cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gunnar Bratlie
Biografi
"Fra slutten av 30-årene til inn i 60-årene var Gunnar Bratlie en formidabel leverandør av populære illustrasjoner til det norske folk. Han tegnet en mengde fargerike og realistiske omslag for Norsk Ukeblad, omslag som viste kjente lokaliteter og situasjoner fra norske høytider og hverdag. Han var i tillegg en av de mest produktive og varierte postkorttegnere. Ingen har laget mer vitale og komiske kortnisser en han. I bokomslagsammenheng laget han omslag for en mengde gutte- og ungdomsbøker, særlig hos Gyldendal. Men han tegnet også omslag med enkle symboler så vel som med brede realistiske framstillinger for religiøse forlag."
Gunnar Bratlie var medlem av Norske Grafikere og Norske Yrkestegnere. I en periode satt han også i redaksjonen for yrkestegnernes medlemsblad " Vi og våre streker".
Utstillinger
Deltok på Statens Høstutstillinger og på en rekke kollektive utstillinger i inn- og utland. Tildelt reisestipendier og statens garantiinntekt for kunstnere 1978-1985.
Innkjøpt av
Gunnar Bratlies tegninger, malerier og grafikk er innkjøpt av Nasjonalgalleriet, Oslo kommunes kunstsamlinger, Sør-Trøndelag fylke, Røros kommune, Bærum kommune, Riksarkivet, Museo del’arte i Pistoia i Italia, Academia delle bell’arte i Catania i Italia, Oregon University i USA, Leif Høeghs rederi, Den norske ambassaden i København og en rekke kunstforeninger og institusjoner.
Fylkesvei 4718
Fylkesvei 4718 går mellom Kolbeinstveit og Kvildal i Suldal kommune.
Radoslav Zabavník
Radoslav Zabavník (født 16. september 1980 i Košice) er en slovakisk profesjonell fotballspiller som spiller for den tyske fotballklubben Mainz 05. Han spiller forsvar, og er også en del av. Zabavník har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet Sparta Praha og CSKA Sofia.
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.
Fylkesvei 4718
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 692.
Grzegorz Rasiak
Grzegorz Rasiak (født 12. januar 1979 i Szczecin) er en polsk landslagsspiller i fotball. Han er angrepsspiller og spiller for øyeblikket.
Rasiak har spilt 37 landskamper og scoret 8 mål for i perioden 2002 til 2007.
Klubblag
Rasiak startet sin karriere i 1996 i polske Warta Poznań. I 1998 gikk han til GKS Bełchatów, og i 2000 skrev han under for Odra Wodzisław. I denne klubben scoret han 9 ligamål på 28 kamper før han i 2001 var klar for Groclin Dyskobolia Grodzisk Wielkopolski. Her ble han værende fram til 2004 da italienske Siena kom med et tilbud som Rasiak godtok. Utskiftinger i den italienske klubben sitt styre førte imidlertid til at overgangen ble kansellert, og han slo derfor til på et tilbud fra den engelske klubben Derby County.
Han signerte for den Derby i september 2004, og den 25. september 2004 debuterte han for klubben i en kamp mot Wigan Athletic. Hans første mål for klubben fra Derbyshire kom i en ligakamp mot Watford 16. oktober 2004, og totalt scoret Rasiak 18 ligamål på 41 kamper for Derby County før han ble solgt til Tottenham Hotspur for £2 millioner den 31. august 2005.
Han debuterte i Premier League den 10. september 2005 mot Liverpool, men spilte bare ni kamper for Tottenham før han ble lånt ut til Southampton, med klausul om senere kjøp, 8. februar 2006. Da 2005/06 sesongen var over returnerte han tilbake til Tottenham før Southampton kjøpte han for £2 millioner den 2. mai 2006.
Landslag
Grzegorz Rasiak debuterte på det polske landslaget i en kamp mot Færøyene den 21. februar 2004. Han har spilt seks VM-kvalifiseringskamper for Polen og han var også i den polske troppen til VM i 2006.
Homofile i det nasjonalsosialistiske Tyskland og under holocaust
Homofile menn og i noe mindre grad, lesbiske kvinner, var to av mange grupper som ble utpekt som uønskede av nasjonalsosialistene under holocaust.
Nasjonalsosialismens framgang
Før det tredje riket var Berlin regnet for en liberal by med mange samlesteder for homofile. I tillegg til barer, nattklubber og cabareter fantes det dragbarer, frekventert av både heterofile og homofile turister. Mange av eierne av disse klubbene var jøder, noe Hitler senere nevnte i Mein Kampf.
I 1919 var Hirschfeld med å grunnlegge Institut für Sexualwissenschaft (Institutt for seksualvitenskap), et privat sexologiforskningsinstitutt. Det hadde et forskningsbibliotek og et stort arkiv, og omfattet også et kontor for ekteskaps- og sexrådgivning. Instituttet var også en verdenspionér når det gjaldt krav om borgerrettigheter og sosial aksept av homofile og transkjønnede.
Disse framskrittene for homofile ble fort utvisket da Hitlers NSDAP kom til makten. Nasjonalsosialistene erklærte seg uforenlig med homofili, fordi homofile angivelig ikke reproduserte seg og dermed ikke videreførte den ariske rase. Av de samme grunnene ble masturbasjon sett på som skadelig for riket, men tatt litt lettere på. Nasjonalsosialistene fryktet også forurensning fra et «homo-gen».
Hitler mente homofili medførte «degenerert oppførsel» som var en trussel mot staten og nasjonens «maskuline karakter». Homofile menn ble pekt ut som «statsfiender» og anklaget for å true offentlig moral og den tyske fødselsraten.
Nasjonalsosialistiske ledere som Heinrich Himmler så på homofile som en egen rase, og fikk Nasjonalsosialistiske leger til å eksperimentere på dem for å finne den eugeniske svakheten mange mente var årsaken til homofili.
Noen ledere ytret et klart ønske om å utrydde homofile, mens andre ville håndheve lover som forbød sex mellom homofile menn eller kvinner.
Ernst Röhm, leder for SA, ble sett på av Hitler som en mulig trussel. Han var homofil, men levde svært diskret frem til 1925 da han ble avslørt av en avis tilhørende det sosialdemokratiske partiet, som publiserte en rekke kjærlighetsbrev skrevet av Röhm og andre SA-topper som Edmund Heines. Etter 1925 var Röhm åpen om orienteringen sin og var medlem i Ligaen for menneskerettigheter, Tysklands største homorettighetsorganisasjon.
