cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Utmattelseskrigen
Tidslinje
22. januar 1970: President Nasser fløy hemmelig til Moskva for å diskutere situasjonen med sine sovjetiske allierte. Han fikk innfridd sitt krav om nye SAM-batterier, inklusive 3M9 Kub og 9K32 Strela-2. Utplasseringen av disse nye våpnene krevde kvalifisert personel for å beskytte dem. Nasser hadde derfor behov for at Den røde armé skulle utplasseres i stort antall ved kanalsonen. Dette nektet Sovjet å gå med på, og stilt i en presset situasjon presenterte Nasser et ultimatum: Dersom han ikke fikk den støtten han behøvde, ville han avslutte båndene til Sovjetunionen og hintet til at han ville henvende seg til USA for hjelp i fremtiden. Sovjetunionen hadde ikke råd til å miste sin støttespiller i Egypt, da de hadde investert tungt i Nassers regime. Sovjets daværende leder Leonid Bresjnev gav dermed etter, og sovjetisk tilstedeværelse i Egypt økte fra 2500-4000 soldater i januar til 10 600-12 150 (pluss 100-150 piloter) innen den 30. juni. Sovjetunionen var nå tungt innblandet i krigen.
22. januar 1970: Samtidig som Nasser besøkte Sovjetunionen, utførte israelske fallskjermjegere og marinekommandoer Operasjon Rhodos. Soldatene ble transportert til Shadwan-øya et stykke sør for Sharm el-Sheikh,, hvor de tok livet av 70 egyptiske soldater og tok ytterligere 62 til fange. Egne tap var 3 døde og 7 skadde. Soldatene demonterte også en egyptisk radar og annet militært utstyr og tok med seg dette tilbake til Israel. Et israelsk fly senket to egyptiske P-183 torpedo-båter under operasjonens hete.
Februar 1970: En egyptisk kommandotropp forsøkte seg på et bakholdsangrep i nærheten av Mitla-passet idet de ble oppdaget av israelske styrker. Hele enheten ble enten drept eller tatt til fange.
5. februar 1970: Israelske hjelpemotorskip ble skadet ved havna i Eilat under et raid utført av egyptiske froskemenn.
15. mars 1970: Den første fullt operative sovjetiske SAM-installasjonen i Egypt ble ferdigstilt. Den var en del av tre brigader som Sovjetunionen sendte til Egypt. Israelske Phantom II-jetfly bombarderte egyptiske posisjoner gjentatte ganger.
8. april 1970: Israelske McDonnell Douglas F-4 Phantom II-fly tok livet av 47 egyptiske skolebarn i det som senere er blitt kjent som Bahr El-Baqar-tragedien. Den enetasjers skolen ble truffet av fem bomber og to luft-til-bakke-missiler. Oppstyret rundt hendelsen førte til en kraftig nedskjæring i israelske bombetokt inne i selve Egypt, og den israelske ledelsen valgte heretter å vende hovedfokuset mot installasjoner i kanalsonen. Denne pauseperioden kjøpte egypterne tid til å plassere SAM-batteriene nærmere kanalsonen. MiG-fly fløyet av sovjetiske piloter sørget for den nødvendige dekningen i luften. I april begynte de sovjetiske pilotene å søke konfrontasjoner med israelske fly, men de israelske pilotene hadde ingen ordre om å nærme seg disse flyene og unngikk dermed sovjeterne.
3. mai 1970: 21 palestinske geriljaer ble drept av israelske tropper i Jordandalen.
16. mai 1970: Et israelsk fly ble skutt ned i kamper med en MiG-21.
Mai 1970: Storstilt israelsk raid mot Port Said ved slutten av måneden.
Juni 1970: Et israelsk raid mot syriske posisjoner ved Golan-fronten resulterte i hundrevis av syriske døde og skadede.
25. juni 1970: En israelsk A-4 Skyhawk ble under et sortie mot egyptiske styrker i kanalsonen angrepet og forfulgt av et par sovjetiske MiG-21-fly inn i Sinai. Sovjeterne hevdet flyet ble skutt ned, men fra israelsk hold ble det hevdet at det ble skadet og tvunget til å lande ved en nærliggende base.
27. juni 1970: Egyptiske flyraid over kanalen. Åtte egyptiske Su-7 og MiG-21 angrep bakenforliggende områder i Sinai, utenfor hovedtyngden til de israelske forsvarsverkene. Ifølge Israel ble to egyptiske fly skutt ned i løpet av aksjonen. En israelsk Mirage ble også skutt ned, og piloten ble tatt til fange.
18. juli 1970: Et israelsk flyangrep mot Egypt førte til menneskelige tap blant tilstedeværende sovjetisk militærpersonell.
30. juli 1970: Sovjetisk luftforsvar skjøt ned to israelske F-4 Phantom-fly. To piloter og en navigator ble tatt til fange, mens en andre navigator ble reddet av et helikopter senere mot kvelden.
7. august 1970: En våpenhvileavtale ble inngått, hvor begge sider ble tildelt et forbud mot å forandre det militære status quo i et område på 50 kilometre øst og vest for kanalen. Kun minutter etter våpenhvileinngåelsen begynte Egypt å flytte SAM-batterier inn i kanalsonen, selv om avtalen eksplisitt forbød nettopp dette.
Til tross for sine store tap, presset egypterne og sovjeterne luftforsvarssystemet sitt nærmere kanalsonen og skjøt ned et antall israelske fly. SAM-batteriene tillot egypterne å flytte artilleri uten å bli forstyrret av israelske fly.
28. september 1970: President Nasser døde av et hjerteslag. Visepresident Anwar Sadat tok over ledelsen, og gikk umiddelbart med på å avslutte utmattelseskrigen. Han gikk straks i gang med planleggingen av Jom kippur-krigen, som skulle finne sted tre år senere.
Resultat
Ved krigens avslutning var begge parters slagkraft tynet betraktelig, og ingen av landene var istand til å presse det hele særlig mye lengre. Det hersket ingen tvil om at det egyptiske målet om å gjenerobre Sinai ikke var blitt nådd, men samtidig var det klart at det før eller siden ville komme et nytt forsøk på å presse Israel ut av halvøya.
