cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kruckow-ætten
Johannes eller Janikinus Kruckow
Johannes Kruckow er kjent i tre kilder fra perioden 1389-1397. Han var omtalt med adelstittelen armiger. Han bodde i Trustolpe på Lolland i Danmark. Han hadde et våpenskjold med et oppvoksende halvt hjortedyr (enhjørning?). Med grunnlaget i utformingen av seglet og navnet Johannes som er en lang variant av Hans som ble brukt i Norge, er det mulig han er stamfar til de norske Kruckowene.
Hans Kruckow (1)
Han er først kjent i 1442 da han var med i Oslo og hyllet Kristoffer av Bayern som Norges nye konge. I 1444-1447 omtales han i saker knyttet til Hanseatene i Bergen. Han var nok da bosatt i Bergen, og hatt en offentlig stilling der.
I 1444 bruker han tittelen væpner og i et 1445 er han omtalt som knape, som begge er lavadelstitler. Første gang Hans Kruckow er omtalt som ridder var 30. mai 1450. Han har mellom juli 1449 og mai 1450 fått ridderslaget av kongen. Han var sentral i striden ved kongevalget i 1448-1449, der valget sto mellom den danske Christian I og den svenske Karl Knutsson. Sammen med erkebiskopen støttet han Karl Knutsson.
8. oktober 1453 hadde ridderen Hans Kruckow gått i Munkeliv kloster. Han ga alt han eide av løst og fast gods til kloster. Det er siste gang vi hører om Hans Kruckow. I 1455 ble Munkeliv kloster stormet og brent av hanseatene. De som bodde i klosteret ble enten drept eller de klarte å flykte. Det er mulig at Hans Kruckow ble drept der.
Hans Kruckow (2)
Hans Kruckow var gift med hustru Sunniva Eindridsdatter. Han er kjent i dokumenter fra 1505. Den 1. september 1514 er Hans Kruckow omtalt som å være væpner – en adelsmann.
I en liste over slottsherrer på Bergenhus fra 1598, er det oppgitt av Hans Kruckow var slottsherre på Bergenhus fra 1508 til 1512. Edvard Edvardsen fortalte også at Hans Kruckow var høvedsmann på Bergenhus. Dette er skrevet ned lenge etter at han levde, og det er ingen samtidige kilder som bekrefter det. Han døde trolig omkring 1517.
Lasse Kruckow
Han er kjent i dokumenter fra 1520-1522 i Sogn og Andenes, og har nok drevet nordlandshandel.
Vi vet ikke hvem Lasse Kruckow var, men det er ikke urimelig at han var en bror av Hans og Johan Kruckow. Vi har ingen skriv som knytter Hans Kruckow direkte til Sogn, men det er mulig at vi må se det i sammenheng med at når Hans Kruckow dør, så finner vi Lasse Kruckow i årene etterpå.
Johan Kruckow til Sørheim
Johan Kruckow til Sørheim i Luster var væpner og riksråd fra 1524 til om lag 1537. Han døde 1536 eller 1537. Han må ha vært en svært betydningsfull politisk aktør. Han var med ved tre kongevalg. Ved sin konsekvente støtte til kongene i København var han også med på å legge forholdene politisk til rette for reformasjonen.
I 1518 er Johan Kruckow omtalt første gang, og drev da trolig nordlandshandel. I 1521 bodde han på Hjelmsøy i Finnmark. I 1524 hører vi for første gang om Johan Kruckow som politisk aktør. Johan Kruckow, var da lensherrer i Sogn. Johan Kruckow er omtalt som væpner – adelsmann også fra 1524 og fram til sin død.
Da Christian II flyktet i 1524 tok riksrådet over styringen og hadde sine første møter i Bergen i august 1524. Det er da vi møter Johan Kruckow for første gang som riksråd – medlem av kongens råd. 5.8.1524 sa det norske riksrådet med blant Johan Kruckow opp troskapen mot kong Christian II og slo fast at de var klar til å velge seg en ny konge. 23. august 1524 valgte riksrådet herunder Johan Kruckow Frederik I til Norge konge.
Johan Kruckow hadde en mangeårig strid med Vincent Lunge blant annet om retten til forleninger i Sogn. Sommeren 1528 sendte Vincent Lunge 40 mann av Dalakarene (Nils Stenssens soldater fra Dalarne i Sverige) for å slå i hjel Johan Kruckow. Johan kom seg unna i live, men gard og gods kom i deres hender. Det ble også skrevet at Johans “hustru og barn går i bygden og tigger brød”. I 1531 ser det ut til at striden ble avsluttet.
I november 1531 kom den kong Christian (II) som var blitt avsatt i 1524, til Oslo med en stor styrke, for å igjen å erobre landet. Johan Kruckow og kretsen rundt ham gikk aktivt ut med støtte av kong Fredrik (I). I juli 1532 ble kong Christian (II) tatt til fange og satt i fengsel. Med sin aktive støtte til kong Fredrik sto Johan Kruckow politisk sterkt etterpå.
13. desember 1536 er siste gang vi hører om Johan Kruckow i live og han var nok død ikke lenge etter.
