cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eurovision Song Contest 1958
En verdensslager blir født
Låten ble Modugnos signaturlåt, og den har blitt covret av en rekke andre artister – blant andre Dean Martin, The McGuire Sisters, Bobby Rydell og Gipsy Kings.
Dirigenter
Mens Dolf van der Linden var sjefdirigent, hadde flere av landene med sin egen dirigent. Under er en liste over deltakerlandenes dirigenter, listet etter startrekkefølgen.
Poengopplesere
Hvert land hadde en talsperson som annonserte sitt lands poeng over telefon på engelsk eller fransk. Under er talspersonene i samme rekkefølge som under avstemningen.
Kommentatorer og kringkastere
Alle deltakerlandene kringkastet finalen. Under er en oversikt over kommentatorer under Eurovision Song Contest 1958.
Sjøbergmarsjen
Sjøbergmarsjen er en årlig minnemarsj som blir arrangert av Norske Reserveoffiserers Forbund Sør-Helgeland. Turen går fra Austerfjorden innerst i Vistenfjorden og over fjellet til Eiterådalen i Mosjøen. Den første marsjen ble arrangert 11. august 1984, og har vært en fast marsj i august hvert år. Løypa er ca. 25 km lang og høyeste punkt er på 900 moh.
John Harry Skoglund
John Harry Skoglund (født 27. september 1957) er en norsk lokalpolitiker for Arbeiderpartiet.
Sjøbergmarsjen
Fram til 2015 kunne man velge hvilken vei man ville gå, men under turen i 2016 var det kun fra Eiterådalen og over til Austerfjorden. Grunnen var at Norske Reserveoffiserers Forbund trakk seg, slik at det kun var Vevelstad kommune og Bønå Gård som var arrangører.
John Harry Skoglund
Skoglund blei ordfører i Fet kommune fra desember 2011, etter at den valgte ordføreren, Lisbet Lofthus Gabrielsen, døde kort tid etter valget. Han blei gjenvalgt i 2015
Sjøbergmarsjen
Hovedformålet ved å arrangere denne marsjen er for å minnes motstandsfolket og kaptein Birger Sjøberg.
John Harry Skoglund
Skoglund var ordfører fram til 31. desember 2019, da Fet blei en del av Lillestrøm kommune. Han var med det Fet kommunes siste ordfører.
Ornithurae
Ornithurae (som betyr stjert) er en naturlig gruppe som inkluderer forfedrene til Ichthyornis, Limenavis, Hesperornithes og alle nåtidsfugler (Neornithes), samt alle deres etterkommere. Ornithurae ser ut til å være søstergruppen til Enantiornithes (omvendte fugler).
Askgrenda
Stedet
Tettstedet Askgrenda ligger lengst nord i bygda Askgrenda, og består av tettbebyggelsene vest for Vestsideveien ved Torstad, mellom Ringstad i Nord og Engebråten i sør.
Ornithurae
Anetre
Grunnleggende fylogeni for fugler, forenklet etter Chiappe, 2007
Etterkommertre
Kladogrammet under følger Michael Lee et al., 2013, og bygger på en studie av O’Connor & Zhou fra 2012.
Phileucourtus
Phileucourtus er en slekt av biller som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).
Utseende
Middelsstore, svarte hornbiller.
17. etappe av Vuelta a España 2020
17. etappe av Vuelta a España 2020 gikk fra Sequeros til La Covatilla 7. november 2020.
John Harry Skoglund
Skoglund var tidiigere medlem av Fet kommunestyre fra 2004 til 2007. Utenom politikken jobber han i databransjen.
17. etappe av Vuelta a España 2020
David Gaudu tok sin andre etappseier.
Phileucourtus
Utbredelse
Arten er beskrevet fra Peru.
Western Hockey League
Western Hockey League (WCHL) er en bi nasjonal nordamerikansk juniorhockeyliga som er en del av Canadian Hockey League og er medlem av Canadian Hockey League. Ligaen ble startet i 1966/67-sesongen og inkluderer lag fra Vesten Canada og fire lag fra Nordvest USA. Ligaen består av 20 lag. Seriespillet består av 72 runder, deretter et sluttspill, vinneren av sluttspillet går videre til Memorial Cup.
Lagene
Lagene er delt inn i to konferanser, Eastern Conference og Western Conference. Eastern Conference består av East Division og Central Division, Western Conference består av B.C. Division og U.S. Division.
Eastern Conference
{| style="width:70%;"
Western Conference
{| style="width:70%;"
Kenneth Norum (artist)
Trond Kenneth Norum (født 9. mars 1990 i Kongsvinger) er en norsk rockeartist, låtskriver og produsent fra Skogbygda i Nes i Akershus. Han er mest kjent for sin solokarriere hvor han har sluppet en rekke singler i tillegg til sitt debutalbum, Heart on a Sleeve, som kom i 2017. Kenneth Norum opererer innenfor sjangrene singer-songwriter, heartland rock og americana og henter likhetstrekk fra artister som Bruce Springsteen, Bob Dylan, Neil Young, John Mellencamp og Ryan Adams.
Norum startet sin karriere i forskjellige hard-rock-band i tenårene, men hadde alltid en forkjærlighet til rock- og rootsmusikk og kassegitaren. Han har i løpet av sin korte karriere varmet opp for en rekke norske og internasjonale artister, blant andre Gill Landry (Old Crow Medicine Show), Hannah Aldridge, Susto, Malcolm Holcombe, Kristian Kristensen og Casa Murilio.
Fengdu
Hovedbyen i fylket, byen Fengdu, ble flyttet opp i fjellsiden i forbindelse med oppdemmingen av Yangtzefloden i 2007, som følge av konstruksjonen av De tre kløfters demning. Rundt 100.000 innbyggere er flyttet fra den etterhvert helt oversvømte byen og til nye Fengdu.
I den nye byen oppe i høyden, ikke neddemmet, er det 75 buddhistiske og daoistiske tempelanlegg, hvorav de eldste går tilbake til Handynastiets tider. De fleste er på Mingfjellet.
Kulturminner
Det paleolittiske Gaojiazhen-funnstedet (Gaojiazhen yizhi, 高家镇遗址) ble i 2001 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Svømming under VM i svømmesport 2022 – 200 meter butterfly menn
Rekorder
Før konkurransene var gjeldende verdens- og mesterskapsrekorder som følger:
Følgende ny rekord satt under øvelsen.
Finale
Finalen startet 21. juni klokken 18:54.
