cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Musa Kazim al-Husayni
Musa Kazim al-Husaini, også transkribert Musa Qasim al-Husseini (arabisk: موسى كاظم الحسيني; født i 1853 i Jerusalem i Det osmanske rike; død 27. mars 1934 i Jerusalen, Palestinamandatet) var en høytstående embetsmann i flere deler av Det osmanske rike og især i det osmanske Palestina. Han var borgermester i Jerusalem fra 1918 til 1920, tilhørte deretter den arabiske eksekutivkomité og regnes som den første lederen av den palestinske nasjonale bevegelse.
Bakgrunn
Musa Kazim al-Husaini kom fra den innflytelsesrike al-Husaini-familien som hadde vært basert i Jerusalem siden 1100-tallet. Hans far Salim al-Husaini var borgermester i Jerusalem fra 1882 til 1897, det samme var hans bror Hussein al-Husaini fra 1910 til 1917.
Etter å ha gått på en religiøs barneskole i Jerusalem, ble han tatt opp på den statlig administrativ høyskole Maktab Malkiya i Istanbul, og tok slutteksamen som de tredje beste resultater av eksaminander fra i hele Det osmanske rike.
Karrier
Han begynte sin karriere som embetsmann i helseavdelingen i Jerusalem og ble deretter kaymakam (قایمقام) av Jaffa, noe som tilsvarer provinsguvernør. Deretter ble han ledende embetsmann i Safed, Jemen, Antalya, Hauran og Irak.
Politisk virke
Han trakk seg før utbruddet av Første verdenskrig, og ble utnevnt til borgermester i Jerusalem i 1918, etter sin bror Husseins død, av den britiske militæradministrasjon under Ronald Storrs. Under Nabi Musa-opptøyene i april 1920 ble han avsatt av britene etter å ha uttrykt støtte til Faisal Is uavhengige regjering i Damaskus. Mandatadministrasjonen anklaget ham for å anstiftet til uroligheter og erstattet ham som borgermester i Jerusalem med den pro-britiske Raghib al-Nashashibi fra Nashashibi-familien, som tradisjonelt rivaliserte med al-Husaini-slekten.
I de muslimsk-kristne foreninger som oppsto fra 1918 var Musa Kazim en ledende skikkelse. På den tredje arabiske kongress i Haifa i desember 1920 ble han valgt til formann for Den arabiske eksekutivkomité, en stilling han hadde til 1928.
Død
Den 27. oktober 1933 ledet Musa Kazim en stor demonstrasjon med rundt 10.000 deltakere foran hovedmoskeen Mahmudiya i Jaffa, hvor han ble slått av en britisk politimann; den tøffe politiaksjonen førte til 27 omkomne. I dagene som fulgte ble han syk og døde 27. mars 1934. Han ble gravlagt i en familiegrav på Oljeberget ved siden av Hussein ibn Ali.
Musa Kazims sønn Abd al-Qadir al-Husaini ble drept i Palestinakrigen i 1948.
Gluntan på sitt beste
Gluntan på sitt beste er en samlekassett av Gluntan, utgitt i 1988.
Trachylophus
Trachylophus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Store (gjerne ca. 30-40 millimeter), matt gråbrunlige trebukker. Antennene er gjerne noe lengre enn kroppen og ganske kraftige, litt sagtakkede i alle fall i den indre delen. Pronotum har rundede sider og er kraftig knudrete eller tverr-rynket. Dekkvingene er avsmalnende bakover, avrundede i spissen.
Utbredelse
Slekten er utbredt på Sørøst-Asia (det sørlige Kina, Vietnam, Borneo og Java).
Pseudopanotrogus
Pseudopanotrogus er en slekt av biller som hører til gruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utbredelse
Slekten er utbredt i Asia.
Christian Thaulow (1864-1930)
Christian Thaulow (født 25. mars 1864 i Trondhjem, død 12. september 1930 samme sted) var en norsk kjøpmann og politiker (H). Han var Trondhjem bys ordfører fra 1905 til 1907.
Liv og virke
Han ble født i Thaulowgården i Ravnkloa som sønn av Hans Henrik Thaulow og Ulrikke Eleonore Steffens Jenssen. Morfaren var brukseier og ordfører i Strinda Lauritz Dorenfeldt Jenssen, og morbroren var brukseier Lauritz Jenssen. Selv var han oppkalt etter sin farfar med samme navn, som grunnla grossistfirmaet Chr. Thaulow & Søn i 1831. Firmaet var på Christian Thaulow den yngres tid det ledende nordenfjells innen jern, stål og andre metaller, bygningsartikler og jernvarer. Da faren døde i 1889, ble firmaet drevet for regning av moren, men under bestyrelse av Christian Thaulow. Han ble firmaets eneeier da moren døde i 1898, og ledet det frem til sin død.
Han tok artium ved reallinjen ved Trondhjems katedralskole i 1883 og hospiterte ved Trondhjems Tekniske Læreanstalt, ettersom han fattet sterk interesse for naturvitenskap, især zoologi, men begynte senere å studere medisin. Etter råd fra en slektning som var stipendiat i jus, byttet han studium, og tok juridisk embedseksamen i 1887.
Han påtok seg en rekke offentlige og private verv, så som formann i Trondhjems Handelsstands Forening i 1898, 1903–1904 og 1909–1912, medlem av børs- og handelskomiteen ved Trondhjems Børs, styreformann ved Trondhjems Handelsgymnasium, medlem av representantskapet i Norges Bank og styremedlem i Trondhjems Historiske Forening fra starten i 1897. Han sørget for å utgi farfarens store personalhistoriske verk med rundt 1 300 biografier fra Trondhjem på 1700- og 1800-tallet.
Thaulow var medlem av Trondhjem bystyre fra 1897 til 1922 og byens ordfører fra 1905 til 1907. Varaordførere var advokat Odd Klingenberg og banksjef Knut Julius Sønderaal. Thaulow var varamann til Stortinget fra kjøpstedene Trondhjem og Levanger, og møtte i 1906 for avdøde Otto Christian Hiorth.
Han giftet seg i 1890 med Julie Augusta Wefring, datter av sogneprest i Vår Frue kirke Mads Iver Wefring og Hilda Grimelund, og søster av sykehusdirektør, stortingsmann og statsråd Karl Wilhelm Wefring. De fikk seks barn. Deres eneste sønn, som også het Christian Thaulow, overtok ledelsen i firmaet etter at faren døde etter en tids sykeleie i 1930.
Utmerkelser
Etter kong Haakon VII og dronning Mauds kroning i Nidarosdomen i 1906 ble ordfører Thaulow utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden «for allmennyttig virksomhet» og tildelt Kroningsmedaljen 1906 av 1. klasse. Thaulow ble også ridder av 2. klasse av den prøyssiske Kroneordenen dette året.
