cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Glyptostrobus pensilis
Europa
Det er vanskelig å skille mellom pollen fra Taxodium og Glyptostrobus, og i palynologiske studier fra Europa blir slikt pollen ofte bare kalt «Taxodium-type» uten at en tar stilling til hvilken slekt det dreier seg om. Begge slektene er kjent fra makrofossiler fra miocen funnet i Europa, men Biltekin et al. (2015) antar at yngre pollen stort sett er Glyptostrobus. Fossil Taxodium-ved med en alder på 514 000 år er likevel funnet ved Roma.
Glyptostrobus forsvant gradvis fra Europa på en lignende måte som Engelhardia. I Mellom-Europa og på det meste av Den iberiske halvøy døde den ut i overgangen pliocen–pleistocen for omtrent 2,5 millioner år siden. I pleistocen ser det ut til å ha vært to ulike populasjoner/arter/slekter av Taxodium-type. Den vestlige vokste i nordøstlige Spania, sørlige Frankrike og Italia, ble kraftig redusert ved slutten av gelasium for 1,8 millioner år siden, overlevde i Nord-Italia til midten av calabrium (1,4–1,2 millioner år siden) og overlevde i sentrale og sørlige Italia til for 0,5 millioner år siden.
Den andre populasjonen vokste i Anatolia og på Rhodos, men fantes neppe på det greske fastlandet. Den fikk to kraftige tilbakeslag for 1,2 og 0,5 millioner år siden, men pollenprøver fra havbunnen viser at Glyptostrobus overlevde ved den sørlige svartehavskysten til for noen få tusen år siden. Munningen til elva Sakarya kan ha vært et refugium. Denne arten hadde antagelig mindre strenge krav til temperatur og nedbør enn den nålevende siden den kunne overleve istidene i dette området.
Padling under Sommer-OL 2008 – C-1 500 meter menn
Sprint C-1 500 meter – menn i Padling under Sommer-OL 2008 fant sted den 19. til 23. august 2008 på Shunyi Olympic Rowing-Canoeing Park i Beijing.
Katharine Hepburn
Katharine Houghton Hepburn (født 12. mai 1907, død 29. juni 2003) var en amerikansk teater- og filmskuespillerinne. Hun holder rekorden for flest Oscar-priser med fire for beste skuespillerinne. Hun ble nominert tolv ganger, en rekord som stod til 2003 da Meryl Streep ble nominert for 13. gang. Hepburn har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame. I 1999 ble hun kåret til tidenes største kvinnelige filmlegende av American Film Institute.
Oppvekst
Hepburn vokste opp som det andre av seks barn i et velstående, liberal og borgerlig familie i New England. Faren var en ansett urolog, moren var ikke bare arving av en større formue, men også suffragist som engasjerte seg for valgretten for kvinner og familieplanlegging. Faren insisterte på at Katharine og hennes tre brødre og to søstre drev med idrett og Katharine var en god svømmer, golf- og tennisspiller.
I 1921 var det hun som fant sin 15 år gamle bror kvalt. Omstendighetene han ble funnet i tillater både interpretasjonen av en henging eller en ulykke. Familien har alltid benektet at det var suicid. Den 13 årige Katharine var knust og falt i en depresjon. Hun «flyttet» etter det sin bursdag til brorens bursdag, 5. november, først i hennes memoirer, utgitt 1991, avslørte hun sin egentlige fødselsdag. Katharine har i sin barndom ønsket at hun heller hadde vært en gutt og hennes forholdsvis maskuline stil senere kan sees i sammenheng med det.
Tidlig karriere
Etter skolen kom hun inn på Bryn Mawr College, en høy ansett kvinneuniversitet. Hun tok en grad i filisofi og historie i 1928. Etter det begynte hun en skuespillerkarriere med småroller på Broadway. Samme år giftet hun seg med Ludlow Ogden Smith, børsmegler, fra en av Pennsylvanias fineste familier. Ekteskapet endte i skilsmisse i 1934.
I 1932 fikk hun sin første filmrolle, Bill of Divorcement mot John Barrymore. Allerede for sin tredje film Morning Glory fikk hun den første av hennes fire Oscar for beste kvinnelige hovedrolle (1933). Hepburn hadde en fryktet skarp tunge og ble ofte oppfattet som arrogant, særlig i begynnelsen av karrieren. Lucille Ball sa om henne: «Hun var egentlig aldri overbærende ovenfor noen. Hun ignorerte alle sammen på samme vis.»
Karriere etter 1933
Etter noen filmer med dårlige innspillingsresultater ble hun i 1938 ansett som «box office poison». Hun gikk derfor til Broadway og spilte i The Philadelphia Story. To år senere, 1940, ble filmen etter skuespillet en stor suksess. I 1942 fulgte Årets kvinne, hennes første av 9 filmer med Spencer Tracy.
En annen stor suksess for Hepburn var Afrikadronningen (1951) mot Humphrey Bogart og med John Huston som regissør. Filmen var også den første der hun spilte en moden kvinnerolle. I alt spilte Hepburn i over 50 filmer. I 1999 ble hun kåret til tidenes største kvinnelige filmlegende av Det amerikanske filminstituttet.
Privatliv
Hun hadde flere høyt profilerte forhold etter hennes skilsmisse på 1930-tallet. Kjent er forhold med Laurence Olivier, John Ford og Howard Hughes. I 1941 forelsket hun seg i Spencer Tracy og ble sammen med han til hans død i 1967. De klarte å holde forholdet utenfor offentlighetens lys frem til da. Hepburn hadde sluttet å jobbe i 1962 for å pleie Tracy som slet med hjertesykdom og alkoholproblemer. De giftet seg ikke, men var samboere, kanskje også fordi den katolske Tracy ikke ville skille seg. De spilte sist sammen i Gjett hvem som kommer til middag, som kom samme år som Tracy døde.
Cor Scorpii
Cor Scorpii er et norsk black metal-band startet av Windirs tidligere keyboardist Gaute Refsnes, han fikk også med to tidligere medlemmer i samme band; Stian Bakketeig og Jørn Holen. Etter at bandet hadde spilt inn demoen, valgte Jørn Holen å forlate bandet på grunn av at han ville fokusere på Vreid. Ole «Vargon» Nordsve ble den nye trommeren. De har hittil gitt ut to plater, en demo (Attergangar) og en full-lengde cd (Monument). Cor Scorpii betyr «Skorpionens hjerte».
Taenala
Taenala er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Det er kjent 2 arter.
Utbredelse
Artene er utbredt i Afrika (Tanzania, Mosambik, Sør-Afrika).