Rafjellet
Rafjellet et fjell i Kongsvinger kommune i Glåmdalen i Innlandet. Det har en høyde på 576 meter over havet og er den høyeste toppen i kommunen. På toppen står det et tårn med radiolinkstasjon. Tårnet ble bygget i 1934/35, og var opprinnelig i bruk som brannvakttårn. Det var siste gang bemannet sommeren 1976.
Fra toppen er det vid utsikt i alle himmelretninger.
Lesterud skole
Lesterud skole var en barneskole i Bærum. Den ligger ved Skollerudveien mellom Lommedalen og Helset på Bærums Verk. Skolen ble slått sammen med Bærums Verk skole til Anna Krefting skole i 2018.
Skolen ble tatt i bruk i 1990. Den består av flere bygninger og paviljonger. Hvert årstrinn har sin egen etasje med tre klasserom, allrom og et grupperom.
Lesterud skole har også en barnehage øverst.
Carmen Bassingthwaighte
Carmen Bassingthwaighte (født 16. mars 1986 i Windhoek) er en namibisk terrengsyklist.
Forbundsdagsvalget i Tyskland 1965
Forbundsdagsvalget i Tyskland 1965 var valget til den femte tyske Forbundsdagen og fant sted 19. september det året. Valget omfattet bare Vest-Tyskland og ikke det daværende DDR.
Ludwig Erhards andre regjering overtok etter valget, med grunnlag i en koalisjon av CDU/CSU og FDP. I 1966 forlot imidlertid FDP koalisjonen på grunn av uenighet om budsjettet, og Erhard gikk av.
Kurt Georg Kiesinger (CDU) dannet deretter regjering, basert på en såkalt storkoalisjon av CDU/CSU og SPD. Denne regjeringen ble sittende frem til valget i 1969.
The Elder Scrolls IV: Knights of the Nine
The Elder Scrolls: IV: Knights of the Nine er en utvidelsespakke til The Elder Scrolls IV: Oblivion, utgitt i november 2006 til PlayStation 3, Xbox 360 og PC. Den ble gitt ut av Bethesda Softworks, men i Europa ble den distriburet med hjelp av Ubisoft.
For PlayStation 3 er denne utvidelsen allerede lagt inn i det originale spillet. Handlingen som følger med utvidelsespakken starter med at byen Anvil får en uventet gjest; The Prophet. Han gir spilleren oppdraget om å redde verden fra den fryktede Umaril. Umaril ble bekjempet av Pelinal Whitestrake i fordums tider, men sjelen hans overlevde, og nå han har kommet tilbake. Poenget med tilleggspakken er å samle hele rustningen og drepe Umaril.
Trigonophorus saundersi
Trigonophorus saundersi er en bille som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
En middelsstor, avlang, grønn gullbasse. Hannen har et flatt, spadeformet framspring i pannen (slektsnavnet betyr "trekant-bærer"), på sidene av dette med rundede lapper, og også en kort pigg som går fra bakhodet forover. Hunnen har lignende, men noe mindre, framspring. Kroppen er ganske fint punktert, uten tydelige punktstriper på dekkvingene. Beina er mørke.
Utbredelse
Arten lever i India.
Forsvarsministeriets Ejendomsstyrelse
Forsvarsministeriets Ejendomsstyrelse (FES) ble opprettet 1. januar 2007 og står for oppførelse og drift av alle fasiliteter i Danmarks forsvar. Staben i Hjørring råder over ca. 150 medarbeidere og står for å lede, planlegge og utvikle FES.
FES råder over en byggedivisjon ved hovedkvarteret i Hjørring, som har en rekke underliggende avdelinger landet over, som ivaretar alle bygge-, anleggs- og vedlikeholdelsesoppgaver på Forsvarets fasiliteter i hver deres regionale område.
Driftsdivisjonen, som også har hovedsete i Hjørring, har ansvar for å drive Forsvarets tjenestesteder i hver deres område. Underliggende har driftsdivisjonen et regionsenter både på Sjælland og i Jylland. De leder og koordinerer arbeidet på de underliggende etablissementer (for eksempel kaserner, orlogsstasjoner og flystasjoner), som står for den egentlige drift av Forsvarets fasiliteter. De driver kantinene, slår gress, skuffer sne, gjør rent og sørger for alle de andre praktiske oppgaver som skal løses for at tjenestestedene fungerer til brukernes fulle tilfredshet. En del av disse oppgaver er satt ut på kontrakt.
Derutover håndterer FES blant annet miljø- og energioppgaver, naturforvaltning samt salg og utleie av Forsvarets eiendommer og leieboliger.
The Coffee Song
«The Coffee Song» (Noen ganger med undertittelen «They've Got an Awful Lot of Coffee in Brazil») er en amerikansk noveltysang med melodi av Dick Miles og tekst av Bob Hilliard.
Mikel Nieve
Mikel Nieve Iturralde (født 26. mai 1984 i Leitza, Navarra) er en spansk syklist. Han la opp etter 2022-sesongen.
The Coffee Song
Den ble først innspilt på plate av Frank Sinatra, som også gjeninnspilte den i 1961 til sin første utgivelse på Reprise Records, 'Ring-a-Ding-Ding!''.
Mikel Nieve
Han har vunnet én etappe i Vuelta a España, og tre etapper i Giro d'Italia.
The Coffee Song
Sangen karikerer Brasils kaffeoverskudd, hevder blant annet at ingen andre drikker er tilgjengelig og at en politikerdatter ble bøtelagt for å ha nytt en drikk i tillegg til kaffe.
Den har blant annet blitt fremført av Rosemary Clooney, Sam Cooke, Mike Doughty, Louis Prima, Stan Ridgway og The Muppets. En jazzversjon av sangen med Bob Dorough fantes på Too Much Coffee Man, en CD-plate med musikk basert på den eponyme Shannon Wheeler-figuren. Den eksperimentelle rockgruppen Soul Coughing gjorde en coverversjon i 1990-årene.
Norsk versjon
Prima Vera har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «De gamle guttene fra Brazil».
Pseudoraphes
Pseudoraphes er en slekt av biller som tilhører gruppen perlebiller (Scydmaeninae) som nå blir regnet til familien kortvinger (Staphylinidae). De er rovdyr som har spesialisert seg på midd.