Etter «gamle våpenbøker» skal Johan Kruckow ha vært gift med Gudrun Tordsdatter (Smør). Det er ingen samtidige kilder som bekrefter dette, men det er heller ingen kilder som sier noe annet. Når Johan i 1532 ble arving etter Kjell Tordsen, som trolig var sønn til Tord Torgunsen, virker ikke dette urimelig. I Hirtzholms våpenbok fra slutten av 1600-tallet sies det at Adelus, hvis slektsnavn ikke oppgis, først var gift med Johan Kruckow og så med Hans Jenssen. Våpenbøkene fra 1600- og 1700-tallet er ikke regnet som særlig pålitelige!
Gudmund Kruckow i Sogn
I et skriv fra 1528 eller 1529 møter vi Gudmund Kruckow i Sogn. Denne Gudmund Kruckow kan ha vært en slektning av Johan Kruckow, men det er usikkert. Han må ha vært en av erkebiskopens menn.
Omkring 1.10.1519 ber kongen Gudmund “Krog” om å stille med fire mann som krigshjelp. 24.2.1525 hører vi at erkebiskopens tjener Gudmund i 1518 mottok betaling for erkebiskopen. Det var i Roskilde i Danmark. I 1535-1536 fikk Gudmund Kruckow svennelønn av erkebiskopen. I 1536 var han i Bergen. I 1537 er en Gudmund Eskildsen en av erkebiskopens menn.
Finn Hansson av de Krukers slekt
Finn Hansen har vært død omtrent 1550. Han var gift med Margrete Pedersdatter. Absalon Pedersen Beyer opplyser at Finn Hansen var «aff de Krukers slecht» - av Kruckow-slekten.
Hans Johanson Kruckow (3) til Tjerne
I 1531-1532 var Hans Kruckow i tjeneste hos erkebiskopen i Trondheim. Han omtales i 1533 som væpner og hadde nok da forlatt erkebiskopen. Vi må tro at Hans Kruckow kan være født om lag år 1500. I 1534 ble Hans Kruckow som fullmektig for Norges riksråd på vei til København i forbindelse med kongevalget, tatt til fange av hanseatene sammen med Eske Bille og ført til Lübeck. De ble ikke satt fri før hertug Christian og Lübeck gjorde en avtale. 18. november 1534 ble Eske Bille løslatt i Lübeck, og Hans har nok også blitt løslatt samtidig. Fra 1553 skrev Hans Kruckow seg til gården Tjerne. Han har trolig eid Krugegården i Bergen, selv om han bodde på Østlandet. Siste gang vi hører om Hans Kruckow var i 1575. Han ble også den siste i rekken av Hans Kruckow-er. Han kan ha vært gift med Karen Asgautsdatter Kamp.
Våpenmerket til Hans Kruckow har trolig vært med en enhjørning.
Anna Johansdatter Kruckow på Kroken
Anna Kruckow som var datter til Johan Kruckow var gift to ganger. Først var hun gift med Jon Teiste og så med Anders Nilsen (Tordenkrans). Svært mange med røtter fra Luster kan spore sine aner tilbake til Anna Kruckow. Seglmerket til Anna Kruckow hadde en enhjørning.
Jørgen Hansson Kruckow til Tjerne
Jørgen Kruckow var sønn av Hans Kruckow og sønnesønn til Johan Kruckow. Vi kjenner ham fra en rekke dokumenter fra 1578 som adelsmann. Han eide et stort jordegods i Luster og på Østlandet. 7.6.1601 døde Jørgen Kruckow. Han skrev seg til gården Tjerne i Ringsaker. Våpenet i seglmerket til Jørgen Kruckow hadde også en enhjørning.
Kristoffer Eriksen (Kruckow)
Kristoffer Eriksen var gift med Adelus Trondsdatter Benkestokk. Han er i en kilde fra 1650 omtalt som Kristoffer Kruckow, men ikke i sin samtid. Det er derfor usikkert om han brukte det selv. Han hadde tre bjørnehoder i sitt segl.
Han var befalingsmann på Steinvikholm slott. Han døde i 1563 på Jæren, og ble gravlagt i Bergen.
Brevitalitrus toli
Brevitalitrus toli er en art i slekten Brevitalitrus innenfor tangloppefamilien av ordenen Senticaudata, som inngår i gruppen av amfipoder.
The Desire of the Moth
The Desire of the Moth er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Rupert Julian.
Handling
Når John Wesley Pringle, som også er forelsket i Stella, får vite at Foy er uskyldig - men har blitt gjort til syndebukk i en konspirasjon - hjelper han Foy ved å avdekke hva som egentlig har skjedd. Til tross for sin kjærlighet til Stella, forsøker Pringle å hjelpe til med å bevise at Foy egentlig var uskyldig - slik at Stella endelig kan finne lykken med mannen hun virkelig elsker.
Benin under VM i friidrett 2019
Benin deltok under VM i friidrett 2019 (utendørs) fra 27. september til 6. oktober 2019 i Doha i Qatar.
Orconectes nana
Orconectes nana er en art av ferskvannskreps innenfor slekten Orconectes (familie Cambaridae, orden Reptantia) som inngår i den store gruppen av såkalte tifotkrepser. Dette er ferskvannskreps som på engelsk oftest kalles «crayfish».
Ben Kanute
Ben Kanute (født 14. desember 1992) er en amerikansk triatlet.
Han representerte USA under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble nummer 29.
Andreas Schilling
Andreas Schilling (født 25. mai 1991) er en dansk triatlet.
