert enkelt mønsterelement forestiller, ikke er viktig, de blir bare et middel til å bygge opp flater hvor hun ved hjelp av fargekontraster og -overganger forsøker å skape en illusjon av tredimensjonalitet.
KMail
Kryptografisk støtte
KMail støtter også S/MIME-meldinger så vel som Chiasmus, et proprietært krypteringssystem laget av det tyske Federal Office for Information Security (BSI).
Kiki Prytz Wilhelmsen
I mange år arbeidet hun med stofftrykk, etterhvert i kombinasjon med broderi, og i de seinere årene er arbeidene primært utført i broderi. Hun har utdannelse fra Statens høgskole for kunsthåndverk og design i Bergen (1976–80). Hun er blant annet innkjøpt av Norsk kulturråd (1983, 2004), Vestlandske kunstindustrimuseum (1985), Nordnorsk Kunstmuseum (1988), St. Olavs hospital (2006), Trondheim Kunstmuseum (2007) og Innkjøpsfondet for norsk kunsthåndverk (2009). Hun har mottatt flere stipender; blant annet Statens reise- eller studiestipend (1989, 1998), Statens 3-årige arbeidsstipend (2004–2006), Norske Kunsthåndverkeres fordypningsstipend (2008) og ble tildelt Statens Garantiinntekt fra 2010. Hun har vært engasjert i flere kunstprosjekt/formidlingsprosjekt for barn og unge både på Agder, Hedmark og i Trøndelag, og har utført en rekke offentlige utsmykkinger, i Bergen, Tromsø, på Sørlandet og i Trondheim.
KMail
Groupware støtte
Når KMail brukes som en del av Kontact, almanakk-pakken, kan KMail fungere som en groupware-klient, og dele kontaktlister, e-post, kalender, og notater mellom brukere.
Kiki Prytz Wilhelmsen
Gjennom årene har Wilhelmsen deltatt på en rekke kollektiv- og gruppeutstillinger; blant annet på Norske Kunsthåndverkeres Årsutstilling (1981, 1984, 2012), Tendenser Galleri F 15 i Moss (1989), Hå gamle prestegard (1992), Sunnhordlandsutstillingen (1986 og 1993), Trøndelagsutstillinga (2007), The 14th/16th Minitextile Exhibition, Bratislava (2012, 2014) og The 5th Riga International Textile and Fiber Art Triennial, Latvia (2015). Hun har hatt separate utstillinger på Nordenfjeldske kunstindustrimuseum (1997, 2009), på Trøndelag Senter for Samtidskunst (2004), Galleri Elvetun (2011) og på Østfold Kunstnersenter (2013).
Kiki Prytz Wilhelmsen er medlem i Norske kunsthåndverkere og Norske Tekstilkunstnere.
Blokade
Blokade brukes om en situasjon når et land eller et område får stengt sine tilførsler av varer og tjenester som ledd i en konflikt med et annet land. Blokade kan skje i forbindelse med krig, men det kan og finne sted før, etter eller uten væpnet konflikt. I nyere tid er blokaden av Cuba under Cubakrisen i 1962 et svært kjent eksempel på en blokade som ikke utviklet seg videre til krig.
Bakgrunn
Under første verdenskrig ble Tyskland utsatt for en blokade av Storbritannia og Frankrike. Denne fikk feilaktig skylden for matmangelen i Tyskland vinteren 1916/1917. For det første forbyr folkeretten (London-erklæringen fra 1909) blokade av matimport. (Selv piggtråd regnes som «kontrabande på visse vilkår» fordi det brukes av bønder). For det annet var det umulig å stanse matimport via nøytrale havner, særlig i Nederland. Da matforsyningen sviktet markant utpå vinteren 1916/1917, skyldtes det at kornprisene var regulert i Tyskland, men ikke prisene på kjøtt. Det lønnet seg da for bøndene å fôre dyrene med korn og selge kjøtt i stedet til svartebørspriser. Et ettkilos brød dekket én dags kaloribehov for en voksen mann. Men korn gir bare fjerdeparten av denne energien når det spises indirekte via kjøtt.
