cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Polarsoleie
Den blir 5–20 cm høy og har en opprett, ugrenet stengel med noen få blad. Stengelbladene mangler stilk og består av smale fliker. De nedre bladene har stilk og er nyreformete med tre grunne fliker. Blomstene er gule med brunhårete begerblad. Polarsoleie ligner mye på snøsoleie, men kan skilles på at de nedre bladene er grunnere fliket og at basis på bladene er kileformet. Planten vokser på våtere steder enn snøsoleie, som regel langs bekker og snøleier. Polarsoleie blomstrer seinere, etter at snøsoleie har satt frø, og foretrekker mer basisk jord.
Polarsoleie i snever betydning (var. sulphureus) er sirkumpolart utbredt i Arktis. En annen varietet (var. intercedens) vokser på Kamtsjatka og Aleutene. Issoleie er, som mange andre arktiske planter, polyploid, og kromosomtallet er 2n = 8x = 64. I Altaj- og Sajanfjellene finnes en beslektet art, Ranunculus altaicus, med diploid kromosomtall, 2n = 2x = 16. I Europa finnes polarsoleie i nordlige Norge, Sverige, Finland og Russland inkludert Svalbard, Frans Josefs land og Novaja Semlja. I Norge vokser den noen få steder i Troms og Finnmark. På Svalbard og Bjørnøya er polarsoleie vanlig.
Lisa Scheibert
Lisa Alice Scheibert (født 22. september 1963) er en norsk tidligere roer.
Hun representerte Norge under Sommer-OL 1984, der hun ble nummer 12.
36. serierunde i Premier League 2019/20
Alle kampene i '''36. serierunde i Premier League 2019/20''' spilles mellom tirsdag 14. og fredag 17. juli 2020.
Frank Meyer
Frank Meyer (født 22. mai 1964 i Liesborn i Wadersloh, Kreis Warendorf) er en tysk-norsk historiker. Han var førstearkivar og deretter avdelingsarkivar i Riksarkivet i perioden 2001-2003, deretter professor i flerkulturelle studier ved Høgskolen i Oslo og den sammenslåtte Høgskolen i Oslo og Akershus fram til 2012. Meyer var rektorkandidat ved rektorvalget ved Høgskolen i Oslo og Akershus i 2011. Fra 2011 har han vært daglig leder for Arbeiderbevegelsens arkiv og bibliotek. Fra 2011 har han vært redaktør for det vitenskapelige tidsskriftet Arbeiderhistorie.
Meyer er dr.art. fra Universitetet i Oslo (2001) og dr.phil. fra Universität Greifswald (1997).
Bibliografi
Frank Meyer har blant annet skrevet og redigert disse bøkene:
Soegiharto
Han var Indonesias minister for statseide forretningsforetak fra 2004 til 2007.
Soegiharto døde av covid-19 i Jakarta i en alder av 66 år.
Haldis Lenes
Haldis Lenes (født 2. januar 1957) er en norsk tidligere roer.
Bordkledning
En bordkledning er en kledning på vegger i hus, laget av stående eller liggende bord festet til veggens bærende konstruksjon. Vanligvis betegner ordet kledningen på veggens utside, men det kan også brukes om kledninger på innervegger, selv om disse oftere kalles panel. Underlaget kan være skjelettkonstruksjoner som bindingsverk eller reisverk, eller en massiv vegg av lafteverk.
Sporesølje
Bruk av sporesøljer har hatt stor utbredelse. På Østlandet har de vært brukt fra Gudbrandsdalen i nord til Setesdal i sør, og på Vestlandet er de kjent fra Ryfylke og til Sogn. På begynnelsen av 1800-tallet kom det sporesøljer med hengende løv, men disse fikk ikke noen stor utbredelse, og i Valdres er det bruk sporesøljer med hengende ringer.
Alderen på sporesøljer er usikker. Sporesøljer er nevnt i skifter i Telemark på slutten av 1600-tallet. Jorun Fossberg mener den er gammel, men har ikke funnet materiale som kan følge formen tilbake til middelalderen. Men Rikard Berge peker på at formen går igjen et angelsaksisk middelalderfunn,der det er funnet en smykkedel med seks sporer som står i krans rundt en rund plate med et ansikt i midten.
Sporesøljer har klare felles trekk med støpte glibbsøljer.
Søfferud kraftverk
Søfferud kraftverk er et vannkraftverk ved Randsfjorden i Søndre Land kommune i Innlandet.
Bordkledning
I en bygning med skjelettkonstruksjon er en ytre værhud nødvendig hvis både konstruksjonen og rommet innenfor trenger beskyttelse mot værpåkjenninger. Laftevegger gir i seg selv godt vern mot ytre klima, men også slike massive trekonstruksjoner har ofte fått en ytre værhud. For begge konstruksjonstyper har bordkledning vært det vanlige i Norge. Selv om bordkledninger i utgangspunktet var teknisk motivert, fikk de også en estetisk funksjon som i mange tilfeller var vel så viktig.
Haldis Lenes
Hun representerte Norge under Sommer-OL 1984, der hun ble nummer 5.
Søfferud kraftverk
Installert effekt er 20 kW. Årsproduksjon er 0,1 GWh (estimat).
Bordkledning
Materialer og festemidler
I Norge ble neste bare furu eller gran brukt til bordkledning, sjelden løvtrevirke. Bord til kledning, taktekking eller båtbygging ble i middelalderen laget ved å kløyve en tømmerstokk og telgje hver halvdel til ett, unntaksvis flere bord. Overflaten kunne bli jevnet ut med skavjern (skjøve) eller høvel. På 1500-tallet kom oppgangssager drevet med vannkraft i bruk, og omtrent samtidig store håndsager egnet for kløyving av tømmer. Oppgangssager førte til at bord ble mye billigere, og til at det ble mer vanlig å bordkle husene. Bord skåret på oppgangssag får en karakteristisk overflate med rifler på tvers.
Søfferud kraftverk
I 1914 ble det første kraftverket oppført. Det var et likestrømsanlegg på 20 kW som var tilknyttet 15 abonnenter på husmannsplassene rundt gården.
Robert Henry Clive
Robert Henry Clive (født 23. desember 1877, død 13. mai 1948) var en britisk diplomat.
Søfferud kraftverk
Det planlegges et nytt anlegg på 100 kW.
Bordkledning
Materialer og festemidler
Omkring 1840 kom de første sirkelsagene, og i 1859 de første sagbrukene drevet med dampkraft. Disse ga støtet til en masseproduksjon som gjorde kledningsbord mye rimeligere enn tidligere. Etterhvert kunne sagbrukene også levere maskinhøvlede bord, ferdig pløyd og profilert.