Braj-kanauji
Kannauji (devanagari: क़न्नौजी) også kalt kanauji (क़नौजी) og braj-kanauji (क़न‍उजी), er et indoarisk språk som tales i deler av den indiske delstaten Uttar Pradesh. Kannaji er et østindisk språk og har om lag 6 millioner talende.
Christian David
Christian David (født 31. desember 1690 eller 17. februar 1692, død 3. februar 1751) var en tysk salmedikter, misjonær for Brødremenigheten og vekkelsespredikant. Han grunnla en Herrnhut-koloni i Sachsen og skrev deler av en salme som er med i Norsk Salmebok.
Candrakīrti
Candrakīrti (sanskrit; tibetansk: ཟླ་བ་གྲགས་པ་, Wylie: zla ba grags pa, Lhasadialekt: [tàwa ʈʰàʔpa]; kinesisk: 月称; pinyin: Yuèchēng; japansk: Gesshō, født 600 i Samanta i Sør-India, død 650) var en buddhistisk lærd ved universitetet i Nalanda i det nordlige India. Han var en elev av Nagarjuna og en kommentator til hans verker, såvel som til verkene av hans hoveddisippel Aryadeva.
Svært lite er kjent om hans liv. Tibetanske kilder hevder at han ble født i Samanta i Sør-India, og var en elev av Kamalabuddhi. Han er assosiert med universitetet i Nalanda hvor han skal ha vært en buddhistmunk.
Gustav Ertzgaard
Gustav Edvard Mortinussen Ertzgaard (født 1. april 1871 i Frol i Nord-Trøndelag, død 15. november 1947 samme sted) var en norsk landhandler, gårdbruker og ordfører i Frol herred 1911–1913, valgt som høyremann.
Han vokste opp på Salthammer i Frol som sønn av standartjunker og gårdbruker Mortinus Ertzgaard (Olsen) og hustru Karen Langås. Han giftet seg med Ida Røstad, søster til gårdbruker og ordfører Petter Andreas Røstad. Han drev landhandel med manufaktur, levert av en eldre bror, Marius Ertzgaard, som drev grossisthandel i Kristiania (Oslo). I 1914 etablerte han også et frørenseri. Han overdro i 1941 gården med frørenseriet til sønnen, Magnus Ertzgaard.
Ertzgaard var Frols ordfører 1911–1913, valgt for Riksmålspartiet (Høyre). Han var Høyre og Frisinnede Venstres varamannskandidat i Stjørdalen krets ved stortingsvalget i 1915, mens kandidat til representant var Haakon Rochseth. De stilte på Landmandsforbundets program.
Valeseguyidae
Valeseguyidae er en liten og nylig beskrevet familiegruppe av små mygg.
Gustav Ertzgaard
Han døde i 1947, 76 år gammel, og ble begravet fra Levanger kirke.
Valeseguyidae
Systematisk inndeling
De to slekten i Valeseguyidae var tidligere klassifisert som en delgruppe (underfamilie) i familiegruppen vindusmygg (Anisopodoidae). Nyere forskning på karakterer i vingeårene, kjønnsorgan, på hodet, leggene og detaljer på brystpartiet, viser at de er søstergruppe med gjødselmygg i overfamilien Scatopsoidea.
Trigonogenium
Trigonogenium er en slekt av biller som hører til familien praktbiller (Buprestidae).
Småbåtregisteret
Småbåtregisteret er et register opprettet først under Tollvesenet og i løpet av 2005 ble det overtatt av Redningsselskapet. Registeret gir mulighet for registrering av fritidsbåter som ikke er registreringspliktige i skipsregisteret.
Trigonogenium
Utseende
Middelsstore (12 - 15 millimeter), brede, mørke, litt metallisk glinsende praktbiller.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Chile.
Småbåtregisteret
Registreringen gir hver enkelt båt et kjennetegn med formatet tre bokstaver og tre tall, eks. ABC 123. Det gis skilt/klistremerker med nummer og det utstedes et båtkort for hver båt. Det er registrert ca. 250 000 småbåter i Norge.
Opprettelsen av registeret var blant annet motivert av ønske fra forsikringsselskapene og politiet om å kunne identifisere stjålne fritidsbåter.
Registreringspliktige skip får registreringsbokstaver og tall som følger fordelingen blant landene av kjennetegn som er bestemt av organene under Forente nasjoner. Denne fordelingen gjelder registrering av mange typer enheter, for eksempel fly, kringkastingstasjoner, radioamatører, personlige nødpeilesendere og maritim VHF for båter som ikke er radiopliktige. Registreringsnumrene i småbåtregisteret tar ikke hensyn til nasjonskodene i FN-systemet, da det er et nasjonalt register på samme måte som Det sentrale motorvognregisteret.
Skrognummer
I henhold til EØS-regelverket skal båter som er tilbudt på markedet etter 16.6.98 være preget med et skrognummer (CIN/Craft Identification Number). Nummeret er festet eller preget inn på skroget nedenfor fenderlisten på akterspeilets styrbord side. Nummeret er bygget opp etter formatet NO-ABC12345B789. NO er landskode. ABC er produsentkode. 12345 er båtens serienummer. B er produksjonsmåned (februar). 7 er det siste nummeret i produksjonsårstallet. 89 er de to siste sifrene i modellårstallet.
Andre nummere som brukes på båter
Båter som brukes i fiske kan ha fiskerregistrering med bokstaver først og sist og et tall imellom. Den første bokstaven er samme som fylkesbokstaven som ble benyttet på bilskilt før ca.1970. En eller to bokstaver på slutten angir kommunen. Tallene gis løpende for fiskere i kommunen.
Seilbåter kan ha nummer i storseilet og på spinnaker utstedt av Norges Seilforbund med formatet NOR 12345. Seilbåter som har egen klasse etter båttypen kan ha merket for klassen og N-123 med N for Norge og løpenummer for båter i klassen i Norge. Seilbåten kan også ha type/klassemerke og et løpenummer i seilet som gjelder alle båter av typen uavhengig av nasjonalitet.
En båt som ikke er radiopliktig, men som får konsesjon på maritim VHF, kan få radiokallesignal i formatet LL1234 i tillegg til et annet småbåtregisternummer og annet fiskernummer eller annet seilnummer.
Båter som ble registrert hos politiet før småbåtregisteret ble opprettet fikk nummer tilsvarende gamle bilnummere med en fylkesbokstav og nummer.
The Gospel According to Stephen Ackles
The Gospel According to Stephen Ackles er et musikkalbum med Stephen Ackles, utgitt i 1999.