Villa San José
Villa San José er en by i kommunen Toledo i Canelones-departementet i det sørlige Uruguay. Byen har 1 419 innbyggere.
Befolkning
Villa San José har 1 419 innbyggere (beregning 2011).
Kilde:
Blokade
Bakgrunn
Da de tyske kjøttprisene ble regulert for å stanse denne trafikken, slaktet bøndene dyrene ned (ni millioner griser våren 1915). Dermed avtok tilgangen på gjødsel, og man fikk skrinnere avlinger. Til overmål sviktet også potethøsten. Nå kom «turnipsvinteren». Bøndene greide seg, men i byene kokte folk turnips og en sirup av sukkerroe som ennå spises på potetkaker på julemarkedet i Köln, kalt Reibekuchen (= raspekake, kake av raspet potet) mit Rübenkraut (= med roe-urt). Det prøyssiske landsbruksdepartementet behandlet blokaden som en form for jordbrukstariff, som høyrepartiene ikke så noe unaturlig ved.
Andre kjente tilfelle av blokade som ledd i krigføring er kontinentalblokaden under Napoleonskrigene.
Under den tyske okkupasjonen av Norge under andre verdenskrig ble det tydelig hvor avhengig landet var av importert korn. Norske bønder klarte bare å dekke mellom en tredjedel og en fjerdedel av befolkningens faktiske behov. USA sa seg villig til å eksportere korn til Norge, men Winston Churchill nedla veto fordi dette ville bety et hull i blokaden mot Tyskland. Dermed stod bare én mulighet åpen for Norge, og det var å importere korn fra fienden selv. Ved frigjøringen hadde Norge mottatt 808.716 tonn korn og mel fra okkupasjonsmakten – nesten to års forbruk. I bytte fikk Tyskland fisk og tran, men kaloribalansen viste et overskudd i norsk favør på over 760 millioner kilogramkalorier.
Språkbunt
En språkbunt eller et språkknippe (fra tysk  «språkforbund») er et språkvitenskapelig begrep for språk som ikke er i slekt, men som har blitt mer like hverandre som resultat av at de blir talt nær hverandre, gjerne av flerspråklige talere.
Det klassiske eksempelet på en språkbunt er Balkan, der gresk, albansk, romanes, makedonsk, bulgarsk, noen tyrkiske diakekter og tildels rumensk har en del grammatiske trekk til felles som man ikke kan finne i slektspråkene deres.
Forskningshistorisk opphav
Helt siden studiet av språk begynte, har man hatt interesse for å undersøke slektskap mellom de forskjellige språk, med utgangspunktet om språkene som levende organismer. Idéen om ett eller flere urspråk har eksistert siden antikken som følge av de merkbare likhetene i ordforrådet hos de klassiske språkene klassisk gresk og latin. Følgelig anså man språkene som mer eller mindre nærstående ved det at de hadde en felles «forfader» og hvor langt fra hverandre de hadde kommet.
Imidlertid merket man under språkvitenskapens gryende epoke at språk som har sameksistert i samme geografiske og kulturelle rom kan til tross for sine åpenbart helt forskjellige opprinnelser - språklige stamtre - kunne oppvise likartede trekk i blant annet indre struktur, grammatikk og begrepsapparat. Samtidig kan visse trekk som forener språkene innen et språkforbund ikke finnes hos deres slektspråk utenfor det.
Det tidligste eksempel på en språkbunt var språkene i de balkanske område; man fant også snart fenomenet blant indianerspråk og aboriginerspråk.
Et annet eksempel på språkforbund er fra det indiske subkontinent, der mange språk fra helt forskjellige språkfamilier finnes, men likevel oppviser lignende trekk. Disse kan umulig ha blitt nedarvet og utviklet seg på egne premisser fra et felles urspråk, men må istedet ha blitt utviklet ved langvarige og nære forbindelser og av konvergens.
Karl von Eckartshausen
Karl von Eckartshausen (født 28. juni 1752 i Haimhausen, død 12. mai 1803 i München) var en tysk forfatter, filosof og teosof.
