cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Smart Club
Selskapet var opprinnelig en del av CG Holdingkonsernet som omfatter blant annet Christiania Glassmagasin, Porsgrunds Porselænsfabrik, Hadeland Glassverk, Steninge slott i Sverige og Fotballklubben Lyn. I juli 2008 inngikk Coop Norge SA en avtale om å kjøpe Smart Club.
George Washington
Aktiviteter mellom revolusjonen og presidentskapet
Washington dyrket rundt 32 km². Som mange plantasjeeiere i Virginia på den tiden hadde han ofte gjeld og hadde aldri mye penger. Faktisk hadde han lånt £600 for å flytte til New York, som da var sentrum for den amerikanske styresmakten, for å overta embetet som president.
George Washington ble valgt til den første amerikanske president i 1788–9. Den første amerikanske kongressen stemte for å betale Washington en lønn på $25,000 i året, en betydelig sum i 1789. Washington, hvis formue har blitt anslått fra alt mellom $500 millioner til $1 milliard i dagens verdi, nektet innledningsvis å ta imot lønnen. Imidlertid skiftet han holdning i dette spørsmålet da han ble gjort oppmerksom på at det ville skape presedens om stillingen var ulønnet, slik at bare formuende landeiere ville ha råd til å bli presidenter og at en ulønnet stilling også ville kunne friste til å ta imot bestikkelser.
Utnevnelser i høyesterett
Som den første presidenten, utnevnte Washington hele høyesterett, noe som nesten ble gjentatt av president Franklin Delano Roosevelt under hans fire perioder i embetet (1933–45). Washington utnevnte følgende dommere til høyesterett i USA:
Etter tiden som president
Etter at han gikk av som president i mars 1797 flyttet Washington tilbake til Mount Vernon med en dyp lettelse.
Washington ble i 1798 utnevnt til løytnantgeneral i den amerikanske hær (den da høyeste rangen) av president John Adams. Utnevnelsen av Washington skulle være en advarsel til Frankrike som truet med krig. Washington gikk aldri ut i aktiv tjeneste og da han døde et år senere ble hans navn skrevet ned i hærens lister som pensjonert løytnantgeneral, som på den tiden ble regnet som sidestilt med hans rang som general og øverstkommanderende under revolusjonskrigen.
Innen et år av utnevnelsen fikk Washington en stygg forkjølelse med feber og sår hals som utviklet seg til en akutt hals- og lungebetennelse og døde 14. desember 1799 i sitt hjem. Moderne leger tror at Washington døde av enten streptokokk-infeksjon i halsen eller, siden han ble årelatet som del av behandlingen, en kombinasjon av sjokk fra blodtapet, oksygenmangel og dehydrering. En av legene som overså årelatingen av ham var dr James Craik, en av Washingtons nærmeste venner som hadde vært med Washington ved Fort Necessity, Braddock-ekspedisjonen og gjennom revolusjonskrigen. Washington ble begravd i familiens gravplass på Mount Vernon.
Kongressmannen Henry Lee, en kamerat fra revolusjonskrigen, minnet Washington som «en borger, først i krig, først i fred og først i hjertene til sine landsmenn».
Smart Club
I november 2013 åpnet Obs! og Obs! Bygg i Smart Clubs gamle lokaler på Alnabru, og EXTRA ble åpnet på Slependen. Smart Club i Råde er stengt. Smart Clubs mindre forretninger på Bislett, Skedsmokorset og Sofiemyr er også omprofilert til Coop.
George Washington
Etter tiden som president
Med unntak av Dwight D. Eisenhower, som beholdt tjeneste på livstid som femstjerners general av hæren, er George Washington den eneste president med militær tjeneste som gikk inn i militæret igjen etter å ha avtjent sin tid som president. Selv om han hadde vært den høyeste rangerte offiseren i revolusjonskrigen og ble utnevnt til løytnantgeneral (nå trestjerners), virket det som alle senere fullverdige (dvs firestjerners) generaler i amerikanske historie i tillegg til femstjerners generaler hadde hatt en høyere rang enn Washington. Dette ble endret i 1976 da Washington gjennom et vedtak i kongressen ble forfremmet til general av arméene og på denne måten fikk en høyere rang enn noen tidligere, nåværende og fremtidige generaler. Det ble erklært at han alltid ville være den høyest rangerte militære offiseren i USA.
Personlig informasjon
Beundrere av Washington satte ut en tvilsom fortelling om hans ærlighet som barn. I fortellingen ønsket han å prøve ut en ny øks, og han hogde ned farens kirsebærtre. Da han ble spurt av sin far, gav han det berømte sitatet: «Jeg kan ikke lyve. Det var jeg som hogde ned kirsebærtreet». Fortellingen dukket først opp etter Washingtons død i en naiv «inspirasjons» barnebok av Parson Weems som hadde vært den religiøse lederen i Mount Vernon. Parson Weems fabrikkerte også en berømt fortelling om Washington der han ba om hjelp på et ensomt sted i skogene nær Valley Forge.
Washington var plaget gjennom sitt voksne liv av dårlige tenner og mistet en tann i året fra han var 24. I sine senere år konsulterte han flere tannleger og brukte et antall med falske tenner (men ingen av tre). Washington røykte jevnlig marihuana for å lette smertene fra sine dårlige tenner. Washingtons egen dagbok gjenforteller, ved flere anledninger, sine forsøk på å bedre kultiveringen av sine avlinger med marijuana som han brukte til hamp-produksjon og medisin: 12.–13. mai 1765: «Sådde hamp i Muddy hole ved sumpen.» 7. august 1765: «...begynte å skille hanndelen fra hunndelen i hampen ved Do–noe for sent».
Washingtons ble husket for sin ydmykhet og nøye kontrollerte ambisjoner. Han aksepterte aldri betaling under sine militærtjenester og var oppriktig nølende i å motta alle embetene som ble tilbudt ham. Da John Adams anbefalte ham for den kontinentale kongressen for posisjonen som general og øverstkommanderende av den kontinentale hær, forlot Washington rommet for å la de som var uenige fritt si sine motforestillinger. Da han senere aksepterte embetet, fortalte Washington kongressen at han var uverdig æren.
Det er ofte sagt at en av Washingtons største bedrifter var å avstå fra å ta mer makt enn det han gjorde. Han var bevisst på å beholde et godt rykte ved å avstå fra politiske intriger. Han hadde ingen interesse i å favorisere slekt eller venner og avslo f.eks. en militær forfremmelse under krigen for sin fetter William Washington, som hadde fortjent nettopp det, for ikke å bli beskyldt for favorisering. Thomas Jefferson skrev: «Moderasjonen og dyden til en enkelt karakter hindret antagelig denne revolusjonen fra å bli stengt, slik mange har blitt, av en underversjon av den friheten den var ment å etablere.»
