cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
BTR-94
Teknisk
Tårnet er av modell BAU-23x2 og er større enn BTR-80 sitt, og har doble 23 mm maskinkanoner av modell 2A7M. 200 skudd lagres klare til bruk. Koaksialt er det montert en 7,62 mm mitraljøse. Hver maskinkanon kan føre rundt 850 skudd i minuttet, og er av samme type som på ZSU-23-4. BAU-23x2 kan også monteres på andre pansrede kjøretøyer.
Voksen kirke
Kirken har 400 sitteplasser i tillegg til en menighetssal, til sammen 500 plasser. Bygningen inneholder også kapell og flere møterom.
Voksen prestegjeld består av ett sogn og omfatter områdene Hovseter, Vestre Holmen, Kragskogen, Voksenlia og Voksen skog.
Klassifikasjon (bibliotekvitenskap)
Klassifikasjon benyttes i blant annet bibliotek for å gruppere dokumenter etter emneinnhold. I de fleste bibliotek skiller man mellom faglitteratur og skjønnlitteratur. Skjønnlitteraturen blir som regel stilt opp alfabetisk etter forfatterens etternavn eller tittelen på boken. Når det gjelder faglitteratur er emnet viktigst. Her er det hensiktigsmessig å plassere bøker med like emner sammen og at emner og fag som har naturlig tilknyttning står nær hverandre på hyllen. Metoden for slik systematisk oppstilling er avhengig av hvilke klassifikasjonssystem man bruker.
Marcelo Spínola y Maestre
Marcelo Spínola y Maestre (født 14. januar 1835 på Isla de San Fernando nær Cádiz i Spania, død 20. januar 1906 i Sevilla) var en av Den katolske kirkes kardinaler, tidligere erkebiskop av Sevilla 1895–1906, og var også senator i Spania 1891–1894 og fra 1898.
Han ble kreert til kardinal av pave Pius X i 1905.
Chris Osgood
Chris John Osgood (født 26. november 1972 i Peace River, Alberta) er en kanadisk ishockeyspiller. Han er keeper for Detroit Red Wings. Starten av karrieren tilbrakte han hos Red Wings, før han spilte for New York Islanders og St. Louis Blues. I 2005 returnerte han til Detroit Red Wings.
Marcelo Spínola y Maestre
Han ble saligkåret i Vatikanet i 1987.
Alle dåpsnavn: Marcelo Rafael José María de los Dolores Hilario, Alternativ etternavnsform: Marcelo Espínola y Maestre.
Chris Osgood
Karriere
I 2001 gikk han til New York Islanders hvor han spilte frem til han 11. mars 2003 gikk til St. Louis Blues hvor han så spilte ferdig 2002–2003-sesongen og hele 2003–2004-sesongen. Han fikk ikke fornya kontrakten med St. Louis Blues.
8. august 2005 signerte han en ettårskontrakt med Detroit Red Wings, kontrakten ble fornya i juni 2006 med to nye år. I 2008 vant han sammen med Red Wings enda en Stanley Cup. Etter å ha gjort det bra i 2007–2008-sesongen, fikk han en treårskontrakt med klubben.
Villehad av Danmark
Sankt Villehad av Danmark (St. Willehadus de Dania, opprinnelig Antonius, født 1482 i Holsten i Danmark, drept 9. juli 1572 i Gorkum i Nederlandene) var en franciskansk martyr.
Bakgrunn
Han hadde katolske foreldre og trådte inn som fransiskaner i ordenens observant-gren med ordensnavnet Villehad og ble presteviet. I sine yngre år, under kong Christian II av Danmark, Norge og Sverige, så han begynnelsen på og spredningen av reformasjonen.
Landflyktighet
Villehad ble utvist av lutheranerne fra Danmark i 1525 eller noe senere (1528?) sammen med alle de andre danske fransiskanerne. Vi vet ikke i hvilket kloster han da var stasjonert, men vi vet at han bodde en stund i Holsten før han dro til England, trofast mot sitt monastiske ideal. Han flyktet så til Skottland, men på grunn av forfølgelser også der, videre til et franciskanerkloster i Gorkum i Nederlandene, hvor han ble resten av sitt liv.
Omsider ble han også her innhentet av forfølgelser, denne gang av nederlandske calvinister. Med stor fanatisme og grusomhet fengslet de 17 geistlige og 2 lekbrødre fra klosteret og tok dem med seg til byen Brielle. Her ble de lokket til å frafalle troen på alterets sakramente, samt troen på paven som kirkens overhode. De ble pisket og hengt den 9. juli 1572. Da var Villehad over 90 år gammel.
Først i 1616, under en tolvårig våpenhvile mellom Spania og de Forente provinser, turte to fransiskanerpatre å grave opp martyrenes jordiske rester, og i hemmelighet ble de overført til de belgiske provinsene, som ble regnet som et sikrere hvilested. Den 18. juni 1618 ble de høytidelig overført til klosteret til fransiskaner-rekollektene en reformgren av fransiskanerordenens observant-gren, og skrinlagt der i Bruxelles.
Han ble saligkåret i 1675 og helgenkåret den 29. juni 1867. Festdagen er 9. juli.
Sakramentskirken på Nørrebro i København er viet til Sankt Villehad.
Sascha Anderson
Alexander «Sascha» Anderson (født 24. august 1953 i Weimar) er en tysk poet og forfatter. På 1980-tallet var han en toneangivende person i østtyske forfatter- og kunstnerkretser i Prenzlauer Berg. Etter Berlinmurens fall ble det avslørt at han siden 1975 hadde vært uformell medarbeider for den østtyske sikkerhetstjenesten Stasi under dekknavn som David Menzer, Fritz Müller og Peters.
Den svenske journalisten Björn Cederberg har i dokumentarfilmen Förräderi (1994) sammen med Fredrik von Krusenstjerna skildret Sascha Anderssons liv rundt avsløringen og hvilke reaksjoner dette vakte. Cederbergs bok Kamrat Spion – Om Sverige i Stasiarkiven (2007) inneholder blant annet informasjon om hvordan han selv havnet i Stasis registre takket være Sascha Anderson.
Polarstjerneordenen
Polarstjerneordenen (PSO) er en norsk privat orden etablert i 1894. Den tildeles personer som har utmerket seg i arbeidet for å styrke norsk kunst og kulturarv.