Den 15. november 1791 ble hans navn offentliggjort blant medlemmene i den forbudte Illuminatus-ordenen under tittelen Katalog der in München wirklich noch arbeitenden Illuminaten ihrer Protectoren und auch derjenigen, welche des Illuminatismus höchst verdächtig sind, der han stod oppført som Hofrath und Archivarius, einer der thätigsten Arbeiter, Illuminat.
Eckartshausen forfattet en rekke bøker om teosofi, kabbala og alkymi. Hans bok Die Wolke über dem Heiligtum fikk stor innflytelse på Golden Dawn og Arthur Edward Waite. Denne er oversatt til norsk med tittelen Skyen foran Helligdommen.
Pampasrev
Pampasrev (Lycalopex gymnocercus) kalles også azarasrev og pampasgrårev. Det er en art som hører til slekten av søramerikanske rever, som består av små rovpattedyr i hundefamilien.
Beskrivelse
Pampasrev er en mellomstor reveart som har en gråspettet gråsort pelsfarge. Undersiden er lysere. Hodet, nakken og de store ørene er ørdbrune. Den fremste delen av snutepartiet er sort (til munnvikene), noe som klart skiller den fra blant annet culpeo (L. culpaeus). Hlen er lang og busket og har to sorte felter: På oversiden av haleroten og på haletippen. De nordligste populasjonene har sterkere farger enn i sørlige.
Pampasreven veier normalt 4,2-6,5 kg. Kroppslengden er i snitt ca. 62 cm, mens halen utgjør ca. 34 cm. Hannene er ca. 10% tyngre enn tispene.
Inndeling
Inndelingen av søramerikanske rever følger Tchaicka et al. (2016), men rekkefølgen regnes ikke som endelig avklart. Perini, Russo & Schrago (2010) regner L. sechurae som basal i treet, mens Tchaicka et al. (2016) har kommet fram til at L. vetulus er mest basal.
Det anerkjennes fem underarter eller økotyper, men den geografiske spredningen dem imellom er uklar.
Utbredelse og habitat
Pampasreven finnes i Paraguay, Uruguay, det sørlige Brasil, østre Bolivia og nord for Rio Negro elven i Argentina.
Den trives på den gressrikt sletteland, kupert terreng og små skoger på pampasen, vidder, årsrygger og åssider, og også i ørken. Helst i tilknytning til småelver og av og til også større skog.
Atferd og matvaner
Pampasreven regnes som relativt solitær, unntatt i paringstiden og under valpestellet. Den er for det meste nattaktiv, men i områder der det ikke er mennesker kan den være aktiv hele døgnet. Pampasreven har også to distinkte atferdsmønstre som går igjen. Den er kjent for samle på objekter som synes helt unyttige for den, elsempelvis biter av klesestoffer og lær. Slikt har ofte blitt funnet i tilknytning til hiet. Om de blir skremt/forskrekket vil disse revene kaste seg ned på bakken og bli liggende helt stive med øynene lukket, helt de faren er over.
Pampasreven er alteter, men den spiser primært kjøtt. Omkring 75% av dietten utgjør omtrent like deler av gnagere, haredyr og fugler. Den er også kjent for å spise frosk og firfisler, samt frukt og annet plantemateriale. Nær menneskelige bosettinger hevdes det også at den tar hønsefugl.
Reproduksjon og levetid
Pampasrever er monogame. De sees i parforhold kun under paringstiden, som varer fra juli til oktober. Begge foreldrene utfører valpepass. Tispen går drektig i ca. 55-60 dager, da hun føder et kull som vanligvis består av 3-5 valper. Når de fødes er valpene nærmest sorte, men etter hvert som de vokser endrer fargen seg. Hannen briger mat til hiet så lenge mora ammer og valpene ikke kan følge med på jakt. De begynner å jakte sammen med foreldrene når de er omkring 2-3 måneder gamle. Det er imidlertid ikke kjent når de blir kjønnsmodne.
Det er ukjent hvor lenge denne reven lever i vill tilstand, men i fangenskap kan den leve til den blir 13-14 år gammel.
