cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Junge Union
Politisk filosofi
JU definerer seg som liberal, sosial, konservativ og progressiv. Fra et norsk synspunkt vil konservativ være den mest dekkende betegnelsen. Dets politikk er i likhet med moderpartiene basert på et kristent verdisyn. JU støtter demokrati og sosial markedsøkonomi. De er ivrige tilhengere av europeisk integrasjon, og av et sterkt transatlantisk forhold. I likhet med moderpartiene ønsker JU å gjennomføre nødvendige reformer av velferdsstaten for å møte demografiske utfordringer og sikre konkurranseevne og arbeidsplasser.
Internasjonale forhold
JU er medlem av det europeiske folkepartiets ungdomsorganisasjon (YEPP), som omfatter konservative og kristeligdemokratiske partier i hele EU. Det samarbeider nært med alle europeiske partnerorganisasjoner, men tradisjonelt har det et spesielt nært forhold til Junge Österreichische Volkspartei (JVP), det østerrikske konservative folkepartiets ungdomsorganisasjon. Unge Høyre er søsterparti i Norge.
Huaibei
Huaibei (kinesisk: 淮北; pinyin: Huáiběi) er en by på prefekturnivå i provinsen Anhui i det sentrale Kina. Befolkningen innen bygrensene anslås (2004) til 808 000.
Administrative enheter
Byprefekturet Huaibei har jurisdiksjon over 3 distrikter (区 qū) og ett fylke (县 xiàn).
Irlands forsvar
Irlands forsvar består av tre forsvarsgrener med den offisielle betegnelsen Óglaigh na hÉireann, som gjerne oversettes til «Irlands frivillige» eller «Irlands krigere». Styrkenes øverstkommanderende er Irlands president, men forsvarsministeren har det politiske ansvaret.
Forsvaret består (pr. 2005) av:
Mitanni
Mitanni (transkribert fra hettittisk kileskrift: Mi-ta-an-ni) eller Hanigalbat (assyrisk: Hanigalbat eller Khanigalbat, transkribert fra kileskrift Ḫa-ni-gal-bat) var en hurrittisktalende stat i nordlige Syria og sørvestlige Anatolia i tiden 1500–1300 f.Kr. Det ble grunnlagt av en indoarisk herskerklasse som kontrollerte en hovedsakelig hurrittisk befolkning. Mitanniriket kom til å bli en regional makt etter hettittenes ødeleggelse av amorittiske Babylon og en rekke svake og ineffektive assyriske konger som hadde skapt et maktvakuum i Mesopotamia.
Ved begynnelsen av sin historie var Mitannirikets fremste rival Egypt under 18. egyptiske dynasti. Men med trusselen fra et stadig mektigere hettittisk rike inngikk Mitanni og Egypt en allianse for å beskytte deres felles interesser. Ved høyden av sin makt på 1300-tallet f.Kr. hadde Mitanni utposter sentrert rundt sin hovedstad Washukanni. Dens nøyaktige lokalisering i dag er ukjent, men kan være en så langt ikke undersøkt tell i nærheten av elven Khabur i Syria, øst for Eufrat. Til sist bukket Mitanni under for det hettittiske riket og senere fra assyriske angrep, og dets status ble redusert til en provins innenfor det assyriske riket. Mitannis innflytelse er vist i hurrittiske steds- og personnavn, og spredning av en særskilt keramikktype over Syria og Levanten.
Geografi
Mitanniriket kontrollerte handelrutene ned elven Khabur til byen Mari og opp elven Eufrat og til byen Karkemisj. For en tid kontrollerte de også de assyriske områdene i øvre Tigris og dets overvann ved Ninive, Arbil, Assur og Nuzi. Deres allierte omfattet Kizzuwatnariket i sørøstlige Anatolia; Mukisj som strekte seg mellom Ugarit og Qatna vest for elven Orontes til havet; og Niya som kontrollert østbredden av Orontes fra Alalakh ned gjennom Aleppo, Ebla, og Hama og til Qatna og Kadesj. I øst hadde de gode forhold til kassitterne. Landet til Mitanniriket i nordlige Syria strakte seg fra Taurusfjellene i vest og så langt øst som Nuzi (dagens Kirkuk) og til elven Tigris. I sør strakte det seg fra Aleppo over (Nuhashshe) til Mari ved Eufrat i øst. Dets senter var i elvedalen Khabur med to hovedsteder, Taite og Washshukanni (kalt for henholdsvis Taidu og Ushshukana i assyriske kilder). Hele området gjorde det mulig å drive jordbruk uten kunstig vanning. De drev tamdyr som kyr, sauer og geiter. Landet var meget lik Assyria i klima og var bosatt av både stedegne hurrittere og amorittisktalende (amurru) befolkninger.
Navn
Mitanniriket ble referert til som Maryannu, Nahrin eller Mitanni av egypterne, som Hurri av hettittene, og Hanigalbat av assyrerne. Ulike navn synes å ha blitt brukt om hverandre for det samme kongeriket. Hettittiske annaler nevner et folk kalt for Hurri (Ḫu-ur-ri), lokalisert i nordøstlige Syria. Et hettittisk fragment, antagelig fra tiden til Mursili I, nevner en «konge av hurriene» eller «hurrierne». Den assyrisk-akkadiske versjonen av teksten gjengir «Hurri» som «Hanigalbat». Tushratta, som kaller seg selv for konge av Mitanni i sine akkadiske Amarnabrev til den egyptiske statsadministrasjonen, viser til sitt kongedømme som Hanigalbat.
Egyptiske kilder kaller Mitanni for nhrn, noe som generelt er uttalt som Naharin/Naharina fra det assyrisk-akkadiske ordet for «elv», sammenlign Aram-Naharaim. Navnet Mitanni er først dokumentert i en tekst om de syriske kriger (ca. 1480 f.Kr.) av den offisielle astronomen og klokkebyggeren Amememhet som kom tilbake fra et «utenlandsk land kalt for Me-ta-ni» på tiden til farao Thutmose I. Den militære ekspedisjonen til Naharina som ble annonsert av farao Thutmosis I i begynnelsen av hans styre kan faktisk egentlig ha skjedd i løpet av det lange tidligere styret til Amenhotep I.
Folket
Etnisiteten til folket i Mitanni er det vanskelig å avgjøre med sikkerhet. En avhandling om stridsvognhester av Kikkuli (en forfatter om hesteskjøtsel) inneholder en rekke indoariske ord. Det er foreslått at disse ordene var avledet fra et fortsatt udelt indoiransk språk, Annen forskning har dog vist at særskilte indoariske trekk var tilstede.
