cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stad skipstunnel
2023
Kystverket tar sikte på å kunngjøre konkurransen første kvartal 2023. I mai ble det opplyst i revidert nasjonalbudsjett at Kystverket har oppdatert estimert kostnad til 5,7 milliarder, og prosjektet blir satt på hold.
Joan Bennett
Joan Bennett (født 27. februar 1910 i Palisades Park i New Jersey, død 7. desember 1990 i Scarsdale i New York) var en amerikansk skuespiller. Hun var datter av skuespillerne Richard Bennett og Adrienne Morrison, og søster av skuespillerne Constance og Barbara Bennett. Hun spilte i over 70 filmer fra stumfilmens æra godt inn i lydfilmens epoke.
Bakgrunn
Joan Bennett fikk sin utdannelse først ved en internatskole i Connecticut og deretter ved en kostskole for jenter i Versailles, Frankrike.
Skuepillerinne
I 1940 giftet hun seg med produsent Walter Wanger og hun gjorde sitt aller beste filmer under hans regi, ofte i roller som en "femme fatale".
Wanger var Bennetts tredje ektemann. Hun giftet seg første gang som 16-åring. Hun ble mor da hun var 17 år gammel og hun ble skilt da hun var 18. Hennes andre ekteskap var med produsent Gene Markey, ekteskapet varte fra 1932 til 1937. I 1952 ble Wanger ble arrestert, anklaget for å ha skutt og såret Bennetts agent, Jennings Lang i et sjalusidrama. Bennett og Wanger ble skilt i 1963.
I 1978 giftet hun seg for fjerde gang med filmanmelderen David Wilde, og de forble gift til hennes død i 1990.
Referanser
<References/>
Dixon (Illinois)
Dixon er en by i Illinois i USA.
Den tidligere amerikanske presidenten Ronald Reagan vokste opp i Dixon.
Tangdynastiets atten keisergraver
Tangdynastiets atten keisergraver (kinesisk: 唐十八陵, pinyin: Táng shíbālíng) eller Guanzhongs atten Tangkeisergraver (关中十八唐帝陵 / Guānzhōng shíbā Tángdìlíng) er en serie keiserlige gravfelt fra det kinesiske Tangdynastiet (618–907).
De 18 mausolene ligger som perler på en snor i øst- vestlig retning nord for Weifloden i Xianyang- og Weinanprefekturene i Shaanxi-provinsen nord for dagens Xi'an, som også var Tangdynastiets hovedstad under navnet Chang'an.
Dynastiets siste to keisere ble ikke begravet i Shaanxi. Keiser Zhaozong (regj. 888–904) ble begravd i mausoleet Heling i Yanshi utenfor Luoyang i Henan, og dynastiets siste keiser Tang Ai (regj. 904–907) i mausoleet Wenling i Heze i Shandong.
Victor-Lucien-Sulpice Lécot
Victor-Lucien-Sulpice Lécot  (født 8. januar 1831 i Montescourt-Lizerolles ved Soissons i Frankrike, død 19. desember 1908 i Chambéry) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var erkebiskop av Bordeaux 1890–1908. Han ble kreert til kardinal av pave Leo XIII i 1893. Han deltok ved konklavet 1903 som valgte pave Pius X.
Bakgrunn
Victor Lécot var bonnesønn. Han gikk på petit seminaire i Noyon og etter sitt baccalaureat (1849) naturvitenskaper det samme sted. I 1852 trådte han inn på presteseminaret i Beauvais og skriftet i februar 1855 over til presteseminaret Saint-Sulpice i Paris.
Prest
Den 24. juni 1855 mottok han prestevielsens sakrament og deretter virket han som professor for filosofi ved seminaret i Noyon. I 1869 ble han prest ved katedralen i Beauvais og i 1872 sogneprest i St. Antoine de Compiègne.
Biskop
I mars 1886 ble han av regjeringen bestemt til biskop av Dijon, ble prekonisert 22. juni 1886, og bispeviet 11. juli 1886 av biskop Joseph Maxence Péronne; medkonsekrerende biskoper var François de Forges som var emeritert hjelpebiskop i Rennes, og François Douboin som hadde vært apostolisk vikar av Sénégambia. Den 11. august ble han intronisert. Viktige anliggende for ham var omorganiseringen av Semaine religieuse i 1886, grunnleggelsen av en kallsfremmende organisasjon i 1887, nyorganisering av kirkekonferansene, utgivelsen av en ny katekisme i 1887–1888, nye kapitularstatutter i 1887 og retningslinjer for grunnleggelsen av friskoler i 1888. Dessuten lot han katedralen restaurere og innførte valfarter til bispedømmets vernehelgen den hellige Benignus, som var bisatt i krypten.
Rettferdig handel
Rettferdig handel (engelsk: fair trade) er handel som sikrer varenes produsenter et minstemål av rettigheter. Blant disse rettigheter er vanligvis en garantert minstelønn, krav på lønn ved sykdom eller graviditet, forsikring mot arbeidsulykker og retten til å danne fagforeninger. Ofte innbefatter rettferdig handel også kjøpsgarantier og kredittordninger for produsentene.
Victor-Lucien-Sulpice Lécot
Kardinal
Den 12. juni 1893 opptok pave Leo XIII ham i kardinalskollegiet som kardinalprest med tittelkirken Santa Pudenziana.
Rettferdig handel
Begrepet er mest brukt for handel mellom i-land og u-land, i og med at arbeidsrettighetene til bønder og ansatte i mange u-land ofte er dårlig ivaretatt gjennom den nasjonale lovgivningen. I «vanlig» (eller «urettferdig») handel er det ofte mellomleddene som tjener mest på handelen, mens produsentene delvis må arbeide under slavelignende forhold. Derfor er det vanlig at rettferdig handel kutter i antall mellomledd mellom produsent og sluttforbruker.
Jens Danielsen
Jens Danielsen (født 21. mai 1959) er en grønlandsk politiker, som representerer partiet Siumut. Han er født i Qaanaaq. Han er i dag borgermester i Qaanaaq kommune.
Rettferdig handel
Politikk, priser og toll
Rettferdig handel kan styrkes gjennom en mindre ulik tilgang til de vestlige markeder, eksempelvis ved å redusere omfanget av intern subsidiering og vernetoll i de markeder der det er vanskeligst å få innpass.
Victor-Lucien-Sulpice Lécot
Kardinal
Victor-Lucien-Sulpice Lécot døde den 19. desember 1908 i Chambéry på hjemreisen bra et besøk i Roma.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Jens Danielsen
Han avløste Atassuts Johanne Nielsen fra 1. februar 2007, etter at hun trakk seg etter en periode med hardt press mot henne i forbindelse med ubetalte regninger og mistanker om økonomiske misligheter. Hun var borgermester fra 2005.