Robert Henry Clive
Bakgrunn
Han var sønn av Charles Meysey Bolton Clive og oldebarn av Edward Clive. Moren var Katherine Elizabeth Mary Julia, datter av William Feilding, 7. jarl av Denbigh. Han ble utdannet ved Haileybury College og Magdalen College i Oxford. Clive giftet seg med Magdalen i 1905. De hadde to sønner og en datter.
Karriere
Clive gikk inn det britiske diplomati i 1902. Han var generalkonsul i Bayern fra 1923 til 1924 og i Marokko fra 1924 og 1926 og sendemann til Persia fra 1926 til 1931 og til Den hellige stol fra 1933 til 1934.
I 1935 ble han utnevnt til britisk ambassadør til Japan, en post han innehadde til 1937. Clive var så ambassadør til Belgia fra 1937 til 1939.
Clive ble medlem av Privy Council i 1934 og gjort til storkorsridder av Sankt Mikaels og Sankt Georgs orden i 1937. Han avsluttet sin tjeneste i diplomatiet i 1939.
Død
Clive døde i mai 1948, i en alder av 70 år. Hans kone døde i oktober 1971, 87 år gammel.
Ryan Fox
Ryan Fox (født 22. januar 1987) er en newzealandsk profesjonell golfspiller.
Han representerte New Zealand under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble nummer 39 i herrenes turnering.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021 ble han nummer 42.
Man’s Favorite Sport
Man's Favorite Sport er en sang skrevet av Mercer og Mancini som ble spilt inn og gitt ut på singel med Ann-Margret i 1964.
Viser (runebomme)
En viser (nordsamisk vuorbi, bajá eller árpa, sørsamisk viejhkie) er en del av tilbehøret til en samisk runebomme.
Runebomma ble brukt av noaidien, sjamanen i samisk religion, for å hensette seg i transe, eller for å hente kunnskap om framtida eller om ting som skjer andre steder. Til spådommer bruktes tromma sammen med en runebommehammer (nordsamisk bállin) og en eller flere visere. Bindalstromma hadde tre visere, to tretakkede stjerner av horn og en ring av uspesifisert materiale, trolig messing.
Viserne var vanligvis av gevir, messingringer eller andre metallstykker, og en sjelden gang av tre. Visere av horn kunne ha påhengt metallstykker. Da Anders Paulsen beskrev sin tromme på tinget i 1692 ble det notert i tingboken at «Tilmed haver han af messing giort en sådan liden indhul Decsel med en Messingring oventil, som han kalder 'palm'. Denne sætter han på Runebommen.» Isaac Olsen nevner i sin avhandling Om Lappernes Vildfarelser og Overtro (1717) «Et løst stycke messing eller og af kaaber, som er kosteligt udhugen, og stafæret.»
Lars Levi Læstadius skriver i Fragmenter i Lappska Mythologien (1840–45) at «Lappen brukade Spåtrumman som ett orakel, hvilket han icke försummade, att rådfråga, så ofta någonting viktigt var å färde. Det var ungefärligen som att spå i kort, nyttja slagruta eller dylika. Ty ick må man tro, att hvarje Lapp, som hade Spåtrumma, var Trollkarl.» Lars Olsen har i sin beretning fra 1885 om Bindalstromma forklart hvordan visernes gang over trommeskinnet kan brukes til å hente veiledning om reinflytting og ekteskap. Sigvard Kildal (bror av Jens Kildal) skrev i 1730 Nogle Observationer om Trommen og nevnte her y-formede visere av tre at «En Noyd, som er støre i afguderiets kunst, end de giemeniste, legger undertiden baya [viseren av tre] paa Runbommen istedenfor ringen, hvilken ved slaaen paa Runbommen gaar hen til den guds afmaling, som hielpen vil giøre, og saa reyser sig op i veyret, og bliver staaendes paa afmalingen.»
Bulgaria under EM i friidrett 1994
Bulgaria deltok med 21 utøvere under EM i friidrett 1994 som ble arrangert 7.–14. august 1994 i Helsingfors. Utøvere fra Bulgaria tok fem medaljer under mesterskapet.
Den evangelisk-lutherske kirke i Finland
Den evangelisk-lutherske kirken i Finland (svensk:Evangelisk-lutherska kyrkan i Finland, finsk: Suomen evankelis-luterilainen kirkko) er en av de to statskirkene i Finland; den andre er den finske ortodokse kirke. Kirken er den tredje største kirken, målt i antall medlemmer, i Det lutherske verdensforbund.
Kirken ble konstituert i 1809 og 1811, ut av den svenske kirken, da Sverige i og med freden i Fredrikshamn i 1809 måtte gi Finland til Russland. Før dette utgjorde mesteparten av det som nå er Finland Åbo stift og Viborgs stift i den svenske kirken. I 1817 ble Åbo gjort til erkestift.
Stift og biskoper i den evangelisk-lutherske kirken i Finland
Kirken er inndelt i ni stift, som igjen er inndelt i prostier. Åtte av stiftene er finskspråklige, og er inndelt etter geografien i landet. Borgå stift skiller seg fra resten, gjennom at det omfatter alle landets svenskspråklige menigheter, samt de tospråklige som har svensk majoritet. Stiftet dekker derfor et stort geografisk område langs kysten, i tillegg til Tammerfors i innlandet. Innunder stiftet ligger også de riksdekkende tyske evangelisk-lutherske menighetene og Rikssvenska Olaus Petri församling.
En biskop leder hvert stift. I Åbo erkestift er det også en erkebiskop som blant annet er ordfører for kirkemøtet og bispemøtet. I tillegg kommer feltbiskopen som leder de litt over 40 feltprestene i det finske forsvaret. Til bispemøtet kommer de ni stiftsbiskopene, feltbiskopen og en assessor fra hvert stift.
Liste over stift og nåværende biskoper
Listen rangerer stiftene etter rekkefølgen de ble grunnlagt i, og angir bispesetet, domkirken og nåværende biskop.
Vekkelsebevegelser
Siden sent på 1700-tallet og tidlig på 1800-tallet har fire vekkelsebevegelser vært virksomme innen den evangelisk-lutherske kirken i Finland. Disse er bedebevegelsen, pietismen, den evangeliske bevegelsen og læstadianismen. Kirkens hjemmesider omtaler også den femte vekkelsebevegelsen, som oppstod på midten av 1900-tallet, en evangelisk vekkelseskristendom, også kalt nypietisme.
Bedebevegelsen
Rukoilevaisuus (finsk, bokstavelig; en retning mot bønn) oppstod på 1700-tallet som en følge av bondejenten Liisa Eerikintytärs omvendelse. Eerikintytärs vitnesbyrd ble starten på en vekkelse i Kaland, som senere spredte seg til hele landskapet som kalles Egentliga Finland og videre til Satakunta. Tidlige ledere i bevegelsen var sognepresten i Nousis, Abraham Achrenius og sønnen hans, Anders Achrenius.
