cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Leopold II Maximilian av Anhalt-Dessau
Leopold gifte seg i 1737 med Agnes av Anhalt-Köthen. Han ble etterfulgt av sønnen Leopold III av Anhalt-Dessau.
Litauen under EM i friidrett 2002
Litauen deltok med 13 utøvere under EM i friidrett 2002 som ble arrangert 6.–11. august 2002 i München. Utøvere fra Litauen tok en medalje under mesterskapet.
Pronja
Pronja (russisk: Проня) er ei elv i Rjazan og Tula oblast i Russland. Den er ei høyre sideelv til Oka. Elva er 336 kilometer lang og har et nedbørfelt på 10 200 km². Middelvannføringen ved munningen er 50 m³/s.
Elva fryser til i slutten av november og er frosset over til i april. Pronja er seilbar på de nederste strekningene. Byen Mikhajlov ligger ved Pronja.
Gemeinsame Normdatei
Gemeinsame Normdatei (GND) er et autoritetspostregister som blir drifta og vedlikeholdt av Deutsche Nationalbibliothek (DNB) med alle de tyske biblioteksforeningene, Österreichischer Bibliothekenverbund (obv) og Schweizerische Nationalbibliothek i samarbeid.
GND erstatter fra 19. april 2012 de tidligere Personennamendatei (PND), Schlagwortnormdatei (SWD), Gemeinsame Körperschaftsdatei (GKD) og Deutsches Musikarchiv (DMA-EST-Datei) og omfatter derned personer, bedrifter, arrangementer, geografiske data og begrep.
Gjennom prosjektet Virtual International Authority File (VIAF) er GND knyttet sammen med andre nasjonale autoritetsposter via konkordansfiler.
Grunnlag
Målet med GND er å knytte sammen de mange ulike ressursene og informasjonskildene som biblioteker og andre kulturinstitusjoner i det tyskspråklege området tilbyr. Datasett som er overført uendra fra de tidligere autoritetsregistrene til GND har dei samme nøkkelverdiene som før, nå i identifikatoren GND-Nummer. Dubletter blir samordnet og datasetta suksessivt foreberedt for semantisk web.
GND bruker regelverket RDA og er basert på utvekslingsformatet MARC 21-authority.
Innhold og omfang
På det tidspunktet Gemeinsame Normdatei ble innført inneholdt registeret 9 493 860 datasett av følgende entitetstyper:
Lucie Lovén
Lucie Lovén (født Rudolph 22. juni 1878 i Drammen, død juni 1969) var en norsk-svensk kunstner.
Lovén malte med Christian Skredsvig og Harriet Backer. Hun gikk så over til å drive med sang, og studerte under Herta Demlow i Tyskland. Senere i livet gikk hun tilbake til å drive med kunstmaling igjen, og hun var medlem i Föreningen Svenska Konstnärinnor. Hun malte portretter, interiører, landskap og blomster.
Hun var gift med offiseren Carl Lovén, og mor til kunstneren Gösta Lovén.
Europas store kurbadsteder
Europas store kurbadsteder er en grenseoverskridende oppføring på UNESCOs verdensarvliste som består av et utvalg av 11 kursteder i sju europeiske land. De utviklet seg rundt naturlige mineralvannskilder og blomstret fra begynnelsen av 1700-tallet til 1930-tallet.
Coelocorynus darwinianus
Coelocorynus darwinianus er en bille som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Disse billene har larver i død ved eller humus, de voksne finnes ofte på blomster.
Europas store kurbadsteder
Nominasjon
Byen Bath ble oppført på listen i 1987.
Coelocorynus darwinianus
Utseende
En middelsstor (15-18 millimeter), avlang, halvblank, svart gullbasse. Kroppsformen er nokså jevnbred, beina ikke spesielt lange. Hannene har ofte et kort horn i pannen og en uthulning foran på pronotum. Pronotum er spredt og svært grovt punktert. Dekkvingene har 15 markerte punktrader.
Europas store kurbadsteder
Nominasjon
Innsatsen for å få oppført de store spaene i Europa på verdensarvlisten begynte i 2012, og nominasjonen ble sendt inn i 2019. 24. juli 2021 ble de store kurbadstedene i Europa offisielt innskrevet på verdensarvlisten.
Coelocorynus darwinianus
Levevis
Disse artene lever i fjellområder.
Utbredelse
Arten er beskrevet fra Rwanda, den er også funnet på Ruwenzori i Den demokratiske republikken Kongo.
Peterhead FC
Peterhead FC ble stiftet i 1890. De ble etter hvert medlem i Highland League, og vant ligaen fem ganger, i 1947, 1949, 1950, 1989 og 1999. I 1997 flyttet klubben fra Recreation Park til sin nye hjemmebane Balmoor Stadium. Sammen med Elgin City ble Peterhead i 2000 valgt inn i Scottish Football League (nivå 4).
Klubben har etablert seg i den profesjonelle ligaen, og rykket i 2005 opp i Second Division (nivå 3).
William Phillips
William Phillips (født 9. oktober 1987) er en australsk seiler.
Han representerte Australia under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble nummer 12 i 49er.
Helen Meany
Helen Meany (senere Gravis født 15. desember 1904 i New York, død 21. juli 1991) var en amerikansk kvinnelig stupere som deltok flere olympiske leker 1920 i Antwerpen, 1924 i Paris og 1928 i Amsterdam.
Meany ble olympisk mester i stuping under OL 1928 i Amsterdam. Hun vant tre meter svikstup foran to landsmenn. Fire år tidligere, under OL 1924 i Paris kom hun på femteplass i 10 meter tårnstup.
Darío Sarmiento
Darío Ariel Sarmiento (født 29. mars 2003) er en argentinsk fotballspiller som spiller for den engelske klubben Manchester City FC.
Terras de Bouro
Terras de Bouro er en kommune i det portugisiske distriktet Braga. Kommunen grenser i nord til Ponte da Barca og Spania, i øst til Montalegre, i sør til Vieira do Minho, i sørvest til Amares og i vest til Vila Verde.
Freguesier
Kommunen er siden 2013 delt inn i 14 freguesier (sogn):
Makedonia under EM i friidrett 2002
FYR Makedonia deltok med en utøvere under EM i friidrett 2002 som ble arrangert 6.–11. august 2002 i München. Utøvere fra FYR Makedonia tok ingen medaljer under mesterskapet.
Dauren Zjumagazijev
Dauren Zjumagazijev (født 18. juli 1989) er en kasakhstansk bryter som bryter fristil i 60-kilosklassen. Han representerte Kasakhstan under Sommer-OL 2012 i London, etter å ha kvalifisert seg via kvalifiseringen for verden.