Militærhistorikerne har kommet med varierende konklusjoner vedrørende utmattelseskrigens utfall. Chaim Herzog noterte seg at Israel hadde stått ut hele slaget uten å gi etter for egyptiske krav, og beskrev landets taktikk som en «hittil fremmed form for krigføring». Den israelske militærkorrespondenten Ze'ev Schiff, som arbeidet for avisa Haaretz, uttalte at til tross for store israelske tap hadde hun ivaretatt de militære oppnåelsene fra 1967, og til tross for sovjetisk innblanding ikke viket som følge av krigføringen. Simon Dunstan noterte seg at til tross for at Israel lyktes i å holde stand ved Bar Lev-linjen, førte krigen til «en farlig selvtilfredshet i den israelske overkommandoen angående den egyptiske hærens besluttsomhet og Bar-Lev-linjens styrke». Kenneth Pollack hevdet at de egyptiske kommandostyrkene presterte «tilstrekkelig», selv om de sjeldent igangsatte risikable operasjoner på linje med de israelske kommandostyrkene. Egypts artillerikorps møtte tøff motstand i forsøkene på å gjennomtrenge fortifikasjonene langs Bar-Lev-linjen, og gikk etterhvert over til å forsøke å angripe israelske soldater utenfor forsvarsverkene. Det egyptiske flyvåpenet mottok kritikk grunnet manglende evne til å improvisere. Ifølge amerikansk etterretning mistet Egypt 109 fly i løpet av krigen, mens Israel på sin side mistet bare 16. De fleste flyene ble skutt ned av SAM-installasjoner. Det egyptiske bakke-til-luftforsvarssystemet ble kritisert for svært mangelfull nøyaktighet, og må angivelig ha måttet avfyrt mellom 6 og 10 missiler for å oppnå en treffsjanse på mer enn 50 prosent.
Tapstall
Ifølge militærhistoriker Zeev Schiff mistet 721 israelere livet, hvorav 594 var soldater og de resterende 127 var sivile. Dette gjaldt imidlertid alle frontene (dvs. Suezkanalen, Golanhøyden, Jordan), og strekker seg utenfor den offisielle krigsskueplassen langs kanalen. Chaim Herzog presenterte en noe lavere figur med omtrent 500 døde og rundt 2000 skadede. Netanel Lorch hevdet at 1 424 soldater ble drept i aksjon mellom den 15. juni 1967 og 8. august 1970, men dette strekker seg da utover perioden utmattelseskrigen offisielt var en krig. Det er ikke dermed slik at disse tallene ikke kan samsvare med hverandre, da de er presentert ut ifra forskjellige kriterier.
Mellom 14 og 16 israelske fly ble skutt ned, selv om det sovjetiske estimatet var 30. Destroyeren INS Eilat ble i tillegg senket.
Som i alle tidligere arabisk-israelske kriger (1948-krigen, Suezkrisen og seksdagerskrigen) var de arabiske tapene langt større enn de israelske. Det er imidlertid vanskelig å komme med presise estimater, da offisielle figurer aldri ble offentliggjort. Det laveste anslaget kom fra tidligere stabssjef Saad El Shazly, som hevdt 2 882 egyptiske soldater ble drept og ytterligere 6 285 ble skadet. Historiker Benny Morris mener en mer realistisk figur ligger på rundt 10 000 døde totalt, militære og sivile sammenlagt. Zeev Schiff noterte seg at på krigens høydepunkt mistet egypterne 300 soldater daglig, og fotoer tatt av israelske rekognoseringsfly avslørte minst 1 801 nye graver nær kanalsonen under denne perioden. Blant Egypts døde var stabssjef Abdul Munim Riad. Mellom 98 og 114 egyptiske fly ble skutt ned, selv om de sovjetiske estimatene lå på 60. Et antall egyptiske marineskip ble i tillegg senket.
I perioden 1967-1970 var PLOs tapstall 1 828 døde og omkring 2 500 tilfangetatte. Jordans intervensjon på PLOs side i slaget om Karameh kostet dem 84 døde soldater og to fly skutt ned. Det anslås også at 58 sovjetiske militærpersonell ble drept under krigen. Syriske tap på Golanfronten er ukjent, men et israelsk raid i juni 1970 førte til hundrevis av døde soldater. Kubanske styrker, som var utplassert på den syriske fronten, hadde 180 døde og 250 skadede. Offisielt regnes ikke konfliktene ved grensene til Syria og Jordan som en del av utmattelseskrigen, men enkelte velger likevel å anse det hele som flere sider av samme sak.
Aron Sportsklubb
Aron Sportsklubb (stiftet 22. november 1995 som Aron Skiklubb) er et norsk idrettslag fra Drammen, som driver med alpint, freestyle, langrenn, snøbrett og sykling. Klubben har tilhold på Åssiden ved Drammen Skisenter.
Alpinisten Marcus Monsen som representerer klubben deltok i historiens første Vinter-OL for ungdom i Innsbruck i 2012, mens hans søster Marte Monsen mottok Kongepokalen for hennes NM-gull i storslalåm under Norgesmesterskapet i alpint 2019.
Pål O. Nissen
Pål Oscar Nissen (født 26. februar 1963 i Trondheim) regissør og produsent. Han startet sin karriere i NRK U og ble kalt arkitekten bak U sin spesielle stil.
Han har bred erfaring fra både dokumentar, dama og komedie. Av priser kan nevnes Gullruten for beste musikkvideo (Vårofferet med Oslo filharmoniske orkester), Gullruten for beste dokumentar og Prix Jeunesse for beste ungdomsdokumentar (U: Sør-Afrika) i konkurranse med 75 TV-kanaler fra 62 land og Gullruten for beste drama (Fox Grønland). Denne dramaserien fikk også Amanda for beste TV-drama. Nissen har også vært prosjektleder for større serier som Livet er Svalbard produsert av Dinamo Story for NRK. Han har hatt regi på TV-seriene Melonas og to sesonger med Borettslaget for NRK, sistnevnte også medforfatter. Fra 2009 til 2013 jobbet Nissen som produsent i NRK-Drama og produserte "Schmokk" og "Hjem". Fra 2013 til 2015 hadde Nissen regi på to sesonger av komedien "Side om side" for NRK Underholdningsavdelingen. Fra 2016 til d.d. jobber Nissen som produsent i NRK Radioteatret.
Hovedgården ungdomsskole (Asker)
Hovedgården ungdomsskole er en ungdomsskole i Asker kommune. Skolen har ca. 250 elever på 8. - 10. trinn. Elevene kommer hovedsakelig fra barneskolekretsene Solberg, Blakstad og Heggedal. Skolen er beliggende i Heggedal, nabo til Heggedal hovedgård (derav navnet) og Heggedal kirke.
Samhold i mangfold
For å gjøre overgangen fra barneskolen så god som mulig, har vi utviklet et juniorprogram som ivaretar utvikling og trygghet. Gjennom sonesamarbeidet har skolen et tett samarbeid med både barnehager og barneskoler i området. Programmet skal skape en bedre overgang til ungdomsskolen.