Rettferdig handel
Politikk, priser og toll
En annen er å øke prisen på varen. Direkteoverføringer til tilvirkerne, fra mellomledd og sluttselgere, har også vært diskutert, men sjelden realisert. Ett eksempel på dette ville være om et norsk kaffebrenneri brenner av deler av årets overskudd med en overføring til de opprinnelige produsenter i Colombia. Slike variable overføringer kan også gjennomføres ved at varen påplusses en ekstrapris i utsalg, som er øremerket tilvirkerne.
Informasjon og holdningsarbeid
Innsyn i de respektive produksjonskjeder er viktig for å understøtte arbeidet for rettferdig handel. Det arbeides også globalt med synliggjøring slik at de som ønsker å bedrive rettferdig handel, kan forholde seg til en garanterende sertifisering og merking av varene, slik som Fairtrade som er verdens mest anerkjente sertifiseringsordning for etisk handel. Alt arbeid med Fairtrade i Norge koordineres av den ideelle stiftelsen Fairtrade Norge (tidligere Fairtrade Max Havelaar Norge). Den internasjonale paraplyorganisasjonen til Fairtrade har hovedkontor i Bonn i Tyskaland og heter FairTrade Labelling Organizations International.
Norske Fairtrade-byer/kommuner
Fairtrade-by-konseptet kommer fra Storbritannia hvor Bruce Crowther, et lokalt Oxfam-medlem, sammen med Garstang Oxfam Group i 2001 tok initiativ til å gjøre Garstang, Lancashire til verdens første Fairtrade-by. I dag finnes det Fairtrade-byer i Belgia, Frankrike, Irland, Italia, Norge, Sverige, Storbritannia og USA.
23. august 2006 ble Sauda offisielt Norges første Fairtrade-kommune. Sauda kommune er også medlem av Initiativ for etisk handel, som er et ressurssenter og pådriver for rettferdig handel. I 2011 var det 30 norske kommuner som oppfylte kravene for Fairtrade-kommuner i Norge, inkludert Oslo, Bergen, Trondheim og Bærum.
Kriterier
For å bli sertifisert som Fairtrade-by/kommune i Norge må man tilfredsstille visse kriterier som er satt opp av Fairtrade Norge. For å beholde tittelen må byen/kommunen tilfredsstille høyere krav for hvert år. Minstekravene i Norge er:
Norske forhold
Norske myndigheter ga i 2004 støtte til blant annet Initiativet for Etisk Handel og Stiftelsen Fairtrade Max Havelaar Norge. Norske organisasjoner som arbeider for rettferdig handel er:
New Mexico
New Mexico (spansk: Nuevo México) er en delstat i det sørvestlige USA, som grenser til Texas i øst og sør, Mexico i sørvest, Arizona i vest, Utah i nordvest, Oklahoma i nordøst og til Colorado i nord.
Geografi
New Mexico har et variert landskap fra ørkenområder i sør til skogsområder og snøkledde fjelltopper i nord.
Historie
I den europeiske middelalderen var New Mexico åsted for den såkalte pueblo-kulturen. Ulike urfolk dyrket mais og bygde firkantede hus i soltørket leire, såkalt adobe. Ennå i dag finnes det samfunn i flere deler av New Mexico som har vært bebodd i hundrevis av år.
På 1500-tallet kom de første spanjolene på besøk. I 1608 grunnla de byen Santa Fe, som siden da har vært hovedstad i delstaten, og senere kom byer som Taos og Albuquerque. I 1680 gjorde pueblo-folket opprør mot spanjolene, som måtte flykte til El Paso (i dag i Texas). I 1692 kom imidlertid spanjolene tilbake. Stadige angrep fra apasje- og comanche-indianerne gjorde at denne nordlige utposten ikke utviklet seg særlig raskt. Da Spania måtte oppgi sitt kolonistyre i Mexico, fulgte New Mexico med inn i den nye meksikanske republikken. New Mexicos østlige deler fulgte med Texas ut av Mexico i 1836, mens de sentrale delene rundt Santa Fe ble okkupert av amerikanske styrker under den meksikansk-amerikanske krigen i 1846. I 1848 ble New Mexico en del av USA ifølge fredsavtalen i Guadalupe-Hidalgo. I 1912 ble New Mexico, etter å ha vært et territorium, anerkjent som USAs 47. delstat.
Demografi
1. juli 2008 estimerte Bureau of the Census at befolkningen til New Mexico var på 1 984 356, noe som er en befolkningsøkning på 165 315 innbyggere eller 9,1 % fra år 2000. Det var inkludert en naturlig tilvekst på 114 583 (det er 235 551 fødsler minus 120 968 døde) innbyggere. Mellom 2000 og 2008 hadde delstaten en netto innvandring på 59 499 personer. 34 375 av disse innvandret fra utlandet, mens 25 124 innvandret fra andre deler av USA.
7,5 % av New Mexicos befolkning er under 5 år gamle, mens 25,3 % er under 18 år og 13,1 % er 65 år eller eldre. Kvinner utgjør 50,7 % av befolkningen.
New Mexico er den delstaten som har den største prosentandelen latinamerikanere i USA. Latinamerikanere utgjør 46 % av New Mexicos befolkning. New Mexico er sammen med Hawaii, Texas og California de eneste delstatene i USA der latinamerikanerne er den største etniske gruppen. New Mexico har også en stor andel indianere, 9,3 % av befolkningen. Det er den nest største prosentandelen i USA, bare forbigått av Alaska. 182 136 indianere bor i New Mexico.
Språk og kultur
Spansktalende utgjør over 40 % av befolkningen i New Mexico, og de fleste av dem er etterkommere etter de opprinnelig spansktalende som bodde her før området ble del av USA, og som stort sett bor i den nordlige delen av delstaten. Deres spansk har utviklet seg i isolasjon og har en rekke ord fra navajo og andre urspråk, samt har beholdt trekk fra eldre spansk. De har fått selskap av meksikanske immigranter, som stort sett bor i de sørlige delene av delstaten. Maten i delstaten er også påvirket av det spanske, og meksikanske favoritter av tortillas og bønner spises av alle, uansett opprinnelsen.
Delstaten har også en spesiell arkitektur. Byggemåten adobe, altså soltørket leire, ble adoptert av spanjolene, og byer som Santa Fe og Taos har kirker, offentlige bygninger og gamle bolighus i adobe. I de historiske byene må ny arkitektur tilpasse seg adobebyggeskikken.
Alex Cai
Alex Cai (født 30. august 2000) er en canadisk fekter.