Utseende
Bittesmå (0,5-1 millimeter), brunrøde, blanke, ovale til pæreformede biller, fint hårete. Antennene er lengre enn hode + thorax, nokså kraftige, de tre ytterste leddene er betydelig tykkere enn resten og danner en avlang klubbe. Hodet er nokså stort, kantete, med store fasettøyne. Pronotum er bredere enn langt, mer eller mindre tilsmalnende forover, betydelig bredere enn hodet og smalere enn dekkvingene. Dekkvingene er bredt ovale, hver dekkvinge har en dyp lengdegrop ved roten. De dekker hele bakkroppen. Lårene er litt kølleformede, beina ellers slanke.
Levevis
Perlebillene er rovdyr som stort sett lever av midd, spesielt pansermidd (Oribatida). Disse har et meget hardt skall og perlebillene har organer på frambeina for å holde byttet fast, og munndeler som passer til å borre eller sage seg gjennom middenes skall.
Utbredelse
Artene er utbredt i Sør-Amerika (Peru).
Stavangers historie
Stavangers historie går så langt tilbake som de første bosetningene av mennesker i Norge, mens den nyere historien går fra tusentallet da grunnlaget for byen Stavanger ble lagt og den første kirken ble oppført der Stavanger domkirke nå står.
Navnet
Trolig er opprinnelsen til Stavanger, av norrønt 'Stafangr', fra før vikingetiden. «Angr» ble brukt som fellesnavn på fjorder, viker, bukter mm., bruken av ordet «angr» falt ut tidlig på 800-tallet. Ordet har overlevd som ledd i sammensatte fjordnavn som Stavanger, Mauranger og Hardanger, og har i noen tilfeller blitt overført på tilliggende gårder og bygder. «Angr» kan være komme av det gammelnorsk «ǫngr» som betyr trang eller smal. Navnet Stavanger, «Stafangr», dukker første gang opp i Arnórr jarlaskalds lovkvad til kong Magnus I, Hrynheda. Stafanger er også navn på to gårder i Sunnfjord: Stavang ved Florø og Stong bed Stongfjorden i Askvoll. Ifølge Knut Helle kan Magnus ha passert et av disse stedene som ligger ved leia mot Nidaros. I et annet skaldedikt blir Magnus knyttet til Jæren. Knut Helle konkluderer med at det var dagens Stavanger. Gammelnorsk stafr betyr stav. En hypotese er at Hillevågsvatnet er den opprinnelige fjorden med trangt innløp og har blitt avskåret fra havet ved landheving. Vågen, Østervåg og Hillevåg/Hillevågsvatnet kan også ha vært den fjorden eller vågen med det opprinnelig navnet. Hillevågsvatnet er noen kilometer unna stedet for den første bydannelsen og er ifølge Helle derfor lite trolig som opphav. Det er mange forslag til hva førsteleddet «stav» viser til, uten at det er konsensus. Det kan være landskapsformer som minner om staver eller det kan skrive seg fra grensestaver.
De første bosetningene
De foreløpig eldste sporene etter mennesker nær Stavanger er en boplass på Galta på Rennesøy, like ved ferjeterminalen Mortavika, og på Viste på Randaberg. Man antar at menneskene kom fra Nordsjølandet, eller Doggerland, et landområde mellom Danmark og England som forsvant da isen trakk seg tilbake og havnivået steg. Folket som holdt i Doggerland måtte finne nytt land da deres tidligere bosteder ble oversvømt. Noen av migrantene trakk sørover igjen, mens andre passerte Norskerenna (som var betraktelig smalere enn nå) i sin jakt på reinsdyr og nytt land.
Bronsealderen
Bronsealderen (1800-500 f.Kr.) var en vekstperiode i regionen. Det vokste fram en rik høvdingklasse som hadde nære forbindelser med Europa. Denne overklassen tok i bruk hest og ard, skaffet seg statussymboler av bronse, bodde i langhus og ble gravlagt i store gravhauger. Det har blitt gjort mange arkeologiske funn fra denne perioden, blant annet bronselurene fra Revheim.
De fleste helleristningene i fylket er fra bronsealderen. Det rikeste funnet er på Austre Åmøy hvor det er ti felt. Ellers er det helleristninger på Vardeneset, Buøy, Aubeberget, Fluberget, Sunde, Hafrsfjord og Rudlå i Stavanger kommune.
The Traveling Salesman
The Traveling Salesman er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Joseph Kaufman.
Stavangers historie
Jordbruk
På Flat-Jæren er det registrert nærmere 200 ødegårder fra folkevandringstiden. Regner vi med de sentrale gårdene der fornminnene er forsvunnet, får vi over 400 gårder fra denne perioden. Det er funnet utallige stolpehull som vitner om bosetning på Tastarustå. Husene antas å være fra jernalderen, det vil si fra cirka 200-300 år før Kristus. De eldste sporene som er funnet etter jordbruk som er 4400 år gamle. På Ullandhaug ligger Norges eneste gjenoppbygde folkevandringsgård, Jernaldergården. Storgården på Gausel er også et godt eksempel på en gård fra folkevandringtiden.
The Traveling Salesman
Handling
Men Bob opplever også romantikk med en ung kvinne, Beth Elliott, som arbeider ved en lokal telegrafi-stasjon. Bob blir også viklet inn i en konflikt Beth opplever, for å holde eiendommen hennes unna en veldig grådig og kynisk oppkjøper.
Stavangers historie
Vikingtid og maktsenter
På Nord-Jæren tyder et rikt arkeologisk funnmateriale på at det like fra eldre jernalder fantes sterk høvdingmakt. Stavanger hadde en naturlig havn og lå strategisk til mellom Jæren i sør, Ryfylke i øst, skipsleia langs kysten i vest, og de fruktbare Ryfylkeøyene i nord. Noe bestemt høvdingsete lar seg ikke peke ut som avgjørende for Stavangers framvekst. Men her lå gamle storgårder i en ring omkring det senere byområdet, både på fastlandet og på øya Hundvåg like i nord. Historikeren Knut Helle mener at det i selve byområdet fantes en gammel sentralgård, Eikanes, med tun ved Breiavatnet, der domkirken og bispegården senere ble anlagt.
Nord-Jæren har sannsynligvis vært et av de viktigste utgangspunkt for vikingferder vestover til De britiske øyer. Denne teorien bygger på at det har blitt funnet flere og mer varierte irske metallarbeid på Nord-Jæren enn i noe annet sammenlignbart område i Europa.
I Gauseldronningens grav på Gausel er det gjort en mengde rike funn fra Vikingtiden. Graven er en av Norges rikeste kvinnegraver fra vikingtid, med stort innslag av både irske og hjemlige prydgjenstander. Kun Osebergfunnet er større. Storgården på Gausel var et maktsentrum i vikingtiden, og de rike funnene fra båtgravene på Gausel viser også at det har vært militær og politisk makt på Gausel.