Bevegelsen ble splittet i en konservativ og en reformåpen gruppering i 1984. Länsi-Suomen Rukoilevaisten Yhdistys ry (Foreningen for beende i vestre Finland) står på den eldre tradisjonen som tar utgangspunkt i et missale fra 1694, salmeboken fra 1701 og bibeloversettelsen fra 1776. Den vestfinske greinen er mot kvinnelige prester, noe kirken i Finland har hatt siden 1986. Suomen rukoilevaisen kansan yhdistys ry (Foreningen bønn i Finland) har en mer reformåpen posisjon, der man godtar kvinnelige prester og bruker reviderte gudstjenestebøker og nyere bibeloversettelser. Eldre bøker har fremdeles en viktig rolle, men de anses ikke som teologisk riktigere enn nyere utgaver.
Medlemskap
I 2019 var 3 796 918 personer (68,7 % av befolkningen) medlemmer av kirken. Dette var en nedgang på 1,1 prosentpoeng fra årt før.
Gudstjenestedeltagelse og kirkelige handlinger
I 2006 var tallet på gudstjenestedeltagere 7 016 500, og 2 494 100 mottok nattverd i løpet av året. I andre samlinger i kirkelig regi (andakter, studiegrupper, husfellesskap) deltok 5 675 100 personer.
75,3 % av barna som ble født i 2012, 44 774 barn, ble døpt i kirken. 53 428 ungdommer ble konfirmert, noe som utgjorde 83 % av årskullet. Det ble holdt 15 125 vigsler, noe som var 53,5 % av vigslene i Finland, og 48 201 begravelser i kirken.
Øvrig virksomhet
Barne- og ungdomsavdelingen hadde 1 216 000 besøk i familiegruppene. Blant barn i alderen tre til fem år deltok 38,1 % i dagklubber og blant barn mellom 4 og ti år gikk 7,7 % i søndagsskole. 13,7 % av sju- og åtteåringene deltok i ettermiddagsklubber, mens 13,4 % av de mellom sju og 14 år deltok i ulike aktiviteter i kirkelig regi.
Administrativ inndeling
Fra 1. januar 2007 er kirken delt inn i 517 menigheter og ni stift.
Kirkemøtets delegater fordeler seg slik:
I menighetsrådsvalget i 2006 ble det valgt omtrent 12 000 representanter for fireårsperioden 2007-2010
Personell og økonomi
I 2006 hadde kirken 21 414 personer på lønningslistene. Disse gjorde tilsammen 15 415 årsverk. Av de ansatte var det 2 164 menighetsprester, derav 34,6 % kvinner. Blant sogneprestene var 6,7 % kvinner.
Kirkens totale skatteinntekter i 2006 var på 872 millioner euro. I dette var direkte kirkeskatt 763 millioner og andre tilskudd på 109 millioner. Skattesatsen verierte mellom 1 og 2,25 % i ulike menigheter. Antalet kirkebygg var 815.
Entartete Kunst (utstilling)
Entartete Kunst (norsk: «utartet», «vanartet», «usunn», «degenerert kunst» eller «ukunst») var en mye omtalt propagandautstilling i det nazistiske Tyskland i 1937 der modernistisk billedkunst ble utstilt under den nedsettende samlebetegnelsen og slagordet entartete Kunst. Ifølge de nasjonalkonservative nazistene hadde den mer eksperimentelle billedkunsten på 1900-tallet utviklet seg feil og «utartet». Slik «degenerert kunst» ble ansett som både elitistisk og fordummende, latterlig dårlig, umoralsk, ideologisk nedbrytende og «utysk».
«Utstillingen degenerert kunst» (Die Ausstellung Entartete Kunst) åpnet i en galleribygning i parken Hofgarten i München 19. juli 1937. Dette var dagen etter åpningen av den årlige «store, tyske kunstutstillingen» (Grosse Deutsche Kunstausstellung) i det nybygde Haus der deutschen Kunst like ved. Det var hensikten at dette skulle være en motutstilling og kontrast som ledd i nazistenes kampanje mot modernismen i kunsten.
Bakgrunn
Nazistene anklaget de «degenererte» kunstnerne blant annet for å være jøder, bolsjeviker eller avantgardister som var påvirket fra utenlandet. Da Adolf Hitler, leder i nazipartiet fra 1920 og diktatorisk rikskansler i Tyskland fra 1933 til 1945, selv var en ung, aspirerende kunstner i Wien, ble hans realistiske malerier avvist til fordel for mer kreative fremstillinger. Hitlers kunstideal var klassisk, og han ønsket en «arisk» og heroisk kunst i et tradisjonelt, naturalistisk og akademisk formspråk. Idémessig skulle motivene forherlige kraftfulle mennesker, edle helter, livet på landsbygda og familiesamhold. Malerstilen var glatt og konservativ, mens moderne formgrep ble hånet som uttrykk for en usunn utglidning.
Propagandaminister Joseph Goebbels fikk ideen til å arrangere en egen utstilling av «degenerert kunst» da han leste Säuberung des Kunsttempels: eine kunstpolitische Kampfschrift zur Gesundung deutscher Kunst im Geiste nordischer Art («Rensing av kunsttempelet; et kunstpolitisk kampskrift for gjenreisningen av tysk kunst i nordisk ånd») av maleren og kritikeren Wolfgang Willrich (1897–1948). Willrich hevdet i boken at kunstbransjen var korrupt og preget av bolsjevisme, anarki og «rød» forurensing. Boken var illustrert med kollasjer av kunsten Willrich kritiserte. Willrich var nøye med å identifisere kunstnere, tidsskrifter og museer som drev med den moderne kunsten han mislikte. Goebbels noterte 11. juni i dagboken: «Oppgaven er nødvendig, og jeg tar den på meg.» Hitler hadde flere ganger kritisert den moderne kunsten som Goebbels foretrakk. Goebbels tok med denne utstillingen initiativet i kulturpolitikken.
Goebbels hadde tidligere i 1937 vært involvert i propagandautstillingen «Gebt mir vier Jähre Zeit» («Gi meg fire år», Hitlers slagord fra 1933). som ble organisert av kunstnerne og skribentene Wolfgang Willrich og Walter Hansen (1869–1949), og skulle vise frem hva regimet hadde oppnådd. Utstillingen hadde en liten avdeling bildende kunst. Hansen og Willrich arbeidet nært sammen, og Hansen var kjent for sin innbitte antimodernistiske kunstsyn. Hansen ga i 1941 ut den antisemittiske boken Judenkunst in Deutschland («Jødekunst i Tyskland) med undertittelen ''Quellen und Studien zur Judenfrage auf dem Gebiet der bildenden Kunst. Ein Handbuch zur Geschichte der Verjudung und Entartung deutscher Kunst 1900 – 1933'' («Kilder til og studier av Jødespørsmålet innen billedkunst. En håndbok i historien om jødifiseringen og degenerasjonen av tysk kunst 1900–1933») på Nordland Verlag.
