cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Strilekrigen
Andre protester mot ekstraskatten
I Norge ble det fra Ryfylke, Hardanger, Sunnhordland, Setesdal, Solør, Odalen og Øvre Telemark sendt delegasjoner med klagemål til kongen, og i Gudbrandsdalen hadde man prøvd å organisere en lignende utsending. I Lom ble futen truet til å betale tilbake ekstraskatten og på Nordmøre ble skatteinnkrevingen blokkert på tingene. I Romsdal ble en fut jagd fra tinget mens bygdene i Sunnfjord nektet å betale. Fra Sogn sendte man først en rekke søknader om å få slippe skatten, før man møtte opp på tinget med økser og sabler og fortalte futen at de var villige til å sloss for å slippe skatten. Bøndene i Sogn gav futen beskjed om å fortelle kongen at de nektet å betale. På Bjerkreim i Dalane gikk lederen for bøndene enda lenger i kongemotstand da de nektet å betale og han uttalte at «Fredrik er konge i Danmark, men eg er konge i Bjerkrei.»
Ryktet om hendelsene i Bergen spredde seg raskt på Vestlandet. Gardisten Greis Bjerkeli dro rundt i områdene mellom Nordfjord og Nordhordland og oppildnet folk til motstand, men det var særlig i Rogaland strilekrigen fikk ringvirkninger.
Oppstanden på Finnøy
30. mai 1765 møtte rundt 200 bønder fra de fire skipreidene i Karmsundet opp på kongsgården i Stavanger, hjemmet til amtmannen. Bøndene sa at de ikke lenger ville betale ekstraskatten, og at om de ikke fikk det slik de ville, skulle de gjøre som strilene i Bergen, og ikke en stein skulle bli stående igjen på kongsgården. Amtmannen ble skremt, og lovte at også bøndene i Ryfylke skulle få skattepengene tilbake, slik de hadde fått det på Strilelandet.
Dagen etter fikk han et brev fra en av lensmennene sine. Lensmannen skrev, til tross for at han stod i amtmannens tjeneste, på vegne av allmuen. Han sa at de fjorten andre skipreidene ville samles på Finnøy 4. juni, og bad om at amtmannen og futen møtte opp for å gjøre rede for seg ovenfor bøndene. Amtmannen ante hva som var i gjære, og hadde allerede fått soldater til byen. Da han dro til Finnøy hadde han med seg 36 soldater, men opplevde det myndighetene i Bergen hadde fryktet. Flere av soldatene nektet å bruke våpen mot sine egne landsmenn, og sa at de ikke var deres fiender og at de ikke hadde sett noen ordre fra kongen om å angripe dem.
På Finnøy ble amtmannen møtt av 1500 mann ledet av bonden Hans Viggnes. Han la fram et klageskriv for amtmannen. Det som gjaldt futen ble tatt hånd om der og da, mens amtmannen fikk noen dager på seg til å sette opp et brev til kongen. 8. juni var brevet ferdig og det ble deretter godkjent av bøndene. Situasjonen løste seg dermed uten at det kom til sammenstøt.
Grandaustralis
Grandaustralis er en gruppe (slekt) av biller som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Slekten omfatter bare én kjent art.
Utseende
En middelsstor (18-25 millimeter), matt gullbasse. Hos hannen er hodet svart, pronotum og dekkvingene brunoransje med mørkere kanter, undersiden svart. Hodet har noe framstikkende "snute". Pronotum er klokkeformet, smalere enn dekkvingene, som er avsmalnende bakover og har litt uregelmessige lengderibber. Undersiden er kledt med gulaktige hår. Hunnen er helt brunsvart.
Buholmråsa fyr
Fyret står på Sønnaholmen, nær bygda Setervika og er med på å markere sørenden av det åpne havområdet Folda. Fyret ble opprettet i 1917 og har en høyde på 23,5 meter. Fyret lyser 17 nautiske mil. Selve fyrtårnet er rødt med ett hvitt belte. Radiofyret ble opprettet i 1965 og har en rekkevidde på 20 nautiske mil.
Grandaustralis
Utbredelse
Arten er utbredt i Australia (Western Australia).
Tempo
Tempo er i musikalsk terminologi et uttrykk for hastigheten av en takt eller en rytme. Selve ordet tempo er italiensk for tid. Et musikkstykkes tempo blir markert i starten av stykket. I moderne musikk bruker man enheten BPM, som står for «beats per minute» eller på norsk taktslag pr. minutt. Det betyr at man spesifiserer lengden av et taktslag, og deretter hvor mange av disse som skal spilles pr. minutt. De aller fleste melodier har mellom 60 og 180 bpm.
Vanlige tempomarkeringer
De vanligste tempomarkeringer på italiensk er:
Tempomarkeringer på engelsk
Engelske indikasjoner, f.eks. quickly (fort), har også blitt brukt, blant annet av Benjamin Britten. I jazz og pop kan indikasjoner (som angir tempo og stil) lik disse forekomme;
Eksempler
I populærmusikken varierer tempoet fra ca. 60 bpm og oppover. 180 bpm og mer forekommer i hardcore og i den aller raskeste bluegrass. Guinness rekordbok har gitt Todd Taylor tittelen verdens raskeste banjospiller, med 210 bpm. Mange artister og band har spilt i svært varierende tempo, avhengig av tema og stil. I tillegg kan ulike innspillinger av samme melodi ha litt forskjellig tempo. Enkelte ganger øker tempoet etter hvert, som I Dovregubbens hall av Edvard Grieg, dansen zorba og i Harpeth Risings versjon av oldtime-melodien Soldier's Joy.
Høyt tempo og tungegymnastikk
Høyt tempo forbindes ofte med tungegymnastikk. I populærmusikk forekomer dette i 1920-30-årenes oldtime og «ur-country», f.eks. hos The Skillet Lickers, Prairie Ramblers og Monroe Brothers. Det er ganske vanlig i bluegrass, sjeldnere i annen country, men ikke sjelden i rockabilly. Eksempler fra Norge:
Macrohelodes
Macrohelodes er slekt av hårbiller.
Utseende
Middelsstore, avlangt ovale og nokså flate, blanke, gulbrune til svarte hårbiller, gjerne med fargetegnimger. Antennene er lange og tynne.
Levevis
Larvene lever gjerne i kalde bekker.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Australia.
Pixus corculum
Utseende
En liten, brun og hvit sommerfugl. Vingene er brune med en stor, snøhvit, trekantet flekk som strekker seg fra bakvingens bakkant til midten av forvingen. Det er en gul stripe ved ytterkanten av forvingen og et par små, oransje flekker i indre del av forvingen.