Ingier (slekt)
Ingier er ei norsk slekt som stammer fra gården Ingier i Ullensaker, der gårdsdattera Marte Jakobsdatter (1673–1710) omkring i 1699 ble gift med dragonrytter Christopher Hansen (1673–1748) hvis sønn tok etternavnet Hansen Ingier. Deler av etterslekten eide Ljangodset fra 1799 til ut på 1900-tallet.
Kjente etterkommere
På gården bodde Jacob Christensen Blekstad og kona Kari Halvorsdatter. Deres datter het Marte.
Ski-VM 2013 – 30 kilometer klassisk kvinner
Kvinnenes 30 kilometer klassisk fellesstart under ski-VM 2013 i Val di Fiemme ble arrangert den 2. mars 2013. Norske Marit Bjørgen ble verdensmester.
Resultater
Konkurransen startet kl. 12:15.
Liste over kulturminner i Lillehammer
Liste over kulturminner i Lillehammer er en oversikt over fredede og/eller bevaringsverdige bygninger og elementer i Lillehammer. Data er hentet fra Riksantikvarens liste over kulturminner.
ID-nummer består av et lenket tall som går direkte til det aktuelle kulturminnet i Kulturminnesøk.
Charles Januarius Acton
Charles Januarius Acton (engelsk-napolitaner, født 6. mars 1803 i Napoli i Kongedømmet Napoli, død 23. juni 1847 i Napoli) var en av den katolske kirkes kardinaler.
Han var sønn av John Francis Acton, som med sin familie hadde flyttet fra Storbritannia til Napoli kort før Charles' fødsel og der blitt statsminister og øverstkommanderende for Kongedømmet Napoli. Etter studier i England og Roma ble han prest, og ble engasjert i Den romerske kurie og det pavelige diplomati. Han var også guvernør av Bologna en kort periode. Han medvirket til at England ble inndelt i åtte apostolske vikariater i 1840. Han ble prefekt for Kongregasjonen for avlater og relikvier 1846.
Han ble kreert in pectore til kardinal i desember 1839 av pave Gregor XVI, publisert i januar 1842.
Han deltok ved konklavet 1846 som valgte pave Pius IX, med Santa Maria della Pace som tittelkirke.
Kongen av Napoli ville ha ham til å godta en utnevnelse til erkebiskop av Napoli, men han avslo.
Erfjord bru
Erfjord bru er ei hengebru på riksvei 13 i Suldal kommune i Rogaland. Brua krysser Tyssefjorden, den indre delen av Erfjorden. Erfjord bru er 294 meter lang og hovedspennet er 228 meter. Seilingshøyden er 23 meter. Brua ble åpnet av veidirektør Karl Olsen og ordfører Karl I. Helgeland i november 1963.
Konstanz bispedømme
Konstanz bispedømme var et romersk-katolsk bispedømme som eksisterte fra 500-tallet til 1821. Det omfattet store deler av Schwaben og den tyskspråklige Sveits. Med en utstrekning fra Stuttgart i nord til Uri i syd og Rhinen i vest til Iller i øst var det til tider det største bispedømme i Det hellige romerske rike av den tyske nasjon. Det omfattet bl.a. 17 000 prester. Bispedømmets 64 dekanater var sammenfattet til de ti erkedekanatene Aargau, Allgäu, Breisgau, Burgund, Illergau, Klettgau, Rauhe Alb, Schwarzwald, Thurgau og Zürichgau. Blant bispedømmets 350 klostre var betydningsfulle (riks)abbedier som Gengenbach, Petershausen, Reichenau, Salem, Schuttern og Tauberbischofsheim.
Bispedømmet ble grunnlagt rundt 585 for å kristne alemannerne. Det er usikkert om det var en nygrunnleggelse, eller om det bygget på et tidligere bispedømme i Vindonissa (dagens Windisch i Aargau). Konstanz lå opprinnelig under Besançon erkebispedømme, men kom i 780 til Mainz' kirkeprovins.
Fra 1100-tallet var biskopen av Konstanz en fyrstbiskop og dermed samtidig riksfyrste av Det tysk-romerske rike og verdslig hersker over et høystift. Høystiftet var imidlertid vesentlig mindre enn bispedømmets kirkelige utstrekning. Dens usammenhengende besittelser lå på begge sider av Bodensjøen og Oberrhein. Grunnen til at fyrstbiskopen ikke lyktes med å danne et større høystift var at territoriet kom i klem mellom det ekspanderende sveitsiske edsforbundet og de habsburgske besittelsene i Vorderösterreich.
Fra 1414 til 1418 var Konstanz skueplass for Konstanz-konsilet. Da den frie riksbyen Konstanz ble reformert i 1526, ble bispesetet flyttet fra Konstanz til Meersburg. Domkapitelet returnerte til Konstanz i 1548, etter at byen hadde blitt innlemmet i Vorderösterreich og gjenkatolisert av habsburgerne. Da Det tysk-romerske rikets geistlige områder ble sekularisert i 1803, falt høystiftet Konstanz til Baden.
Konstanz bispedømme ble opphevet gjennom paven i 1821. En av grunnene skal ha vært at han mislikte den liberale Ignaz Heinrich von Wessenberg, som domkapitelet hadde utpekt som etterfølgeren til den siste biskopen, Karl Theodor von Dalberg, som hadde dødd i 1817. Bispedømmets tyske andeler ble delt opp mellom de nyoppretta Freiburg erkebispedømme og Rottenburg bispedømme. Noen mindre, bayerske områder ble slått til Augsburg bispedømme. De sveitsiske områdene tilfalt hovedsakelig Chur bispedømme. Bare Thurgau kom til Basel bispedømme. Konstanz' andeler av Vorarlberg ble lagt under Brixen bispedømme.
Mahoning County
Mahoning County er et fylke i den amerikanske delstaten Ohio. Det ligger i nordøst i staten og det grenser mot Trumbull County i nord, Columbiana County i sør, Stark County i sørvest og mot Portage County i nordvest. Det har også grense mot delstaten Pennsylvania i øst.
Mahoning Countys totale areal er 1 097 km² hvorav 21 km² er vann. I 2000 hadde fylket 257 555 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Youngstown.
Fylket ble grunnlagt 1. mars 1846 og har fått sitt navn etter et indiansk ord som betyr saltslikk.
Mafija: Igra na vyzjivanije
Mafija: Igra na vyzjivanije (originaltittel: Мафия: Игра на выживание) er en russisk film fra 2016, regissert av Sarik Andreasjan.
Handling
Moskva I 2072: Spillet «Mafia» har blitt det aller mest populære TV-programmet i verden. Elleve mennesker skal samles rundt et bord, for å finne ut hvem av dem som er uskyldige sivile - eller hvem som er medlemmer av en hensynsløs mafia.