Washington måtte overtales til en andre periode som president og aksepterte den svært nølende. Men han nektet å tjene en tredje periode og satte en presedens som holdt til presidentskapet til Franklin D. Roosevelt. Da John Adams ble tatt i ed, skal Washington ha gått bort til Adams etterpå og sagt: «Vel, jeg er nokså ute og du er nokså inne. Nå får vi se hvem som liker det best!» Washington avslo også å forlate rommet før Adams og den nye visepresidenten Thomas Jefferson og etablerte prinsippet om at selv den tidligere presidenten tross alt bare er en vanlig borger.
Washington og slaveri
Washington eide slaver gjennom hele sitt voksne liv, i likhet med flesteparten av hans følgesvenner i aristokratiet blant plantasjeeierne i Virginia. Han skilte seg derimot ut for sin humane behandling av slavene sine og for en voksende uro for den «merkelige institusjonen». Historikeren Roger Bruns skrev: «Ettersom han ble eldre, ble han økende klar over at det var umoralsk og urettferdig. Lenge før revolusjonen hadde Washington tatt den uvanlige holdningen at han nektet å selge sine slaver eller å la slavefamilier bli separert.» Etter revolusjonen fortalte Washington en engelsk venn: «Jeg ser tydelig at bare avskaffelse av slaveriet kan opprettholde eksistensen av vår føderale union gjennom å konsolidere et felles prinsippbånd.» Han skrev til sin venn John Francis Mercer i 1786 at «jeg mener aldri...å eie en ny slave gjennom kjøp. Det er blant mine første ønsker å se plan adoptert hvor slaveriet i dette landet sakte, men sikkert kan avskaffes på uklanderlig vis.» Ti år senere skrev han til Robert Morris at «der er ingen mann i live som ønsker mer ærlig enn jeg å se en plan innført for gradvis avskaffelse av slaveriet.»
Som president var Washington klar over risikoen for splittelse i den unge republikken over spørsmålet om slaveri (som faktisk skjedde i 1861). Han talte ikke for avskaffelse av slaveriet mens han var i embetet, men signerte en lov som forbød slaveri i Nordvestterritoriene, og skrev da til sin gode venn Marquis de la Fayette at han regnet det som et vist tiltak.
I motsetning til alle de andre slaveeiende grunnleggingsfedrene, inkluderte Washington midler i sitt testament som frigav hans slaver da han døde. Hans enke Martha frigav de som hun eide kort tid før hun døde.
Religiøs tro
Lenge etter at Washington døde ble Abercrombie spurt om troen til Washington. Abercrombie svarte at «sir, Washington var en deist.» Men hans adopterte datter, Eleanor Parke Custis Lewis, og flere andre sa at han var en kristen. Forskjellige bønner som er sagt å ha blitt satt sammen av ham i hans senere liv er betydelig redigert. Han ba ikke om å få snakke med prest på dødsleiet, selv om en var tilgjengelig. Hans begravelse ble utført av frimurere på ønske fra hans kone, Martha.
Washington var en tidlig tilhenger av religiøs pluralisme. I 1775 beordret han sine tropper om ikke å brenne en dukke av paven på Guy Fawkes-kvelden. I 1790 skrev han til jødiske ledere at han så for seg et land «som ikke sanksjonerer avvikende tro, ikke assisterer forfølgelse... Må barna til Abraham, som bor i dette landet, fortsette å trives og nyte godt av den gode viljen til andre innbyggere, mens alle skal sitte deres egne vin og fikentre og der skal ikke være noe som gjør ham redd.» Dette brevet ble sett på av det jødiske samfunnet som svært betydningsfullt, for første gang på et millennium ville jøder nyte godt av fullverdige menneskeskelige og politiske rettigheter.
Litauens geografi
Fysiske omgivelser
Litauen ligger på den østre kysten av Østersjøen. Landets grenser har forandret seg flere ganger siden 1918, men de har vært stabile siden 1945, dog med en del grensejusteringer etter frigjøringen i 1991. Litauens areal er per i dag på rundt 65 303 km².
George Washington
Arv
Hovedstaden i USA, Washington D.C., er oppkalt etter ham. District of Columbia ble opprettet gjennom et vedtak i kongressen i 1790, og Washington var dypt involvert i opprettelsen, inkludert plasseringen av Det hvite hus. Washington-monumentet er et av de mest kjente landemerkene i byen og ble bygd til hans ære. George Washington University, også i DC, ble oppkalt etter ham, og det ble delvis grunnlagt med aksjer Washington gav i støtte til å skape et nasjonalt universitet i Washington.
Den eneste staten som er oppkalt etter en president er staten Washington nord på stillehavskysten.
Washington valgte West Point, New York, som stedet for det amerikanske militærakademiet. Den amerikanske marine har oppkalt tre skip etter Washington.
Litauens geografi
Fysiske omgivelser
Landets nabo i nord er Latvia. De deler en grense på 453 km. Den østlige grensen mot Hviterussland som også er EU og fra desember 2007 Schengensamarbeidets østgrense, er noe lengre, 502 km, mens grensen mot Polen i sør er på bare 91 km. Denne grensen er likevel ganske travel på grunn av den internasjonale trafikken som passerer her. Litauen har også en 227 km lang grense mot Russland og den russiske enklaven Kaliningrad oblast som rommer byen Kaliningrad. Kystlinjen er på 99 km.
Auzon-skrinet
Franks Casket (Franks skrin) eller Auzon-skrinet, som også blir kalt Auzon Runic Casket, er det moderne navnet på et 22,9 cm langt, 19 cm bredt og 10,9 cm høyt skrin av hvalbenplater som er dekket på utsiden med utskårne bilder i relieff og med tilhørende innskrifter i anglo-saksiske runer og latinske bokstaver. En regner med at det er laget i Northumbria i England i det åttende hundreåret, men hadde etter en ukjent forhistorie havnet hos en bondefamilie i landsbyen Auzon i distriktet Haute Loire i Frankrike. På tysk blir skrinet som oftest kalt Runenkästchen von Auzon (runeskrinet fra Auzon) og tilsvarende på fransk, Coffret d'Auzon eller Coffret runique d'Auzon.