Utbredelse
Arten er kjent fra Mexico i nord til Colombia i sør.
Systematisk inndeling
Arten ble tidligere regnet til slekten Nymphidium.
ʿAlawit-dynastiet
ʿAlawit-dynastiet (arabisk:, også ; al-Fīlāliyūn; fransk: Dynastie alaouite) er det nåværende herskerdynastiet i Marokko ( al-Maġrib). Navnet ʿalawit kommer fra ʿAlī i nevnet til grunnleggeren Mawlāy ʿAlī Sharīf, som ble prins av Tāfilālt i 1631. Hans sønn ar-Rašīd av Marokko var den som klarte å forene og pasifisere landet. ʿAlawit-familien hevdet å nedstamme fra Profeten Muḥammad gjennom hans datter Fāṭimah og den fjerde kalifen ʿAlī ibn Abī Ṭālib.
Historie
Ifølge enkelte legender skal ʿalawitene ha kommet til Marokko på slutten av det trettende århundre, da al-Ḥasan al-Dāḫil, som først bodde i byen Yanbuʿ al-Baḥr i Hijaz, ble ført til Marokko av innbyggerne av Tāfilālt for å bli deres imam. De håpet at hans nærvær, siden han var en etterkommer av Profeten, ville bedre avkastningen fra daddelpalmene deres gjennom hans baraka ("velsignelse"), et arabisk uttrykk som viset til en guddommelig nærhet eller karisma. Hans etterkommere begynte å øke deres makt i det sørlige Marokko etter saʿdiherskeren Aḥmad al-Manṣūrs død i 1603. I 1669 ble den siste saʿdisultanen styrtet etter ar-Rašīds erobring av Murrākuš. Etter seieren over zāwiyahen i Dila som kontrollerte det nordlige Marokko var han i stand til å forene og pasifisere landet.
Under Ismāʿīl ibn Sharīf ble sultanatets organisasjon videre utviklet og en forent stat begynte å ta form, til tross for motstand fra lokale stammer. Siden ʿalawitene hadde problemer med mange av landet berberske og beduinarabiske stammer opprettet Ismāʿīl en armé bestående av svarte slaver, den såkalte sorte garde. Marokkos enhet kom derimot ikke til å vedvare etter hans død, og på nytt ble maktkamper mellom stammene en militær og politisk maktfaktor.
Under ʿAbd ar-Raḥman kom Marokko under de europeiske makters innflytelse. Da Marokko støttet den algirske uavhengighetsbevegelsen til 'amir Abd al-Qādir, led landet et alvorlig nederlag mot Frankrike i slaget i Isly i 1844, og var nødt til å oppgi sin støtte til uavhengighetsbevegelsen.
Under Muḥammad IV og Al-Ḥasan I forsøkte marokkanerne å opprette handelsforbindelser, først og fremst med europeiske land og Amerikas forente stater. Hæren og administrasjonen ble også modernisert, for å bedre kontrollen over de berberske og beduinske stammene. Da landet utkjempet den spanske marokkanske krig i 1859-60 ble landet direkte involvert i europeisk politikk, og selv om Marokkos uavhengighet ble garantert under Madridkonferansen i 1860, økte den franske innflytelsen i landet. Tyskerne forsøkte å gå imot denne innflytelsen, noe som førte til den første marokkokrisa i 1905-6 og den andre marokkokrisa i 1911. Til slutt ble marokkanerne tvunget til å godta at mesteparten av landet ble et fransk protektorat gjennom Fèstraktaten, undertegnet 3. desember 1912. Samtidig ble Rif-området og Nord-Marokko gitt til Spania som et protektorat.
Under protektoratperioden ble det gjort store investeringer i infrastrukturen for å skape forbindelser mellom byene ved atlanterhavskysten og innlandet, slik at Marokko ble ett enkelt økonomisk område. Regimet møtte motstand fra stammene, og da berberne også måtte underlegge seg franske domstoler i 1930 førte dette til begynnelsen på den marokkanske uavhengighetsbevegelsen. I 1944 ble uavhengighetspartiet Istiqlāl grunnlagt, støttet av sultan Muḥammad V. 2. mars 1956 ga Frankrike Marokko sin uavhengighet, etter en protektoratperiode med både urbanisering og industriell vekst i enkelte byer og ødeleggelse og isolasjon i områdene hvor det var berbersk motstand mot det franske og spanske styret mellom 1912 og 1933.
ʿAlawit-herskere
Prinser av Tāfilālt:
Sultaner av Marokko:
Marokko som fransk protektorat:
Uavhengig Marokko (siden 1957 med tittelen konge (al-Malik)):
Hortense de Beauharnais
Hortense-Eugénie de Beauharnais (født 10. april 1783, død 5. oktober 1837), datter av Joséphine de Beauharnais og hennes første ektefelle Alexandre de Beauharnais, var dronning av Holland 1806-1810 og Napoléon IIIs mor.
I 1801 ble hun gift med Napoléon Bonapartes bror Louis Bonaparte, og fikk med ham tre sønner, hvorav den tredje var Louis Napoléon, den senere Napoléon III. Ekteskapet var kjærlighetsløst, og etter at Louis Napoléon var født, søkte mannen skilsmisse fordi han mistenkte at barnet ikke var hans.
Bakkeurtefly
Bakkeurtefly (Athetis gluteosa) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Denne arten finnes bare i Gudbrandsdalen og Ottadalen i Norge og er trolig en varmetidsrelikt, det vil si at de nåværende norske bestandene er rester etter en videre utbredelse i en varmere periode.
Utseende
Et middelsstort (vingespenn 24 – 27 mm), forholdsvis slankt, lysgrått nattfly. Hunnen er litt mørkere på farge og mer tettbygd enn hannen. Forvingen er nesten ensfarget lysgrå, vanligvis bare med to antydete, mørke tverrstriper. Bakvingen er hvit, litt gråaktig ytterst.
Levevis
Arten finnes på varme, tørre steder, enger og tørre bakker. Larven lever på ulike urter og overvintrer. De voksne sommerfuglene fly i slutten av juni og i juli.
Utbredelse
Bakkeurteflyet finnes spredt over mye av Europa, bortsett fra lengst i sør og nord, og østover til Korea og Japan. I Norge forekommer det bare i Gudbrandsdalen opp til Otta og i Ottadalen til Lom.
Symbolisme
Symbolisme var en kunstbevegelse på slutten av 1800-tallet av fransk og belgisk opprinnelse som oppstod innenfor lyrikken, prosalitteraturen og billedkunsten. Symbolismen innenfor kunsten var hovedsakelig en reaksjon mot naturalisme og realisme, kunstretninger som forsøkte å fange inn og uttrykke virkeligheten i kunsten.