Tillit gjennom ansvar
Tillit skapes ved at den tas i bruk. Ansvar kommer med tilliten. Ved å gi elevene ansvar for blant annet kantinedrift, kino, elevråd, miljøråd og idrettsstyret tilegner elevene seg verdifull erfaring. Det er både inspirerende og morsomt å være med på å forme sin egen skole. I tillegg synes mange det er svært givende å involvere seg så mye som de får mulighet til på Hovedgården.
Skolen har en gjennomgående kulturprofil og ønsker å være en levende skole i nærmiljøet. I samarbeid med foreldre, ungdom og lokalt kulturliv er det opprettet et kulturtilbud ved skolen som fungerer både i og etter skoletid.
Skolen har en rekke kulturprosjekter: Dukketeater på 8.trinn, Kulturbedriften med forestilling på 9.trinn og julekonsert og kunstutstilling på 10. trinn. Allmøtene som skolen arrangerer er preget av elevenes interesse for musikk, dans og drama.
Hovedgården ungdomsskole tilbyr elevene en lang og aktiv midttime hver eneste dag, på 55 minutter. Elevene kan velge mellom kinoklubb, strikkeklubb, quiz, bordtennis og annen idrett. I tillegg kan elevene gå på biblioteket, øve i band-rom, danse i trimrommet, bruke styrkerommet eller låne spill og sportsutstyr.
Kaliber fritidsklubb har et tett samarbeid med skolen. Den er åpen i midttimer, etter skoletid og noen kvelder i uken.
Elevmedvirkning
Skolen har stort fokus på at elevene selv skal være med å bidra på skolen. Ved å inkludere elevene i en planleggingsfase, samt lytte til deres behov skaper vi et godt grunnlag for en læringsplattform.
Elevene har et aktivt elevråd og gjennom dette fora kommer de selv med ideer til aktiviteter og forslag til utvikling av skolen. I elevrådet er det kort vei fra ord til handling. Ifølge elevundersøkelsen 2013 har Hovedgården ungdomsskole et av Norges beste elevråd.
Skolen har også en egen kantine, som drives av elevene selv. Skolen har også ansatt egen kokk.
Hver elev en vinner
Forskning viser at heterogent sammensatte klasser fremmer elevenes sosiale og resultatmessige fremgang. Vi har tro på undervisning med høy kvalitet og dermed fokus på kunnskap. Vårt satsningsområde fra 2012 er tilpasset opplæring og spesialundervisning. For å utnytte ressursene best mulig har vi valgt å organisere fagene matematikk, norsk og engelsk i tolærersystem. Det vil si at lærerne samarbeider om tilrettelegging, undervisning og faglig oppfølging av elevene.
Som et ledd i kvalitetssikring har Hovedgården innført et system med undervisningsevaluering for å gi lærere og elever et verktøy for å forbedre og utvikle undervisningen i alle fag. Resultatene på undervisningsevalueringen er tema på medarbeidersamtaler. Skolen har også et tett tverretatlig samarbeid, noe som blant annet kommer til syne gjennom samarbeidsmøter og ulike samtaler.
Alle elever skal føle trygghet
Som et ledd i å forebygge mobbing følger skolen anti-mobbe-programmet, ZERO, utviklet av Senter for atferdsforskning i Stavanger. Skolen arrangerer aktivitetsdager, allmøter og aksjonsdager som et ledd i ZERO-arbeidet. I den daglige driften er alle lærer ansvarlige ZERO-lærere, med tre sosiallærere som har et spesielt ansvar. Elevundersøkelsen og andre mobbeundersøkelser viser at skolen har minimalt med mobbing blant elevene takket være skolens forebyggende arbeid.
Vi tar ansvar for miljøet
Hovedgården skole er sertifisert som Grønt Flagg-skole fra januar 2013. Vårt miljøfokus er kildesortering. Skolen har et eget miljøråd bestående av elever og lærere.
Historie
Heggedal idrettshall ligger like ved skolen, og tjener som skolens gymsal. Hovedgården ungdomsklubb drives i samarbeid med skolen.
Skolen var egentlig ment å bli bygd der hvor Heggedal Hovedgård ligger, men da Heggedal Hovedgård ble fredet ble skolen bygd like nedenfor mellom gården og Kistefossdammen.
Tidligere sognet alle elevene helt Engelsrud, Dikemark, Solberg, Heggedal, Vollen, Arnestad, Torp Høymyr, deler av Blakstad og Gullhella til Hovedgården skole. Frem til medio 1990-tallet var det derfor rundt 50 elever i klassen, og to klasser på hvert trinn. Det var da tilsammen rundt 300 elever
Etter byggingen av diverse nye skoler i Asker midt på 1990-tallet er Hovedgården nå bare en skole for elever i hovedsak fra Dikemark, Solberg, Heggedal og deler av Blakstad.
Pogo
Pogo er en amerikansk tegneserie som ble skrevet og tegnet av Walt Kelly i årene 1949-73. Seriens hovedformat var avisstriper, og figurgalleriet bestod av dyr i "funny animals"-tradisjonen. Selv om serien virket uskyldig stilistisk sett, forekom det jevnlig innslag av satire; bl.a. ble senator Joseph McCarthy latterliggjort i 1950-årene. Forutenom satire var jevnlig bruk av nonsens-poesi et hovedtrekk i serien. I likhet med mange syndikerte serieskapere fikk Kelly flittig hjelp fra assistenter med tegning og tusjing, men han skal ha skrevet manus til serien mer eller mindre egenhendig. I sin storhetstid ble Pogo publisert i hundrevis av aviser i USA. Etter Kellys død ble serien videreført av skaperens assistenter i et par år, før den ble lagt ned i 1975. Den ble kortvarig gjenopplivet i årene 1989-92, med bistand fra Kellys familie.
Pogo i Norge
På tross av sin store popularitet i USA, ble ikke Pogo noen stor suksess i andre land (dette kan muligens forklares med at serien, med sin hyppige bruk av nonsenspoesi og ordspill, var vanskelig å oversette, samt at mesteparten av satiren som forekom i serien først og fremst rettet seg mot amerikanske forhold). I Norge så serien dagens lys først i 1992, da den senere versjonen, laget etter Kellys død, ble publisert i seks nummer av månedsbladet Tommy og Tigern. Pogo ble igjen introdusert for norske lesere i 2008-2010, denne gangen i form av Kellys originalserie, da Egmont Serieforlaget tok over Tommy og Tigern-bladet.
Leirvik (andre betydninger)
Leirvik kan vise til:
Jørgen Skjelvik
Jørgen Skjelvik (født 5. juli 1991) er en norsk fotballspiller som spiller for den danske klubben Odense Boldklub.