Litauens geografi
Topografi, drenering og klima
Litauen ligger på kanten av den østeuropeiske slette. Landskapet ble formet av isbreene i den siste istiden, som trakk seg tilbake for 25–25 000 år siden. Terrenget varierer mellom moderat lavland og høyland. Det høyeste punktet er ikke mer enn 297 moh, og ligger i de østre delene av republikken. Landskapet er perforert av 2 833 innsjøer over 10 000 m² og rundt 1 600 mindre sjøer. De fleste innsjøene ligger i de østlige delene av landet. Litauen har også 758 elver som er lengre enn 10 km. Den største av dem er Nemunas, som er 917 km lang og har sitt utspring i Hviterussland. Andre store elver er Neris (510 km), Venta (346 km), and Šešupė (298 km). Det er likevel bare rundt 600 km av elevene som kan navigeres av båter.
George Washington
Arv
Andre eksempler inkluderer George Washington Bridge, som strekker seg mellom New York og New Jersey.
Auzon-skrinet
Skrinet er interessant i skandinavisk sammenheng fordi det på frontplaten finnes en scene som kan gjenkjennes fra både historien om den mytiske mestersmeden Volund som er beskrevet i Volundkvadet (Volundarkviða) i Den eldre Edda, og fra en av scenene på en førkristen bildestein som har fått navnet «Ardre kyrka (VIII)», funnet under gulvet i Ardre kirke på den svenske øya Gotland i Østersjøen. Denne bildesteinen er tidfestet til 700 – 800 e.Kr.
Johann Georg Sulzer
Johann Georg Sulzer (1720–1779) var en sveitsisk opplysningsfilosof og matematikkprofessor.
Auzon-skrinet
På Franks skrin er scenen fra myten om Volund kombinert med en scene som viser de tre vise menn (også omtalt som magikerne etter persisk: magoi) på besøk hos Maria og Jesus, poengtert ved at det over hodet på dem er skrevet «De tre vise menn» med runer. Ellers viser andre bilder på skrinet både de mytiske tvillingene Romulus og Remus, kjente fra mytene om grunnleggingen av Roma, den første jødisk-romerske krigen (begge er identifiserbare på grunn av innskrifter), og andre hendelser som er vanskelige å tolke.
Johann Georg Sulzer
Liv og virke
Tyngdepunktet i Sulzers filosofiske arbeider ligger innen estetikk og psykologi. Han plasserer følelsene mellom de egentlige, klare forestillingene og begjæret. Sulzer går ut fra at formålet med all handling er egen eller andres lykke.
Auzon-skrinet
Hvilke autoritet skrinet ble laget for, hva det har blitt benyttet til, og hvordan de ulike scenene skal tolkes i forhold til den åpenbare kristne scenen med Jesus, Maria og de tre vise menn, er fremdeles uløste spørsmål som mange har forsøkt gi svar på.
Ignacio Ortiz
Han representerte Argentina under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han tok gull i herrenes turnering.
Lukhovitsy
Lukhovitsy (russisk: Лухови́цы) er en by i Moskva oblast i Russland. Den ligger ved elva Oka, rundt 135 km sørøst for Moskva. Innbyggertall: 32 200 (2005 est.), 32 403 (folketelling 2002), 32 501 (folketelling 1989).
Johann Georg Sulzer
Liv og virke
I rundt 900 artikler gir Sulzer en detaljert behandling av estetikkens grunnbegrep og enkeltproblemer på områder som litteratur, retorikk, billedkunst, arkitektur, dans, musikk og skuespillerkunst. Han anvender sentrale filosofiske og estetiske verk av Johann Jakob Bodmer, Johann Jakob Breitinger, Karl Wilhelm Ramler, Johann Adolf Schlegel og andre.
Lukhovitsy
Lukhovitsy ble første gang nevnt i 1594 som en bosetning for Glukhovitsji (russisk: Глуховичи), et vottsjina til en erkebiskop fra Rjazan. Den pleide å bli kalt Lukhovitsji (russisk: Луховичи) fram til midten av 1920-tallet og deretter Lukhovitsy. I 1957 fikk den bystatus.
Johann Georg Sulzer
Liv og virke
Monumentalverket framstiller kunnskapsnivået på den tyske opplysningstidas høydepunkt i komprimert form, og regnes som et av de viktigste leksikalske publikasjoner fra opplysningstida.
Berit Brandth
Berit Brandth (født 1. juni 1947) er en norsk sosiolog og kjønnsforsker. Hun er professor i sosiologi ved NTNU og forskningsrådgiver ved Norsk senter for bygdeforskning. Både maskulinitet og femininitet har stått i fokus og blitt belyst fra vinklinger som arbeid, teknologi, media og organisasjon. Ett av Brandths forskningstema er kjønn i landbruket, som kjønn i relasjon til gårdsturisme og ledelse i landbruksorganisasjoner. . Hun har også forsket på utvikling og bruk av fødselspermisjonsordningen med særlig vekt på fedres rettigheter. .
Litauens geografi
Topografi, drenering og klima
Landet var en gang dekket av store skogsområder, idag er bare rundt 30% dekket av skog. Dette er for det meste furu, graner og bjørk, ask og eik forekommer, men er langt mindre vanlig. Skogene er rike på bær og sopp i tillegg til et rikt variert planteliv.
Berit Brandth
Brandth er utdannet ved Bates College i USA og Universitetet i Trondheim (nå integrert i NTNU), der hun tok hovedfag i 1977.
Litauens geografi
Topografi, drenering og klima
Det meste av Litauen ligger bare et par timers kjøretur fra Østersjøen og har et temperert og maritimt klima. De indre områdene av landet, inkludert turistområdene Vilnius og Trakai, har derimot større temperaturforskjeller mellom sommer og vinter. Vinteren er kald over hele landet, men kystområdene er en god del mildere enn resten av landet, og kan ha perioder med plussgrader. Sørvestlige deler av kysten er opp til 2ºC varmere enn innlandet om vinteren. Det er snøfall med jevne mellomrom, og på kysten av og til regn. Somrene er milde, og innimellom kan det bli nokså varme dager i juli og august. Sommeren og våren er som regel den våteste tiden på året, selv om det ikke kommer de store mengdene. Vilnius har en årlig nedbørsnormal på 662 mm. Ellers i landet varierer det mellom 717 mm på kysten og 490 mm øst i landet.
Berit Brandth
I 2014 ble hun utnevnt som medlem i Arbeidstidsutvalget, som så på hvordan vi best kan utnytte arbeidskraften i framtida.