Han representerte Danmark under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble nummer 28.
EM i badminton 2006
EM i badminton 2006 (europamesterskapet i badminton) ble arrangert i Den Bosch i Nederland i 2006.
Christopher Browning
Doktorgrad
Browning tok doktorgraden ved University of Wisconsin–Madison i 1975, ford doktorgradsavhandlingen «Referat D III of Abteilung Deutschland and the Jewish Policy of the German Foreign Office 1940–1943.» I etterfølgende bokutgivelse het den The Final Solution and the German Foreign Office: A study of Referat D III of Abteilung Deutschland, 1940–43 (1978)..
The Devil-Stone
The Devil-Stone er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Cecil B. DeMille.
Christopher Browning
Karriere
Han arbeidet ved Pacific Lutheran University 1974-1999, og flyttet i 1999 til University of North Carolina at Chapel Hill der han vvirket til 2014. Browning ble valgt inn i American Academy of Arts and Sciences in 2006.
The Devil-Stone
Handling
Marcia Manot oppdager en meget verdifull smaragd som en gang tilhørte en norrøn dronning, men som er forbannet. Den grådige amerikaneren Silas Martin gifter seg med Marcia, men ønsker å ta ut skilsmisse fra henne kort tid senere.
Men Marcia dreper ham, og gifter seg kort tid senere med en annen mann. Men en detektiv får snart vite om Silas sitt dødsfall.
Christopher Browning
Karriere
Browning har vært sakkyndig vitne rettssaker mot antatte forbrytere fra andre verdenskrig. Han var sakkyndig vitne i saken mot holocausfornekteren Ernst Zündel.
Ordinary Men
Browning studerte Reserve-Polizei-Bataillon 101 fra Hamburg og konkluderte i sin bok Ordinary Men med at de menige politimennene var alminnelige middelaldrende menn. Browning skriver at med hensyn til alder, opphavssted og sosial bakgrunn var mennene i bataljon 101 de man skulle tro var minst egnet som kandidater til fremtidige massemordere. Medlemmene av 101 hadde blitt utsatt for lite politisk indoktrinering og var trolig ikke ivrige tilhengere av Hitler. Ifølge Browning deltok flertallet av ulike grunner: krigssituasjonen, lydighet, gruppepress, dehumanisering av ofrene, karrierejag og antisemittisme.
Browning tok opp den sosialpsykologiske tilnærmingen til holocaust som Stanley Milgram introduserte med sin studie av lydighet. I klassikeren Ordinary Men (1992) studerte Browning en bataljon på 500 vanlige tyske politifolk som drepte 35000 jøder (en stor del kvinner og barn) i løpet av vel ett år. Browning ble slått av hvor få som uttrykte moralske betenkeligheter ved drapene, mens noen var bekymret for moralen innad i bataljonen ved for eksempel å svikte sine kamerater dersom de avsto fra å delta i henrettelsene. Andre forskere kom til omtrent samme konklusjon, mens Daniel Goldhagen i boken Hitler's Willing Exectuioners (1996) trakk motsatt konklusjon av Browning. Goldhagen mener at bødlene ikke var lydige underordnete, men ønsket å drepe jøder fordi de ifølge Goldhagen var drevet av (en spesifikk tysk) antisemittisme.
EM i badminton 2008
EM i badminton 2008 (europamesterskapet i badminton) ble arrangert i Herning i Danmark i 2008.
Myrmarachne
Myrmarachne er en slekt av edderkopper i gruppen hoppeedderkopper (Salticidae).
Utbredelse
Myrmarachne er utbredt i «hele» verden. De fleste finnes i varmere strøk, én art finnes i Norge.
Utseende
Myrmarachne artene ligner på maur og kan lett forveksles med disse. De er generelt små edderkopper og mange er ganske like hverandre. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Kroppen er todelt i en bakkropp og et hode-bryst parti (forkropp), kalt prosoma eller cephalothorax. Hodet har åtte øyne, to uvanlig store midt foran, og to litt mindre på hver side. De resterende fire øynene er plassert på siden av hodet. Hoppeedderkopper skiller seg ut ved at de har evnen til i en viss grad å fokusere blikket.
Systematisk inndeling med europeiske arter
Slekten Myrmarachne er en gruppe som består av 205 arter i verden. I Norge er det registrert én art.
Karl II av England
Karl II (Charles II, født 29. mai 1630 i London, død 6. februar 1685 samme sted) var konge av England, Skottland og Irland fra 30. januar 1649 (de iure), eller fra 29. mai 1660.
Rusitsj
Rusitsj ((диверсионно-штурмовая разведывательная группа Русич - ДШРГ «Русич»)) er en russisk Neonazigruppe og privat militær gruppe eller frivilling væpnet enhet (russisk: добровольческое вооружённое формирование) som aktivt har deltatt i den væpnede konflikten i Øst-Ukraina som del av Nyrusslands væpnede styrker. Rusitsj besto av russiske nasjonalister og sympatisører samt folk fra Italia, Bulgaria og Polen. Neonasisten Aleksej Mil'tsjakov (også kjent med kallesignalet "Serb") fra St. Petersburg etablerte gruppen i juni 2014 og var sjef. Jan Petrovskij, som da bodde i Norge, var kjent som nestkommanderende i gruppen, som besto av to tropper spesialsoladater med fokus på rekognosering. Gruppen ble trolig oppløst i 2015 og personellet søkte opptak i Wagnergruppen, en lignende privat, militær gruppe for å kjempe i Syria. I april 2022 rapporterer NRK at gruppen trolig har etablert seg i Ukraina igjen.