Stuping under Sommer-OL 1960
Stuping under Sommer-OL 1960. Stuping var med på OL-programmet for tolvte gang i 1960 i Roma. Det ble konkurrert i fire øvelser, to for herrer og to for damer. USA ble beste nasjon foran Tyskland begge med to gullmedaljer.
Skonnert
Skonnert er et seilfartøy som er definert ved sin riggtype. Skonnerten er flermastet hvor stormasten er nr. 2 forfra og formasten kalles fokkemasten. Hovedseilene på alle mastene er sneiseil også kalt fore-and aft, dvs. seilene er aktenfor masten og ikke på tvers som et råseil. Fra fokkemasten settes stagfokk og som regel en eller flere klyvere til en klyverbom. Tradisjonelle skuter hadde gaffelseil og mastene er 2-delt med saling. Over gaffelseilet føres toppseil som kan være et eller to råseil, et trekantet seil eller et trapesformet seil med kort rå som heises med seilet. Noen båter har også stagseil som toppseil. Skonnerten gis spesifikt navn etter hvordan toppseilene er arrangert og det er også blandingstyper hvor fokkemasten er skværrigget. Moderne typer kan også ha bermudaseil, enten på alle mastene eller kombinert med stagseil
Den tradisjonelle skonnerten ble utviklet der det var mye behov for å seile tettere opp mot vinden enn et skværrigget skip kunne og dessuten trenger denne riggen mindre besetning. Kombinasjonsrigg med skværrigget fokkemast, ga et skip også med gode unnavindsegenskaper med mindre besetning enn en fullrigger eller bark trengte.
Betegnelsens opprinnelse
Skipstypen oppsto i nederlandske farvann på 1600-tallet som en videreutvikling av den lokale båttypen «jacht», en en- eller tomastet farkost med gaffelseil beregnet på rask seilas. Navnet skonnert hadde ikke eksistert før det amerikanske ordet schooner dukket opp i 1713. Den amerikanske skipsbyggeren Andrew Robinson i Glouchester, Massachusetts som sjøsatte et nytt fartøy, overhørte en tilskuer som ropte ut, «Oh, how she scoons!» idet fartøyet gled ut i vannet. Robinson bemerket det: «A scooner let her be.»
Slik vil den lokale tradisjonen fortelle om hvordan begrepet «schonner» hadde oppstått. Ordet som tilskueren hadde brukt, er noe omstridt. Ifølge Arthur H. Clark nedstammet dette ordet fra schoon, nederlandsk for «skjønn» (skjønn, lovende, henrivende) og normalt hadde det ikke noen maritime betydning. Robinson henviste muligens til den sjøsatte seilbåtens skrogform i kontakt med vannet, ikke til riggingen som allerede hadde eksistert i cirka hundre år. Det amerikansk-engelske ordet «schoon» (smuttstein) kan ha vært brukt, dvs. «som glir lett i vannet». Dette ordet skal ha bakgrunn i det skotske ordet scoon. Tilføyelsen av sch tatt fra nederlandsk og tysk verb kan ha hendt ifølge Walter William Skeat, dermed hadde ordet «schooner» blitt til.
Det første portrettet av en ekte skonnert som har blitt bevart, er datert til 1765 og viste «Baltick», en tremastet skonnert med konvensjonelt skrog.
Skonnertens betegnelse etter rigging
Skonnert har minst to master og de største hadde syv master.
En 2-mastet skonnert skiller seg fra de 2-mastede galeaser, ketch eller yawl ved at skonnertens aktermast er stormasten og derfor like høy eller høyere enn formasten/fokkemasten.
Slettopper
Med bare gaffelseil, gaffeltoppseil og stagseil var riggen mindre krevende, og dermed behovet for mannskap mindre. De fleste amerikanske skonnerter i siste halvdel av 1800-tallet og inn i første halvdel av 1900-tallet er av denne type for bulklast på kyst- og utenriksfart. Europeiske slettoppere hadde også eksistert, men meget sjelden med mer enn fire master, de største var bestilt eller kjøpt fra amerikanske selgere av både nybygde og brukte skip.Den amerikansk-engelske betegnelsen på den type skonnertrigg er «fore-and-aft schooner» som oversatt betyr «for til akter skonnert» som en betegnelse på arrangementet av toppseilene aktenfor masten i motsetning råseil med seilet på tvers. Den engelske betegnelsen «fore-and-aft» er også brukt på norsk, men i liten grad da slettopper ble brukt til daglig.