Kim Young-seok
Kim Young-seok er en sørkoreansk diplomat og var Sør-Koreas ambassadør i Norge fra 2005 til 2007.
Kim er utdannet ved Seoul National University og London University. I 1978 gikk han inn i den sørkoreanske utenrikstjenesten. Han har vært stasjonert i ved utenriksstasjoner i New Zealand, Jugoslavia og ved FN og har arbeidet i utenriksdepartementets avdelinger for sikkerhetspolitikk, miljøspørsmål, protokoll og europasaker. Kim var ambassadør i Norge og senere i Italia og Malta.
Kim ble i 2007 hedret med storkors av Den Kongelige Norske Fortjenstorden.
Asecs
Asecs, til 26. oktober 2017 A6 center, er et stort kjøpesenter i Jönköping, åpnet 2. april 1987. Seneret har 78 butikker. Frem til 1985 ble lokalene brukt av en militæravdeling ved navn A6. I 1999 ble den første John Bauergymnaset etablert i dette senteret.
Dolphin-klassen
Finansiering
De to første båtene var en gave fra Forbundsrepublikken Tyskland til Israel, mens Tyskland betalte halvparten av den tredje båten. For de senere to båtene bestilt i 2005 og den sjette i 2006, finansierte Tyskland ca. en tredel av kjøpesummen. Den femte og sjette båten leveres i henholdsvis 2012 og 2013.
Yizhou
Yizhou kan være:
Europavei 59
Europavei 59 går mellom Praha i Tsjekkia og Zagreb i Kroatia. Veiens lengde er rundt 660 km.
Trasé fastlagt av UNECE: Praha – Jihlava – Wien – Graz – Spielfeld – Maribor – Zagreb.
Actizera
Actizera er en slekt av dagsommerfugler som tilhører undergrupper blåvinger i den store familie glansvinger (Lycaenidae).
Utseende
Knøttsmå (vingespenn 13-20 millimeter) blåvinger uten stjerter på bakvingene. Oversiden er brun med små, gulaktige flekker hos noen av artene, undersiden er brunlig med svarte flekker.
Levevis
Larvene lever på lave urter i erteblomstfamilien og andre familier.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Afrika sør for Sahara, med to arter på det afrikanske fastlandet (unntatt Vest-Afrika) og to på Madagaskar.
Svømming under EM i svømmesport 2018 – 200 meter fri menn
200 meter frisvømming menn  var en svømmeøvelse som ble arrangert under Langbane-EM i svømming 2018 i Glasgow i Storbritannia. Øvelsen ble svømt den 6. og 7. august 2018.
Rekorder
Før konkurransen var gjeldende verdens-, Europa- og mesterskapsrekord som følger:
Forsøksheat
Forsøksheatene startet 6. august klokken 09:30.
Semifinaler
Semifinalene startet 6. august klokken 17:21.
Finale
Finalen startet 7. august klokken 17:18.
Nick Nolte
Nicholas King «Nick» Nolte (født 8. februar 1941 i Omaha i Nebraska) er en amerikansk skuespiller, modell og filmprodusent.
Brachysarthron
Brachysarthron er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Nick Nolte
Nolte hadde kanskje sin største kinosuksess i 1991, med hovedrollen i Tidevannets fyrste med Barbra Streisand, som han ga ham den første Academy Award-nominasjonen. Denne prisen tapte han til fordel for Anthony Hopkins sin film The Silence of the Lambs. I 1997 fikk Nolte sin andre Oscar-nominasjon for arbeidet med filmen Affliction, som han tapte mot Roberto Benigni sin film Life is Beatiful.
Nolte hadde også flere biroller, blant annet i dramaet Peaceful Warrior (2006) og komedien Tropic Thunder (2008). I 2011 hadde Nolte rollen som en alkoholiker ved navn Paddy Conlon, og for denne rollen mottok han en Oscar-nominasjon for Beste mannlige birolle. Han spilte mot Dustin Hoffman i TV-serien Luck på kanalen HBO, som ble kansellert i mars 2012 på grunn av dødsfallet til tre hester under innspillingen av serien.
Brachysarthron
Utbredelse
Slekten er utbredt i det sørlige og vestlige Afrika.
Nick Nolte
Nolte har vært gift og skilt tre ganger. Han har en sønn som heter Brawley Nolte (født 20. juni 1986). Hans sønn er også skuespiller og hadde rollen som Mel Gibsons kidnappede sønn i filmen Ransom fra 1996.
Nina Sundbye
Nina Emilie Sundbye (født 4. august 1944 i Oslo) er en norsk billedhugger. Hun debuterte på Høstutstillingen i 1967. Hun er kjent blant annet for sine skulpturer av Henrik Ibsens skikkelser, figurer fra teater og ballett, samt eventyrfigurer som «Tyrihans» og Birgit Cullbergs «Månrenen».
Familie
Sundbye er gift med komponisten Magne Amdahl.
Chitriya Pinthong
Chitriya Pinthong er en thailandsk diplomat. Hun var ambassadør i Norge fram til 2007. Deretter var hun sjef for Thailand International Development Cooperation Agency.
Skyting under Sommer-OL 1952
Skyting under Sommer-OL 1952. Under Sommer-OL 1952 i Helsingfors begynte man igjen å utvide antall skyteøvelser. Nye øvelser dette året var 100 m løpende hjort, 50 m rifle, helmatch og trapskyting. Totalt var det sju øvelser på programmet. Alle var åpne både for menn og kvinner.
Chitriya Pinthong
Pinthong ble i 2007 hedret med storkors av Den Kongelige Norske Fortjenstorden.
American Lutheran Church i Oslo
American Lutheran Church (ALC) ligger i Fritzners gate 15 på Frogner. Den er menighetskirke for den amerikanske lutherske menighet i Oslo. Kirken, som har 400 sitteplasser, ble innviet 11. oktober 1964. Den er tegnet av det amerikanske arkitektfirmaet Methri & Mattson.
Giovanni da Montecorvino
Giovanni da Montecorvino (født 1247 i Montecorvino i Italia, døde 1328 i Khanbaliq (i dag Beijing) var en fransiskansk misjonær som grunnla den katolske misjonen i India og Kina. Han ble også erkebiskop av Beijing/Khanbaliq, og hadde stor betydning for kinesisk kirkehistorie.
Liv og virke
Giovanni tidlig i livet soldat, lege og dommer, men bestemte seg så for å tre inn i fransiskanerordenen.
Enhetsarbeide mellom den bysantinske keiser og paven
Fransiskanerne sendte ham til Østromerriket. Der fikk han i 1272 i oppdrag av den bysantinske keiser, Mikael VIII Palaiologos om å reise til pave Gregor X som keiserens forhandler i spørsmålet om en mulig gjenforening av den greske (ortodokse) og latinske kirke.