Tyske jøder som Magnus Hirschfeld ble sterkt kritisert for sine ideer som for mange europeere var svært sjokkerende. Selv om Sigmund Freud ikke hadde noe med den tyske homorettighetsbevegelsen å gjøre, ble han utpekt som mål fordi han var jødisk, og fordi han hadde kontroversielle ideer om seksualitet. Personer som framla kontroversielle seksuelle ideer ble sett på som avvikere av det tyske samfunnet og av nasjonalsosialistene spesielt. Freud ble spesielt sterkt kritisert for incestuøse konsepter som ødipuskomplekset og elektrakomplekset som han mente var utviklingspsykologiske fenomener der barn utviklet seksuelle følelser for forelderen av motsatt kjønn.
Utrenskning av homofile
Sent i februar 1933, da Ernst Röhms modererende påvirkning avtok, startet det nasjonalsosialistiske partiet utrenskningen av klubber for homofile i Berlin, forbød publikasjoner som omhandlet seksuelle temaer og forbød organiserte grupper for homofile. Som en konsekvens av dette flyktet mange homofile som Erika Mann og Richard Plaut fra Tyskland. I mars 1933 ble hovedorganisatoren for Magnus Hirschfelds Institutt for seksualvitenskap, Kurt Hiller, sendt til en konsentrasjonsleir. 6. mai 1933 gjorde nasjonalsosialistisk ungdom fra Deutsche Studentenschaft et organisert angrep på Institutt for seksualvitenskap, og et par dager senere ble hele biblioteket og arkivet dratt ut på gatene og offentlig brent. Omtrent 20 000 bøker og journaler og 5 000 bilder gikk tapt. Instituttets omfattende lister over navn og adresser til homofile og transkjønnede personer ble konfiskert. Under brenningen holdt Joseph Goebbels en politisk tale for de 40 000 frammøtte.
Zaporozjskoje
200px|thumb|Beliggenhet for Metsäpirtti kommune i den del av Viborgs län som ble avstått til Russland i 1944. Zaporozjskoje (russ.: Запорожское, finsk: Metsäpirtti) er et tettsted i Priozersk rajon i Leningrad oblast, Russland. Tettstedet ligger ved innsjøen Ladoga på Det karelske nes. Navnet Zaporozjskoje ble tildelt i 1949.
Tom Kristiansen (skihopper)
Tom Kristiansen (født 3. februar 1956) er en norsk tidligere skihopper. Han ble den første nordmann som vant et renn i verdenscupen, som startet opp i desember 1979, da han vant rennet i Saint-Nizier 10. februar 1980. Sammenlagt i verdenscupen 1979/80 ble han nummer 27.
Noorullah Delawari
Noorullah Delawari er en afghansk økonom, som siden november 2011 har vært sentralbanksjef i Afghanistans bank (Da Afghanistan Bank). Han har også tidligere innehatt samme stilling; fra 2004 til 2007.
Tom Kristiansen (skihopper)
Han har én medalje i NM, sølvmedalje i normalbakke i Marikollen i 1975.
Zaporozjskoje
Før 1944 var Metsäpirtti en finsk kommune i Viborgs län. Kommunen hadde innbyggere i 1939.
Homofile i det nasjonalsosialistiske Tyskland og under holocaust
Utrenskning av homofile
I utgangspunktet beskyttet Hitler Röhm fra andre elementer i NSDAP som mente at orienteringen hans var et brudd på partiets sterke anti-homofile linje, men Hitler skiftet senere kurs da han begynte å oppfatte Röhm som en trussel for sin egen makt. Under De lange knivers natt i 1934, en intern utrensking av dem Hitler mente truet makten hans, fikk han Röhm drept og brukte Röhms seksuelle orientering som forklaring for å unngå opprør innenfor SA. Etter å ha styrket sin egen posisjon, inkluderte Hitler homofile menn i listene over dem som skulle sendes til konsentrasjonsleirene.
Noorullah Delawari
Delawari er utdannet Bachelor of Science innen økonomi og sosialøkonomi ved University of California i Los Angeles.
Homofile i det nasjonalsosialistiske Tyskland og under holocaust
Utrenskning av homofile
Himmler var til å begynne med en støttespiller for Röhm og mente at anklagene om at han var homofil var fabrikkert av jødene. Etter utrenskningen forfremmet Hitler Himmler, og han ble svært sentral i forfølgelsen av homofile. Han uttalte, «Vi må utrydde disse folkene fra rot til gren ... de homoseksuelle må elimineres.» Kort tid etter utrenskningen i 1934 ble en egen avdeling av Gestapo gitt i oppgave å lage lister over homofile individer. I 1936 opprettet Himmler, da sjef for SS, «Rikets sentralkontor for bekjempningen av homoseksualitet og abort».
Noorullah Delawari
Fram til 2002 jobbet han i banknæringen i USA, der han bl.a. var Vice President i Lloyds Bank of California sin multinasjonale avdeling. Han vendte hjem til Afghanistan i februar 2002. Etter hjemkomsten har han vært rådgiver for Finansministeren, og han var sentralbanksjef fra november 2004 til desember 2007. Da Afghanistan lanserte sin nye afghani i 2002 var det Delawari som ledet dette arbeidet. Han grunnla Afghanistan Investment Support Agency (AISA) i 2003, og ledet dette NGO-investeringsselskapet fram til han overtok som sentralbanksjef på nytt i 2011.
Homofile i det nasjonalsosialistiske Tyskland og under holocaust
Utrenskning av homofile
Til å begynne med ble homofile ikke behandlet på samme måte som jødene; nasjonalsosialistene så i stor grad på tyske homofile menn som en del av den ariske rasen og prøvde heller å tvinge dem til seksuell og sosial konformitet. Homofile menn som ikke ville eller kunne rette seg etter dette og late som om deres seksuelle orientering ble endret, ble sendt til konsentrasjonsleirer under kampanjen Utryddelse gjennom arbeid.
Noorullah Delawari
En av sentralbanksjefens hovedoppgaver har vært å kjempe mot korrupsjon i landet. Bl.a. ble Kabul Bank etterforsket for mulig korrupsjon og vanstyre, i en sak som kastet mistanker mot afghanske ministre, visepresidenten og slektninger av president Hamid Karzai. På grunn av frykt for egen sikkerhet rømte sentralbanksjefen, Abdul Qadeer Fitrat, til USA i slutten av juni 2011. Delawari ble utnevnt til ny sentralbanksjef i november 2011.