Den litterære symbolismen
Symbolismens forutsetning er Charles Baudelaires lyrikk og kritikk, og påvirkningen fra Baudelaire og etter dennes død virket på forfattere som Paul Verlaine og Stéphane Mallarmé, og brøt ut med full styrke på midten av 1880-tallet. Noen forfattere som Joris-Karl Huysmans begynte som naturalist før han beveget seg over i retningen av symbolisme. For Huysmans reflekterte dette skiftet hans begynnende interesse for religion og åndelighet. I løpet av 1880-tallet ble estetikken artikulert gjennom en rekke manifester og tiltrakk seg en rekke forfattere. Via Edgar Allan Poe, som Baudelaire hadde introdusert til fransk, går det en forbindelse fra tysk og engelsk romantikk til den franske symbolisme.
Den litterære symbolisme var preget av forestillinger om fantasien, den skapende kraft, men i en mer behersket og kultivert funksjon enn hos romantikerne. Symbolistene tok i bruk mer musikalske stilretninger – preget av forfinelse og lyriske nyanser slik musikken skapte stemninger. Sjelen og naturen var også begreper som preget retningen.
De symbolistiske lyrikerne ønsket å frigjøre versifiseringens teknikker for å kunne tillate større rom for «flyt», og således bevege seg mot ubundne vers, noe som er lett å se hos Gustave Kahn. Symbolistisk poesi søkte heller å fremkalle enn å beskrive, symbolske bilder ble benyttet for å tydeliggjøre poetens sjel eller smerte og de søkte å identifisere og bekrefte de ulike sansene som lukt, lyd og farger. I Baudelaires dikt Correspondences tales det om å fortelle med «forêts de symboles» – «en skog av symboler».
I England og USA oppsto det en mer modernistisk symbolisme, representert av forfattere som eksempelvis T.S. Eliot og Wallace Stevens. I Danmark oppsto symbolismen foruten de utenlandske impulsene også som en forlenget del av landets nasjonale poetiske tradisjon, oppsummert i begreper som «det sjælige Gennembrud» og «Alt indenfra». I Norge fant Sigbjørn Obstfelder en bekreftelse i fransk symbolisme og tilsvarende hos Gunnar Reiss-Andersen.
Symbolismen passet mindre inn i prosalitteraturen enn den gjorde for poesien. Joris-Karl Huysmans’ roman fra 1884, À rebours (Mot naturen) innholdt mange temaer som har blitt assosiert med symbolismens estetikk. I romanen skjer det svært lite og er som en katalog over smak og det indre liv til Des Esseintes, en eksentrisk antihelt. Romanen ble etterlignet av Oscar Wilde i flere passasjer i hans Bildet av Dorian Gray.
Paul Adam var den mest produktive og den mest representative forfatteren av romaner preget av symbolisme. Les Demoiselles Goubert ble skrevet sammen med Jean Moréas i 1886 er et betydningsfull overgangsverk mellom naturalisme og symbolisme. Annen prosa som kan betraktes som symbolistisk er de kyniske eller misantropiske fortellingene til Jules Barbey d'Aurevilly. Gabriele d'Annunzio skrev sine første romancer i den symbolistiske ånd.
Den maleriske symbolisme
Markant forskjellig, skjønt overlappende fra den litterære symbolistbevegelsen vokste symbolismen i billedkunsten fra de mørkere og mer gotiske sidene fra romantikken, men hvor romantikken var heftig og rebelsk, var symbolismen statisk og religiøs-åndelig. Den maleriske symbolismen var en fortsettelse av de mystiske tendensene i den romantiske tradisjonen som inkluderte kunstnere som Caspar David Friedrich, Fernand Khnopff og John Henry Fuseli og var enda mer knyttet til den selvbevisste, mørke og private dekadansen.
Det var flere og til dels ganske ulike grupper av symbolistiske malere, blant dem Gustave Moreau, Odilon Redon, Pierre Puvis de Chavannes, Henri Fantin-Latour, Edvard Munch, Félicien Rops, og Jan Toorop kan nevnes. Symbolistisk maleri hadde en større geografisk utstrekning enn symbolistisk poesi, fra flere russiske kunstnere til eksempelvis Elihu Vedder i USA. Auguste Rodin blir tidvis også regent som en symbolistisk billedhogger.
Symbolistiske malere billedgjorde mytologi og drømmebilder for å anskueliggjøre et visuelt språk for sjelen. De søkte å skape stemningsskapende og suggestive malerier som førte tankene til en statisk verden av stillhet. Symbolene som ble benyttet var ikke den velkjente ikonografien, men intenst personlige, private, obskure og flertydige. Mer filosofisk enn stilmessig påvirket symbolismen den samtidige art nouveau-bevegelsen og Les Nabis («profetene»). I deres utforskning av drømmelignende subjekter er de også forløperne til surrealistene: Bernard Delvaille har beskrevet René Magrittes surrealisme som «symbolisme pluss Freud».
Spirdegieddi
Spirdegieddi (nordsamisk; på norsk uoffisielt skrevet Spirgit eller Spirdigit) er et tidligere bebodd sted i Sør-Varanger kommune i Finnmark. Stedet ligger på vestsida av Jarfjorden, ca. 15 km nordøst for Kirkenes.
Gården ble ryddet av Knut Knutsen, som var født i Kvikne i 1847 og kom til Jarfjorden i 1866. Han ryddet også gården Tamasjok (Dámmošjohka) lenger inn i fjorden. Spirdegieddi ble fraflyttet etter 2. verdenskrig. Da Osvald Hansen i desember 1950 søkte om statsstøtte til å flytte fra Spirdegieddi og inn til Storbukt, hadde han allerede flyttet våningshuset, men ikke uthusene. I en uttalelse i forbindelse med søknaden skriver herredsagronomen i Sør-Varanger at «...selv om eiendommen geografisk sett ligger bra til for fiske, så ligger den kommunikasjonsmessig så dårlig til at det i dag ikke foreligger noen muligheter hverken for vei, elektrisk lys eller telefon». Kristian Hansen, som vokste opp i Spirdegieddi, drev laksefiske i Jarfjorden sammen med onkelen fra 1947. Da rodde de 18-20 km fra Storbukt og ut til Spirdegieddi, og bodde i fjøset som ennå sto der. I senere år bygde Hansen ei hytte på stedet der han vokste opp.
Abraham Chebii
Abraham Chebii (født 23. desember 1979 i Kaptabuk) er en kenyansk friidrettsutøver som konkurrerer i mellom- og langdistanseløp.