Stabæk
Skjelvik ble hentet opp til A-laget fra Stabæks juniorstall i april 2009 og fikk sin debut for A-laget i første runde i cupen mot Sander IL den 10. mai. Debuten i Tippeligaen kom den 16. mai i 4–1 seieren mot Sandefjord i den 9. serierunden i 2009.
Helsingborg
Den 2. august 2011 ble Skjelvik hentet av den svenske klubben Helsingborg IF for resten av sesongen. Den 13. august debuterte han da han kom inn som spiss i det 77. minutt. Han klarte også å score mål med en fin lobb etter gjennomspill fra Ardian Gashi i Helsingborgs 3-1 seier mot Trelleborgs FF.
Kalmar FF
Den 22. november signerte Skjelvik for den svenske klubben Kalmar FF som bosmanspiller. Skjelvik signerte en 3 års avtale og har blitt omskolert fra venstrekant til venstreback. Skjelvik har per 3. august 2012 vært den mest brukte spilleren i Kalmar FF, kun stått over 2 offisielle kamper.
Rosenborg
Den 17. juli 2013 signerte Skjelvik for og fikk tildelt drakt nummer 16.
I sesongen 2015 var han med å vinne både Tippeligaen og Cupfinalen.
I sesongen 2016 var han med å vinne både Tippeligaen og Cupfinalen.
I sesongen 2017 var han med å vinne Eliteserien.
Skjelvik bestemte seg for å ikke forlenge kontrakten med Rosenborg mot slutten av 2017 sesongen og heller forlate klubben etter 2017 sesongen.
Landslaget
Den 15. november 2013 fikk han sin første landskamp for mot.
Sørnesvågen
Sørnesvågen er en våg i Hafrsfjord, i Sola kommune. Sola kommune har anlagt fine park- og turområder rundt Sørnesvågen. Det er en populær sandstrand innerst i vågen, og den fargerike skulpturen «Ormen Lange» av kunstneren Roland Lengauer er satt opp på stranden og i vannkanten. Der er også en stor mark, med små fotballmål og en sandvolleyballbane like ved stranden. På den ene siden av Sørnesvågen ligger Indraberget og Ytraberget, på den andre siden ligger Sørnes. Både Saurnes og Sørnes brukes som navn.
Frida – med hjertet i hånden
Frida – med hjertet i hånden er en norsk spillefilm fra 1991. Filmen er en oppfølger til den populære novellefilmen Frida, som ble sendt i ungdomsprogrammet Midt i smørøyet i 1989, og i produksjonsmessig kronologi er den også en oppfølger til novellefilmen Frida og det urolige hjertet, som ble innspilt før, men vist etter, denne filmen. Som i de to forgjengerne blir rollen som Frida spilt av Maria Kvalheim, mens manus er av Torun Lian og regi ved Berit Nesheim.
Senere samme år skrev Lian en ungdomsroman med samme navn basert på filmen.
Handling
Frida på 13 år har i løpet av sommerferien oppdaget en bok av psykoanalytikeren Erich Fromm med tittelen «Om kjærlighet». Med den som referanse forsøker hun å forbedre kjærlighetslivet til både vennene sine og sin fraskilte mor - med stort sett katastrofale resultater. Frida er veldig opptatt av kjærlighet, og forelsker seg stadig vekk. Kristian, hennes beste venn og nabo følger oppgitt med på hennes drømmer og tanker. Men kjærligheten virker på mystiske måter...
Mottagelse
Filmen ble godt tatt i mot av både publikum og kritikere, og vant en rekke priser, deriblant Amandaprisen for beste norske kinofilm og Filmkritikerprisen til Torun Lian for manuskriptet. Den gikk også helt til topps i den italienske Giffoni-festivalen, hvor Maria Kvalheim dessuten fikk prisen for beste kvinnelige hovedrolle.
Frida var en av ytterst få norske filmer som ble en publikumsuksess i 1991 og den eneste som klarte å hamle opp med de store utenlandske filmene. Filmen spilte inn over åtte millioner kroner bare i 1991.
Edmonton Oilers
Edmonton Oilers er et ishockeylag i den profesjonelle ishockeyligaen NHL. Laget kommer fra byen Edmonton i provinsen Alberta i Canada og ble grunnlagt i 1972 under navnet «Alberta Oilers» som klubben het frem til 1973. Edmonton Oilers spilte i World Hockey Association i perioden mellom 1972 til serien ble lagt ned i 1979. Etter dette ble klubben med i NHL og var på 1980-tallet ett av de beste lagene med Stanley Cup-titler i 1984, 1985, 1987, 1988 og 1990. Ishockeylegenden Wayne Gretzky spilte for Oilers fra 1979 til 1988. Dagens lagkaptein er Connor McDavid.
Nordmannen Patrick Thoresen spilte for klubben fra juni 2006 og frem til februar 2008 (med en del opphold på klubbens farmerlag), da han ble hentet til rivalen Philadelphia Flyers.
Aviation Traders Carvair
Aviation Traders ATL-98 Carvair var et transport/fraktfly, en ombygget versjon av Douglas DC-4. Flyet var spesialtilpasset for frakt av biler ved at flyets nese ble bygget om og utgjorde en dør som kunne svinges tilside. Flyene ble opprinnelig bygget med tanke på transport av biler over Den engelske kanal hvor den noen mindre Bristol Freighter hadde opparbeidet et marked for ferging av biler.
Prototypen fløy første gang 21. juni 1961, og flytypen debuterte i mars 1962 hos British Untied Air Ferries. 3 fly ble også levert til det irske flyselskapet Aer Lingus, og andre til blant annet Ansett Australia og Aviaco. I konfigurasjon for ferging av biler hadde ATL-98 Carvair plass til 5 biler og 22 passasjerer, men flytypen kunne også konfigureres som passasjerfly og hadde da plass til opptil 85 passasjerer. I alt 21 DC-4 ble konvertert til ATL-98 Carvair mellom 1961 og 1968.
Stora Stokkavatnet
Stora Stokkavatnet er en innsjø i Stavanger kommune i Rogaland fylke. Stora Stokkavatnet ligger i bydelene Madla, Tasta og Eiganes og Våland og har et areal på 2,12 km² – det største i Stavanger, fulgt av Hålandsvatnet og Mosvatnet. Vannet ligger 11 moh. og er 42 meter på det dypeste. Rett ved Stora Stokkavatnet ligger Litla Stokkavatnet (0,11 km² stort).
Turen rundt vatnet er 7 900 meter lang. I vatnet ligger en holme, Storeholmen.
Stora Stokkavatnet har to tydelige tilløpsbekker i nord, Mississippibekken og Møllebekken. Møllebekken som kommer fra Litla Stokkavatnet er det største tilløpet. Utløpsbekken i sør renner ut i sjøen i Møllebukta i Hafrsfjord.