Historikk
Polarstjerneordenen ble innstiftet på grosserer Mikkel Doblougs femtiårsdag den 23. desember 1894. Ved innstiftelsen mottok de første bærere diplomer, titler og æresbevisninger. Etterpå gikk turen til Grand Hotel. Det ble visstnok aldri ført offisiell protokoll over mottakere, da dette var en ren vennskaps- og fornøyelsesorden.
PSO ble opprettet av Dobloug og hans republikanske venner som en politisk markering under unionen med Sverige. Ordenen var datidens mottrekk til Nordstjerneordenen, samt St. Olavs Orden, og den ble årlig delt ut på Doblougs fødselsdag. I utgangspunktet var etableringen en ironisering over svenskenes snobberi over medaljer og utmerkelser under unionen med Sverige frem til 1905. I denne perioden dukket det opp en rekke nye sivile ordener og pappordener som et morsomt mottrekk. Det var kongen i Stockholm som tildelte de offisielle, statlige ordenene, gjerne etter innstilling fra personer som var svært vennlig stemt overfor unionen med Sverige. Det foregikk også utstrakt handel med ordener.
Pappordene oppstod som ett stikk, dels mot selvhøytidelighet, men var også en mer begrunnet kritikk av hvem det svenske etablissementet valgte å hedre, hvem som var verdige. Polarstjerneordenen var en av disse pappordene, tildelt for å hedre de som virkelig fortjener heder, å gi honnør til dem som tålmodig bygger opp under og bevarer det norske kulturlivet i takknemlighet og respekt.
På 2000-tallet tildeles PSO til personer som har videreført, videreutviklet, bevart eller på annen måte gjort en særdeles innsats for å styrke norsk kunst og kulturarv.
Aleksandr Galimov
Aleksandr Saidgerejevitsj Galimov, russisk Александр Саидгереевич Галимов (født 2. mai 1985 i Jaroslavl, død 12. september 2011 samme sted) var en russisk profesjonell ishockeyspiller som spilte for Lokomotiv Jaroslavl i KHL.
Flyulykken i Jaroslavl 2011
7. september 2011 styrtet et Jakovlev Jak-42 passasjerfly med nesten hele Lokomotiv-laget, inkludert Galimov, like utenfor Jaroslavl i Russland. Laget var på vei til Minsk for å spille åpningskampen i serien. Galimov og et medlem av mannskapet var de eneste som overlevde. Galimov befant seg i kritisk tilstand med brannskader over 90 prosent av kroppen. Han døde som følge av skadene 12. september 2011.
Biologisk mangfold
Biologisk mangfold eller biodiversitet er mangfoldet av levende organismer. Som oftest viser biologisk mangfold til antall arter, men det kan også vise til genetisk mangfold. Artsmangfoldet angir antall arter i et område, samt hvordan antallet individer fordeler seg på de artene som finnes i området.
Biologisk mangfold er et begrep som omfatter alle variasjonene av livsformer som finnes på jorden, millioner av planter, dyr og mikroorganismer, arvestoffet deres og det samspillet de er en del av. Mangfoldet i naturen finner vi på tre ulike nivåer:
Hittil har vitenskapen beskrevet ca. 1,8 millioner arter på jorda. Det totale antallet arter antas å ligge langt høyere; kanskje på 13 millioner. Det største artsmangfoldet finnes i tropiske strøk, særlig i regnskogen. Tropisk regnskog dekker 6,5 % av jordas overflate, men regnes for å huse halvparten av artene. Forskere knyttet opp til FN, hevder at regnskogene er hjemmet til mellom 50 og 80 % av jordas arter.
Naturmangfoldloven eller lov om bevaring av natur, landskap og biologisk mangfold kom 3. april 2009 og skal hindre tap av det biologiske mangfoldet i Norge.
Definisjon
Det biologiske mangfoldet defineres av FNs miljøvernprogram (UNEP) på følgende måte: Mangfold av habitater og økosystemer er selve grunnlaget for det biologiske mangfoldet på gen- og artsnivå. Dette mangfoldet er vanskelig å måle fordi grensene mellom de ulike habitatene eller økosystemene er flytende.
Grunner for å bevare biologisk mangfold
Argumentene for å bevare det biologiske mangfoldet har bakgrunn i miljøetikk og kan deles i de følgende: Disse har enten bakgrunn i en antroposentrisk eller biosentrisk vinkling. Se for øvrig dypøkologi.
Loriot
Loriot, pseudonym for Bernhard Victor Christoph-Carl von Bülow, kortform Vicco von Bülow (født 12. november 1923 i Brandenburg an der Havel, død 22. august 2011 i Ammerland am Starnberger See) er en tysk komiker, tegner, forfatter, skuespiller, regissør og professor i teaterkunst.
Biologisk mangfold
Trusler mot det biologiske mangfoldet
Det at arter dør og nye dannes er en følge av evolusjonen. I dag ser vi likevel at arter forsvinner langt hurtigere enn det som kan anses naturlig. Overslag går ut på at det hver dag forsvinner 140 arter bare fra tropiske områder, vesentlig pga. avskoging i den tropiske regnskogen.
Loriot
Loriots verker handler hovedsakelig om menneskelige relasjoner og kommunikasjon, eller snarere misforståelser i kommunikasjonen mennesker imellom. Hans tegninger har som regel en underfundig tekst. Temaene er først og fremst hverdagsliv, familieliv og det borgerlige samfunnet.
Stor solbærbladlus
Stor solbærbladlus (Hyperomyzus lactucae) er en plantelus som hører til gruppen bladlus. De er insekter med sugende munndeler og hører til i den store gruppen nebbmunner. Den finnes på solbær og rips, og regnes til skadedyrene siden den reduserer avlingen. De suger ut plantesaft. Resultatet er flekker på bladene. Ofte visner bladet og faller av.
Biologisk mangfold
Kartlegging av biologiske mangfold
En forutsetning for vern av det biologiske mangfoldet er kartlegging. Kartleggingen er en prosess hvor man stedfester informasjon om forekomster av art- og økosystemmangfold.
Stor solbærbladlus
Den er ikke blant de vanligste bladlus på solbær og rips. Det er andre arter som er vanligere, som blant annet ripsbladlus.