Misjonær til Armenia og Persia
I 1279 ble han sendt som misjonær til Armenia og Persia. Derfra ble han sendt av den armenske konge Hayton II (også kalt Hethum, 1289-1293) og den mongolske ilkhan  fyrsten Arghun (1284–1291) som hersket over Persia, på diplomatisk oppdrag til det pavelige hoff i Rieti. Det dreide seg blant annet om en beskjed fra Kina der Storkhanen ønsket at paven skulle sende misjonærer til hans hoff.
Misjonsutsendelse til Kina
I 1289 ble Giovanni utsendt som misjonær av den første fransiskaner på Peters stol, pave Nikolas IV (1288–1292), til storkhanen Kubilai (Kublai Khan) i Beijing (som den gang het Dadu eller Khanbaliq. Han skulle overrekke storkhanen noen pavelige brev.
Giovanni reiste i følge med dominikaneren Nikolaus av Pistoia, som imidlertid døde underveis. På veien østover dro Giovanni via Antiokia, Sis, Tebris, Sultanieh, Hormuz og så sjøveien til Quilon i Kerala sør i India. I tretten måneder oppholdt han seg i India. I 1294 kom Giovanni av Montecorvino sjøveien fra Meliapur i India til Zaitun i Fujian og derfra tok han seg nordover til Khanbaliq. Kublai Khan hadde gjort buddhismen til statsreligion, Han var avgått med døden den 18. februar 1294. Så det ble hans etterfølger på tronen, Timur Khan (1294–1307), som mottok Giovanni av Montecorvino. Giovanni fremla sitt anbefalelsesbrev fra paven, der paven viste til Kubilais budskap som var blitt formidlet via den før nevnte «storslagne og berømte tartarenes fyrste» Arghun og der Kubilai hadde uttrykt sin aktelse overfor paven, den romerske kirke og mot katolikkene, og hadde bedt om at det skulle utsendes katolske munker til hans hoff. Den nye storkhanen innrømmet så Giovanni full frihet i hans misjonærsvirksomhet.
Virke i Kina
I Kina møtte Giovanni heftig motstand fra syro-orientalerne, kristne med røtter i det gamle perserriket og som allerede lenge hadde etablert seg i Kina, men ble likevel godtatt av hoffet. I 1299/1300 hadde han bygd en kirke med klokketårn og tre klokker i Khanbaliq. Religiøse skrifter ble utgitt. Frem til 1305 hadde han døpt omkring 6 000 konvertitter, og i 1306 var en annen kirke klar i hovedstaden, rett overfor det keiserlige palass. Der var det også verksteder og boliger for to hundre personer. Fra ikke.-kristne familier kjøpte han gradvis 150 gutter på fra syv til elleve år, underviste dem i gresk og latin, skrev salmer og hymner for dem og opplærte dem til å gjøre altertjeneste som ministranter og til å synge i koret.
Giovanni arbeidet i tolv år alene som prest, men unntak av to år da han var hjulpet av en Arnold av Köln. Paven hadde riktignok sendt av sted flere prester som forsterkninger, men de andre kom seg enten ikke av gårde eller falt fra (antagelig døde) under ferden østover. Giovanni av Montecorvinos virke var svært fruktbart, og den 23. juni 1307 utnevnte pave Klemens V (1305–1314) ham til erkebiskop i Kina med fullmakter til å etablere og organisere kirkelige strukturer. Bispevielsen fant sted i 1310 under nærvær av den daværende storkhanen, Külüg Khan (keiser Wuzong), da tre av de seks biskopene – alle fransiskanere: Gerardus, Peregrinus and Andreas av Perugia – som ble sendt for å ordinere ham og forsterke misjonen endelig ankom.
Mellom 1309 og 1313 ankom det enda flere fransiskanere. Det siste året var det minst en biskop med i følget.
En skole ble etablert i Khanbaliq der gutter ble opplært også i gregoriansk sang, med tanke på den liturgiske korsang og nok også i håp om at noen av dem ville vise seg egnet for prestekallet.
Da Giovanni de Montecorvino døde, antagelig den 3. januar 1328, så både kristne og mange ikke-kristne på ham som en hellig mann.
Etterfølgelse
Keiser Toghun Temür sendte i 1336 en delegasjon til paven, da Benedikt XII i Avignon, for å be om en etterfølger for Johannes, da ikke noen var kommet (i virkeligheten hadde paven sendt av sted en, Nikolaus, som synes å ha dødd på veien dit). Sendeferden var ledet av en genoveser i det mongolske Yuan-dynastiets tjeneste, Andrea di Nascio, og som ledsager hadde han en annen genoveser, Andalò di Savignone. I brevene de bragte med fremholdt keiseren at det nå var gått åtte år siden Giovanni av Montecorvinos død, og at de troende var uten en åndelig overhyrde og sårt ønsket en.
Paven svarte på brevene i 1338, og utpekte fire prelater som sin legater til Yuan-hoffet. Han sendte biskop Giovanni de Marignolli, som reiste ut fra pavens by Avignon samme år som del av et følge på femti fransiskanere, og var på plass i Khanbaliq i 1342.
Erkebiskop Giovanni de Marginolli returnerte i 1353 til Avignon med et brev fra keiseren til pave Innocent VI.
Ikke lenge etter gjorde kineserne opprør mot det mongolske fremmedstyre og utdrev alle sammen. Dermed kom det kinesiske Ming-dynastiet til makt (1368). I 1369 besluttet Ming-herskerne seg for å utvise de kristne, både katolikkene og de syro-orientalske.
Saligkåringsprosess
Den katolske kirke har igangsatt en granskning med tanke på en mulig saligkåring av Giovanni de Montecorvino.
Litteratur
Manuskripter med Giovanni de Montecorvino brev finnes i det lauretanske bibliotek i Firenze (mht. India) og i Bibliothéque Nationale i Paris, 5006 Lat.- se Liber de aetatibus, fols. 170, v.-172, r. (for Kina). De er publisert i printed i Wadding, Annales minorum (A.D. 1305 og 1306) vi. 69-72, 91-92 (red. av 1733, &c.), og i Miinchner gelehrte Anzeigen (1855), nr. 22, og tildels in. pp. 171175. Engelske oversettelser med verdifulle kommentarer i sir H. Yules Cathay, i. 197-221.
Fevik
Fevik er det største tettstedet i tidligere Fjære kommune. Tettstedet Fevik ligger ganske nær tettstedet Arendal i øst og tettstedet Grimstad i vest, og SSB definerte i en periode Fevik som en del av Arendal. I praksis fungerer disse tre tettstedene som en by og de to kommunene samarbeider, bl.a. om postmottak og digitalisering. Sender man brev til Arendal kommune er den korrekte postadressen Grimstad!