Navnene til det mitanniske aristokratiet er hyppig av indoarisk opphav, men det er spesielt deres guddommer som viser indoariske røtter (Mitra, Varuna, Indra, Nasatya), skjønt en del forskere er av den formening at de er mer direkte beslektet med kassitterne. Språket til vanlige folk var hurrisk språk, verken indoeuropeisk eller semittisk. Hurrittisk er beslektet med urartisk, begge tilhørte den hurro-urartiske språkfamilien. Det har blitt hevdet at ingenting mer kan bli dedusert fra de nåværende materialet. Et hurrisk avsnitt i Amarnabrevene – vanligvis skrevet i akkadisk, «fellesspråket» den gang – indikerer at kongefamilien i Mitanni også snakket hurrisk.
Folk med hurriske navn er bevitnet over store områder i Syria og nordlige Levanten som er åpenbart utenfor det området av den politiske enheten kjent i Assyria som Hanilgalbat. Det er ingen indikasjoner på at disse personene viste lydighet for den politiske enheten Mitanni; skjønt det tyske begrepet auslandshurriter («eksilhurritter») har blitt benyttet. På 1300-tallet f.Kr. ble tallrike bystater i nordlige Syria og Kanaan styrt av personer med hurriske og en del indoariske navn. Det kan indikere at befolkningen i disse bystatene også var hurritter, da er det mulig at disse enhetene var en del av en større statsdannelse som delte en hurrisk identitet. Dette er ofte blitt antatt, men uten en kritisk undersøkelse av kildene. Forskjeller i dialekt og regionale ulike religiøse gudeverdener (Hepat/Shawushka, Sharruma/Tilla og videre) peker til eksistensen av flere grupper av hurrisktalende folk.
Håkon Olaussen
Håkon Daniel Beyer Olaussen (født 25. mars 1969) er en norsk journalist, prest og radiomann.
Håkon Olaussen er særlig kjent som programleder av flere radioprogrammer i NRK, deriblant Språkteigen, samtaleprogrammet Det skjedde i de dager og som produsent for morgenandaktene fra 2005. Han har tidligere arbeidet blant annet som sogneprest i Tiller menighet i Trondheim, med reklame og i den kristne avisa Vårt Land. Fra februar 2007 til 2012 var han å høre i NRKs populære nyhetsmagasin Her og nå.
Lužnice
Lužnice (tsjekkisk), eller Lainsitz (tysk), er en elv som renner gjennom Østerrike (43 km) og Tsjekkia (165 km). Elven er en sideelv til Vltava, som den munner ut i ved Týn nad Vltavou.
Vestre Strandgate
Vestre Strandgate (5-59, 2-42) er en gate i Kvadraturen i Kristiansand som ligger i bydelen Kvadraturen/Eg. Gaten har sitt løp fra Gravane til rundkjøringen på Gartnerløkka hvor den møter E18 og løper videre i Rv9 (Setesdalsveien). Den er del av fylkesvei 471 fra rundkjøringen på Gartnerløkka til krysset med Dronningens gate. Fra Rådhusgata til Gravane har den to parallelle løp, et i forlengelsen av Fv471 og et som skiller containerhavnen fra blant annet Tollboden og Caledonien hotel. Med unntak av Vestre Strandgate 22 og 24, som er bygd i tre, er det murbygninger, fortrinnsvis av nyere dato, langs hele gateløpet.
Skjetten
Skjetten er et større sted i Lillestrøm kommune i Akershus i Viken fylke med rundt 10 000 innbyggere. Stedet inngår i tettstedet Oslo. Skjetten grenser mot Strømmen, Lillestrøm, Lørenskog, Skedsmokorset, Nittedal, Kjeller og Oslo.
Vestre Strandgate
Gaten har en rekke sentrale møteplasser og sentrumsfunksjoner i form av Caledonien Hotel, Agder teater, Fønix kino, Hotell Ernst, rutebilstasjon og jernbanestasjon. Gaten er forøvring preget av restauranter, pubber og serveringssteder, en del butikker og kontorer og et fåtall boliger.
Skjetten
Stedet
Europavei 6 går gjennom utkanten av Skjetten, forbi det lille industriområdet Hvam, hvor også Olavsgaard hotell ligger.
Vestre Strandgate
Utsmykning
Langs gaten er flere park- og parkmessige anlegg med skulpturell utsmykning. I Gravaneparken finnes Skule Waksviks «To rådyr» i bronse, Kjell Nupens «Krukke» i keramikk fra 1994, Arne Nikolai Vigelands «Gutten og bjørnen» fra 1968 og «Sammenkrøkt» av Per Palle Storm som ble reist i 1945. Utenfor Caledonien Hotel er skulpturen «Seilskuteskipperen» plassert. Den ble laget av Nic Schiøll i 1970. Fasaderelieffet på Agder teater (mot Kongens gate) dekker 340 m² og er formet av Henrik Finne.
I Børsparken står Magnus Vigrestads «Barbarkvinne», satt opp i 1951, men skapt allerede i 1917. Skulpturen er regnet som hans beste verk, «vakkert, formfullendt og harmonisk i uttrykket». Skulpturen vakte oppmerksomhet med sin dristighet i form og uttrykk da den ble avduket. Utenfor havnelageret på Europakaia, som tidligere ble kalt Smits kai, står Anne Berit Nedlands bronseskulptur av Kong Olav V fra 1997. Ved Kristiansand stasjon stod tidligere fonteneskulpturen «Tjuvfiskeren» av Ingemund Berulvson. Den er laget i 1934 og satt opp i 1951. Den ble flyttet til Ravnedalen i 2015.
Skjetten
Stedet
Skjetten har i tillegg flere grusbaner for fotball noen basketballbaner og tennisbaner. Andre lokale organisasjoner er Skjetten jente- og guttekorps og Skjetten speidergruppe. Her finnes også rideskole, lysløype, fritidsklubben Jolly og 100m/300m skytebane. Skjetten har egen Frisbeegolf bane med 18 hull. Banen heter Valstad Frisbeegolf og er tilknyttet Frisbeeklubben Aktiv. https://www.facebook.com/groups/369474870107096/?ref=share
Skoler
Det er fire videregående skoler i kommunen, men ingen i Skjetten.
Gamle Skjetten
Område bestående av eneboliger og tomannsboliger med store hager, i likhet med Skjetten skole bygget tidlig på 1950-tallet. De senere tiårene har det skjedd noe fortetting ved tomtedeling, og ved at det tidligere gartneriet og jorder blir bebygget. Lavblokker ved Skjetten skole og i Hellaveien.
Et spesielt boligområde på Gamle Skjetten er Breidablikk – med veiene Rich. Nordraaks vei, Johan Svendsens vei og Kiellands vei. Området ligger på et jorde – senere avgrenset av veiene rundt. Det er to forhold som gjør byggingen av området spesielt: Dugnadsånden og byggemetoden. Etterkrigstidens boligmangel fikk mange ildsjeler til å starte selvbyggerlag. Blant disse var Breidablikk Selvbyggerlag som begynte byggingen i 1950.