Biologisk mangfold
Kartlegging av biologiske mangfold
Kartleggingen av arter kan selvsagt aldri bli 100 % nøyaktig. For dyretellinger snakker vi i hovedsak om to kategorier - absolutt og beregnet forekomst. For å finne en absolutt forekomst følger man metodikk som skal gi et nøyaktig tall på antall dyr. På Afrikanske savanner har man f.eks en relativt god mulighet til å telle store pattedyr som elefant, bøffel og sjiraffer. Ressursforhold, størrelse på dyrene, antatt utbredelse og annet kan føre til at man beregner forekomsten av en art. Hovedprinsippet er at man teller observasjoner i deler av et område for så å benytte statistiske metoder for å finne den beregnede forekomsten.
Kartlegging av biologisk mangfold i Norge skjer av den offentlige forvaltningen, gjennom forskningsprosjekter, frivillige organisasjoner og enkeltpersoner. I Stortingsmelding 58 (1996–97), Miljøvernpolitikk for en bærekraftig utvikling, ble det lansert et landsomfattende program for kartlegging, verdiklassifisering og overvåkning av biologisk mangfold. Direktoratet for naturforvaltning (DN) lagde veiledere for hvordan kartleggingen skulle foregå. DN tilrettela også datasystemer for å ivareta og distribuere innsamlet data m.m. Fylkesmennene fordelte tilskudd, veiledere og tilrettela relevant informasjon for kommunene som sørger for den praktiske gjennomføringen av kartleggingen.
Artsdatabanken ble etablert i 2005 og er en nasjonal kunnskapsbank for biologisk mangfold. Artsdatabankens viktigste oppgave er å forsyne offentligheten og forskningsmiljøene med informasjon om norske arter og naturtyper. Kunnskap om arter og natur som finnes i magasiner, samlinger og databaser hos museer, forskningsinstitutter, forvaltningsorganer og frivillige organisasjoner skal samles under en felles plattform og gjøres allment tilgjengelig gjennom Artsdatabanken.
Artsdatabanken er gitt ansvaret for drift av flere databaser eller lister. Disse må oppdateres kontinuerlig.
Vern av det biologiske mangfoldet
Internasjonale konvensjoner for beskyttelse av biologisk mangfold:
Ramnflauget
Dette er et fint sted å se midnattssola på, og det er midnattssolutsikt mellom 23. mai og 23. juli.
Mbeya
Mbeya er en by i sørvestlige Tanzania. I folketellinga i 2005 var befolkninga 280,000. Mbeya er hovedstad i regionen med samme navn, som har rundt to millioner innbyggere totalt.
Mbeya er den første store byen man møter om man reiser fra nabolandet Zambia, blant annet med TAZARA-togforbindelsen. Mbeya ligger 1,700 moh., halvveis mellom Rukwasjøen og Malawisjøen.
Cave
Ordet cave kan ha forskjellige betydninger:
Cellokonsert
Cellokonsert eller violincellokonsert er en forkortning for «konsert for cello og orkester». En sådan er et oftest relativt omfangsrikt verk for virtuos cellosolist og symfoniorkester.
Berømte cellokonserter har blitt skrevet av blant annet Franz Joseph Haydn, Antonín Dvořák, Robert Schumann, Dmitrij Sjostakovitsj og Antonio Vivaldi.
En klassisk cellokonsert består tradisjonelt sett av tre satser, fort-langsom-fort, der den første satsen pleier å ha sonateform med to eksposisjoner – en for solisten og et for orkesteret, og den siste pleier å være en rondo. En klassisk konsert pleier å inneholde en improvisert kadens for solistens bravuroppvisning. Visse berømte improviserte kadenser har senere blitt nedskrevet og gjenbrukt. En konsert fra senere perioder kan også ha friere form.
Gamle Frogner stadion
thumb|Ragnvald Sæther på Gamle Frogner stadion under de første skandinaviske lekene den 13. og 14. august 1902. Han vant sin kamp Gamle Frogner stadion er et tidligere idrettsanlegg i Oslo som lå like ved nåværende Frogner stadion i utkanten av Frognerparken, omtrent der tennisbanene ligger i dag.
Gamle Frogner ble anlagt som skøytearena i 1899. Det første friidrettsstevne i Norge ble arrangert på Gamle Frogner i 1901. Det første skandinaviske mesterskap i friidrett ble også arrangert på Gamle Frogner. Det ble også arrangert tre verdensmesterskap på skøyter her. NM i fotball ble arrangert her i flere år og den første landskampen mot ble arrangert her i 1910. I forbindelse med grunnlovsjubileet i 1914 ble det vedtatt at det skulle bygges et nytt stadion. Frogner stadion ble bygd i 1914 og erstattet dermed Gamle Frogner stadion.
Fjellhamar stasjon
Fjellhamar stasjon ble åpnet på Hovedbanen i 1931. I dag betjener den bare lokal persontrafikk og har status som holdeplass, den ble nedgradert i 1982. I 2003 ble holdeplassen erstattet av en helt ny holdeplass på samme sted.
Norgesmesterskapsrekorder i sprint på skøyter
Norgesmesterskapsrekorder i sprint på skøyter er en oversikt over nåværende og tidligere mesterskapsrekorder for Norgesmesterskapet i sprint på skøyter siden starten med Norges Skøyteforbunds Sprint-mesterskap i 1970 for menn samt alle Sprint-NM siden 1971 da også kvinnene kom med.
Rekordutvikling
Bestenotering i Sprint-NM på utendørsbaner på det daværende tidspunkt er antydet i nummerkolonnen (kolonne nr 2 fra venstre) med en u bak seg. (Vi ser her bort ifra innendørsbanene i Norge som pêr februar 2013 er: Vikingskipet – Hamar, Fosenhallen – Bjugn og Sørmarka Arena – Stavanger.) Alle disse bestenoteringene utendørs er i tabellene nedenfor satt i kursiv.
Gjeldende offisiell mesterskapsrekord er den med det høyeste nummer uten denne bokstaven u i tillegg i hver enkelt øvelse.
Thorvald Meyer
Thorvald Meyer (1818–1909) var en norsk godseier og forretningsmann. Han var i sin tid en av Kristianias rikeste menn, etter å ha tjent store penger på tomtespekulasjon på Grünerløkka og i trelastbransjen. Meyer var også kjent som filantrop, og stod blant annet for større gaver til byens teatermiljø, og donasjoner til offentlige kunst- og byggverk.