Sam Phillips (seiler)
Sam Phillips (født 6. september 1991) er en australsk seiler.
Han representerte Australia under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble nummer 12 i 49er.
Mirza Ghulam Ahmad
Mirzā Ghulām Ahmad (13. februar 1835 – 26. mai 1908) var en indisk religiøs leder og grunnleggeren av Ahmadiyya-retningen i islam. Han hevdet å være guddommelig utnevnt som Den utlovede Messias og Mahdi - en metaforisk gjenkomst av Jesus (mathīl-iʿIsā), som oppfyllelsen av profetier i islam så vel som Mujaddid (hundreårig gjenoppliver) av det 14. islamske århundre.
Ghulam Ahmad var en produktiv forfatter og skrev mer enn nitti bøker om forskjellige religiøse, teologiske og moralske emner mellom publisering av det første bindet til Barahin-e-Ahmadiyya (Beviser for Ahmadiyya eller Beviser på Ahmads lære, hans første store verk) i 1880 og sin død i mai 1908. Mange av hans skrifter bærer en polemisk og apologetisk tone til fordel for islam, og søker å etablere islams overlegenhet som religion gjennom logisk argumentasjon, ofte ved å formulere sine tolkninger av islams lære. Han gikk inn for og forsvarte en fredelig forkynnelse av islam. Samtidig argumenterte han ettertrykkelig mot å tillate militær jihad under de rådende omstendighetene i denne tidsalder. Da han døde, hadde han fått mer enn 400 000 tilhengere, spesielt i de forente provinsene, Punjab og Sind. Han hadde klart å bygge opp en dynamisk religiøs organisasjon med et utøvende organ og en egen trykkeri. Etter sin død ble han etterfulgt av sin nære venn og følger Hakīm Noor-ud-Dīn som antok tittelen Khalīfatul Masīh (kalifen til Messias).
Selv om Ghulam Ahmad blir hedret av ahmadimuslimer som den utlovede Messias og Imam Mahdi, forblir likevel Muhammad den sentrale skikkelsen i Ahmadiyya muslimsk trossamfunn. Ghulam Ahmad sitt krav om å være en underordnet (ummati) profet i islam har forblitt et sentralt og kontroversielt punkt mellom hans tilhengere og andre muslimer, som mener at Muhammad er den siste profeten.
Slektskap og familie
Slektskapet til Mirza Ghulam Ahmad gjennom hans forfedre skan spores tilbake til Mirza Hadi Beg, en etterkommer av Mogul Barlas-stammen. I 1530 utvandret Mirza Hadi Beg fra Samarkand (idag Usbekistan) sammen med et følge på to hundre personer bestående av sin familie, tjenere og følgere. De reiste gjennom Samarkand og bosatte seg til slutt i Punjab i India der Mirza Hadi grunnla en bosetning som i dag er kjent under navnet Qadian i regjeringstiden til den første mogulkeiseren Babar. . Alle i hans familie var registrert som moguler i de britiske regjeringsregistrene i India, mest sannsynlig på grunn av de høye posisjonene de besatte i Mogulriket og domstolene. Mirza Hadi Beg ble tildelt et stort landområde bestående av sytti (70) landsbyer og utnevnt som Qadi (dommer) for Qadian og omegn.
Senere ble dette området mistet til sikhene i stridigheter som pågikk i området. I 1834 under regjeringstiden til Maharaja Ranjit Singh ble Mirza Ghulam Murtaza invitert til å flytte tilbake til Qadian, og store deler av landområde som tilhørte hans forfedre ble levert tilbake til ham. Mirza Ghulam Murtaza, faren til Mirza Ghulam Ahmad, var lojal mot den britiske regjeringen i India og tjenestegjorde for regjeringen i forskjellige kapasiteter. Selv om store deler av hans eiendommer ble annektert, hadde han likevel stor lokal innflytelse, og eiendomsrett i Qadian og syv (7) tilstøtende landsbyer.
Oppvekst og utdannelse
Mirza Ghulam Ahmad ble født fredag, den 13. februar 1838 i Qadian, Punjab, India barnet som overlevde i en tvillingfødsel hos en velstående mogul familie. Han ble født i Sikhriket i tiden til Maharaja Ranjit Singh. Han lærte seg å lese den arabiske teksten av Koranen, grunnleggende arabisk gramatikk og persisk fra en lærer ved navnet Fazil-e-Illahi. I en alder av 10 hadde han en lærer som het Fazl Ahmad. Når han var 17 eller 18 år gammel, lærte han fra en lærer som het Gul Ali Shah. I tillegg studerte han noen bøker om medisin fra sin far, Mirza Ghulam Murtaza, som var kjent for å være en dyktig lege.
For å etterkomme sin fars ønske, arbeidet Ghulam Ahmad fra 1864 til 1868 som kontorist i Sialkot. Her kom han i kontakt med kristne misjonærer som han ofte debatterte med. Etter at han vendte tilbake til Qadian, fikk han i oppgave av sin far å ha tilsyn med en del eiendomssaker. Gjennom hele denne tiden var Ahmad kjent som en sosial eneboer fordi han ønsket å tilbringe mesteparten av sin tid i ensomhet med å studere religiøse bøker og be i den lokale moskeen. Etter hvert som tiden gikk begynte han å engasjere seg mer og mer med kristne misjonærer, især når det gjaldt å forsvare islam mot kritikken fra disse. Han konfronterte dem ofte i offentlige debatter, spesielt de som var bosatt i byen Batala.
I 1886 holdt noen ledere fra Arya Samaj diskusjoner og debatter med Ghulam Ahmad om sannheten til islam og forespurte ham et tegn som kunne bevise at islam var en levende religion. For å be spesielt for dette formålet og for å søke guddommelig veiledning, reiste Ghulam Ahmad til Hoshiarpur, som han hevdet var i tråd med guddommelig befaling. Her tilbrakte han førti dager i ensomhet, en praksis kjent som chilla-nashini. Han reiste sammen med tre av sine feller til et lite to-etasje hus som tilhørte en av hans følgere. Her ble han alene i et rom hvor hans ledsagere brakte ham maten og forlot rommet uten å prate med ham siden han stadig var i bønn og sine egne tanker. Han forlot hus kun på fredag og benyttet seg da av en forholdsvis forlatt moske for å gjennomføre Jumu'ah (fredagsbønn). Det er i løpet av denne perioden at Gud skal ha gitt ham det glade budskapet om en fremragende sønn.