Karl II av England
Hans far, Karl I ble henrettet etter borgerkrigen, og monarkiet ble avskaffet og erstattet av Oliver Cromwells protektorat. Etter Cromwells død ble monarkiet restaurert, med Karl II som konge.
Interregnum
Selv om parlamentet i Skottland proklamerte Karl II som konge av Storbritannia og Irland i Edinburgh den 6. februar 1649, vedtok det engelske parlamentet isteden en vedtekt som gjorde enhver slik proklamasjon ulovlig. England gikk inn i en periode kjent som interregnum eller det engelske samveldet, og landet var en de facto republikk, ledet av Oliver Cromwell som Lord Protector.
I landflyktighet
Cromwell beseiret Karl II i slaget ved Worcester den 3. september 1651. Karl flyktet til det europeiske fastlandet. Cromwell ble den ubestridte enehersker av England, Skottland og Irland mens Karl tilbrakte de ni neste årene i landflyktighet i Frankrike, De forente Nederlandene og i spanske Nederlandene.
Tilbake til Storbritannia
En politisk krise kom etter Cromwells død i 1658 som resulterte i at monarkiet til sist ble gjeninnført, og Karl ble invitert til å komme tilbake til Storbritannia. Den 29. mai 1660, på hans 30. fødselsdag, ble han mottatt i London til offentlig begeistring. Etter 1660 ble alle rettslige dokumenter datert som om Karl hadde etterfulgt sin far som konge i 1649.
Karls engelske parlament bestemte lover kjent som Clarendon-loven, formet for styrke posisjonen til den gjenetablerte engelske kirke. Karl samtykket til denne loven selv om han selv støttet en politikk som innebar religiøs toleranse, eksempelvis overfor katolikker. Den mest betydelige utenrikspolitiske saken i Karls tidligste år var den andre anglo-nederlandske krig.
I 1670 inngikk Karl en hemmelig avtale i Dover som innebar en allianse med fetteren kong Ludvig XIV av Frankrike. Ludvig gikk med på å støtte Karl i den tredje anglo-nederlandske krig og betale Karl en pensjon. Karl lovte å gjeninnføre religiøs frihet for katolikker og protestantiske dissentere med hans kongelige erklæring om overbærenhet (Declaration of Indulgence) av 1672, men det engelske parlament tvang ham til å trekke den tilbake.
I 1679 kom Titus Oates' avsløringer av en påstått katolsk sammensvergelse, pavekonspirasjonen, som utløste etterfølgerkrisen da det ble avslørt at Karls bror og antatte arving, Jakob Stuart, hertug av York, var katolikk. Krisen førte til dannelsen av to politiske partier, whigene, «jordbrukspartiet», som kjempet for at kongens bror som katolikk ikke kunne arve tronen, og toryene, «hoffpartiet», som var imot å utelukke kongens bror selv om han var katolikk. Kongen var på linje med toryene og som følge av avsløringen om Rye House-komplottet om å myrde både Karl og hans bror i 1683 ble en del ledere hos whigene enten drept eller tvunget til å rømme til utlandet. Karl oppløste det engelske parlamentet i 1681, og styrte alene fram til sin død den 6. februar 1685. Han ble tatt imot i den katolske kirke på sitt dødsleie, og ble således den første katolske monark i England siden Maria Tudors død i 1558.
Merry Monarch
Karl var populært kjent som «den muntre monarken» (Merry Monarch), både i referanse til hans livlighet og hans dekadente hedonisme ved hans hoff og den generelle lettelse ved hans styre, etter et tiår med styret til Cromwell og hans puritanisme, der dans, teaterforestillinger og julefeiring hadde vært forbudt. I 1660 gjeninnførte Karl ikke bare kongedømmet, men også feiring av julen, som under Cromwell skulle tilbringes i respektfull kontemplasjon.
Karls hustru, Katarina av Braganza, fikk ingen barn, men Karl anerkjente minst 12, kanskje 14, uektefødte barn med forskjellige elskerinner - to sønner med skuespillerinnen Nell Gwyn, fem barn med Barbara Villiers, som sammen med sin mann Roger Palmer hadde flyttet til Nederland under Cromwells styre for å støtte Karl. Det var der de innledet sitt forhold, og hun og mannen ble utnevnt jarl og grevinne av Castlemaine slik at de barna Barbara eventuelt ville få med kongen, var sikret en tittel og arv.
Med elskerinnen Lucy Walter fikk kong Karl sin første utenomekteskapelige sønn James Scott, 1. hertug av Monmouth. I 1685 utfordret Monmouth sin farbror, kong Jakobs, rett til den britiske trone («Monmouthopprøret»). Da barn født utenfor ekteskap var utelukket fra å tiltre tronen, ble Karl etterfulgt av sin bror Jakob.
João Paulo Dias Fernandes
João Paulo «Paulinho» Dias Fernandes (født 9. november 1992) er en portugisisk fotballspiller som spiller for Sporting Clube de Portugal.
Landslaget
Den 11. november 2020 fikk han sin første landskamp for mot. Han scoret også sine to første landslagsmål i samme kamp.