Arkeologiske middelalderfunn i bysenteret
Det er gjort omfattende arkeologiske undersøkelser på og omkring Torget. Det er funnet spor etter bebyggelse fra vikingtiden (800-1030) utenfor porten til Kongsgård, under Domkirken og ved Romsøebygget. Det er også avdekket avfallsrester i Vågen, rester av en konstruksjon under Domkirken. I tillegg det mange enkeltfunn fra vikingtiden. Funn i Breiavatnet og i Haakon VIIs gate tyder på gårdsdrift fra før vikingtiden, og i hele vikingtiden. Det er blant annet funnet rester av fire hus i Haakon VIIs gate ved Romsøebygget. De eldste husrestene er trolig fra 900-tallet, da det ble satt opp en bygning på stolper (stolpehus).
Det er likevel store forskjeller i tolkningene av informasjonen.
Runesteinen i Mariakirken
I grunnmuren på Mariakirken ble det i 1883 funnet en runestein av kvartsskifer. Steinen var i 1883 i fire deler. Den har en tekst som er tolket som: Kjetil reiste denne steinen etter sin kone Jorun Utyrmsdatter. Den er trolig fra perioden 1000-1050, men Fridtjov Birkeli mente at den kunne være fra 900-tallet
Mariakirken hadde en gotisk stil og ble trolig bygget på 1200-tallet, men kan være bygd på restene av en eldre kirke. Det har vært foreslått at det har stått en trekirke der Mariakirken står nå. Den kan ha hatt en grunnmur. Det vanskelig å bruke runesteinen i vår sammenheng da vi ikke vet hvor steinen kom fra, hvor den har stått før og når den havnet i grunnmuren.
Erling Skjalgssons minnestein
I Steglebakken i Stavanger stod et kors, som Aslak Liestøl i 1953 ut fra språkformer og runetyper mente var fra første halvdel av 1000-tallet. Liestøl tolket teksten som at den kan ha stått: «Al…prest reiste denne stein etter Erling, sin herre, som ensom ble sveket ut av aren da han sloss med Olav». Hele teksten er ikke lesbar, og tolkningen er usikker. Ut fra tolkningen er korset trolig laget til minne om Erling Skjalgsson på Sola. Erling Skjalgsson falt i slag mot kong Olav Haraldson 21. november 1028.
Liestøl mente at korset sto i Steglebakken fordi det da sto nær veien. Andre anfører også at det var for at flest mulig skulle se det når de kom til Stavanger. En har ved diskusjonen om alderen på Stavanger argumentert med at en neppe hadde plassert et slikt kors utenfor allfarvei. En har også argumentert med at om Stavanger hadde vært et tettsted eller handelssted, ville det være mer naturlig å plassere korset slik at også sjøfarende kunne se korset.
Skriftlige kilder før 1135
Hauksbok fra ca. år 1300 forteller at Finn den rike som var sønn av Halldor Hognesson og Hamnar-Orm, begge var fra Stavanger. De bosatte seg ved Mulahverfi på Island i landnåmstiden. Sturlabok nevner også de to. Arne Kvitrud argumenterte at de var fra det som ble byen Stavanger.
Den anglo-normanniske historieskriveren Ordericus Vitalis skrev omkring 1135 at kong Sigurd Jorsalfare grunnla klostre og bispedømmer i sitt rike etter brødrenes død. Han lister også opp seks byer (civitates) i Norge: Bjørgvin (Bergen), Konghelle, Kaupang (Nidaros), Borg (Sarpsborg), Oslo og Tønsberg. Stavanger er ikke nevnt blant dem.
Morkinskinna omtaler Stavanger omkring 1128. Kong Sigurd Jorsalfare ville skille seg og ta seg en ny kone – Cecilia. Biskopen i Stavanger godkjente dette mot å få store gaver av kongen. En slik skilsmisse og et nytt ekteskap må ha vært en viktig politisk begivenhet. Ifølge Kvitrud er det underlig at de islandske annaler, Heimskringla eller andre sagaer ikke omtaler dette ekteskapet, eller hendelsen i det hele tatt. Finnur Jónsson påpeker også at denne teksten er et senere innskudd, og ikke finnes i en eldre variant av Morkenskinna.
Arnórr Þórðarson jarlaskald
I Heimskringla er Stavanger omtalt i kong Magnus den godes saga. I versjonen i Flateyjarbok lyder teksten: «stirdun hielldu Stafangr nordan». I en senere utgave av Heimskringla er teksten oversatt og omdiktet som: «Nordfra styrte der de stive Stavner ut forbi Stavanger». Heimskringla forteller at Arnórr Þórðarson laget teksten. Han ble kalt for jarlaskald og var islending. Han var født omkring 1012 og døde etter 1073. Sitatet er trolig fra kvadet Hrynhenda. Magnusdrapa dekker også omtrent det samme. Hrynhenda ble laget omkring år 1045.
Brøgger antok i 1915 at Arnórr viste til Stavangerfjorden i Sunnfjord.
Sankt Svithun
Domkirken hadde et armbein («armlegg») fra sankt Svithun. En har ment at kirken fikk armbeinet da kirken ble innviet, og at kirken samtidig ble viet til Sankt Svithun. Eldbjørg Haug legger vekt på at en bare kjenner til at sankt Svithuns helgenskrin i Winchester ble åpnet i kong Knut den mektiges tid, 1093 og 1150, og at armbeinet må ha vært tatt ut på et av disse tidspunktene. Knut Helle mente at helgenskrinet kan ha vært åpnet flere ganger. Ingen skriftlige kilder knytter sankt Svithun til Stavanger før i 1205. Armbeinet kan også ha vært knyttet til en eventuell trekirke der Domkirken står nå.
I Breviarium Nidrosiense fra 1516 er det en latinsk prekentekst på rim for bruk på St Svithuns minnedag. Det åpner med "Fryd dere folk i WInchester, vær glade folk i Stavanger." Prekenen inneholder opplysninger som Michael Lapidge mente må være hentet fra dokumenter produsert på sluttet av 1000-tallet. Det er trolig laget i Winchester for bruk i Stavanger. Fra Stavanger har teksten så blitt brakt videre til Nidaros. Eldbjørg Haug mente at det var en eldre engelsk Svithunliturgi fra perioden 966-1066, og at Svithunkulten kom til Stavanger i eller nær denne perioden.