Tremastete skonnerter i Storbritannia
I annen halvdel av 1800-tallet var skonnerter med flere enn to master utbredt i Nord-Amerika, men vant også innpass i Europa. De britiske mersseil-skonnerter hadde utviklet seg til tremastete skonnerter, som dessuten var utsatt for eksperimenter av de britiske skipsbyggere, som blant annet hadde bygd skonnerter med komposittskrog, jernskrog og sist stålskrog. Newfoundland-farten mellom Canada og De britiske øyer hadde sammen med fruktfarten fra Amerika ledet til satsing på skonnerter med stor sjødyktighet, i tillegg til hastighet. I 1895 seilte skonnerten «Spinaway» en fruktlast fra Porto i Portugal til St John's i England på 15 dager, hvilket regnes for å være meget raskt.
Skonnertene som var konstruert for Newfoundland-farten, fikk sin egen betegnelse, «Western Ocean Yachts» og hadde ekstra seilføring med tre mersseil istedenfor de vanlige to på formasten. En av de meste kjente mersseil-skonnerter som hadde tre master, var bygget som én av en serie på om lag 50 skip i Wales, og er dokumentert. «M A James» med en tonnasje på 97 tonn var sjøsatt i 1906 med en lengde på 27,25 meter som slettdekket seilskip med fine linjer på underskroget for rask seilas. Skipet fraktet klippfisk hjem til Storbritannia over Atlanteren, og fordi lasten ikke var spesielt stor, kunne utseendet på disse «vestens havgående yachter» være meget elegant sett med datidens øyne.
Få tremastete skonnerter bygd i Storbritannia med mersseil har blitt bevart. «Result» bygd i stål fra 1892 med tonnasje på 88 tonn og registertonn på 122 tonn samt et forhold på 4,7:1 mellom lengde og bredde. Denne mersseil-skonnerten var tatt i bruk som et «Q-ship» under den første verdenskrigen, og hadde vært i kamp to ganger mot tyske ubåter.
Firemastede skonnerter
Den første skonnerten i historien med fire master er antagelig «Victoria» i San Francisco, USA i 1863 en ombygd lekter. Den første skonnerten som var bygd som et firemastet seilskip er «William L White», bygget og sjøsatt i Bath, Maine, USA i 1880 på 996 registertonn som et rent fraktskip for utenriksfart. Ny England på den amerikanske østkysten hadde rommelige havner og god tilgang på tømmer, derfor var det mulig å lage større seilskip både for kystfart og utenriksfart.
Men på grunn av den hektiske skipsbyggingen som et resultat er disse sårbart for svingninger i markedet med overkapasitet og stor etterspørsel etter hverandre. I 1883 var 136 tremastede og 3 firemastede skonnerter levert, tre år senere bare 13 tremastede og 5 firemastede skip var levert, i 1891 stiget det på nytt til 75 tremastede og 37 firemastede skonnerter. Igjen falt det til bare 5 skonnerter i 1897, før det svinget oppover under den første verdenskrigen med 138 firemastede skonnerter i 1915 til 1921. Skipsbyggerne i staten Maine hadde mellom 1879 og 1921 bygd 326 av 459 østkysts firemasters skonnerter.
De første firemasters skonnerter hadde nedsenkbar senterbord montert i kjølen som «William L White» som var 57,9 meter lang og 12,2 meter bredt, den typiske representanten for de amerikanske østkysts firemastede skonnerter var «William H Clifford» på 1595 tonn med en lengde på 67,5 m og bredde på 13,3 m. De fleste skonnertene bygd i Maine hadde mellom 1100 og 1600 tonn som deres tonnasje.
