cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Königswinter
Historie
I middelalderen tilhørte Königswinter den kurkölniske provinsen Wolkenburg, som omfattet begge borgene Drachenfels og Wolkenburg samt stedene Königswinter og Ittenbach. Selv om Königswinter hadde en bymur og andre typisk tegn for en by, hadde stedet ikke byrettigheter. I 1689 ble byen herjet av brann, da franske soldater plyndret byen.
Etter sekulariseringen av erkestiftet falt Königswinter i 1803 til fyrstedømmet Nassau-Usingen, og i 1806 til hertugdømmet Berg og endelig i 1815 til kongeriket Preussen.
Königswinter fikk byrettigheter i 1889.
Navnet Königswinter oppstod etter at Karl den store erhvervet et vinområde ved Drachenfels, og Königswinter dermed ble kongelig Vinitiorium. Drachenfels fikk særlig gjennom Richard Wagners versjon av Nibelungenlied internasjonal berømthet. Her beseiret Siegfried der Drachentöter den legendariske dragen og badet i dens blod for å gjøre seg usårlig. Imidlertid dekket et lindeblad et lite sted mellom skulderbladene, noe som senere skulle bli hans bane.
Pukkellaks
Pukkellaks (Oncorhynchus gorbuscha) er en fisk i laksefamilien. Den har navn etter den store pukkelen som hannfisken utvikler under gytetiden, nesten all hannfisk dør etter gyting. Hovedutbredelsesområde er det nordlige Stillehavet.
Pukkellaksen fantes tidligere i store mengder langs kysten av Nord-Norge etter at den ble satt ut i vassdrag på Kolahalvøya i slutten av 1950-årene. Den ble i første halvdel av 1960-årene fanget i store mengder i norske farvann, men ble så sjeldnere. Sommeren 2017 var det igjen stort innsig av pukkellaks til norske elver, hvor det også ble rapportert om fangst i elver i Irland, Storbritannia, Island og øst-kysten av Canada. I 2019 ble det startet rapportering av pukkellaksfangster i elvene. Det ble dette året fisket opp 21 tonn av arten, som er uønsket i Norge. Pukkellaksen utgjorde 7 prosent av all avlivet laksefisk som var fisket i elvene dette året, størst andel var i Troms og Finnmark.
I Fremmedartslista 2018 for Norge er pukkellaks vurdert til høy risiko på grunn av stort invasjonspotensial og liten økologisk effekt. I Fremmedartslista 2018 for Svalbard er den kategorisert i gruppen lav risiko.
Livssyklus
Pukkellaksen har en toårig livssyklus. Den migrerer opp elvene fra starten av juni og ut september, og starter gytingen fra midten av juli til slutten av oktober. Under gytingen graver hunnen et rede og legger eggene som befruktes av hannfisken. Egget blir lagt med en eggeplomme med næring nok til å rekke gjennom vinteren. I løpet av våren migrerer smolten nedstrøms elven mot kysten, der den videre kan utvikle seg et par måneder før den beveger seg ut mot havet. Vinteren tilbringes i havet hvor pukkellaksen spiser seg opp, før den returnerer tilbake til elva for å gyte påfølgende sesong.
Parasitter
En russisk studie fra Kandalaksjabukta i Kvitsjøen i 2023 fant 14 ulike parasitter i gyteklare pukkellaks. På to av de undersøkte pukkellaksene fant de lakselus. Forfatterne bak studien tilføyde at det ikke foreligger nok data til å kunne diskutere hvilken risiko invasjonen av pukkellaks fører med seg.
Sjibbolet (tidsskrift)
Sjibbolet er et norsk, kristent tidsskrift, utgitt av Pinsebevegelsen i Norge.
Sjibbolet er De Norske Pinsemenigheters Ytre Misjon (PYM) blad for Norske Pinsevenners Arbeid i Israel (NPAI). Bladet inneholder artikler relatert til arbeidet i Israel og andre artikler som belyser situasjonen i landet. Men også annet stoff, som reiseskildringer, analyser og intervjuer er å finne i bladet. Bladet har også et nettsted med ytterligere informasjon.
Bernt David Assarson
Berndt David Assarson (født 14. januar 1892 i Lund, død 31. desember 1955 i Helsingborg) var en svensk katolsk prest og forfatter. Hans innsats for den svenske katolisismes utvikling i Sverige var betydelige. Hans mest kjente verk er Fädernas kyrka: En programskrift, fra 1918. Han beskjeftiget seg også meget med historiske spørsmål.
Liv og virke
Assarson var professorsønn fra Lund og barnebarn til den kjente høykirkelige lutherske biskop Wilhelm Flensburg av Lund. Han konverterte i 1912, etter sin fil.kand.-eksamen i Lund, og ble opptatt som katolikk av jesuittene i Ordrup i Danmark. Konversjonen skjedde omtrent til samme tid som libertalteologien hadde slått gjennom på det teologiske fakultet i Lund, noe som ble markert også ved Magnus Pfannenstills utnevnelse til domprost og første teologie professor.
Sjibbolet (tidsskrift)
Norske pinsevenners arbeid i Israel
Norsk pinsebevegelse driver misjonsarbeid i mer enn 30 land på fire kontinenter. PYMs arbeid i Israel kalles Norske Pinsevenners arbeid i Israel (NPAI) og startet allerede i 1947. NPAI arbeider med prosjekter knyttet til vedlikehold og utbedring ved helseinstitusjonene for mental helse ved Eitanim og Kfar Shaul, Jerusalem. NAPI hjelper også eldre israelere som faller utenfor det offentlige sosiale nettverk i bydelen Mevasseret Ziyyon, Jerusalem.
Beit Betania (på norsk: Betania-hjemmet) er stedet (huset) arbeidet drives fra.
Bernt David Assarson
Liv og virke
Assarson fikk sin katolske presteutdannelse ved jesuittenes presteseminar og teologiske høyskole i Innsbruck i Østerrike, og ble presteviet der i 1917.
Han gjorde seg raskt bemerket med boken Fädernas kyrka: En programskrift (1917), som var en misjonerende fremstilling av katolsk tro og en tilbakevisning av det han betraktet som fordommer og feil i den svenske almenhets vurderinger av den. Boktittelen lånte han fra en salme fra den lutherske biskop Johan Fredrik Eklund, men appliserte den spesifikt på den katolske kirke. I 1920 var han med på å starte det katolske tidsskriftet Credo, og ble dets redaktør. Han var noe senere også involvert i den katolske akademikerforening Academicum Catholicum.