Kollektivtrafikken i Agder kjører pendelrute Grimstad - Arendal rutebilstasjon - Eydehavn.
Natur og topografi
Raet, med Raet nasjonalpark, strekker seg over en del av Fevik, fra Haslatangen og vestover, hvor det er en fredet bøkeskog. Forøvrig består området av dyrket mark som omkranses av knauser med rød fjæregranitt. Sjøsiden domineres av svaberg med lune viker og små sandstrender.
Det er flere naturreservat på Fevik. Bøkeskogen er landets største utenfor Vestfold og har unike planter og insektsliv (Naturresvatet er en liten del, bøkeområdene strekkes seg langt ut over dette), Ruakerkilen har mange rødlistarter i strandsonen, Skarsdalen har en rik edellauskog med bl a mye stor eik. Hassletangen og Søm er et landskapsvernområde, der særlig de isskrapte løsmasse-formasjonene på Hasseltangen har spesiell geologisk interesse.
Fjæregranitten har flere steder på Fevik tydelige diabasganger, diabas er en meget hard bergart som gir skarpe kanter for kniv og skraping, og egner seg som materiale for øks og hammerverktøy. På Lillenes ved Søm ble landets første havebruksskole etablert (Nedenæs Amts Havebrugsskole) i 1880. Skolen ble overtatt av Grimstad Gartneri i 1892. Det finnes mange spor etter elevøvelser med spesielle planter omkring på Fevik.
Store deler av området langs sjøen ble innkjøpt av Staten og kommunen på slutten av 1960-tallet.Store deler av kysten er planlagt som del av Raet nasjonalpark.
Historie
Stedet har hatt bosetting fra svært gammel tid, og det er mange fornminner fra folkevandringstiden og fremover. På Feviktoppen ligger mange gravhauger fra tidlig vikingtid og stedet ble i 1880 betegnet som Norges vakreste gravfelt. Tidlige utgravninger viste funn av båter, eikebord med nagler osv, men dette ble den gangen regnet som av liten verdi. Mange gravrøyser fra bronse og jernalder langs kysten vitner om stor aktivitet i tidligere tider.
Samfunnet her har fra gammelt av vært preget av landbruk og sjørelatert virksomhet.
Fra midten av 1800-tallet ble det etablert mindre handels- og industribedrifter. Senere kom virksomheter knyttet til reiseliv.
Kommunesenteret i tidligere Fjære kommune var på Vik, ca. fem km nærmere Grimstad.
Bebyggelse
I nærheten av sjøen er det en del hyttebebyggelse. Forøvrig er det en blanding av spredt boligbebyggelse og boligområder. På Feviktoppen er det forretninger, bensinstasjon og legesenter. Sentralt på Fevik ligger Fevik arbeidskirke.
Turisme
Turismen på Fevik hadde sin storhetstid på 1950- og 60-tallet. Da ble de aller fleste hyttene bygget, og da hadde stedet et hotell og seks selvstendige pensjonater (Furuly, Jutehagen/Eikely, Fevik, Havsjå, Sørlandet, Ranvika) i drift. I tillegg drev Norsk folkeferie et pensjonat (Fevik bad). Det var også tre større campingplasser (Storesand, Ranviga og Bagatell). I tillegg var det en mindre campingplass ved Fevikkilen (Frivoll camping). Storesand ble på flere tidspunkt kåret til Norges beste badestrand, av VG og NRK reiseradioen. Storesand ble på 1970-tallet innkjøpt av Staten til friområde.
På 1950-tallet ble det hevdet at folketallet på Fevik i juli måned var ti ganger høyere enn resten av året. I dag er turistbefolkningen drastisk redusert. Det er også sannsynligvis færre fritidsboliger, da mange av de opprinnelige hyttene er omgjort til helårsboliger.
I dag er det et hotell (Strand Hotel) og en campingplass (Bagatell camping og kurssenter) på Fevik.
Sport- og fritidssaktiviteter
Sørlandets største ridesenter ligger på Birketveit. Ved Fevikkilen har fotballaget Express sin idrettsbane. Laget spiller for tiden (2017) i 3. divisjon.
Jon Fløistad
Jon Fløistad (født 19. april 1938) er en norsk bonde, gartner og politiker (Sp). Han var fylkesordfører i Aust-Agder fra 1995-1999 og fylkesvaraordfører i perioden før det. Før det var han aktiv i kommunepolitikken i forhenværende Øyestad kommune i Arendal.
Fløistad har utdannelse som hagebrukskandidat fra NLH og var gårdbruker inntil gården i 2010 ble overdratt til neste generasjon. Han har vært fylkesgartner, lektor på Dømmesmoen gartnerskole, konsulent i Gartnerhallen, distriktssjef i Felleskjøpet og foreleser i bærekraftig landbruk for 1. års kandidater ved landbrukshøgskolen utplassert ved Høgskolen i Agder. Den siste delen av sitt yrkesaktive liv var han politiker på heltid. Han har hatt et forholdsvis stort engasjement i arbeidet mot sur nedbør og for å få tilbake laksen til Nidelva, hvor han var grunneier på Lerestvedt utenfor Arendal.
Sammen igjen (Gluntan-album)
Sammen igjen er det andre comebackalbumet til Gluntan, utgitt i 1989.
Keiser Ningzong av Song
Keiser Níngzōng av Sòng (kinesisk: 宋宁宗; hanyu pinyin: Sòng Níngzōng; 19. november 1168-17. september 1224), født Zhào Kuò (趙擴), var den trettende keiseren det kinesiske Song-dynastiet og den fjerde keiseren for Det sørlige Sòng-dynastiet fra 24. juli 1194 til sin død 17. september 1224.
Níngzōngs regjeringstid ble kjennetegnet av kulturelle og intellektuelle bedrifter, og Zhu Xi skrev noe av sine mest berømte verker i denne perioden. Hans tempelnavn Níngzōng betyr "Rolig forfader".
Politisk sett var Níngzōngs regjering utsatt for stadig økende inflasjon som truet økonomien og fra Jīn-dynastiet i nord.
Keiser Ningzong ble gravlagt i Songliuling («Seks-Song-mausoleet») ved Shaoxing i det som i dag er provinsen Zhejiang.
Selvkontroll
Selvkontroll eller selvbeherskelse er evnen til å styre ens egne følelser, oppførsel og lyster i møte med eksternt press for å fungere i et samfunn. Innen psykologi kan det refereres til som emosjonell selvregulering. Selvkontroll kan være viktig for å oppnå langsiktige mål med å overstyre impulser og kortsiktige fristelser til fordel for mer langsiktige mål eller mer rasjonelle valg.