Chebii deltok under VM 2005 på 5 000 meter, der han endte på femteplass med tiden 12:57,74. Samme år vant han bronse på 3 000 meter under IAAF World Athletics Final 2003 i Monaco. Han deltok også under Sommer-OL 2004 på 5 000 meter, men ble utslått i forsøkene.
Han har også meritter fra VM i terrengløp, der han ble nummer to i 2005.
Livet er herlig (Kirsti Sparboe-album)
Livet er herlig er et musikkalbum med Kirsti Sparboe, utgitt på etiketten Triola i 1968. Albumet lå 6 uker på VG-lista og endte med 6.-plass som beste plassering.
Fylkesvei 290 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 290 i de følgende fylkene:
Klomadu teater
Klomadu teater var et turnéeteater med base på Hamar i Hedmark. Navnet Klomadu er sammensatt av første stavelse i ordene KLOvn – MAske – DUkke. Teatret ble etablert i 1982, og hadde sin første premiere på Hamar i 1983.
Klomadu teater har også vært engasjert i det lokale teaterlivet, og på 1990-tallet var medlemmene med å drive Teaterforum, en svært aktiv virksomhet, med opptil 62 arrangement i året: foredrag, gjestespill, seminarer, teaterkurs, kulturdager på torget, bokpresentasjoner, Jazz og lyrikk-kro, Litterær kafé. Virksomheten samlet og inspirerte både kunstnere og publikum i hele Hamar-regionen.
Klomadu teater spilte sin til nå siste forestilling i 2003.
Besetningen
Teatret ble startet av Andreas Jaggi og Nina Engelund i 1983. Senere ble teatret i mange år drevet av skuespillerne Nina Engelund og Karen Høie. Engelund var en av kompaniets stiftere, mens Høie begynte i Klomadu våren 1990. De knyttet til seg en fast stab bestående av dramatiker, regissør og skuespiller Svein Gundersen; komponist og musiker Bjørn Sverre Kristensen; dukkemaker og maskemaker Kirsten Ekern og kostymedesigner Ola Jevnaker.
Tematikk og teknikk
Klomadu teater hentet stoff både fra myter, eventyr og samtidslitteratur, og turnerte med forestillingene sine over hele landet. Teatret arbeidet hovedsakelig med teaterproduksjoner for barn og unge, men produserte også forestillinger for et voksent publikum. Barns fantasi, lek og tankeverden var utgangspunktet for flere av gruppens forestillinger. Klomadu teater søkte å skape et organisk møte med publikum, i formspråk hentet fra forskjellige teaterformer. På teatrets repertoar stod både dialogteater, figur- og maskespill, gjerne i en blandingsform der figurer, masker, skygger, mime og klassisk teater ble brukt om hverandre. Formspråket forsterket forestillingens intensjon, og ga hver produksjon et variert og helhetlig visuelt uttrykk.
Virksomhet
Stykket Arransikt og stjernefolket fra 1986 ble vist på NRK Fjernsynet.
Klomadu teater mottok drifts-og produksjonsstøtte fra Kulturrådet, og prosjektstøtte fra andre offentlige instanser som Fond for lyd og bilde, Fond for utøvende kunstnere, Hedmark fylke, Hamar kommune og Fond for frilansere.
Medlemskap
Klomadu teater var medlem av
Mosoni-Duna
Elvens løp
Mosoni-Donau begynner øst for Rajka og flyter i meandere til Győr, hvor den får tilførsel fra elven Rába. Mosoni-Duna munner ut i Donau nordøst for Győr ved Vének. Mellom elveløpet og Donau ligger elveøya Szigetköz.
Navnet Mosoni-Duna
Navnet Mosoni-Duna henspiller på byen Mosonmagyaróvár i fylket Győr-Moson-Sopron, som ligger på elvens høyre side.
Bank of America Tower (New York)
Bank of America Tower er en skyskraper i New York. Med en høyde på 366 meter, er Bank of America Tower New Yorks fjerde høyeste bygning, etter One World Trade Center, 432 Park Avenue og Empire State Building. Skyskraperen ligger langs sjette aveny, mellom 42. og 43. gate – tvers overfor Bryant Park i Manhattans Midtown-distrikt.
Bank of America Tower sto ferdig i 2009, og er ifølge utbyggerne en av verdens mest effektive og økologivennlige bygninger.
Christian Fürst
Christian Fürst (født 15. april 1860 i Christiania, død 8. januar 1910) var en norsk arkitekt.
The Invaders
The Invaders er en amerikansk stumfilm fra 1912, regissert av Francis Ford og Thomas H. Ince.
Christian Fürst
Han var bror av lege Valentin Fürst og arkitekt Hans Backer Fürst. Gjennom førstnevnte var han onkel til filmregissør Walter Fyrst og lege Valentin Fürst jr.
The Invaders
Handling
Den amerikanske hæren og indianerne signerer en fredsavtale. Imidlertid overtar en gruppe landmålere noen områder eid av indianerne, og dette bryter selvfølgelig traktaten deres.
Christian Fürst
Karriere
Han var utdannet ved Kristiania Tekniske Skole og tok eksamen ved Technische Universität Berlin i 1882. Han var assistent for Johannes Otzen frem til 1885. Etter et opphold i Kristiania returnerte Fürst til Berlin og studerte videre ved Königliche Akademie der Künste fra 1889 til 1891. Han var også assistent for Paul Wallot frem til 1892, da han vendte hjem til Norge. Han åpnet eget arkitektkontor i Kristiania i 1896, og hans bror ble partner i 1902.
The Invaders
Handling
Men det amerikanske militæret nekter å høre på indianernes klager, og landmålerne blir snart drept av indianerne. En større konflikt oppstår snart, noe som kulminerer med et indianer-angrep mot en festning.
Christian Fürst
Karriere
Blant hans mest kjente arbeider er Trefoldighetskirken i Arendal, Sagene kirke og Tostrupgården i Oslo, det siste i samarbeid med Waldemar Hansteen og Torolf Prytz. Han deltok også i arbeidet med å gjenoppbygge Ålesund etter brannen i 1904.
Priser og utmerkelser
Fürst mottok Sundts premie for Thomas Heftyes gate 21 i 1910.
Zabuella tenellus
Utseende
En nokså liten, påfallende smalvinget dagsommerfugl med temmelig lange antenner. Vingen er kamuflasjefarget i grått og brunt, forvingen er grå med et uregelmessig, brunt tverrbånd. På undersiden er det reglemssige, lyse segmenter på vingeårene.
Ute var det sol
«Ute var det sol» er en norsk sang som ble skrevet av Øystein Sunde, og utgitt 4. april 2005 på Sundes musikkalbum Sånn er'e bare. Radiostasjoner og pressen mottok promosingler i januar 2005, og følgelig ble sangen spilt på radio allerede da.