Familie
Han tilhørte slekten Meyer og var sønn av forretningsmannen Jacob Peter Meyer og Ingeborg Marie Barth Muus. Han var gift med Annichen Mathea Tofte, datter av Andreas Tofte, og var far til Ingeborg (1843–1882), gift med Herman S. Løvenskiold, Mathea («Thea») (1846–1922), gift med Christian H. Schweigaard, Ragnhild (1849–1937), gift med Axel Heiberg, og Mathilde («Mimi») (1852–1932), gift med Herman Wedel-Jarlsberg (1851–1914).
Virke
Gjennom arv og vesentlig trelasthandel bygde han seg opp til en av hovedstadens rikeste menn. Han var kjent som en av byens velgjørere og mesén for kunstnere. Familien bodde i en gård i Karl Johans gate 37 fra 1857, men boligen ble ødelagt av brann i 1867. Den ble gjenreist som et fornemt bypalé etter tegninger av arkitekt Wilhelm von Hanno. Familiens nye privatbolig skal ha kostet ikke mindre enn 24 700 speciedaler da den sto ferdig i 1869. Paléet ble overtatt av Oslo Handelsstands Forening i 1910.
I 1856 arvet Thorvald Meyer søndre del av Meyerløkka etter sin far, og i 1859 gikk han sammen med svogeren Thomas Heftye om en plan for utbygging av eiendommen. Arkitekt G.A. Bull utarbeidet reguleringsplanen, og etter planering og opparbeidelse av gatenett og infrastruktur ble området langs St. Olavs gate og videre nordover utparsellert for leiegårdsbebyggelse. Den første eiendommen som ble frasolgt var Wessels gate 15, hvor en leiegård i tre etasjer ble oppført i 1865. Den ble i 1999-2001 flyttet og gjenreist i «Gamlebyen» på Norsk folkemuseum.
Meyer kjøpte (med Carl Michelet) i 1862 den nesten ubebodde Grünerløkka og startet utparselleringen av området. I 1864 ble hovedgaten gitt navnet Thorvald Meyers gate. Også for dette området ble planen utarbeidet av arkitekt G.A. Bull, som i mellomtiden var blitt stadskonduktør. Et helt kvartal ble holdt åpent som rekreasjonsområde. I 1882 ble kvartalet gitt til kommunen og fikk navnet Birkelunden.
Thorvald Meyer bygde Christiania Vadske- og Badeanstalt i 1861 med vaskekummer og dampruller, samt 12 første- og 16 annenklasses karbad. Denne begynnelsen på byens badehistorie ble skjenket til kommunen året etter og ble senere utgangspunktet for Torggata Bad. Meyer ble senere eier av sommerboligen Kjærnsmo Bruk i Nes i Akershus, tegnet av arkitekt Hjalmar Welhaven, og av Losby Gods.
Utmerkelser
Meyer ble 21. januar 1890 kommandør av 1. klasse av St. Olavs Orden «for almennyttig Virksomhed». Han hadde da siden 1862 vært ridder av samme orden. Meyer var også ridder av Nordstjerneordenen, kommandør av Vasaordenen og ble ridder av Karl XIIIs orden i 1891. Han var en aktiv frimurer av XI grad. Han ledet forhandlingene med Stormesteren, kong Oscar II, i forkant av opprettelsen av den selvstendige norske Orden i 1891, og hadde selv den fjerde høyeste posisjonen i ordenen, etter kongen, kronprinsen og tidligere statsminister Otto Richard Kierulf.
Thorvald Meyers Minde
Meyer eide en tid store skogeiendommer i Nord-Odal. Etter at disse ble solgt omkring århundreskiftet sendte han i februar 1902 et brev til Nord-Odal formannskap der han ga bort 20 000 kroner. Den 1. oktober 1915 var det offentlig åpning av et etterlengtet pleiehjem i Nord-Odal med navn Thorvald Meyers Minde. Det opprinnelige pleiehjemmet ble revet i 1977 og ble erstattet av et nytt alders- og sykehjem. Det fikk navnet Nord-Odal Alders- og Sykehjem (NOAS). Den 11. mars 2009 vedtok kommunen at byggets offisielle navn skal være Thorvald Meyers Minde.
Brannslokningsapparat
Et brannslokningsapparat eller en brannslukker er et apparat som brukes til å slokke branner. Det finnes flere typer bærbare brannslokningsapparat på markedet;
Ulike typer apparater har ulike brannklasser og er dermed egnet for ulike typer branner.
Pulver
Pulverapparatet («tørrkjemikalie») består av store mengder pulverkorn. Det gir en stor overflate som binder opp varmeenergi fra brannen. Et pulverapparat er den typen som kan i flest typer branner (A, B, C og E), unntatt brennbare metaller (D, for eksempel batterier) og frityrbranner (F).
Slukkeeffekten angis også ved et tall, jo høyere tall jo bedre slukkeeffekt. Til dinside.no anbefaler Trond Willard, fagsjef ved If Sikkerhetssenter, at du ikke kjøper apparater med A-verdi lavere enn 43, mens B-verdien ikke bør være under 198. Et pulverapparat skal kontrolleres av en kompetent person etter fem år og skal på service etter 10 år. Da skal pulveret samt pakninger i apparatet byttes ut.
Sekundærskader er den store ulempen med pulverapparat, på grunn av at pulverkornet sprer seg i hele rommet og kriker og kroker og kan føre til at store deler av innbo må rengjøres. I tillegg til at det er svært vanskelig å vaske bort og skadelig å puste inn er pulveret etsende, og ødelegger elektroniske komponenter og forårsaker korrosjon (rust). Ved enkelte branntilløp er denne rengjøringen mer kostbar enn selve brannskaden. De regner gjerne omtrent 10 000 kr per kilo pulver, i skade på vanlig boliger. Pulverapparater fås blant annet med innhold på 1, 2, 3, 6 og 9 kg. Ifølge If Forsikring bør et pulverapparat ha minst 6 kg pulver hvis det er eneste slokkeutstyr i en bolig.