Stora Stokkavatnet er idag byens krisereservevann. Før 1. januar 2009 var det reserve-drikkevannskilde. I perioden 1931–1959 var det byens drikkevann.
Undis Blikken
Ragnhild Undis Blikken (født 7. mai 1914, død 22. januar 1992) var en norsk skøyteløper. Sammen med to andre kvinner fra Oslo Skøiteklub – Synnøve Lie og Laila Schou Nilsen – var hun blant pionerene innen lengdeløp for kvinner.
Hun vant det uoffisielle verdensmesterskapet på Frogner stadion i 1934. Her satte hun også verdensrekord på 1500 m med tida 2.40,0. I VM samme sted i 1938 ble hun nr. 5.
Blikken ble norgesmester i 1934, 1936 og 1938.
I stortingsvalgårene 1945 for Hedmark, 1957 og 1961 for Oslo stilte hun på valglistene for Venstre, men kom ikke inn på Stortinget ved noen av valgene. Hun arbeidet som informasjonsmedarbeider i Oslo kommune.
Hun har fått en vei oppkalt etter seg på Flisa, Undis Blikkens veg.
Jennifer Love Hewitt
Jennifer Love Hewitt (født 21. februar 1979) er en amerikansk skuespiller og sanger. Hun er kjent for sin rolle i TV-serien Party of Five, hvor hun spilte Sarah Reeves fra 1995 til 1999. Hun har også hatt en av hovedrollene i Fryktens sommer-filmene, hvor hun spilte Julie James. Hun er mest kjent fra serien Ghost Whisperer hvor hun spilte Melinda Gorden. I 2010–2012 spilte hun Riley Parks i The Client List. Som artist har hun utgitt sangen «How Do I Deal».
51 Nemausa
51 Nemausa er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 22. januar 1858 av Joseph Jean Pierre Laurent fra Nîmes. Nemausa er det latinske navnet på Nîmes.
Skyvelære
Et skyvelære er et måleverktøy som brukes til å måle lengder på objekter. Vanligvis med en nøyaktighet på ca. 1/10 mm (0.1 mm). Skyvelæret kan også ha skala for måling i tommer.
Noureddine Morceli
Noureddine Morceli (arabisk: نور الدين مرسلي, født 28. februar 1970 i Tenes) er en tidligere algerisk friidrettsutøver.
Skyvelære
Skyvelæret har egenskaper slik at en kan måle både utvendig, innvendig og dybde. Skyvelæret har også en lås slik at en målt verdi skal kunne beholdes. Dette er nyttig når en f.eks. bruker skyvelæret til gjentatte tester for å avklare om en har avvirket nok.
Noureddine Morceli
I 1988 Morceli nummer 2 på 1500 i junior-VM. I 1990 satte han ny juniorverdensrekord med tiden 3.37,87. 28. februar 1991 satte han ny verdensrekord innendørs med tiden 3.34,16. Bare ni dager senere vant han innendørs-VM på samme bane. Under VM i friidrett 1991 i Tokyo var Morceli skyhøy favoritt, og innfridde med seier.
Morceli var også stor favoritt til å vinne 1500 meter under OL 1992 i Barcelona, men der måtte han nøye seg med sjuendeplass. De første rundene gikk i svært rolig tempo, og Morceli nådde ikke opp på spurtrunden. Noen uker etter OL satte han ny verdensrekord på 1500 meter med tiden 3.28,86.
Skyvelære
Et vanlig skyvelære med metriske måling har en skala hvor hver millimeter er angitt. I tillegg har de en noniusskala på den bevegelige delen. Noniusskalaen gjør det mulig å måle avstander med en nøyaktighet på 1/10 mm, 1/20 mm eller enda høyere, avhenging av noniusens utforming.
Noureddine Morceli
Under VM 1993 i Stuttgart var igjen åpningstempoet på 1500 meter lavt. Denne gangen kontrollerte imidlertid Morceli feltet, og utklasset konkurrentene med en sluttrunde på 50,6 sekunder. Samme år satte han verdensrekord på en engelsk mil med tiden 3.44,39.
Skyvelære
Noniusskalaen kan være litt vanskelig å avlese, særlig for lite erfarne brukere eller i dårlig lys. Nyere skyvelære kan derfor være utstyrt med enten analog måleklokke, ofte gradert ned til 1/100 mm, eller de har digital avlesning med skjerm.
Noureddine Morceli
I 1994 satte han verdensrekord på 3000 meter med 7.25,11. I 1995 satte han to nye verdensrekorder i løpet av ni dager: Først forbedret han Said Aouitas rekord på 2000 meter til 4.47,88, deretter forbedret han sin egen 1500-meterrekord til 3.27,37. Under friidretts-VM i Göteborg vant han sin tredje VM-tittel på rad på 1500 meter.
Under OL 1996 i Atlanta var Morceli nok en gang klar favoritt til å vinne gull på favorittdistansen. Etter at hans hardeste konkurrent, Hicham El Guerrouj, falt i svingen en runde før mål, vant Morceli overlegent. Under VM 1997 i Athen ble Morceli «bare» nummer fire. Han deltok også i VM 1999 i Sevilla, men der brøt han løpet på sisterunden. Han løp sin siste konkurranse under OL 2000 i Sydney, hvor han også havnet utenfor seierspallen.´
Konfliktåret 1905
Dødsfall
...
Jørgen Jørgensen
Jørgen Jørgensen (født 29. mars 1780 i København, død 20. januar 1841 i Hobart i Australia) var en dansk eventyrer. Navneformen varierer og noen ganger angis han som Jørgen Jürgensen eller Jürgen Jürgensen.
Jørgen Jørgensen var sønn av kongelig urmaker Jørgen Jørgensen og Anna Lethe Brüün og vokste opp i familiens hus i Østergade 77 i København. Han var bror til urmakeren Urbain Jürgensen. Starten på hans eventyrlige liv kom da han som fjortenåring i 1794 fikk hyre som læregutt på det engelske kullskipet Jane, som gikk i fart på Nordsjøen. Drevet av en personlighet preget av virketrang, oppdagerlyst, spille- og stormannsgalskap skulle Jørgensen få et liv utspilt verden over og et virke med et omfang som antydes av tittelen på et delvis selvbiografisk verk utgitt av James Francis Hogan i 1835: ''Kongen af Island eller Beretningen om Jørgen Jürgensen. Søkaptein, revolutionær, hemmelig agent, konge af Island, forfatter, dramatiker, præst, statsfange, spiller, hospitals-assistent, opdagelsesrejsende, redaktør, udgiver, landsforvist og politibetjent'' (etter dansk utgave ved Vintens Forlag, København, 1973).