Ti år senere hadde byggelaget reist 48 likt utseende tomannsboliger. Alle ble bygd på dugnad av de som etter hvert flyttet inn i boligene. Alle deltakerne forpliktet seg til å være med på byggingen av alle boligene. Etter hvert som deltakerne flyttet inn i egne hus, hadde de følgelig fortsatt mange år med dugnadsarbeid foran seg på de resterende boligene. De første 12 husene ble bygd av håndstampet leire, såkalte adobehus. Byggemetoden var slitsom og veldig tidkrevende.
Etter hvert som byggematerialer ble billigere og lettere tilgjengelig, gikk man derfor over til lettbetong. I dag ser området ut som et hvilket som helst villaområde, og stampejordshusene står fortsatt.
Skjettenbyen
Det sies at Skjetten er den eneste norske by som er utstilt på en arkitektonisk avdeling i Norge. Skjettenbyen i nordre del av Skjetten ble bygget ut tidlig på 1970-tallet, og består av lavblokker og modulære rekkehus. I sentrum av området ligger Skjetten Sportsklubbs anlegg og Skjettensenteret med butikker, bensinstasjon og gatekjøkken.
Veiene i Skjettenbyen er oppkalt etter Skedsmos (daværende) vennskapskommuner:
Guldhaug-Tømte
Villaområde som ble bygd på 1980-tallet. Guldhaug-Tømte er omkranset av skog som gjerne benyttes til turgåing. Guldhaug-Tømte er kalt opp etter to gårder som lå der, Guldhaug og Tømte. Noe av området som leder opp dit er fortsatt dyrket mark.
Materiell
Materiell betyr i seg selv stofflig, legemlig; fysisk; sanselig; og konkret. I daglig bruk er det utstyr som er nødvendig for å utføre en viss virksomhet.
Materiell brukes noen ganger også om både fysiske gjenstander og en gruppe mennesker. Den vanlige betegnelsen på en tilsvarende gruppe mennesker, er personell, og personell kan brukes som en form for motsetning til materiell, også negasjonen immateriell benyttes til dette.
Materiell er også en juridisk betegnelse på forhold som er det motsatte av prosessuell. Denne sondringen dreier seg om type tvistetemaer. De materielle tvistepunktene er særlig de forhold som noen krever fullbyrdelses- eller fastsettelsesdom for. De prosessuelle tvistepunktene er i hovedsak uenighet om saksbehandling og framgangsmåte hos en domstol eller annet tvisteløsningsorgan.
Værre enn ålveis
Værre enn ålveis er en musikkassett med Tom Mathisen og Erling Bonde, utgitt i 1984.
Østre Strandgate
Østre Strandgate (1-75, 2-84) er en gate i Kvadraturen i Kristiansand som ligger i bydelen Kvadraturen/Eg. Gaten har sitt løp fra Vestre Strandgate til Otra. 80 eiendommer er matrikulert til gaten.
Østre Strandgate er én av tre gater i Kvadraturen med utelukkende murbygninger. Gaten preges i første rekke av boliggårder og enkelte frittliggende villaer oppført i tiden etter bybrannen i 1892, men den har også enkelte forretnings- og kontorbygg av nyere dato. Flere av de opprinnelige gårdene hadde kontorer i 1. etasje og boliger i andre. Gaten huset tidligere Gerrads rederi, Hansen-Tangens rederi og Skjelbreds rederi. På sørsiden av gaten mot Østre havn og langs Strandpromenaden finnes Gravaneparken, Otterdalsparken, Retranchementet med Christianholm festning, Langfeldts almenning og Bystranda.
I en tverrgående gatestump i kvartalet mellom Holbergs gate og Kronprinsens gate som går ned til Christianholm båthavn og krysser Strandpromenaden er eiendommene matrikulert til Østre Strandgate, slik at også servicehuset i båthavnen har adresse Østre Strandgate (72).
Seebergs gate (Tønsberg)
Seebergs gate er en 75 meter lang gate i Tønsberg. Den går mellom Jens Müllers gate og Halfdan Wilhelmsens allé. Gaten har ingen adresser.
Gaten er oppkalt etter kjøpmann Christopher Seeberg (1794-1846) som var Tønsbergs første ordfører.
Grumset dvergmåler
Grumset dvergmåler (Eupithecia subfuscata) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Den hører til den artsrike slekten dvergmålere (Eupithecia). Det norske navnet til tross er arten av de mer kontrastrikt fargede dvergmålerne. Den har et uvanlig vidt spekter av fødeplanter, fra urter til bartrær.
Utseende
En liten (vingespenn 17 – 21 mm), slank, grå eller gråbrun måler. Forvingen har en oval, svart flekk nær midten og tallrike, vanligvis tydelige, lyse tverrbånd. Larven er lang og tynn, lyst til mørkt brun med spredte, små, hvite vorter. På ryggen har den en rekke av pileformede, mørkbrune flekker.
Levevis
Denne arten har et, til dvergmåler å være, usedvanlig vidt spekter av fødeplanter. Den kan finnes både på blomster og blader av urter, løvtrær og også på bartrær. De voksne målerne flyr i mai – juni, av og til også i en delvis andre generasjon om høsten.
Utbredelse
Arten er holarktisk, det vil si at den finnes både i Europa, Nord-Asia og Nord-Amerika. I Norge forekommer den nord til den sørlige delen av Nordland.
Frøyfeltet
Frøyfeltet er et olje- og gassfelt som ligger i blokkene 25/2 og 25/5 på norsk kontinentalsokkel i Nordsjøen. Feltet ble oppdaget i 1987.
Frøy produserte gass, olje og kondensat mellom 1992 og 2001. Igjenoppstart av produksjonen planlegges til 2013.
Konsesjoner
Blokk 25/2 ble tildelt i andre konsesjonsrunde i 1969 og utvinningstillatelsen fikk nummer PL026. Blokk 25/5 ble tildelt i 1985, og utvinningstillatelsen fikk nummer PL102. Operatør var Elf Aquitaine Norge, det senere Total E&P Norge. Blokkene ble igjen tildelt i 2006 som utvinningstillatelse 364, med det norske oljeselskap som operatør.
Jens Müllers gate (Tønsberg)
Jens Müllers gate (1-3) er en 110 meter lang gate i Tønsberg. Den går mellom Stoltenbergs gate og Jernbanegaten.
Gaten er oppkalt etter sogneprest Jens Müller (1719-1773).
Wisła-Oder-offensiven
Wisła-Oder-offensiven var en offensiv som Den røde armé gjennomførte som en del av kampene på østfronten under andre verdenskrig. Offensiven ble gjennomført med enorme styrker i perioden 12. januar–2. februar 1945, samtidig med en offensiv mot Østpreussen lenger nord. De sovjetiske styrkene rykket raskt fram til Oder og noe senere Oders bielv Neisse (jf. Oder-Neisse-linjen). Dermed sikret de seg oppmarsjområdet for den endelige offensiven mot Berlin, som startet natt til 16. april.