New Mexico
Fylker
New Mexico består av 33 fylker:
Alex Cai
Han representerte Canada under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble utslått i første runde.
New Mexico
Fylker
Disse er:
Bernalillo, Catron, Chaves, Cibola, Colfax, Curry, DeBaca, Dona Ana, Eddy, Grant, Guadalupe, Harding, Hidalgo, Lea, Lincoln, Los Alamos, Luna, McKinley, Mora, Otero, Quay, Rio Arriba, Roosevelt, San Juan, San Miguel, Sandoval, Santa Fe, Sierra, Socorro, Taos, Torrance, Union og Valencia.
Økonomi
New Mexico har et stort landbruk, med det femte største jordbruksarealet i USA. Gårsbrukene er i gjennomsnitt de nest største i landet, og landbrukssubsidiene er svært små. Kjøttproduksjonen dominerer sammen med mais og fôrproduksjon. Det er 1,6 millioner storfe i delstaten, som gjør den til en relativt stor kjøttprodusent i amerikansk sammenheng.
NEPC Haripur gasskraftverk
NEPC Haripur gasskraftverk (Haripur BMPP) er et gasskraftverk i det vestlige Bangladesh. . Det har en installert produksjonskapasitet på 110 MW fordelt på 1 koker / generator, som ble ferdigstilt i 1999. Brenselstypen er naturgass. Kraftverket er privat eid.
New Mexico
Justis
New Mexico, - avskaffet den 18.03.2009 dødsstraff da Guvernør Bill Richardson undertegnet onsdag loven som avskaffer dødsstraff i New Mexico.
Loven ble stemt over av de folkevalgte i delstatsforsamlingen, - og trådte i kraft da Richardson undertegnet den.
Lőrinc Schlauch
Lőrinc Schlauch (født 27. mars 1824 i Uj-Arad i Østerrike-Ungarn, død 10. juli 1902 i Nagyvárad i Ungarn, nå i Romania) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var biskop av Nagyvárad 1887–1903.
Han ble kreert til kardinal av pave Leo XIII i 1893, med San Girolamo degli Schiavoni som tittelkirke.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Fenchuganj gasskraftverk
Fenchuganj (CC) gasskraftverk er et kombinasjonssyklus / CCGT gasskraftverk ved byen Sylhet i Bangladesh. . Det har en installert produksjonskapasitet på 97 MW fordelt på 3kokere / generatorer, som ble ferdigstilt i 1995. Brenselstypen er naturgass. Kraftverket ble reist med kapital fra OECF, og er offentlig eid.
Rolf Steffenburg
Rolf Steffenburg (født 14. mars 1886 død 18. mars 1982) var en svensk seiler som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Etisk handel Norge
EHNs medlemmer forplikter seg til årlig rapportering om status og fremdrift i arbeidet med etisk handel. Som del i arbeidet får medlemmer tilgang til kurs, nettverk og erfaringsutveksling, seminarer og rådgivning.
Organisasjonen er hovedsakelig finansiert av medlemskontingenter og noe Norad-støtte til enkelte prosjekter.
Daglig leder i Etisk handel Norge er Heidi Furustøl.
Finn-Erik Rognan
Finn-Erik Rognan (født 3. februar 1976 i Bergen) er en norsk regissør og filmfotograf. Han er vokst opp i Narvik og Mo i Rana.
Han arbeidet fra 1996 til 2009 i TV 2. I dag jobber han i produksjonsselskapet Maverix som regissør.
Rognan er tidligere konkurransesvømmer og var medlem av Rana Svømmeklubb fra 1980 til 1996. I 1996 gikk han til Hansasvømmerne i Bergen. Der fortsatte han til han la opp i 1998.
Fra sin tid i TV 2 er Rognan mest kjent for sitt arbeide med Tour de France.
Rognan har også deltatt på Den norske kortfilmfestivalen i Grimstad, Minimalen kortfilmfestival i Trondheim og ved Bergen Internasjonale Film Festival med både dokumentarer og kortfilm.
Cheung Siu Lun
Cheung Siu Lun (født 18. juli 1985) er en hongkongkinesisk fekter.
Han representerte Hongkong under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble utslått i første runde.
Dyrisk (TV-program)
Dyrisk er en norsk dokumentarserie med Hilde Hummelvoll som gikk på NRK1 fra 2007 til 2008. I denne serien gikk Hummelvoll inn i møter med en rekke forskjellige dyr. Hun møtte også eierne deres og ulike dyre-eksperter. En av programmets faste eksperter var veterinær Bergliot Børresen.
Premieren ble sett av 556 000.
RPCL gasskraftverk
RPCL gasskraftverk er et gasskraftverk ved byen Mymensingh i Bangladesh. . Det har en installert produksjonskapasitet på 210 MW fordelt på 5 kokere/turbiner, som ble ferdigstilt i 1999 og 2000. Brenselstypen er naturgass. Kraftverket er privateid.
Lutherrose
Lutherrosen er Martin Luthers personlige segl fra 1530. Den har blitt et utbredt symbol for den evangelisk-lutherske kirke. Korset i hjertet symboliserer troen på den korsfestede Jesus Kristus. Det røde hjertet viser til liv og kjærlighet, mens den hvite rosen representerer glede og fred. Blåfargen reflekterer himmelens herligheter og gullringen på evighet og uendelig rikdom.
Tenn lys (sang)
Sangen er skrevet for NRK-serien Portveien 2, som gikk som julekalender på NRK i 1987. Den har siden blitt en av de mest populære adventssangene i Norge.
Bokmålsversjonen står i Salmer 97 som nr. 2, og som nr. 25 i Norsk salmebok.
Sangen er bygget opp slik at det første verset blir sunget første søndag i advent, når det første lyset i adventskransen blir tent, det første og andre verset andre søndag i advent, når to lys blir tent osv. Sangen hadde opprinnelig fire vers, men i 2016 ble det skrevet et femte vers, som er ment å bli sunget etter at alle de fire lysene er tent.
Viktor Uspaskikh
Viktor Uspaskikh (russisk: Виктор Успаских og litauisk: Viktoras Uspaskichas; født 24. juli 1959 i Urdoma, Arkhangelsk oblast, Russland) er en litauisk politiker og tidligere næringsminister i Algirdas Brazauskas' regjering. Han er født i bygda Urdoma i Arkhangelsk-regionen i Russland, sønn av en russisk skogsarbeiderfamilie.
Yrkesbakgrunn
Uspaskikh ankom Litauen i 1985 i forbindelse med gassledningsarbeider i Panevezys fylke. Etter et kort opphold i Finland kom han tilbake til Litauen, og slo seg ned der. Da Litauen ble selvstendig i 1990/91 fikk han litauisk statsborgerskap.