Programmet kommer til å se en cocktail av følelser og følelser: frykt, løgner og smerte, stolthet, lidenskap, kjærlighet eller dødsfall. Vinneren kan motta en enorm pengepremie, samtidig som taperen kommer til å dø.
Danilo Di Luca
Danilo Di Luca (født 2. januar 1976) er en italiensk syklist fra Spoltore.
Han startet karrieren i italienske Riso Scotti i 1998, men hans første profesjonelle seier kom ikke før i 1999, da han vant den første etappen av Giro d’Abruzzo, nå for Cantina Tollo-Alexia som han syklet for også etter at laget slo seg sammen med Acqua & Sapone. Di Luca hadde stor suksess i Acqua & Sapone, der han blant annet tok en etappeseier i Giro d'Italia og klassikeren Giro di Lombardia. I 2002 meldte han overgang til Saeco, der han opplevde mye uflaks. Han led av mange skader og manglende satsing på han fra teamets side, og valgte å signere for det nystartede Liquigas-Bianchi i 2005 med stjerner som Mario Cipollini, Stefano Garzelli og Magnus Bäckstedt på laget. Med et solid grunnlag fra vårklassikerne, der han vant Amstel Gold Race og La Flèche Wallonne, tok Di Luca i 2005 den første hvite ProTour-trøya hjem til Italia.
I 2006-sesongen klarte han ikke å kopiere topp-plasseringene fra fjoråret, men han vant 5. etappe av Vuelta a España og fikk kjøre noen dager i ledertrøya.
Sesongen 2007 startet noe bedre. Han vant Milano-Torino og Liège-Bastogne-Liège, og ble nummer tre i Amstel Gold Race og La Flèche Wallonne. Han var en outsider til sammenlagtseieren Giro d'Italia, og endte opp med sammenlagtseier og to etappeseire.
Etter Giro d'Italia kom det fram at Danilo Di Luca hadde avgitt en dopingprøve med unormale hormonverdier etter etappen til Monte Zoncolan den 30. mai.
I slutten av 2007, med bare ett UCI ProTour-ritt igjen, ble Di Luca avstengt fra sykkelsporten i tre måneder for innblanding i dopingsaken 'Oil for drugs'. Han ble dessuten strøket fra ProTour-rankingen som han ledet. Liquigas forlenget ikke kontrakten med syklisten etter utestengelsen og fra sesongen 2008 konkurrerte han for LPR Brakes.
17. juli 2009 ble Di Luca igjen suspendert av det internasjonale sykkelforbundet etter å ha avlagt to positive dopingtester under Giro d'Italia samme år. Han ble utestengt i to år, frem til 21. juli 2011, og måtte betale € 280 000 i bot.
Marconi Electronic Systems
Marconi Electronic Systems (MES), eller GEC-Marconi som det var kjent som inntil 1998, var forsvarsdivisjonen til britiske General Electric Company (GEC). Navnet kom fra Marconi Company som GEC kjøpte i 1968. Man hadde også datterselskapet Alenia Marconi Systems som ble grunnlagt i 1998 gjennom sammenslåingen av GEC-Marconi Radar and Defence Systems og Alenia Difesa. Dette selskapet var et joint venture eid i fellesskap av Finmeccanica og GEC-Marconi.
MES eksisterer i dag under navnet BAE Systems Electronics Limited, et datterselskap av BAE Systems, men eiendelene fra før 1999 ble omplassert andre steder i konsernet. MES-relatert virksomhet inkluderer BAE Systems Submarine Solutions, BAE Systems Surface Ships, BAE Systems Insyte og Selex ES (nå en del av Leonardo-Finmeccanica).
Jerzy Skolimowski
Jerzy Skolimowski (født 5. mai 1938 i Łódź i Polen) er en polsk filmregissør, manusforfatter og skuespiller. Han har vært representant for den nye bølgen innenfor polsk film.
Jerzy Skolimowski studerte ved Filmhøyskolen i Łódź.
Han vant blant annet Gullbjørnen under Filmfestivalen i Berlin i 1967 for filmen Le départ.
I 1978 mottok han Grand Prix Spécial du Jury under Filmfestivalen i Cannes for filmen Skriket og Juryens Spesialpris under Filmfestivalen i Venezia for Essential Killing i 2010.
Jerzy Skolimowski mottok Gulløven-ærespris under Filmfestivalen i Venezia i 2016.
Fritz Ligges
Fritz Ligges (født 29. juli 1938, død 21. mai 1996) var en tysk rytter som deltok i de olympiske leker 1964 i Tokyo, 1972 i München og 1984 i Los Angeles.
Ligges ble olympisk mester i hestesport under Sommer-OL 1972 i München. Med hesten «Simona» var han med på det vesttyske laget som vant lagkonkurransen i sprangridning foran USA og Italia. De andre på laget var Hartwig Steenken på «Simona» og Gerd Wiltfang på «Askan» og Hans Günter Winkler på «Torphy».
Wilczek Land
Wilczek Land (Земля Вильчека; Zemlya Vil'cheka, tysk: Wilczek-Land) er en stor øy i Frans Josefs land i Russland. Det er den nest største øya i arkipelet. Øya er nesten fullstendig isdekket, unntatt to smale områder på den vestlige kysten. Det høyeste punktet på øya er 606 moh.
Mys Ganza er Wilczek Lands vestligste nes. Kanalen mellom Wilczek Land og Gallya er kjent som Avstriyskyy Proliv (Австрийский пролив).
Øya er oppkalt etter den østerriksk-ungarske greven Johann Nepomuk Wilczek. Grev Hans Wilczek var den viktigste sponsoren for den østerriksk-ungarske nordpol-ekspedisjonen til Franz Josefs land.
Denne øya må ikke forveksles med den lille Wilczek Island, «Остров Вильчека», som ligger sydvest for Salm Island i Franz Josef-gruppen som også er oppkalt etter samme person.
Historie
Cape Geller var vinterkvarter for to medlemmer av Welle Expedition i 1898 mens de ventet på resten av gruppens retur fra Nordpolen.
Singapores Grand Prix 2022
Singapores Grand Prix 2022 (offisielt navn: Formula 1 Singapore Airlines Singapore Grand Prix 2022) var et Formel 1-løp som ble arrangert 2. oktober 2022 på Marina Bay Street Circuit i Marina Bay, Singapore. Det var det 17. løpet i Formel 1-sesongen 2022 og 13. gang Singapores Grand Prix ble arrangert i Formel 1-sammenheng. Løpet ble vunnet av Sergio Pérez i Red Bull Racing. Ferrari-førere Charles Leclerc og Carlos Sainz jr. tok andre- og tredjeplassen.