Under striden om den da temmelig negative fremstillingen av den katolske tro i svenske skolebøker forfattet han med biskop Bitter i ryggen et katolsk skoleboksvedlegg som ble distribuert til offentlige skoler over hele landet. Dette initiativet vakte stor oppstandelse i svensk presse, og ble med få unntak avvist overalt. Det ble fremholdt at de svenske skoler måtte forbli konfesjonelt preget, og at finne seg i at de svenske læreboksforfattere gav en konfesjonelt farget blikk av katolisismen. Den antikatolske avispolemikk i anledning saken var den kraftigste siden 1890-årene; selv om myndighetene avviste de katolske synspunkter, kom det blant annet fra sosialdemokratisk hold noen forståelsesfullere kommentarer, og senere utgitte lærebøker ble noe dempet i sine karakteristikker.
Han engasjerte seg på samme tid også mot det svenske forbud mot opprettelse av katolske kloster, og henviste til offentlige utsagn om religionsfrihet, og til Norge og Danmark tillot slike klostre.
Assarson engasjerte seg også for feiringen av den hellige Ansgar, noe som bidro til å styrke svensk katolisismes nasjonale røtter. Dette skjedde flere år før Svenska Kyrkan tok opp Ansgarsfeiringen, noe som kanskje var en reaksjon på katolikkenes feiringer av denne «Nordens apostel» som sin egen.
Calvados
Calvados er brennevin laget av epler som blir lagret på eikefat. Calvados blir ofte tilsatt pærer (5 % eller mindre, med unntak av Calvados fra Domfrontaisområdet). Epler har mindre sukkerinnhold enn for eksempel druer, slik at alkoholstyrken sjelden kommer over seks prosent. 4,5 % er et minimumskrav.
Calvados ble i 1942 et appellation d'origine contrôlée-område (dvs. statlig navnegaranti og regler for produksjon.) Området inkluderer departementene Calvados, Manche og Orne, samt deler av departementene Eure, Mayenne, Sarthe og Eure-et-Loir. Utfra dette ble to andre områder utskilt; Calvados Pays d'Auge der sideren destilleres to ganger, og Calvados Domfrontais, med en pæreandel på minimum 30 %. Obligatorisk to års lagring for Fine/3 stjerner, tre år for Vieux/Reserve, fire år for VSOP/Vieille Reserve, og seks år for XO/Napoleon/Hors d'Auge. Det finnes også Calvados som er mye eldre, gjerne opp mot 20 år.
For øvrig fremstiller man også både sider og destillert sider i Bretagne. Her heter det tilsvarende produkt Gwechall (bretonsk for «eldgammel»). Eplebrennevin fra andre områder kalles Eau-de-vie de Pomme, Apple Brandy, Applejack, Aquardiente di Sidre og i Norge: Eplebrennevin.
Martin Johnsrud Sundby
Martin Johnsrud Sundby (født 26. september 1984 i Oslo) er en norsk langrennsløper som representerer Røa Idrettslag.
Han vant Tour de Ski 2013/14, og ble dermed første norske vinner av herreklassen i Tour de Ski. Han vant Tour de Ski for andre gang i 2016. Han vant verdenscupen i langrenn sammenlagt i 2013/14, 2015/16 og 2016/17. Til tross for stor suksess i verdenscupen, og gode resultater i mesterskap, tok han ikke sin første individuelle gullmedalje i et mesterskap før gullmedaljen på 15 km klassisk individuell start i VM i Seefeld i 2019.
I juli 2016 ble Sundby av Den internasjonale voldgiftsretten for sport dømt for overtredelse av dopingreglene, gjennom en feiladministrasjon av et i utgangspunktet lovlig astmapreparat. Dette førte til at han ble diskvalifisert og mistet seieren i Tour de Ski 2015 og sammenlagtseieren i verdenscupen sesongen 2014/15. Saken var blitt holdt skjult fra offentligheten frem til dette. Sundby ble dømt til to måneders utestengelse (den mildeste straff for dopingforseelser) med effekt fra juli 2016.
Sesongen 2021/22 satset han på langløp i Ski Classics som en del av Team Koteng Eidssen. Han er ekspertkommentator for Viaplays vintersportssendinger fra sesongen 2022/23.
Karriere
I 2004 tok han gull i 20 km fri teknikk i junior-NM. Han debuterte i verdenscupen i 2005. I 2007 var han med på å vinne verdenscupstafetten på Beitostølen for det norske andrelaget. Han gikk sammen med Jens Arne Svartedal, Tore Ruud Hofstad og Tor-Arne Hetland.
2008/2009 – Internasjonalt gjennombrudd
Den 30. november 2008 fikk Sundby sin første verdenscupseier, da han overraskende vant en tung 15 km klassisk i Kuusamo i Finland, foran Lukáš Bauer og Sami Jauhojärvi. Han vant med tiden 37.52,5.
2009/2010 – OL-debut
I 2010 deltok han i sitt første OL, da han deltok i Vancouver. Han deltok i 4 x 10 km stafett i langrenn, og 15 km fristil og 30 km jaktstart. Norge tok sølv på stafetten. Han kom på 33.-plass på 15 km, og 18.-plass på jaktstarten.
VM i Oslo 2011
Sundby tok femteplass på 30 km jaktstart med skibytte i Ski-VM 2011. Han tok deretter tredjeplassen og bronsemedaljen på 15 km klassisk to dager seinere. Sundby gikk første etappe på stafetten. Han tapte 22 sekunder til Russland og Sverige, men til slutt vant Norge stafetten.
2012/2013
Sundby vant sin andre verdenscupseier da han vant åpningsrennet 15 km fristil i Gällivare 24. november 2012. Han ble nummer åtte sammenlagt i verdenscupen sesongen 2012/13. Under VM 2013 i Val di Fiemme tok Sundby sølv på 30 km duatlon som var den eneste distansen han deltok på.
2013/2014
Sesongen 2013/14 ble Sundbys til da beste sesong, med mange sportslige oppturer og bestenoteringer. Han vant blant annet alle de tre «tourene»; «mini-touren» i Kuusamo, Tour de Ski og verdenscupfinalen i Falun. Han vant også 15 km i Lahtis og verdenscupen sammenlagt.
2014/2015
Sundby vant mini-touren på Lillehammer. Sundby ble syk før VM I Falun og deltok bare på den avsluttende 50 km klassisk der han ble nummer elleve. Han vant Tour de Ski og verdenscupen sammenlagt, men ble fratatt begge triumfene som følge av brudd på WADA-reglementet.