Litauens geografi
Topografi, drenering og klima
Temperaturmålinger fra Baltikum har funnet sted i 250 år. Dataene viser at det var en varmere periode på slutten av 1800-tallet, og at det 19. århundre var relativt kjølig. En oppvarming tidlig i det 20. århundre kulminerte på 30-tallet, etterfulgt av en kortere periode med kjøligere vær fram til ca. 1960. Etter dette har trenden vært varmere vær.
Litauen opplevde en tørkeperiode i 2002, noe som forårsaket en serie skogbranner. I 2006 opplevde landet en hetebølge som også rammet store deler av nordvesteuropa.
Miljøet
Den litauiske regjeringen er bekymret for slitasje og nedbryting av miljøet i landet, og har derfor opprettet en rekke nasjonalparker og reservater. Landets flora og fauna har blitt hardt rammet av en nærmest fanatisk drenering av land til jordbruksformål. Andre miljøproblemer har også oppstått som følge av lite miljøvennlig industri, som for eksempel kjernekraftverket i Visaginas øst i Litauen. Dette kjernekraftverket driver fortsatt to reaktorer lik dem som var i drift i Tsjernobyl. Kjemiske fabrikker og andre industrier forurenser fortsatt luften i landet, i tillegg til å tømme avfall i elver og innsjøer. Ifølge beregninger gjort av eksperter er en tredjedel av Litauens areal til enhver tid dekket av forurenset luft. Problemet er størst i og omkring de største byene som Vilnius og Kaunas, men også i andre byer som Jonava, Mažeikiai, Elektrėnai og Naujoji Akmenė.
Vannkvaliteten har også vært et problem. Byen Kaunas, med en befolkning på rundt 400 000, fikk ikke et vannrenseanlegg før i 1999. Før dette ble kloakken tømt direkte ut i elven Neman. Forurensningen av elver og innsjøer er en arv etter Sovjetregimets likegyldighet til miljøspørsmål. Flere strender, som ved det velkjente feriestedet Palanga, stenges med jevne mellomrom fordi vannet er forurenset. Mange skoger er dessuten skadet som følge av sur nedbør.
Av sovjetrepublikkene var Litauen blant de første som innførte miljøreguleringer. Men på grunn av det stadige presset fra Moskva om produksjonsøkning og utallige lokale overtredelser, utdatert teknologi og politisk apati sliter Litauen idag med store miljøproblemer.
Naturressurser
Selv om Litauens landskap er vakkert er det relativt fattig på naturressurser. Republikken har store mengder kalkstein, leire, kvartssand, og dolomitt, som er godt egnet til å lage høykvalitets sement, glass og keramikk. Det er også rikelig tilgang på vann, men energikilder og råvarer til industrien er mangelvare. Det ble oppdaget olje i Litauen på 1950-tallet, men det er likevel bare få borerigger i drift. Det anslås at det er mulig å utnytte oljeressurser som ligger i Østersjøen kommersielt, men mengdene her vil bare kunne dekke 20% av Litauens petroleumsbehov de neste 20 årene.
Andre naturressurser: torv, dyrkbar mark
Karoline Røstad
Karoline Andrea Røstad (født 12. juni 1995 i Levanger) er en norsk skihopper som representerer Skogn Idrettslag og Trønderhopp.
Karriere
19. november 2011 kom Røstad på femteplass under NM i storbakke i Midtstubakken i Oslo.
Røstad representerte Norge under Vinter-OL for ungdom 2012, der hun etter endte på en åttendeplass i den individuelle konkurransen som ble vunnet av japanske Sara Takanashi. Én uke senere, endte hun på sjetteplass med mikslaget bestående av Harald Johnas Riiber og Mats Berggaard, i tillegg til Røstad.
15. mars 2013 debuterte Røstad under verdenscupen i skihopping i Trondheim med en 44.-plass.
Under Norgesmesterskapet på ski 2014 i Skarbakkene i Molde, kom Røstad på sjetteplass i normalbakken.
7. januar 2015 pådro Røstad seg en alvorlig kneskade.
Liste over Mari Els overhoder
Under følger en liste over Mari Els overhoder. Navnene er transkribert fra russisk.
Den mariske autonome oblast 1920 – 1936 / Den mariske autonome sosialistiske sovjetrepublikk 1936 – 1990 / Den mariske sosialistiske sovjetrepublikk 1990 – 1992 / Republikken Mari El 1992 –
Kvinnen i plast
Kvinnen i plast er en norsk kriminalroman skrevet av Kjell Ola Dahl og utgitt på forlaget Gyldendal i 2010.
Kvinnen i plast er bok nummer sju i serien om Politimannen Gunnarstranda. I tillegg til Gunnarstranda, får både hans trofaste kumpan Frank Frølich og etterforskeren Lena Stigersand viktige roller i denne romanen.
Andre bøker i serien om Gunnarstranda er Dødens investeringer (1993), En liten gyllen ring (2000), Mannen i vinduet (2001), Lille tambur (2003), Den fjerde raneren (2005) og Svart engel (2007).
Kvinnen i plast er en politiroman med et intrikat og komplisert plott der flere mysterier er vevet inn i hverandre. Alle mysteriene er mer og mindre relatert til voldelige eller psykologisk usunne relasjoner mellom menn og kvinner. I tillegg til hovedhistorien, mysteriet om hvem som drepte Veronika Undset, arbeider Frølich med en sak der en afrikansk student ved Universitetet i Oslos Internasjonale sommerskole, er forsvunnet
Handling - hovedhistorien
Frank Frølich spaner en sommernatt utenfor huset til en tungt kriminell person. En kvinne ankommer, blir i huset noen timer og forlater huset på morgenkvisten. Hun setter seg i en drosje. Frølich får beskjed om å følge etter og oppta forklaring av henne. Han anholder henne når hun går ut av drosjen. Han ransaker henne og finner noen gram kokain i vesken hennes. Stoffet er gjemt i en tenner. Nå har han en legitim grunn til å spørre henne ut. Han pågriper henne og avhører henne om hvorfor hun var hos den kriminelle om natten. Hun vil ikke si noe. Hun bøtelegges for besittelse av stoff, og slippes noen timer senere.
Den kvelden skal Frølich i førtiårslaget til sin kamerat Karl Anders. Han har en viss motvilje mot å gå dit. Han og Karl Anders deler en trøblete fortid. Denne fortiden avdekkes gjennom bokas handling.
I selskapet blir Frølich introdusert for kameratens forlovede. Dette viser seg å være den samme kvinnen – Veronika Undset.