Dekk
Dekkleverandøren Pirelli tok med C3, C4 og C5 dekksammensetningene (angitt som henholdsvis hard, medium og soft) for lagene å bruke.
Trening 1
Treningen startet kl. 18:00 (UTC+8) fredag 30. september.
Trening 2
Treningen startet kl. 21:00 (UTC+8) fredag 30. september.
Trening 3
Treningen startet kl. 18:00 (UTC+8) lørdag 1. oktober.
Kvalifisering
Noter:
Løpet
Løpet skulle starte kl. 20.00 (UTC+8) 2. oktober 2022, men ble forsinket til kl. 21.05 (UTC+8) på grunn av tordenvær.
Noter:
Mesterskapsplassering før løpet
Note: Bare de fem beste plasseringene er inkludert for begge settene.
Lars Otto Grundt
Lars Otto Grundt (født 8. juni 1918 i Trondheim, død 23. april 1992 i Saint-Malo) var en norsk leksikograf og professor i fransk filologi og fransk språk.
Biografi
I 1951 ble han uteksaminert cand.philol. i Bergen. Fra 1949 til 1962 var han universitetsbibliotekar, deretter universitetslektor i fransk, ved Universitetet i Bergen. I 1971 ble han utnevnt til professor i fransk filologi ved Norges Handelshøyskole i Bergen, og i 1973 ble han professor i fransk språk ved Universitetet i Bergen.
Utmerkelser
Grundt ble for sitt arbeid med Stor norsk-fransk ordbok hedret med Ordre des Palmes académiques.
Storhertugdømmet Toscana
Storhertugdømmet omfattet det meste av dagens Toscana, bortsett fra de nordligste delene, som tilhørte Hertugdømmet Massa og Carrara og Republikken og Hertugdømmet Lucca (til 1847). Hovedstaden i storhertugdømmet var Firenze.
Medicifamilien styrte storhertugdømmet til slekten døde ut i 1737. Storhertugdømmet ble da arvet av Frans Stefan av Lothringen, svigersønn til keiser Karl VI. Frans Stefan, som selv ble tysk-romersk keiser i 1747, styrte Toscana til sin død i 1765, da han ble etterfulgt av sin yngre sønn Peter Leopold. Han styrte til 1790, da han etterfulgte sin bror som keiser.
I 1786 ble Storhertugdømmet Toscana den første staten som avskaffet dødsstraffen, påvirket av Cesare Beccarias Dei delitti e delle pene (1764).
Storhertugdømmet ble etter dette oppløst og erstattet av Kongeriket Etruria, styrt av medlemmer av huset Bourbon-Parma. Kongeriket Etruria ble i sin tur annektert av Frankrike i 1807 og omdannet til departementene Arno, Méditerranée og Ombrone.
Etter Napoleons nederlag i 1814 ble Ferdinand gjeninnsatt som storhertug og regjerte til sin død i 1824. Hans sønn, Leopold II, styrte til april 1859, da han ble drevet på flukt etter en revolusjon som følge av østerrikernes nederlag i krigen mot franskmennene og piemonteserne.
Rusksele
Rusksele (umesamisk: Ruosskuo) er et tettsted i Lycksele kommune i Västerbottens län i landskapet Lappland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 200 innbyggere.
Nasjonalparker i Bhutan
Bhutans 9 verneområder omfatter 26 % av landets areal. Områdene berører i alt 17 av landets 20 fylker.
Seks av de ni områdene har gyldige fredningsvedtak:
Disse tre siste er på planleggingsstadiet
Oslo kommunes kunstsamlinger
Oslo kommunes kunstsamlinger var tidligere en etat i Oslo kommune, og er nå en del av Kultur- og idrettsetaten.
Etaten er ansvarlig for  Munchmuseet, Stenersenmuseet, Vigelandsanlegget i Frognerparken og Vigeland-museet, for skulpturer og annen billedkunst i kommunens eie, og for andre utsmykninger i byrommet.
Osen kraftverk
Osen kraftverk kan vise til flere vannkraftverk i Norge:
2. serierunde i Adeccoligaen 2012
2. serierunde i Adeccoligaen 2012 ble spilt søndag 15. april, med unntak av kampen mellom Mjøndalen og Bærum som ble spilt onsdag 23. mai.
Richard Shelby
Richard Craig Shelby (født 6. mai 1934 i Birmingham i Alabama) er en amerikansk republikansk politiker. Han representerte Alabama i Senatet fra 1987 til 2023. Før dette var han medlem av Alabamas lovgivende forsamling 1971–1979 og Representantenes hus 1979–1987. Shelby har vært republikaner siden 1994, og var en av de mest konservative demokratene før han skiftet parti.
Han skiftet parti etter at Det republikanske parti fikk flertall i Kongressen midtveis i president Bill Clintons første periode. Før dette hadde Shelby i mange år tilhørt en gruppe sørstatsdemokrater som samarbeidet med president Ronald Reagan om blant annet forsvarspolitikken. Shelby ble gjenvalgt til Senatet som republikaner i 1998, og har ikke møtt noen motkandidat av betydning i valg siden. Han var formann i Senatets komité for etterretningstjenesten 1997–2001 og Senatets komité for bankvirksomhet, bolig og byplanlegging 2003–2007.
Shelby har bachelorgrad fra University of Alabama fra 1957, kandidatutdannelse i rettsvitenskap fra samme universitet fra 1963 samt advokatbevilling. Han var aktor i Tuscaloosa 1963–1971, magistrat i det nordlige Alabama 1966–1970 og spesialrådgiver for Alabamas justisminister 1969–1971. Han har også praktisert som advokat i Tuscaloosa.
Project Orbiter
Project Orbiter var en tidlig konkurrent til Project Vanguard som hadde som mål å lage den første kunstige satellitten. Prosjektet ble ledet av den amerikanske hæren og marinen. Prosjektet ble nedlagt i 1955 da en komité bestemte seg for å gå videre med Project Vanguard.
Bæreraketten Jupiter-C startet egentlig i dette prosjektet.
Stavern kirke
Stavern kirke eller Fredriksvern kirke i Tunsberg bispedømme i Larvik kommune er fra 1756 og er tegnet av kommandør Michael Johan Herbst.
Historie
Beslutningen om å opprette verft og flåtebase i Stavern ble tatt i 1748, og i 1750 startet man å anlegge Fredriksvern Verft på gården Nordre Grevles grunn. Kirken ble oppført som garnisonskirke for Fredriksvern og innviet i 1756. Kommandør Herbst tegnet kirken og sto selv ansvarlig for oppføringen. Kirken anses som arkitektonisk vellykket.