Sjømann, sjørøver og sydhavsseiler
Som sjømann seilte Jørgensen på verdenshavene. I 1798 tok han i England hyre på hvalfangeren Fanny som brakte han til Kappstaden, der han forlot skipet. Ønsket om å være med på oppdagelsesreiser til sydhavet brakte i stedet Jørgensen ombord på skuter som drev lyssky virksomhet, mest sannsynlig sjørøveri, langs vestkysten av Sør-Amerika. Etter halvannet år i denne virksomheten kom Jørgensen tilbake til Kappstaden, der han i november 1800 ble med et britisk skip som skulle til New South Wales for å utforske kystene av Australia. Jørgensen ble værende på Lady Nelson i flere år og steg i gradene. I august 1804 ble han kaptein på seilskuten Contest som skulle til New Zealand, deretter var han styrmann på hvalfangeren Alexander og kom til Tahiti. Opplevelsen av de kristne misjonærene medførte religiøs krise og tvil for Jørgensen, en krise som flere år senere skulle resultere i religiøs vekkelse og virke som predikant og forfatter av religiøse skrifter.
Kaperkaptein
I 1806 var Jørgensen tilbake i England. Året etter besøkte han familien i København, der krigen mellom Frankrike og Storbritannia i september 1807 skulle få dramatiske konsekvenser, både for Danmark-Norge og for Jørgensen. Etter flåteranet i 1807 ble Jørgensen, til tross for sin vennlige innstilling til England og skepsis til Danmark-Norges nye allianse med Frankrike, kaptein på kaperen Admiral Juul i desember 1807. I februar 1808 seilte Admiral Juul mot kysten av Yorkshire og ble der tatt av HMS Sappho 2. mars. Skipet ble brakt til England og mannskapet tatt som krigsfanger. Jørgensen satt først som krigsfange i Yarmouth, men ble brakt til London for avhør og deretter sluppet fri på vilkår av at han ikke forlot landet.
Jørgensen kom da i kontakt med forretningsmannen Samuel Phelps, som produserte såpe. Phelps var i behov av talg til såpeproduksjonen og planla en ekspedisjon til Island for å sikre forsyninger. Jørgensens danske bakgrunn gjorde at han ble med som partner i ekspedisjonen, med utsikt til andel i fortjenesten.
Konge av Island
Jørgensen la 29. desember 1808 ut fra Liverpool om bord på Clarence. Skuten hadde en last av matvarer som korn, poteter, kjøtt, kaffe, sukker, tobakk og rom, og det var meningen å selge dette i Reykjavík og deretter kjøpe talg før retur til England. Island var, som en del av Danmark-Norge, underlagt blokade mot handel med fiendtlige makter, noe som utelukket handel med britene. Etter å ha ankommet i januar ble Clarence liggende i Reykjavík havn uten å få solgt lasten. I en situasjon der handelsekspedisjonen så ut til å mislykkes, tydde de britiske handelsmennene til ytterligheter. Islands stiftamtmann, grev Trampe, ble 25. juni 1809 tatt til fange av den britiske kapteinen og handelsagenten, støttet av en tropp mannskaper med gevær og sverd. Dagen etter erklærte Jørgensen først all dansk myndighet på Island for opphevet, før han utpå kvelden fulgte opp med å erklære Island for fritt og selvstendig. Han samlet en livvaktstyrke på åtte mann og opprettet et hovedkvarter for sin revolusjonære myndighet. Jørgensen ga også Island et eget flagg, blått med tre hvite torsk. I en proklamasjon av 11. juli utnevnte han seg selv til Islands protektor, dog ikke uttrykkelig til konge slik ettertiden gjerne vil ha det til. Jørgensen ble avsatt 22. august 1809 etter at HMS Talbot kom innom Island og fikk kjennskap til hva som hadde skjedd. Jørgensen ble arrestert brakt til England i en dramatisk seilas der det ene av to skip tok fyr. Jørgensen var mannen som reddet mannskapet.
Krigsfange, spiller, landsforvist
Jørgensens liv etter dagene som «konge» av Island skulle ikke bli mindre dramatiske. I England ble Jørgensen dømt for å ha brutt vilkårene som krigsfange. Han ble holdt på Bahama, et av de beryktede fangeskipene som huset krigsfanger, der han brukte tiden på å forfatte skrifter om sine opplevelser og religiøse refleksjoner. I 1811 ble han frigitt. Spillegjeld og drukkenskap medførte nye problemer og han havnet allerede i desember 1811 i gjeldsfengsel for en måneds tid før han i 1812 ble sendt til kontinentet som etterretningsagent. Det er her Jørgensen tapes av syne for ettertiden noen års tid.
I mai 1820 ble han tiltalt for tyveri og igjen kastet i fengsel, denne gang i Newgate der flere nye skrifter ble forfattet. Etter fire år og tre måneders fengsel ble straffen omgjort til transportasjon til Van Diemens land. Straffen skulle bringe Jørgensen til kolonien han selv hadde vært med på å etablere som sjømann på Lady Nelson i 1803.
Sammen med 149 andre fanger ankom Jørgensen etter fem måneders seilas Tasmania 29. april 1826. Jørgensen tilbrakte de siste femten år av sitt liv, som fange og fra 1827 fri mann, i Tasmania, i et liv som den første utforsker av Tasmanias ville indre, som politiagent og involvert i kampen mellom kolonistene og Tasmanias urbefolkning, og som drukkenbolt.
Ettermæle
Jørgen Jørgensens dramatiske og eventyrlige liv har fascinert både samtiden og ettertiden på flere av de steder han virket. Allerede i 1811 kom de første trykte beretninger om hans forehavender på Island, som en del av den berømte botanikeren William Jackson Hooker bok om feltturen han gjennomførte på Island samtidig med at Jørgensen erklærte seg til konge over øyen (Journal of a Tour in Iceland in the Summer of 1809, trykket privat i 1811). På Island huskes Jørgensen for ettertiden som Jörundur hundadagakonungur. En viktig kilde til hans liv er hans egne skrifter, en omfattende og variert produksjon på innpå tjue titler, og da særlig det selvbiografiske stykket som Jørgensen fikk trykket i Tasmania i 1835. Senere biografier har kommet på flere språk, det mest grundige og omfattende på engelsk av Sarah Bakewell i 2005, The English Dane. Jørgensens liv er ennå ikke filmatisert.
Skrifter
Jørgen Jørgensen var en flittig forfatter som fikk utgitt en rekke trykte verker i løpet av sitt liv, det meste forfattet på engelsk og utgitt i England og Tasmania. Tematisk spenner hans skrifter fra religiøse temaer, over reisebeskrivelser til økonomiske og politiske emner.