Oppfatninger om bydannelse i Vikingtiden
Anton Wilhelm Brøgger mente i 1915 at i «Vaagsbunden» var en liten handelsplass omkring år 1100. Han viste også til en engelsk bestemmelse fra 1075 om at bispeseter ikke måtte ligge på landet, men i byene.
Fredrik Macody Lund mente i 1919 at Stavanger fra meget gammelt må ha vært en markedsplass og et sentrum for Rogaland. Han mente at det var naturlig at Erling Skjalgssons ætt kan ha satt sin ære i å bygge en stor og mektig fylkeskirke (Domkirken).
Oluf Kolsrud i 1925 og Knut Helle i 1975 vurderte det som at bispesetet ble opprettet en gang etter 1123, og i Sigurd Jorsalfares styringsperiode fram til 1130. De har da lagt avgjørende vekt på opplysningene fra Ordericus Vitalis, sammen med at Stavanger hadde en biskop i 1135. Kolsrud bruker også opplysningen fra 1128. Helle viser også til Island og Grønland, hvor det var bispeseter uten byer. Helle vurderte det som at det kunne bodd folk i Stavanger på 1000-tallet, men at det ikke var noen by. Arnvid Lillehammer mente i 1971 det ikke var urimelig å tenke seg Stavanger som et sentrum før bispesetet ble opprettet. Det kan ha vært et tingsted og et religiøst sentrum, men han avskriver muligheten for at Stavanger kan ha vært en by.
Finn Bringsjord tok i 1978 utgangspunkt i Asgaut Steinnes sine hypoteser om husebyer og utskyld. Han mente at Stavanger var endestasjon for varer som kom fra Jæren over land og som skulle til kongsgården Husabø på Hundvåg. Stavanger var da utskipingshavn til Husabø og landingssted for de som kom fra Husabø. I Stavanger oppsto det så en markedsplass – et høstmarked. Bringsjord skrev ikke når han mener denne markedsplassen oppsto, men det var før byen ble bispeby.
Knut Helle i 2004 og 2008 mente at Stavanger i praksis ble by rundt 1160-1170-årene. Bispesetet ble sannsynligvis opprettet i 1120-årene, eller noe før. At Stavanger var bispesete er i seg selv er ikke det samme som at det er en by, men det kan bli begynnelsen på en by. Bydannelse er en gradvis prosess med økende tettbebyggelse og flere funksjoner. Dette lar seg ikke belegge før byen ble bispesete. Det betyr ikke at det ikke kan ha vært noe før; markedsplass, ting, kirke og prest. Han mente at det var en kirke med egen prest alt i Erling Skjalgsons tid.
Trond Løken og Harald Jakobsen skrev i 2004 at de begrensete funn av bosetning i Stavanger kan sammenlignes med tilsvarende i Hamar. Der er byen tolket som først og fremst en biskopsresidens med domkirke og nødvendige aktiviteter i tilknytning til de kirkelige aktiviteter. Kanskje var situasjonen tilsvarende i Stavanger. Det var ikke de kommersielle behovene i området som var grunnlaget for bebyggelsen, men kirkens aktiviteter. Ut fra kildesituasjonen er det kanskje mer realistisk å diskutere om Stavanger først kan karakteriseres som by etter 1125. Stavanger som bispesete blir bare sporadisk omtalt i sagaene under første delen av borgerkrigene. Skal en dømme ut fra de skriftlige kildene blir Stavanger et sted av en viss betydning først mot slutten av 1100-tallet (1180-årene). Byprivilegier fikk Stavanger først i 1425.
Helge Sørheim viste i 2010 til at det var en bosetning i området før bispesetet ble etablert, som kan ha vært en gårdsbebyggelse. Det kan også ha stått en kirke der før domkirken ble bygget. Han avviser imidlertid at dette kan tolkes som bybebyggelse, langt mindre kobles mot Erling Skjalgsson som bygrunnlegger.
Petter Molaug og Stan Reed mente i 2016 at mest sannsynlig ble Vågen brukt som havn i vikingtiden, der en trakk båtene opp på en langgrunn strand. Utgangspunktet for tolkningen er steinrekka på stranda ved Skagen 3, som var en mulig vegg i et naust, samt gjenstandene som var sammenblandet med de naturlige avsetningene.
Jon Brendalsmo og Knut Paasche konkluderte i 2017 med at Stavanger i vikingtiden og på 1000-tallet med stor sannsynlighet var et utvekslingssted. Utvekslingssteder er noe forenklet handelsplasser, markeder, kaupanger eller omlastingssteder.
Arne Kvitrud konkluderte i 2021 med at det er ikke noe som tilsier at Stavanger var en by i vikingtiden, men kan ha vært bostedet for rike kristne. Vågen hadde en strand med plass til mange båter. Men selv om grunnlaget var til stede for at det kunne avholdes markeder i vikingtiden, er det så langt ikke underbygd arkeologisk. En mangler spor etter handels- og håndverksvirksomhet som går ut over det en kan finne på gårder (som Jåtten).
Bydannelse og middelalder 1050-1537
Stavanger er en av Norges aller eldste byer. Den vokste fram på 1100-tallet i en periode preget av folkevekst og økende urbanisering over hele Nord-Europa. Det er få arkeologiske og historiske kilder knyttet til den første bydannelsen, og derfor mye usikkerhet om hvordan byen oppstod. Kongemakten og kirken trengte et sterkt fotfeste på Sørvestlandet, som tidlig utpeker seg som et viktig område.
De tidligste kristne impulsene i Norge kom til Stavanger-regionen gjennom kontakt med den kristne kulturen lenger sør i Europa. Midt på 900-tallet opphører tradisjonell norrøn gravskikk i Stavanger-området, samtidig med at de første kristne prester begynner sitt virke. Store steinkors er synlige minnesmerker om kristningstiden (blant annet på Tjora og Kvitsøy). Ved innfartsåren til Stavanger over land ble det reist et minnekors over hersen og lendmannen Erling Skjalgsson etter hans fall i 1028. Erling hadde styringsmakt over Sørvestlandet, og plasseringen av korset tyder på at han hadde en særlig tilknytning til Stavanger. Det var tydeligvis en prest som sto bak runeinnskriften på korset, og han gjorde kanskje tjeneste ved en tidlig kirke på stedet.