Tar imot trosskapspakten
Ghulam Ahmad hevdet å være guddommelig utnevnt som reformator så tidlig som i 1882, men tok ikke imot noen troskapspakt med sine følgesvenner. I desember 1888 kunngjorde han at Gud hadde befalt at hans etterfølgere skulle inngå Baiʿah eller Bai'at (arabisk: بَيْعَة‎, troskapspakt) med ham. I januar 1889 publiserte han en pamflett som kunngjorde de ti betingelsene som enhver som inngikk troskapspakt med ham skulle leve ved for resten av livet. 23. mars 18890 grunnla han Ahmadiyya trossamfunnet ved å ta imot troskapspakten fra førti disipler. Den formelle måten på å bli med i Ahmadiyya muslimsk trossamfunn inkluderte å holde hender og gi et løfte, selv om fysisk kontakt ikke alltid er nødvendig. Denne måten å gjennomføre troskapspakten på fortsatte i hele hans liv, og har fortsatt også etter hans død av hans kalifer.
Kunngjøring
Mirza Ghulam Ahmad hevdet at han var den utlovede Messias og Mahdi. Han hevdet å være oppfyllelsen av forskjellige profetier som finnes i verdensreligionene angående gjenkomst av deres grunnleggere. Etterfølgere av Mirza Ghulam Ahmad sier at han aldri hevdet å være den samme fysiske Jesus som levde for to tusen år siden. Mirza Ghulam Ahmad hevdet at Jesus døde en naturlig død, i motsetning til den tradisjonelle muslimske tankegangen at Jesus ble legemlig reist opp til himmelen, og den tradisjonelle kristne troen om Jesu korsfestelse. Han hevdet i sine bøker at det var et generelt forfall i det islamske livet og et stort behov for en messias. Han argumentert at slik som Jesus viste seg i det 14. århundre etter Moses, slik må også den utlovede Messias, det vil si Imam Mahdi, vise seg i det 14. århundre etter Muhammad.
I sitt verk Tazkiratush-Shahadatain, har han skrevet om oppfyllelsen av forskjellige profetier. I dette verket har han opptelt en rekke profetier og beskrivelser fra både Koranen og hadith om Mahdis komme og beskrivelsene av hans tidsalder. Disse inkluderer påstander om at han er fysisk beskrevet i hadith og viste til mange andre tegn; noen av dem av bredere omfang, slik som fokus på verdensbegivenheter som skulle finne sted på visse tidspunkter, visse forhold som skulle være synlige i det muslimske samfunnet, og endrede sosiale, politiske, økonomiske og fysiske forhold.
De religiøse lærdes reaksjon
Noen år senere reiste en fremtredende muslimsk leder og lærd, Ahmed Raza Khan, til Hedsjas for å samle inn synspunktene til de religiøse lærde i Mekka og Medina. Han samlet meningene til disse lærde i sitt arbeid kalt Hussam ul Harmain. I denne ble Ghulam Ahmad igjen stemplet som frafallIen. Den enstemmige enigheten blant religiøse lærde var at Ghulam Ahmad sin tro var blasfemisk og tilsvarte frafall, han måtte derfor straffes med fengsel, og om nødvendig henrettes.
Reisen til Delhi
I 1891 reiste Ghulam Ahmad til Delhi, som da ble sett på som et sentrum for religiøs læring og hjemsted for mange fremtredende religiøse ledere. Formålet med reisen var å skille mellom det han mente var sannheten fra løgnen. Han utga en annonse hvor han inviterte lærde til å godta hans kunngjøring, og delta i en offentlig debatt med ham om Jesu liv og død, især gjaldt det Syed Nazeer Husain (1805–1901) som da var en ledende religiøs. lærd. Han foreslo også tre avgjørende betingelser for en slik debatt:
Til slutt kom debatten i stand, og Ghulam Ahmad reiste sammen med tolv av sine disipler til Jamia Masjid (hovedmoskeen) i Delhi, hvor rundt 5000 mennesker var samlet. Før debatten kunne begynne, utbrøt det en diskusjon om betingelsene, noe som førte til konklusjonen om at debatten ikke skulle handle om Jesu død, men påstandene til Mirza Ghulam Ahmad. Han forklarte at hans krav om å være denne tidens reformator, den utlovede Messias og Mahdi, bare kunne diskuteres etter at Jesu død var bevist. Dette fordi mange anså Jesus for å være levende og at han siden vil stige ned til jorden med sitt jordiske legeme. Bare når denne trossetningen var tilbakevist, kunne man diskutere hans krav om å være Messias.
Som følge av dette oppsto det bråk blant folkemengden. Mirza Ghulam Ahmad ble informert om at motparten hevdet at hans tro var i strid med islam og at han følgelig var en vantro; derfor var det ikke riktig å diskutere med ham med mindre han klargjorde sin tro. Ghulam Ahmad skrev ned sin tro på et papir og fikk lest den opp, men på grunn av jamringen blant folket kunne den ikke høres. Da politimesteren så at publikum holdt på å komme ut av kontroll og at vold var nært forestående, ga han ordre om å spre publikum, og debatten kunne følgelig ikke finne sted. Noen dager senere fant det sted imidlertid en skriftlig debatt mellom Mirza Ghulam Ahmad og Maulwi Muhammad Bashir fra Bhopal, som senere ble publisert.
Ghulam Ahmad er kjent for å ha reist mye over hele Nord-India i løpet av denne perioden av sitt liv, og gjennomført ulike debatter med innflytelsesrike religiøse ledere.
Utfordring til motstandere
Ghulam Ahmad utga en bok kalt Det himmelske dekretet hvor han utfordret sine motstandere til en åndelig duell angående spørsmålet om at om noen var muslim eller ikke, ville bli avgjort av Gud basert på de fire kriteriene som var lagt fram i Koranen, nemlig at en sann og oppriktig troende vil ofte motta gledelig budskap fra Gud, at han/hun vil bli gitt bevissthet om skjulte saker og fremtidige hendelser fra Gud, at de fleste av hans/hennes bønner vil bli oppfylt og at han/hun vil overgå andre når det gjaldt å oppnå forståelsen av nye, finere punkter, finesser og dypere betydninger av Koranen.