Igor Poljanskij (triatlet)
Igor Poljanskij (født 16. januar 1990) er en russisk triatlet.
Han representerte Russland under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble nummer 31.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo ble han nummer 43 individuelt og 14 i blandet stafett.
Jutta Bauer
Jutta Bauer (født 9. januar 1955 i Hamburg) er en tysk forfatter og illustratør av barnebøker.
Hun er utdannet ved Hochschule für bildende Künste Hamburg. Hun laget i sju år en tegneserie til ukebladet Brigitte og fra 1981 illustrerte hun bøker av blant annet James Krüss, Kirsten Boie, Peter Härtling og Christine Nöstlinger.
Hun fikk H.C. Andersen-prisen for illustrasjoner 2010.
Pellenes
Pellenes er en slekt av edderkopper i gruppen hoppeedderkopper (Salticidae).
Utbredelse
Pellenes er utbredt i Europa, Asia, Afrika, Nord-Amerika og Australia.
Utseende
Pellenes artene er generelt små edderkopper og mange er ganske like hverandre. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Kroppen er todelt i en bakkropp og et hode-bryst parti (forkropp), kalt prosoma eller cephalothorax. Hodet har åtte øyne, to uvanlig store midt foran, og to litt mindre på hver side. De resterende fire øynene er plassert på siden av hodet. Hoppeedderkopper skiller seg ut ved at de har evnen til i en viss grad å fokusere blikket.
Systematisk inndeling med europeiske arter
Slekten Pellenes er en gruppe som består av 82 arter i verden. I Norge er det registrert 2 arter.
Vicente Hernández
Han representerte Spania under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble nummer 27.
Åpta
Åpta er ei grend i Herad i Farsund kommune. Etter en del strid ble Åpta skole lagt ned i 2005. Det Norske Misjonsselskap eier og driver Åpta misjonssenter, med campingplass og kirke. Kirken var ment som Herads offisielle kirke, men det ble isteden Herad kirke.
Sibianor
Sibianor er en slekt av edderkopper i gruppen hoppeedderkopper (Salticidae).
Utbredelse
Sibianor er utbredt i holarktis (den nordlige halvkule), samt i Kenya.
Utseende
Sibianor artene er generelt små edderkopper og mange er ganske like hverandre. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Kroppen er todelt i en bakkropp og et hode-bryst parti (forkropp), kalt prosoma eller cephalothorax. Hodet har åtte øyne, to uvanlig store midt foran, og to litt mindre på hver side. De resterende fire øynene er plassert på siden av hodet. Hoppeedderkopper skiller seg ut ved at de har evnen til i en viss grad å fokusere blikket.
Brigantia
Brigantia var en gudinne i den keltiske (gallo-romersk og britonsk-romerske) religionen i senantikken. I interpretatio Romana (det latinske begrepet for å likestille utenlandske guddommer med guder fra romersk gudeverden) ble hun likestilt med Victoria som igjen tilsvarte greske Nike. Det er antatt at de religiøse figurene Brigid fra irsk mytologi og den hellige Brigid, en helgen fra keltisk kristendom, er avledet fra denne gudinnen.
Etymologi
Navnet Brigantia viderefører det urindoeuropeisk hunkjønnsordet *bhr̥g'hntī, fra rotordet berg'h i betydningen «høy», «luftig», «opphøyd». Navnet er i sin opprinnelse et adjektiv tilnavn som ganske enkelt betyr «den høye [gudinnen]»,
Inskripsjoner
Syv inskripsjoner som angår Brigantia er kjente, alle fra Britannia. Disse er funnet ved Birrens i regionen Dumfries and Galloway i Skottland, i antikken kalt for Blatobulgium, er en inskripsjon:
Brigantia er likestilt med Victoria i to inskripsjoner, en fra Castleford i Yorkshire, og en fra Greetland i nærheten av Halifax, også i Yorkshire. Sistnevnte kan være datert til år 208 e.Kr. ved navnene til konsulene.
Ved Corbridge på Hadrians mur, i antikken kalt for Coria, er Brigantia betegnet som himmelsk og i par med Jupiter Dolichenus:
Det er en inskripsjon ved Irthington i Yorkshire DEAE NYMPHAE BRIGANTIAE — «guddommelige nymfe Brigantia».
Garret Olmstead (1994) merket seg numismatisk legender i det iberiske alfabetet, BRIGANT_N (eller PRIKANT_N, da iberiske alfabetet ikke skiller mellom stemte og ustemte konsonanter) innrisset på en keltiberisk mynt, antyder en beslektet keltiberisk gudinne.
Toponymi
Toponymi er læren om stedsnavn og det er fleste stedsnavn som er avledet fra Brigantium, intetkjønnsformen av det samme adjektivet hvor hunkjønnsformen ble til navnet på gudinnen. Assiasjoner av disse med gudinnen er imidlertid tvilsom eller uviss ettersom stedsnavn er lett forklart som referanser til en «høy borg» eller «høyt sted» i den bokstavelige mening.