Bakgrunn
Etter at sommeroffensiven (operasjon Bagration) kulminerte rundt 1. august 1944, stivnet fronten gjennom Polen. Den fulgte stort sett Wisła og Wisłas bielv San, hvor sovjeterne skaffet seg brohoder. Begge parter hadde behov for å omgruppere. Militært var dette særlig tilfelle på tysk side, etter at armégruppe sentrum var slått og hadde lidd store tap i Hviterussland. På sovjetisk side stod en overfor enorme oppgaver med å forsyne de store erobrede områdene som enten var ødelagt av kamphandlingene eller av brent jords taktikk under den tyske tilbaketrekningen. På bare seks uker var fronten blitt flyttet 700 km vestover, i tillegg til at mesteparten av armégruppe sentrum var knust.
Forberedelser
I perioden fram mot årsskiftet foretok sovjeterne en enorm styrkeoppbygging, med sikte på å starte en offensiv som skulle knuse tyskernes forsvarssystem og tvinge dem til kapitulasjon. Offensiven skulle slippes løs langs hele fronten fra Østersjøen til Karpatene, men hovedtyngden i forberedelsene lå på det polske frontavsnittet. Den røde hær hadde mer enn enn fem ganger så mange folk som tyskerne; overlegenheten i artilleri, stridsvogner og fly var enda mye større.
Tyskland brukte derimot mye av sine siste reserver på den mislykkede Ardenneroffensiven, som særlig hadde tæret på lagrene av drivstoffer og ammunisjon. I tillegg samlet de store styrker til en motoffensiv i Ungarn. Også i Østpreussen stod forholdsvis sterke hærer. Tyskernes stillinger i Polen ble derimot svekket, så her ble den sovjetiske styrkeoverlegenheten enda større. Dette var kjent for Reinhard Gehlen, den tyske etterretningsansvarlige for dette området, og han overleverte disse informasjonene til Heinz Guderian. Han presenterte dette for Adolf Hitler for å overtale ham til å evakuere de tyske styrkene som sto isolerte i Kurland. Hitler nektet dette og omdøpte i stedet styrkene den 25. januar 1945 – mens sovjetoffensiven var i full utvikling – til armégruppe Kurland.
Gjennombruddet
Offensiven gikk over en 1 200 km bred front som strakte seg fra Østersjøen til Karpatene, men med hovedtrykket mot de tyske kjerneområdene i nord. Her ble hovedstyrken satt inn, og 2 millioner mann angrep over et 300 km bredt område, med utgangspunkt i brohodene ved Wisła og San. Ivan Konev, hvis armégruppe stod øst for Krakow, gikk til angrep 12. januar, mens Georgij Zjukov lenger nord og Konstantin Rokossovskij i Østpreussen og det nordligste Polen gikk til angrep den 14. De tyske linjene ble intenst bombardert av veldige mengder sovjetisk artilleri før infanteriet med støtte fra stridsvogner angrep. Tyskernes front i Polen brøt sammen.
Med utgangspunkt blant annet i brohodet ved Sandomierz rykket Konevs styrker raskt vestover. De nådde Oders øvre løp allerede 23. januar, og sist i måneden hadde de tatt en stor del av industriområdet i Øvre-Schlesien. Enda større fremgang hadde Zjukov lenger nord. Warszawa falt allerede 17. januar. Byen var da praktisk talt jevnet med jorden. I slutten av januar omringet hans styrker Poznań og (sammen med deler av Rokossovskijs armeer) Thorun. Begge byer ble innbitt forsvart av tyskerne. De ble – for første gang under offensiven – brukt som pinnsvinstillinger i ryggen på sovjeterne for å sinke deres fremrykning ved å binde store styrker og blokkere forsyningslinjene. Men Zjukovs armeer rykket stadig videre. De kastet tyskerne tilbake over elven Obra, og 30. januar nådde de Oder (som i på denne strekningen nå utgjør deler av grensen mellom Tyskland og Polen). De befant seg bare 70 km fra Berlin. Samme dag, som også var 12-årsdagen for Hitlers maktovertagelse, gav Albert Speer Hitler et memorandum som forkynte at krigen var tapt. Dagen etter klarte Den røde armé å krysse Oder ved byen Kienitz og fikk et brohode på vestbredden. Dette brohodet ble senere utvidet og dannet 16. april 1945 grunnlag for det avgjørende angrepet i slaget om Berlin.
Forsyningsvansker
Den svært raske fremrykkingen førte til forsyningsproblemer og manglende luftstøtte, samtidig som de sovjetiske styrkene ble sårbare for tyske motangrep fra Pommern, Schlesien og Østpreussen. Det faktum at de sovjetiske styrkene selv så sent i krigen måtte stanse fremrykkingen, viste den frykten de fortsatt hadde for den tyske evnen til motangrep. Tyskerne hadde da også planlagt motangrep, blant annet med 1500 stridsvogner i Schlesien; de ble imidlertid stående fordi det manglet drivstoff til dem. Til sovjeternes forsyningsproblemer bidrog også overgangen til mildvær rundt 1. februar – og de tyske pinnsvinstillingene. Selv om de sovjetiske styrkene sto geografisk nært den tyske hovedstaden, visste de at kampene om denne ville kreve svært store ofre, både menneskelig og materielt. De trengte derfor å stanse fremrykkingen for å sørge for nødvendig styrkeoppbygging, men det ble etter krigen diskutert om det ville ha kunne avsluttet krigen tidligere om de hadde fortsatt fremrykkingen med én gang.
Fronten ble konsolidert og rettet ut
Det veldige fremstøtet mot Oder var kilformet, og de fremskutte posisjonene ved Oder lå utsatt til. Særlig sårbar var Zjukovs lange nordflanke, hvor tyskerne fortsatt holdt store landområder i Pommern langs Østersjøkysten («Østersjøbalkongen»). Sovjeterne konsentrerte seg nå om å konsolidere stillingene ved Oder og bygge dem videre opp. I tillegg ønsket de å rette ut fronten og likvidere de tyske pinnsvinstillingene. Tyskernes motstand var betydelig hardere enn den hadde vært i Polen, og sovjeternes fremgang tilsvarende langsommere. De angrep «Østersjøbalkongen», stormet Poznań (som falt 27. februar) og angrep de resterende tyske lommene i Østpreussen. Danzig (dagens Gdansk) falt 30. mars, mens Østpreussens hovedstad Königsberg etter langvarige kamper falt 10. april. Dette var like før den siste offensiven mot Berlin. De tyske styrkene var drevet tilbake til Stettin, Schwedt og Frankfurt ved Oder, men holdt fortsatt disse byene. Konevs fremgang lenger sør var langsom og ujevn, men midt i april fulgte fronten stort sett den senere Oder-Neisse-linjen, bortsett fra at sovjeterne hadde etablert et stort brohode ved Küstrin, rett overfor Berlin. I sør hadde sovjeterne nå tatt resten av Ungarn, i Slovakia hadde de tatt Bratislava 6. april; i Østerrike tok de Wien den 13. Bak sovjeternes linjer holdt tyskerne fortsatt Breslau og brohodet i Kurland.