Sangen var med på settlista høsten 2002 da Sunde spilte forestillingen Øystein Sunde ...og vel så det på Dizzie Showteater.
Brabantsk
Brabantsk er et samlende begrep for de fleste dialektene i den nederlandske provinsen Noord-Brabant og den belgiske provinsen Antwerpen og Flamsk Brabant. Videre kan dessuten, romslig definert, sør-geldersk og dialektene fra nordlig Limburg, Hulst og vestlig flamsk Limburg også omfattes av brabantsk. Nordvest i Noord-Brabant, i området rundt Willemstad faller dialekten i det hollandske dialektområdet, mens dialektene i landsbyene Budel, Maarheeze og Soerendonk i bunn og grunn er variasjoner av limburgsk.
Ute var det sol
Teksten handler om tilværelsen til Sunde da han fulgte sin avdøde far til graven, samtidig som lyder fra verden rundt forstyrret den melankolske stemningen.
Brabantsk
Brabantsk er sammen med den hollandske dialekten den viktigste delen av grunnlaget for det som kalles standardnederlandsk. Den første betydningsfulle standardiseringen av det nederlandske språket fant sted i byen Antwerpen i det 16. århundre.
Kimba Kano
Kimba Kano er en programvare som kan integreres med Internet Explorer og Mozilla Firefox for å muligjøre søk i Wikipedia, Amazon.com, eBay, Phoebe og Google.
Ute var det sol
Teksten til «Ute var det sol» fulgte med i CD-heftet til Sånn er'e bare. Både tekst og noter ble publisert i noteboka Sånn er'e bare i 2006.
Kimba Kano
Programvaren ble første gang utgitt november 2004 som Coeus etter den greske Titan av kunnskap, men endret navnet i februar 2005 til Kimba Kano fordi Coeus allerede var et eksisterende Massachusetts Institute of Technology-varemerke.
Programvaren ble oppkalt etter en meningsløs linje i sangteksten til David Bowies sang Velvet Goldmine som debuterte på albumet Space Oddity i 1975 og ble gjennutgitt på Rykodisc-versjonen av Ziggy Stardust i 1990 som et bonusspor. Det strides over de eksakte ordene i teksten noe som ikke hjelpes av at gjengivelsen av sangteksten i heftet klart er feil. Teksten kan tydes som enten «I'll be your kimba kano right for you again and again» eller «I'll be your king volcano right for you again and again».
William McKie (bryter)
William McKie (født 1883, død ukjent) var en britisk bryter som deltok i de olympiske leker 1908 i London.
McKie vant en olympisk bronsemedalje i bryting fri stil under sommer-OL 1908 i London. Han kom på tredjeplass i vektklassen fjærvekt bak amerikanske George Dole og sin landsmann James Slim.
Lascaux
Lascaux er et gods ved Montignac i Dordogne i Frankrike der fire gutter i 1940 fant en hule som viser hulemalerier som er 15–17 000 år gamle.
Lascaux er en kolle formet av kalkstein fra den yngre kritt-tiden, og hulen skiller seg ut fra andre grotter i området ved at den er dyp og «tørr». Takket være et lag med leire har ikke vann klart å trenge inn gjennom den porøse bergarten, noe som har vernet veggmaleriene i tiden fram til de ble oppdaget. Noen er bare risset inn, andre er malt med rød oker, svart eller lilla.
Tolking av hulemaleriene
Abbed Breuil mente at malerier i huler som Lascaux i stor grad var uttrykk for jaktmagi; ved å avbilde dyret trodde man at man fikk makt over det. Dette var en utbredt oppfatning som stemte overens med det en alt kjente til av magi i «primitive» samfunn. Streker ble tolket som piler eller spyd som jegerne forsøkte å felle dyrene med, men kritikerne av denne oppfatningen viste til at de færreste dyrefigurene så skadet ut. I Lascaux ble det funnet mange reinsdyrknokler, men ingen reinsdyr er avbildet på veggene.
På 1950- og 1960-tallet fremmet Annette Laming-Emperaire og André Leroi-Gourhan strukturalistiske tolkinger av hulemaleriene. Denne tilnærmingen hentet mye inspirasjon fra antropologen Claude Lévi-Strauss, og hans analyse av myter som organiserte omkring binære opposisjoner. Dette innebar at en så på hulemaleriene som planlagte komposisjoner, der de ulike figurene er plasserte ut fra verdensoppfatningar som vi i dag ikke kan kjenne. Vi kan likevel finne et mønster for hvordan maleriene har blitt komponert. Ifølge disse tolkingene sto ofte hester og steinbukker overfor bisoner og urokser i de ulike hulene. De siste representerte det feminine, mens de første representerte det maskuline i komposisjonen. De strukturalistiske tolkingene har siden blitt kritisert for å være basert på vilkårlige inndelinger i forhold til hvilke figurer som står i motsetning til hverandre, og hvilke ikke. Senere forskning har likevel til en viss grad bygget på strukturalistenes arbeid.
Å besøke hulen
Hulen ble åpnet for besøk etter 2. verdenskrig, men ble stengt igjen i 1963 fordi bildene hadde begynt å ta skade. Det viste seg at karbondioksiden fra over tusen besøkende hver dag fikk bildene til å forsvinne. Dampen fra de besøkendes pust førte også til algevekst inne i hulen, noe som også truet bildene. Fremdeles må grotten kontrolleres daglig for å overvåke malerienes tilstand.
Selisk
Selisk var et språk som tilhørte de baltiske språkgruppe i de Indoeuropeiske språkfamilie. Dette språket ble talt av selerne som levde inntil 1400-tallet i det som i dag er østre del av Latvia og nordøstlige Litauen. De utgjorde en liten baltisk stamme.
Etter at Storhertugdømmet Litauen var etablert underla det seg alle mindre stammer, også selerne, som ble assimilert og i løpet av det påfølgende århundre også mistet språket sitt, som dermed døde ut.
Sporene av selisk språk kan fremdeles sees i de områdene selerne befolket, særlig i aksent og fonetikk.
Stein Håland
Stein Håland (født 27. mai 1952, død 9. juli 2009) var ordfører i Spydeberg kommune fra 1996 til 2009. Han representerte Senterpartiet, og var også medlem av Senterpartiets hovedstyre fra 2007 til 2009. Spydeberg hadde direkte ordførervalg i 2005, da fikk han 55% av stemmene.