2015/2016
Sundby vant 14 verdenscuprenn, derav seks etappeseire i etapperenn. Han vant Tour de Ski for andre gang i 2016. Han vant Ski Tour Canada 2016 og Verdenscupen i langrenn 2015/16 sammenlagt.
2016/2017
Sesongen 2016/17 vant Sundby «mini-touren» på Lillehammer og han kom på andreplass sammenlagt i Tour de Ski 2016/17, etter russeren Sergej Ustjugov.
Han vant verdenscupen 2016/17 sammenlagt, og han vant distansecupen. Han valgte å stå over verdenscupfinalen i Canada. I stedet gikk han Birkebeinerrennet, som han vant – til tross for at han ble truffet av en snøscooter underveis.
På slutten av sesongen vant han det 44. Skarverennet, med ny løyperekord på 1:19:45,7. Han slo sveitsiske Toni Livers med et minutt og 28 sekunder.
2017/2018
I vinter-OL 2018 i Pyeongchang i Sør-Korea, tok Sundby tre medaljer. Først tok han sølv på fellesstart med skibytte, deretter gull på på herrestafetten. Her gikk han 2. etappe på et stafettlag bestående av Didrik Tønseth (1. etappe), Simen Hegstad Krüger (3. etappe) og Johannes Høsflot Klæbo (4. etappe). Noen dager senere tok han gull på lagsprint friteknikk sammen med Johannes Høsflot Klæbo. På den avsluttende 5-mila ble Sundby nummer 5.
2018/2019
I VM på ski 2019 i Seefeld i Østerrike i februar 2019, tok Sundby tre medaljer - bronse på 30 km skiathlon og gull både på 15 km klassisk og på herrestafetten. Gullet på 15 kilometer klassisk var første gang Sundby ble verdensmester individuelt. Her gikk han 2. etappe på stafettlaget som i tillegg besto av Emil Iversen (1. etappe), Sjur Røthe (3. etappe) og Johannes Høsflot Klæbo (4. etappe). Sundby tok også, sammen med Andrew Musgrave og Karstein Johaug jr., stafettsølv i NM på Meråker i januar 2019, og han ble nr 3 i verdencupen sammenlagt. Sundby tok sitt 16.de og 17.de NM-gull på henholdsvis 10 og 50 km klassisk den 29. og 30. mars 2019 på Lygna. Seiren den 30. mars var den sjette 5-mils seieren til Sundby i NM i løpet av åtte år.
2020/2021
Sundby ble mye plaget av en ryggskade de neste to sesongene, hvor han tok en 7.-plass under VM på ski 2021 i Oberstdorf i Tyskland, og bestemte seg etter sesongen for å ikke satse videre mot de neste olympiske leker som langrennsløper. Han har kunngjort at han vil starte i langløp fra neste sesong.
Dopingdom og utestengelse i 2016
Sundby ble i juli 2016 utestengt i to måneder for brudd på WADAs antidopingreglement ved to anledninger: i Davos 13. desember 2014 og i Toblach 8. januar 2015. Dopingdommen var begrunnet i at han testet positivt på salbutamol ca. 35% over maksimal tillatt grense for utøver med legeerklæring/godkjenning for bruk av astmamedisinen. Målte verdier ved to dopingtester var 1,340 og 1,360 ng/ml urin, som oversteg maks tillatt salbutamolnivå for utøver ved godkjent medisinbruk på 1,000 ng/ml urin.
Dommen hadde bakgrunn i at landslagslegen hadde administrert Sundbys astmamedisin på feil måte. Sundby hadde over lengre tid benyttet den lovlige astmamedisinen Ventoline. Selv om den inneholder det dopinglistede stoffet salbutamol, har utøvere lov til å bruke det så lenge dosen ikke overstiger 1,600 mikrogram i løpet av 24 timer. Inntak/dosering av medisin via forstøverapparat var 15,000 mikrogram/døgn, mot maks tillatt 1,600.
I tillegg til utestengelsen ble Sundby fratatt seieren i Davos 13. desember 2014 og tredjeplassen i Toblach 8. januar 2015, samt plasseringene de etterfølgende etappene i Tour de Ski, noe som resulterte i at han mistet seieren i både Tour de Ski 2015 og verdenscupen sammenlagt.
Verdenscupseire
*«Mini-Touren» i Ruka i 2013 bestod av klassisk sprint, 10 km klassisk og en avsluttende 15 km fri med jaktstart
**Verdenscupfinalen i 2014 bestod av klassisk sprint, 30 km duatlon og en avsluttende 15 km fri med jaktstart.
***«Mini-Touren» på Lillehammer i 2014 bestod av fristil-sprint, 10 km fri og en avsluttende 15 km klassisk med jaktstart
****«Nordic Opening Tour» bestod av klassisk sprint, 10 km skøyting med intervallstart og 15 km klassisk med jaktstart.
TV-karriere
Etter ha la opp som langrennsløper har Sundby siden januar 2022 vært programleder for 16 ukers helvete på TV Norge. For programmet vant han Gullruten 2023 i klassen beste programleder – reality og livsstil. Siden april 2023 har han ledet Sistemann ut på samme kanal.
Kampen (Elite-album)
Kampen er debutalbumet til det norske black metal bandet Elite.
Liaoning
Liaoning (kinesisk: 辽宁; pinyin: Liáoníng), tidligere Fengtian (奉天, pinyin: Fèngtiān), er en provins nordøst i Folkerepublikken Kina.
Den kinesiske enkelttegnsforkortelsen er 辽 for Liao.
Provinsen omfatter blant annet Liaodonghalvøya og det fruktbare slettelandet omkring de nedre delene av elven Liao He.
Liaoning er Kinas mest industrialiserte område med omfattende felter for kull, råolje og naturgass; andre næringer er jordbruk (mais, soyabønner og frukt er de viktigste jordbruksproduktene) og fiske (provinsen er en av landets fremste hva gjelder saltvannsfisk og skalldyr).
Provinshovedstad og viktigste industriby er Shenyang.
Historie
Både Qin- og Han-dynastiene klarte å utvide sitt herrevelde over mye av det som i dag er Liaoning. Senere ble området styrt av myndigheter eller dynastier utgått fra folkegrupper som xianbei-, goguryeo-, khitan og jursjenfolkene.
Tidlig på 1600-tallet etablerte mandsjuene sin hovedstad i Shengjing (det som i dag er Shenyang), men allerede i 1644 erobret de Beijing og etablerte seg der med Qing-dynastiet sitt.