Han stiftet selskapet UAB Efektas i Kedainiai (1990), direktør i firmaet UAB Vikonda (1993–93), fra 1996 styreformann i samme firma inntil han ble innvalgt i parlamentet. I 2000 hadde firmaet 4000 ansatte.
Han er leder av Kedainiai Rotaryklubb, og har stiftet økonomistudiet ved Atzalyno skole i samme by.
Fra 1997 var han styreformann i Litauens arbeidsgiverforbund. Stifter (2003) og leder for det populistiske høyreorienterte Arbeiderpartiet (Darbo partija). Gjorde det meget godt ved første valgomgang i oktober 2004, og lå lenge an til å bli Litauens neste statsminister. Men etter valget fikk han i stedet den viktige posten som næringsminister i Algirdas Brazauskas' koalisjonsregjering.
Politikk
Uspaskikh er av jussprofessor Valentinas Jarusevicus blitt beskyldt for korrupsjon i forbindelse med fordeling av EUs strukturfondsmidler som fordeles av næringsministeriet, og der næringsministeren personlig tar de avgjørende beslutningene. Jarusevicius tilhørte ledelsen i Uspakhikhs eget Arbeiderparti, men trakk seg i februar 2005 «for ikke å bli innblandet i kriminelle aktiviteter».
I juli 2005 gikk Viktor Uspaskikh av som næringsminister etter at president Valdas Adamkus hadde uttrykt mistillit mot ham og Vilnius' ordfører Arturas Zuoka. Uspaskikh ble erstattet av Kestutis Daukšys som overtok samme ministerium. Det kom videre frem at Uspakikh ikke kunne fremvise diplom fra høyere utdanning i Russland som han hadde oppført på sitt rulleblad, tross at han angivelig hadde reist til Russland for å fremskaffe en kopi. Flere politikere trakk seg sommeren 2005 i protest fra Arbeiderpartiet. Senere fremviste han et diplomutskrift de fleste toneangivende litauiske politikere antok var en forfalskning.
Karl Ridderbusch
Karl Ridderbusch (29. mai 1932 - 21. juni 1997) var en tysk operasanger med stemme i bass-leiet, spesielt assosiert med Wagners musikk. Han ble anerkjent som en bemerkelsesverdig eksponent av rollen som Hans Sachs.
Viktor Uspaskikh
Politikk
I desember 2005 mistet Uspaskikh sin sikkerhetsklarering og kan derfor ikke være i befatning med statshemmeligheter. Bakgrunnen er blant annet hans nære kontakter med tvilsomme russiske personer og den antatte forfalskningen av sitt diplom.
Karl Ridderbusch
Biografi
Karl Ridderbusch ble født i Recklinghausen i Tyskland, og ble oppdaget på en amatørmusikkonkurranse av tenoren Rudolf Schock som bidro til å betale for den yngre sangerens trening. Ridderbusch hadde tidligere planlagt å arbeide som ingeniør for sin far. Etter å ha studert ved konservatoriet i Duisburg og Folkwang Hochschule i Essen, debuterte han ved Statsteatret i Münster i 1961. Roller han sang der inkluderte Il Commendatore og Phillip II. Ridderbuschs neste post var i Essen hvor han la til hovedroller av Verdi, Strauss og Wagner i repertoaret hans. I 1965 begynte han i Deutsche Oper am Rhein, hvor han hadde base for resten av karrieren. Rollene der inkluderte Phillip II, Henry VIII, Sparafucile, Boris Godunov og Hunding.
Ridderbuschs stemme varierte over to oktaver, som tillot ham å synge bass-barytonroller, som Hans Sachs og Don Pizarro, og ikke bare rene bassroller. Dens kvaliteter er blitt beskrevet som "fast, klar, rungende og rik på klang" og som "praktfullt resonerende [og] mørkfarget". Han var kjent for sin evne til å opprettholde skjønnheten i tonen selv på sitt høyeste. Han hadde også en formidabel scenetilstedeværelse.
Ridderbusch dukket opp i mange av verdens store operahus, inkludert La Scala (fra 1966), Metropolitan Opera (1967), Wiener Staatsoper (1968), og Royal Opera House, Covent Garden (1971). Han debuterte ved Bayreuth-festivalen i 1967 som Henrik Fuglefangeren. Mellom da og hans siste opptreden der i 1977 sang Ridderbusch rollene som Fasolt, Hunding og Hagen i Ringen, Pogner og Hans Sachs i Die Meistersinger, Daland i Den flyvende hollender, Titurel i Parsifal og Kong Marke i Tristan und Isolde. Han sang også Hans Sachs under påskefestivalene i Salzburg 1974 og 1975, og ved Meteropolitan og Chicago Lyric Opera. Gurnemanz var en annen Wagner-rolle som han sang ved flere operahus i løpet av 1980-årene.
Viktor Uspaskikh
Utdannelse og familie
Uspaskikh er utdannet økonom ved Plechanov folkeinstitutt i Moskva (1993), Kaunas tekniske universitet (1999), og doktorstudier ved sistnevnte universitet fra 2000.
An Evening with Adele
An Evening with Adele er debutkonsertturneen til den engelske sangeren og låtskriveren Adele, i forbindelse med studioalbumet 19. Turneen var uvanlig på grunn av sine få konserter i Storbritannia, Adeles hjem og det området hvor albumet var mest populært. Istedenfor ble det fokusert mye på Nord-Amerika. Adele og turneen hennes mottok negative rykter da hun kansellerte noen konserter for å tilbringe tid med kjæresten sin, noe hun senere angret på. En av de siste konsertene ble holdt på historiske Hollywood Bowl, hvor en av Adeles inspirasjoner, Etta James, hadde planlagt å komme. På grunn av sykdom måtte hun kansellere kort tid før konserten, og ble erstattet med Chaka Khan. Turneens siste opptreden var på North Sea Jazz Festival. En offisiell turnébok med eksklusive bilder og produksjoninformasjon bak turneen er tilgjengelig for kjøp på Adeles offisielle nettside.
Viktor Uspaskikh
Utdannelse og familie
Han har mottatt St. Vladimirs orden, St. Danils orden og St. Mikalsstatuetten. Han har vunnet Santarve-prisen. Viktor Uspaskikh er opptatt av forholdene for media, kommunene og i internasjonale forhold. Fritidsinteresser er sport, særlig tennis. Han taler bortsett fra litauisk og litt finsk, morsmålet sitt som er russisk.