Skum
Skumapparat har en kvelende og kjølende effekt på brannen. Skum kan brukes både til slukking av A og B branner (se under), men det er definitivt mest effektivt ved slukking av brann i væsker, dette på grunn av den kvelende effekten. Skummet legger seg som en hinne over den brennbare væsken og stopper dermed oksygentilførselen som igjen får brannen til å slukke. Et skumapparat trenger oftere kontroll og vedlikehold enn et pulverapparat. Ifølge If Forsikring bør et skumapparat ha minimum 6 liter skum og ha minimum effektivitetsklasse 21 A dersom det er eneste slokkeutstyr i en bolig. Ifølge Verisure kan ikke skumapparat oppbevares i minusgrader.
CO2
Karbondioksidapparat (CO2) har en kvelende effekt, dette fordi CO2-gassen fortrenger oksygen og dermed sørger for at tilførselen av oksygen blir kuttet og brannen blir slukket. Apparatet vil fungere best innendørs.
Karbondioksidgassen holder en temperatur på minus 75 grader når den kommer ut av strålerøret, og en må derfor være varsom ved bruk mot personer og ikke rette strålen direkte mot øyne, slimhinner og lignende. Karbondioksid etterlater ingen spor slik som skum og pulver gjør, og gir derfor få sekundærskader på inventar og lignende. Vanlige størrelser har et CO2-innhold på 2 kg eller 5 kg, og et CO2-apparat trenger oftere kontroll og vedlikehold enn det et pulverapparat gjør. Kan fylles på de fleste brannstasjoner. Flasken har ofte svartfarget stripe med påskrift CO2.
CO2-apparater anbefales og er svært effektive mot generelle branner i elektrisk utstyr (obs: ikke batteribranner, se klasse D). Eksempler på bruk er brann i sikringsskap eller skjøteledninger, og CO2 anbefales gjerne sammen med skum til steder med mye teknisk utstyr som kontorer, skoler og sykehus. I likhet med pulverapparat er den frostsikker.
Anbefales ikke for generelle klasse A branner fordi det høye trykket kan blåse brennende materiale utover. Anbefales ikke av samme grunn for kjøkkenbranner som frityrbranner fordi det kan kan sprute brennende olje utover. CO2 er lite egnet til slukking av brennbart materiale siden det i motsetning til væsker og pulver har lite kjøleeffekt på brannen, og etterslukking kan derfor ofte være påkrevet. Fare for kuldeskade ved direkte eksponering av CO2-en. Ved bruk i små rom er det fare for at CO2-en kan kvele personer. Man må ikke holde i tuten under bruk, da dette gir fare for frostskader. Ikke egnet på branner som har sin egen oksygenkilde, metaller eller frityrbranner.
Vanntåke
Et vanntåkeapparat (water mist) inneholder desillert vann. I utgangspunktet kun egnet til A-branner, samt muligens kjøkkenbranner. Én produsent reklamerer med at de kan brukes på elektronisk utstyr opp til 1000 V uten å gi skade.
Fordeler med vanntåke er at det gir avkjølende effekt (i motsetning til CO2), opprettholder god sikt ved bruk (i motsetning til pulver), forårsaker ikke pustevansker, og gir lite sekundærskader ved bruk. Slike apparater er ganske nye i handelen. En ulempe med vanntåkeapparat som kanskje medvirker til at de er lite utbredt er at de har relativt lav A-verdi (kort varighet før de går tom), eksempelvis har ét 9-liters vanntåkeapparat i handelen en effektivitetsklasse på bare 13A.
Mølle (brettspill)
Mølle, eller Mil er et brettspill.
Spillet er et taktisk spill for to personer, hvor hver av spillerne gjennom utplassering og flytting av spillerbrikker på spillebrettet, skal forsøke å få fjernet så mange av motspillerens brikker at denne ikke lenger er i stand til å forsvare seg. For å få fjernet en av motspillerens brikker må man få tre på rad i rett linje langs en av strekene på spillebrettet. Når en spiller kun har to av de opprinnelige ni brikkene sine igjen har den andre vunnet, da den første ikke lenger er i stand til å få tre på rad.
Spilleregler
Spillet starter med at den som begynner, legger en av sine ni brikker på ett av de 24 punktene på brettet.
Motspilleren plasserer deretter én av sine brikker på ett av de andre punktene på brettet. Slik legges brikkene ut en etter en, til alle brikker er utlagt. Om en av spillerne får tre på rad (mølle) mens de legger ut brikker, kan han fjerne en av motspillerens brikker. Motspiller fortsetter med sin neste brikke.
Makaroni
Makaroni (fra italiensk maccheroni, flertall for maccherone) er en type pasta.
Mølle (brettspill)
Spilleregler
Når alle brikker er lagt ut, fortsetter spillet ved at man flytter en brikke fra ett punkt til et ledig punkt. Man kan ikke flytte forbi et punkt. Om man ikke kan flytte noen brikke går turen over til motspiller. Målet er å få tre på rad, og da kalles dette "Mølle".
Makaroni
Makaroni er pasta laget uten egg. Den er ofte formet som små tuber eller spiraler, men kan også fåes nuddelformet. Den mest kjente makaroni-formen er kort, hul og bøyd («albueformet»). Den selges normalt som tørket, ikke fersk, pasta.
Mølle (brettspill)
Spilleregler
«Skyvemølle» består av fem brikker, der den femte flyttes mellom de fire andre brikkene slik at det blir «Mølle» i hvert drag. Dette er meget effektivt.
Når en spiller har to brikker igjen, har denne tapt.
Mølle har blitt spilt i Norge i hvert fall siden vikingtiden; det ble funnet brett ombord i Gokstadskipet. Spillet var også kjent i Romerriket, samt i Kina for flere tusen år siden.
Brannslokningsapparat
Våtkjemikalie
Etter at brannen er slukket bør kjemikaliene fjernes for å unngå irritasjon.
Slukkeeffekt
Apparater skal merkes med effektivitetsklasser som er standardiserte målinger på hvor god slukkeeffekt et apparat har mot forskjellige typer branner. Høyere tall vil si at apparatet kan slukke større branner.
Det finnes 3 standardiserte effektivitetsklasser hvor det testes med etter fastlagte prosedyrer mot forskjellige typer brensel:
Lovkrav i norske boliger
Forskrift om brannforebygging sier at boliger og fritidsboliger skal ha minst en røykvarsler per etasje, samt minst ett av følgende slokkeutstyr som kan brukes i alle rom:
Funksjonsprøve, ettersyn og vedlikeholdes kreves gjennomført i henhold til leverandørens anvisninger slik at utstyret fungerer som forutsatt.