Beslaget ble gjennomført av en kommisjon ledet av Adolf Ziegler, Hitlers kunstrådgiver, selv maler og president i Reichskammer der bildenden Künste («rikskunstkammeret»), som valgte seg fem medlemmer: Wolfgang Willrich, Hans Schweitzer, Klaus Graf von Baudissin, Otto Kummer og Robert Scholz. Schweitzer laget propagandaplakater for naziregimet under pseudonymet «Mjölnir» og ble senere utnevnt til assisterende «rikskommissær for artistisk formgiving», Kummer representerte Bernhard Rusts departement for vitenskap, kultur og undervisning, mens Scholz var naziideologen Alfred Rosenbergs kunstekspert, anti-modernist i kunstsyn og en rotfestet rasist.
Kommisjonen ble ivrigere og mer pågående etter utstillingen og arbeidet seg gjennom de fleste offentlige kunstsamlinger. Ziegler avviste imidlertid Baudissins mer ytterliggående forslag om også å konfiskere kunst i private samlinger. Hitler utstedte personlig en fullmakt til Zieglers kommisjon 4. august 1937 etter utstillingen åpnet i München og etter at kommisjonen hadde gjort en god del av arbeidet. Goebbels hadde gitt kommisjonen skriftlig oppdrag 30. juni 1937. Goebbels sørget for at det ble vedtatt og offentliggjort en lov 31. mai 1938 som legaliserte beslagene nesten ett år etter at de faktisk var gjennomført.
Etter utstillingen ble verken spredd på ulike måter. Herman Göring, ledende nazist og sjef for flyvåpenet før og under krigen, sikret seg noen personlig til sin residens Karinhall. Et knippe på 125 verker ble i 1939 solgt via en kunsthandler i Lucerne. Blant verker som slik ble reddet ut av Tyskland var selvportrett av Vincent van Gogh, verker av Picasso, Piet Mondrian og El Lisitskij. Brannvesenet i Berlin satte 20. mars 1939 fyr på nær 5000 arbeider (inkludert malerier, akvareller og grafiske trykk).
Utstillingen
Entartete Kunst omfattet 650 malerier, skulpturer og grafiske trykk av 112 kunstnere, hovedsakelig tyske, som var nitidig valgt ut fra 32 museer over hele landet.
Verkene var trangt og rotete oppstilt, og utstyrt med nedlatende kommentarer og obscøne vitser. Guideheftet til utstillingen gjorde rede for bakgrunnen og gjentok det vanlige angrepet på jøder og bolsjeviker og unnskyldte samtidig de «ariske» kunstnerne hvis verk var utstilt. Heftet siterte angrep på moderne kunst fra Hitlers taler og utstillingen fremsto derfor som Hitlers personlige fordømmelse av kunstnere hvis kunst han anså som degenerert. Utstillingen var med vilje utformet for å fremkalle negative reaksjoner fra publikum.
Utstillingen skulle håne den modernistiske kunsten, særlig dadaismen, ekspresjonismen og Neue Sachlichkeit. De «degenererte» bildene og skulpturene ble stilt ut sammen med fotografier av vanskapte mennesker og tegninger utført av psykisk utviklingshemmede. Kunstverkene var dessuten hengt opp på skrå og omgitt av politiske slagord og lapper som gjorde narr av kunstneren og arbeidene. Slik ville naziregimet latterliggjøre modernistisk kunst på en mest mulig pedagogisk måte og tydelig vise hvor syk og skadelig den var.
Hitler personlig betraktet de «utartede» kunsterne som talentløse og svikefule fordi kunsten deres ikke var selvforklarende og trengte kontekstualisering. Kunstnerne ble fremstilt som sjarlataner, rasemessig mindreverdig og mentalt avvikende.
Besøkstall
Utstillingen tiltrakk seg langt større publikum enn ordinære utstillinger av «anstendig» tysk kunst. I løpet av de drøyt fire månedene Entartete Kunst ble vist i München, skal godt over to millioner ha vært innom, altså i gjennomsnitt 20 000 besøkende hver dag. Publikumstallet skal ha vært dobbelt så stort som for utstillingen av den høyverdige kunsten.
Den store, tyske kunstutstilling
18. juli 1937, dagen før Entartete Kunst ble presentert, åpnet partifører og rikskansler Adolf Hitler «Den store, tyske kunstutstilling» (Die Große Deutsche Kunstausstellung), en storslagen oppvisning i det nybygde kunstpalasset like ved. Dette var den første av i alt åtte årlige utstillinger fram til 1944 som skulle vise «det beste av tysk kunst»: tradisjonelle og angivelig tidløse akt- og sjangermalerier, stilleben, landskapsbilder og motiver fra både mytologi og industri såvel som framstillinger av «nye, rasereine mennesker» i overensstemmelse med den nasjonalsosialistiske estetikken.
Vandreutstilling
Massemønstringa ble sendt videre til 11 ulike byer i Tyskland og Østerrike (fra våren 1938 sammenslått til Grossdeutsches Reich), deriblant Berlin, Leipzig, Düsseldorf, Weimar, Halle, Wien og Salzburg. Utstillingene ble til sammen sett av over tre millioner mennesker fra 1937 til april 1941.
Kunstnere representert på Entartete Kunst
I Walter Hansens Judenkunst in Deutschland fra 1942 er kunstnere som var representert med verk på utstillingen i 1937, omtalt som «forfallskunstnere» (Verfallskünstler).
I ettertid
I forbindelse med «riksmusikkdagene» (Reichsmusiktagen) i Düsseldorf åpnet utstillingen Entartete Musik 24. mai 1938. Der ble «musikkbolsjevistiske» komponister som Hanns Eisler, Paul Hindemith, Arnold Schönberg og andre fordømt. De fleste verker av Bela Bartok, Vårofferet av Stravinskij og Tolvskillingsoperaen av Kurt Weill ble fordømt som moderne. Utstillingen rakket ned på jazz og atonal musikk, og hevdet at jøder og bolsjeviker dominerte tysk musikk i Weimar-republikkens tid. Utstillingen ble organisert av Hans Severus Ziegler, direktør for Deutsches Nationaltheater und Staatskapelle Weimar og bror av Adolf Ziegler.
I ettertid oppfattes forestillingen om den entartete kunst som en del av «det komplette manifest» for alle samfunnsområder innenfor nazismen.