Sol- og måneformørkelsen
Etter kunngjøringen av hans krav om å være Messias og Mahdi, krevde hans motstandere at han skulle fremlegge det himmelske tegnet beskrevet i tradisjonen tilskrevet Imam Muhammad al-Baqir fra det 7. århundre, også kjent om Muhammad bin Ali, hvor et bestemt tegn er angitt om fremtreden av Mahdi:"For vår Mahdi skal det være to tegn som aldri før har blitt vist for noen siden skapelsen av himlene og jorden. Ved hans komme skal det forekomme en måneformørkelse i den første av de oppnevnte netter og en solformørkelse på den midterste av de oppnevnte datoer, begge vil forekomme i samme Ramadan"
- Dar Qutni, bind 1, side 188 Ahmadimuslimer mener at at denne profetien ble oppfylt i 1894 og igjen i 1895, omtrent tre år etter at Ghulam Ahmad proklamerte seg som den utlovede Mahdi og Messias, med måneformørkelser og solformørkelser i løpet av Ramadan-måneden, i henhold til Ahmadiyya-tolkningen av profetien sitert ovenfor. Ghulam Ahmad erklærte at disse var tegn på hans sannhet og var oppfyllelsen av tradisjonen eller profetien av Muhammad: «The eclipses being a sign of the Mahdi are also mentioned specifically in the Letters of Rabbani by Ahmad Sirhindi».
Vitenskapelige historiske kilder viser at disse formørkelsene fant sted på følgende datoer:
Den åpenbarte prekenen
I året 1900, i forbindelse med Eid ul-Adha, sies det at han skal ha gitt en times lang preken uten forberedelse på arabisk hvor han forklarte meningen med og filosofien bak konseptet «offer». Denne hendelsen feires som en av de viktigste begivenhetene i Ahmadiyya-trossamfunnets historie. Preken ble skrevet ned i samtid av to av hans disipler, og ble senere kjent som Khutba Ilhamiyya, altså den åpenbarte eller inspirerte prekenen. I litteraturen til Ahmadiyya trossamfunnet hevdes det at i løpet av denne prekenen var stemmen til Mirza Ghulam Ahmad forandret, og han så ut til å være i en transe, som om han var i grepet av en usett hånd, og som om en stemme fra det ukjente talte gjennom ham. Etter at prekenen var avsluttet, gikk Ahmad ned i en knelende stilling kalt Sajdah, og resten av menigheten fulgte etter, som et tegn på takknemlighet overfor Gud.
Ghulam Ahmad skrev senere:"Det var som om en skjult kilde strømmet frem, og jeg visste ikke om det var jeg som snakket eller en engel snakket gjennom min tunge. Setningene ble bare ytret og hver setning var et tegn fra Gud for meg."
- Mirza Ghulam Ahmad i boken: Haqiqatul - Wahi
Utfordringen til John Alexander Dowie
I 1899 hevdet John Alexander Dowie, en skotskfødt amerikansk prest, å være forløper for Kristi gjenkomst. Ghulam Ahmad utvekslet en serie brev med ham mellom 1903 og 1907 hvor han utfordret ham til en bønneduell. Begge skulle be til Gud om å avsløre den som var en falsk profet. Ghulam Ahmad skrev:"Den beste måten å avgjøre på om Guden til Dowie er sann eller ei, er at Herr Dowie skal slutte å komme med profetier om ødeleggelsen av alle muslimer. Og i stedet bare fokusere på meg, og be for at den av oss dikter opp en løgn, skal dø før den andre."
- Review of Religions, september 1902, bind 1, nr. 9 Dowie takket nei til utfordringen, og kalte Mirza Ghulam Ahmad for "en tåpelig mann i India, en mohammedansk Messias". Ghulam Ahmad forutsa"Selv om han kanskje prøver å flykte så godt han kan fra den døden som venter på ham, vil hans flukt fra en slik konkurranse allikevel ikke være noe mindre enn en død for ham, og ulykken vil helt sikkert innhente ham i Sion - for han må møte konsekvensene av enten aksept av utfordringen, eller avslag av den."
- Review of Religions, august 1984 Utfordringen med "bønneduell" ble stilt av Mirza Ghulam Ahmad i september 1902. Dictionary of American Biography sier at etter å ha blitt avsatt under et opprør der hans egen familie var involvert, forsøkte Dowie å gjenvinne sin autoritet via rettsdomstolene uten å lykkes, og at han kan ha vært et offer for en eller annen form for mani, ettersom han led av hallusinasjoner under sin siste sykdom. Dowie døde før Ghulam Ahmad i mars 1907.
Møte med Agapemone-samfunnet
I september 1902 hevdet pastor John Hugh Smyth-Pigott (1852-1927) at han var Messias og erklærte også å være Gud mens han talte til kirken kjent som "Paktens Ark" i Clapton i London. Denne kirken ble opprinnelig bygget av Agapemone-samfunnet, en religiøs bevegelse grunnlagt av den anglikanske presten Henry James Prince.
Da nyheten om hans kunngjøring nådde India, ble en disippel av Mirza Ghulam Ahmad ved navnet Mufti Muhammad Sadiq kjent med den og skrev til Pigott. Her informerte han ham om kunngjøringen til Ghulam Ahmad og ba om mer informasjon om hans krav. Pigott svarte ikke direkte, men det ble mottatt et brev fra sekretæren hans sammen med to annonser, den ene med tittelen "Noahs Ark".
Mirza Ghulam Ahmad skrev så selv til Pigott, og informerte ham om at et slikt blasfemisk forslag, nemlig at han selv var Gud, sømmet seg ikke mennesker. Videre formante Ghulam Ahmad at Pigott i fremtiden skulle avstå fra å gjøre slike krav, ellers vil Gud selv ødelegge ham. Denne meldingen ble sendt i november 1902. Aviser i Amerika og Europa publiserte Mirza Ghulam Ahmads varsel til Pigott.
Joshua Schwieso, en sosiolog, sier:"Vi kan se spor etter Agapemone-aktiviteter i India i 1902 ... nettopp i dette året publiserte en annen kunngjøring om å være Messias i India, Mirza Ghulam Ahmad, for Qadian, Punjab, en kunngjøring der Pigott ble gitt en advarsel om at ... hvis han ikke avsto fra sin påstanden om å være guddom, da ville han umiddelbart bli ødelagt / omgjort til støv og bein."
- Dr Joshua Schwieso Tazkirah, en bok som inneholder en samling av verbale åpenbaringer, drømmer og visjoner som ble skjenket Mirza Ghulam Ahmad, inneholder en profeti om Pigott:
"20. november (torsdag) Ved iherdig bønn med dyp konsentrasjon i tilknytning til Pigott, så Den utlovede Messias i en drøm noen bøker hvor det var skrevet tre ganger: Tasbeeh, Tasbeeh, Tasbeeh [Hellighet er for Allah], og mottok deretter en åpenbaring:"Allah er hard i gjengjeldelsen. De handler ikke tråd med rettferd."