Lisa Bitel (2001) har merket seg en omfattende spredning via toponymi:
Andre byer som også kan ha beholdt denne teonym er blant annet Brigetio i Ungarn, også Brianconnet og Briançon, begge i Provence-Alpes-Côte d'Azur i Frankrike. I antikken ble Briançon kalt for Brigantio og var den første byen på Via Domitia, den første romervegen som ble bygd i Gallia og som knyttet Italia og Hispania sammen i et sammenhengende vegnett. Det er bevitnet i inskripsjoner som nevner munic(ipii) Brigantien(sium), det vil si "byen Brigantio", og Bri/gantione geniti, det vil si "briganti-folket". Ved Brianconnet nevnet en inskripsjon ord(o) Brig(antorum). Her ble eiketrær særskilt ærefryktet.
Eksterne lenker
Brigid
EM i terrengsykling 2021
EM i terrengsykling 2021 ble arrangert i seks forskjellige disipliner i fem forskjellige land i 2021.
Abulug (elv)
Abulug (engelsk.: Abulug River) er en elv som har det meste av sitt løp i provinsen Apayao på Filippinene. Dens øvre løp er også kjent under lavnet Apayao.
Den har utspring i fjellkjeden Cordillera Central nær Mount Magna, nordvest i provinsen Apayao. Munningen der den tømmer seg i Luzonstredet er nær kommunen som også heter Abulug. >Den har en lengde på 175 km og et nedbørfelt på 3362 km². Dens nedbørfelt avgrenses i øst av elven Cagayans og i nordvest av elven Pamplonas nedbørfelter.
Fra sitt uspring, som ligger nær kommunen Calanasan, flyter Abulug i sørøstlig retning i en trang dal, og endrer retning i kommunen Kabugao fra sørøst mot nordøst. Elvedalen blir ganske bred desto nærmere ned mot havet elven kommer. Viktigste sideelv er Tauit, som springer ut ved Mount Bagucan. Sideelven Tabgayagan kommer fra sørvest, og Nagar renner gjennom kommunene Pudtol og Luna.
De mindre sideelvene Sicapao, Dogata, Malabang og Nagbayugan springer ut i sør.
Pelodiaetus
Pelodiaetus er en slekt av små løpebiller.
Utseende
Bittesmå (1,2-1,5 millimeter), spinkle, blankt rødbrune løpebiller. De mangler fasettøyne og er blinde. Hodet er kort og bredt, rundet, antennene middels lange. Pronotum er rundet, dekkvingene rundede uten påfallende punktrader, med noen lange børster langs sidene og en litt diffus lengdefure. De mangler flygevinger.
Levevis
Artene har et underjordisk levesett, og kan finnes under store steiner.
Utbredelse
Slekten er utbredt på New Zealand (sørligste del av Sørøya).
Aḥmad Šafīq
Aḥmad Muḥammad Šafīq (arabisk: ; egyptiskarabisk uttale: [ˈʔæħmæd mæˈħæmːæd ʃæˈfiːʔ]; født 25. november 1941 i al-Qāhira ) er en egyptisk offiser med graden luftmarskalk og politiker for det nasjonaldemokratiske parti. Fra 31. januar 2011 til 3. mars samme år fungerte han som landets 58. statsminister. Han var kandidat ved presidentvalget i Egypt 2012. I første valgomgang (23.–24. mai 2012) fikk han nest flest stemmer (23,7%) og gikk videre til den avgjørende runden, hvor han tapte mot Mohammed Mursi 16.–17. juni 2012.
Tjue år gammel gikk Šafīq inn i det egyptiske flyvåpenet etter å ha fullført sin utdanning ved det egyptiske flyakademiet. Šafīq tjenestegjorde som jagerpilot og skvadron-, ving- og basekommandant, og han deltok i borgerkrigen i Nord-Jemen, seksdagerskrigen, utmattelseskrigen og jom kippur-krigen. Sin militære karriere endte han som øverstkommanderende for Egypts luftforsvar fra 1996 til 2002 med graden luftmarskalk. I 2002 gikk han inn i landets regjering som minister for sivil luftfart, en stilling han hadde til han ble statsminister.
31. januar 2011 ble han utnevnt til Egypts statsminister av president Hosni Mubarak som et mottrekk mot opprøret i Egypt i 2011. En måneds tid senere måtte han forlate stillingen 3. mars samme år, etter at han var blitt beskyldt for å være en etterlevning fra Mubaraks regime.
I september 2012 utstedte regjeringen en arrestordre mot Šafīq.
Benins kvinnelandslag i fotball
Benins kvinnelandslag i fotball representerer Benin i internasjonal fotball for kvinner.
Benins erfaring i Afrikamesterskapet begrenser seg til en kvalifisering, i 2006. Benin slo Malawi hjemme og spilte uavgjort borte i innledende runde, og kom dermed videre til første kvalifiseringsrunde. Der spilte de 1-1 mot Elfenbenskysten, og kom videre etter straffesparkkonkurranse. I nivå to av konkurransen møtte Benin Mali, og tapte begge kampene.
Grunnkretser i Alver kommune
Grunnkretser i Alver kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Alver kommune, Vestland, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Benins kvinnelandslag i fotball
Benin har også vært påmeldt til Afrikamesterskapet i 2008, men de trakk seg før turneringen begynte. Dermed er hjemmetapet mot Mali siste registrerte kamp for Benin.