Dio Mudara
Dio Mudara er en musikkprodusentgruppe fra Oslo. Den består av Patrick Ford (født i 1986), Glenn Ford (født i 1992), Anders Rudseter (født i 1995) og Thomas Wessmann Holm (født i 1994). De har produsert låter for blant andre Malik Montana, Nicki Minaj, French Montana, King Skurk One Jadakiss og Onkl P.
Bakgrunn
De fire musikkprodusentene møtte hverandre på høyskole og startet Dio Mudara i 2018. Siden da har de bidratt i flere produksjoner i Norge og internasjonalt. De har gjort seg spesielt bemerket i Europa sammen med artister som Malik Montana, Dosseh, 187 Strassenbanden, Larry og Bedoes.
Europa
Dio Mudara er kjent for sitt arbeid i Europa. Siden 2018 har de hatt flere nr. 1-plasseringer på hitlistene i Polen, Tyskland og Frankrike. . De har også tjent flere gull, platnium og diamant sertifiseringer for sitt arbeid.
Paramecus
Paramecus er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) markløpere (Harpalinae) i familiegruppen løpebiller.
Dio Mudara
Polen
i 2018 gjorde Dio Mudara sin debut med EPen 022 sammen med den Polske artisten Malik Montana. 022 har i dag rundt 100 millioner totalt avspillinger på ulike plattformer og er sertifisert som platinum av ZPAV. i 2019 produserte de blant annet singelen «Mona Lisa» for Malik Montana som gikk rett til plassering nr 1 og var 63 uker på de polske hitlistene. De har siden jobbet med flere Polske artister, i 2023 tjente Dio Mudara sin første diamant sertifisering hos ZPAV for sitt arbeid på Kizo sitt studio album Jeszcze 5 minut.
Paramecus
Utseende
Middelsstore, sylindriske, blankt svarte løpebiller. Antennene er tynn eog omtrent så lange som hode + pronotum. Hodet er stort og bredt, fasettøynene forholdsvis små og litt utstående, kjevene ikke påfallende forstørrede. Pronotum er avrundet firkantet, dekkvingene jevnbrede med fine punktstriper.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sør-Amerika (Argentina, Falklandsøyene).
Systematisk inndeling
Oversikten har med de europeiske artene. Systematikken følger Carabidae of the World.
Mark Warnecke
Mark Warnecke (født 15. februar 1970 i Bochum) er en tidligere tysk svømmer, som i en alder av 35 år vant gullmedalje på 50 m brystsvømming under VM i 2005 i Montréal. Det gjorde ham til den eldste verdensmester i svømming siden 1971. Warnecke deltok i sitt første sommer-OL under lekene i Seoul i 1988, hvor han var med på laget som ble nr. fire på 4x100 m medley stafett. Åtte år senere tok han bronsemedalje på 100 m brystsvømming under lekene i Atlanta i 1996.
Midteggen
Midteggen (1–37d) er en blindvei på Saupstad sør for Trondheim sentrum. Den har tilførsel fra Saupstadringen i nord og strekker seg først sørover før den vender sørøstover og deler seg i flere armer. Veien fungerer som adkomstveg til lavblokker tilhørende Midteggen borettslag og flere boligtyper bestående av eneboliger og rekkehus. Veien fikk sitt navn i 1972 etter gården Midteggen, som inntil 2010 lå i enden av veien og som opprinnelig hadde adkomstveg østfra med planovergang over jernbanelinjen fra Bjørndalen.
Mot nordvest på andre siden av Saupstadringen ligger flere av lavblokkene tilhørende Midteggen borettslag, mens mot nordøst grenser Midteggen til eneboliger i Saupstadbrinken. Vest for Midteggen ligger spesialskolen A.C. Møller skole for døve, tunghørte eller med andre hørselsproblemer. Sør for Midteggen ligger det eneboliger tilhørende Brudalsvegen, mens det mot øst er et hellende terreng ned mot Bjørndalen, kun avbrutt av Størenbanen. Området er ellers omringet av tynn skog og grøntarealer i alle retninger.
Området har gangtilknytning til Midteggen bussholdeplass i Saupstadringen for både Metrobuss rute M2 og enkelte lokalbussruter.
Jens Ludvig Paul Flor
Jens Ludvig Paul Flor (født 15. mars 1827 i Trondhjem, død 7. april 1887 samme sted) var en norsk handelsmann, sparebankkasserer, tollinspektør og politiker (H). Han var stortingsmann for Kristiansund 1865–1879.
Han var sønn av infanterikaptein Jens Martinius Flor og hustru Anna Lovisa Bratt (Carlsten). Han hadde ni yngre søsken. Morsslekten var svensk, mens farsslekten hadde forgreninger på Nordmøre og i fjellbygdene i Sør-Trøndelag. Både oldefaren, farfaren og faren var gårdbrukere på Ner-Løvold i Gjemnes i daværende Tingvoll prestegjeld. Gården ble solgt på auksjon etter farens død i 1852, da heller ikke en stor løsøreauksjon hadde vært nok til å dekke familiens fordringer.
Flor kom til Kristiansund som handelsbetjent i 1845 og giftet seg med Hanna Baars, datter av handelsmann og skipsfører H.A. Baars. Flor ble handelsborger i Kristiansund i 1857 og drev importforretning i Vågen. Han var også sparebankkasserer fra 1863 til 1878. Flor var Kristiansunds ordfører i 1867, 1868, 1873, 1874 og 1876 og stortingsmann for Kristiansund fra 1865 til 1879. Senere ble også hans yngste bror Gustav Julius Flor stortingsmann for Finnmark.
Flor gjorde seg nok bemerket for sin innsats som formann i Stortingets tollkomité og medlem av tollkommisjonen av 1874 til å bli utnevnt til tollinspektør i fødebyen Trondhjem i 1877. Han var også Trondhjems ordfører i 1883 og 1884, suppleant (varamann) til Stortinget for Trondhjem og Levanger fra 1883 til 1888 og medlem av representantskapet i Norges Bank fra 1882. På Flors tid som tollinspektør lå Trondhjems tollbod (tollkammer) på en av bryggene i Kjøpmannsgaten. Flor og hustruen bodde i Kjøpmannsgaten 34 (Gramgården), hvor han døde i 1887 og hun i 1896. De etterlot seg ingen barn.
Han ble utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden i 1887 «for embedsfortjeneste» og til ridder av den svenske Nordstjerneordenen.
Tollinspektør Flors gate i Kristiansund er oppkalt etter ham.
Sulten på livet
Sulten på livet er et musikkalbum med Stephen Ackles, utgitt i 1997. Dette er hans eneste plate på norsk.