Kirken er den første garnisonskirken i landet (garnison = alle militærtroppene i en by eller festning). Grunnen til dette var at Stavern ble i 1750 orlogsverft for den dansk-norske marine under navnet Fredriksværn Værft, etter kong Fredrik 5.
I 1799 ble Staverns menighet utskilt fra Tanum kirkesogn og innlemmet i Fredriksverns menighet. Fredriksvern og Stavern hadde dermed felles kirke fra 1799.
Fredriksvern kirke – eller Stavern kirke som den omtales til daglig – gjennomgikk en omfattende oppussing og restaurering i 2004. Det største problemet med Fredriksvern kirke har vært at de gamle kalkfargene er overmalt med moderne malinger. Dette har ikke vært vellykket og man har forsøkt å føre kirkebygget tilbake gjennom de gamle bygge- og kalkmetodene.
Kirkebygget
Stavern kirke har røde og gule vegger i rokokkostil. Utvendig er det mørkeblå, glassert takstein og taket er like høyt på alle kanter. Over inngangsdøra er Fredrik Vs speilmonogram i rokokkostil. Den har også et utvendig ur som er fra 1756 og må trekkes av kirketjeneren to ganger i uka.
Kirken er bygget av hollandsk tegl, røde på veggene og gule kanter. Teglen var løsbrent og mørtelen blandet med saltholdig sand, noe som forårsaket skader på veggene. Mot slutten av 1700-tallet kalket man derfor veggene hvite både ute og inne. Så den kirken man ser i dag er en rehabilitering fra 1880-tallet, hvor man gjeninnførte de originale fargene. Med sin virkningsfulle fremheving av de vesentlige detaljer og fine former regnes den i dag som en verdig representant for norske kirkebygg fra rokokkoperioden.
Interiøret
Gulvet i kirken er formet som et kors og taket svaier (valmtak).
Alteret i kirken peker mot vest, noe som er veldig spesielt. Skikken var at alteret skulle ligge mot øst slik at menigheten kikket i retning av soloppgangen, det er bildet for oppstandelsen, Kristus skal komme med det fullkomne Himmelriket, men dette ble altså ikke gjort her av praktiske grunner, man skulle slippe å gå rundt kirken for å komme inn.
Stavern kirke er den eneste kirken i Larvik med korsform. Kirken forteller om dansketid og militær gradering i utsmykning, prekestol (pulpitur) og gravsteiner i gulvet. Mange dyktige håndverkere jobbet på verftet og dette nøt kirken godt av.
Stavern kirke har i behold altertavlen – i to etasjer – som den fikk til innvielsen i 1756. Motivet er korsfestelsen. Altertavlen er malt av Jacob Pedersen Lindgård. Selve tavlen er skåret av snekker Joen Jacobsen fra Skien og figurene av den danske orgelbyggeren Hartvig Jochum Müller. Også store deler av det øvrige inventaret er av Jacobsen.
Av nyere utsmykking har kirken glassmalerier av Borgar Hauglid fra 1960.
FF «Harry Borthen»
FF «Harry Borthen» var inntil 2006 NTNUs forskningsfartøy i Trondheimsfjorden. Båten ble våren 2006 erstattet av nybygget FF «Gunnerus», et fartøy mer tilpasset universitetets nåværende behov.
«Harry Borthen» ble bygget i 1962 ved Ørens Mekaniske Verksted på Bakklandet i Trondheim, og var da spesialbygget til forskningsformål. Fartøyet ble bygget for Vitenskapsmuseets avdeling Trondheim biologiske stasjon, og vesentlig finansiert fra Norges forskningsråd. Fartøyet har opp gjennom årene blitt brukt av universitetets forskjellige avdelinger til både tradisjonell forskning og undervisning, og har også vært utleid til eksterne brukere i forsknings- og utviklingsøyemed. Driften var underlagt Trondhjem biologiske stasjon frem til stasjonen ble en del av Institutt for biologi i 2001. Siden da ble fartøyet administrert av Teknisk avdeling under Seksjon for bygningstjenester til det ble solgt i 2006.
Jens Peter Jacobsen
Jens Peter Jacobsen (født 7. april 1847, død 30. april 1885), gjerne omtalt som J.P. Jacobsen (uttalt I.P. Jacobsen), var en dansk forfatter. Han tok del i «det moderne gjennombrudd» og oppfattes gjerne som den som ga støtet til naturalismen i dansk litteratur. Han var ikke bare dikter, men også forsker med eksamen i biologi fra Københavns Universitet. Med sin naturvitenskapelige bakgrunn var det naturlig for ham å knytte seg til gjennombruddets menn, og først og fremst til brødrene Brandes. Særlig ble Edvard Brandes en nær venn. Jacobsen så tidlig potensialet i verkene til den britiske naturforskeren Charles Darwin og tok selv på seg, som den første, å oversette Darwins hovedverker til dansk i 1872. I ung alder utviklet Jacobsen tuberkulose. Han ble bare 38 år gammel.
Jacobsens dikteriske produksjon er beskjeden i omfang, men betydelig. Den består av to romaner, Fru Marie Grubbe (1876) og Niels Lyhne (1880), syv noveller og et bind med dikt. Diktene ble utgitt etter hans død. J.P. Jacobsen regnes som en av Danmarks mest innflytelsesrike diktere i sin tid.
Vitenskapelig bakgrunn
J.P. Jacobsen ble født i Thisted i Jylland som den eldste av fem barn av en framstående handelsmann. Han gikk på skole i København og ble opptatt som student ved Københavns universitet i 1868. Allerede som gutt viste han talent for vitenskap, især for biologi, og han skrev dikt i all hemmelighet fra ni-årsalderen. I 1870 valgte han botanikk som fagfelt. Han ble med i en vitenskapelig gruppe i København som skulle rapportere om floraen på de danske øyene Anholt og Læsø.
Omtrent samtidig begynte han å bli fascinert av Charles Darwins oppdagelser. Ettersom dennes verker ikke var oversatt til dansk, påtok Jacobsen seg å oversette Artenes opprinnelse (On the Origin of Species by Means of Natural Selection, 1859) og Menneskets avstamning (The Descent of Man, 1871). Det første verket utkom heftevis i Jacobsens oversettelse i 1871-73, det andre i 1874. På oppfordring av Vilhelm Møller, som også tilhørte Brandes-kretsen, introduserte han Darwins lære for et bredere publikum gjennom populærvitenskapelige artikler i Nyt dansk Maanedsskrift, det offisielle organ for fritenkerne rundt Brandes-brødrene.