Karl Ridderbusch
Innspillinger
Flere av Karl Ridderbuschs studioopptak var i samarbeid med Herbert von Karajan. Disse inkluderer Ring-syklusen, Mestersangerne, Tristan, Fidelio, Lohengrin og J.S. Bachs Messe i h-moll etter forestillinger ved Salzburg-festivalen. Karl Böhm var en annen hyppig studiopartner. Innspillingene deres inkluderer blant annet Strauss' Capriccio, Beethovens 9. symfoni og Mozarts Rekviem. Andre studiosamarbeid inkluderer Matteuspasjonen med Nikolaus Harnoncourt, Leonore med Herbert Blomstedt og Bruckners Messe i d-moll med Eugen Jochum. Blant alle disse har hans nekrologer valgt Ridderbuschs fremstilling av gullsmeden Veit Pogner, den rikeste av mestersangerne, og impresario La Roche i Capriccio som hans mest minneverdige verk i studioet.
Innspillinger fra Bayreuth-festivalen inkluderer Die Meistersinger under både Böhm og Silvio Varviso, Den flyvende hollender under Böhm, Lohengrin under både Rudolf Kempe og Alberto Erede og Parsifal under både Pierre Boulez og Eugen Jochum. Det finnes også liveopptak av Ridderbusch som synger en annen rolle han er knyttet til - Baron Ochs i Der Rosenkavalier. Ridderbuschs scenetilstedeværelse overlever på to kommersielle videoer; som Fafner i Karajans innspillinger av hans Salzburg-Rheingold og som Kecal, ekteskapsmegleren, i en tyskspråklig versjon av Den solgte brud.
Viktor Uspaskikh
Utdannelse og familie
Hans kone er Jolanta Blazyte, som er salgssjef i UAB Vikonda. Han har fire barn. Datteren Laura har studert i USA. Han har en sønn, Edvard.
An Evening with Adele
En av konsertene har blitt innspilt til en EP: iTunes Live from SoHo.
Spilleliste
1. «Cold Shoulder»
2. «Melt My Heart to Stone»
3. «Daydreamer»
4. «Best for Last»
5. «Right as Rain»
6. «Many Shades of Black»
7. «First Love»
8. «Tired»
9. «Make You Feel My Love»
10. Utitulert (Instrumental Interlude)
11. «Fool That I Am»
2. «That's It, I Quit, I'm Movin' On»
3. «Chasing Pavements» Kilde
Uzelothripidae
Uzelothripidae er en gruppe (familie) av insekter som tilhører ordenen trips (Thysanoptera). Trips er små insekter mellom 0,5 og 1,5 cm lange, men de fleste er under 5 millimeter. Familien omfatter bare én kjent art.
Utseende
Små, vanligvis vingeløse trips med bred kroppsform. Antennene består av sju ledd og er karakteristisk formede: de to innerste leddene er nærmest kuleformede, det tredje leddet omvendt kjegleformet, ledd fire til sju er suksessivt smalere. Det ytterste antenneleddet er svepeformet, ulikt alle andre trips. Pronotum er trapesformet med to par klubbeformede børster ved bakhjørnene.
Alive (sang)
Alive var debutsinglen til Pearl Jam som ble gitt ut i 1991. Sangen er hentet fra Pearl Jams debutalbum Ten.
Singlen ble lagd av Stone Gossard mens han fremdeles jobbet sammen med Andrew Wood i Mother Love Bone. Demoen til sangen het «Dollar Short». Andrew Wood elsket denne sangen, og han pleide å synge den. Han hadde tenkt å ha sangen på sitt nye album, men dessverre døde han av en dopoverdose før dette ble en realitet. I 1991 begynte Gossard å jobbe sammen med Eddie Vedder, og sammen lagde de sangen «Alive» som vi kjenner i dag.
Uzelothripidae
Utbredelse
Den eneste, kjente arten er vidt utbredt i tropiske områder. Man kjenner funn fra Brasil, Singapore og ved Brisbane i Australia, dette skulle indikere en vid utbredelse.
Alive (sang)
Sangen «Alive» var ikke en hit da den ble utgitt, men etter hvert har den blitt den mest populære sangen til Pearl Jam. Sangen har blitt spilt over 530 ganger, noe som gjør den til Pearl Jams mest spilte sang live.
Format og sporliste
All information tatt fra forskjellige kilder.
Nkulengurikse
Nkulengurikse (Himantornis haematopus) er en monotypisk art i riksefamilien (Rallidae) og eneste art i slekten Himantornis. Arten er delvis utbredt i det sørligste Vest-Afrika og det sentrale Sentral-Afrika.
Taksonomi
Nkulengurikse er en basal art og blir vanligvis plassert i en egen underfamilie (Himantornithinae), med basis i primitive forskjeller i skjelettet. Dette støttes også av ny forskning. Arten deles av og til inn i tre taxa (nominatformen; petiti, Gabon til det sentrale DDR Kongo; whitesidei, det sørsentale og østre DDR Kongo), men i øyeblikket knytter det seg stor usikkerhet og for mange ubesvarte spørsmål til dette, så de fleste velger å behandle den som monotypisk.
Biologi
Nkulenguriksa blir omkring 43 cm lang, og det er kjent at én hunnfugl veide 390 g. Fjærdrakten har et flekkete mønster som dannes fordi dekkfjærene har bleke kanter. Den er i hovedsak rødlig brun på oversiden og mer gråbrun på undersiden. Kjønnene er like. Kinnene, strupen og brystet har en sting av hvitt i seg og opptrer som blekere hos ungfugler.
Svært lite er kjent om hekkeatferden. I Kamerun er det observert hekking i september; i Gabon nygjorte reder i februar; i Zaire hekking i februar, men trolig også i mars og september. Man antar at arten er monogam og territorial. Fuglene vokaliserer i lange perioder, parvis fra høyt oppe i trærne, fra solnedgang og gjennom natten, men også på bakken om dagen. Redet i Gabon var gjort av kvister og løv, og var cirka 35 cm dypt og plassert 1,2 m over bakken og ganske langt fra vann. Det er funnet ett rede med tre egg i.
Inndeling
Inndelingen følger Birds of the World. Norske navn på arter og delgrupper følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017). Norske navn i parentes er eventuelt uoffisielle midlertidige beskrivelser.
3. divisjon fotball for menn 2023
3. divisjon fotball for menn 2023 (også kalt Norsk Tipping-ligaen 2023) er det fjerde nivået i norsk fotball 2023. Ligaen starter 10. april 2023 og avsluttes oktober 2023.