Freie Universität Berlin har siden 2010 forsøkt å samle en liste over det meste av den beslagte kunsten og kunstnere som ble berørt utover de som ble uthengt i München.
Kunst og ukunst i Norge
Norske nasjonalsosialister i Nasjonal Samling (NS) førte en liknende kulturkampanje mot «degenerert» kunst og kunstnere med kommunistiske sympatier under andre verdenskrig. Skillelinjene mellom «ekte» og «uekte» kunst gikk imidlertid litt annerledes i Norge enn i Tyskland. Edvard Munchs kunst ble betraktet som «utartet» i Tyskland, der 82 av arbeidene hans ble beslaglagt fra tyske samlinger i 1937; i Norge ble Munch hyllet som en mester i Norge og han hadde fire bilder med som «god» kunst på «Kunst og ukunst».
Norge var det eneste landet utenom Tyskland som arrangerte slike utstillinger.
Mot-utstilling i London 1938
Som en motreaksjon mot den «barbariske kulturpolitikken» til det tyske nazistpartiet, ble «Tysk kunst i det 20. århundret» (Twentieth Century German Art) avholdt i London. Det skjedde i New Burlington Galleries fra 7. juli til 28. august 1938, året etter München-utstillingen. Motutstillingen ble i hovedsak arrangert av fire kvinner: Noel ‘Peter’ Gordon, en kunsthandler i London, Irmgard Burchard, en sveitsisk kunsthandler, og Edith Hoffmann og Charlotte Weidler, begge kunsthistorikere.
Kunsten ble skaffet til veie fra flere enn 90 tyske og jødiske samlere og kunstnere som levde i eksil i Vesten. Utstillingen omfattet omkring 270 arbeider fra 64 forfulgte kunstnere med tilknytning til Tyskland, deriblant Max Slevogt, Franz Marc, Otto Dix, Georg Grosz, Max Beckmann, Emil Nolde, Kathe Kollwitz, Max Pechstein, Alfred Kubin, August Mack, Oskar Kokoschka, Paul Klee, Edvard Munch, Ernst Ludwig Kirchner, El Lissitzky og Wasilij Kandinskij. Flere av bildene og skulpturene var til salgs.
«Tysk kunst i det 20. århundret» fikk godt besøk og mye presseomtale. Massemønstringen ble den tydeligste manifestasjonen av kritikken mot den nazistiske kampanjen mot ikke-naturalistisk samtidskunst. Den afroamerikanske sangeren Paul Robeson opptrådte under åpninga.
Anders Mol
Anders Berntsen Mol (født 2. juli 1997 på Stord, men hovedsak oppvokst i Strandvik, Fusa) er en norsk sandvolleyballspiller.
Han ble olympisk mester i sandvolleyball sammen med Christian Sørum i Sommer-OL 2020 i Tokyo.
Mol er en del av landslagssatsningen til BeachVolley Vikings. Mol og Sørum har vunnet en rekke internasjonale turneringer, og har blant annet fire gull i EM og bronse i VM, i tillegg til at de vant verdensserien sammelagt i sesongen 2018. I august 2018 inntok laget også førsteplassen på verdensrankingen som det første norske laget på over 20 år.
Karriere
Anders Mol er trippel europamester i juniorklassen sammen med henholdsvis Mathias Berntsen, Aleksander Sørum og Christian Sørum.
Mol og Sørum har spilt sammen siden høsten 2016, da duen vant gull i EM U22 i Hellas. De overrasket også ved å komme til kvartfinalene i den prestisjefulle Klagenfurt Major-turneringen allerede samme år. I juli 2017 gjorde Mol og Sørum det på nytt sterkt i en Major-turnering, denne gangen i Gstaad. Her endte duoen på en niendeplass.
2018
I 2018-sesongen etablerte Mol og Sørum seg for alvor i verdenseliten. I mai kom de på andreplass i firestjernersturneringen i Itapema i Brasil. Deretter kom gjennombruddet da de vant den femstjerners masterturneringen i Gstaad i midten av juli. En uke senere kom duoens første mesterskapsmedalje på seniornivå, da de gikk ubeseiret gjennom EM i Nederland og ble europamestre etter å ha slått Latvia 2–0 i finalen. Det var Norges første EM-gull siden 1997, samme året som Mol ble født. I august 2018 vant laget sin tredje storturnering på rad, da også masterturneringen i Wien ble vunnet. Mol og Sørum avsluttet 2017/18-sesongen med å slå det polske paret Grzegorz Fijałek og Michał Bryl i finalen i verdensserien, en tittel som 150,000 USD i premiepenger.
2019
Mol og Sørum startet sesongen 2019 som toppseedet på verdensrankingen etter de sterke prestasjonene i 2018. Sesongen 2019 tyvstartet i Las Vegas høsten 2018, og Mol/Sørum fortsatte der de slapp, med gull. Til tross for at Mol slet med en kneskade i sesonginnledningen, kom paret til kvartfinalen både i Haag og i Xiamen tidlig i kalenderåret 2019. I mai var Mol tilbake for fullt, og laget innledet en ny seiersrekke. I løpet av tre uker vant de tre verdensserieturneringer på tre ulike kontinenter, da turneringene i Itapema, Jinjiang og Ostrava alle ble vunnet. I vårsesongens siste turnering ble det 2.plass i Warszawa, men laget ble likevel ansett som favoritter før VM i Hamburg. Verdensmesterskapet endte med en bronsemedalje, etter tap mot hjemmelaget Thole/Wickler i semifinalen. Dette var Norges første VM-medalje siden Kjemperud/Høidalen i 2001, og laget ga uttrykk for både glede og stolthet over medaljen. Den første turneringen etter VM var den tradisjonsrike turneringen i Gstaad, hvor Mol/Sørum forsvarte seieren fra 2018 og tok sin femte turneringsseier for sesongen.
2020
Sesongen 2020 ble i svært stor grad avlyst på grunn av koronapandemien. Mol spilte likevel litt innendørsvolleyball, og ble norsk cupmester med Førde.
2021
OL i Tokyo ble utsatt til 2021 på grunn av koronapandemien. Mol og Sørum tapte en gruppekamp, men ble olympiske mestre etter å ha slått Russland i finalen og Latvia i semifinalen. Det norske laget vant også sitt fjerde strake EM-gull.
2022
I 2022 vant Mol og Sørum VM-gull på overlegent vis i Roma, og revansjerte dermed bronsemedaljen fra 2019. Brasil ble slått i finalen. Mesterskepet var utsatt ett år på grunn av koronapandemien. For første gang på fem år vant Mol/Sørum ikke EM i 2022. En jevn semifinalekamp endte med tap mot Sverige, og dermed EM-bronse til Norge.