Homofile i det nasjonalsosialistiske Tyskland og under holocaust
Utrenskning av homofile
Over en million homofile tyske menn stod på Gestapos lister, og av disse ble minst 100 000 arrestert og 50 000 dømt til fengselsstraffer. I tillegg til disse var et ukjent antall innlagt på statlige mentalsykehus, og hundrevis av homofile menn i andre europeiske land under tysk okkupasjon ble kastrert.
Noorullah Delawari
Delawari trakk seg som sentralbanksjef i januar 2015, og Khan Afzal Hadawal overtok som fungerende sentralbanksjef.
Homofile i det nasjonalsosialistiske Tyskland og under holocaust
Utrenskning av homofile
Mange som ble forfulgt under disse lovene ville ikke identifisert seg selv som homofile. «Anti-homoseksuelle» lover som disse var vanlige i den vestlige verden fram til 1960- og 1970-tallet, så mange homofile menn følte seg ikke trygge nok til å stå fram før de fleste «sodomilovene» var avskaffet på 1970-tallet.
Lesbiske kvinner ble ikke systematisk forfulgt av nasjonalsosialistene, da det ble sett på som lettere å tvinge dem til å avfinne seg med akseptert heterofil oppførsel. De ble likevel sett på som en trussel mot statens verdier og ble ofte stemplet som «antisosiale».
Konsentrasjonsleire
Estimatene på hvor mange homofile menn som ble drept i konsentrasjonsleirer under holocaust spenner mellom 15 000 og 600 000. Det er offisielt dokumentert drap på minst 15 000 menn, men dette tallet inkluderer ikke dem som var jødiske og homofile, eller til og med jødiske, homofile og kommunister. I tillegg til dette mangler i mange områder dokumentasjon av de spesifikke fengslingsgrunnene for fangene. Homofile menn fikk uvanlig hard behandling i konsentrasjonsleirene, der de ble forfulgt ikke bare av de tyske soldatene, men også av medfanger. De mottok rutinemessig hardere og farligere arbeidsoppdrag enn andre ikke-jødiske fanger.
Pierre Seel, en homofil fange som overlevde holocaust, forteller i sin bok om livet som homofil under det nasjonalsosialistiske regimet. I boken beskrives arrestasjoner fulgt av overgrep med torturmetoder som uttrekking av negler, voldtekt med brukne linjaler som førte til perforert tarm og store blødninger. Etter arrestasjonen ble Seel sendt til konsentrasjonsleiren Schirmeck, der han opplevde at hans tidligere kjæreste ble offentlig henrettet på morgenoppstilling ved å bli bitt til døde av schäferhunder.
Opplevelser som denne kan forklare den relativt høye dødsraten homofile menn hadde i konsentrasjonsleirene, sammenlignet med andre «antisosiale» grupper. En studie av Rüdiger Lautmann konstaterte at 60 % av homofile menn i konsentrasjonsleirer døde, sammenlignet med 41 % for politiske fanger og 35 % for Jehovas vitner. Studien viser også at overlevelsesratene for homofile menn var noe høyere for fanger fra middel- og overklassen og for gifte biseksuelle menn og de som hadde barn.
Etter krigen
Homofile fanger i tyske konsentrasjonsleire ble sjeldent anerkjent som offer for nazistisk forfølgelse etter verdenskrigen. I tillegg ble det ikke holdt noen oversikt over homofile ofre fra Holocaust, slik som andre ofre fikk. Erstatning eller statlig pensjon som var tilgjengelig for andre grupper som var offer for Holocaust, ble nektet homofile menn. Men homofile ble fremdeles klassifisert som kriminelle, og de homoseksuelle overlevende forble utstøtte i Tyskland etter krigen.
Holocaust-overlevende som var homofile risikerte også å bli fengslet på nytt på grunn av "gjentatte lovbrudd" og anklaget for å være "sex-forbrytere" også etter krigen. Under Den allierte okkupasjonen av Tyskland etter krigen ble en del homofile også tvunget til å sone i fengsel på grunn av deres homofili.
Nazistenes anti-homofile politikk ble generelt ikke ansett som egnet tema for Holocaust-historikere etter krigen. Det var ikke før utover 1970-tallet og 1980-tallet at dette ble mer utforsking av temaet - for eksempel med overlevende fra Holocaust som skrev sine memoarer, og mer historisk forskning og dokumentarer ble publisert om nazistenes homofobi.
Örekilsälven
Örekilsälven (eller Kvistrumsån) er ei elv i Dalsland og Bohuslän i Sverige. Den er rundt 70 kilometer lang, med et nedbørfelt på 1 340,2 km². Elva har sine kilder nær grensen til Norge, og renner sørover og munner ut nær småbyen Munkedal, i Saltkällefjorden som er den indre delen av fjorden Gullmarn. Den største sideelva er Munkedalsälven (nedbørfelt 612,7 km²), som kommer inn fra øst ved Munkedal, rundt 5 km før Örekilsälven munner ut i havet ved Munkedals Hamn. Nedbørfeltet har relativt få innsjøer. Den største er Kärnsjön, 5 km nordvest for Munkedal.
Motorveien E6 går i bro over Örekilsälven ved utløpet i Gullmarsfjorden.
Artskart
Artskart er navnet på en internettbasert karttjeneste hvor en kan søke på norske arter og så se hvor de er funnet (registrert) i Norge. Det kan søkes på geografiske område, fylke eller kommune. Det kan også skilles mellom belegg (innsamlet materiale) og observasjon.
Artskart bygger på prinsippene i Norge Digitalt. Artskart henter data fra flere primærdatabaser, hvor data publiseres gjennom standardiserte formater. Artskart leser dataene fra hver enkelt datakilde og gjør dataene tilgjengelig samtidig, på ett kart.
Artskart vil være «ufullstendig», siden kunnskapen om planter og dyr i norsk natur ikke er total. Ny artsfunn digitaliseres og gjøres tilgjengelig kontinuerlig. Også nye primærdatabaser gjøres tilgjengelig for karttjenesten Artskart formidler data fra om lag 20 større og mindre dataeierne i Norge. Tilsammen omtrent 6 millioner publiserte, tilrettelagte og kvalitetssikrede data over 17 500 arter i samme grensesnittet.
Artskart driftes av Artsdatabanken i Trondheim, i samarbeid med GBIF-Norge.
Rhône
Rhône er en elv som renner fra Sveits gjennom Frankrike og ned i Middelhavet. Elvens kilder er i Furkapasset i de sveitsiske alper. Derfra renner den ned i Genèvesjøen. Etter å ha rent ut av denne sjøen og vestover, møter den i Lyon sin eneste større sideelv, Saône. Deretter renner den rett sørover mot Middelhavet. I Arles deler elva seg i to grener og danner et stort delta, Camargue.