I dette selskapet blir Frølich kjent med en venninne av Veronika, Janne, som er enslig mor til en sønn i tenårene.
To dager etter selskapet blir Veronika funnet drept. Hun er knivstukket mange ganger i brystet. Liket er kastet i en søppelkonteiner på Kalbakken. Den drepte er uten klær. Den drepte har også brannskader på kroppen og liket er pakket inn i plast.
Frølich opplever det som problematisk å delta i etterforskningen siden han kjenner Veronikas forlovede. Han holder seg lavt og arbeider isteden med saken som gjelder den forsvunne studenten.
En kveld blir Frølich oppsøkt av Karl Anders. Samtalen dem imellom viser at forloveden ikke kan utelukkes som mistenkt for drapet på Veronika. Det som uroer Frølich like mye er at det blir klart at Veronika ikke har hatt befatning med narkotika. Hvorfor fant han da kokain i veska hennes?
Gunnarstranda pågriper Veronikas forlovede. Han blir framstilt for varetekt, men dommeren gir ikke politiet medhold. Mannen slipper fri og politiet må starte fra begynnelsen.
Politiet har flere mistenkte i tillegg til forloveden. En annen mistenkt er den kriminelle som Frølich spanet på den natten han arresterte Veronika.
Politiet arbeider ut fra en teori om at Veronika ble voldtatt før hun ble drept. Brannskadene på underkroppen hennes antas å være foranlediget av kokende vann, at gjerningsmannen brukte kokende vann til å fjerne eventuelle DNA-spor etter voldtekten. Motivet for drapet antas å være gjerningsmannens ønske om å skjule overgrep og voldtekt.
Politiet går psykologens fortid etter sømmene. Det viser seg at han har jobbet mot skoleungdom og hadde for flere år siden som klient en ung skoleelev fra Senja, som ble knivdrept på samme vis som Veronika.
Politiet står nå altså overfor flere mysterier og flere mulige mistenkte. En av etterforskerne, Lena Stigersand går inn i rollen som provokatør og tar time hos psykologen. Frølich på sin side, fortsetter å følge narkotikasporet: Hvorfor ble Veronika pågrepet med narkotika hvis hun aldri brukte stoff?
Disse to initiativene blir utslagsgivende og gjør at politiet kan rekonstruere hva som skjedde den natten Veronika Undset ble drept samt hvem som drepte studenten fra Senja. Det siste mysteriet, hvem som drepte Veronikas beundrer – stalkeren, løses først når Frølich dykker ned i fortiden. Han må ta et oppgjør, og det finner sted dypt nede i Oslos underverden.
Handling - sidehistorien
En ung kvinnelig student fra Universitetet Makerere i Kampala har fått plass på Universitetet i Oslos internasjonale ungdomsskole. Kort etter ankomst er hun sporløst forsvunnet. Frølich forsøker å rekonstruere hennes bevegelser og finner ut at hun på Oslo lufthavn ble tilsnakket av en mannsperson. Han lokaliserer denne mannen og spaner ham ut. Mysteriet finner sin løsning i en hytte ved Drammensfjorden.
(278361) 2007 JJ43
(278361) 2007 JJ43 er et større kuiperbelte-objekt med store halvakse på 47.82 AE. Objektet ble oppdaget 14. mai 2007 ved Palomar Observatory. Dets absolutte størrelsesklasse er på 4.4. Ved en normal albedo, tilsier dette en estimert diameter på mellom 610 og 730 kilometer, eller omtrent samme størrelse som 28978 Ixion. Den amerikanske astronomen Michael E. Brown regner objektet som en sannsynlig dvergplanet.
Elin Kvande
Elin Kvande (født 6. desember 1951) er en norsk sosiolog og kjønnsforsker. Hun har vært professor i sosiologi ved NTNU siden 1999. Forskningsområdene hennes er organisasjon og ledelse, nye organisasjonsformer og globalisering, fedre og velferdsstatspolitikk.
Hun tok hovedfag i sosiologi ved Universitetet i Trondheim i 1979 og ble dr. polit. i sosiologi i 1999. Kvande har vært gjesteforsker ved University of Warwick, Linköpings universitet og London School of Economics, og er medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab.
Joaquín Menini
Joaquín Menini (født 18. august 1991) er en argentinsk landhockeyspiller.
Han representerte Argentina under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han tok gull i herrenes turnering.
Frem fra Glemselen – Utvalgte melodier 1
Frem fra Glemselen – Utvalgte melodier 1 er den første samlekassetten fra Frem fra Glemselen med Rita Engebretsen og Helge Borglund. Kassetten ble utgitt på billigmerket HOMES, et plateselskap som spesialiserte seg på å utgi samlekassetter til en billig pris, stort sett distribuert på bensinstasjoner og i butikker. PolyGram Records kjøpte hele katalogen til Frem fra glemselen i 1983, og i stedet for å gi ut de gamle platene på nytt lisenserte de ut tapene, og en del av visene ble samlet på en del kassetter. På denne kassetten finner man de klassiske visene fra de fem første kapitlene i «Frem fra Glemselen». Coveret bar også et bilde fra Frem fra Glemselen kap. 4. Ved at selskapet plasserte «I en sal på hospitalet» og «Elvira Madigan» som spor 1 og 2, fikk de samme melodi etter hverandre.
Josef Bühler
Josef Bühler (født 16. februar 1904 i Waldsee i kongedømmet Württemberg i keiserriket Tyskland, henrettet 21. august 1948 i Kraków i Polen) var en tysk jurist og embedsmann i det nasjonalsosialistiske Tyskland.
Bühler var Hans Franks nestkommanderende i den tyske administrasjonen av Generalguvernementet. Han var fullt informert om forbrytelsene begått av nazistene der og medvirket selv til planlegging og iverksetting av holocaust. Bühler ble etter krigen dømt til døden og henrettet for forbrytelser mot menneskeheten. Fra han begynte i Hans Franks advokatkontor i 1930 var Bühlers virke og endelikt knyttet til Hans Frank.
Bakgrunn, utdanning og yrke
Josef Bühler ble født født 16. februar 1904 i Waldsee i Württemberg som sønn av en baker (nest yngst av 12 søsken). Familien var katolsk og Bühler fortalte i avhør etter krigen at han hadde forblitt katolikk og aldri forlatt kirken. Han studerte jus (i München, Kiel, Berlin og Erlangen) og oppnådde doktorgrad i 1930, og fikk arbeid i Hans Franks advokatfirma i 1930. En eldre bror ble prest Han meldte seg inn i NSDAP 1. april 1933 (medlemsnummer 1663751). Bühler fikk stilling i offentlig administrasjon da Frank ble justisminister i Bayern i mars 1933. Han giftet seg på 1930-tallet med Hedwig Almus (født 1920) og de fikk barn i 1943 og i 1945.