Overgrep mot sivile
Da Røde Armé rykket inn i de tyske områdene, først i Østpreussen, siden gjennom Pommern og Vestpreussen, ble lokalbefolkningen utsatt for betydelige overgrep, plyndring, drap og voldtekter. Blant årsakene til dette nevner Antony Beevor både hevnmotiv for de overgrep tyskerne utførte under felttoget i Sovjetunionen. Også det sovjetiske propagandamaskineriet, som Ilja Ehrenburg oppmuntret til slik oppførsel mot tyske militære, og dette kan ha oppmuntret soldatene til tilsvarende behandling av den tyske sivilbefolkningen. Men polakker og frigitte sovjetiske krigsfanger ble ikke behandlet stort bedre. De sovjetiske overgrepene fikk en bred publisering i Tyskland, og millioner av etniske tyskere flyktet vestover i et forsøk på å nå amerikanske og britiske linjer.
The Lastest Gun in the West
The Lastest Gun in the West er en episode i den animerte TV-serien Simpsons. Episoden handlet om Bart og hans nye helt, den pensjonerte westernfilm-stjernen Buck McCoy, spilt av Dennis Weaver.
Handling
Bart blir vettskremt for en hund som er snill mot alle andre i familien. En dag blir han jaget av den helt til et stort, lukseriøst hus. Der møter han cowboyen, Buck McCoy. Buck viser han hvordan man kan forvandle en sint hund til en snill en. Etter redningen blir Buck Barts nye helt. De henger rundt hele tiden, han tar Milhouse med også. Bart bestemmer seg for å gjøre cowboy-stilen populær igjen, og ber alle kle seg slik. Neste dag går alle på skolen slikt kledd og feberen er i gang.
Lisa og Bart går til Krusty og ber ham ta med Buck i showet. Krusty er først skeptisk, men blir overbevist av Bucks lille oppvisning.
Det viser seg at Buck er nervøs for å opptre live og han drikker alkohol i pausene. Når showet skal begynne, ser man Buck full. Buck skyter vilt rundt om i studioet og skremmer publikum. Det viser seg at han er en alkoholiker, og trenger hjelp for å slutte. Familien Simpson bestemmer seg for å hjelpe Buck, og melder han på AA-møter i tillegg til å helle ut all spriten hans.
Til slutt blir Buck rusfri og rir avgårde på sin hest med en malt flekk på. Han ber Bart «aldri plage ham igjen».
Episodi de I Simpson (tredicesima stagione) Simpsonit (13. tuotantokausi)
Lykaion
Fjellet har to topper, hvor den nordlige (1421 m) er høyere enn den sørlige (1382 m).
Fjellet var fra gammelt av innviet til Zevs, hvor han ifølge mytologien ble født og oppvokst, og ritualer utført på fjellet ser ut til å ha innbefattet menneskeofring.
Fantomet’s nærradio
Fantomet's nærradio er en musikkassett med Tom Mathisen og Erling Bonde, utgitt i 1984.
Gabelle
Gabelle var en saltskatt som gjaldt i Frankrike frem til 1790 og periodevis også etterpå. Ordet «gabelle» kommer fra gammelprovençalsk gabela, i sin tur fra det arabiske ordet kabala, som betyr «skatt».
Salt var en livsnødvendighet, blant annet fordi salting lenge var den eneste måten å konservere matvarer på. Helt fra antikken hadde salt vært brukt bl.a. til å lønne soldater (derav det latinske ordet for lønn, salarium – fra salad, «saltet»), og denne praksisen fortsatte også i noen grad i nyere tid. Fra 1342 ble alt salt som ble produsert samlet i provinsielle saltlåver, som kompenserte saltprodusentene etter en fast takst, og så solgte saltet videre med fortjeneste. Det kongelige saltmonopolet utgjorde ca. 15 % av statens inntekter mot slutten av eneveldet.
Gabellen var svært upopulær, særlig fordi skattesatsene varierte enormt mellom provinsene. I pays de grandes gabelles (se kartet) var saltskatten i 1789 på mellom 54 og 61 livre per minot (ca. 50 kg salt); i andre provinser var den langt lavere, og noen provinser (bl.a. Aquitaine) var sågar unntatt denne skatten. Dette resulterte i illegal import av salt fra lavt til høyt beskattede provinser, av såkalte faux-sauniers (saltsmuglere). De som ble funnet skyldige i saltsmugling ble satt på galeien; om de var bevæpnet når de ble tatt, ble de henrettet.
Flere opprør kom i stand mot saltskatten, det viktigste fra 1542 til 1548, da Frans I forsøkte å innføre en enhetlig gabelle. Den skjeve fordelingen av skattebyrden gjorde gabellen særlig hatet, og den ble avskaffet under revolusjonen i 1790. Imidlertid ble den gjeninnført av Napoleon I i 1806, og fortsatte med et kort avbrudd (under den annen republikk) frem til 1945. Flere franske kolonier krevde dessuten inn saltskatt.
Per Oscar Andersen
Per Oscar Andersen (også Per O. Andersen, født 24. januar 1903 i Oslo, død 27. juni 1969) var en norsk friidrettsutøver. Han representerte Idrettsforeningen Ørnulf.
Andersen vant sju individuelle norgesmesterskap og seks i stafett, og han ble tildelt kongepokalen i 1927 etter dobbeltseieren på 100 meter og 200 meter. I begge løpene tangerte han mesterskapsrekordene.
Han tangerte den norske rekorden på 100 meter på 10,7 to ganger før han i 1927 senket den til 10,5 sekunder. Rekorden stod i elleve år før Erik Sjøvall slo den i 1938. På 200 meter ble Andersen første nordmann under 22 sekunder da han den 18. september 1926 flyttet rekorden fra 22,1 til 21,6. Han tangerte selv sin egen rekord året etter, mens det skulle gå 12 år før Haakon Tranbergs løp på 21,5 bedret rekorden. På grunn av sykdom trakk Andersen seg tilbake i 1928, og han konkurrerte ikke etter denne sesongen.
Wuhu
Wuhu (kinesisk: 芜湖; pinyin: Wúhú) er en by på prefekturnivå i provinsen Anhui i det sentrale Kina. Wuhu ligger ved elva Chang Jiang.
Befolkningen anslås (2004) til 2 245 600.
Historie
Wuhu hadde fast besetting i alle fall siden 770 f.Kr. Den ble en strategisk viktig by i de tre rikers tid, da den var del av riket Wu. På den tid bar den navnet Jiuzi (Chiu-tzu, 鳩茲).