Publius Papinius Statius
Publius Papinius Statius (født ca. 40–45 e.Kr., død 96 e.Kr.) var en romersk poet i den latinske litteraturens sølvalder. Han var født i Napoli i Italia. Foruten sin poesi er han kjent for å være en betydelig figur i skjærsild-seksjonen i Dantes episke dikt Den guddommelige komedie.
Kvikke dikt
Statius arvet både dikteråren og ble opplært av sin far. Svært lite er kjent fra hans liv bortsett fra at han alt som ung reiste han rundt og kjempet ved poetiske turneringer, som dannet en betydelig del av underholdningen i Romerrikets tidligste år. Han vant en litterær kappestrid ved Augustusfesten i Roma, mange ganger i hjembyen Napoli, tre ganger i byen Alba i nordvestlige Italia hvor han også mottok den gylne kronen fra keiser Domitian for et dikt som både priset og smigret keiseren.
Poeten var ikke under sin verdighet for å tigge brød fra rike beskyttere og han skrev inntagende leilighetsdikt for de fleste anledninger; fødsel, giftemål, begravelser, lykkeønskninger og kondolanser. Omkring 30 av disse er samlet i hans verk Silvæ, Materiale, en tittel som henspiller på det blandete innholdet.
Thebaiden
Statius var dog ikke bare en dikter av kvikke vers for å muntre eller trøste de som betalte ham. Han var også epiker. I et stort heltedikt på tolv bøker, Thebaiden (Thebais), skal han brukt tilsvarende tolv år på å fortelle. Eposet ble forhåndsutgitt ved høytopplesning og gjorde stor lykke. Innholdet var basert på det velkjente greske sagnet om den dødelige striden mellom Ødipus’ sønner og deres kamp seg imellom: krigen om Theben etter Ødipus’ død. Også Aiskhylos har skrevet en tragedie om det samme sagnet. Som forbildet Vergils Æneiden diktet Statius tolv sanger, og som forbildet er de delt i to halvparter. Hele den første halvparten forteller om forberedelsene, mens kampene blir viet den siste halvparten. Hele det episke apparatet utnyttes til det fulle, inkludert gudenes inngripen.
Statius fletter mesterlig brødrestriden med talløse allusjoner til mytologiske brødre og søstre i fortellingen. Han lar mange sekundære figurer speile og / eller splitte forholdet mellom de to hovedfigurene som hver får deres utmålte plass og kommentarer fra poeten. Samtidig, som de homerske epos før ham, lar han gudene spille sin rolle, og ettersom Theben er Bacchus’ by (hans hjem foruten stedet for hans tempel), og Adrastus er prest for Apollon, er det ytterligere et lag av drama og konflikt som skjer når de to gudene innlater seg indirekte på krig mot hverandre samtidig som de motstående hærene til brødrene møtes.
Statius har blitt kritisert for å gi for mye oppmerksomhet til de enkelte sangene på bekostning av helheten og at lignelsene er i overmål. Men Statius behandler sitt emne med mot og frihet som står i kontrast til de sky og tradisjonsbundne skriftene til Silius Italicus og det stive pedanteri til Gaius Valerius Flaccus. Statius’ ordvalg er synlig rikt og han viser ofte heldig dristighet i bruken av ord og metaforer.
Et ufullført epos
Det er også bevart fragmenter av et antatt større verk, Akilleide, et storslått epos om Akillevs’ oppvekst og barndom. Det består av en bok og deler av en annen, «et mer variert og mer sjarmerende verk for leserne enn Thebaiden kunne noen gang ha tenkt seg og er kanskje den mest tiltalende tilnærming til den etterlignete og profesjonelle poeten». Verket ble beklageligvis ikke fullført. Den beste etterlatte teksten foreligger i Codex Puteaneus fra 800-tallet i klosteret Crobie, et manuskript som i dag er Bibliothèque National (BN 8051).
Død i Napoli
Ved den store tevlingen ved Kapitol, sannsynligvis ved den tredje feiringen i år 94 mislykket Statius å vinne den ettertraktede eikebladskransen. På grunn av sitt populære episke dikt Thebaiden så han på seg selv som den mest overlegne poeten i sin tid, men da han ikke kunne opprettholde dette omdømmet ansikt til ansikt med rivaliserende poeter fra hele riket aksepterte han dommernes avgjørelse som et tegn på at hans tid var over. Han trakk seg tilbake til hjembyen Napoli som han i et leilighetsdikt hadde rost for å være:
To år senere døde han, rundt 55 år gammel.
Summit Power gasskraftverk
Summit Power gasskraftverk er et gasskraftverk i det østlige Bangladesh. . Det har en installert produksjonskapasitet på 105 MW fordelt på 3 kokere / turbiner, som ble ferdigstilt i 2006. Brenselstypen er naturgass. Kraftverket er privat eid.
Publius Papinius Statius
Ettermæle
Han ble mye lest i middelalderen og senere. Til hans beundrere var Dante som ga ham plass i sitt verk (og ga Statius således fornyet berømmelse), Boccaccio, Geoffrey Chaucer, François de Malherbe, Torquato Tasso, Pierre Corneille, og Goethe. Dante nevner Statius i De vulgari eloquentia sammen med Ovid, Vergil og Lucanus som den ene av fire regulati poetae (ii, vi, 7).
Androlyperus
Androlyperus er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Det er kjent 6 arter.
Utseende
Middelsstore (ca. 8 millimeter), avlange, blanke, brunrøde eller gulbrune bladbiller, kan ha svarte tegninger. Hodet er fremstrakt med runde, utstående fasettøyne, antennene omtrent så lange som kroppen. Pronotum er rundet, bredere enn langt, men mye smalere enn de jevnbrede dekkvingene. Oversiden er slett og blank uten tydelige hår eller påfallende punktering.
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere, denne slekten kan finnes på planter fra en rekke ulike familier.
Utbredelse
Slekten er utbredt i det sørlige Nord-Amerika (nord til Utah) og Mexico.
Samuel Trevor Francis
Samuel Trevor Francis (født 19. november 1834, død 28. desember 1925) var en engelsk foreningmann og salmedikter.
Liv og virke
Han ble født i 1834 i en landsby nord for London. Hans far var en handelsmann og kunstner og flyttet familien til Hull ved den engelske kysten. Som barn ble han glad i poesi og utviklet også en lidenskap for musikk. Han ble med i kirkekoret da han var ni år. Menighetsmessig var han tilknyttet Plymouth Bretheren, og han var engasjert som musikalsk leder da evangelistene D.L Moody og I.D. Sankey besøkte London i 1870-årene. Salmene hans ble publisert i aviser og andre magasiner, og ble utgitt i bøkene Gems from the Re­vised Ver­sion, with Po­ems i 1891 og O the Deep, Deep Love of Je­sus, and Other Po­ems som kom ut i 1926, året etter hans død.