Tone Pahle
Tone Pahle (født 1. oktober 1954) er en norsk tidligere roer.
Anders Mol
2022
I løpet av sesongen vant Mol/Sørum fire verdensserieturneringer på Elite 16-nivå. De vant i Ostrava, Paris, Cape Town og sesongfinalen i Doha. Sistnevnte turnering ga en pengepremie på 150 000 dollar.
Tone Pahle
Hun representerte Norge under Sommer-OL 1976, der hun ble nummer 10.
Kristine Bjerknes
Kristine Bjerknes (født 22. februar 1976) er en norsk tidligere roer.
Anders Mol
2023
Gjennom sesongen 2023 forble Mol/Sørum det beste laget i verden gjennom de såkalte Elite 16-turneringene i verdensserien. De innledet sesongen med gull i Doha, fulgte opp med to sølv før det ble gull i Ostrava, sølv i Gstaad og gull i Montreal. Ved utgangen av juli 2023 har duoen dermed kommet til finalen i alle seks Elite 16-turneringene i 2023.
EM 2023 endte med en skuffende 5.plass for Mol/Sørum, etter tap mot Luini/De Groot fra Nederland i kvartfinalen. Sverige vant mesterskapet for andre år på rad.
Kristine Bjerknes
Hun representerte Norge under Sommer-OL 1996, der hun ble nummer 7. Der satte hun og Kristine Klaveness en norsk rekord som ble stående i dobbeltsculler, i 2017 var den fortsatt uslått. I 2001 rodde hun for Drammen Roklubb da hun tok sitt syvende Norgesmesterskap i nettopp roing på Vangsvatnet i Voss. Senere gikk hun over til Christiania Roklub.
Kevin Brooks
Kevin M. Brooks (født 30. mars 1959 i Exeter, England) er en britisk barnebokforfatter, mest kjent for sine romaner Martyn Pig og Lucas. Han mottok Carnegie Medal in Literature for 2014 for boka The Bunker Diary.
Brooks har studert psykologi og filosofi i Birmingham, Aston University og i London.
Solfrid Johansen
Solfrid Johansen (født 9. februar 1956) er en norsk tidligere roer.
Hun representerte Norge under to OL, der hun ble nummer 4 og 5.
Danmark under EM i friidrett 1994
Danmark deltok med 12 utøvere under EM i friidrett 1994 som ble arrangert 7.–14. august 1994 i Helsingfors. Utøvere fra Danmark tok ingen medaljer under mesterskapet.
Roope Kakko
Han representerte Finland under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble nummer 43 i herrenes turnering.
Tyssevatnet (Ørsta)
Tyssevatnet er en regulert innsjø helt sørøst i Volda kommune i Møre og Romsdal. Innsjøen er regulert som magasin for Tussa kraftverk.
Hugo Ventura
Hugo Ventura Ferreira Moura Guedes (født 14. januar 1988) er en portugisisk fotballspiller som for tiden er klubbløs.
Breiavad
Breiavad er en innsjø i kommunene Forsand og Hjelmeland i Rogaland. Innsjøen fungerer som vannmagasin for Lysebotn kraftverk, og vannstanden reguleres mellom 693 og 648 moh som en følge av dette. Ved innsjøens utløp er det bygget en 60 meter høy betongdemning (1965). Tidligere var innsjøen vasse-grunn og derav navnet.
Breiava kraftverk har utløp til innsjøen og utnytter et 60 meter høyt fall fra Nilsebuvatnet.
En kvindes hemmeligheter
En Kvindes Hemmeligheter (originaltittel: Secrets) er en amerikansk stumfilm fra 1924 regissert av Frank Borzage, med Norma Talmadge og Eugene O’Brien i hovedrollene. Filmens forelegg er Frances Marions teaterstykke Secrets fra 1922. Den ble nyinnspilt i 1933 som lydfilm med Mary Pickford i hovedrollen. Filmen ble vurdert for norsk sensur 09. september 1924.
Handling
Historien åpner i nåtiden. 75 år gamle Mary Carlton er deprimert, på grunn av ektemannen Johns sykdom. Hun føler at livet hennes ikke har noen nytte hvis John dør. Hun begynner å lese dagboken sin, hvoretter filmen hopper til 1865, på den tiden hun ble forelsket i John. Men hun føler at hun må skjule denne kjærligheten på grunn av sin strenge mor, av frykt for at moren kommer til å avvise deres kjærlighet på grunn av deres forskjellige sosiale klasser. Mary er medlem av den svært velstående Marlowe-familien, samtidig som John kommer fra arbeiderklassen.
Når foreldrene hennes oppdager sannheten om forholdet deres, blir de rasende. De forbyr henne fra å treffe John igjen. Mary forteller dem imidlertid at hun virkelig elsker John, og at hun aldri kommer til å gifte seg med noen annen mann hvis hun ikke kan møte John lenger. Faren hennes William låser henne inn på rommet sitt, frem til hun slutter å være en opprører. I mellomtiden mottar Mary et brev fra John, som kunngjør at han har fått sparken fra jobb på grunn av deres kjærlighetsforhold. Senere den kvelden sniker John seg inn for å møte henne, og kunngjør at han planlegger å reise til Amerika.
Til tross for at Mary vet at foreldrene hennes aldri kommer til å snakke med henne igjen, bestemmer hun seg for å reise sin vei sammen med ham. Men William planlegger å sende Mary til Skottland, for å bo hos bestemoren hennes. Mary skriver et avskjedsbrev til foreldrene sine, før hun sniker seg av gårde sammen med John. I 1870 føder Mary en sønn. En dag truer en kriminell gjeng med å drepe John. Han ønsker å overgi seg, slik at de ikke kommer til å drepe Mary og babyen deres også - men Mary ønsker at han burde slåss. Han gjør som Mary sier, og beseirer til slutt gjengen.
Årene går. I 1888 feirer Mary sin 39-årsdag, og har igjen litt kontakt med sin egen familie. Men hun oppdager at John har en elskerinne, Estelle. Mary føler seg ydmyket, men Estelle gjør ting verre når hun konfronterer Mary med det faktum at hun ikke klarer å gjøre ektemannen sin lykkelig. Mary ønsker å få skilsmisse fra ektemannen sin, men han ønsker ikke å forlate henne. Han innrømmer at han har hatt en affære med Estelle, men at dette ikke betydde noe for ham. De gjenforenes, selv om John kunngjør at han har tapt alle pengene han eier. Historien hopper deretter tilbake til nåtiden, hvor Mary får beskjed om at ektemannen hennes endelig har kommet seg etter å ha vært alvorlig syk.