Under Mingdynastiet ble Wuhu igjen et viktig handelssenter og en stor elvehavn, av særlig betydning for rishandelen.
I 1644 ble Hongguang-keiseren (bedre kjent som prinsen av Fu), en av de siste Ming-keiserne, tatt til fange av Qing-dynastiets styrker i Wuhu. Byen ble hard rammet av Taipingopprøret.
Byen ble traktathavn i 1876 og er forblitt et kommersielt senter siden da, med handel i ris, trevirke og te og annet. Byens katolske domkirke, St. Josef-katedralen (圣若瑟主教座堂), stammer fra denne tiden. Det beste av den sentrale delen av byen langs elvebredden ble britisk konsesjonsområde.
Ved begynnelsen av den andre sino-japanske krig ble byen okkupert av Japan den 10. desember 1937.
Økonomi
Hovedkontoret til bilprodusenten Chery er i Wuhu. Wuhu er femte største elvehavn ved Yangtze. Yuxikoupiren er landets største innlands-kullpir.
Matskikk
Wuhu og Anqing er kjente sentra for Yanjiangkjøkkenet. Det kjennetegnes ved ferskvannsfiisk og fjærkre, og har egne teknikker for partering, forming og fargesetting. Smaken har ofte preg av søkning og røking.
Administrasjon
Byprefekturet Wuhu har jurisdiksjon over fire distrikter (区 qū) og tre fylker (县 xiàn).
Otto Preminger
Otto Ludwig Preminger (født 5. desember 1905, død 23. april 1986) var en østerriksk-ungarskfødt amerikansk regissør, filmprodusent og skuespiller.
Preminger startet karrieren som regissør på Broadway før han regisserte over 35 filmer i Hollywood i løpet av fem tiår. Han opparbeidet seg anerkjennelse med film noirer som Laura (1944) og Spill i mørket (1945).
På 1950- og 1960-tallet regisserte han flere høyprofilerte filmatiseringer av populære romaner og teaterstykker. Flere av disse tøyde grensene for sensurloven ved å ta opp tema som var tabu i Hollywood, slik som rusmiddelavhengighet (Mannen med den gyldne arm, 1955), voldtekt (En studie i mord, 1959), og homofili (Storm over Washington, 1962).
Preminger ble nominert til Oscar for beste regi to ganger. I tillegg prøvde han seg som skuespiller noen få ganger.
Preminger døde 80 år gammel av kreft.
Ramvatn
Eiendomsfordelingen i dette området har sitt særpreg. Fordelingen har tatt utgangspunkt i landområder og fiskevann som to sentrale faktorer. Derfor er det ofte noen som eier fiskevanna mens det kan være andre som eier strandsona rundt vannet. Vannet er det Torleiv Nordgarden som eier. Strandsona på østsida eier Arne Berg og Olav K. Hovet eier strandsona i vest.
Kunståret 1435
Referanser
1435 in art
Ramvatn
Per i dag er fiskebestanden for stor, slik at fiskekvaliteten er forholdsvis dårlig. Årsaken til dette er ukjent, men mange mener kalkingsprosjekta har skylda. I de fire siste åra har VAFA drevet med kultiveringstiltak i Ramvatn.
Tata Motors
Tata Motors (bedre kjent som Tata) er et indisk bilmerke og produsent som inngår i konsernet Tatagruppen. Produksjonen kom i gang i 1954 under navnet Tata Engineering and Locomotive Co. Ltd og bestod til å begynne med av fremstilling av tog. I 1960 ble det etablert et samarbeid med Daimler-Benz om produksjon av lastebiler og busser.
I dag har Tata fabrikker i Jamshedpur, Lucknow og Pune, og er Indias største bilprodusent.
Gjennom årene har selskapet ekspandert gjennom oppkjøp. I 2004, kjøpte Tata Daewoos lastebilproduksjon; i 2004 kjøpte de 21 % av aksjene i Hispano Carrocera. En del av produksjonen skjer også ved ZAZ-fabrikken i Ukraina. I januar 2008 lanserte Tata Motors sin nye ultrabillige bybil Tata Nano som skal kunne selges for 100 000 Indiske Rupis, dvs. under NOK 15 000.
César Franck
César-Auguste-Jean-Guillaume-Hubert Franck (født 10. desember 1822, død 8. november 1890) var en belgisk pianist, organist og komponist.
Biografi
Franck ble født i Liège. Hans far hadde store ambisjoner for ham, og ville at han skulle bli konsertpianist. Han studerte ved konservatoriet i Liège før han begynte ved Paris-konservatoriet i 1837. I 1842 dro han tilbake til Belgia for en periode, men dro tilbake til Paris i 1844 og ble der resten av sitt liv.
Franck var en god pianist, og gjorde snart mange konsertturnéer. Likevel var det ved orgelet han skulle ha sin arbeidsplass, og han ble ansatt som organist i St. Clotilde-kirken i 1858, noe han fortsatte med til sin død. Fra 1872 og livet ut var han også orgelprofessor ved Paris-konservatoriet. Blant hans elever var Vincent d'Indy, Ernest Chausson og Henri Duparc. Som organist var han særlig kjent for sin store improvisasjonskunst, og det er på grunnlag av kun 12 større orgelverker at Franck av mange regnes som historiens største orgelkomponist etter Bach.
Mange av Francks verker utnytter en «syklisk form» (bruk av samme tema i flere satser av et verk). Hans musikk er ofte kontrapunktisk kompleks, med et harmonisk språk som er lett romantisk, med noe innflytelse fra Richard Wagner.
Francks berømmelse hviler i stor grad på noen få verker skrevet i hans senere år, særlig hans symfoni (1886–88), de «symfoniske variasjoner» for piano og orkester (1885), Preludium, koral og fuge for solopiano (1884) og en sonate for fiolin og piano (1886).
Sten Lindgren
Sten Peter Gustaf Adolf Lindgren (født 22. juni 1903 i Munkfors i Sverige, død 13. mai 1959 i Stockholm i Sverige) var en svensk skuespiller. Han gikk på Dramatens elevskole i 1923–1925. Han har medvirket i over 50 filmer i Sverige. I Norge medvirket han i filmen Eli Sjursdotter (1938) som var en norsk-svensk film.
Heteropsis
Heteropsis er en slekt av sommerfugler som hører til underfamilien ringvinger (Satyrinae) i den store familien flikvinger (Nymphalidae). Gruppen er artsrik på Madagaskar.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Afrika sør for Sahara, de fleste av artene på Madagaskar.
Eksterne lenker
Heteropsis
Vi skal lure Skrue
Vi skal lure Skrue er en musikkassett med Tom Mathisen og Erling Bonde, utgitt i 1980. Dette er duoens første album.
Stimorol
Stimorol er et dansk tyggegummimerke som eies av konsernet Mondelēz International.