- Mirza Ghulam Ahmad Mirza Ghulam Ahmad forklarte så denne åpenbaringen slik:"Denne åpenbaringen indikerer at den nåværende tilstanden til Pigott ikke er god, eller at han ikke vil omvende seg i fremtiden. Det kan også bety at han ikke ville tro på Gud, eller at det han har gjort ved å dikte opp en slik løgn mot Gud og planlegge mot ham, ikke er bra. Delen "Allah er alvorlig i gjengjeldelsen" viser at slutten hans er dømt, og at han vil bli plaget av Guds straff. Det er virkelig en dristig sak å hevde å være Gud.""
- Mirza Ghulam Ahmad De som hørte Pigotts påstand reagerte opprinnelig umiddelbart med sinne og vold, noe som gjorde det umulig for ham å forbli i London. Pigott flyttet deretter til Spaxton i Somerset.
Forskere har kommentert at etter flyttingen til Spaxton;"den overdådige Messias fra Clapton ble den stille, milde pastoren i Spaxton."
- Donald McCormick og at:"Smyth-Pigott hadde lært sin lekse i Clapton, at omverdenens mening fortsatt teller og at han ikke hadde noe ønske om å møte den typen demonstrasjoner han hadde opplevd i London i Somersetshire ... Da (han) kjørte gjennom landsbyen antok han den verdslige rollen som en godhjertet gentleman, snarere enn Messias."
- Donald McCormick En plakett innskrevet på latin som ble funnet blant hans personlige eiendeler lyder: ''Homo Sum. Humani Nihil A Me Alienum Puto''. Oversettelsen av denne teksten som er nedtegnet bak på pendelen lyder: "Jeg er et menneske. Ingenting som ligner menneskeheten anser jeg for å være fremmed for meg".
Smyth-Pigott døde i 1927 og hevdet aldri igjen å være guddom i løpet av livet til Mirza Ghulam Ahmad.
Bortgang
Mirza Ghulam Ahmad var i Lahore i huset til Dr. Syed Muhammad Hussain (som også var hans lege), da han som følge av sin alderdom og svakhet gikk bort den 26. mai 1908. Hans legemet ble deretter fraktet til Qadian og ble begravet der han tidligere hadde hevdet at en engel hadde vist ham han ville bli begravet.
Giftemål og barn
Mirza Ghulam Ahmad giftet seg to (2) ganger. Hans første kone var hans kusine på farens side og het Hurmat Bibi. Senere skilt de seg og levde hver for seg en lang tid. Ved tiden for hans andre giftemål, ga Hurmat Bibi ham tillatelsen til å bo med sin andre kone, og bestemte seg for skilsmisse.
Barn
Med sin første kone, Hurmat Bibi, fikk han to sønner:
Med sin andre kone, Nusrat Jahan Begum, fikk han ti barn:
Fem av barna død i en ung alder:
Fem av barna vokste opp og levde et langt liv:
Arven
Til tross for at Mirza Ghulam Ahmad fikk mye motstand, spesielt fra muslimske ledere, på grunn av sin messianske krav og kunngjøring, fikk han ikke bare negativ omtale. Mange ledende muslimske lærde, teologer og fremtredende journalister som levde i hans samtid eller hadde kommet i kontakt med ham lovpriste ham, tross sine teologiske forskjeller, for hans personlige karakter, arbeidet for islam og måten hans argumentasjon mot forkynnere av andre religioner.
Læren om at Jesus overlevde korsfestelsen, vandret mot øst på jakt etter de israelske stammene som hadde bosatt seg der, og at han døde en naturlig død på jorden, slik det ble foreslått av Ghulam Ahmad, har vært en kilde til pågående motstand fra den kristne kirken siden denne trossetningen utfordrer kristendommens kjernetro, og å akseptere denne ville ha opphevet læresetningene som frelseslære og oppstandelse, de to viktigste læresetningene i kristendommen. Vestlige forskere og historikere har erkjent dette som et av trekkene ved Ghulam Ahmads arv.
Ghulam Ahmad var den første til å foreslå at Jesus foretok en reise til India etterfulgt av korsfestelsen og den første - andre enn lokalbefolkningen - til å identifisere Roza Bal helligdommen i Kashmir som Jesu grav. Disse ideene har blitt utviklet videre siden hans død i lys av påfølgende funn, både av ahmadiyyamuslimer og enkeltpersoner uavhengige av Ahmadiyya muslimsk trossamfunn. Dette synet forblir imidlertid kontroversielt, slik at det støttes av noen og forkastes av andre. Antropologisk forskning ser ut til å bekrefte en kobling mellom Israels tapte stammer og folkene i Sør / Sentral-Asia, især gjelder det pashtunere i Afghanistan og folket i Kashmir. Dette er i tråd med forslaget Ghulam Ahmad legger fram i sin bok Jesus i India, og også av andre. Funn fra genetiske bevis ser derimot ut til å være tvetydige Jesu overlevelse fra korsfestelsen og hans naturlige død har blitt et viktig element i Ahmadiyya teologien, og ahmadimuslimer har publisert mye om dette emnet.
En rekke moderne muslimske lærde og muslimske intellektuelle ser ut til å tilpasse seg til ideen om at jihad i utgangspunktet er en fredelig religiøs innsats snarere enn hovedsakelig (eller ubetinget) en militaristisk kamp   - en idé som er i tråd med standpunktet Ghulam Ahmad tok i dette henseende allerede i 1894. En rekke muslimske lærde har ment og mener at Jesus er død - i tråd med kunngjøringen av Ghulam Ahmad, mens en annen del har uttrykt sin forvirring i denne saken. De fleste muslimers ortodokse holdning til dette spørsmålet har likevel ikke endret seg.
Hassan Madani
Hassan Madani (født 6. mars 1979) er en egyptisk bryter som bryter fristil i 60-kilosklassen. Han vil representere Egypt under Sommer-OL 2012 i London, etter å ha kvalifisert seg via kvalifiseringen for Afrika.