I Heimskringla er det fortalt: «Reinald biskop i Stavanger var engelsk; han var reknet for å være svært ærekjær. Han var en kjær venn av kong Magnus, og folk mente det var rimelig at han hadde fått store skatter og kostbarheter i forvaring. De sendte bud til ham, og han kom til Bergen…(…) Så hengte de biskop Reinald utpå Holmen ved valslynga. Biskopen ble jordet på Nordnes ved Mikaelkirken, og dette verk ble sterkt lastet.» Heimskringla tidfester hengingen til 18. januar 1135. Den islandske Annales Regii omtaler i år 1135 «Liflat Reinaldz byskups af Stafangri». Det er flere tegn til bosetting i Stavanger før 1135, men mange av kildene er svært usikre.
Kirkebygg og bispedømme
Stavanger bispesete og Stavanger bispedømme ble trolig opprettet en gang mellom 1100-1135. En regner med at byggingen av domkirken startet omkring år 1100, og at kirken ble ferdig omkring år 1150. Stavangers første biskop var Reinald. Under krypten er funnet et brannlag fra perioden 800-950. Noen stolpehull lå under trekullet, og er da eldre. Det kan vise til en trebygning. Det var to skjeletter som er datert til vikingtiden. Men på grunn av sammenblanding av skjelettrester fra andre steder er det tvilsomt om det er fra Domkirken. Under koret ble det i 1967 avdekket et ca. 80 cm tykt jordlag med kristene graver.
Året 1125 regnes tradisjonelt for året opprettelsen av bispesetet, alderen på Domkirken og når grunnlaget for byen Stavanger ble lagt, men det er i virkeligheten mye mer usikkert. Middelalderens Stavanger bispedømme omfattet Rogaland, dagens to Agderfylker, Hallingdalen i dagens Buskerud og Valdres i dagens Oppland samt sognene Røldal og Eidfjord i dagens Hordaland.
Stavanger bispedømme ble trolig skilt ut fra Bjørgvin bispedømme. Det strakte seg fra Haugesund i nordvest til Gjernestangen mellom Risør og Kragerø, senere til Eidanger, og inkluderte Valdres.
Bybrannen i 1272 la trolig store deler av byen og Domkirken i ruiner. Det romanske koret i Domkirket brant opp. I stedet reiste man et nytt, høygotisk kor. Vestfronten ble samtidig erstattet med en forhall. Ved arkeologiske undersøkelser i dagens bykjerne og i krypten i Domkirken har en støtt på brannlag som kan tidfestes til denne brannen. Gjennoppbygningen etter bybrannen førte til byggingen (eller gjenoppbyggingen) av Mariakirken, Bispekapellet, den gotiske utvidelsen av domkirken og steinkjelleren på Kongsgård.
Gatene
En regner gjerne med at det i middelalderen var to gateløp på østsiden av vågen, noe som på dette tidspunktet utgjorde byen. Det er likevel ikke arkeologisk materiale som understøtter dette. Det kan se ut som om byen var delt opp i en del større gårder, eid av kongen eller kirkelige institusjoner. Arnegård gikk fra Østervåg til Kirkegata, kongens almenning dekket området fra Arnegård til Skolebekken, området omkring Torget tilhørte Kongsgård, Skagen var eid av byens kanniker og Sankt Oles grunner var eid av Olavsklosteret. Mange av byens gater var lagt i grensene mellom disse eiendommene.
Kongsgård og Olavsklosteret, med tilhørende St. Olavs kirke kan ha vært de viktigste bygningene utenom Domkirken. Det er usikkert om Kongsgård opprinnelig var kongsgård fram til 1200-tallet, eller om det var bispegård allerede fra 1100-tallet. Ifølge Eldbjørg Haug kan Olavsklosteret ha blitt anlagt på 1000-tallet. Den eldste kilden til et kloster i Stavanger er fra 1160-tallet.
Det kan ha ligget et steinhoggeri i tilknytning til Stavanger domkirke på 1100-tallet. Det eksisterer i dag ti døpefonter fra 1100-tallet som kan være hugd ut i steinhoggeriet ved domkirken. Døpefontene er i såkalt romansk stil.
Tidlig skolevesen
Stavanger har en lang historie som skoleby. Som ellers i Vest-Europa var det klosterne som først så behov for å utdanne nye medarbeidere gjennom skolegang. Trolig foregikk den første organiserte undervisningen i byen ved et benediktinerkloster, enten Olavsklosteret, ved Domkirken eller Persklosteret fra midten av 1100-tallet.
Kong Magnus sitt gavebrev
En av de viktigste hendelsene i Stavangers eldste byhistorie, er gavebrevet som kong Magnus Erlingsson ga til Stavangerbiskop Eirik Ivarsson i andre halvdel av 1100-tallet. Nøyaktig når kongen laget gavebrevet, og i hvilken forbindelse det skjedde er ukjent. Det kan ha vært i forbindelse med kroningen i 1163-64, men også hatt sammenheng med den støtten som stavangerbiskop Erik omkring 1181-84 ga til kong Magnus – på slutten av hans kamp mot den senere kong Sverre. Kong Magnus skal ha gitt «bæen» (byen eller gården Stavanger) og leidangsskatten til St. Svithun og biskopen ved domkirken. Dersom brevskriveren har siktet til byen Stavanger, innebærer dette at det allerede i andre halvdel av 1100-tallet lå en by rundt domkirken.
Håkon Håkonssons privilegiebrev
Sommeren eller høsten 1233 skrev kong Håkon Håkonsson et nytt privilegiebrev fordi Magnus Erlingssons gavebrev ikke ble fulgt. Slik er privilegiebrev gjengitt i Regesta Norvegica:
Stavangerbiskopen Thorgils hadde omkring 1270–1271 opprettet et «almissehus øst ved Peterskirken», der en kunne pleie og helbrede fattige og syke. Han foreslo for kong Magnus Lagabøte at Peterskirken skulle legges til Hospitalet. Kongen hadde allerede etablert to sykehus i Bergen, vesentlig med det formål å ta hånd om spedalske. Kongen ga biskopen tillatelse til å opprette sykehus. Man har gjettet på at kongens «odelskirke» Peterskirken kan ha vært bygd i siste del av 1100-tallet, og kanskje ha tilhørt kongens mor, Margrete Skulesdatter, og hennes forfedre av Skjalgsætten på Sola. Hospitalet fikk flere gaver i middelalderen og ble drevet frem til midten av 1840-tallet. Persklosteret, eller Petersklosteret, kan ha ligget i nærheten av Hospitalet.
Ved byprivilegiene fra 1425 fikk byen fulle kjøpstadsrettigheter, men innbyggertallet var fortsatt lavt.