Ankang
Ankang (kinesisk: 安康市, pinyin: Ānkāng shì) er en by på prefekturnivå i Kina sør i provinsen Shaanxi.
Samferdsel
Kinas riksvei 316 løper gjennom området. Den fører fra Fuzhou i Fujian via Nanchang i Jiangxi og Wuhan i Hubei til Lanzhou i Gansu.
Byen har flyplass (IATA-kode AKA) og jernbanestasjon, som danner endepunktet for jernbanestrekningen Xi'an – Ankang som ble åpnet 8. januar 2001, flere jernbanelinjer krysser her, slik at byen er knutepunkt for landtransport i Kina.
Han-elven renner igjennom byen.
Historie
Opprinnelig hadde Ankang status som fylke, men i 1998 besluttet det kinesiske innenriksdepartementet at området skulle få status som by på prefekturnivå. Ankang by dekker således i dag 23391 km² og har 2 670 000 innbyggere.
Administrative enheter
Byprefekturet Ankang har jurisdiksjon over ett distrikt (区 qū) og 9 fylker (县 xiàn).
Norsk misjon
I 1916 begynte den norske evangelisk lutherske Frikirke misjonsarbeid i Ankang. Misjonær Ole Anton Sommernes startet i byen som Frikirkens første misjonær i oktober 1918 og var der frem til desember 1945. Misjonær Sigurd Aske var prest og bibelskolelærer her fra 1936 til 1944. En stor kirke ble bygd og stod ferdig julaften 1933. Den ble imidlertid sprengt i luften under kulturrevolusjonen i 1967. Det ble bygget en yrkesskole på tomta. Senere har Ankangs protestanter fått tilbake halve kirketomta, og i mars 1992 ble ny kirke innviet.
Byen er også et katolsk bispesete, for et bispedømme som i år 2000 hadde nær 2 000 medlemmer.
Christoph Harbsmeier
Christoph Harbsmeier (født 16. april 1946 i Göttingen i Tyskland) er en tysk sinolog tilknyttet Universitetet i Oslo.
Han tok doktorgrad ved Universitetet i København i 1981 med et arbeid om klassisk kinesisk språk: Aspects of Classical Chinese Syntax. Han ble tilknyttet Universitetet i Oslo i 1980 og ble professor der i 1985.
I 2005 ble han tildelt Universitetet i Oslos forskningspris, og i 2008 utmerkelsen Fridtjof Nansens belønning for fremragende forskning.
Liste over jagerfly i første verdenskrig
Jagerflyet oppsto under den første verdenskrig og utviklet seg i løpet av disse årene fra primitive maskiner til fullblods jagerfly ved krigens slutt. De første flytypene som kan betegnes som jagerfly var den franske Morane-Saulnier Type N og den tyske Fokker E.I som var den første som var utstyrt med en synkronisert mitraljøse. Jagerflyene under den første verdenskrig bar preg av å bli utdatert og erstattet av bedre modeller svært raskt, ofte bare måneder etter at de var satt inn i operativ tjeneste.
Auchtermuchty
Kjente personer
Blant kjente personer fra byen er James Ferrier, fjerde ordfører av Montréal i Canada, ble født her. John Glas (1695–1773), som grunnla den lille kristne sekten glasittene i 1725. Jimmy Shand (1908–2000) var en skotsk folkemusiker som spilte tradisjonell skotsk dansemusikk på trekkspill. Brødrene og musikerne Charlie og Chris Reid som grunnla folk/rock-gruppa The Proclaimers ble født i Leith, men vokste opp i Auchermuchty.
Deportivo Alavés
Deportivo Alavés, S.A.D., også kjent som bare Alavés, er en spansk fotballklubb basert i byen Vitoria i regionen Baskerland. Klubben ble grunnlagt i 1921, og lagets draktfarger er hvite med blå vertikale striper på skjorten og blå underdel, mens bortedraktene er burgunderrøde. Klubben spiller sine hjemmekamper på Estadio Mendizorroza.
Historie
Klubben ble grunnlagt i 1921 og var i flere år lillebror i Baskerland bak både Real Sociedad og Athletic Bilbao. I 1930 lyktes klubben for første gang å rykke opp i øverste divisjon La Liga, hvor den overlevde i tre sesonger før den rykket ned igjen og forble i lavere divisjoner. På midten av 1980-tallet var klubbens økonomi merkbart dårlig, og fra å forhindre konkurs ble Alavés tvunget til å selge sin kommende storspiller, målvakten Andoni Zubizarreta, til Athletic Bilbao.
I 1998/1999-sesongen rykket Deportivo Alavés atter en gang opp igjen til La Liga og til det som skulle bli begynnelsen på en storhetsperiode for klubben. Alavés endte opp på uvanlige høye tabellplasseringer, med blant annet en sjetteplass i 1999/2000-sesongen og en syvendeplass i 2001/2002-sesongen. I 2000/2001-sesongen deltok klubben også i UEFA-cupen 2000/01, hvor de etterhvert spilte seg frem til finale mot Liverpool FC, som de tapte knepent 4–5 på ekstraomganger.
I 2003 rykket klubben igjen ned fra La Liga, og med unntak av 2005/2006-sesongen, har Deportivo Alavés holdt seg i Segunda División og Segunda División B. Sesongen 2016/2017 spiller Alavés igjen i Primera División.
Liste over jagerfly i mellomkrigstiden
Jagerflyet fortsatte å utvikle seg også i mellomkrigstiden. Monoplan ble vanlige på 30-tallet og i 1939 fløy den første prototypen på et jetdrevet jagerfly.
Mosvatnet
Mosvatnet er en innsjø i Stavanger kommune i Rogaland fylke. Vannet ligger i bydelene Hillevåg og Eiganes og Våland og har et areal på 0,45 km² – det tredje største i Stavanger etter Hålandsvatnet og Store Stokkavatn. Det er 3,5 meter på det dypeste, og ligger 37 meter over havet.
Mosvatnet var byens drikkevannskilde fra 1863 til 1931.
Dyreliv
Vannet og området rundt har et rikt fugleliv. I 1998 ble det observert 143 forskjellige fuglearter her. Stokkand, toppand, hettemåke, knoppsvane og sothøne hekker her. I bøkeskogen finnes blant annet bokfink, gråtrost, rødvingetrost, løvsanger, kjøttmeis og rødstrupe. Området er derfor beskrevet som et eldorado for ornitologer.