Mot slutten av 1600-tallet rekrutterte Qing-keiserne en stor mengde hankinesere fra Shandong for bosetning i det relativt tynt befolkede Liaoning. Mange av dagens kinesiske innbyggere i provinsen i dag kan spore sine aner tilbake til denne innvandringsbølgen. Men det øvrige av Mandsjuria var stengt for kinesisk innvandring, og ble regjert av tre generaler. En av dem, generalen av Shengjing, regjerte store deler av dagens Liaoning.
I 1860 begynte mandsjuregjeringen å gjenåpne regionen for hankinesisk innvandring. Det førte raskt til at hele Mandsjuria ble dominert av kinesere.
På 1900-tallet ble provinsen Fengtian etablert. Den tilsvarte nesten dagens Liaoning. Mange av slagene under den russisk-japanske krig 1904–1905 ble utkjempet i Liaoning, som, det viktige slaget ved Port Arthur og slaget ved Mukden – det siste var tidenes største militære slag på landjorden så langt i verdenshistorien. I krigsherretiden tidlig på 1900-tallet var Liaoning styrt av Fengtian-klikken, med lederne Zhang Zuolin og hans sønn Zhang Xueliang. I1931 invaderte Japan, og området ble del av deres marionettstat Manchukuo. Den kinesiske borgerkrigen blusset opp etter det japanske nederlaget, og de første viktige sammenstøtene var under Liaoshenkampanjen i og rundt Liaoning.
Da Folkerepublikken Kina ble grunnlagt i 1949, fantes det ikke noe Liaoning. I stedet hadde man de administrative enhetene Liaodong og Liaoxi (begge provinser), og byene Shenyang, Luda, Anshan, Fushun og Benxi. Alle disse ble sammenslått til «Liaoning» i 1954, og deler fra den tidligere provins Rehe ble tilført den i 1955.
Under kulturrevolusjonen mottok Liaoning også deler av den autonome regionen Indre Mongolia, men dette ble reversert etterpå.
Liaoning var en av de første kinesiske provinser til å bli industrialisert. Det skjedde under den japanskje okkupasjonen, men ble fulgt desto sterkere opp i 1950- og 1960-årene. Byen Anshan ble til det største komplkekset for jern- og stålindustri i hele Kina. Senere har dette tidlige fokus på tungindustri blitt en belastning økonomisk. Man har prøvd å balansere økonomien med å utvikle andre industrier og næringsveier også.
Administrative enheter
Liaoning er delt inn i fjorten enheter på prefekturnivå (To subprovinsielle byer og tolv byprefekturer).
Disse 14 enhetene på prefekturnivå er inndelt i 100 enheter på fylkesnivå (56 distrikter, 17 byfylker, 19 fylker og 8 autonome fylker). Disse er igjen inndelt i 1284 enheter på kommunenivå (614 bykommuner, 302 kommuner, 77 etniske kommuner og 539 subdistrikter).
Sørpolnissen
Sørpolnissen er et musikkalbum med Terje Nilsen, utgitt i 1987.
São Miguel de Touros
São Miguel de Touros er en kommune i delstaten Rio Grande do Norte i nordøstregionen av Brasil.
Nytt Håp
Nytt Håp er et norsk, kristent tidsskrift, utgitt av Pinsebevegelsen i Norge.
Nytt Håp er De Norske Pinsemenigheters Ytre Misjons (PYM) blad for det stadig voksende arbeidet i Mosambik. Nytt Håp utkommer flere ganger i året, og inneholder reportasjer fra misjonens virksomhet.
Redaktør for bladet er Tormod Jahren.
Norsk pinsebevegelse driver misjonsarbeid i mer enn 30 land på fire kontinenter.
Foo Fighters
Foo Fighters er et amerikansk post-grunge-band. Etter Nirvanas sammenbrudd på grunn av Kurt Cobains død, ble bandet dannet av det gjenværende Nirvana-medlemmet Dave Grohl. Bandet fikk sitt navn fra ulike uidentifiserte flygende objekt som ble observert over Europa og Stillehavet av piloter under andre verdenskrig, kalt foo fighters. Etter en del utskifting av bandmedlemmer består Foo Fighters i dag av Dave Grohl (vokal og gitar), Chris Shiflett (gitar), Pat Smear (gitar), Nate Mendel (bass) og Rami Jaffee (keyboard). Trommis Taylor Hawkins døde 25. mars 2022 mens bandet var på turné i Sør-Amerika. I mai 2023 ble Josh Freese satt inn som ny trommeslager.
Høsten 2021 ble bandet innlemmet i Rock and Roll Hall of Fame på første forsøk, og dette markerte også frontfigur Dave Grohls andre innlemmelse, da han allerede var innlemmet med Nirvana i 2014.
Dannelse og debutalbum (1994–1995)
Ideen om Foo Fighters startet da Dave Grohl var trommeslager i grunge-bandet Nirvana. Når bandet var på turne, tok Grohl med seg gitaren og skrev sanger. Han holdt likevel tilbake disse sangene. Som han sa i 1997: ''«Jeg var i ærefrykt for [vokalist Kurt Cobains sanger], og [jeg var] redd. Jeg tenkte at det var best at jeg holdt sangene for meg selv.» Grohl brukte mye tid i studio for å spille inn demoer og ga ut en kassett som han kalte Pocketwatch'' under pseudonymet "Late!" i 1992.
Den 8. april 1994, da Cobain ble funnet død i sitt hjem i Seattle, ble Nirvana oppløst. Grohl mottok tilbud om å spille med flere artister og valgte nesten en fast stilling som trommeslager i Tom Petty and the Heartbreakers. Han takket nei og dro til Robert Lang Studios i oktober 1994 i stedet for å spille inn tolv av de førti sangene han hadde skrevet. Grohl spilte inn materiale nok til et helt album på fem dager og delte deretter ut kopier av det han hadde laget til vennene sine i håp om tilbakemelding.
Grohl ønsket å være anonym med utgivelsene og valgte derfor å kalle prosjektet "Foo Fighters", hentet fra lysfenomenet fra den 2. verdenskrig kalt "Foo fighter", som refererte til et uidentifisert flygende objekt. Uansett ble demotapen godt kjent i muskkindustrien, og flere plateselskap ble interessert. Grohl gikk da til anskaffelse av flere bandmedlemmer. Han snakket med tidligere Nirvana-bassist Krist Novoselic og ønsket ham i bandet, men begge kom til enighet med at det ikke var noen god idé. Etter å ha hørt at det Seattle-baserte rockebandet Sunny Day Real Estate ble oppløst, engasjerte Grohl bassisten Nate Mendel og trommeslager William Goldsmith. Grohl spurte også Pat Smear, som ofte var med Nirvana som turnégitarist etter at de i 1993 ga ut albumet In Utero, om han ville være med som gitarist. Deretter lisenserte han albumet hos Capitol Records og ga det ut på sitt egne nye plateselskap, Roswell Records.