Karriere
Hans Frank ble justisminister i Bayern i 1933. Bühler begynte som dommer i laveste domstol i München i oktober 1932, i mars 1933 ble han ansatt i det delstatlige justisdepartementet i Bayern og i oktober 1934 begynte Bühler (på Franks initiativ) i justisdepartementet (riksministeriet) i Berlin. I 1935 ble Bühler på Franks initiativ ledende aktor ved ankedomstolen i München og samme år begynte han i Franks stab i justisdepartementet.
Bühler var kontorsjef hos «minister uten portefølje» Hans Frank fra 1938.
Generalguvernementet
I 1939 ble Hans Frank forflyttet til Kraków som leder for den tyske administrasjonen av Generalguvernementet (del av det okkuperte Polen), og Bühler fulgte etter Franks ønske med. Bühler ble opprinnelig innrullert i den tyske hæren i august 1939 og Frank sørget for at han ble dimmitert etter noen dager. De vestlige delene av det okkuperte Polen ble annektert av Tyskland og de østligste delene ble annektert av Sovjetunione, mens de sentrale delene med Krakow, Warszawa og Lublin ble administrert som okkuperte område kalt Generalguvernementet med en tilsiktet uklar status. Til å begynne med var Bühler stabssjef og administrasjonsleder for Frank. I mars 1940 tok han over stillingen som statssekretær for administrasjonen av Generalguvernementet etter Arthur Seyß-Inquart med rangen Ministerialrat. Bühler hevdet senere at arbeidet stort sett besto i å løpe ærend for den despotiske og melodramatiske Frank. Senere kom det frem at Bühler hadde en viss selvstendighet særlig på området som ikke interesserte Frank. I april 1940 utstedte Bühler retningslinjer for tysk atferd i Polen: Tyskere skulle unngå sosial omgang med polakker eller jøder fordi det ifølge Bühler var uverdig og utgjorde en helserisiko. Bühler var ansvarlig for utdanning av tyske tjenestemenn til Generalguvernementet. Fra mars 1940 var Bühler statssekretær samme sted, og fra juni 1941 var han fast stedfortreder for Hans Frank. Han fikk æresgraden SS-Brigadeführer av SS-Reichsführer Heinrich Himmler omkring på denne tid.
Nazistene betraktet Generalguvernementet som en rasemessig «søppelfylling» og kilde til billig arbeidskarft. Allerede høsten 1939 ble Generalguvernement utpekt som destinasjon for deporterte jøder fra Tyskland og Østerrike. Som Franks stedfortreder ble Bühler samarbeidspartner i forbrytelser mot den polske befolkning og likeså medansvarlig for massemordet på jøder i Polen. I oktober 1941 ble det for jøder innført dødsstraff for å forlate gettoene uten særskilt tillatelse. Hans Frank utstedte 20. desember 1941 et dekret som ga distriktsguvernørende myndighet til benådning i slike tilfeller; Bühler presiserte 12. januar 1942 at hensikten med dekretet var rask håndheving av dødsstraff der det ikke var grunn til benådning (benådning var nesten aldri aktuelt ifølge Bühler). I januar 1943 så Hans Frank på et stabsmøte hvor også Bühler var til stede:
Bühler ble involvert i tautrekkingen mellom Frank og Reinhard Heydrich/Himmler om ansvarsfordelingen i Generalguvernementet. Våren 1940 klaget Friedrich-Wilhelm Krüger, HSSPF i Generalguvernementet, til Himmler over at Frank hadde utnevnt Bühler til sin stedfortreder. Krüger var misfornøyd med at den sivile administrasjonen på denne måten fikk overtak over SS og politi og at Bühler ville bli overordnet Krüger ved Franks fravær. Denne tautrekkingen ble forsterket av Bühlers deltakelse på Wannsee-konferansen. Forøvrig samarbeider den sivile administrasjonen og SS/politiet om de omfattende forbrytelsene. Etter krigen forsøkte Bühler å gi Krüger skylden for forbrytelsene. I november 1943 tok Wilhelm Koppe over som HSSPF etter Krüger og de Bühler samarbeidet mye bedre med Koppe enn med Krüger. I ferbuar 1944 ble Bühler og Koppe enige om at jødenes eiendeler skulle overføres til Generalguvernementets administrasjon etter at eierne var drept av SS:
Lederne for hvert distrikt i Generalguvernementet sendte månedlige rapporter om fremtriften i utryddelsen av jødene direkte til Bühler. Rapportene beskrev også utnyttelsen av 1 million polske borgere til tvangsarbeid og den katastrofale mangel på forsyninger. I mars 1942 informerte Bühler personlig guvernøren i Lublin om at gettoer/transittleirer var anlagt i områder for jøder «evakuert» fra Slovakia og fra Tyskland. Bühler var informert om at Aksjon Reinhardt var innledet og var trolig fullt innforstått med at disse gettoene bare kamuflerte at jødene skulle drepes eller settes i tvangsarbeid.
Wannsee-konferansen
Under Wannsee-konferansen 20. januar 1942 prøvde han å overbevise Reinhard Heydrich om å begynne med «den endelige løsning» i Generalguvernementet (Polen), da han her ikke så noen «transportproblemer». Videre ønsket Bühler «å løse jødeproblemet i dette området så raskt som mulig».
Rai (valuta)
Rai eller steinpenger er en tradisjonell valuta på øya Yap i Mikronesiaføderasjonen i det vestlige Stillehavet.
Josef Bühler
Wannsee-konferansen
I 1942 deltok Bühler i forberedelsene av tyske bosetninger ved Lublin, og i tvangstransporten av polakker til tvangsarbeid i Tyskland.
Rai (valuta)
Framstilling
Raisteiner ble meislet ut av kalkstein til runde skiver med et hull i midten. Kalkstein finnes ikke på Yap, og hadde derfor stor verdi. Steinpengene ble først og fremst laget på øya Babeldaob i Palau, og ble deretter fraktet de nesten 500 kilometrene til Yap på kanoer og flåter. Legenden sier at det var en yapesisk kriger ved navn Anagumang som oppdaget fjellene på Palau for cirka 500 til 600 år siden.