Plassering
Det er en fordel at alle kjenner til hvor nærmeste brannslokningsapparat står. Det bør plasseres synlig, og kan for eksempel stå ved inngangsdøren. Dersom apparatet plasseres i et skap bør skapdøren merkes med at det er et brannslokninsapparat inni.
Sammenligningstabell
Hvilke typer branner et apparat er egnet for kan variere mellom produsenter. Ifølge Store norske leksikon vil det typene typisk fungere for følgende brannklasser:
Det kan være variasjoner mellom disse, sjekk alltid merkingen på apparatet.
Oppsummert i tabell:
Ivan Majskij
Ivan Mikhajlovitsj Majskij, russisk Иван Михайлович Майский, (født, død 3. september 1975) var en sovjetisk politiker, diplomat og historiker, i de nordiske land mest kjent for å ha vært Sovjetunionens ambassadør til Finland før andre verdenskrig.
Brannslokningsapparat
Anbefalinger til husholdninger
Typer:
Plassering:
Anna Laetitia Barbauld
Anna Laetitia Barbauld (født Aikin 20. juni 1743, død 9. mars 1825) var en prominent britisk poet, essayist, litterær kritiker og barnebokforfatter på 1700-tallet.
Barbauld hadde en suksessfull karriere i en tid hvor profesjonelle kvinnelige forfattere var sjeldne. Hun var en anerkjent lærer ved det fornemme Palgrave-akademiet og en nyskapende barnebokforfatter, hennes berømte begynnerbøker ga grunnlaget for en pedagogisk modell for mer enn et århundre. Hennes essay demonstrerte at det var mulig for kvinner å være engasjert i politikken, og andre kvinnelige forfattere etterlignet henne. Kanskje vel så viktig var hennes poesi, som dannet fundamentet til utviklingen av romantikken i England. Barbauld var også en litterær kritiker og hennes antologi over 1700-tallets britiske romaner bidro til å etablere den litterære kanon som vi kjenner i dag.
Barbaulds litterære karriere endte brått i 1812 med utgivelsen av hennes dikt Eighteen Hundred and Eleven (Attenhundre-og-elleve) som kritiserte Storbritannias deltagelse i Napoleonskrigene. Anmeldelsene var ondskapsfulle og hatske, noe som sjokkerte Barbauld og hun utga ingenting mer i resten av sitt liv. Hennes omdømme ble ytterligere skadet da de mange romantiske poeter som hun hadde inspirert i glanstiden under den franske revolusjonen vendte seg imot henne i deres senere, mer konservative år. På 1800-tallet ble Barbauld husket kun som en pedantisk barnebokforfatter og stort sett glemt på 1900-tallet. Men med framveksten av feministisk, litterær forskning på 1980-tallet ble interessen for hennes forfatterskap fornyet.
Tidlig liv
I 1758 flyttet familien til det snart berømte Warrington-akademiet i Warrington hvor hennes far var blitt tilbudt en lærerstilling. Akademiet trakk til seg mange begavelser, blant annet naturfilosofen og teologen Joseph Priestley, og det ble kjent som et «Athen i nord» for dets stimulerende atmosfære. En annen inspirasjon kan ha vært den franske revolusjonære Jean-Paul Marat; opptegnelser ved skolen antyder at han var «lærer i fransk» der på 1770-tallet. Han kan også ha vært en frier til den vakre, intellektuelle Barbauld; han skrev angivelig til John Aikin og erklærte sin hensikt med å bli engelsk borger og for å gifte seg med henne. Archibald Hamilton Rowan ble også forelsket i Barbauld og beskrev henne som «fylt med stor skjønnhet, tydelige spor som hun beholdt til sine siste år. Hennes person var slank, hennes hudfarge var utsøkt lys med blomstringen av perfekt helse; hennes trekk regelmessige og elegante og hennes mørkeblå øyne strålte med intelligent lys og skjønnhet». Til tross for hennes mors bekymring fikk Barbauld mange tilbud om ekteskap på denne tiden — og som hun avslo.
Første litterære suksess og ekteskap
I 1773 utga Barbauld sin første bok med dikt etter at hennes venner hadde rost dem og overbevist henne om å trykke dem. Samlingen, ganske enkelt kalt Poems (Dikt) gikk gjennom fire revisjoner i løpet av ett år og suksessen overrasket henne. Barbauld ble en respektert litterær personlighet i England på Poems alene. Det samme året hadde hun og hennes bror John Aikin sammen utgitt Miscellaneous Pieces in Prose (Blandede stykker i prosa) som også ble godt mottatt. Essayene, de fleste skrevet av Barbauld, ble positivt sammenlignet med de av Samuel Johnson.
I mai 1774, til tross for noen «bange anelser», giftet hun seg med Rochemont Barbauld, barnebarn av en fransk hugenott og tidligere elev ved Warrington. I henhold til Barbaulds niese Lucy Aikin:
Etter bryllupet flyttet paret til Suffolk, ikke langt fra hvor Rochemont var blitt tilbudt en menighet og en gutteskole. Barbauld benyttet denne tiden og omskrev noen salmer, et vanlig tidsfordriv på 1700-tallet, utga dem som Devotional Pieces Compiled from the Psalms and the Book of Job (Andaktsstykker satt sammen fra Salmenes og Jobs bok). I tillegg til dette er hennes essay «Thoughts on the Devotional Taste, on Sects and on Establishments» («Tanker om den oppbyggelig smak, om sekter og om statskirken») som forklarte hennes teorier om den religiøse følelse og problemene knyttet til institusjonaliseringen av religionen.
Det synes som at Barbauld og hennes ektemann var bekymret for at de ikke ville få et eget barn og i 1775, etter kun et års ekteskap, forslo Barbauld overfor sin bror at de skulle adoptere et av hans barn:
Etterhvert aksepterte hennes bror og paret adopterte Charles; det var for ham som Barbauld skrev sine mest berømte bøker Lessons for Children (Leksjoner for barn, 1778–1779) og Hymns in Prose for Children (Hymner i prosa for barn, 1781).