En av de unge døde
I ungdommen ble han angrepet av tuberkulose. Da sykdommen ble konstatert, var den allerede kommet langt, men han levde ennå i 11 år. Av helsemessige grunner foretok han flere reiser til Sør-Europa. Han var alvorlig syk da han skapte sine store litterære verker, og i 1885 var det slutt.
Prosaforfatterskapet
I den historiske romanen Fru Marie Grubbe (1876) blir kvinnelig erotikk satt i sentrum for første gang i dansk skjønnlitteratur. Romanen er basert på livet til den adelige Marie Grubbe som levde på 1600-tallet. Marie Grubbe var tidligere omtalt av Ludvig Holberg, som hadde møtt henne personlig. H.C. Andersen bygger noe på Holberg når han forteller hennes historie i «Hønse-Grethes familie». Den historiske person Marie Grubbe ble til å begynne med inngiftet i den danske kongefamilien og endte opp som en fergemanns hustru. J.P. Jacobsen forklarer henne skjebne ved å vektlegge hennes trang til et uavhengig og tilfredsstillende erotisk liv som medfører at hun stadig synker dypere sosialt. Hun bærer på en drøm fra ungdommen av om å møte en altbeseirende mann, en som kan være henne «som en Gud på Jorden». Hun blir om og om igjen skuffet. Hun når bunnen sosialt da hun blir den straffedømte fergemannens hustru, men hun vokser menneskelig sett. «Hun bliver modig, handlekraftig, offervillig. Ingen ydmygelse er hende for bitter, når hun kan dele den med ham, intet slid for groft, end ikke hans momentvise afstraffelser kan fylde hende med andet end: «en inderlig dyb og mild Bedrøvelse»» På mange måter foregriper boken temaer som senere kom til oppta D. H. Lawrence.
Romanen har som undertittel Interieurer fra det syttende Aarhundre og gir mange skarpt sette og detaljerte øyeblikksbilder og portretter. Fra en relativt traurig tilværelse, og med dramatiske opplevelser bak seg, blir Marie Grubbe brått tatt hånd om for å kunne utfolde seg i de høyere sirkler. Hun blir kledd opp og får lære selskapsdanser, og snart er hun feiret som stor skjønnhet og ettertraktet gifte, med de konsekvenser dette får for den videre fortellingen. Slik skildres hun idet hun nettopp har trådt inn i de voksnes verden:
Sitatet er også ett av mange eksempler på hvordan J.P. Jacobsen kan utnytte sine grundige botaniske kunnskaper skjønnlittertært.
Jacobsens andre roman, Niels Lyhne (1880) sporer skjebnen til en ateist i en nådeløs verden; hans mangel på tro bli satt på prøver av tragedier og personlige kriser inntil han dør i krig, desillusjonert, men uten anger.«I sin eksperimenterende fortælleholdning og impressionistiske stil er romanen forløber for den moderne roman».
Hans kortere tekster og noveller er samlet i boken Mogens og andre Noveller (1882). Blant disse er Mogens (1872 – hans offisielle debut), en fortelling om en ung drømmer og hans modning gjennom kjærlighet, sorg og nytt håp om kjærlighet. Et Skud i Taagen er en Edgar Allan Poe-lignende fortelling om hatet og hevnens goldhet. Pesten i Bergamo viser at mennesker klynger seg til religion selv når de blir fristet til å bli frie. Fru Fønss (1882) er en sørgelig fortelling om en enkes tragiske brudd med sine egoistiske barn når hun ønsker å gifte seg på nytt.
Mogens og andre Noveller og Niels Lyhne ble begge berømmet av Rainer Maria Rilke i hans brev til Franz Xaver Kappus : «En hel verden vil svøpe deg inn, lykksaligheten, overfloden, den ufattelige umåteligheten i verden. Lev en tid i disse bøkene, lær fra dem hva du føler er verd å lære, men framfor alt elsk dem.»
Poesi
J.P. Jacobsens poesi var mer senromantisk enn hans prosa og gjerne preget av drøm og vemod, ja, melankoli. Men det forekommer også naturalistiske innslag. Mest betydningsfullt er kanskje det dunkle diktet ''Arabesk. Til en Haandtegning af Michel Angelo'' (1874). Tanken synes å være at kunst kan erstatte udødelighetstroen og dermed gi livet mening. Hans diktning betydde mye for dansk symbolistisk poesi på 1890-tallet. Den fikk også betydning for den norske Sigbjørn Obstfelders diktning fra samme tid. Obstfelder spiller i enkelte av sine dikt på Jacobsens poesi
Naturalist eller symbolist?
Som de andre innenfor det moderne gjennombrudd oppfattet også J.P. Jacobsen seg som ateist. Hans diktning er mye mer enn naturalisme, også i Georg Brandes' brede forstand, for J.P. Jacobsen tilstrebet flertydighet, og mente at «derved vinde de [dvs. verkene]i Liv», som han skrev i et brev til Edvard Brandes. Han gjorde bruk av et suggestivt språk, korrespondansebegrep og frie vers. Dette kommer muligens tydeligst til uttrykk i novellen Der burde have været Roser og i diktet Michelangelo-arabesken (se ovenfor), men slike trekk forekommer allerede i hans tidligste forfatterskap.
Med J.P. Jacobsen begynte den moderne litteratur i Danmark, selv om der skulle gå noe år før Sophus Claussen, Johannes Jørgensen og Helge Rode førte stilen videre.
J.P. Jacobsen ble bedre mottatt i den tyskspråklige verden og i England, Sverige og Norge enn i sitt hjemland. Sigmund Freud leste Jacobsen, og det kan muligens anes en linje fra Schopenhauer via Fru Marie Grubbe til Freud. Det har imidlertidg ikke vært mulig å påvise at Jacobsen hadde lest Schopenhauer, men usannsynlig er det ikke, ettersom han var språkkyndig og behersket tysk godt.
I Vilhelm Andersens store litteraturhistorie framstilles J.P. Jacobsen som naturalist, hos Frederik Nielsen etter freudiansk inspirasjon som algolagniker (en kan føle vellyst ved smerte), mens Jørgen Vosmar i sin utførlige avhandling er inne på andre områder, eksempelvis at Jacobsen kan ha beskjeftiget seg med Søren Kierkegaard, men det er andre filosofiske strømninger som har langt større affinitet til Jacobsens problemstillinger.
I de senere årtier har folk som Bernhard Glienke, Horst Nägele, Bengt Algot Sørensen, Poul Borum, Uwe Ebel, Jørn Erslev Andersen og flere skrevet avhandlinger som bringer J.P. Jacobsen mere i forbindelsen med symbolismen enn med naturalismen og foreslår å plassere ham som førsymbolist/nyromantiker/naturalistisk romantiker.