Det er utvilsomt rett å karakterisere Stavanger som en kirkens by gjennom hele middelalderen og fram til reformasjonen. Derfor ble reformasjonen et hardt slag for Stavanger. Domkirken, biskopen, klosteret og kannikene hadde vært store landeiere. Nedgangstider for byen startet med at folketallet på landbygda sank drastisk. Inntektene til Domkirken og biskopen falt dramatisk på grunn av reduserte leieinntekter. I 1537 ble biskopens og klosternes gods og eiendommer konfiskert av kongen. Kongsgården ble plyndret av Christoffer Trondsen i 1539, St. Svithuns skrin forsvant og biskop Hoskuld Hoskuldsson kan ha blitt henrettet.
Folketallsutviklingen
Først på 1600-tallet begynte byen å vokse igjen. Det er blitt beregnet at folkemengden steg til mer enn 1 460 før den store brannen i 1684.
Stavangerrenessansen (1600-tallet)
Den såkalte Stavangerrenessansen oppstod omkring tidlig på 1600-tallet og varte det meste av 1600-tallet. Utenlandske kunsthåndverkere. Stavanger ble et kunstnerisk sentrum på 1600-tallet. Den viktigste representantene for den såkalte Stavanger-renessansen var
Folketall, bybranner og epidemier
I 1701 var det 1 385 innbyggere i byen, derav 524 barn, 356 voksne menn, 307 gifte kvinner, 102 ikke-gifte kvinner, 77 yngre kvinnelige og 19 yngre mannlige tjenestefolk. 126 hadde status som borgere.
Det var utbrudd av pest både i 1618 og i 1629. I 1633 brant en stor del av byen ved Vågen. I 1684 brøt det ut en ny stor brann omkring Vågen. Rundt 150 av byens 350 hus går tapt. I 1682 ble bispesetet flyttet til Kristiansand. I 1686 gikk kjøpstadsprivilegiene tapt, men de ble imidlertid gitt tilbake i 1690. 1695 døde rundt 15 % av byens befolkning døde, trolig av flekktyfus. Nye bybranner kom i 1716 ved Skolebekken, i Østervåg og på Kjerringholmen, 1766 på Straen, 1768 på Straen, 1796 på Verket, 1833 på Holmen og i 1860 på Holmen og i Østervåg. Se artikkelen om bybranner i Stavanger. Brannene er årsaken til at de eldste husene som står i dag, ikke er eldre enn fra 1700-tallet.
Handel og næringsliv
Stavanger hadde en omfattende handel med det europeiske kontinentet og Storbritannia på 1600- og 1700-tallet. Et nytt generasjonsskifte i byen kom da Kielland-slekten flyttet inn til byen fra Sokndal. 1700-tallet var preget av krigskonjunkturer, råvarekonjunkturer og endringer i forbruk og produksjonsmåter påvirket økonomien. Den statlige nærings- og bypolitikken snudde fra merkantilisme til "helstatspolitikk" også til økt liberalisme. Dette skjedde ved at mange handelsreguleringer ble opphevet og beskyttelsetollsatser ble redusert. Den nordamerikanske frihetskampen 1775-1783 grep inn i byens liv. Økonomien fikk et nytt grunnlag.
Sild, seil og hermetikk (1700-1940)
Først utpå 1800-tallet kom et økonomisk oppsving som skulle sørge for varig vekst av byen. En oppblomstring kom som en følge av sildefiske, senere skipsfart og en betydelig hermetikkindustri. Stavanger var fram til begynnelsen av 1950-tallet en typisk industriby, i motsetning til dagens situasjon hvor byen først og fremst fungerer som administrativt senter for næringsvirksomhet i inn- og utland.
Folketallet økte sterkt på 1800-tallet, og i 1801 var folketallet 2 406 (3 916 innenfor dagens bygrenser), mens det var ni ganger høyere i 1900 – 36 202.
Stavanger amt var inntil 1919 navnet på det som i dag går under Rogaland fylke. I 1925 ble Stavanger bispedømme opprettet.
Sommerboligen Ledaal
I 1803 sto konsul Gabriel Schanche Kiellands lystgård Ledaal ferdig – et praktfullt bygg som i dag er kongebolig og museum.
Frimenigheter og utvandring til Amerika
I 1818 ble en kvekermenighet (Vennenes samfunn) dannet, i 1842 ble Det norske Misjonsselskap stiftet og i 1844 Den Norske Israelsmisjon. I 1853 stiftet Asbjørn Kloster landets første totalavholdsforening.
5. juli 1825 dro sluppen «Restauration» fra Savanger med emigranter til Amerika. Dette var opptakten for en omfattende norsk utvandring til USA.
Sykehus og straffeanstalt
Hospitalet ved Peterskirken ble i 1845 fjernet og erstattet med Den kombinerte Innretning. Her ble en rekke syke- og pleietjenester samlet på et sted, i flere bygninger – tvangsarbeidsanstalt, sykehus og et sinnssykehus. Deler av dette var i virksomhet fram til 1897. Hospitalet lå i det området der det i dag er kjøpesenteret Stavanger Storsenter. Hospitalgaten er oppkalt etter sykehuset.
Økonomi og næringsliv på 1800-tallet
Stavanger fikk igjen oppgangstider utpå 1800-tallet, først som følge av nytt oppsving i sildefisket, senere også på grunn av skipsfarten. Kriseårene i 1870- og 1880-årene ga et endelig brudd med den ensidige avhengigheten av sildefiske og seilskutefart. Da oppstod en rekke nyvinninger i industri og samferdsel som fra 1890-årene gav støtet til en kraftig vekstperiode med et helt annet økonomisk grunnlag enn tidligere. Jærbanen til Egersund ble åpnet 1878, og i 1904 forlenget til Flekkefjord, og dampskipene avløste seilskipene i kysttrafikken. Stavangers første hermetikkfabrikk, Stavanger Preserving, ble startet 1873, og hermetikkindustrien drog med seg blikkemballasjefabrikker, trykkerier og kassefabrikker. Også jordbruket på Jæren fikk stor betydning for Stavangers næringsliv. En moderne skipsindustri ble etablert. Veksten fortsatte nærmest uavbrutt til 1920-årene. Mellomkrigstidens depresjon rammet byen sterkt.
Folketellinger på 1800-tallet
Folkemengden var på rundt 2500 mennesker i 1815. Det var i 1875 økt til 23 500. Videre i 1890 var det bare 24 400. Vekstperioden 1890-1920 innebar mer enn en fordobling av folketallet til 50 400 i 1920.