Karl Friedrich von Steinmetz
Liv
Han ble født første juledag i 1796 i Eisenach. I 1806 ble han kadett i Kulm. Hans far, Johann Wilhelm von Steinmetz, døde 46 år gammel i 1808. Karl Friedrich ble senere sendt til kadetthuset i Berlin, rykket opp til porteføljeunderoffiser. I begynnelsen av 1813 ble han løytnant ved 1. infanteriregiment, som tilhørte det Yorckske korps. 1818 ble han befordret til premierløytnant, og forlagt til 2. garderegiment.
Først i 1848 fikk han muligheten til å vise sine militære ferdigheter i felten siden det som i Tyskland kalles Befrielseskrigen. En kongelig ordre gav ham kommandoen over to bataljoner av 2. infanteriregiment. Som leder for denne troppeavdelingen deltok Steinmetz, som siden 1839 var major, i krigen i Schleswig-Holstein (1848–1851). For sine fortjenester under dette felttoget mottok han Pour le Mérite. Prins Wilhelm hengte personlig ordenen om halsen på ham under den hjemvendte bataljonens parade.
Paraíso do Tocantins
Paraíso do Tocantins er en kommune i delstaten Tocantins i nordregionen av Brasil.
Karl Friedrich von Steinmetz
Liv
I 1851 ble han forfremmet til oberst og i 1854 til generalmajor. I slutten av 1857 overtok han kommandoen over 1. divisjon i Königsberg. Seks måneder senere ble han befordret til generalløytnant. Som generalløytnant kommanderte han den store paraden ved kroningen av Wilhelm I i Königsberg.
I året 1866, som befalshaver for V. armékorps, deltok Karl Friedrich von Steinmetz i den prøyssisk-østerrikske krig. Han tilhørte kronprins Fredriks armé, som rykket inn over Riesengebirge i Bøhmen. Den keiserlige (østerrikske) feltherren, generalfelttogmester Benedek, ville med alle midler forsøke å forhindre at den prøyssiske kronprinsens korps ble samlet. Det kom 27. juni 1866 ved Nachod til sterke men seierrike kamper. Noe senere slo hans tropper det østerrikske VIII korps under erkehertug Leopold fullstendig. Med disse suksessene la Steinmetz grunnlaget for den avgjørende seieren ved Königgrätz, selv om hans korps under dette slaget ble i reserve. Ved siden av Moltke var Karl Friedrich von Steinmetz dengang den mest feirede prøyssiske hærfører.
Steinmetz' suksess i det bøhmiske felttoget førte til at han i den fransk-prøyssiske krig fikk selvstendig kommando som hærfører. Den 1. tyske armé, bestående av VII og VIII korps, ble underlagt ham, senere ble I korps og I kavaleridivisjon sluttet til. Men den nå 74 år gamle Steinmetz vise seg på dette tidspunktet ikke lenger på høyden av sin tid. Med innføringen av telegrafen var de enkelte hærførere i meget større grad enn før bundet av ordrer fra den øverste hærledelsen. Moltke hadde på genialt vis brukt denne oppfinnelsen allerede siden krigen i 1866. Den 7. august 1870 hadde Steinmetz ikke bare uten ordre angrepet høydene ved Spichern, under store tap, men også straks deretter begitt seg på samme marsjrute som 2. armé under prins Fredrik Karl av Preussen. Dette førte til et dårlig forhold mellom de to hærførerne. Resultatet ble at hans armé ble stilt under overkommando av prins Fredrik Karl. Under beleiringen av Metz kom det mellom de to til fullstendig brudd. Etter at Steinmetz hadde holdt tilbake en melding overfor sin øverstkommanderende, prinsen, ble han forflyttet til Posen som generalguvernør.
Hans avskjedssøknad fra arméen ble derimot avvist av kongen. Ich bin ihren ausgezeichneten Diensten schuldig, Sie vor einen derartigen Schritt zu bewahren skrev monarken til generalen. Ved avslutningen av krigen fikk Karl Friedrich von Steinmetz igjen aktiv tjeneste som offiser, samtidig med at han ble forfremmet til generalfeltmarskalk.
Den gamle generalfeltmarskalken slo seg ned i Görlitz, og døde natten mellom 3. og 4. august 1877 av et hjerteslag under et kuropphold i Bad Landeck.
Schuyler County (New York)
Schuyler County er et fylke i den amerikanske delstaten New York.
Olav Kjørven
Olav Kjørven (født 18. desember 1963) er en norsk diplomat og politiker (KrF). Han arbeider i UNICEF.
Kjørven har mastergrad i internasjonal politikk fra George Washington University.
Kjørven var statssekretær i Utenriksdepartementet fra 2001 til 2005. I tiden som statssekretær arbeidet han med utviklingsspørsmål under bistandsministeren. Etter dette arbeidet han fra 2005 i FNs utviklingsprogram (UNDP), der han var er assisterende generalsekretær. Han var tidligere direktør for miljø- og energiavdelingen i UNDP. Kjørven har også arbeidet for Verdensbanken og Econ. I juli 2014 ble han direktør i divisjonen for offentlig-privat partnerskap i UNICEF.
Kjørven er tildelt den chilenske Bernardo O'Higgins-ordenen.
Léon Gambetta
Léon Gambetta (født 2. april 1838 i Cahors i Frankrike, død 31. desember 1882 i Ville-d'Avray ved Sèvres i Hauts-de-Seine) var en fransk politiker under den tredje republikk.
Bakgrunn
Han var sønn av en italiensk immigrant fra Genova, men ble fransk statsborger i 1859, og vokste opp i Cahors. I en alder av 15 mistet han synet på sitt venstre øye i en ulykke, og øyet måtte senere fjernes. På tross av sitt handikap utmerket han seg under skolegangen, og reiste til Paris i 1857 for å studere jus.
Politiker
Etter utbruddet av den fransk-prøyssiske krig den 19. juli 1870 og den franske keiseren Napoleon III var blitt tatt til fange, ble det Det andre franske keiserdømme avviklet under en fredelig revolusjon. Fra rådhuset i Paris proklamerte General Louis Jules Trochu og Léon Gambetta den 4. september 1870 keiserdømmets fall, og etablerte en ny regjering, kalt Den nasjonale forsvarsregjeringen. Dette var forløperen til den tredje franske republikk – en epoke som skulle vare helt frem til 10. april 1940, kun avbrutt av Pariskommunen 18. mars-28. mai 1871.