Ettermæle
I motsetningen til mange av sine kolleger hadde ikke Jacobsen større interesse for politikk. Hans hovedinteresse var vitenskap og psykologi. Han er først og fremst en kunstner som er opptatt av muligheten til å skape litterære bilder og scener både i prosa og poesi. Tidvisst ble han kritisert for å skrive maniert, og romanene ble beskyldt for for lite handling og for mye øyeblikksbilder.
Til tross for beskjeden produksjon har Jacobsens internasjonale innflytelse vært meget sterk. I den germanske og den engslskspråklige verden ble han mye lest. Han ga inspirasjon til folk som Thomas Mann, D. H. Lawrence og Rainer Maria Rilkes prosa. Rilke hevder i brev til en ung poet at han alltid har to bøker med seg; Bibelen og samlede verker av Jacobsen. Han inspirerte også norske forfattere, fra Henrik Ibsen til Obstfelder. Vilhelm Krag var preget av Jacobsens dragning mot det forgangne og eksotiske og av hans nyskapende språk. Også den betydelige norske dikter Tryggve Andersen, var opptatt av Jacobsen i sin ungdom, noe vi til en viss grad kan spore i det sentrale verket I Cancelliraadens Dage : Interiører og Skildringer fra Oplandene. Sigmund Freud, Hermann Hesse, Stefan Zweig var også godt kjent med Jacobsens verker og kommenterte dem.
Flere musikere lot seg inspirere av J.P. Jacobsen: den engelske komponisten Frederick Delius (en venn av Edvard Grieg) tok inntrykk av Jacobsen i operaen Fennimore og Gerda (1908–1910), og dodekafoniens, det vil si tolvtonemusikkens oppfinner, komponisten Arnold Schönberg, satte musikk til Jacobsens Gurresange.
Kulturkanonen
Romanen Fru Marie Grubbe ble tatt opp i Danmarks kulturkanon under litteratur i 2006.
I sin begrunnelse for valget av Fru Marie Grubbe sier Kanonutvalget blant annet:
Status: Svoboden
Status: Svoboden (originaltittel: Статус: Свободен) er en russisk film fra 2016, regissert av Pavel Ruminov.
Handling
Stand-up-komiker Nikita Kolesnikov har problemer med å slå opp med kjæresten Afina Gordejeva, etter at Afina har funnet seg en mer lovende partner: en vellykket førti år gammel tannlege.
Nikita, som forsøker å takle dette, går gjennom forskjellige stadier - hat, forsøk på å komme tilbake til den tidligere elskede, frem til han innser at han ikke burde være redd for å skilles. Etter hvert innser Nikita kanskje at dette er det beste som kan ha skjedd i livet hans.
Rosenrot (album)
Rosenrot er det tyske industrial metal-bandet Rammsteins femte album. Det ble sluppet internasjonalt i slutten av oktober 2005. Medlemmene i Rammstein har uttalt at albumene Reise, Reise og Rosenrot er søskenalbum, og at de må sees på slik. Eksempel på andre band som har gjort det samme nylig er System of a Down med deres plater Mezmerize og Hypnotize. Man kan allikevel merke at Rammstein har tonet seg ned og utforsket nytt territorium på Rosenrot.
Gerhard Wiltfang
Gerhard «Gerd» Wiltfang (født 27. april 1946 i Stuhr, død 1. juli 1997 i Thedinghausen) var en tysk rytter som deltok i de olympiske leker 1972 i München.
Wiltfang ble olympisk mester i hestesport under Sommer-OL 1972 i München. Med hesten «Askan» var han med på det vesttyske laget som vant lagkonkurransen i sprangridning foran USA og Italia. De andre på laget var Fritz Ligges på «Robin» og Hartwig Steenken på «Simona» og Hans Günter Winkler på «Torphy».
Reise, Reise
Reise, Reise er det tyske metall-bandet Rammsteins fjerde album. Det ble utgitt i 2004. Med dette albumet ønsket Rammstein å vende tilbake til røttene, men samtidig få en ny start.
Carl Grimberg
Carl Gustaf Grimberg (født 22. september 1876 i Göteborg i Sverige, død 11. juni 1941 i Djursholm) var en svensk historiker som er kjent for sine historiebøker Svenska folkets underbara öden og sin Världshistoria som også ble utgitt i Norge og Danmark.
Liv og virke
Carl Grimberg var sønn av læreren Joel Grimberg og hans hustru Charlotta, født Andersson. Grimberg ble filosofie kandidat ved Göteborgs högskola i 1896, filosofie licentiat der i 1902, filosofie doktor der i 1903 med avhandlingen De diplomatiska förbindelserna mellan Sverige och Preussen 1804–1808 og lærer ved Göteborgs realläroverk 1897–1901; ved Göteborgs høyere samskola 1901–03; ved Wallinska skolan 1903–04 samt ved Lundsbergs skola i Värmland 1904–08. Han var dosent i historie ved Göteborgs högskola 1906–1908, lektor ved Uppsala universitet 1907–08 og sjef för P.A. Norstedt & Söners litterære avdeling 1908–1918.
Grimberg forlot en lovende universitetskarriere for helt å egne seg til folkeutdannelse. Hans store verk i ni bind, Svenska folkets underbara öden, utkom i løpet av elleve år, fra 1913 til 1924, med supplementbind i ytterligere seks år, fra 1932 til 1938. Verket gjorde forfatteren ikke bare kjent i Sverige, men også meget populær og til sin tids Anders Fryxell eller Herman Lindqvist, men med det unntak at Grimberg faktisk var historiker.
Navnet Grimberg er blitt synonymt med populærhistoriker. Grimberg så historien fra kongenes og statsledernes synsvinkel. Historien ble fremstilt som et drama der kongenes beslutninger og personlighet avgjorde utfallet av storpolitiske hendelser. Grimberg begrunnet denne fremstillingsformen ved innlevelse i «viktige personers» liv, ville en kunne «lære av historien».
Den norske forlagsdirektøren på J. W. Cappelens Forlag AS, Henrik Groth, gjorde Grimberg kjent over hele Norden i løpet av 1950-tallet. Groth mente Cappelen trengte et historieverk og fant en traust, svensk utgivelse. Han tok denne, splittet den opp på 22 bind i format og størrelse med en tradisjonell roman, fylte disse opp med illustrasjoner som uavhengig av teksten kommenterte den, og fikk oppdaterte Grimbergs svakere punkter av rektor Haakon Holmboe og andre historikere. Historieverket i Groths innpakning skapte forlagshistorie ved at det solgte over all forventning og kom ut i flere opplag. Groths konsept ble eksportert tilbake til Sverige og tilsvarende utgivelser kom også ut i Danmark. Grimberg ble også oversatt til andre språk, blant annet finsk.