Palgrave-akademiet
Barbauld og hennes ektemann tilbrakte elleve år som lærere ved Palgrave-akademiet i Suffolk. Fra tidlig av var Barbauld ikke bare ansvarlig for bestyre egen husholdning, men også skolens; hun var regnskapsfører, hushjelp og husmor. Skolen ble åpnet med kun åtte elever, men da ekteparet forlot skolen i 1785 var det rundt førti gutter innskrevet, et vitnemål på det gode omdømmet som skolen hadde fått. Ekteparets pedagogiske filosofi tiltrakte seg dissentere så vel som anglikanere. Palgrave erstattet den strenge disiplinen i tradisjonelle skoler som eksempelvis Eton, hvor fysisk avstraffelse var vanlig i rettssaker utført av elevene selv, med et system av «bøter og moralprekener» og selv, antagelig, «ungdomsrettssaker», det vil si rettsmøter styrt av elevene selv. Istedenfor det tradisjonelle studiet av klassikerne tilbød skolen et praktisk pensum som fremmet vitenskap og moderne språk. Barbauld var selv lærer i lesning og religion for de yngste guttene, og geografi, historie, komposisjon og retorikk og vitenskap for de eldre klassene.
Barbauld var en dedikert lærer, skapte en «ukentlig krønike» for skolen og skrev teaterstykker som elevene framførte. Barbauld hadde en grunnleggende innflytelse på mange av sine elever; en som senere fikk stor framgang var William Taylor, fremragende forsker i tysk litteratur, refererte til Barbauld som «mor til hans forstand».
Politisk deltagelse og Hampstead
I september 1785 forlot ekteparet Barbauld Palgrave for en tur i Frankrike; Rochemonts mentale helse hadde forverret seg, og han var ikke lenger i stand til å fungere som lærer. I 1787 flyttet de til Hampstead, hvor Rochemont ble spurt om å lede et presbyteriansk kapell. Det var her Barbauld ble nær venn av dramatikeren Joanna Baillie. Selv om ekteparet ikke lenger ledet en skole, oppga de ikke sitt engasjement i pedagogikken, og hadde ofte en eller to elever boende hos seg, anfalt av nære venner.
Det var på denne tiden den franske revolusjonen hadde sin glanstid, og Barbauld utga sine mest radikale skrifter. Fra 1787 til 1790 forsøkte Charles James Fox å overbevise Underhuset om å vedta en lov som ga dissenterne fulle borgerrettigheter. Da denne loven ble nedstemt for tredje gang skrev Barbauld en av sine mest lidenskapelige pamfletter, An Address to the Opposers of the Repeal of the Corporation and Test Acts (En adresse til motstanderne av opphevelsen av…). Leserne var sjokkert over å oppdage at såpass velbegrunnede argumenter kunne komme fra en kvinne.
I 1791, etter William Wilberforces feilslåtte forsøk på å gjøre slavehandelen ulovlig, utga Barbauld sin Epistle to William Wilberforce Esq. On the Rejection of the Bill for Abolishing the Slave Trade (Epistel til William Wilberforce. Om vrakingen av loven for å forby slavehandelen), som ikke bare sørget over slavenes skjebne, men også advarte mot den kulturelle og sosial degenerering britene kunne forvente seg om de ikke forbød slaveri. I 1792 fortsatte hun på dette temaet om nasjonal ansvarlighet i en antikrigs-preken kalt Sins of Government, Sins of the Nation (Regjeringens synder, nasjonens synder) hvor hun argumenterte for at hvert enkelt individ var ansvarlig for nasjonens handlinger: «Vi er påkalt for å angre nasjonens synder fordi vi kan hjelpe dem, og fordi vi bør hjelpe dem».
Stoke Newington og slutten på den litterære karrieren
I 1802 flyttet ekteparet Barbauld til Stoke Newington hvor Rochemont tok over prestetjenesten for kapellet i Newington Green. Barbauld var selv glad for å være nærmere sin bror John ettersom hennes ektemanns mentale helse sviktet stadig mer. Rochemont utviklet en «brutal motvilje til sin hustru og han var skyldig til sinnssyke raseriutbrudd mot henne. En dag ved middagsbordet grep han en kniv og jagde henne rundt bordet slik at hun kunne bare berge seg selv ved å hoppe ut gjennom vinduet».
Slike hendelser gjentok seg til Barbaulds store fortvilelse og fare, men hun avviste å forlate ham. Rochemont druknet seg selv i 1808 og Barbauld var overveldet av sorg. Da hun gikk tilbake til diktningen skrev hun det radikale diktet Eighteen Hundred and Eleven (Attenhundre-og-elleve, 1812) som avbildet England som en ruin. Det ble mottatt så voldsomt hatsk at Barbauld aldri utga et annet verk igjen i hennes eget liv, skjønt diktet er nå blitt anerkjent av litteraturforskerne som hennes største poetiske prestasjon. Barbauld døde i 1825 som en berømt forfatter og ble gravlagt i familiekrypten i St Mary's, Stoke Newington. Etter hennes død ble en marmorplate reist i Newington Green Chapel med følgende inskripsjon:
Omdømme
Etter hennes død ble Barbauld lovprist i Newcastle Magazine som «utvilsomt den fremste (det vil si, den beste) av våre kvinnelige poeter og en av de veltalende og mektigste av våre prosaforfattere» og Imperial Magazine erklærte noe pompøst at «så lenge som brev skal kultivere England eller hvor den engelske språket skal bli kjent, så lenge vil navnet på denne kvinnen bli respektert». Hun ble positivt sammenlignet med både Joseph Addison og Samuel Johnson, noe som var bra for en kvinnelig forfatter på 1700-tallet. Men ved 1925 ble hun husket kun som en moraliserende forfatter for barn, om enn som det. Det var ikke før framkomsten av feministisk litteraturforskning i den akademiske verden på 1970- og 1980-tallet at Barbauld igjen begynte å bli inkludert i litteraturhistorien.
Barbaulds bemerkelsesverdige forsvinning fra det litterære landskapet skjedde av flere grunner. En av det viktigste var den ringeakt som ble gitt henne fra Samuel Taylor Coleridge og William Wordsworth, poeter som i deres unge, radikale dager hadde sett på hennes poesi for inspirasjon, men i deres senere og mer konservative år foraktet hennes verk. Da disse poetene selv ble kanonisert fikk deres meninger tyngde. Dessuten, det intellektuelle ferment som Barbauld var en viktig del av — spesielt ved dissenternes læresteder – hadde ved slutten av 1800-tallet blitt assosiert med den «filistiske», spissborgerlige middelklassen, slik Matthew Arnold uttrykte det. Det reformistiske 1700-tallets middelklasse ble senere holdt ansvarlig for framferden og vanskjøttelsen av den industrielle tidsalder.