9. april 1940
Det tyske flyangrepet økte i intensitet, og etterhvert kom også bombefly med. Bombardementet varte i omtrent en time før ti saktegående Ju 52 transportfly inn over flyplassen. Disse hadde tatt av fra en flyplass ved Hamburg noen timer tidligere. Først ble det sluppet fallskjermer med gule beholdere som inneholdt våpen og utstyr. Der etter ble det sluppet fallskjermsoldater mellom ti og tolv fra hvert av flyene. Det var andre gang dette skjedde i en krigssituasjon i hele verden. 3 timer tidligere var en bro sør i Danmark inntatt på samme måte. Betongbunkeren holdt ut lengst av forsvaret, men tyskerne fikk etter hvert kastet inn en håndgranat. Den norske soldaten ble hardt skadet, men ingen norske soldaters mistet livet i motsetning til tyskerne som hadde flere falne. Løytnant Thor Tangvold som ledet det norske forsvaret av flyplassen måtte kapitulerte kl.10.00. Umiddelbart etterpå startet innflygingen av nye tropper, drivstoff og andre forsyninger. I alt landet og tok 200 til 300 transportfly av i løpet av invasjonsdagen. Noen havarerte, men da kvelden kom hadde mange hundre soldater og store mengder krigsmateriell forflyttet seg fra Tyskland til Sola.
Tidlig 9. april 1940 innså oberst Gunnar Spørck raskt at Stavanger-halvøya var en felle. Mobiliseringen av Rogalandsbataljonen ble raskt flyttet fra Sviland til Dirdal og Gilja, mens Jegerbataljonen allerede samme dag flyttet til Oltedal. Oberst Spørck startet overføringen av styrkene til Setesdal da veien via Helleland var sperret av fremrykkende tyskere fra Egersund. Major Brandt tok med seg en del av styrken, mot oberstens ordrer, og rykket frem til Ålgård, Figgjo og Bråstein. Kort etter kl 10.00, innledet de første kompaniene med tyske soldater marsjen fra Sola mot Stavanger.
Allerede den 8. april hadde den tysk lastebåt «Roda» (6780 brt.) ankret opp ved Ulsnes. «Roda» var angivelig lastet med koks, men tollere og politimyndighet fattet mistanke om annen last da skipet lå dypt i vannet. Skipet ble tatt i arrest/prise og fikk ordre om å flytte seg til Riska. «Roda» flyttet seg ikke, og kapteinen på «Æger», Nils Bruun, bestemte på eget initiativ å senke skipet. Etter å ha sendt mannskapet i livbåtene skjøt «Æger» 25 skudd med 10 cm Boforskanoner uten at skipet sank. Samtidig, tidlig om morgenen 9. april, kom flere Ju 88 bombefly som var satt inn fra angrepet på Sola ble videre dirigert mot «Æger». Etter massivt angrep, som også gav tap av tyske fly, ble «Æger» satt ut av spill etter en fulltreffer midtskips og drev senere i land på Hundvåg hvor overlevende tidligere hadde tatt seg i land. Totalt 8 mannskap og offiserer omkom, 7 under fulltrefferen. «Roda» sank noe senere, og viste seg å være lastet med både luftvernkanoner, mitraljøser og mye ammunisjon.
Omkring kl.12.30 var de første tyske soldatene var fremme i Stavanger sentrum. Byen ble da fredelig erobret, men med dette var de første gnistene til motstand mot fienden tent hos mange. Flere menn forlot byen og tok seg frem til de norske troppene inne i Gjesdal, for der å delta i væpnet kamp mot fienden. Politikammeret, telefonkontoret, telegrafsentralen, postkontoret, havnekontoret, tollboden og gassverket var de viktigste steder som nå kom under ny kontroll. Byens havnekontor var av stor interesse for tyskerne og hadde vært et av tyskernes viktigste mål. Flere lasteskip var på vei mot Stavanger med forsyninger, våpen og soldater. De første 3 innledet lossingen ved kaiene allerede ved 7-8 tiden om kvelden. Allerede kl 14.00 hadde tyskerne full kontroll over Stavanger. Uten at noen hadde blitt skadet, eller med tap av liv [ibid]. Kl.15.00 hadde tyskerne under kommando av oberst Karl von Beeren møte med ordfører Lauritz Wilhelm Hansen og byens politiske og administrative ledelse.
Livet under krigen
Den 29. april 1944 ble Sørlandsbanen fullført frem til Stavanger. Dette hadde hatt en høy prioritet for tyskerne som i 1940 hadde sett for seg at den skulle være ferdig senest 1. november 1941. Det var viktig med en god jernbaneforbindelse mellom flybasen på Sola – Stavanger-distriktet, og resten av landet.
Det var under krigen flere grupper i byen som organiserte seg mot tyskerne.
Slutt på krigen
Etter Hitlers død i 1945 overtok Storadmiral Karl Dönitz ledelsen av de tyske styrkene, og gav 9. mai 1945 lederen for de væpnede tyske styrkene i Norge, general Franz Böhme, beskjed om at «Reichskommissar» i Norge, Josef Terboven, var avsatt og at alle hans oppgaver var overført til Böhme. Böhme fikk dermed oppgaven med hvordan kapitulasjonen av Festung Norwegen skulle gjennomføres. I Rogaland var det sjefen for 274. infanteridivisjon, general Weckman, som gav den formelle tyske overgivelsen. Det var rundt 15 000 tyske soldater i Rogaland i 1945.
I rettsoppgjøret etter 2. verdenskrig ble tre Stavanger-menn ble dømt til døden og henrettet de tre var Holger Tou jr. fra Byhaugen, Statspolitiets sjef Hans Jakob Skaar Pedersen – og butikkeier Reidar Haaland fra Våland. Torturist Hans Jacob Skaar Pedersen satt i varetekt i fengselet på Torget i Stavanger fra han ble tatt like etter krigen til han fikk sin dødsdom. Den 30. april 1946 ble han henrettet ved skyting ved Sverresborg i Bergen.
Fra hermetikkby til oljehovedstad (1945-)
Etter 1945 har det vært en ytterligere differensiering i næringslivet. Den dominerende rollen til hermetikkindustrien forsvant i løpet av 1960-tallet. Denne industrigrenen hadde under den første verdenskrig 54 bedrifter med cirka 8 000 ansatte innen byens grenser og stod for 70 prosent av landets hermetikkutførsel. Viktigste trekk i næringsutviklingen etter 1960-årene er imidlertid petroleumsvirksomheten, som har gitt byen betydelige vekstimpulser og gjort den til landets «oljehovedstad».