Stein Håland hadde vært leder av Noregs Bygdeungdomslag. I ungdommen var han på en studiereise til 13 afrikanske land som kom til å bety mye for ham senere. I 1993 ble han ansatt i gruppesekretariatet til Senterpartiet på Stortinget som rådgiver for partiets representanter i finanskomiteen. Etter to år fikk han permisjon fra stillingen for å bli ordfører i hjemmekommunen. Håland døde av hjertestans mens han kjørte traktor, trolig på vei hjem.
Fylkesvei 291 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 291 i de følgende fylkene:
John Cockett
John Ashley Cockett (født 23. desember 1927, død 	februar 2020) var en britisk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors og 1956 i Melbourne.
Cockett vant en olympisk bronsemedalje i landhockey under OL 1952 i London. Han var med på det britiske laget som kom på tredjeplass i landhockeyturneringen bak India og Nederland. I kvartfinalen vant Storbritannia over Belgia med 1-0 og siden tapte de semifinalen til India med 1-3 som siden vant finalen og ble olympiske mestere. Bronsefinalen mot Pakistan vant de med 2-1.
Octocollis
Octocollis er en gruppe (slekt) av biller som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Slekten omfatter bare én kjent art.
Utseende
En middelsstor (15-20 millimeter), matt gullbasse. Hos hannen er hodet svart, pronotum er svart med oransje kanter og dekkvingene brunoransje med svart søm og et par svarte flekker, scutellum og undersiden svart. Hodet har noe framstikkende "snute". Pronotum er klokkeformet, smalere enn dekkvingene, som er avsmalnende bakover og har litt uregelmessige lengderibber. Undersiden er kledt med gulaktige hår. Hunnen er svart med litt diffuse, rødlige flekker på dekkvingene.
Levevis
Larvene lever gjerne i råtnende ved eller annet dødt, organisk materiale.
Utbredelse
Arten er utbredt i Australia (Queensland).
A Japanese Idyll
A Japanese Idyll er en amerikansk stumfilm fra 1912, regissert av Lois Weber.
Handling
Hiti var en japansk hushjelp, som møter en velstående japansk kjøpmann. Foreldrene blir fylt av glede, noe Hiti selvfølgelig ikke deler fordi hun allerede var forelsket i en annen - langt fattigere - mann.
Det oppstår deretter en rekke komplikasjoner, før Hiti endelig får muligheten til å bli sammen med mannen hun er mest interessert i.
Hustle (dans)
The Hustle er et fellesnavn på mange disco- eller nattklubber par-danser som var ekstremt populære på 70-tallet. I dag refererer navnet stort sett til 3/4-takts-versjonen av «The New York Hustle», som også et samlenavn på flere ulike danser.
En versjon av hustle har overlevd og danses fremdeles i dag. Det er en form for swing basert på forskjellige typer av hustle og likner dansen East Coast Swing. Vanligvis danses den i 3/4, men den kan også danses i 2/4.
Historie
The Hustle er basert på eldre danser som mambo og hadde sin opprinnelse i de spansktalende miljøene i New York City og Florida på syttitallet.
Van McCoys sang
En linjedans som ble kalt The Hustle førte til internasjonalt dansefarsott i 1975 etter Van McCoy og Soul City Symphonys «The Hustle». Etter å ha fått et tips av DJ-en David Todd, sendte McCoy sin partner Charlige Kipps til diskoteket Adam's Apple på New Yorks East Side. McCoy skrev melodien og arrangementet mens han tittet på en sekretær Kipps hadde bitt seg merke i demonstrere dansen. Det kommende platealbumet fikk en ny tittel, Disco Baby og McCoy ble utropt til «Beste Instrumentalartist» for året 1975.
Framført i Saturday Night Fever
Da man var nådd fram til 1977, slik det vises i filmen Saturday Night Fever, ble The Hustle danset til discomusikk som gjorde at dansen ble populær. Senere utviklet det seg forskjellige linje- og pardans-varianter, men disse falmet raskt fordi mesteparten av hysteriet omkring det hele skyldtes filmen.
Eksterne lenker
(på engelsk)
Håvard Vederhus
Håvard Vederhus (født 10. november 1989 i Oslo, død 22. juli 2011 på Utøya) var en norsk politiker (Ap).
Vederhus ble uteksaminert fra Oslo katedralskole i 2008 og studerte deretter samfunnsøkonomi og rettsvitenskap ved Universitetet i Oslo.
Han var leder i Elevorganisasjonen i skoleåret 2008/2009. Ved Oslo katedralskole var han nestleder i elevrådet, og hadde, i likhet med de tre foregående lederne i Elevorganisasjonen, vært leder for Elevorganisasjonen i Oslo. Fra 2010 var han leder i Norsk Studentorganisasjons internasjonale komité og samskipnadskontakt i Velferdstinget i Oslo og Akershus. Han var studentrepresentant i Bibliotekstyret ved Universitetsbiblioteket i Oslo fra juni 2010. Han var også medlem av Oslo bispedømmes ungdomsråd. I februar 2011 ble Vederhus valgt til leder av AUF i Oslo. I 2009 ble han utnevnt som en av VG Helgs «Nyttårstalenter». Han ble intervjuet om hva han ønsket for fremtiden og uttalte blant annet at han ønsket en «jobb der jeg kan kjempe for å gjøre forandringer».
Vederhus var søskenbarn til politiker for Miljøpartiet De Grønne, Torkil Vederhus.
Han ble drept under massakren på Utøya den 22. juli 2011.
Fylkesvei 292
I Norge finnes fylkesvei 292 i de følgende fylkene:
Roar Bakken Stovner
Roar Bakken Stovner (født 1987) er en norsk langdistanseløper fra Trondheim. Han vant sin første NM-medalje under Bergen Ultra våren 2014, og representerer Romerike Ultraløperklubb.
Bakgrunn
Stovner har en mastergrad i matematikk fra NTNU med delstudier ved Technische Universität München. Han har pedagogisk utdannelse gjennom programmet Teach First Norway, og arbeidet tidligere som daglig som lektor ved Kuben videregående skole i Oslo. . Men jobber nå som fysikklærer ved Wang Toppidrett Oslo.
Karriere
Det er først i voksen alder at Stovner har markert seg som ultraløper. I 2014 kom han på tredjeplass i norgesmesterskapet med tiden 7.54.20 timer på 100 km. Han passerte maraton på tiden 3.13.34. Samme høst deltok Stovner på uoffisielt NM i ultraterrengløp. NM-konkurransen var lagt til løpet Telemarks Tøffaste, arrangert av Treungen IL 6. september 2014. Igjen ble Stovner nummer 3. I mai 2015 vant han Vestfold Ultra Challenge, og i juli vant han herreklassen i femtikilometersløpet Golden Gate Trail Run i California.