Poesi
Barbaulds poesi som adresserte en utstrakt rekke av emner, har blitt lest hovedsakelig av feministiske litteraturforskere interessert i å avdekke kvinnelige forfattere som var viktige for deres egen tid, men som hadde blitt glemt av den litterære verden. Isobel Armstrongs arbeid representerer en måte å gjøre slik forskning; hun argumenterer at Barbauld, som andre kvinnelige poeter i Romantikken:
I hennes påfølgende analyse av «Inscription for an Ice-House» («Inskripsjon for et ishus») peker hun på Barbaulds utfordring av Edmund Burkes karakterisering av det opphøyde og det vakre, og Adam Smiths økonomiske teorier i Wealth of Nations (Nasjonenes velstand) som bevis for denne fortolkningen.
Arbeidet til Marlon Ross og Anne K. Mellor representerer en annen måte å påføre innsikten av feministisk teori for å gjenoppdage kvinnelige forfattere. De argumenterer at Barbauld og andre kvinnelige forfatteren fra romantikken hogde ut en egen kvinnelig stemme i den litterære sfære. Som en kvinne og en dissenter hadde Barbauld et unikt perspektiv på samfunnet, i henhold til Ross, og det var denne spesielle posisjonen som «forpliktet» henne til utgi sosiale kommentarer. Men, som Ross påpeker, kvinner var i et dilemma: «de kunne velge å snakke politikk i ikkepolitiske måter, og således risikere meget å svikte klarhet og likefremhet i deres politiske lidenskap, eller de kunne velge litterære måter som åpent politisk mens de forsøkte å inngyte dem med gjenkjennelig ‘kvinnelige’ sømmelighet, igjen risikere å myke deres politiske agenda». Derfor skrev Barbauld og andre kvinnelige poeter fra romantikken ofte «occasional poems», engangsdikt eller strødikt. Disse dikt hadde tradisjonelt kommentert, ofte satirisk, om nasjonale hendelser, men ved slutten av 1700-tallet var de tiltagende seriøse og personlige. Kvinner skrev sentimentale dikt, en stil som den gang var på moten, om personlige hendelser som fødselen av et barn, og argumenterte for at i kommenteringen av de små hendelser i dagliglivet ville de etablere et moralsk fundament for nasjonen. Forskere som Ross og Mellor har opprettholdt at denne tilpasningen av eksisterende stiler og sjangrer var en måte som de kvinnelige poeter kunne skape en egen feminine utgave av romantikken.
Politiske essayer og dikt
I tre år, fra 1787 til 1790, hadde dissenterne forsøkt å overbevise parlamentet til oppheve lovene som innskrenket dissenternes borgerrettigheter (Test and Corporation Acts). Etter at forslaget til opphevelse ble forkastet for tredje gang sprang Barbauld ut i offentligheten etter «ni år med taushet». Hennes pamflett var skrevet i en bitende og sarkastisk tone, den åpne som følgende, «vi takker deg for det kompliment gitt til dissenterne da du antok at det øyeblikk de er kvalifisert for posisjoner med makt og profitt, at alle slike posisjoner vil øyeblikkelig bli fylt av dem». Hun argumenterte at dissenterne fortjente de samme borgerrettigheter som alle andre mennesker: «Vi krever det som mennesker, vi krever det som borgere, vi krever det som gode undersåtter». Dessuten, hun argumenterte at det er nøyaktig den isolasjon som blir tvunget på dissenterne av andre som gjør dem annerledes, og hevder at de franske kan ikke bli tillatt å overgå de engelske i frihet
I de påfølgende året, 1791, etter et av William Wilberforces mange forsøk på å få forbudt slavehandelen mislyktes å få gjennomslag i parlamentet skrev Barbauld hennes Epistel til William Wilberforce. I den påkaller hun England til å stå til ansvar for slaveriets synd, i barsk tone fordømmer hun nasjonens «griskhet» som er tilfreds med å tillate at dets rikdom og framgang er støttet på arbeidet til menneskelige vesener i slaveri. Hun tegner et bilde av fruer og herrer på plantasjene som avslører alle skavankene til «det kolonialistiske foretak: [en] dorsk, overdådig, avskyelig kvinne» og en «degenerert, avkreftet mann».
I 1793 da den britiske regjering kalte på nasjonen til å faste til ære for krigen ble antikrigsmotstanderne som dissenterne og som Barbauld etterlatt med en moralsk dilemma: «adlyde ordren og krenke sin samvittighet ved å be for suksess i en krig de ikke var enig i? Observere fasten, men tale imot krigen? Trosse proklamasjonen og nekte å delta i fasten?» Barbauld grep denne muligheten for å skrive en preken, Regjeringens synder, nasjonens synder, om det moralske ansvar den enkelte har; for henne er det enkelte individ ansvarlig for nasjonens handlinger ettersom han eller henne konstituerte en del av nasjonen. Essayet forsøkte å avgjøre hva den passende rollen den enkelte har i staten og mens hun argumenterte at «insubordinasjon» kan underminere en regjering innrømmer hun at det er linjer av «samvittighet» som en ikke kan krysse i å adlyde ens regjering. Teksten er en klassisk betraktning om den «urettferdige krig».
I diktet Attenhundre-og-elleve (1812), skrevet etter at England hadde vært i krig med Frankrike i et tiår og var på kanten av å tape Napoleonskrigene:
Dette pessimistiske syn på framtiden ble, ikke overraskende, svært dårlig mottatt; «anmeldere, enten i liberale eller i konservative magasiner, raste fra forsiktig til nedlatende negative til det helt grove fornærmende». Barbauld, forskrekket over reaksjonen, trakk seg helt tilbake fra offentlighetens øye. Selv da England var grensen av å vinne krigen kunne ikke Barbauld være glad. Hun skrev til en venn: «Jeg vet ikke hvordan jeg skal glede meg over denne seieren, storartet som den er, over Bonaparte når jeg tar med i betraktning det forferdelige sløseriet av liv, mengden av elendighet, som slik gigantiske slag må gi».