Foo Fighters debuterte 3. mars 1995 med en opptreden i et show på The Satyricon i Portland, etterfulgt av en konsert på Velvet Elvis i Seattle 4. mars. Grohl nektet å stille opp til intervjuer eller spille på store arenaer for å promotere albumet. Foo Fighters tok fatt på sin første store turné våren 1995, som oppvarmingsband for Mike Watt. Bandets første singel, «This Is a Call», ble utgitt i juni 1995, og debutalbumet Foo Fighters ble utgitt den følgende måneden. «I'll Stick Around», «For All The Cows» og «Big Me» ble de tre andre singlene. Bandet tilbrakte sine neste måneder på turné og fikk da sin første opptreden på Reading Festival i Storbritannia i august.
The Colour and the Shape (1996–1997)
Etter å ha turnert våren 1996 gikk Foo Fighters i studio i Woodinville, Washington, sammen med produsent Gil Norton for å spille inn det andre albumet. Grohl skrev alle sangene selv, mens resten av bandet hjalp til med musikken. Rett før albumet var komplett tok han med seg miksene til Los Angeles for å fullføre gitar- og vokaldelene. Mens han var der innså han at han ikke var fornøyd med miksene, så han fikk samlet sammen bandet, og de "spilte nærmest hele albumet inn på nytt". I løpet av tiden de tilbrakte i LA spilte Grohl trommer og erstattet da Goldsmiths del. Goldsmith sa at Grohl ikke hadde fortalt noe til ham om at han hadde spilt sangene inn på nytt. Han følte seg bedratt og valgte derfor å forlate bandet.
For å finne en erstatter for Goldsmith kontaktet Grohl Alanis Morissettes turnétrommis Taylor Hawkins for å høre om han kunne anbefale noen. Han ble overrasket da Hawkins meldte seg selv til tjeneste. Hawkins debuterte bak trommesettet i tide til utgivelsen av det andre albumet, The Colour and the Shape, i mai 1997. Albumet inkluderte singlene «Monkey Wrench», «My Hero» og «Everlong».
Gjøk
Gjøk eller gauk (Cuculus canorus) er en fugl i gjøkfamilien. Den er en slank, grå fugl, på størrelse med en ringdue. Den er ikke truet, men oppført som «nær truet» på IUCNs rødliste.
Foo Fighters
The Colour and the Shape (1996–1997)
Pat Smear annonserte til resten av bandet at han ønsket å forlate dem for å følge sine egne interesser. Fire måneder senere, i september 1997 på MTV Video Music Awards, fortalte han at han ville forlate bandet og utnevnte Grohls tidligere bandmedlem i Scream, Franz Stahl, som ny gitarist. Stahl turnerte med bandet de neste månedene og deltok på to sanger som bandet hadde spilt inn som lydspor: en nyinnspilling av «Walking After You» for The X-Files og «A320» for Godzilla. B-sidesangen «Dear Lover» var å se i filmen Scream 2.
There Is Nothing Left to Lose (1998–2001)
I 1998 reiste Foo Fighters til Dave Grohls hjemsted i Virginia for å skrive musikk til sitt tredje album. Dessverre klarte ikke Grohl og Stahl å samarbeide som låtskrivere. Grohl konkluderte med å sparke Stahl, selv om det var vanskelig med tanke på at de hadde vært venner siden barndommen. Den gjenværende trioen bestående av Grohl, Mendel, og Hawkins tilbrakte de neste månedene med å spille inn bandets tredje album, There Is Nothing Left to Lose, i Grohls hjemmestudio i Virginia. Albumet bestod av flere singler, inkludert «Learn To Fly», som ble bandets første til å nå hitlisten Billboard Hot 100, den 22. januar 2000.
Gjøk
Beskrivelse
Gjøken flyr som regel lavt og hurtig over bakken. I flukten kan den minne om en tårnfalk eller en spurvehauk. Når den sitter, ofte helt åpent på en stolpe eller en telefon- eller el-tråd, holder den vingene lavt under kroppen mens den løfter halen.
Foo Fighters
There Is Nothing Left to Lose (1998–2001)
Rett før albumet ble utgitt ble presidenten i Capitol tvunget til å forlate selskapet. Kontrakten til Foo Fighters inkuderte en såkalt "key man clause" som gav bandet sjansen til å forlate selskapet hvis Gersh skulle forsvinne. Senere forlot de Capitol og signerte for RCA Records, som senere tok over rettighetene til bandets tidligere album utgitt hos Capitol.
Gjøk
Inndeling
Inndelingen følger Birds of the World. Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017).
Utbredelse
Gjøken er en langdistansetrekkfugl som finnes i hele Europa (bortsett fra Island), i Nord-Afrika og det meste av Asia, men ikke i India. Den finnes ikke i Amerika, Australia eller Oseania. Europeisk gjøk overvintrer i deler av det tropiske Afrika (syd for Sahara).
Foo Fighters
There Is Nothing Left to Lose (1998–2001)
Etter at albumet var ferdig innspilt holdt bandet audition i søk etter en potensiell gitarist. De ble enige om Chris Shiflett, som også spiller med bandet Me First and the Gimme Gimmes, og tidligere var i det California-baserte punkbandet No Use for a Name.
Gjøk
Utbredelse
Gjøken finnes over hele Norge; fra kysten og opp til høyfjellet. Den kommer tilbake fra vinteroppholdet i slutten av april og begynnelsen av mai. Hannene kommer ca. en uke før hunnene. Den trekker til Afrika i august og begynnelsen av september. Den trekker enkeltvis, og bare om natten, og er derfor vanskelig å få øye på under trekket. Det er ikke noen sikker oppgave over bestandsutviklingen i Norge, men i Danmark har det i løpet av de siste 30 årene vært en svak nedgang i bestanden.
Foo Fighters
There Is Nothing Left to Lose (1998–2001)
Rundt 2001 etablerte Foo Fighters et forhold med rockebandet Queen, som (for det meste) Grohl og Hawkins er tilhengere av. I mars det samme året fikk Grohl og Hawkins innsette bandet i Rock and Roll Hall of Fame og senere spille "Tie Your Mother Down" under en Foo Fighters-konsert i Hyde Park i London i 2006. Gitaristen Brian May var også med på Foo Fighters' andre cover på Pink Floyds "Have a Cigar", som ble laget til filmen Mission: Impossible II. I 2002 spilte May gitar på «Tired of You» og et spor kalt «Knucklehead». Bandene har også spilt med hverandre på VH1 Rock Honors i tillegg til konserten deres i The O<sub id="mwAQ">2 i London november 2007.