I Norsk Salmebok og Norsk salmebok 2013 er han representert med en salme.
Tomohiro Shimamura
Tomohiro Shimamura (født 13. februar 1984) er en japansk fekter.
Sant’Eligio degli Orefici
Sant'Eligio degli Orefici er en kirke i Roma i det sentrale Italia. Opprinnelig tegnet av Raphael for gullsmedlauget da de ble skilt fra metallarbeiderlauget i 1509 og dedisert til deres beskytter helgenen Eligius. Den ble fullført av Baldassarre Peruzzi og Bastiano da Sangallo.
Ved siden av hans arbeid på Peterskirken, er dette den eneste kirken i Roma som i hvert fall delvis, definitivt kan tilskrives Raphael. Kuppelen tilskrives Baldassare Peruzzi og interiøret er også av Raphael, i en Bramante-lik stil, selv om dagens fasade er fra det tidlige 17. århundre og av Flaminio Ponzio.
Gösta Bengtsson
Bengtsson ble olympisk mester i seiling under sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han vant sammen med Gösta Lundqvist og Rolf Steffenburg olympisk gull i 30m²-klassen med den svenske båten «Kullan». Det var kun én båt i denne klassen.
Høyhastighetstog
Høyhastighetstog, lyntog eller høyfartstog kan defineres som tog som går i mer enn 250 km/t på ny bane (høyhastighetsbane), og minst 200 km/t på oppgradert bane. Denne definisjonen er i tråd med EU-direktiv 96/48. Foreløpig brukes høyhastighetstog bare til persontrafikk, med unntak av noen franske posttog.
Definisjoner
Grensen for høyhastighetstog og -baner varierer likevel noe fra land til land. Etter definisjonen ovenfor er NSBs Stadler FLIRT-tog, med en toppfart på 200 km/t, høyhastighetstog hvis de oppnår en slik hastighet mellom Vestby og Sandbukta på Østfoldbanen om signalsystemet oppgraderes – mens de ikke er det om de går med samme fart på Gardermobanen, hvor fartsgrensen har vært 210 km/t siden åpningen. I desember 2009 vedtok Stortinget utredning av et høyhastighetsnett, «med bygging som siktemål», og med en gjennomsnittsfart på hovedstrekninger på minst 250 km/t.
På engelsk brukes av og til very high-speed og ultra high-speed om hastigheter på ca. 350 km/t og mer. Alstom/SNCFs rapport om utvikling av høyhastighetsnettet i EU-området skiller mellom linjer med meget høy hastighet (VHS, Very High-Speed, minst 300 km/t), moderat høyhastighet (MHS, Moderate High-Speed, 250–280 km/t, og oppgraderte linjer (CUP, upgrades of conventional lines, 200–220 km/t) . Betegnelsene ovenfor brukes hverken av UIC (Den internasjonale jernbaneunionen) eller EU i deres definisjoner av høyhastighetstog.
Historisk brukes høyhastighetstog både på norsk og engelsk også om noen av gamle dagers raskeste tog, f.eks. Fliegender Hamburger – selv om disse ikke er høyhastighetstog etter dagens standard.
Beskrivelse
Tog beregnet på å kjøre i 360–380 km/t er hyllevare. Pr. 2021 har Kina de raskeste konvensjonelle togene i vanlig trafikk, med en toppfart på 350 km/t. Tyske ICE3-tog tillates å kjøre i opptil 330km/t på linjen Köln–Frankfurt for å ta igjen forsinkelser. . Franske TGV-tog fra Alstom kommer opp i 320 km/t på flere linjer, først (i 2005) mellom Avignon og Aix-en-Provence. 300 km/t forekommer også i Japan (Shinkansen), Spania (f.eks. Madrid–Sevilla, hvor 99,84 % av togene er i rute eller maks 5 min. forsinket ), Belgia og Storbritannia (High Speed 1).
Ved testkjøring har en oppnådd til dels betydelig høyere hastigheter enn de som tillates i vanlig trafikk, i enkelte tilfeller nærmere det dobbelte. 574,8 km/t er verdensrekorden for et konvensjonelt tog, satt 3. april 2007 av et modifisert TGV-tog på linjen Paris–Strasbourg. Rekorden for et ikke-modifisert tog, 403,7 km/t, er satt av et Siemens Velaro E-tog på AVE-linjen Madrid-Zaragoza i Spania.
De fleste høyhastighetstog er elektriske. I Storbritannia er imidlertid dieseldrevne høyhastighetstog mye brukt, og frem til 2000 fantes en del gassturbindrevne høyhastighetstog (turbotog) i Frankrike, Canada og USA. Det spanske Talgo 250 Dual kan gå både på el og diesel
Ytre bygning
Det karakteristiske ytre kjennetegn på et høyhastighetstog er strømlinjeformen, med en til dels langt fremstikkende front, og en glatt overflate uten noe som stikker ut. Dermed minimeres luftmotstanden, som får relativt større betydning jo mer farten øker. Således minimeres også turbulensen. Denne kan ellers være farlig eller ubehagelig for motgående tog, og kanskje føre til at grus og andre gjenstander langs linjen hvirvles opp. I tillegg avhenger luftmotstanden av hvorvidt toget kjører i åpent terreng eller i tunneler, og hvorvidt en tunnel består av separate løp eller om begge sporene går i samme tunnel. Konstruktørene må også ta hensyn til at deler av hjulene på et visst tidspunkt beveger seg med over det dobbelte av togets hastighet. Alt dette gjør at de fleste høyhastighetstog konstrueres etter omfattende tester i vindtunneler. En del lokomotiver og tog med mindre strømlinjet utseende kan riktignok gå i opptil 200 km/t. Dette er toppfarten til bl.a. det franske CC 6500, det tyske E 103 og det norske El 18. Strømlinjeformen kan reduseres luftmotstanden også ved betydelig lavere hastigheter, og i Norge er type 70 og type 72 langsommere tog med strømlinjeform. Som regel er det likevel lett å se om et tog er dimensjonert for 250 eller 150 km/t.