Konstantin Zyrjanov
Konstantin Georgijevitsj Zyrjanov (russisk:Константин Георгиевич Зырянов) (født 5. oktober, 1977 i Perm) er en russisk fotballspiller. Han spiller på midtbanen til FK Zenit og. I UEFA-cupen 2008 scoret han 2-0 målet mot Rangers FC i finalen. I EM har han spilt på Russlands midtbane og scoret vinnermålet mot de regjerende europamesterne.
Gian Maria Volonté
Gian Maria Volonté (født 9. april 1933 i Milano, Italia, død 6. desember 1994 i Florina, Hellas) var en italiensk skuespiller.
Utenfor Italia er Volontés mest kjent for rollene som Ramón Rojo og El Indio i Sergio Leones filmer For en neve dollars  og For en neve dollar mer, som han selv hevdet han bare tok for pengenes skyld. Etter dette spilte han på 1960- og 70-tallet i en rekke filmer i både Italia og resten av Europa. Han døde uventet av et hjerteinfarkt under innspillingen av filmen Odyssevs’ blikk i Hellas hvor hans rolle i filmen ble overtatt av Erland Josephson.
Al Jawf (provins)
Al Jawf (arabisk: الجوف; Al Ǧauf) er en provins i det nordlige Saudi-Arabia med grense mot Jordan. Provinsen har et areal på 100 212 km² og hadde i 2004 et innbyggertall på 361 676. Sakakah er administrasjonssentrum i Al Jawf. Provinsen er delt inn i følgende tre guvernementer (muhafazah): Sakakah, Qurayyat og Dumat Al-Jandal. Prins Fahd bin Badr har vært guvernør i Al Jawf siden 2001.
Wang Jeung-hun
Wang Jeung-hun (født 7. september 1995) er en sørkoreansk profesjonell golfspiller.
Han representerte Sør-Korea under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble nummer 43 i herrenes turnering.
Danmark under EM i friidrett 2002
Danmark deltok med 16 utøvere under EM i friidrett 2002 som ble arrangert 6.–11. august 2002 i München. Utøvere fra Danmark tok to medaljer under mesterskapet.
José Carlos Coentrão Marafona
José Carlos Coentrão Marafona (født 8. mai 1987) er en portugisisk fotballspiller som spiller for den tyrkiske klubben Alanyaspor.
Veronika Erstad
Veronika Erstad (født 6. mai 1979) er en norsk forfatter fra Rosendal.
Hun har gått på Forfatterstudiet i Bø og Forfatterstudiet i Tromsø og debuterte i 2015 med diktsamlinga Eg er så nær morgonen eg kan kome på Samlaget og med barneboka Kattejenta på Cappelen Damm.
Kvanndalsvatnet
Kvanndalsvatnet er en innsjø i Ørsta kommune i Møre og Romsdal. Innsjøen er regulert som magasin for Bjørdal kraftverk.
Sovjetmesterskapet i sjakk
Sovjetmesterskapet i sjakk ble arrangert i de fleste årene mellom 1920 og 1991, fra Sovjetunionen ble etablert etter oktoberrevolusjonen i 1917, og fram til Sovjetunionen gikk i oppløsing rundt 1990. Sjakk hadde stått sterkt i Russland, og flere av kommunistlederne så svært positivt på sjakk. Sjakkopplæring ble dermed prioritert og sjakken ble tilført ressurser, noe som førte til at sjakk etter hvert ble noe av en folkesport i Sovjetunionen.
Dette er en liste over alle vinnere av Sovjetmesterskapet i sjakk. Som følge av den sterke stillingen sjakk hadde i Sovjetunionen, så var den årlige sovjetmesterskapet det sterkeste nasjonale mesterskapet, og regelmessig blant de 2-3 sterkeste turneringene i verden. Listen over vinnere teller 8 verdensmestere i sjakk og 4 utfordere til VM-tittelen. Sovjetmesterskapet ble avholdt som en alle-mot-alle-turnering, med unntak for den 35. og den 58. mesterskapet, som ble avholdt som sveitserturneringer.
Fleste seirer:
Jizan (provins)
Jizan (arabisk: جازان; Jāzān) er Saudi-Arabias minste provins. Den strekker seg omkring 300 km langs kysten av Rødehavet i det sørlige Saudi-Arabia, like nord for Jemen. Jizan dekker et område på 11 671 km² og hadde en befolkning på 1 186 139 innbyggere ved folketellingen i 2004. Jizan er også navnet på administrasjonssenteret i provinsen. Nåværende guvernør er Muhammad bin Nasr.
Jizan omfatter over 100 øyer i Rødehavet, blant annet Farasan-øyene, som er et populært reisemål for turister. Farasan-øyene er det første naturvernede området i Saudi-Arabia og er hjem til den utrydningstruede arabiske gasellen. Dessuten kommer mange trekkfugler hit fra Europa om vinteren.
Verdenscupen i langrenn 1982/83
Verdenscupen i langrenn 1982/83 ble innledet i Val di Sole i Italia 12. desember 1982 og ble avsluttet i Labrador City i Canada 27. mars 1983. Aleksandr Zavjalov fra Sovjetunionen vant cupen sammenlagt for menn og Marja-Liisa Hämäläinen fra Finland for kvinner.
Jizan (provins)
Guvernementer
Provinsen Jizan er delt inn i 14 guvernementer (muhafazah). Folketallet ved den offisielle folketellingen i 2004 er oppgitt i parentes.
15. serierunde i OBOS-ligaen 2021
To av kampene i '''15. serierunde i OBOS-ligaen 2021''' ble spilt søndag 22. august, mens de resterende kampene ble spilt mandag 23. august.
Jaco van Zyl
Jaco van Zyl (født 23. februar 1979) er en sørafrikansk profesjonell golfspiller.
Justice for Hillsborough – Kampen for rettferdighet fortsetter
Justice for Hillsborough – Kampen for rettferdighet fortsetter er et samlealbum med diverse artister og ble utgitt sommeren 2013 av Liverpool FC Supporters Club Norway og Øra Musikk.
Albumet toppet raskt bestselgerlisten til Platekompaniet, og lå på VG-listas samlealbumliste i 12 uker (ukene 34 til og med 45) med en annenplass som høyeste plassering i uke 36 i 2013.
Sporliste
Sangsporenes kommentarer er sitater i CD-platens innercover av Liverpool FCs norske supporterklubb.
Alcina
Alcina (HWV 34) er en opera seria i tre akter med musikk av Georg Friedrich Händel. Libretto-forfatteren er ukjent, men temaet er, på samme måte som i Händel-operaene Orlando og Ariodante, fra Ludovico Ariostos Orlando furioso, et episk dikt skrevet fra tiden før Karl den stores krig mot maurerne.