Gjøk
Hekking
Gjøken er karakteristisk ved at den ikke bygger eget rede, men legger egg i andre fuglers reder og lar de andre fuglene bli «fosterforeldre» til gjøkungen. Som regel velger gjøken ut reder til fugler som er langt mindre enn den selv (for eksempel lerker og ulike sangere). Egget er svært lite i forhold til fuglestørrelsen og avviker gjerne ikke mye fra fosterforeldrenes egg, men er normalt merkbart større. En hunngjøk legger 10-20 egg i løpet av en hekkesesong. Den legger ett egg i hvert rede. Egget blir gjerne lagt om ettermiddagen, når vertsfuglen har forlatt redet. Hunnen fjerner et av vertsfuglens egg før den forlater redet. Dette egget blir enten kastet eller spist av hunnen. Gjøkegget klekkes litt før de andre eggene i redet (etter ca. 12 dager), og gjøkungen skyver ut de andre eggene fra redet like etter at den er klekket. Gjøkungen blir så matet opp av «fosterforeldrene». Den forlater redet etter ca. 19 dager, men er fremdeles avhengig av fosterforeldrene i 1-2 uker. Gjøken er kjønnsmoden etter ett år.
Foo Fighters
One by One (2001–2004)
På slutten av 2001 gikk bandet sammen for å spille inn sitt fjerde album. Etter å ha tilbrakt fire måneder i et studio Los Angeles hjalp Grohl Queens of the Stone Age med å spille trommer på deres Songs for the Deaf. Med en gang Queens of the Stone Age-albumet var ferdig ble han inspirert og valgte å samle bandet for å endre noen sanger fra albumet. I stedet for å spille inn et par sanger på nytt gjorde de det med hele albumet (utenom «Tired of You») på ti dager i Grohls studio i Virginia. Den originale versjonen av One by One har aldri blitt hørt i hele sin lengde, bortsett fra et par sanger som ble lekket før albumet. De originale innspillingene har siden blitt kjent som the "Million Dollar Demos". Disse er meget høyt verdsatte av Foo Fighters-fans.
Gjøk
Vokalisering
Gjøken kjennes først og fremst på hannens karakteristiske lokketone og revirvarsling om våren. Lyden er en to-stavelse KO-Ko med vekt på den første stavelsen. Man sier ikke at gjøken synger, men at den galer. Eksempel fra «Vogelwarte», Sveits. I Norge kan man høre gjøken gale fra slutten av april til midten av juli. Fra hunnen kan høres en lavmælt trille.
Foo Fighters
One by One (2001–2004)
Det endelige albumet ble utgitt i oktober 2002 med tittelen One by One. «All My Life», «Times Like These», «Low» og «Have It All» ble singlene fra albumet. Bandet har senere uttrykt sin misnøye med albumet.
Bandet har det meste av tiden av ulike årsaker valgt å holde seg unna politikken. Likevel, i 2004, da de fikk vite at George W. Bush brukte "Times Like These" i kampanjen sin for å bli president, valgte Grohl å vise sin politiske støtte til John Kerry. Grohl deltok på flere arrangementer solo med akustisk sett for å støtte Kerry.
Gjøk
Folketro
Gjøken ble tillagt flere egenskaper i gammel folketro. Blant annet ble det sagt at den kunne spå om fremtiden. Et par eksempler:
Foo Fighters
In Your Honor, Foozer Tour, og akustisk turné (2005–2006)
Etter å ha tilbrakt halvannet år på turneen til One By One ønsket ikke Grohl å rushe innspilling av nytt materiale. I stedet ville han skrive akustisk materiale til seg selv, som til slutt ble et omfattende prosjekt som involverte hele bandet. For å spille inn det femte albumet flyttet bandet til Studio 606 West. Grohl insisterte på at albumet skulle bli delt opp i to - en del med bare rockelåter, en annen med akustiske sanger. In Your Honor ble sluppet juni 2005. Singlene fra albumet inkluderte «Best of You», «DOA», «Resolve», «No Way Back»/«Cold Day in the Sun» og «Miracle».
Mellom september og oktober 2005 turnerte bandet med Weezer. Det ble kalt The Foozer Tour, siden begge bandene var headlinere. Den 17. juni 2006 holdt Foo Fighters sin største konsert til nå i Hyde Park. Juliette and the Licks, Angels & Airwaves, Queens of the Stone Age og Motörhead hadde support. Motorheads vokalist og bassist Lemmy var også på scenen da bandet spilte "Shake Your Blood" fra Dave Grohls sideprosjekt Probot. I tillegg kom Brian May og Roger Taylor fra Queen på scenen og jammet med Foo Fighters på et utdrag av "We Will Rock You" som en intro til "Tie Your Mother Down".
Bandet dro videre på en ny turné med In Your Honor med et lite antall akustiske konserter sommeren 2006. På turneen var også tidligere medlem Pat Smear med som en ekstra gitarist, Petra Haden spilte fiolin og hadde backupvokal, Drew Hester på perkusjon og Rami Jaffee fra The Wallflowers på keyboard/piano. Selv om settlisten var mye basert på In Your Honors akustiske del, spilte også bandet en rekke sanger fra tidligere album, deriblant flere låter som man kjenner best som rockelåter. Grohl forklarte under et av showene at de fleste sangene Foo Fighters lager starter med en akustisk gitar. I november 2006 ga bandet ut sitt første konsertalbum, kalt Skin and Bones, hvor 15 sanger ble samlet over tre kvelder i Los Angeles. En DVD ble også utgitt, og den inkluderer flere spor enn albumet.
Echoes, Silence, Patience and Grace og Greatest Hits (2007–2009)
For å lage oppfølgeren til In Your Honor valgte bandet å kalle inn The Colour and the Shape-produsenten Gil Norton. Echoes, Silence, Patience and Grace ble utgitt 25. september 2007. Albumets første singel, «The Pretender», kom på radio tidlig i august. I det halvsene 2007 toppet låten Billboards Modern Rock-liste i 18 uker. Den andre singelen «Long Road to Ruin» ble utgitt i desember 2007, med en musikkvideo regissert av Jesse Peretz, tidligere medlem av The Lemonheads.