Alfred Hoche
I 1920 forfattet han sammen med Karl Binding boken «Tillatelse til tilintetgjørelsen av livsuverdige liv» (Freigabe der Vernichtung lebensunwerten Lebens). Der tok han til orde for avlivninger av psykisk syke mennesker med den begrunnelse at de utgjorde en belastning for samfunnet. Boken banet i 1928 veien for systematiske avvlivinger og utsultinger av funksjonshemmede og psykisk syke personer på Schloss Sonnenstein under ledelse av psykiaterne Werner Heyde og Hermann Paul Nitsche. Den banet også vei for nasjonalsosialismens eutanasiprogram hvor syke mennesker ble avlivet innenfor rammene av Aktion T4.
Liv
Alfred Hoche ble født den 1. august 1865 i den lille landkommunen Wildenhain mellom de to byene Eilenburg og Torgau i kongeriket Sachsen. Kommunen var på denne tiden en del av Landkreis Torgau i Regierungsbezirk Merseburg i provinsen Sachsen. Der ble han født inn i en protestantisk pastorfamilie. Etter å ha avsluttet folkeskolen, underviste han sin egen far. Da han var 12 år gammel, ble han tildelt et stipendium og ble opptatt på klosterskolen Roßleben, et lokalt Gymnasium i Roßleben med eget internat.
Hoche besluttet seg deretter for å studere medisin. Dette skyldtes i større grad at mulighetene for utdannelse var der, og i mindre grad hans egen tilbøyelighet og interesse for emnet. Ved Friedrich-Wilhelms-Universität i Berlin gjorde hans eget manglende engasjement sitt til at han såvidt bestod Physikum, som i tysk utdannelse er medisinerstudentenes forberedende eksamen.
Deretter flyttet han til Heidelberg, hvor han arbeidet hos den kjente tyske gynekologen Karl Schroeder. Han hadde selv planer om å bli gynekolog, med ved Schroeders død i 1887 ble han i stedet ansatt som assistent ved et barnesykehus og en medisinsk poliklinikk under ledelse av Theodor von Dusch. Etter at Dusch døde i 1890, ble han tilbudt en jobb hos nevrologen og psykiateren Carl Fürstner. Han takket ja til tilbudet, men betraktet seg selv i større grad som en elev av nevrologen Wilhelm Erb. I 1890 reiste han sammen med Fürstner til Strasbourg, hvor han arbeidet med nervøse og mentale lidelser ved Universitetet i Strasbourg frem til 1902. Den 1. oktober 1902 ble han direktør for den nyopprettede psykiatriske klinikken ved universitetet i Freiburg im Breisgau.
Etter å ha blitt pensjonert, forfattet Hoche bare romaner. Han hadde angivelig også kvittet seg med all psykiatrisk faglitteratur. Hans kone døde i 1937.
Om kvelden den 13. mai 1943 var han sammen med en vennekrets på en Franz Schubert-konsert i Baden-Baden, men dro hjem tidlig fordi han ikke følte seg vel. Neste morgen ble han funnet bevisstløs i sengen sin av sin husholderske. Han døde 16. mai uten å ha kommet til bevissthet igjen. I nekrologer ble hjerneslag oppgitt som dødsårsak. Det er likevel indikasjoner som tyder på at Hoche, som selv hadde innført begrepet «overveid selvmord» (Bilanzselbstmord), tok sitt eget liv med forgiftning. Et brev til hans etterlatte synes å bekrefte at det var selvmord. Dessuten er noen av nekrologene formulert med tvetydighet. Max Nonne understreket således at de hadde funnet Hoche død i sengen, «uten spor etter en påført handling». Psykiateren Robert Eugen Gaupp fortalte følgende: «Han hadde i den siste uken av sitt lange og rike liv følt en viss svekkelse av sine krefter, og et brev som ble sendt meg i slutten av mars viste meg for første gang en viss endring i hans alltid så ensartede måte å formulere seg. Han hadde også etter en advarsel fra sin søster, selv foretatt alle forberedelser på sin eventuelle død. […] Slik har det seg at mannen som så ofte var beskjeftiget med problemet rundt døende og døde, selv var blitt spart for et langt sykeleie; vi må anta at en god skjebne inntraff plutselig, som han selv hadde tenkt på da han skrev en av sine dikt (Christus der Jüngling):
''Jeg håper at når det siste sløret faller, vil jeg med et klart øye se inn i Intetheten.''
og slik hadde skjebnen med sikkerhet ikke oppfylt dette håpet.»
Virke
Hoche var først og fremst opptatt av anatomi, patologisk anatomi og patologi i hjernen. Hans to mest sentrale arbeider i så måte, er Zur Lehre von der Tuberkulose des Zentralnervensystems (1888) og Über Verlauf und Endigungsweise der Fasern des ovalen Hinterstrangfeldes im Lendenmark (1896).
Blant psykiatriske arbeider var Hoche knapt representert, ettersom psykiatrien aldri betydde noe for ham. Først og fremst profilerte han seg som en sterk kritiker av den psykiatriske formlæren til Emil Kraepelin. I 1906 dukket han opp på Münchenkonferansen til den tyske psykiatriforening og fremmet sin kritikk, men møtte en bred avvisning fra det akademiske miljøet. Seks år senere ble han møtt med åpne ører.
Taras Sjevtsjenko
Taras Hryhorovytsj Sjevtsjenko (ukrainsk: Тарас Григорович Шевченко; født i guvernementet Kyiv, død  i St. Petersburg) var en ukrainsk dikter, kunstner og humanist.