Mirza Ghulam Ahmad
Arven
En av de viktigste kildene til motstand mot Ghulam Ahmad, både i hans levetid og i etterkant, skyldes hans bruk av begrepene nabi (profet) og rasool (budbringer) når han refererer til seg selv. De fleste ikke-ahmadimuslimer anser Muhammad for å være den siste i profetrekken, og mener at Ghulam Ahmad sin bruk av disse begrepene er et brudd på begrepet Profetdømmets endelighet. Hans etterfølgere deler seg i to deler i denne sammenheng. Ahmadiyya muslimsk trossamfunn, som de aller fleste ahmadiyyamuslimer hører til, mener at Ghulam Ahmad sin status av å være en underordnet profet til Muhammad ikke på noen bryter Profetdømmets endelighet. Dette fordi Ghulam Ahmad sin profetiske status er både underordnet og uskillelig fra Muhammad sin profet status, samtidig som den er i samsvar med skriftlige profetier om Messias' komme i islam. Denne gruppen ledes for tiden av den femte kalif etter Ghulam Ahmad som bærer tittelen Khalifatul Masih, en institusjon som skal ha blitt etablert like etter hans død. Lahore Ahmadiyya-bevegelsen utgjør en liten brøkdel av ahmadiyyamuslimer og har en allegorisk forståelse av disse begrepene i tilknytning til Ghulam Ahmad. Denne gruppen ble dannet i 1914 da en rekke fremtredende ahmadimuslimer skilte seg fra trossamfunnet kort tid etter valget av Mirza Mahmud Ahmad som andre kalif. Denne gruppen administreres av en gruppe mennesker kalt Anjuman Ishaat-e-Islam ("bevegelsen for forkynnelse av islam"), ledet av en emir.
Pakistan er den eneste staten som spesifikt krever av alle pakistanske muslimer å forkaste Ghulam Ahmad som bedrager og hans tilhengere som ikke-muslimer når de søker om pass eller nasjonalt ID-kort. Trossamfunnets medlemmer kan heller ikke avgi stemme ved valg, da valgdeltakelsen krever at de erklærer seg selv som ikke-muslimer.
José María Basanta
José María Basanta Pavone (født 3. april 1984) er en argentinsk fotballspiller, som spiller for CF Monterrey i Mexico.
Karriere
Basanta startet sin karriere i Estudiantes i 2003, før han signerte for Olimpo de Bahía Blanca i Primera B Nacional i 2006. Basanta hjalp Olimpo å vinne både Apertura og Clausura, og sikret dermed opprykk til Primera División.
Han signerte på nytt for Estudiantes i 2007, der han ble i et år.
I juni 2008, ble han hentet til Monterrey av lagets daværende manager, Ricardo La Volpe. Siden da har Basanta spilt fast og ble seriemeister i Mexico med Monterrey i apertura-sesongen i 2009 og i clausura-sesongen i 2010.
Monaco under EM i friidrett 2002
Monaco deltok med en utøvere under EM i friidrett 2002 som ble arrangert 6.–11. august 2002 i München. Utøvere fra Monaco tok ingen medaljer under mesterskapet.
Johann Ernst Bach
Johann Ernst Bach er navnet til flere personer:
Sovjetunionens historie (1953–1985)
Sovjetunionens historie 1953–1985 omfatter lederperiodene til partisjefene Nikita Khrusjtsjov (1953–1964) og Leonid Bresjnev (1964–1982), og de kortvarige lederperiodene til overgangspersonene Jurij Andropov (1982–1984) og Konstantin Tsjernenko (1984–1985).
Khrusjtsjovs styre var preget av avstaliniseringen etter Stalins død og vidtrekkende jorbruksreformer, blant annet med den såkalte «Jomfrulandplanen». Utenrikspolitisk huskes Khrusjtsjov best for Cubakrisen, en hendelse som var nære å utløse atomkrig med USA.
Bresjnev-epoken var preget av en konservatisme der innenrikspolitisk stabilitet var det viktigste målet. De store eksperimentene fra Stalin- og Khrusjtsjov-tiden tok slutt, og det ble ikke foretatt seriøse forsøk på å reformere Sovjetunionens økonomi. Dette skapte økonomisk stagnasjon, som på 1980-tallet førte til kommunismens fall. Bresjnevs utenrikspolitikk var preget av forsøkene på avspenning med USA på 1970-tallet, men han huskes også for invasjonen av Tsjekkoslovakia i 1968 og for å ha startet krigen i Afghanistan.
Maktkampen etter Stalins død
På samme måte som etter Lenins død førte Stalins død i 1953 med seg en periode med kollektivt lederskap i Sovjetunionen. De høyeste politiske organene ble straks omorganisert, blant annet ble presidiet (det daværende navnet på politbyrået) slanket fra 25 til elleve fulle medlemmer. Dessuten ble innenriksdepartementet slått sammen med departementet for statssikkerhet. Lavrentij Berija ble leder for sistnevnte «superdepartement», mens Georgij Malenkov ble statsminister. Slik ble Stalins to roller som regjeringssjef og ansvarig for landets indre sikkerhet delt mellom to forskjellige verv, og Berija og Malenkov ble de to mektigste personene i landet.
Berijas hovedfiende i maktkampen etter Stalins død var Nikita Khrusjtsjov. Khrusjtsjov var blitt valgt til ny generalsekretær i partiet, og var også medlem av presidiet (politbyrået). Berija gjorde imidlertid den feilen at han undervurderte generalsekretæren, da han anså Khrusjtsjov som en idiot han kunne kontrollere.
Berija satte straks i gang et omfattende amnesti for de 2,5 millionene som var blitt satt i arbeidsleirer i Stalin-tiden. Samtidig gikk han inn for at politiet skulle bruke mer humane metoder mot mistenkte forbrytere. Reformene, i kombinasjon med hans fremtredende rolle under Stalin, gjorde at han var mislikt av de andre sovjetlederne. I forbindelse med oppstanden i Berlin den 17. juni 1953 ble Berija sendt til Tyskland. Mens han var borte klarte Khrusjtsjov å vinne Malenkov over på sin side, og den 26. juni ble Berija arrestert. Han ble så anklaget for blant annet høyforræderi, terrorisme og kontrarevolusjonær virksomhet, og den offisielle historien er at Berija ble dømt til døden og henrettet i desember 1953. Andre kilder hevder imidlertid at Berija ble skutt så snart han var arrestert.
Med Berija ute av bildet ble Khrusjtsjov og Malenkov de mektigste personene i Sovjetunionen. Malenkov hadde statsapparatet som sin maktbase, mens Khrusjtsjov hadde partiapparatet på sin side. Malenkov ønsket derfor en politisk beslutningsprosess der regjeringen tok de viktigste beslutningene, mens Khrusjtsjov derimot ønsket å styrke partiapparatet. Maktkampen fortsatte frem til februar 1955, da Malenkov ble tvunget til å gå av som statsminister. Blant de viktigste grunnene av Khrusjtsjovs seier var at Malenkov måtte bruke mye av sin tid på å faktisk styre landet, mens Khrusjtsjov, som var mye bedre enn Malenkov til politiske intriger, hadde god tid til å få partiapparatet og resten av presidiet over på sin side. Malenkov ble erstattet av den svake Nikolaj Bulganin som statsminister, noe som gjorde at all reell makt nå lå i Khrusjtsjovs hender.