Carpatair
Carpatair S.A. er den største regionale flyselskapet i Øst-Europa, basert i Timișoara, Romania. Det driver tjenester til 34 destinasjoner i Europa. Den samarbeider tett med Moldavian Airlines på flåte, vedlikehold og logistikk. Dens viktigste base er Traian Vuia internasjonale lufthavn, Timișoara.
Historie
Carpatair ble etablert i 1999 og startet drift i februar 1999 i Cluj-Napoca. Det ble dannet som Veg Air og brukte en leaset Yakovlev Yak-40 fra Moldavian Airlines. Det nåværende navnet ble vedtatt i desember 1999, da sveitsiske og svenske investorer tok en 49% eierandel i selskapet. Flyselskapet er eid av rumenske aksjonærer (51%) og sveitsiske og svenske aksjonærer (49%) og sysselsetter 450 ansatte (i mars 2007). Den nåværende president og administrerende direktør er Nicolae Petrov.
Det er økende i form av markedsandeler mot TAROM og er det nest største rumenske flyselskapet. Carpatair har forskjellige billetteringsavtaler med de store flyselskapene, som for eksempel SAS, Lufthansa og Austrian Airlines.
Destinasjoner
Carpatair operer 7 innlandsruter og 18 utenlandsruter fra Timișoara.
Innlandsruter Romania
Fra Timișoara kan man fly til Cluj-Napoca, Sibiu, Craiova, București Henri Coandă internasjonale lufthavn, Constanța, Bacău, Iași.
Utenlandsruter
Fra Budapest kan man fly til Chișinău, Marco Polo internasjonale lufthavn.
Fra Constanța kan man fly til Istanbul og Timișoara.
Verdenscupen i alpint menn 2015/16 — Utfor / Kvitfjell
Verdenscupen i utfor på Kvitfjell gikk lørdag 12. mars 2016.
Carpatair
Utenlandsruter
Fra Iași kan man fly til Timișoara og Roma.
Verdenscupen i alpint menn 2015/16 — Utfor / Kvitfjell
Eksterne lenker
Offisiell resultatside
Carpatair
Utenlandsruter
Fra Craiova kan man fly til Roma og Timișoara.
Liste over kirker i Norge etter kommune
Liste over norske kirker fordelt på kommuner (sortert stigende etter kommunenummer). Lista viser godkjente kirker i Den norske kirke. I tillegg kommer kirker for andre trossamfunn, bedehus o.l. som tilhører ulike kristne organisasjoner og diverse kirker, kapeller og menighetshus som ikke er godkjente som kirker etter kirkeloven.
Douglas Diamond
Douglas W. Diamond er «the Merton H. Miller Distinguished Service Professor of Finance» ved University of Chicagos Graduate School of Business. Han har særlig arbeidet med studier av finansiell intermediasjon, finansielle kriser og likviditet. Han ble i 2022 tildelt Sveriges Riksbanks pris i økonomisk vitenskap til minne om Alfred Nobel.
Han er tidligere president i «the American Finance Association».
Nagorno-Karabakh-krigen
Nagorno-Karabakh-krigen var en krig som fant sted fra 1988 til 1994 i den lille enklaven Nagorno-Karabakh i det sørvestlige Aserbajdsjan. Konfliktens parter var etniske armenere i Nagorno-Karabakh, støttet av Armenia, og Aserbajdsjan, støttet av mujahedin fra Tsjetsjenia og Afghanistan. I 1988 erklærte det nylig opprettede parlamentet i enklaven at den ønsket å slutte seg til Armenia. Avgjørelsen ble boikottet og fordømt av den aserbajdsjanske befolkningen i enklaven, og en folkeavstemning ble avholdt hvor majoriteten stemte for selvstendighet. Dette førte til økte voldshandlinger mellom de etniske gruppene, hvor begge sider anklaget den andre for å drive med etnisk rensning.
Da Aserbajdsjan erklærte seg selvstendig fra Sovjetunionen, erklærte landet at Nagorno-Karabakh ikke skulle få beholde den selvstyremyndigheten de hadde hatt under sovjetisk styre. Dette førte til krigsutbruddet vinteren 1991. Våren 1992 okkuperte Armenia den såkalte Lachin-korridoren, landområdet som ligger mellom Nagorno-Karabakh og Armenia. Aserbajdsjan benyttet seg av menneskelige bølger, og hadde forholdsvis store menneskelige tap. Menn helt ned i 16-årsalderen, fullstendig uten militær erfaring, ble innkalt til militær tjeneste. Internasjonale initiativer mislyktes i å løse konflikten på en måte som begge parter kunne godta. Våren 1993 gjennomførte Armenia et angrep på Naxcivan, noe som førte til at Tyrkia truet med å intervenere. Russland stilte derfor opp styrker langs Armenias grense til Tyrkia, og sørget på den måten for at Tyrkia ikke gikk inn i krigen. Da armenske styrker erobret landområder langs den offisielle grensen mellom Aserbajdsjan og Iran, gjennomførte Iran en advarende mobilisering. Til tross for potensiell risiko, eskalerte krigen aldri til å bli en storstilt regional konflikt, og ingen land intervenerte på vegne av noen av partene mot den andre. I slutten av 1994 kontrollerte armenerne nesten hele enklaven og 9 prosent av ytterlig aserbajdsjansk territorium. Mot slutten av krigen ble det gjort opprør i Aserbajdsjan mot president Abülfaz Elçibay, og tropper ble fjernet fra frontlinjen for å delta i kampene. Ofte førte dette til at armenerne kunne erobre hele byer uten å avløse et eneste skudd. Den aserbajdsjanske presidenten ble til slutt styrtet, og det nye regimet gikk med på å forhandle om en våpenhvile.
Så mange som 230,000 armenere fra Aserbajdsjan og 800,000 aserbajdsjanere fra Armenia og Karabakh ble forflyttet som et resultat av krigen. Russland fremforhandlet en våpenhvile i mai 1994, og siden da har det pågått stadige fredsforhandlinger som ikke har lyktes. Aserbajdsjanske trusler om å gjenerobre enklaven, samt trefninger langs fronten, har bidratt til å gjøre konflikten til et potensielt risikofelt for en regional konflikt.
Høsten 2020 oppstod det en ny krig der Aserbajdsjan i løpet av et par måneder klare å gjenvinne de erobrede områdene som ble okkupert av Armenia under forrige krig.
Marie Fredriksson
Marie Fredriksson (født 30. mai 1958 i Össjö, Ängelholm kommune i Skåne, død 9. desember 2019 i Djursholm i Danderyd kommune i Stockholms län ) var en svensk popsanger, kjent fra den svenske duoen Roxette og som soloartist.