Brujeria
Brujeria er et meksikansk/amerikansk metal-band. Bandet ble dannet i Tijuana, Mexico i 1989, men holder nå til i Los Angeles i California.
Navnet kommer fra et spansk ord som betyr «heksekunst». Gruppens sataniske, narkotiske og maskerte holdning har vært deres nøkkel til suksess, selv om de nylig har opptrådt live på steder i USA og Latin-Amerika.
Brujerias musikk har variert i stil over årene, fra grindcore til å begynne med, via deathgrind, til groove metal nå. Sangene er utelukkende er på spansk, og fokuserer på satanisme, anti-kristendom, sex, immigrasjon, narkosmugling og politikk, og har også tekster om å drepe hvite mennesker.
Venusberg (Erzgebirge)
Venusberg er en Ortsteil i bykommunen Drebach i Erzgebirgskreis i Direktionsbezirk Chemnitz i den sørlige delen av Fristaten Sachsen.
Fylkesvei 293
I Norge finnes fylkesvei 293 i de følgende fylkene:
Hedevig Christine Paus
Hedevig Christine Paus (født 29. oktober 1763 på Bjåland i Lårdal, død 7. mars 1848 i Porsgrunn) var dikteren Henrik Ibsens mormor. Hun var gift med skipsreder og kjøpmann i Skien Johan Andreas Altenburg.
Biografi
Hun tilhørte slekten Paus og var datter av skoginspektør i Øvre Telemark Cornelius Paus og Christine Falck. Hun var søster av skipsfører, skipsreder og proprietær Ole Paus og av Martha Paus (1761–1786), gift med skipsreder og trelasthandler Hans Jensen Blom.
I 1794 ble hun gift med skipskaptein Johan Andreas Altenburg, som tidlig sluttet å seile og slo seg ned som skipsreder og kjøpmann i Skien. På begynnelsen av 1800-tallet var Altenburg-familien en av de rikeste handelsfamiliene i havnebyen Skien. Johan Andreas Altenburg «hadde eiendommer til en verdi av mellom tyve og tredve tusen riksdaler, deriblant et stort palé, et brennevinsbrenneri på Lundetangen, som var det nest største i fylket, samt en gård på landet i Århus og to skip som gikk i trelastfart.»
Ektemannen døde i 1824 og året etter giftet datteren Marichen Altenburg seg med Knud Ibsen. Hedevig lot da verdiene gå over til datteren, og i tråd med tidens lover ble de svigersønnens eiendom. Formuen gjorde det mulig for Knud Ibsen å etablere seg som en av Skiens mest velstående kjøpmenn på slutten av 1820-tallet og begynnelsen av 1830-tallet. Knud Ibsen var stesønn av hennes bror Ole Paus. En av brorens sønner, og Knuds halvbrødre, Henrik Johan Paus, ble selv oppfostret av Hedevig og Johan Andreas Altenburg. Familiene Paus, Altenburg og Ibsen var derfor svært tett og komplisert sammenvevd, og ekteskapet mellom Marichen og Knud har blitt beskrevet som «et perfekt familiearrangement». Hedevig Paus var mormor til Henrik Ibsen og Hedvig Ibsen, som ble oppkalt etter henne.
Henrik Ibsen oppkalte mange litterære skikkelser etter familiemedlemmer, og gav mormorens (og søsterens) navn til skikkelsen «Hedvig Ekdal» i Vildanden.
Den
Den, også kjent som Hor-Den, Dewen og Udimu, er horusnavnet til en tidlig egyptisk farao som styrte under det første dynasti. Det er sagt at Den brakte framgang til sitt rike og tallrike nyvinninger er tilskrevet til hans styre. Han var den første som benyttet tittelen konge av Øvre og Nedre Egypt, og er den første som er avbildet med dobbelkronen (rød og hvit). Gulvet på hans grav i Peqer (Umm el-Qa'ab) ved Abydos er gjort av rød og svart granitt, den første gang i Egypt at denne harde steinen ble benyttet som byggemateriale. I løpet av hans lange regjeringstid etablerte mange av mønstrene i hoffritualene og kongelighet som ble benyttet av senere herskere og han ble holdt høyt i hevd av sin umiddelbare etterfølgere.
Regjeringstid
Den egyptiske oldtidshistorikeren Manetho kalte ham for Oúsaphaîdos og krediterte ham med et styre på tyve år, mens Turinpapyrusen er ødelagt og derfor ikke egnet til å gi informasjon om varigheten av hans styre. Egyptologer og historikere har generelt antatt at Den hadde en regjeringstid på opptil 24 år, basert på inskripsjoner på Palermosteinen.
Kilder til navnet
Dens serekhnavn er godt attestert i flere leiresegltrykk, elfenbeinetiketter og på inskripsjoner på beholdere og skåler som er framstilt av glimmerskifer, dioritt og marmor. Objektene har blitt funnet i Abydos, Saqqara og Abu Rawash. Dens navn er også bevitnet på senere dokumenter. Eksempelvis diskuterer Den medisinske papyrus i Berlin (Ramses-tiden) flere metoder for behandling og terapi for en rekke ulike sykdommer. En del av disse metodene er sagt å ha sitt opphav tilbake til styret til Den, men disse uttalelsene kan være en måte å framstille de medisinske rådene som tradisjonelle og autoritative. Tilsvarende er Den nevnt i Anis dødebok, også datert til Ramses-tiden, i kapittelet 64.
Identitet
Dens serekhnavn var Den eller Dewen, mest sannsynlig betydning er «han som bringer vann». Det er i overensstemmelse med hans fødenavn, som var Khasty, i betydning «han av to ørkener». Egyptologer som Toby Wilkinson og Francesco Tiradritti tror at fødenavnet viser til den østlige og vestlige ørkener, begge omgir Egypt som et beskyttende skjold, eller alternativt til Øvre og Nedre Egypt. Det er i overensstemmelse med introduksjonen av Den med Nisut-Bity-tittelen. Denne kongelige tittelen var formet til å legitimere herskerens makt over hele Egypt.
Dens familie har vært emne for betydelig forskning. Hans mor var dronning Meritneith; denne konklusjonen er støttet av samtidige segltrykk og av inskripsjoner på Palermosteinen. Dens hustruer var dronningene Semat, Nakht-Neith og muligens også Qua-Neith. Han hadde tallrikt med sønner og døtre, hans mulige etterfølgere til hans rike kan ha vært farao Anedjib og farao Semerkhet.