Noen få firemastede skonnerter ble også bygd i Storbritannia, tilsammen var fire skip bygd av britiske verft – «Americana» på 901 tonn i 1892, «Honolulu» på 1080 tonn i 1896, «Rimac» på 858 tonn i 1896 og «Tacora» på 828 tonn i 1888 som kort etter ble ombygd til en barkentine. De var bygd i stål i motsetning til de amerikanske oppført i tre.
Toppseilskonnert/Mersseil-skonnert
Toppseilskonnert/Mersseilskonnert er definert ved at den har et eller to råtoppseil på en eller flere av mastene. Riggen kunne ha to til tre mersseil på tremastede og firemastede toppseilskonnerter som var meget populært helt fram til mellomkrigstiden i de europeiske land deriblant Storbritannia, Danmark og Norge.
Baltimoreklipper
«Baltimore Clipper» er en 2-mastet toppseilskonnert. Den bærer klippernavnet da den var først ute med den karakteristiske klipperbaugen. Baltimoreklipperne ble meget berømt for sin hurtighet. Klippernavnet skal den ha fått da de seilte så fort med passasjerer at de kom fram på et blunk; «in a clip». Amerikanske skuter i kinafart var fullriggede, hadde gammel form med veldig fyldige linjer i baugen og overtok etter hvert klipperens linjer og utviklet seg til de berømte teklipperne. Typisk for Baltimore-klippere er svært hellende master.
«Pride of Baltimore» ble bygget i 1977 som en generell replika av Baltimore klipperne. I 1986 ble den truffet av en stormbyge nord for Karibien og kullseilte og skipper og tre av mannskapet omkom. En ny ble konstruert med bedre stabilitet og sjøsatt 1988; «Pride of Baltimore II».
Mersseil-skonnerter i Storbritannia
De britiske skonnertene med to master var mest vanlig på 1800-tallet, men skilte seg ut ved å ha to råseil satt på formasten under lens og slør i tillegg til et mindre gaffelseil og et større gaffelseil på mesanmasten. Disse tomastede skonnertene, som var mest vanlig rundt De britiske øyer, ble derfor kjent som mersseil-skonnerter som et rent fraktskip så langt borte som ved Newfoundland i Canada. Riggen hadde blitt valgt for å ha så liten besetning som mulig, helt nede i fire-fem mann som benyttet vinsjer til tungarbeidet.
De første mersseil-skonnerter var opprinnelig ombygde kuttere som hadde blitt delt i to og forlenget med nye seksjoner midtskips. Riggens økonomiske forhold var ansett for å være langt viktigere enn dens hastighet på et drektig skrog. En av de få mersseil-skonnerter i den første halvdelen av 1800-tallet som er dokumentert for ettertiden, er «Glasgow» på 155 tonn fra 1826 som hadde et drektig skrog med butt baug og akterspeil hevet over vannlinjen samt slett dekk fra baug til hekk. Riggingen med et baugspyd samt klyverseil og stagseil var karakteristisk med råseil øverst og gaffelseil på både for- og aktermaster.
Rauli
Rauli er et boligfelt sørøst for Flekkefjord sentrum. Feltet er formet som et uregelmessig trapes som begrenses av fjorden mellom Grønnes og Snerthammer i sør, en bratt fjellkam som går videre nordover mot Raulivannet, som utgjør nordlig grense. Avgrensningen mot vest blir mot den eldre bebyggelsen på Sundesiden.
Skonnert
Dobbelt toppseilskonnert
Mersseil-skonnerten har normalt bare råseil på fokkemasten, men det finnes en egne rigging med mersseil som toppseil også på stormasten som ble brukt i Nord-Amerika og Storbritannia. Betegnelsene på denne type rigg er «double topsail schooner», «two topsail schooner» og «main topsail schooner». På den amerikanske vestkysten var riggingen tatt i bruk på de store skonnertskipene. En femmasters toppseilskonnert på Stillehavet i slutten av 1800-tallet kunne ha tre mersseil på fokkemasten som også kan ha storseil, deretter bare gaffelseil på stormasten og siden tre mersseil øverst på mesanmasten, de to aktre mastene hadde kun gaffelseil.