Hun skrev også musikken til den svenske TV-drama-miniserien Sparvöga.
Bakgrunn
Marie Fredriksson var yngst av fem barn til landpostbudet Gösta Fredriksson (1914–1981) og fabrikkarbeideren Inez, født Hoffert (1922–1998). Hun vokste delvis opp i Östra Ljungby i Skåne, men flyttet senere til Halmstad. Mellom 1975 og 1977 gikk hun på musikklinjen på Fridhems folkhögskola i Svalöv.
Tidlig karriere
Allerede før Roxette hadde Marie Fredriksson slått gjennom som soloartist med visepop og rock. Hennes første store hit var «Ännu doftar kärlek» fra debutalbumet Het vind, som utkom i 1984.
Hun fikk hjelp av låtskrivere som Ulf Lundell og Niklas Strömstedt. Lasse Lindbom inntok tidlig en viktig rolle som produsent, musiker og låtskriver, men med årene tok Marie Fredriksson større ansvar for sine produksjoner, for tekster, melodier, arrangement og produksjon. Tekstene ble i 1980-årene preget av sterke naturlyriske innslag, mens de i 1990-årene ble mer spirituelle, for eksempel i hiten «Tro» fra 1996. I løpet av 1990-årene avtok rockepreget noe til fordel for et mer balladeaktig preg.
Roxette
I 1986 dannet Marie Fredriksson Roxette sammen med Per Gessle. Det første albumet, Pearls of Passion, var tiltenkt et internasjonalt publikum, noe det imidlertid ikke nådde. I Sverige ble albumet imidlertid populært. Med oppfølgeren Look Sharp! i 1988, som inneholdt sanger som «Dressed for Success», «Listen to Your Heart» og «The Look», kom det internasjonale gjennombruddet. Sangen «It Must Have Been Love» ble utgitt to ganger; som en julesang i 1987 og igjen i 1990, da den inngikk i soundtracket til Pretty Woman. Marie Fredrikssons bidrag til Roxette var primært som sanger, mens musikk og tekst ble skrevet av Per Gessle. Noen sanger var imidlertid delvis forfattet av Fredriksson.
Privatliv
Marie Fredriksson giftet seg første gang 1983 med Gert Claesson (født 1957), trommeslager i bandet "Leather Nun" (kjent i Sverige som "Lädernunnan"), men skilte seg samme år. Hun het da Fredriksson Claesson i noen år. På midten av 1980-tallet var hun samboer med musikeren Lasse Lindbom (født 1949).
Andre gang Marie Fredriksson giftet seg var i 1994 med musikeren Mikael Bolyos (født 1957). Hun fikk to barn med ham, en datter (født 1993) og en sønn (født 1996). Familien var bosatt i et hus på Djursholm. Hun var gift med Mikael Bolyos til sin død i 2019, forårsaket av en hjernesvulst, diagnostisert 2002.
Rye vind
Rye vind ligger på Byneset i Trondheim kommune i Trøndelag.
Det er installert en Vestas V27 turbin på 225 kW. Rotordiameter 27 meter, tårnhøyde 31 meter.
Årsproduksjon er 0,3 GWh.
André Schwarz-Bart
André Schwartz-Bart (1928–2006) var en fransk forfatter av jødisk herkomst, som i 1959 fikk Goncourtprisen for romanen Le Dernier des Justes. Boka, som skildrer jødisk historie før og under andre verdenskrig, kom på norsk i 1960 med tittelen Den siste rettferdige.
Sammen med kona Simone Schwarz-Bart skrev han romanen Flesk med grønne bananer fra Guadeloupes historie. I oppfølgeren Mulattkvinnen Solitude (1972) skildrer han livet til opprørskvinnen La Mulâtresse Solitude.
Mario & Sonic at the Olympic Winter Games
Mario & Sonic at the Olympic Winter Games er et sport- og selskapsspill utviklet av Sonic Team og Racjin, og utgitt av Nintendo og Sega. Spillet ble først utgitt 13. oktober 2009 i Nord-Amerika, og senere utgitt 15. oktober 2009 i Europa, 16. oktober 2009 i Australia og 5. november 2009 i Japan.
Gluntan på sitt beste 2
Gluntan på sitt beste 2 er en samleplate av Gluntan, utgitt i 1990.
Anmary
Linda Amantova (født 3. mars 1980), kalt Anmary, er en latvisk sanger som vant det latviske nasjonale utvalget for Eurovision Song Contest 2012 i Aserbajdsjan med sangen «Beautiful Song».
Amantova har uteksaminert seg fra Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmija. Hun har deltatt i TV-showet "Talantu Fabrika 2", som hun endte på andreplass.
Deretter har hun deltatt i en rekke musikalske prosjekter, har utført i den musikalske West Side Story, og vært ledende vokalist for gruppene Sunny Sense og Mash Mash. Dr. Christoph Schönherr, komponist og professor ved Hamburg College of Music and Theater, valgte Anmary å synge solo i sitt arbeid Magnificat, som turnerte med Hamburgs symfoniorkester rundt Tyskland, Spania, Frankrike og Belgia. Anmary fortsatte å utvikle sin vokal ferdigheter mens han studerte og jobber i dag som vokal coach og sanger.
I januar 2013 lanserte hun sin nye single Sari Gelin. Hun lagde klippet i Aserbajdsjan, i Baku. Hun utførte sangen for første gang i et intervju for Eurovision Song Contest 2012.
Anmary var talsmann for Latvia på Eurovision Song Contest 2013, og presenterte poengene fra landet.
Den 12. juni 2013 giftet hun seg med Aigars Dinsbergs og tok etternavnet.
Jānis Lūsis
Jānis Lūsis (født 19. mai 1939 i Jelgava i Latvia, død 29. april 2020) var en latvisk spydkaster. Han representerte Sovjetunionen.
Han begynte som tikamputøver og var rangert som nummer 5 i verden i 1962.
I spydkast vant han sitt første Sovjetmesterskap i 1962. Han skulle vinne elleve til.
Jānis Lūsis var ubeseiret i 1969, og 19. september i Athen tok han sin 3. EM-tittel i spyd. I det neste friidretts-EM (Helsingfors 1971) ble han den første mannlige friidrettsutøver som har tatt fire EM-titler i samme øvelse. Vinnerkastet på 90,68 m var mer enn 5 meter lengre enn nærmeste konkurrent. Lūsis mistet sin verdensrekord til finske Jorma Kinnunen i 1968, men tok den tilbake i Stockholm den 6. juli 1972, med et kast som målte 93,80 m. Han så dermed ut til å være i kanonform og klar til å forsvare OL-gullet fra 1968.