Det første eierfirmaet, som ligger i Vejle, ble grunnlagt i 1915 av Holger Sørensen. Stimorol tyggegummi ble lansert i 1956, først i Skandinavia. Sukkerfri tyggegummi ble lansert i 1978 og på 1990-tallet ble tyggegummi med frukt- og pebermyntesmak lansert.
Prizzis ære
Prizzis ære (originaltittel: Prizzi's Honor) er en filmkomedie fra 1985 som forteller historien om en mann og en kvinne, begge leiemordere for mafiaen, som blir forelsket i hver andre, selv om de er leid inn for å ta livet av hverandre. Jack Nicholson, Kathleen Turner, Robert Loggia, William Hickey, Anjelica Huston, Lawrence Tierney og CCH Pounder innehar hovedrollene.
Filmen er basert en roman av Richard Condon, og omskrevet til filmmanus av Condon og Janet Roach. Regi var ved John Huston.
Priser
Filmen vant en Oscar-pris for beste kvinnelige birolle (Anjelica Huston), samt at den ble nominert i kategoriene beste mannlige hovedrolle, beste mannlige birolle, beste kostyme, beste regi, beste klipp, beste film og for beste adapterte manus.
Handling
Charley Partanna er en leiemorder for en mafia basert i New York, ledet av den eldre Don Corrado Prizzi, hvis virksomhet generelt håndteres av hans sønner Dominic og Eduardo og av hans mangeårige håndlanger, Angelo - som er Charleys far.
Ciril
Ciril er en fiktiv elv fra J.R.R. Tolkiens Midgard. Ciril, som også blir stavet Kiril, ble regnet som den tredje av de Gondors syv elver.
Prizzis ære
Handling
Charley får i oppdrag å fly til California for å gjennomføre en kontrakt, og drepe en mann ved navn Marksie Heller som skal ha ranet et casino i Nevada. Dominic ønsker å få Charley ryddet av veien og ansetter noen til å gjennomføre mordet, uten å vite at han nettopp har gitt jobben til Charleys egen kone.
Bidet
Et eller en bidet (på norsk også skrevet bidé eller kalt setebadekar) er en lav vaskeservant, et lite badekar, et vaskebekken eller en kum som er laget i porselen, utstyrt med vannkran og beregnet til vask av føttene, rumpa og kjønnsorganene.
Bruk
En bidet spruter vann på endetarmsåpningen og vasker dermed bort rester av avføring. Det kan også brukes til å vaske kjønnsorganer, for eksempel før eller etter sex. I Norge bruker en som oftest toalettpapir isteden, og bideter er ikke like vanlige i Norge som i andre deler av Europa.
Elektroniske bideter eller bidetseter er bideter som er innebygd i toalettsetet. Slike bideter kan spyle rumpa med varmt vann og tørke med luft. Bidetseter er særlig vanlig i Japan der de dukket opp på 1980-tallet.
Etymologi
Ordet bidet kommer fra fransk og betyr opprinnelig «hest» eller «arbeidsbenk». Ordet kan også brukes om en kleppert, det vil si en liten, kraftig bygd ridehest. I dag brukes bidet først om fremst om setebadekar, både som betegnelse på selve sanitærinnretningen og på rommet den er montert i, altså et badeværelse med bidet.
NGC 4319
NGC 4319 er en stavspiralgalakse som ligger rundt 80 millioner lysår unna jorden i stjernebildet Dragen. Ved omtrent samme posisjon, sett fra jorden, ligger kvasaren Markarian 205. I virkeligheten ligger kvasaren 14 ganger lenger borte enn NGC 4319 ved en avstand på 1,1 milliard lysår.
Softly and Tenderly Jesus Is Calling
«Softly and tenderly Jesus Is Calling» er en amerikansk salme, skrevet av Will L. Thompson. Den ble publisert i ''Sparkling Gems, Nos. 1 and Nos. 2'' av J. Calvin Bushey (Chicago, Illinois: Will L. Thompson & Company, 1880).
Hymnen ble fremført av Cynthia Clawson i den Oscar-vinnende spillefilmen Drømmen om Bountiful (The Trip to Bountiful) fra 1985. Den ble også fremført i minnegudstjenesten for borgerrettighetslederen Martin Luther King jr. på the Ebenezer Baptist Church i Atlanta, Georgia, 8. april 1968.
Historie
''«Da den verdenskjente predikanten, Dwight Lyman Moody, lå på sitt dødsleie i sitt hjem i Northfield, Massachusetts, avla Will Thompson et spesielt besøk for å undersøke hans tilstand. Den behandlende legen nektet å la ham komme inn i sykeværelset og Moody hørte dem snakke rett utenfor døren til soveværelset. Han gjenkjente Thompsons stemme og ropte på ham om å komme til hans sengekant. Moody tok poeten/komponisten fra Ohio i hånden og den døende evangelisten sa: Will, jeg ville heller ha skrevet «Softly and Tenderly Jesus Is Calling» enn noe annet jeg har vært i stand til å gjøre i hele mitt liv»
Norsk versjon
Den norske tittelen er «Stille og inderlig». I noen sangbøker heter den «Frelserens stemme så mildt høres kalle».
Hertug Guthorms gate (Tønsberg)
Hertug Guthorms gate (2-34, 3-29, også skrevet Hertug Guttorms gate) er en 330 meter lang gate i Fjerdingen i Tønsberg. Den går fra krysset Tollbodgaten/Anders Madsens gate og forbi Peder Lagmanns gate.
Gaten fikk sitt navn i 1903, og er oppkalt etter Harald Hårfagres onkel Guttorm Sigurdsson, hertug for hæren, som styrte Tønsberg på vegne av kongen. Tidligere het gaten Forstadens Mellemgate.
Francis Clifford
Francis Clifford var et pseudonym for Arthur Leonard Bell Thompson (født 1. desember 1917, død 24. august 1975), en britisk forfatter av kriminalromaner og thrillere.
Thompson, som selv ble tildelt Distinguished Service Order for sin innsats under andre verdenskrig, skrev også noen krigsromaner. Flere av hans bøker ble filmatisert. I 1967 spilte Frank Sinatra hovedrollen i The Naked Runner, basert på boken av samme navn.
To av Cliffords krimromaner ble belønnet med The Silver Dagger av britiske Crime Writers' Association.
Dyseriocrania subpurpurella
Dyseriocrania subpurpurella er en sommerfugl som tilhører den familien purpurmøll (Eriocraniidae). Den finnes langs kysten vest til Rogaland i Norge.
Utseende
En liten (vingespenn 10–14 mm), gull- og purpurfarget møll. Hodet og frokroppen er kledt med gråbrune, oppstående hår, på forkroppen også noen hvite. Forvingen er gyllen med spredte, purpurglinsende og blå skjell som danner korte tverrstriper. Ved bakkanten er det vanligvis en uskarp, lys flekk. Bakvingen er brunaktig, purpurglinsende i den ytre delen. Larven er naken og hvit med en lysbrun hodekapsel som er delvis trukket skjult av forkroppen.