Josef Bühler
Flukt, fangenskap, henrettelse
Josef Bühler vitnet for forsvaret under Nürnbergprosessen i saken mot Hans Frank. Både Bühler og Frank forsøkte å skyve ansvaret for forbrytelsen i Generalguvernementet over på Friedrich-Wilhelm Krüger (selvmord i mai 1945) og hans overordnete Himmler og Heydrich. Bühler var den første av deltakerne som omtalte konferansen etter den tyske kapitulasjonen. Under de polske aktorenes kryssforhør i februar 1946 innrømmet han å ha deltatt. Bühler hadde 13. januar 1942 et eget møte med Heydrich for å diskutere de katastrofale konsekvensene av det uregulerte innslippet av jøder til Generalguvernementet. Heydrich skal ha svart at dette var hovedgrunnen til å invitere Frank (eller Bühler i Franks sted). Bühler hevdet at Heydrich fortalte at jødene ville bli bosatt i det nordøstlige Europa, i Russland. Bühler innrømmet snart at planer om å utrydde jødene hadde blitt diskutert på Wannsee-konferansen. Bühler medvirkning til diskusjonen var et viktig utgangspunkt for tolkning av protokollen. Bühler var i den siste som ble dømt av NTN. Etter vitnemålet ble han i pakt med Moskvaerklæringen av 30. oktober 1943, hvorved nasjonalsosialistiske forbrytere skulle overføres til der de hadde utøvet sin gjerning. Amerikanske okkupasjonsmyndigheter utleverte 25. mai 1946 Bühler til Folkerepublikken Polen. De allierte utleverte 1800 tyskere til Polen. Noen få tyske forbrytere ble dømt i Polen før det internasjonale militærtribunalet felte sin dom i Nürnbergprosessen; polske domstoler brukte deretter Nürnbergprinsippene som retningslinjer for behandling av krigsforbrytere. Den polske spesialdomstolen, Najwyższy Trybunał Narodowy (NTN), var virksom fra 21. juni 1946 og dømte 49 personer hvorav 31 til døden (inkludert Arthur Greiser, Rudolf Höß og Amon Göth) før saken mot Bühler kom opp i august 1948.
Rai (valuta)
Framstilling
I 1871 havnet amerikaneren David Dean O'Keefe på Yap etter et skipbrudd. Han begynte senere en meget lønnsom handel med kopra og sjøpølser til Hongkong og Det fjerne østen. Han utstyrte yapeserne med jernverktøy, noe som klart lettet framstillingen av Raisteiner, men som også uthulte verdien av dem.
Josef Bühler
Flukt, fangenskap, henrettelse
Under varetekt i Polen vitnet Bühler i saken mot Ludwic Fischer som hadde vært guvernær for Warzsawa under tysk okkupasjon.
Rai (valuta)
Framstilling
Framstillingen opphørte offisielt i 1931.
Josef Bühler
Flukt, fangenskap, henrettelse
Under forhør i Polen hevdet Bühler at hans arbeid i Generalguvernementet var rent teknisk og helt upolitisk. Han hevdet å bare ha handlet (motvillig) på ordre ovenfra, alltid innenfor rettferdige og humane rammer, og uten hat mot andre folkeslag. Han skal tilsynelatende ikke ha forstått hvorfor han ble tiltalt. Dommeren avviste Bühlers forklaring fordi det ikke fantes noen bevis som støttet den. Bühler antok under forhør at Wannsee-protokollen ikke ville bli funnet og senere (da protokollen var funnet) kunne dommeren konfrontere Bühler med hans egne ord fra protokollen. Bühler hevdet at Hitler ved Führerbefehl hadde gitt ordre om at jødene skulle bosettes i det nordlige Russland. Bühler hevdet at han bare ønsket å få bosatt jødene så raskt som mulig slik at de slapp de vanskelige forholdene i Generalguvernementet. Forhørsdommeren konkluderte med at Frank brukte muligheten til å benåde fanger hyppigere enn Bühler.
Tiltaledokumentet mot Bühler ble fremlagt i mai 1948 og var 200 sider langt; bevisene var på 33.000 sider og fylte 139 arkivbokser noe som trolig er den mest omfattende dokumentasjonen av den tyske okkupasjonen av Generalguvernementet. Bühler holdt under rettssaken i Polen fast på sin uskyld og hevdet at bosetting av jødene i det nordlige Russland var det eneste temaet for Wannsee-konferansen. NTN fant Bühler skyldig i forbrytelser mot freden, krigsforbrytelser og forbrytelser mot menneskeheten; bevis for hans medansvar for forfølgelse og utryddelse av polakker og jøder var for en stor del basert på deltakelse i Wannsee-konferansen. Dommen la til grunn at Bühler var en krigsforbryter som opererte i kulissene (polsk: przestępca gabinetowy) og ikke egenhendig drepte noen, men som likevel var direkte involvert særlig ved å forsøke å legitimere forbrytelsene innfor rammen av nazistisk lov. Dommen sa samtidig at Bühler ikke hadde utvist samme brutalitet som Frank. Domstolen konkluderte med at det ikke var formildende at Bühler var Franks underordnede fordi Bühler var fullt klar over bestrebelsene på å utrydde jødene og konsekvensene av Wannsee-konferansen, hvorpå han selv fremmet tiltak for å fjerne jødene. Bühler ble dømt til døden 10. juli. Den tyske kardinal Michael von Faulhaber ba om nåde for Bühler. Polens president Bolesław Bierut avviste benådningssøknadene. Bühler ble hengt 21. august 1948 kl 18:00 i Montelupich-fengselet Krakow.
Rai (valuta)
Håndtering
Det er ulovlig og straffbart med bøter å bruke Raisteiner til annet enn sitt egentlige formål.
Valører
Det finnes fem grupper av steinpenger:
De minste er på cirka 8 cm i diameter og de største på opp til cirka 4 m i diameter.
Idag brukes Raisteiner bare til symbolske formål, og de har blitt et nasjonalsymbol som blant annet pryder øyas registreringsskilt.
Bergen kringkaster
Bergen kringkaster ligger på Frudalsmyrene, Grensedalen, Erdal i Askøy kommune og var Norsk rikskringkastings AM-sendestasjon for Bergen. Kringkasteren er et godt bevart senderanlegg fra 1930-tallet som dokumenterer den tekniske utviklingen innen telekommunikasjon, både i norsk og internasjonal sammenheng.