Den nasjonale forsvarsregjeringen bestemte at krigen skulle fortsette, mens Napoleon III fikk dra i eksil til England. 7. oktober 1870 ble Gambetta bedt av regjeringen om å hjelpe til med landets forsvar i forbindelse med krigen, og han reiste i en ballong til regjeringsdelegasjonen i Tours for å verve nye soldater til krigsinnsatsen. Da Paris kapitulerte 20. januar 1871 ønsket Gambetta å fortsette krigen, men måtte motstrebende godta våpenhvilen.
Gambetta representerte området Bas-Rhin i nasjonalforsamlingen i perioden 8. februar-1. mars 1871, men måtte oppgi dette da området kom under prøyssisk herredømme. Den 2. juli samme år ble han igjen valgt inn i nasjonalforsamlingen, denne gang for det franske departementet Seine. Han var president i nasjonalforsamlingen 1879–1881, og ledet deretter regjeringen fra 14. november 1881 til 27. januar 1882, i en periode på kun 66 dager. Hans regjering hadde etter kort tid blitt motarbeidet fra alle kanter idet han ble mistenkt for å bli diktator.
I desember 1882 ble Gambetta såret i hånden av et vådeskudd fra en revolver. Såret ble betent, og førte få dager senere til hans død i Ville-d'Avray ved Sèvres i Hauts-de-Seine. Han fikk statsbegravelse 6. januar 1883. Den 11. november 1920 ble hans legeme overført derfra til Panthéon.
Giannozzo Manetti
Giannozzo Manetti (født 5. juni 1396, død 27. oktober 1459) var en politiker og diplomat fra Firenze; han var også en betydelig representant for den lærde humanismen i den tidlige italienske renessansen
Han oversatte verker fra gresk, og studerte også hebraisk. Ettertiden husker ham best for verket De dignitate et excellentia hominis libri IV (Om menneskets verdighet og fortreffelighet), fullført i 1452/1453. Boken var et svar på pave Innocens IIIs De miseria humane conditionis. Hans historieverk, skrevet i tiden 1446–1447, var det første samtidige kritiske svaret på Leonardo Brunis innovative og monumentale historie om folket i Firenze. Hans skrev også kommentarer på Aristoteles og biografier over Dante Alighieri, Giovanni Boccaccio, pave Nikolas V, Francesco Petrarca, Seneca den yngre, og Sokrates. Som forfatter var hans skrivestil en etterligning av Cicero.
Kristina Kristiansen
Kristina «Mulle» Kristiansen (født 13. juli 1989 i Taastrup) er en dansk håndballspiller, som spiller for den danske klubben og det danske landslaget.
Hun har tidligere spilt for og, og har 45 Y-landskamper, 32 U-landskamper og 146 A-landskamper.
Jeppe på bjerget (1933)
Jeppe på bjerget er en norsk film fra 1933. Filmen er basert på skuespillet Jeppe på Bjerget av Ludvig Holberg. Regien var ved Per Aabel og Harry Ivarson. Pers far Hauk Aabel hadde hovedrollen som Jeppe.
Leif Sinding ledet produksjonen, Egil Sætren hadde ansvaret for dekorasjoner og Fritz Gebhardt for lyden.
Handlingen
Jeppe på Berget er en stakkars bonde som drikker for mye. Hans kone, Nille, er streng og slår ham ofte med Mester Erik. En dag det er torvdag sier Nille til Jeppe at han skal dra å kjøpe to pund grønnsåpe. På veien går Jeppe innom skomaker Jacob, i håp om at han ville gi ham for en skilling brennevin i kreditt. Men skomaker Jacob vil ikke gi Jeppe kreditt, isteden bruker han av de pengene han skulle kjøpe grønnsåpe for. På veien fra skomaker Jacob tenker han at han gjerne skulle hatt brennevin for en skilling til og han drar tilbake. Der drikker han bort flere skilling og blir full. Da han blir ført ut av Jacob klarer ikke beina å holde ham mer. Han faller om og blir liggende.
Baron Nilius og hans følge er ute og går da de oppdager Jeppe liggende på bakken. Erik lakei gjenkjenner ham og foreslår at de skal gjøre ap med Jeppe. Han foreslår at de skal kle helt av ham og legge han i baronens beste seng, og om morgenen når han våkner, skal de late som om han var baronen. Når han så forsto at han var baronen, skulle de drikke ham full og legge han i hans gamle klær på den samme møddingen. Da ville han innbille seg at han hadde vært i paradis. Baronen og de andre syntes ideen er god, så de gjorde det.
Jeppe våkner opp på møddingen. Skuffet konstaterer han at kjenner igjen den gamle Jeppe på Bierget. Nille er ute og leter etter Jeppe og finner han sovende. Hun klasker til ham med Mester Erik og vil ha et svar på hvorfor han ikke hadde kjøpt såpen. Han sier at han ble opptatt i paradis, men blir selvfølgelig ikke trodd.
Jeppe blir hentet av tre bevæpnede menn og ført til retten hvor han beskyldes for å ha sneket seg inn i baronens hus, iført hans klær og tyrannisert hans tjenere. Jeppe dømmes til å omkomme av gift og så henges opp i en galge. Før han dør ber han om å få litt brennevin. Dommeren heller giften som egentlig bare er en dvaledrikk, inn i brennevinet.
Mens Jeppe henger i galgen, gråter Nille og sier at hun angrer for at hun var så hard mot ham. Jeppe våkner opp fra dvalen og begynner å snakke til henne. Begge tror at han er et gjenferd, helt til dommeren sier at han virkelig lever. Jeppe blir glad, og dommeren gir ham fire riksdaler som han kan kose seg med. Samtidig sier han at han skal si fra hvis hans kone slår ham. Jeppe reiser så til Jacob hvor han drikker for tolv skilling.
Sandra Toft
Sandra Toft Galsgaard (født 18. oktober 1989 i Gribskov) er en dansk håndballmålvakt, som spiller for den ungarske klubben Gyør og det danske landslaget.
Tidlig karriere
Toft startet å spille håndball i Team Helsinge, men meldte overgang til Virum Sorgenfri som 14-åring. Sommeren 2007 signerte Toft for Team Tvis Holstebro på nest høyeste nivå i Danmark.
Ulykke
På vei hjem fra Nordsjælland 23. april 2009 mistet Toft kontrollen over egen bil rett nord for byen Give. Hun brakk begge armene og en nakkevirvel i ulykken: Hun var fem millimeter fra å bli lam fra halsen og ned og bli blind. Hun var tilbake på håndballbanen 2. september samme år.