Utgivelser i Norge
Den første norske utgaven av Grimbergs verdenshistorie hadde tittelen Menneskenes Liv og Historie, og ble utgitt i årene 1955–1962. Utgivelsen bestod av 22 bind. Etter omtalen av Neandertalerne, gjengis verdenshistorien fra det gamle Egypt frem til andre verdenskrigs slutt.
En revidert utgave («Annen reviderte og forøkede utgave») ble påbegynt i 1958, «vesentlig på grunn av de fremskritt forskningen har gjort siden den gang Grimbergs bok ble skrevet», men også fordi man ønsket å skrive verdenshistorien etter andre verdenskrig. Bind 16–20 ble for det meste revidert av historikeren Ragnar Svanström: ''«Dette bindet inneholder de siste kapitler Carl Grimberg selv rakk å skrive før sin død. … Fil. dr. Ragnar Svanström har redigert bindet og har også skrevet det meste. Bare siste del … er skrevet av fil. lic. Bernhard Tarschys».''
Bind 21 ble skrevet av Chr. A.R. Christensen og A. St. Langeland. Et historisk atlas (bind 22) ble utgitt av Oddvar Bjørklund, Haakon Holmboe og Anders Røhr i 1962.
Tilleggsbind 1 ble skrevet av A.St. Langeland, og utgitt i 1969. Tilleggsbind 2 ble skrevet av A. St. Langeland og Haakon Holmboe, og utgitt i 1969; en ny utgave ved Harald Munthe-Kaas, ble utgitt i 1981. Tilleggsbind 3 ble skrevet av Jarle Simensen, og utgitt i 1970. Tilleggsbind 4 ble skrevet av Arild Hvidtfeldt og Niels Amstrup og utgitt i 1974. Tilleggsbind 5 ble skrevet av Arild Hvidtfeldt og utgitt i 1977.
I årene 1958–1977 utga J. W. Cappelens forlag andre utgave i form av 22 bind + 5 tilleggsbind med samme tittel, layout og innbinding.
Tredje utgave (1965–1967) var en revisjon av de 22 første bindene. Fjerde utgave bestod av en ny revisjon av de 22 første bindene (1975–1976); i tillegg ble Verdenshistorien etter 1945, av den danske historikeren Erling Bjøl, tilføyd som bind 23–25 (1973–1974).
Femte utgave (ISBN 82-02-04109-0), bestående av 25 bind og 5 tilleggsbind, ble utgitt i 1978.
Oorlogia
Oorlogia er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Det er kjent én art.
Carl Grimberg
Utgivelser i Norge
Cappelen gav ut en jubileumsutgave av de opprinnelige 22 bind i 1990.
Oorlogia
Utbredelse
Artene er utbredt i Afrika (Namibia).
Concorde TV
Concorde TV er et uavhengig TV-produksjonsselskap startet i 2012 av brødrene Bård og Vegard Ylvisåker. Produksjonsselskapets første TV-produksjon var andre sesong av I kveld med Ylvis som ble sendt på TVNorge høsten 2012.
Granada (departement)
Granada er et av femten departementer i Nicaragua. Det ligger sentralt i landet, langs nordbredden av Nicaraguasjøen. Administrasjonsenteret Granada er en av Nord- og Mellom-Amerikas eldste byer. Departementet hadde innbyggere i 2012.
Johann Friedrich Gmelin
Johann Friedrich Gmelin (født 8. august 1748, død 1. november 1804) var en tysk naturforsker og zoolog samt brorsønn til Johann Georg Gmelin d.y. Han ble i 1772 utnevnt til professor i naturvitenskap og botanikk i Tübingen og i 1775 professor i medisin i Göttingen. Gmelin er kjent for sin utgaven (den såkalte trettende) av Linnés Systema naturae, en utgave som utmerket seg gjennom mangel på kritikk og innsikt hos utgiveren, men som fikk en ganske stor litteraturhistorisk betydning i og med at den lenge var den eneste tilgjengelige håndboken i zoologi. Hans hovedarbeid er Onomatologia botanica (9 bind, 1771-77).
Mongar
Gewog
Mongar består av 16 gewogs:
Nyss
Avisen er et resultat av sammenslåingen fra 2021 av de tidligere lokalavisene Sykkylvsbladet, som dekket Sykkylven kommune, og Sunnmøringen, som dekket Stranda kommune. Tidligere redaktør i Sykkylvsbladet Frank Kjøde ble ansatt som redaktør i nyss. Tidligere redaktør i Sunnmøringen, Renate Furre-Henriksen, ble ansatt som journalist i nyss, med base ved kontoret i Stranda sentrum.
Bakgrunn
Etableringen av den nye lokalavisen var foranlediget av at Sunnmørsposten i Ålesund, som eies av Polaris Media-konsernet i 2020 kjøpte 100 % av aksjene i Sykkylvsbladets utgiverselskaper Sykkylven Media AS. Sunnmørsposten eide fra før Sunnmøringen.
Sammenslåingen ble blant annet begrunnet av Lidvar Flydal, direktør for lokale mediehus i Sunnmørsposten, med at begge de tidligere avisene hadde hatt underskudd på driften gjennom flere år, og at avisene hver for seg ikke hadde finansielle muskler til å satse på egen hånd. Avisen skal ha kontor både i Sykkylven og i Stranda sentrum. Det var forventet at avisen ville få et opplag på ca. 3500 aviser.
Siste utgave av Sunnmøringen ble utgitt 17. desember 2020, mens siste utgave av Sykkylvsbladet ble utgitt 23. desember 2020.
Papirutgave
Per 2021 kommer avisen ut hver onsdag og fredag. Den utgis i tabloidformat med 28–32 sider. Hver utgave inneholder en lederartikkel forfattet av redaktør Frank Kjøde under vignetten «Dagens kommentar». Avisen inneholder også nyhets- og sportsseksjon. Personalia som bursdagshilsener og dødsannonser publiseres under vignetten «Folk».
Papiravisen trykkes ved Polaris Medias trykkeri i Breivika i Ålesund.
Nettutgave
Foruten de to ukentlige papirutgavene publiserer avisen nyheter på nyss.no. Sunnmøringen hadde før sammenslåingen i en årrekke publisert nyheter på sitt eget nettsted sunnmoringen.no; den URL-en peker siden sammenslåingen til den sammenslåtte avisens nettsider. Sykkylvsbladet hadde på sin side ingen nettavis som sådan, kun informasjon om abonnement og annonsering. Lanseringen av en lokal nettavis representerte dermed et nytt tilbud for leserne i Sykkylven kommune.