Friluftsliv og camping
Ved sørenden ligger Mosvangen Camping og i øst (på andre siden av ) Stavanger Svømmestadion Gamlingen og Vålandsskogen. På vestsiden finner vi Rogaland Kunstmuseum
Mosvatnet er det suverent mest brukte friluftsområdet i Stavanger. Utvalgstellingene som ble foretatt i 1995 viste at anslagsvis 560 000 personer brukte turstien rundt Mosvatnet. Voksne turgåere var de ivrigste brukerne. Syklister og joggere utgjorde også en stor brukergruppe. Stien rundt vatnet (korteste vei) er kontrollmålt til 3070 m.
Pogonocherus hispidulus
Stor løvgreinbukk (Pogonocherus hispidulus) er en bille som tilhører familien trebukker (Cerambycidae). Denne arten er utbredt langs kysten av Sør-Norge.
Utseende
En liten (6-7,5 mm), kraftig, brunspraglete trebukk. Den kjennes fra de andre Pogonocherus-artene som forekommer i Norge på at den fremre delen av dekkvingene er nesten ensfarget gråhvit. Antennene er kraftige, med ganske lange børster, omtrent så lange som kroppen, hvert ledd er tydelig tofarget, gråhvitt i indre del, brunt i ytre. Hodet er stort og bredt, tett kledt med håraktige skjell. Pronotum er litt bredere enn langt, hvelvet, med en smal, butt tagg midt på hver sidekant. Dekkvingene er brune, den fremste tredjedelen nærmest ensfarget gråhvit. De har en spiss tagg ytterst i spissen. Beina er korte og svært kraftige.
Levevis
Larvene utvikler seg i greiner av ulike løvtrær, for eksempel hassel og villapal. Arten er ofte sammen med andre, små trebukker, for eksempel Stenostola dubia, Molorchus umbellatarum og Pogonocherus hispidus (de to førstnevnte har svært begrenset utbredelse i Norge). Utviklingen tar to år, den voksne billen klekkes om ettersommeren eller høsten, men er lite aktiv før neste vår, da den lever fram til juli. Den er lett å overse da den har gode kamuflasjefarger og er ganske liten.
Kjell Pahr-Iversen
Kjell Oddvar Pahr-Iversen (født  22. desember 1937 i Stavanger) er en norsk maler.
Pogonocherus hispidulus
Utbredelse
Arten er utbredt i hele Europa bortsett fra den sørlige delen av Balkan. I Norge er det en sørlig art som forekommer langs kysten til Møre og Romsdal.
Kjell Pahr-Iversen
Han fikk sin utdanning ved Kunst- og håndverkskolen i Bergen og ved Kunstakademiet i København. Pahr-Iversen er representert blant annet i Nasjonalgalleriet og ved en rekke andre museer.
Han har hatt mange utsmykningsoppdrag, og er en kjent norsk samtidskunstner.
Pahr-Iversen modellerer bildene sine med lys og skygge. Han bruker farger og penselstrøk på en ekspresjonistisk måte. Han er veldig opptatt av lys og benytter seg av en maleteknikk som gjør at bildene hans får en spesiell glød og intensitet.
Pahr-Iversen ble 12. november 2017 utnevnt til æresmedlem av Det russiske kunstakademiet.
Han er broren til forfatter og tidligere sjefredaktør Engwall Pahr-Iversen.
52 Europa
52 Europa er en hovedbelteasteroide og et medlem av asteroidefamilien Hygiea. Den ble oppdaga den 4. februar 1858 av Hermann Mayer Salomon Goldschmidt fra Observatoire de Paris i Paris. Den ble oppkalt etter den greske mytologiske skikkelsen Europa, til tross for at hennes navn alt var gitt til Jupiters måne Europa, – i tillegg til kontinentet.
Gegharkunik
Gegharkunik (armensk: Գեղարքունիք) er en av Armenias ti provinser. Provinsens areal er 5 348 km². Ved folketellingen i 2011 hadde Gegharkunik 235 075 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Gavar.
Provinsen ligger øst i Armenia og grenser til Aserbajdsjan i øst og til provinsene Vajots Dzor i sør, Ararat i sørvest, Kotajk i vest og til Tavusj i nord. I øst, omgitt av aserbajdsjansk territorium, ligger den armenske eksklaven Artsvasjen som også hører til Gegharkunik.
Armenias største innsjø, Sevansjøen, ligger i Gegharkunik.
Ram Chandra Poudel
Ram Chandra Poudel er en politiker fra Nepal som fra 13. mars 2023 er landets president. Han var tidligere generalsekretær i Nepals Kongressparti, og visestatsminister i Nepals overgangsregjering, som blei konstituert 1. april 2007. I regjeringa var han stedfortreder for statsminister G.P. Koirala. Han var også minister for fred og gjenoppbygging.
Fra april 2007 var Poudel ansvarlig for regjeringas forhandlinger med forskjellige opprørske grupper fra Tarai og nasjonale og andre minoriteter.
Han blei valgt inn i parlamentet i 1994 og 1999 fra Tanahu.
Poudels første store politiske triumf var da han blei valgt til parlamentsleder etter valget i 1994. Nepals Kongressparti hadde nettopp tapt valget, og var blitt nest største parti, med 83 mandater. UML var størst i parlamentet, med 88 mandater, og danna regjering. Tross det slo han UMLs kandidat C. P. Mainali.
Han var visestatsminister og innenriksminister i G.P. Koiralas regjering som måtte gå av i juli 2001. Poudel bidro til det ved å trekke seg fra regjeringa.
Poudel er kjent som en hard motstander av NKP (Maobadi), som han har beskyldt for å være styrt av kong Gyanendra. Kritikere hevda at han var et lite heldig valg til ei regjering der maoistpartiet for første gang var en del av koalisjonen.
Under feiringa av demokratidagen 24. april 2007, da Poudel skulle tale i Kathmandu sammen med representanter for andre regjeringspartier, blei han jaga fra podiet av møtedeltakere som bl.a. kasta vannflasker på ham. Dette blei oppfatta som en følge av at han blei identifisert med den politiske linja til statsminister Koirala, som nekta å gå inn for å avsette kong Gyanendra og innføre republikk.
«Berge Bergesen»
«Berge Bergesen» er navnet på flere skip eid av Sig. Bergesen d.y. & Co.
Farrisrunden
Farrisrunden er et tur-/grusritt for aktive og mosjonister arrangert av Nanset IF. Rittet går i vakre omgivelser rundt Farrisvannet. I 2008 ble rittet arrangert for tolvte gang. Arrangementet er et dugnadsarbeid med medlemmer av Nanset IF og ikke-medlemmer som funksjonærer. I tillegg benyttes tjenester fra Larvik OK i forbindelse med registreringer og etteranmeldinger. Videre er Kvelde IL, Kjose IL involvert i matstasjonene ute i løypen. Sikkerhet, kommunikasjon og førstehjelp blir ivaretatt av motorsykkelklubben LRRL og Norsk Folkehjelp.