EHF-cup og kneskade
I januar 2012 skadet Toft kneet på trening, og mistet resten av 2011/12-sesongen.
Den påfølgende 2012/13-sesongen ble kronet med seier i finalen av EHF-cupen, 64–63 sammenlagt mot Metz.
Hun valgte i juni 2013 å operere kneet og ble borte fra håndballen i tre måneder.
Larvik
I 2014 signerte Toft for den norske toppklubben.
Landslag
Toft fikk sin debut for det danske kvinnelandslaget i 2008. Hun var en del av bruttotroppen til Håndball-EM 2010 på hjemmebane, men var ikke blant de 16 utvalgte.
Hennes første mesterskap var Håndball-VM 2011 i Brasil, hvor hun spilte alle kampene og Danmark endte på en fjerdeplass. Året etter ble Toft på nytt tatt ut den danske troppen under Håndball-EM 2012 for kvinner i Serbia.
Svinøy fyr
Svinøy fyr er et fyr som ligger i Herøy kommune i Møre og Romsdal. Fyret ligger værhardt til like nord for Stad, det mest utsatte kystområdet i landet.
Commedia dell’arte
Commedia dell’arte er en tradisjonell, italiensk teaterform med faste rolleskikkelser og komisk handling. Skuespillformen begynte i renessansen på 1500-tallet som en friere variant av samtidas skrevne, italienske lystspill, commedia. Ordet betyr «håndverkerkomedie», det vil si en komedie skapt av håndverkere, altså profesjonelle skuespillere, til forskjell fra de lærde amatørenes mer tekstbaserte teater.
Historikk
Teaterformen commedia dell'arte var improvisert i den forstand at skuespillerne ikke forholdt seg til et ferdig manuskript. Isteden bygde teatergruppene forestillinga rundt kortfattede handlingsreferat, såkalte scenarier, og innlærte standardroller eller typer. Karakterene hadde overtydelige personlighetstrekk og fungerte som arketyper og karikaturer på ulike samfunnsskikkelser og -roller, og skuespillerne brukte halvmasker og kostymer som var tilpasset de enkelte figurene. Forestillingene foregikk som oftest utendørs og kunne være preget av sosial og politisk satire, til stor fornøyelse for publikum.
Komedieskuespillerne var profesjonelle, omreisende utøvere, der hver enkelt spesialiserte seg på sin rolleskikkelse. Det var ikke uvanlig at truppen bestod av hele familier, og mange av skuespillerne var multitalenter som også kunne sjonglere, spille et musikkinstrument, synge og så videre.
Rollefigurer
Sentrale typer i commedia dell'Arte er tjenerrollene, zanniene, først og fremst tjenerklovnen Harlekin (Arlecchino) og tjenestejenta Columbine (Colombina). Andre typer er de unge elskende Flavio og Isabella, som i motsetning til de andre figurene ikke bærer masker. Pantalone er en gammel venetiansk kjøpmann og gjerrigknark med interesse for unge damer, Il Dottore Balanzone en professortype, og Il Capitano en gammel offiser. Andre rolleskikkelser er blant andre Rosetta, Scaramuccia (Scaramouche) og den ondskapsfulle klovnen Pulcinella, som er i slekt med den hvitkledte, triste, poetiske og naive Pierrot-skikkelsen og den mannlige figuren i det engelske dokketeaterparet Punch and Judy.
Betydning
Commedia dell'arte spredte seg sist på 1500-tallet videre til Frankrike, der stilen inspirerte komedieforfatteren Molière og andre. Også norsk-danske Ludvig Holberg var påvirket av denne tradisjonen. Siden kom folkelige farser, revyer og varieté-innslag med tydelige trekk fra italiensk komedie. I nyere tid kan en nevne stumfilmkomedier, tegnefilmfigurene Tom & Jerry og den komiske TV-skikkelsen Mr. Bean, som med sin enkle humor, pantomime, slapstick og visuelle påfunn alle bygger på samme tradisjon. Den britiske teatertradisjonen Christmas panto, har også røtter i Commedia dell’arte.
Stephan Beckenbauer
Stephan Beckenbauer (født 1. desember 1968 i München, død 31. juli 2015 samme sted) var en tysk fotballspiller. Han er sønn av Franz Beckenbauer.
Middelalderfestivalen på Hamar
Middelalderfestivalen på Hamar holdes hvert år i mai/juni på Hamar i Hedmark fylke. Under festivalen avspeiles livet i Hamars middelalder fra opprettelsen i 1153 til reformasjonen i 1536. Festivalen finner sted på Domkirkekeodden, der domkirken, bispegården og kaupangen en gang lå. I 2006 besøkte 5400 mennesker Middelalderfestivalen.
Gjennom et titalls år har det foregått middelaldervandringer på Domkirkeodden. Da publikumstilslutningen økte måtte man finne nye måter å formidle historien på. Etter hvert utviklet dette seg til festivalen slik den er nå.
Ngô Đình Diệm
Ngô Đình Diệm Jean Baptiste (født 3. januar 1901 i Huế, Fransk Indokina, død 2. november 1963 i Saigon, Sør-Vietnam) var Sør-Vietnams første president i årene 1955–1963. Han ledet aksjonen for å få etablert Republikken Vietnam da Frankrike trakk seg ut av Indokina etter Genève-konferansen i 1954.
Bakgrunn
Diệm var født i Nguyễn-dynastiets hovedstad Huế hvor faren Ngô Đình Khả var mandarin hos keiser Thành Thái, hvor han steg i gradene og ble til slutt sjef for hoffet. Da keiser Thành Thái i 1907 ble avsatt av de franske kolonimaktene etter at han hadde protestert mot kolonistyret, trakk også Ngô Đình Khả seg fra sine stillinger og ble jordbruker. Diệm vokste deretter opp i landsbyen Phu Cam i det sentrale Vietnam.
Den unge Diệm arbeidet på farens risåkre mens han gikk på først en fransk skole, deretter på en privatskole som farens startet. Diệm vurderte som 15-årlig å bli prest, men fant klosterlivet for strengt og forlot klosteret etter noen måneder.
Han flyttet deretter til Hanoi for å gå ta høyere utdanning innen offentlig forvaltning. Det var mens han gikk på denne skolen i Hanoi han hadde sitt eneste romantiske forhold, med datteren til en lærer, men hun avviste ham for å gå i kloster. Han levde resten av sitt liv i sølibat.