Rauli
Deler av området er båndlagt mot utbygging som nedslagsfelt for hoveddrikkevannskilden Raulivannet og er et skogsområde som også er populært som turterreng. Grønnes og Rauli er byens nærmeste sjøbadestrender, og har også hver sin barnehage.
Skonnert
Skonnertskip/skonnertbark/barkentin
Skonnertskip er en blandingsrigg med tre eller flere master hvor fokkemasten er skværrigget og de andre mastene «fore-and-aft»-rigget. Fokkemasten er 3-delt med to mers og mellom stormasten og  fokkemasten er det stagseil. Undermasten på fokkemasten er betydelig lavere enn på de andre mastene som også bare har saling og ikke mers.
Rauli
Området ligger i sydhellende terreng, og mange av boligene har utsikt til Lafjorden som er innseilingen til Flekkefjord. Det ble lenge holdt igjen for utbygging, slik at det meste av boliger er fra ca. 1980 og til nå.
Skonnert
Skonnertskip/skonnertbark/barkentin
Skonnertskip kaltes også skonnertbark eller barkentin, men skonnertskip var den mest brukte betegnelsen på norsk, ofte også bare kalt skip (skib).
Den på 1960-tallet norskeide 3-mastede «Regina Maris» ble mest kalt barkentin. Den ble kjent for sin maleriske rigg med leseil og sin seilas over ekvator og rundt Kapp Horn
De norske skonnerter
De første norske skonnerter bygd på norske verft kom i begynnelsen av 1800-tallet, en av de første var skipsbyggeren Jens Olsen Støles «Christian Borg» i 1807 som deretter skulle bidra sterkt til innføringen av denne skipstypen i Norge.
De norske rederier i september 1905 hadde 550 mellomstore og store seilskip på andreplassen etter de britiske rederiene som eide opptil 800 av de over 3 500 registrerte seilskipene. De fleste store og mellomstore skonnerter var bestilt eller kjøpt fra utlandet, spesielt Danmark som i årene siden 1890 hadde produsert et stort antall skonnertskip med tre til fire master. Fram til 1917 hadde store firemastede og femmastede slettopperskonnerter vært kjøpt fra USA. 4 femmastede og 19 firemastede skonnerter var levert fra den amerikanske østkysten til Norge som et billig fraktskip av kort varighet til handelsvirksomhet på Østersjøen.
En av de siste slettopperskonnerter som var levert til et norsk rederi, var i 1920. Rederiet etablerte av Hans Christian Hansen, Isak Peter Abrahamsen og Peder Næss Hermansen, var Porsgrunns største i en by som hadde gjort seg bemerket for bruk av mellomstore og store seilskip fra slutten av 1890-årene til begynnelsen av 1920-tallet. Frakt av stykkgods, tømmer og bulklast var overlatt til de store, fire- og femmastede seilskipene bygd i jern, stål og sist tre. De amerikanske slettopperskonnertene var bygd av tre og dermed billige i anskaffelse. Hansen & Hermansen rederiets siste skonnert, som også var det siste seilskipet, het «Gunn».
I den samme byen hadde rederiet H. Chr. Hansen & Waldemar Holm også tre, amerikanskbygde, firemastede slettoppere. I 1919 var en stor firemastet slettopperskonnert levert til Åland fra Canada under navnet «Valborg», den ble senere oppkjøpt av et norsk rederi og hadde dimensjonene: 60,2 meter lengde, 12,2 meter bredde og 5 meter dybde samt en tonnasje på 964 tonn.
Hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 1994 – 10000 meter herrer
10 000 meter herrer var en øvelse i hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 1994 og ble avholdt i Vikingskipet på Hamar den 20. februar 1994.
16 utøvere fra 10 nasjoner deltok på distansen.
Rekorder
Dette var gjeldende verdensrekord og olympisk rekord før Vinter-OL i 1994:
Breakdown (sang av Tom Petty)
Single sporliste
Shelter 62006 (1976) Shelter 62008 (1977)