Khrusjtsjovs jordbruksreformer
I 1954 satte Khrusjtsjov i gang «Jomfrulandplanen». Denne politikken skulle løse matvareproblemene i Sovjetunionen en gang for alle. Khrusjtsjov ønsket å bruke de enorme, ubenyttede steppelandskapene i Kasakhstan og det østlige Sibir til å øke maisproduksjonen, og siden mais er velegnet til dyrefor skulle dette igjen øke kjøttproduksjonen. Hele 33 millioner hektar nytt land ble dyrket opp under gjennomføringen av planen, noe som i størrelse tilsvarer hele Canadas landbruksareal.
Robert Dickson (seiler)
Robert Dickson (seiler) (født 6. mars 1998) er en irsk seiler.
Sovjetunionens historie (1953–1985)
Khrusjtsjovs jordbruksreformer
Khrusjtsjov fikk sendt 250 000 ungkommunister og 120 000 traktorer østover for å gjennomføre planen. Jomfrulandplanen ble i utgangspunktet en suksess, og offisielle tall for jordbruksproduksjonen viste en økning på 50 prosent i perioden 1953-58. Spesielt i 1956, da de tradisjonelle jordbruksområdene i Ukraina og det sydlige Russland var rammet av tørke, reddet «jomfrulandet» landet fra hungersnød. Det må likevel antas at de offisielle tallene over produksjonen i landbruket var overdrevne, da mange stats- og kollektivbruk brukte svært kreative metoder for å møte produksjonsmålene. Blant annet var strategien med å selge samme kveg til staten flere ganger spesielt utbredt.
Beleiringen av San Sebastian (bilde)
Beleiringen av San Sebastian (engelsk: The Siege of San Sebastian) er et bilde som oppbevares i San Telmomuséet i San Sebastian. Det forestiller beleringen av San Sebastian i 1813 og er skapt av en ukjent kunstner i det 19. århundre.
Sovjetunionens historie (1953–1985)
Khrusjtsjovs jordbruksreformer
I august 1958 bestemte Khrusjtsjov at privatpersoner i byene ikke lenger kunne ha husdyr på sine private eiendommer. Dyrene ble beslaglagt av statsbrukene og straks slaktet ned. Dette rammet over 12 millioner familier, som nå ble tvunget til å kjøpe den samme maten fra de statseide butikkene. Butikkene fikk imidlertid ikke de nødvendige forsyningene, og svartebørshandelen og korrupsjonen florerte.
Robert Dickson (seiler)
Han representerte Irland under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble nummer 13 i 49er.
Sovjetunionens historie (1953–1985)
Khrusjtsjovs jordbruksreformer
Khrusjtsjov var svært optimistisk med sine jordbruksreformer, og syvårsplanen for perioden 1959-65 forutsa en ytterligere vekst i jordbruksproduksjonen på hele 70 %. Dette var totalt urealistisk, blant annet på grunn av manglende ressurser til beslektede industrier som produksjon av kunstgjødsel og landbruksmaskinell. Samtidig uttalte Khrusjtsjov at Sovjetunionen skulle gå forbi USA i produksjonen av kjøtt og melk i løpet av de neste tre-fire årene. Dette førte til en katastrofal nedslakting av kveg for å nå produksjonsmålene for planens første år. Samtidig tvang Khrusjtsjov kollektivbrukene til å kjøpe alt produksjonsutstyret, som tidligere hadde vært eiet og vedlikeholdt av staten. Uansett stand måtte utstyret kjøpes til priser tilsvarende nypris. Dette førte til at kollektivbøndene kjøpte utstyret til overpris, samtidig som kompetansen til å vedlikeholde det forsvant. Stikk i strid med Khrusjtsjovs intensjoner førte dette til at for første gang i Sovjetunionens historie i fredstid gikk den samlede mengden av landbruksmaskiner ned.
Khrusjtsjov hadde også en idé om at landbruksledelsen måtte befinne seg på landet, og beordret både det sentrale landbruksdepartementet og delrepublikkenes landbruksdepartementer til å flytte til statsbruk utenfor byene. Den dårlige teleinfrastrukturen gjorde koordinasjon mellom avdelingene umulig, og i løpet av det første året etter flyttingen hadde 1700 av de 2200 ansatte i Sovjetunionens sentrale landbruksdepartement sagt opp sine stillinger.
Johannes prestegjeld
Johannes prestegjeld var et prestegjeld tilhørende Bergen domprosti. Det omfattet sogn i Bergen kommune i Hordaland fylke, og hovedkirken var Johanneskirken.
Suomen Kuvalehti
Tidsskriftet kommer ut én gang i uken (fredager) og hadde i 1998 et opplag på omkring 95,300 eksemplarer. Det har stor betydning som opinionsdanner. .
Johannes prestegjeld
Historikk
Fra 1. januar 1885 ble Domkirkens sogn delt i to, ved at Johannes menighet ble skilt ut, og opprettet som eget sognekall fra 1. januar 1982. St. Jakob sogn ble skilt ut fra Johannes i 1957.
Suomen Kuvalehti
Sjefredaktør for tidsskriftet er Ville Pernaa.
Østerrike under EM i friidrett 2002
Østerrike deltok med 14 utøvere i EM i friidrett 2002 som ble arrangert 6.–11. august 2002 i München. Utøvere fra Østerrike tok ingen medaljer i mesterskapet.
Johannes prestegjeld
Historikk
Fra 1. januar 2002 ble Johannes og øvrige menigheter i Bergen sentrum slått sammen til Bergen domkirke prestegjeld, etter vedtak i Kirke-, utdannings- og forskningsdep.
Beleiringen av San Sebastian (bilde)
Beleiringen foregikk på slutten av Den spanske selvstendighetskrigen fra 7. juli – 8. september 1813, hvor den franske armeen trakk seg tilbake til Frankrike. I forgrunnen ses lord Wellington, bak ham artilleriet som beskyter byen. På fortet over San Sebastian vaier Frankrikes flagg. Til venstre i bildet ses øya Skt. Clara.
Beleiringen avsluttet med nedbrenning og ødeleggelse av – på nær en gate – hele byen.