Tidlig karriere
Diệm avsluttet utdannelsen i 1921 som den beste på sitt kull, og gikk inn i offentlig tjeneste hvor han raskt steg i gradene. Allerede som 25-åring hadde av ansvaret for et området som inkludere 300 landsbyer. Han skal ha gjort seg positivt bemerket ved sin store arbeidsinnsats, men samtidige pådratt seg franskmennenes irritasjon over å stadig referere til vietnamesisk uavhengighet. Men det var også på denne tiden han møtte kommunistiske motstandsgrupper, og han engasjerte seg i bekjempelsen av disse. I 1929 sto han for arrestasjoner var kommunistiske agitatorer innen sine områder.
Da Bảo Đại i 1933 ble 20 år og kronet, overtok han formelt styret og sørget for at den franske kolonimakten utnevnte Diệm til innenriksminister, men han gikk av etter tre måneder da han ikke lyktes i å få franskmennene med på å innføre en vietnamesisk lovgivning. Han ble fratatt alle utmerkelser og truet med fengsling.
I de neste 21 årene hadde ikke Diệm noen formell stilling, men bodde sammen med familien. Men under den japanske okkupasjonen under andre verdenskrig, forsøkte han i 1942 å få japanerne til å erklære vietnamesisk uavhengighet, uten å lykkes. Han dannet en hemmelig politisk gruppe, men da den franske administrasjonen oppdaget dette i 1944, flyktet han til Saigon, forkledd som japansk offiser.
Etter at de japanske okkupasjonsstyrkene ble trukket ut i september 1945 etter krigens slutt, proklamerte Hồ Chí Minh Den demokratiske republikken Vietnam og Việt Minh innledet den militære kampen mot det franske kolonistyret. Diệm forsøkte å reise tilbake til Huế for å overtale Bảo Đại til å ikke slutte seg til Hồ, men ble arrestert av Việt Minh på veien og holdt på å omkomme i fangenskapet i en landsby i det vietnamesiske høylandet. Etter seks måneder ble han fraktet til Hanoi for å møte Hồ, men han nektet å slutte seg til Việt Minh, og beskyldte Hồ for drapet på hans bror Khoi som hadde blitt begravet levende av Việt Minh-kadre.
Diệm tilbrakte den kommende perioden i å forsøke å etablere en anti-fransk politisk kraft som et alternativ til Viet Minh, men lyktes ikke i dette. Han ble etter hvert såpass forstyrrende for Hồ, at han beordret arrestasjon av Diệm. Men etter hvert som kampen mot franskmennene tok all VIet Minhs oppmerksomhet, slapp han unna langvarig fengsling. Men i 1950 mistet Viet Minh sin tålmodighet med ham, og dømte ham til døden in absentia. Franskmennene nektet å beskytte ham og han reiste i eksil i august samme år etter at Viet Minh hadde forsøkt å gjennomføre et attentat mot ham mens han besøkte broren i Mekongdeltaet.
I eksil
Gjennom kontakter lyktes det Diệm å få støtte i USA. Både utbruddet av Koreakrigen og den voksende mccarthyismen skapte et klima som gjorde det lettere for vietnamesiske anti-kommunister å få muligheter i USA. Diệm ble tatt imot av fungerende utenriksminister James E. Webb i utenriksdepartementet. Han reiste også rundt i Europa for å prøve å samle politisk støtte. I 1951 vendte han tilbake til USA hvor han fikk møte utenriksminister Dean Acheson.
De neste tre årene bodde han i Lakewood Township i Ocean County i New Jersey og i blant også i Ossining i Westchester County i New York og opprettholdt kontakten med politiske miljøer på høyresiden og akademiske miljøer.
Etter det franske nederlaget i slaget ved Dien Bien Phu, trengte Bao Dai støttespillere som også kunne skaffe internasjonal støtte til Staten Vietnam, som ble opprettet i 1949. Bao Dai utnevnte da Diệm til statsminister og han ankom Tan Son Nhat internasjonale lufthavn 26. juni 1954.
President
Bao Dai flyttet til Paris, men forble statsoverhode for Sør-Vietnam. Han utnevnte Diệm som sin statsminister. Året etter lyktes Diệm imidlertid ved en folkeavstemning å få Bao Dai fjernet. Bao Dai abdiserte på nytt og forble i sitt parisiske eksil.
I 50 år, fram til midten av 2000-tallet ble folkeavstemningen fortolket kun fra amerikanske perspektiver. Det trekkes ofte fram at folkeavstemningen ble mistenkt for grovt fusk – resultatet viste at hele 98 prosent ønsket seg Diệm. Historiker Jessica Chapman hevdet derimot at folkeavstemningen burde betraktes som en viktig kulturell og politisk hendelse for Sør-Vietnam. Chapmans studie av valgkampens retorikk viste at Diem selv trodde på demokratisk styring. Han fremstilte seg som en kandidat for modernisering av Vietnam, i motsetning til Bao Dai som representerte det gamle umoderne.
Styret var i tillegg preget av nepotisme, hvor hans mest betrodde medarbeider var broren Ngô Đình Nhu, som både var opiumsavhengig og en utilslørt beundret av Adolf Hitler. Han ledet Diệms politiske gruppering Can Lao og organiserte både deres måte å marsjere på og deres torturmetoder etter de nasjonalsosialistiske organisasjonene. Videre hadde den yngre broren den administrative kontrollen over Huế-området, til tross for at ingen av disse brødrene hadde noen offisiell posisjon. Også Nhus hustru Madame Ngo Dinh Nhu spilte både en aktiv økonomisk og politisk rolle, blant annet fylte hun rollen som Sør-Vietnams førstedame for den ugifte Diệm, og hun og ektemannen bodde også i Presidentpalasset samen med Diệm.
Videre var styret preget av utstrakt korrupsjon, hvor familiemedlemmene beriket seg på brorens styre, og sto bak både smugling, opiumshandel og krydderhandel, og samlet store formuer i utenlandske banker.
Diệm var en lidenskapelig anti-kommunist, og sto bak tortur og drap på virkelige og antatte kommunister i stor skala. Antall drepte skal ha komet opp i 50,000 og 70,000 arresterte. Hans harde styre gjorde at motstanden mot ham økte, og særlig viste de kommunistiske gruppene seg å være mest effektive. Etter Genèveavtalen hadde fortsatt mellom 5,000 og 10,000 kadre blitt igjen i sør, de fleste av dem med ordre om å endre fokus til politisk agitasjon og politisk virksomhet. Den første organiserte FNL-virksomheten, «Saigon-Cholon fredskomite», ble grunnlagt i 1954 for å stå for lederskapet for denne gruppen av kadrene i sør. Andre navn som slike grupper fikk, indikerte at det var religiøse grupper. Slike grupper til å fronte motstandsarbeidet ble etter hvert så utbredt at bevegelsens virkelige lederskap forble ukjent til lenge etter at krigen var over, og dette ga grunnlaget for uttrykket «Det ansiktsløse Vietcong». .