Togets utforming skal ikke bare minimere luftmotstanden:
Korte høyhastighetstog, for eksempel Flytoget, kan nøye seg med én motorvogn til å trekke de 2-3 andre vognene. Mange høyhastighetstog består av lok og etterfølgende vogner. Det vanligste er et lok i hver ende, og et større eller mindre antall (opptil 14) mellomvogner. Enkelte høyhastighetstog har en motorvogn i hver ende, men særlig i lange tog blir kravet til motorkraft så stort at motorene ikke får plass i en motorvogn som også skal romme passasjerer. Atter andre har én eller flere motorvogner i tillegg, de består bare av motorvogner (f.eks. AGV), eller annenhver vogn er en motorvogn. Enkelte (for eksempel TGV) har en leddelt konstruksjon med Jakobs-boggier, dvs. at hver boggi er delt mellom to vogner, bortsett fra at hvert lok har to boggier. Andre (f.eks. ICE-togene og våre flytog) er laget mer konvensjonelt, med en boggi i hver ende av hver vogn. For øvrig finnes Jakobs-boggier også i langsommere tog og i enkelte leddtrikker.
De fleste høyhastighetstog består av stålvogner, men enkelte (f.eks. TGV Duplex) har vognkasser av aluminium selv om dette var vanligere i pionértiden på 1930-tallet. De strenge kravene til soliditet, demping av ytre og indre støy osv. gjør det vanskelig å bygge lette høyhastighetstog. Tyngden har da også langt mindre betydning for et tog enn for f.eks. et fly. De fleste høyhastighetstog veier 700 kg–1,2 tonn pr. sitteplass, selvsagt også avhengig av innredning. Ellers er de fleste høyhastighetstog dimensjonert omtrent som andre tog, men enkelte har forsøkt å lage lavere tog bl.a. for å senke tyngdepunktet.
Som med andre persontog bygges også enkelte toetasjes høyhastighetstog, bl.a. TGV Duplex. Dette har således plass til opptil 540 passasjerer, noe avhengig av innredningen – mens de vanlige TGV-ene har snaut 400 sitteplasser. Bruken av aluminium gjør at TGV Duplex likevel ikke er tyngre enn de andre TGV-ene.
Lavgulv er foreløpig (2014) ikke vanlig i høyhastightstog. De finnes i tog fra Talgo og i Stadlers kommende EC250, som de sveitsiske forbundsbaner (SBB) skal bruke på transalpinske ruter.
Innredning
De aller fleste reiser med høyhastighetstog er på fire timer eller kortere. Stort sett er derfor togene innredet omtrent som langsommere tog beregnet på reiser av tilsvarende varighet. Enkelte minner imidlertid mye om et fly innvendig. Taket er ofte lavt for å minimere luftmotstanden. Reisenes forholdsvis korte varighet – og det at høyhastighetslinjene ofte er nattestengt for vedlikehold – gjør at svært få høyhastighetstog foreløpig er innredet med soveplasser. Et unntak er Bombardiers Zefiro250 og modifiserte utgaver av dette. Disse brukes i Kina.
Høyhastighetstog har klimaanlegg, bl.a. fordi det ville ha vært ubehagelig og til dels direkte farlig å åpne vinduene ved høy fart.
Støy
Høyhastighetstogenes lydbilde avhenger selvsagt av motortypen og hastigheten. Pga. dieseldriften er britenes InterCity 125-tog blant de mest støyende høyhastighetstogene. De utmerker seg også med et mer høyfrekvent lydbilde enn det som ellers er typisk for dieselmotorer, noe som bekreftes av spektrogrammer. Elektriske høyhastighetstog har ellers et lydbilde som ved stillestående eller lav fart er typisk for moderne elektriske tog. For elektriske tog ved hastigheter på 30–270 km/t skyldes mesteparten av støyen kontakten hjul–skinnegang. Aerodynamisk støy (vindsus) øker imidlertid kraftig ved høye hastigheter. Den dominerer togstøyen ved 270 km/t og mer, og ved 400 km/t forårsaker den mer enn 2/3 av lydenergien. Mer enn noe annet er det denne støyen som begrenser hastigheten på høyhastighetslinjene. Naboene til slike linjer slipper til gjengjeld å bli særlig plaget av tutingen fra togfløyter – de brukes mest foran planoverganger og andre steder med fare for kryssende trafikk, og på høyhastighetslinjene er slike krysningspunkter gjerne eliminert.
Høyhastighetsbaner
Høyhastighetstog kan brukes på alle slags jernbaner, men høye hastigheter krever høyhastighetsbaner med bl.a. meget slake kurver, noe større avstand mellom sporene, kraftigere fundamentering, og signalsystem tilpasset de høye hastighetene. Som regel godtas ikke planoverganger (jf. Høyhastighetsnett i Norge). Også kravene til vedlikehold skjerpes. Høyhastighetstog har imidlertid forholdsvis høy motorytelse pr. tonn, og derfor godtas brattere stigninger på en ren høyhastighetstbane enn på en bane som også skal brukes av godstog. Enkelte jernbaneselskaper har, med vekslende hell, innført krengetog for å øke hastigheten på eksisterende linjer.
Før første verdenskrig
Jernbanefolk har ønsket å øke hastighetene iallfall siden George Stephensons The Rocket vant «lokomotivslaget» ved Rainhill 1830. Alt i 1890-årene kunne enkelte damplok, iallfall i USA, komme opp i 150–160 km/t. Dette var likevel unntak. Dampmaskinene og damplokene ble kraftig forbedret i hundreåret etter Rainhill, men virkningsgraden oversteg ikke 8 %. På en horisontal bane kunne således det populære tyske ekspresstogloket S3, som ble lansert i 1893, trekke 320 tonn (tilsvarte 8–10 personvogner) med 75 km/t. Men selv i en stigning på 1 % måtte lasten begrenses til 150 tonn hvis det skulle klare 50 km/t. For tunge godstog var stigninger et enda større hinder. Riktignok fantes kraftigere maskiner enn de tyske, men for et damplok var som regel bratte stigninger et større hinder enn krappe kurver. 1800-tallets jernbaner bar preg av dette, og mange av disse traseene ligger slik den dag i dag.
Elektrisiteten gav fart i sakene
Fart i sakene ble det for alvor med elektrisiteten, bl.a. fordi en elmotor har minst ti ganger så høy virkningsgrad som en dampmaskin. I 1903 ble 200 km/t overskredet av elektriske motorvogner fra Siemens & Halske og AEG på testbanen mellom Marienfeld og Zossen. Det var det året Electric Railway Test Commission i USA nedsatte en gruppe som skulle forske på hvordan en kunne redusere luftmotstanden for mellombytrikker (interurbans), hurtige sporvogner som gikk fra by til by (i Europa fikk mellombytrikkene aldri slik utbredelse som i USA). Union Traction Company gjorde over 200 forsøk, og i 1905 hadde de funnet ut at et parabolsk frontparti var særlig gunstig. Noen vogner med slikt utseende ble satt i trafikk, men fordelene var små med datidens tunge materiell og moderate trafikkhastigheter. . Strømlinjeformingen ble ikke gjenopptatt før i 1930-årene.