Bakgrunn
A/S Bergen Kringkastingselskap ble etablert 13. desember 1925 med studio i Musikkakademiet. I påvente av at den nye Telegrafbygningen i Bergen skulle bli ferdig det kommende året, ble byens første kringkastingssender, en 500 W sender utlånt fra Standard Electric, montert på Bergen Sjømannsskole i Haugeveien 28 på Nordnes i 1925. Det første året var det i snitt rundt tre timer sendetid hver dag. Da kringkasteren ble flyttet til Telegrafbygningen fikk den tildelt kallesignalet «LKB».
Etablering
Etter at NRK ble etablert i 1933, ble Bergen kringkaster opprettet som egen stasjon. Antennen på taket på Telegrafbygningen hadde en begrenset rekkevidde og i september 1935 ble det bestemt at en ny kringkaster skulle etableres på Frudalsmyren på Askøy. Senderbygningen ble oppført i 1936-37 og en sender med 20 kW effekt fra Telefunken ble satt i drift i november 1937. Stasjonen ble kalt Bergen I.
Anlegget hadde en T-formet antenne som var spent 195 meter mellom to master som var 150 meter høye. Jordnettet til antennen består av rundt 100 nedgravde kobbertråder lagt som radielle stråler ut fra senderbygningen.
Senderbygningen
Senderbygningen på 24 × 12 meter fungerer som et stort senderkabinett for Telefunkensenderen. Bygningen har to etasjer i ca. halve bygget og en i resten.
Høyspenning kom inn i jordkabel og var på 3 fase 7500 volt. Transformatoren ligger i byggets sørvestre rom og her ble spenningen transformert ned til 230 Volt og levert til senderens hovedtavle.
I mellometasjen (maskinrommet) er hovedtavle, motorer, generatorer, roterende omformer og høyspenningslikeretter. Her blir 3 fase 230 volt omformet ved hjelp av en motor som driver to generatorer på samme aksel.(?) Glødespenning 20 volt, 500 ampere og gitterspenning 220 volt. Det var dobbelt sett av roterende omformer til glødespenning. Dersom det ble feil på et sett, kunne man raskt bytte om til reserve. En annen roterende omformer (det var bare en av den) med utgangspenning på 230 volt ± 80 volt blir opptransformert i en egen transformator til 12 000 volt, 5 ampere. Spenningen ble likerettet i kvikksølvslikeretter.
I sokkeletasjen blir høyspenningen filtrert og levert til modulator og utgangstrinn. Her er også kjølevannspumpe, kjølevannstank og destillasjonsapparat. Vannet passerer en radiator hvor luft ble presset igjennom ved hjelp av en stor ventilator. Marconisenderkabinettet på 1 kW er også plassert her i ein annan rom.
I den øverste etasjen står Telefunkensenderen med høyfrekvensforsterkere, lavfrekvensforsterkere, avstemmings – og antennetilpasningsenheter, linjeforsterkere, kontrollorganer og kontrollpult med styringsutstyr.
Drift
Under 2. verdenskrig sendte Telefunkensenderen på langbølgeområdet på 282 kHz. Etter krigen ble synkrondriften gjenopptatt, sammen med de to andre stasjoner, men med den nye Københavnplanen (frekvensplan for kringkastere) ble Telefunkensenderen satt i synkrondrift med Kristiansand og Trøndelag kringkastere på mellombølge 890 kHz. Marconisenderen brukte fra samme tidspunkt 1115 kHz. Denne ble nedlagt 22.mai 1966.
Telefunkensenderen var i daglig drift fram til 1965. Den ble avløst av en ny sender fra Philips med effekt på 10 kW. I 1967 ble denne senderen automatisert. Som en følge av den internasjonale frekvenskonferansen i 1975 ble Norge forpliktet til å legge ned mellombølgesenderen i 1978. Den stengte for siste gang 1.november samme år kl.0015. Philipssenderen ble deretter sendt til Vigra kringkaster som reservesender.
På 1980-tallet ble Bergen Kringkaster brukt som sendested for lokalradio (to nærradionett i Bergen kommune på 103,3 og 107,8 Mhz, kringkastingsmast), og på 1990-tallet også av Radio Askøy 106,4 Mhz fra egen mast). På 1990-tallet leide Kongsberg Navigation anlegget for sin "SeaDiff" (nyttesendinger) på langbølge 437,6 kHz.
Fredning
På bakgrunn av Verneplan for Telenors bygninger og installasjoner (1997) ble Bergen kringkaster fredet av Riksantikvaren i 2000. Fredningen omfattet opprinnelig senderbygning med antenneanlegg med to jernmaster og bardunfester, en funksjonærbolig (1941–42), en vaktmesterbolig (det gamle våningshuset på bruket Frudalsmyr) og en garasje. Mastene på Bergen kringkaster ble demontert høsten 2000 og etter vedtak i Miljøverndepartementet i 2001 ble fredningen opphevet for antenneanlegget med to jernmaster og bardunfester, funksjonærboligen, vaktmersterboligen og garasjen. Fredningen ble opprettholdt for senderbygningen med eksteriør, interiører, teknisk utstyr (maskinutstyr), fast inventar og mastefundamentene.
Både Telefunkensenderen og Marconisenderen fra 1937 står i dag intakte slik de en gang ble satt opp i senderbygningen. Telefunkensenderen fra 1935 er verdens eneste komplette sender av denne typen.
Norsk Telemuseum har vært ansvarlig for restaureringen av senderbygningen i perioden 1999-2000.
Ny start
Bergen kringkaster eies i dag av Askøy kommune. Kommunen gjenreiste i 2015 20 meter av den ene av de opprinnelige kringkastingsmastene.
Foreningen Bergen Kringkaster(FBK) som ble stiftet den 2. februar 2009 har leid Bergen Kringkaster av Askøy kommune siden samme år.
Maur
Maur er en tallrik familie av hovedsakelig små insekter av ordenen vepser. De er nær beslektet med vepsene, spesielt stikkvepser og Scoliidae (dolkvepser). Enkelte entomologer plasserer maur systematisk i overfamilien Vespoidea, andre i en egen overfamilie, Formicoidea.
Bergen kringkaster
Ny start
Kortbølgesendinger startet 2/9-13 av Northern Star Media A/S ved hjelp av medlemmer hos FBK på 5895 kHz, med kallesignal LLE-3. Som antenne er brukt en "omvendt V". En mellombølgesender nr.2 ble igangsatt av Northern Star Media A/S ved hjelp av medlemmer i FBK 15/7 2014 på 1611 kHz, med kallesignal LLE-4. Senderen ble stengt ned 19/7-19 og erstattet med en sterkere sender av samme fabrikat som LLE-2. Som antenne er brukt en annen "omvendt V".