I 1960 var den politiske splittelsen mellom Folkerepublikken Kina og Sovjetunionen blitt til en politisk rivalisering, og dette gjorde kineserne mer innstilt på å støtte Hanois kamp i sør. For den kinesiske lederen Mao Zedong ble militær assistanse til Nord-Vietnam en måte å vise fram sitt «anti-imperialistiske» arbeid, både på den innenrikspolitiske og den utenrikspolitiske scenen. Rundt 40,000 kommunistiske soldater innfiltrete i sør i årene 1961 til 1963. FNL økte raskt sin styrke og anslagsvis 300,000 ble innrullert i støttegrupper tidlig i 1962. Forholdstallet mellom FNL-soldater og de sørvietnamesiske styrkene endret seg raskt fra forholdet 1 til 10, til forholdet 1 til 5 i løpet av et år.
Statskupp og død
Dette medførte at det var flere aksjoner mot Diệm utover på 1960-tallet, og bare i 1963 var det flere konspirasjoner uavhengig av hverandre blant ulike grupper av offiserer, blant annet blir det anslått at seks grupperinger planla og fjerne Diệm i 1963, og disse skal også ha inkludert ulike grupper av samfunnet, foruten offiserer, også sivile politikere, fagforeningsledere og studenter.
Han mistet etter hvert også den amerikanske støtten, og etter ordre fra president John F. Kennedy, nektet den amerikanske ambassadøren Henry Cabot Lodge jr. å møte Diệm. Da USA fanget opp at det ble planlagt et statskupp mot Diệm, ga det amerikanske utenriksdepartementet ordre til Cabot Lodge om ikke å gjøre noe for å stoppe dette. CIAs kontaktperson på ambassaden, Lucien Conein informerte kuppmakerne at USA ikke ville blande seg inn i dette. Kuppmakerne besto av generaler fra Sør-Vietnams hær under ledelse av Dương Văn Minh.
Kuppet ble iverksatt 1. november 1963, og ble raskt gjennomført da Diệms støttespillere ble arrestert at de ikke var på vakt og hans eneste gjenværende militære støtte var vaktstyrken rundt presidentpalasset. Dette ble umiddelbart omringet, og Diệm med sitt følge fikk tilbud om eksil dersom de overga seg. Imidlertid flyktet Diệm og hans følge samme kveld gjennom en hemmelig underjordisk gang, men ble arrestert dagen etter i den kinesiske bydelen Cholon i Saigon. Diệm og broren Ngô Đình Nhu ble drept bak i et pansret personellkjøretøy av kaptein Nguyễn Văn Nhung mens de var på vei til den vietnamesiske generalstabens hovedkvarter. Diệm ble gravlagt i en umerket grav på et gravsted rett ved boligen til den amerikanske ambassadøren. Ifølge Chairman of the Joint Chiefs of Staff, general Maxwell D. Taylor var det ikke Kennedys hensikt at Diệm skulle bli drept, men bli satt i et trygt eksil, og Kennedy reagerte sterkt på nyheten om at Diệm var drept.
Fylkesvei 1066
Fylkesvei 1066 går mellom Smedhusåsen og Halmstad i Moss. Veiens lengde er 4,9 km.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 332.
Pau d’Arco (Tocantins)
Pau d'Arco er en kommune i delstaten Tocantins i nordregionen av Brasil.
Tremplin aux Bossons
Tremplin aux Bossons, også kalt Le Mont (norsk: Fjellet), er en hoppbakke i Chamonix i Frankrike. Bakken ble brukt i vinter-OL 1924 og ski-VM 1937, samt vinter-Universiaden 1960. Den har K-punkt 95 meter og bakkestørrelse 105 meter.
Hoppbakken ble bygd i 1905, og var arena for spesielt hopp og kombinert hopp i det første vinter-OL som ble arrangert. I årene etter OL ble bakken stadig modernisert, og den var i flere tiår en viktig bakke for internasjonale renn. Bakken har imidlertid ikke vært brukt internasjonalt siden 2001. Siste verdenscuprenn i hopp i bakken ble holdt i 1998.
Bakkerekorden i Le Mont er 110 meter, satt av Jason Lamy-Chappuis i det franske mesterskapet i kombinert 9. februar 2007 og Emmanuel Chedal i det franske lagmesterskapet i hopp 10. februar 2007.
Kamil Kopúnek
Kamil Kopúnek (født 18. mai 1984 i Trnava) er en slovakisk profesjonell fotballspiller som spiller for Slovan Bratislava. Han spiller midtbane, og er også en del av.
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.
Inger Elisabeth Hansen
Inger Elisabeth Hansen (født 20. april 1950 i Oslo) er en norsk lyriker og oversetter.
Hansen har undervist i spanskpråklig litteratur ved Universitetet i Oslo. Hun har vært formann i Den norske Forfatterforening og medlem av Forfatterforeningens litterære råd. I 2004 ble hun nominert til Nordisk råds litteraturpris for diktsamlingen Trask. Inger Elisabeth Hansen er gift med poeten Torgeir Schjerven.
Glem ikke kamelene!
Glem ikke kamelene! (originaltittel: The Last Remake of Beau Geste) er en amerikansk eventyr-komedie fra 1977 med Marty Feldman, Michael York og Peter Ustinov i hovedrollene. Regi er ved Marty Feldman.
Handling
De adopterte tvillingbrødrene Beau (York) og Digby (Feldman) ender opp i Fremmedlegionen etter å ha forsvunnet fra hjemmet med en dyrebar blå safir.
Sør-Vågsøy
1. januar 1910 ble Sør- og Nord-Vågsøy skilt ut som egne kommuner fra Selje. Sør-Vågsøy hadde ved delingen 1517 innbyggere.
1. juli 1921 ble gården Blesrød i Nord-Vågsøy overført til Sør-Vågsøy kommune.
1. januar 1964 ble Sør-Vågsøy, Nord-Vågsøy samt deler av Davik og Selje kommuner slått sammen til den nye Vågsøy kommune. Sør-Vågsøy hadde ved sammenslåingen 3926 innbyggere.