Dens kongelige husholdning og hoff er også godt undersøkt. Subsidiære graver og palassaktige mastabaer ved Saqqara som tilhørte framstående myndighetspersoner som Ipka, Ankh-ka, Hemaka, Nebitka, Amka, Iny-ka og Ka-Za. I en subsidiær grav ved Dens nekropolis er det funnet en sjelden stele av en dverg ved navn Ser-Inpu.
På Ramses-tiden ble Dens fødenavn lest feil. På Abydoslisten har «Sepatju» blitt skrevet med to symboler for «distrikt». Det er avledet fra de to ørkensymbolene som Den opprinnelig hadde benyttet. Turinpapyrusen viser til «Qenentj», noe som er meget vanskelig å oversette. Opprinnelsen til hieroglyfen som er benyttet i denne listen er forblitt ukjent. Sakkaratabletten utelater på mystisk vis Dens navn fullstendig.
Begynnelsen
I henhold til arkeologiske undersøkelser måtte Den helt i begynnelsen av sitt styre dele tronen med sin mor Meritneith i flere år. Det synes som om han var altfor ung til å styre på egen hånd. Derfor styrte Meritneith som faktisk farao for en del tid. Slik handling var ikke helt uvanlig i oldtidens egyptiske historie. Dronning Neithhotep kan ha tatt en tilsvarende rolle før Meritneith, mens dronninger som Sobekneferu og Hatshepsut var senere kvinnelige herskere. Dens mor ble belønnet med hennes egen grav i kongelige dimensjoner og hennes egen gravkult.
Hendelser
En viktig nyvinning i løpet av Dens regjeringstid var innføringen av nummerering (tildelingen av tall) ved bruk av hieroglyfer. Før dette ble viktige årlige hendelser kun avbildet med tegn og miniatyrer, tidvis rettledet av det hieroglyfiske tegnet for en nakent palmetopp (renpet), i betydning «år». Fra Dens styre og framover benyttet egypterne hieroglyfiske tall for en rekke hensikter, inkludert for å beregne skatt, skatteinnsamlinger og for å kommentere deres årlige hendelser.
Den er den første egyptiske konge som et bevitnet med relieffer i fjellet i Sinai. To eller kanskje til og med tre relieffer viser den stående farao og en del av hans myndighetspersoner.
De mest religiøse og politiske hendelsene i Dens epoke er nedtegnet i tallrike elfenbeinsetiketter og fra inskripsjonen på Palermosteinen. Etikettene viser betydningsfulle utviklinger i typografier og i kunstartene. Overflaten er kunstnerisk inndelt i seksjoner, hver dem som viser enkeltstående hendelser. Eksempelvis viser figuren av en sjaman med en udefinert beholder, kar eller urne ved hans føtter. En inskripsjon rett ved begynner med «Henu...», men den er uklart om det betyr «forsyninger» eller om det første stavelse av navnet «Henu-Ka» (en myndighetsperson).
En annen etikett, i dag henvist til som «MacGregor-etiketten», viser den første fullstendige avbildningen av en egyptisk farao med den såkalte hodebekledningen Nemes. Bildet viser Den i en håndbevegelse som er kjent som «slå til fienden». I den ene hånden holder Den et septer til å slå med, i den andre hånden griper han en fiende i håret. Takket være flettene i håret og det koniske (spisse) skjegget har fienden blitt identifisert som av asiatisk opprinnelse. Hieroglyfen på høyre side sier «først slått til fienden i øst». Ved venstre side er navnet til en høy myndighetsperson, Iny-Ka, innskrevet. Det synes som om farao Den sendte tropper til Sinaihalvøya og den østlige ørken en rekke ganger. Nomader som drev med plyndring, kjent av de tidlige egyptere som Iuntju («folk med jaktbuer») var faste fiender av Egypt og stadig skaffet vanskeligheter. De er nevnt på nytt på en inskripsjon på fjellet i Sinai under farao Semerkhet, en av Dens etterfølgere.
Ytterligere hendelser er rapportert i fragmentene på Palermosteinen. I henhold til disse inskripsjonene regjerte han minst 32 hele eller ufullstendige år men kanskje faktisk så mye som femti år. han opplevde minst to Sed-festivaler, noe som peker på minst 33-34 år. Følgelig er hans regjeringstid det best kjente fra denne epoken og hans aktiviteter er bevart på Palermosteinen og dens fragment:
Kairosteinens fragment C5:
Palermosteinens hovedfragment forteller:
Just Like a Woman
Just Like a Woman er en amerikansk stumfilm fra 1912 regissert av D. W. Griffith.
Den
Hendelser
Andre feiring av Hebsed (et tronejubileum) er bekreftet av flere inskripsjoner på steinkar fra Dens nekropolis.
Grav
Den ble gravlagt innenfor en grav («Grav T») i området Peqer ved Abydos, et område som er knyttet til faraoene fra første dynasti. Grav T er blant de største og mest storstilt bygd av alle gravene i dette området, og er den første som fikk en trapp og et gulv gjort av granitt. Tidligere faraoer ble løftet ned ovenfra. Det er mulig at graven tidligere hadde vært benyttet som et lagerhus for overskuddproduksjon i løpet av Dens levetid, noe som også gjorde det lettere å legge til gravgods for bruk i etterlivet.
Grav T er også den første graven som omfattet arkitektoniske elementer gjort av stein framfor soltørket murstein. I den opprinnelige formgivningen av graven var et gulv gjort av tømmer lokalisert omtrent halvveis opp trappen, og et fallgitter plassert foran gravkammeret, formet for å holde gravplyndrere ute. Gulvet på graven var dekket med rød og svart granitt fra Aswan, hvilket var første gang slik hard stein ble benyttet i en slik stor skala.
Irish Transport and General Workers’ Union
ITGWU var sentral i Dublin-lockouten i 1913, og opprettet på grunn av sammenstøt med Royal Irish Constabulary og Dublin Metropolitan Police en egen milits, Irish Citizen Army (ICA). Gjennom militsen var foreningen aktiv under påskeopprøret i 1916. Lederen for ICA, James Connolly, ble henrettet for sin rolle i opprøret.
Den
Grav
Tyve etiketter gjort av elfenbein og ibenholt ble funnet i hans grav, 18 av dem ble funnet av William Flinders Petrie i hauger etterlatt av den mindre nøysomme og metodiske arkeologen Émile Amélineau Blant disse merkelappene er det tidligste kjente beskrivelser av en farao som bærer den egyptiske dobbelkronen (se over), foruten også løpet mellom rituelle stele som en del av Sed-festivalen. Det ble også funnet segltrykk som skaffet den tidligste bekreftede kongeliste.
Irish Transport and General Workers’ Union
Da Larkin reiste til USA i 1914 tok Willam X. O'Brien over som leder, og var generalsekretær i mange år.