Levevis
Denne arten er knyttet til eik (Quercus spp.), der larvene utvikler seg. De voksne sommerfuglene flyr i solskinn fra slutten av april til begynnelsen av juni. Hunnene legger egg i bladknoppene på eika. Larven, som utvikler seg i mai–juli, gnager en flekkformet mine i eikebladet, denne starter i kanten av bladet, når larven er utvokst kan det meste av bladet være uthult.
Husein Gradaščević
Husein-kapetan Gradaščević (født 31. august 1802, død 17. august 1834) var en bosnjak hærgeneral som kjempet for bosnisk autonomitet fra Det osmanske riket. Han blir ofte kalt «Zmaj od Bosne» som betyr «Dragen fra Bosnia».
Gradaščević ble født i Gradačac i 1802 og i 1821 steg han til graden kaptein. Etter han startet opprør mot Det osmanske riket måtte han rømme til Keiserdømmet Østerrike i mai 1832. Han forhandlet seg frem til en retur med Sultan Mahmud II, men fikk aldri lov til å entre Bosnia igjen. Han flyttet til Beograd før han dro til Istanbul der han døde under mystiske omstendigheter 17. august 1834.
Rose Coghlan
Rose Coghlan (født 18. mars 1851 i Peterborough i England, død 2. april 1932 i Harrison i New York i USA) var en engelsk-amerikansk skuespiller.
Emund den gamle
Emund den gamle, i Vestgøtalovens kongeliste blir han kalt for Emund Slemme, død ca. 1060, var en svensk konge fra ca. 1050 og til han døde.
Tilnavnet Den gamle fikk Emund sannsynligvis for at han var rundt femti år da han ble konge, en betydelig alder i jernalderen og middelalderen. Han var sønn til Olof Skötkonung, og halvbror til sin forgjenger Anund Jakob.
Emund den gamle er først og fremst kjent via de opplysninger som Adam av Bremen har oppgitt i sitt latinske historieverk om de nordiske folkene. Edmund var døpt, men ifølge Adam tok han ikke sin kristne dåp seriøst og var ingen riktig troende. Adams informasjon kan forstås på flere måter: Dels at Emund aktivt støttet den engelske misjonsvirksomheten på bekostning av erkebispestolen i Hamburg-Bremen, og dels i at Emund forsøkte å la den nye kristne troen eksistere ved siden av den gamle, tradisjonelle åsatroen. Denne religiøse toleransen kan ha blitt forsøkt av den selvutnevnte erkebiskopen Osmund eller Osmundus i et forsøk på å ikke virke truende på folk flest og åsatroene spesielt. Emund avviste setet i Hamburg-Bremens krav om å få skiftet ut Osmundus med deres egen biskop.
Man mener at Emund den gamle sammen med den danske kongen Svein Estridsson kan ha hatt ansvaret for den første formaliserte grensesettingen mellom Sverige og Danmark. Det sies også at Emund sendte sin sønn Anund Emundsson til kvenernes land hvor sønnen skal ha dødd av forgiftet vann. Da Emund ikke hadde andre barn ble han ettertrådd av en stormann fra Vestergøtland ved navn Stenkil. Edmund den gamle ble således den siste kongen av Munsöætten.
Skjelett
Skjelett, eller beingrind, er en fellesbetegnelse på alle knoklene som utgjør «reisverket» i kroppen hos alle virveldyr, herunder også mennesket.
Stepperev
Stepperev (Vulpes corsac) kalles også korsakrev og tilhører reveslekten, en slekt av små rovpattedyr i hundefamilien.
Skjelett
Skjelettet har mange funksjoner, blant annet å bære kroppen sammen med muskulatur og sener. Det beskytter bløte, lett sårbare indre organer. Kraniet beskytter hjernen, og ryggraden beskytter ryggmargen. Ribbeina beskytter lungene, hjertet og noen andre viktige organer. Det fungerer også som kroppens kalklager.
Stepperev
Beskrivelse
Steppereven er en typisk vulpide, men den har litt større ører og noe tyngre lemmer enn rødreven. Grunnfargen varierer fra grå (hodet, ryggen og bakparten) til grårød (framparten) på overkroppen, med sølvaktige undertoner, til nærmest hvit med gulaktige undertoner på underkroppen. Fargene blir lysere om vinteren og mer rødlige om sommeren.
Skjelett
Skjelettets primæroppgaver
Knoklene i kroppen henger sammen fordi de er festet til hverandre i leddene. Sammen utgjør alle knoklene skjelettet. Det utgjør et stativ som muskler og sener er festet til.
Eli Wallach
Eli Herschel Wallach (født 7. desember 1915 I Brooklyn i New York City, død 24. juni 2014 i New York City ) var en amerikansk skuespiller som var aktiv innen film, fjernsyn og teater.
Skjelett
Skjelettets primæroppgaver
Skjelettet har mange funksjoner:
Eli Wallach
Wallach startet karrieren sin på slutten av 1940-tallet og var aktiv i mer enn seks tiår. Han vant en BAFTA for mest lovende nykommer innen film, og ble nominert til Golden Globe for rollen som Silva Vacarro i Baby Doll (1956). Blant hans mest kjente roller er Calvera i De syv uovervinnelige (1960), Guido i Uten feste (1961) og Tuco i Den gode, den onde og den grusomme (1966). Andre notable roller inkluderer Don Altobello i Gudfaren 3, Cotton Weinberger i I skyggen av Chinatown (begge fra 1990) og Arthur Abbott i The Holiday (2006). Wallach var en av USAs mest produktive filmskuespillere, og var aktiv til han var godt over 90 år gammel. Hans siste filmer, Polanskis Skyggen og Wall Street: Money Never Sleeps, hadde premiere i 2010.
Skjelett
Rørknokler
Rørknoklene er fylt med rød benmarg, som produserer røde blodceller. En rørknokkel består av tre deler:
Eli Wallach
Wallach ble belønnet med BAFTA, Tony Award og Emmy-prisen for arbeidet sitt, og vant en æres-Oscar på den 2. Governors Awards, den 13. november 2010.
Skjelett
Ryggsøylen
Ryggsøylen er den sentrale delen av alle virveldyrs skjelett. Menneskets ryggsøyle består av 33-34 ryggvirvler, mens dyr ellers kan ha både færre og flere. Ryggsøylen deles gjerne inn i seksjoner (nedenfor menneskes inndeling):
Stepperev
Beskrivelse
I størrelse er denne reven ca. 30 cm i skulderhøyde. Kroppen måler ca. 50-60 cm i lengde, hodet inkludert, og haler måler omkring 22-35 cm. Vekten er omkring 2,5-5 kg. Den har relativt små tenner sammenlignet med de fleste andre rever.