Sovjetunionens historie (1953–1985)
Khrusjtsjovs jordbruksreformer
I 1961 bestemte Khrusjtsjov at bøndene måtte fokusere mindre på sine private åkerlapper og mer på statens jord. Intensjonen var at produktiviteten skulle øke totalt sett, selv om tiltaket fikk motsatt effekt. Samtidig ble mer av planleggingen i jordbruket gjort sentralt i Moskva, på bekostning av lokal styring. Khrusjtsjovs mange mislykkede forsøk på omorganisering og en tiltagende økologisk katastrofe i de nydyrkede områdene gjorde at landbruket kom i store problemer inn i 1961. Dette ble etter hvert umulig å skjule for befolkningen, og da kornhøsten feilet i 1963 ble Khrusjtsjov nødt til å importere korn fra USA.
Avstaliniseringen
Med millioner av tidligere tvangsarbeidere frigjort fra Stalins arbeidsleirer kom det mange krav om at Stalins forbrytelser måtte frem i lyset. I desember 1955 satte presidiet opp en kommisjon ledet av Petr Pospelov som skulle undersøke påstandene om maktmisbruk under Stalin. I februar 1956 kom Pospelov-kommisjonens rapport, og rapportens sjokkerende innhold førte til en splittelse i partiledelsen om hvorvidt den skulle offentliggjøres. Presidiet ble etter hvert enig om at Khrusjtsjov skulle holde en lukket tale for den tyvende partikongress om rapportens innhold.
Khrusjtsjovs tale skapte sjokkbølger i det sovjetiske samfunnet, og satte i gang en prosess som ble kjent som avstalinisering. Talen var i utgangspunktet hemmelig, men da en redigert versjon ble opplest på partimøter i hele landet kom den snart offentligheten før øre. I talen fikk Stalin skylden for alt som hadde gått galt i Sovjetunionen siden 1934. Ansvaret for utrenskningene i statsadministrasjonen og i offiserskorpset på 1930-tallet (de såkalte Moskvaprosessene) ble tillagt Stalin, det samme gjaldt feilgrep i forbindelse med det tyske overfallet på Sovjetunionen i 1941. Folkegruppene som var blitt deportert av Stalin under krigen fikk sin oppreisning, og alle unntatt volgatyskere og krimtatarer fikk lov til å vende hjem. Krav om at dømte sovjetledere som Nikolaj Bukharin og Grigorij Zinovjev skulle rehabiliteres ble imidlertid ikke tatt til følge, og dommene mot disse ble ikke opphevet før i 1988.
Khrusjtsjov hadde flere motiver for å ta et oppgjør med Stalin. Khrusjtsjov var sannsynligvis oppriktig i sin kritikk av mange av Stalins handlinger, men avsløringene var også nyttige verktøy mot Khrusjtsjovs politiske motstandere. Lazar Kaganovitsj og Vjatsjeslav Molotov hadde begge høye stillinger mens Stalins utrenskninger pågikk som verst, mens Khrusjtsjov selv først kom inn i Stalins nære krets i 1949 og hadde dermed mindre blod på hendene enn sine rivaler. Gjennom å ta initiativet til avstaliniseringen unngikk Khrusjtsjov også at hans motstandere kunne bruke samme virkemiddel til å svekke ham selv. Oppgjøret med Stalin gav også Khrusjtsjov friere hender til å gjennomføre sine mange radikale reformer i jordbrukssektoren, da hans motstandere ikke lenger kunne bruke argumenter basert på stalinisme mot ham.
Kuppforsøket i 1957
I mai 1957 hadde Kaganovitsj, Malenkov, Molotov, Bulganin og Mikhail Pervukhin diskutert muligheten for å bli kvitt Khrusjtsjov, og da Kliment Vorosjilov senere sluttet seg til gruppen hadde de en majoritet av medlemmene i persidiet bak seg. Samtidig ble forsvarsminister Georgij Zjukov involvert i planene.
På et møte i presidiet den 18. juni kom Malenkov med kraftig kritikk av Khrusjtsjov, som ikke var til stede. Khrusjtsjovs idé om å ta igjen USA i produksjonen av kjøtt og melk ble latterliggjort. Et klart flertall i presidiet vedtok å avsette Khrusjtsjov. Medlemmer i sentralkomiteen hadde imidlertid fått nyss om møtet, og det ble avbrutt da en rekke militærtopper og sentralkomitémedlemmer møtte opp og krevde at saken skulle legges frem for sentralkomiteen. Marskalk Zjukov var blant de som avbrøt møtet, og minnet presidiet om at militære styrker raskt kunne ta kontrollen over Moskva dersom det skulle bli nødvendig. Stilt overfor den dårlig skjulte trusselen fra Zjukov hadde ikke presidiet annet valg enn å godta sentralkomiteens krav, som også strangt tatt også var prosedyremessig korrekt.
Zjukov sørget for å få flydd inn sentralkomitemedlemmer fra hele landet til møtet som skulle avgjøre Khrusjtsjovs skjebne. Gjennom sin daværende politikk med en desentralisering av det økonomiske planleggingsapparatet hadde Khrusjtsjov skaffet seg mange allierte i partiet, da desentraliseringen ville øke makten og prestisjen til mange politikere på mellomnivå. Khrusjtsjov hadde derfor et komfortabelt flertall i sentralkomiteen, og denne opphevet da også presidiets vedtak om å fjerne ham fra makten. Dette var en av svært få ganger i Sovjetunionens levetid at en avgjørelse i politbyrået ble overstyrt av et lavere organ.
I oktober 1957 hadde ikke lenger Khrusjtsjov bruk for Zjukov, og fikk ham fjernet fra presidiet. I mars 1958 var turen kommet til Bulganin. Pragmatikeren Bulganin overlevde den første runden med utrenskninger i kjølvannet av forsøket på å kaste Khrusjtsjov, men nå var tiden kommet for at Khrusjtsjov skulle samle all makt i egne hender. Bulganin ble kastet fra statsministerposten til fordel for Khrusjtsjov, og samtidig tok Khrusjtsjov vervet som øverstkommanderende for det sovjetiske forsvaret. Fem år etter Stalins død var alle viktige posisjoner på ny samlet hos én person.
Ny runde med avstalinisering
Khrusjtsjovs klønete håndtering av U2-affæren i 1960 i kombinasjon med hans egenrådige innenrikspolitikk gjorde at de andre sovjetlederne igjen begynte å murre på starten av sekstitallet. Khrusjtsjov svarte med å sette i gang en ny bølge av Stalin-kritikk i et forsøk på å styrke sin egen posisjon.