Historie
Alcina ble skrevet for Händels første sesong ved Covent Garden Theatre i London. På samme måte som i Ariodante finnes det her dansescener komponert for Marie Sallé. Den hadde premiere i London 16. april 1735. Som komponistens øvrige verk i opera seria-genren ble den glemt og etter en nypremiere i Braunschweig i 1738, ble den ikke spilt igjen før i Leipzig i 1928.
Den australskea sopranen Joan Sutherland sang rollen i en oppsetting av Franco Zeffirelli hvor hun gjorde sin første opptreden på La Fenice i Venezia i februar 1960 og på operaen i Dallas i november samme år.
Den svenske premieren fant sted på Kungliga Operan i Stockholm 14. april 1959. Den ble satt opp på Göteborgsoperan med premiere 5. februar 2011.
Get Up Tour
Get Up Tour er en turné med Bryan Adams.
Bruno Hortelano
Bruno Hortelano Roig (født 18. september 1991 i Wollongong i Australia) er en spansk sprinter, som spesialiserer seg på 100 og 200 meter. Hans fremste internasjonale meritt er gull på 200 meter ved EM i friidrett 2016, der han satte spansk rekord med 20,39 i semifinalen.
Han er født i Australia, men er spansk statsborger, i likhet med sine foreldre, som flyttet fra Australia til Spania for å arbeide der. Han gikk high school ved Assumption Catholic School i Ontario i Canada, og studerte videre bioingeniørstudier ved Cornell University i New York i USA fra 2009.
Idrettskarriere
Han kom på 3.-plass på 100 meter ved det spanske ungdomsmesterskapet i juli 2008, og i november vant han 60 meter ved innendørsstevnet International Youth Meet of Champions i Canada.
U vojny ne zjenskoje litso
U vojny ne zjenskoje litso kan vise til:
Bruno Hortelano
Idrettskarriere
Ved det spanske juniormesterskapet innendørs i februar 2009 kom han på 4.-plass på 60 meter, med 6,95 sekunder i finalen. Utendørs kom han på 3.-plass på 100 meter ved det spanske juniormesterskapet.
Hortelano debuterte internasjonalt ved junior-VM i friidrett 2010 i Canada. Han gikk videre fra innledningsheatet, der han løp på 21,51 sekunder, men stilte ikke til start i semifinalen på grunn av en stressfraktur i leggbenet.
Mandelasletta
Mandelasletta er et flatt område i Tromsdalen rett nord for Tromsøbrua og ligger mellom mellom Kirkegårdsneset, Tromsøysundet, Tromsøysundveien og Storsteinnes lykt.
Bruno Hortelano
Idrettskarriere
Han kom på 2.-plass på 60 meter ved universitetsmesterskapet HEPS Indoor (Ivy League), og han vant både 100 og 200 meter ved HEPS Outdoor, samt 4 x 100 meter stafett.
Mandelasletta
Området er oppkalt etter den sørafrikanske statslederen Nelson Mandela i forbindelse med at sletta ble brukt som arena for en konsert til Mandelas ære i 11. juni 2005, "Arctic 46664".
Bruno Hortelano
Idrettskarriere
Ved det spanske U23-mesterskapet i 2011 kom han på 2.-plass på 200 meter og 3.-plass på 100 meter. Han deltok ved U23-EM i friidrett 2011 i Tsjekkia, der han løp 100 meter. Der løp han på 10,74 i innledningsrunden, som var 16. beste tid, og gikk ikke videre til finalen.
Danny Chia
Danny Chia (født 29. november 1972) er en malaysisk profesjonell golfspiller.
Bruno Hortelano
Idrettskarriere
Han fikk sølv på 60 meter ved det spanske mesterskapet innendørs i 2012.
Danny Chia
Han representerte Malaysia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble nummer 48 i herrenes turnering.
Bruno Hortelano
Idrettskarriere
Ved EM i friidrett 2012 deltok Hortelano både på 200 meter og 4 x 100 meter stafett. På 200 meter løp han på 21,08 i innledningsheatet og 21,35 i semifinalen, og gikk ikke til finalen. På 4 x 100 meter fikk Spania 9. beste tid, og ble ikke blant de 8 lagene som løp i finalen.
2021 i Surinam
Begivenheter i året 2021 i Surinam.
Bruno Hortelano
Idrettskarriere
Senere i juli ble han spansk U23-mester (promesa) på både 100 og 200 meter, der han satte personlig rekord på 100 meter med 10,36. En uke senere senket han sine personlige rekorder til 10,29 på 100 meter og 20,64 på 200 meter ved et stevne i Monachil i Granada.
Ved U23-EM i friidrett 2013 fikk Spania bronse på 4 x 100 meter stafett. Han deltok også på 4 x 400 meter stafett, der Spania kom på 5.-plass, og han kom også på 5.-plass på 200 meter, der han løp på 20,70. Han deltok også ved Lag-EM i friidrett 2013, der Spania deltok i Super League, og han løp der begge stafettene. På 4 x 100 meter kom de på 8.-plass, og på 4 x 400 meter kom de på 7.-plass. I USA vant han 400 meter ved HEPS Outdoor (Ivy League).
På nasjonalt nivå ble han spansk U23-mester på 200 meter, og han ble for første gang spansk mester på 200 meter. Han fikk også sølv på 100 meter ved det spanske mesterskapet utendørs.
I august deltok han ved VM i friidrett 2013. Der satte han ny spansk rekord i innledningsheatet på 200 meter, med 20,47 sekunder. I semifinalen løp han på 20,55, som var 16. beste tid, og gikk ikke videre til finalen. Det spanske stafettlaget på 4 x 100 meter satte også ny spansk rekord på 4 x 100 meter, med 38,46 sekunder, men fikk 9. beste tid, og ble ikke blant de 8 lagene som gikk til finalen.
Ved innendørssesongen vant han både 60 meter og 400 meter ved HEPS Indoor. Den 14. mars, ved NCAA-mesterskapet innendørs, satte Hortelano ny spansk rekord innendørs på 200 meter, med 20,75 sekunder.
I mai satte han personlig rekord på 400 meter, med 46,22 sekunder, ved et stevnet Swarthmore Final Qualifier i Swarthmore. Han deltok ved det ibero-amerikanske mesterskapet i friidrett, og kom der på 4.-plass på 400 meter.
Han ble spansk mester på 200 meter igjen i 2015. Ved Lag-EM i friidrett 2015 (Super League) kom han på 6.-plass på 200 meter, med tiden 20,88, og på 4 x 100 meter stafett deltok han på det spanske laget som kom på 9.-plass.
Innendørssesongen startet med seier på 60 meter både ved Penn State Nittany Lion Challenge i University Park og Fastrack National Invite i Staten Island.