I oktober 2007 reiste bandet på verdensturne med Echoes, Silence, Patience & Grace. De spilte konserter i USA, Canada, Europa, Australia, New Zealand og Asia, i tillegg til å headline Virgin Mobile Festival i Baltimore 9. august. På European MTV Music Awards i 2007 bekreftet Pat Smear at han ville komme tilbake til bandet. Turneen ble fullført i september 2008 på Virgin Festival i Toronto Island Park i Canada.
Echoes, Silence, Patience & Grace ble nominert til fem Grammy Awards i 2008. De vant prisene for Beste rockealbum og Beste hard-rockfremførelse for "The Pretender". Albumet ble også nominert til Årets album, mens "The Pretender" ble nominert til Årets Innspilling og Beste rockelåt.
Den 3. november 2009 utga bandet samlealbumet Greatest Hits, som inkluderte to nye sanger, «Word Forward» og singelen «Wheels».
Wasting Light (2010–2014)
Bandet begynte innspillingen av sitt syvende studioalbum i august 2010 sammen med produsent Butch Vig, som tidligere har stått bak blant annet Nirvanas Nevermind. Albumet ble spilt inn i garasjen til Dave Grohl kun ved bruk av analogt utstyr. Vig fortalte i et intervju til MTV at albumet var helt og fullt ut analogt til post-mastreringen. Pat Smear var avbildet i mange bilder postet av Grohl på twitter, og i en pressemelding fra desember 2010 kunne Foo Fighters bekrefte at Smear hadde spilt på hele albumet og nå var å bli sett på som et kjernemedlem i bandet, etter at han i 1997 forlot dem for å følge sine interesser.
Den første singelen fra Wasting Light, kalt «Rope», ble spilt første gang på radio 23. februar. Digitalt ble den utgitt natten til 11. april 2011, rett etter en opptreden på the Daily Show med John Stewart, mens CD-ene kom dagen etter. Samtidig valgte bandet å legge ut hele albumet for gratis lytting på hjemmesiden sin. En dokumentar om bandets historie, Back and Forth, gikk på amerikansk kino 5. april, regissert av James Moll. De fire neste singlene fra albumet ble «Walk», «Arlandria», «These Days» og «Bridge Burning».
Wasting Light ble godt mottatt av pressen og vant fem priser under den 54. Grammy Awards i 2012 for «Best Rock Performance», «Best Hard Rock/Metal Performance», «Best Rock Song», «Best Rock Album» og «Best Long Form Music Video». Bandet var også nominert til «Album of the Year». I tillegg ble Butch Vig nominert til «Producer of the Year, Non-Classical» for sitt arbeid med Wasting Light og deadmau5 til «Best Remixed Recording, Non-Classical» for sin remix av «Rope». I Norge gikk albumet rett inn på 1.-plass på VG-lista og holdt seg der i tre uker. Til sammen lå det 19 uker på topp 20.
Foo Fighters på VG-lista
Foo Fighters har 2 låter og 9 album inne på VG-lista.
Boeing C-22
Boeing C-22 er et amerikansk militært passasjerfly basert på Boeing 727. Det amerikanske flyvåpenet har benyttet i alt seks fly under denne betegnelsen. Én C-22A var basert på en 727-030 og konfigurert for VIP-transport. Fire C-22B, basert på 727-035, er konfigurert for i alt 89 passasjerer, 24 på første klasse og 65 med en mer normal standard, og benyttes for transport av militære korps, konferansegrupper og lignende. Én C-22C, basert på 727-200, har også blitt benyttet. Av disse er det bare C-22B som fremdeles er operativ.
Boeing C-22
Marina Tsjerkasova
Marina Jevgenjevna Tsjerkasova (russisk: Марина Евгеньевна Черкасова; født 17. november 1964), sovjetisk kunstløper som deltok i de olympiske vinterleker 1980 i Lake Placid.
Tsjerkasova vant en olympisk sølvmedalje kunstløp under vinter-OL 1980 i Lake Placid. Sammen med Sergej Sjakhraj kom hun på andreplass i parløp, bak sine landsmenn Irina Rodnina og Aleksander Saitzev.
Tsjerkasova ble verdensmester i kunstløp 1980, i parløp sammen med Sergej Sjakhraj.
Astrid, mi Astrid
Første linje i teksten var opprinnelig: «Denti Du, Astri, saa mykje hældt ta mæg», men dette ble ganske snart til den versjonen som siden har gått igjen i en rekke sangbøker og skillingstrykk: «Astrid mi Astrid som eine held tå meg»…
I originalutgaven fra 1816 er «Vandt er aa liva ti Heime saa længje» oppgitt som melodi. Denne melodien er ikke klart identifisert, men det kan være den melodien vi bruker nå. Vi har imidlertid minst tre melodier opptegnet til teksten, men en opptegnet av L.M. Lindeman ca. 1850, uten opplysninger om sted, er blitt standardmelodi
Teksten
den tid du var meg så inderlig god, den tid du gret kvar ei gong eg gjekk frå deg som var kvar laurdagskveld, minns du det no. Då var eg bygdis den sælaste gut, inkje eg byte med prest eller fut. då inkje Svanaug va venre fe meg, den tid eg va no så snøgge på beine, då eg kvar laurdagskveld ila te deg. Inkje meir skrivarens dotter ha eg, den gongje bytte sku eg mista deg. og om eg kom ho kje meire i hug, og om eg skulle te deg koma atte, om eg te Astri igjen sku få hug. Om eg no banna at eg vart deg tru, Astri, mi Astri kva svara då du.
Originalteksten «Sveinung aa Astri»
1. Den tid du, Astri, så mykje hældt ta mæg, Da du så blilig ti fangjet mit låg; Den tid du gret, kvar gang eg gjekk ifrå deg, Da du så glad meg kvar lurdagskvæld såg: Da var eg bygdis den sælaste gut, Inkje eg bytta med prest eller fut.
2.Den tid du heldt ut av Astrid aleine den tid kje Svanaug va venre fe deg, den tid du va no så snøgge på beine når du kver lurdagskveld ela te meg. Inkje med skrivarens dotter ha eg den gongen bytta, sku eg mista deg.
3.Heretter bare te Svanaug eg belar, ho som er stendigt så godslig og blid, ho som så gildsklig på langleiken spelar Svanaug den vene skal no vera mi. Gjenne så ville eg tvo gånger døy når eg kunn glede mi venøygde møy.
4.No held eg bare ta Torgrim den flinke eismal eg velt'n ta belarer fleir. Sveinung ja Sveinung: Du tar no slett inkje tenkje at eg skal få hug te deg meir. Tri gonger måtte du slå meg ihjel når bar eg visste at Torgrim var sæl.
5.Men om eg skulle no Svanaug forlate om eg no kom ho kje meire ihug og om eg te deg skulle no komme atte omg eg te Astrid igjen sku få hug. Om eg no banna at eg blei deg tru Astrid, mi Astrid, Hot svara da du.
6.Venre helle soli, som glar bakom fjøllet det er'n Torgrim det seier eg deg, Å du er argar hell villaste trøllet falskar hell skommet på vatnet mot meg. Men eg er likevel di trugnaste møy bare med deg vi eg leva og døy.
Orden i Gata!
'Orden i Gata! (originaltittel: Easy Street, også vist i Norge som Chaplin blandt bolschevikerne og Politimannen') er en amerikansk kortfilm fra 1917 av og med Charlie Chaplin.
I filmen sliter politiet med å opprettholde lov og orden, dermed er det Chaplin i rollen som Den lille landstrykeren, som trer fram for å fjerne bråkmakerne fra gaten, hjelpe de fattige, redde kvinner fra overfallsmenn og generelt bevare samfunnsfreden. Mye av handlingen foregår i og omkring den lokale avleggeren av en veldedighetsorganisasjon kalt «American Baptist Home Mission Societies», som hadde som oppgave å drive forkynnelse og hjelpearbeid blant samfunnets fattige og trengende. Organisasjonen kan sammenlignes med indremisjonsarbeidet i Norge på samme tid.
Where’s the Soul Gonna Go
Where's the Soul Gonna Go er et musikkalbum med Kristin Berglund, utgitt i 2002.
Tendensroman
Tendensroman (fra latin tendere, tilsikte) betegner skjønnlitteratur fra hovedsakelig 1800-tallet som setter samtidens problemer under debatt, og som ønsker å peke på skjevheter i samfunnet. Tendensdiktingen streber etter bestemte litterære effekter av sosial, politisk, moralsk eller av livsanskuende art, i motsetning til litteratur som kun har estetisk siktemål, l'art pour l'art, kunst for kunstens egen skyld. Tendensromanen hadde sitt utspring i realismen.
Camilla Colletts Amtmannens døtre (1855) regnes som den første tendensroman i Norge. Andre tendensromaner er Alexander Kiellands Gift (1883), Christian Krohgs Albertine(1886), Gabriel Scotts De vergeløse (1939), og Jens Bjørneboes Jonas (1955)
São Paulo do Potengi
São Paulo do Potengi er en kommune i delstaten Rio Grande do Norte i nordøstregionen av Brasil.
Linje 6 (Mexico bys metro)
Den første delen av linje 6 ble åpnet i 1983 og ble utvidet med fire stasjoner i 1986. Stasjonen El Rosario er den eneste stasjonen på bakkenivå, resten av stasjonene er underjordiske.
De forente arabiske emiraters riksvåpen
Historisk utvikling
I versjonen før 2008 var falkens brystplate rød med en arabisk seilbåt på et blått hav som motiv.
Brødrekrigen (1155–1162)
Motsetningsforholdet mellom samkongene som hadde oppstått i sommeren 1155, ble forsterket av Gregorius Dagsson som den ledende i Inges krets. Åpen strid brøt ut i Bergen. Sigurd Munn ble overfalt og drept, to år senere var Øystein beseiret og senere innhentet av kong Inges mennene som lot ham henrettes. Men sterke stormannsfraksjoner i geografiske bestemte grupperinger med sterke særinteresser omkring deres kongsemner hadde blitt dannet i samkongedømmet. Øystein ble bare erstattet med Sigurd munns sønn Håkon Herdebrei. Etter kong Inge falt ved Oslo i 1161 nektet de fremste stormennene med Erling Skakke å akseptere nederlaget, og tok Sigurd Jorsalfares dattersønn Magnus Erlingsson til konge i Bergen. Under slaget ved Sekken ble Håkon Herdebrei drept, men innbyrdeskrigen ble en mindre konflikt på Østlandet som nesten aldri tok slutt. Magnus Erlingsson ble kronet i 1163 eller 1164 som Norges første salvede konge i historien.
Det siste samkongedømmet
Mangelen på en tronfølgeordning ettersom det norske kongedømmet var en blanding av et valgmonarki og et arvemonarki, har blitt brukt som en forklaring på ufreden som hersket i Norge under borgerkrigstiden, men et eget norsk dynasti etter 1035 hadde etablert et fast grep om kongedømmet. Blant annet ved å bruke en pragmatisk løsning på problemet med tronfølgeordningen som var blitt arvelig for disse i Harald Hårfagres ætt. Kongedømmet i det norske ættesamfunnet mer eller mindre var ansett som ættens privateiendom eller odel med eiendommer og rettigheter som gikk i arv, men kongsemnet måtte fremstille seg for folk på tinget for å bli valgt, og måtte reise fra ting til ting for å la seg hylles av folket over landet som utgjorde kongedømmet. Men det betyr at flere tronkrevere kunne bli valgt samtidig i hver sin landsdel, så lenge man kunne gjøre krav på å være etterkommere etter tidligere konger. I prinsippet var alle sønner etter en konge likestilt, uten hensyn til alder, uansett om de var født i ekteskap eller ikke.
Under det konsoliderte norske dynastiet etablert etter Harald Hardråde og hans nevø Magnus den gode etter 1035 ble det vanlig at tronkrevere istedenfor slåss med hverandre, skulle inngå et samarbeid hvor de delte makten og verdigheten som kom med kongetittelen. Den løse tronfølgeordningen paradoksalt nok ble konfliktforebyggende fordi den kunne produsere en pragmatisk løsning hvor ingen av arvingene kunne bli skjøvet til side. Det første samkongedømmet kom i stand i 1046 da Olav den helliges halvbror Harald Hardråde og sønnen Magnus den gode aksepterte en fredsløsning hvor disse skulle dele makten og regjere sammen om hele kongedømmet. Men fram til 1134 var ikke samkongedømmet satt på virkelige prøver. Olav Kyrre ble alene om kongemakten etter bare tre år sammen med sin bror Magnus Haraldsson, og det samme hendt Magnus Berrføtt i 1095 etter to år med sitt søskenbarn Håkon Toresfostre. Det lengstvarende samkongedømmet fram til 1135 var mellom Sigurd Jorsalfare (død 1130) Øystein I (død 1123) og Olav Magnusson (død 1115) etter Magnus Berrføtts død i 1103.