Han anses av mange som Ukrainas nasjonalskald. Landets viktigste universitet – Taras Sjevtsjenko-universitetet i Kyiv – er oppkalt etter ham.
Biografi
Sjevtsjenko var sønn til en livegen bonde og vokste opp i nød, men hans kunstneriske anlegg gjorde at han ble lagt merke til av godseieren Engelhart, som tok han med på sine reiser. I Petersburg ble han, gjennom den russiske dikteren Vasilij Zjukovskijs inngripen, frikjøpt fra livegenskapet og han studerte ved kunstakademiet under Karl Brjulov. Sjevtsjenko ble i 1847 arrestert i Kyiv for sin deltakelse i det slavofile, politiske samfunnet Kyrill och Metodius' brorskap. Han ble dømt til soldattjeneste i Orenburg, og senere i festningen Novopetrovsk bortenfor Det kaspiske hav. Han ble først i 1857 sluppet fri fra den brutale forvisningen, men hans helse var da allerede ødelagt. Han døde fire år senere, og ble begravet i byen Kaniv ved elva Dnipro.
Diktning
Sjevtsjenkos diktning avspeiler sin egen og sitt lands ulykkelige historie, og preges av human idealisme. På folkelig vis besang han Ukrainas idylliske natur, det forgangne frie kosakklivet og samtidens sosiale elendighet. Hans største episke verk, Hajdamaki (1841) behandler det kosakkiske bondeopprøret ved Dnipro i 1768.
Han er spesielt kjent for sine poetiske fortellinger, hvor ulykkelige kvinneskjebner besynges, f.eks. Katerina og Najmytsjka («Tjenestepiken»), og for sine kunstnerisk omarbeidede folkefortellinger, for eksempel Rusalka («Elva») og Poppelen (med «Lenore»-motivet i en annen form).
Det er reist en bronsebyste i parken Østre Anlæg i København av kunstneren Sergej Boguslavskij til minne om ham.
Tamás Tóth
Tamás Tóth (født 29. mai 1989) er en ungarsk triatlet.
Han representerte Ungarn under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble nummer 33.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo ble han nummer 29 individuelt og 11 i blandet stafett.
Orconectes neglectus
Orconectes neglectus er en av de om lag 85 artene i slekten, og lever i elver og innsjøer i den vestlige delen av Midtvesten inklusive Arkansas, Kansas, Oklahoma, Nebraska, og Colorado.
Britorchestia brito
Britorchestia brito er en art i slekten Britorchestia innenfor tangloppefamilien av ordenen Senticaudata, som inngår i gruppen av amfipoder.
The Devil’s Bait
The Devil's Bait er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Harry Harvey.
Handling
En fars strenge oppdragelse av sin vakre - men uskyldige - unge datter kan slå tilbake på ham selv når han oppdager at jenta hans blir forfulgt av en annen jevnaldrende gutt som er fast bestemt på å få hennes dyd.
Johannes XXIII
Johannes XXIII, født Angelo Giuseppe Roncalli, (født 25. november 1881, død 3. juni 1963) var pave fra 28. oktober 1958 til sin død. Han ble kalt både Johannes den gode og Den gode paven.
Bakgrunn
Angelo Giuseppe kom fra fattige kår, ble født i Sotto il Monte i provinsen Bergamo ved foten av Alpene og vokste opp i en stor familie, som delte første etasje i huset med sine seks kyr. Han sa senere om sin bakgrunn: «Det finnes tre måter en mann kan ruinere seg selv - kvinner, gambling og jordbruk. Min far valgte den kjedeligste måten». Han var en begavet og from gutt, og var den eneste i familien som fikk studere, etter å ha fått latinundervisning hos sognepresten i Vervico, ble han tatt opp i tredje gymnasklasse på presteseminaret i Bergamo i 1892.
Prest
{| I 1904 fullførte Roncalli sin teologiske doktorgrad og ble diakonviet 18. juni 1904, og presteviet 10. august samme år i Santa Maria di Montesanto i Roma. Han leste sin første messe i Peterskirken, men sin første messe hjemme i Sotto il Monte leste han 15. august. Han ble det følgende året sekretær for biskop Giacomo Radini-Tedeschi i Bergamo. Da biskopen døde i 1914, virket Roncalli som lærer på presteseminaret og hadde prestetjeneste på en rekke andre områder.
Under første verdenskrig ble han først innkalt som sersjant i den italienske hærens sanitet, senere ble han løytnant og militærkapellan. Etter fredsslutningen gikk han tilbake til presteseminaret, som åndelig leder for dette. I 1921 ble han kalt til tjeneste ved opplysningsongregasjonen ved Den hellige stol.
Biskop
I 1924 ble han av pave Pius XI utnevnt til apostolisk visitator for Bulgaria og 19. mars samme år bispeviet i San Carlo al Corso som titulærbiskop.
I 1935 ble han utnevnt til apostolisk delegat for Tyrkia og Hellas, med sete i Istanbul, hvor han bodde til 1937, da han flyttet til Aten. Under den tyske okkupasjonen arbeidet han hardt for å unngå hungersnød og skjulte jøder på flukt. Han ble for sin innsats forslått til Righteous Among the Nations i Yad Vashem museet. Rabbi Simon Moguilevsky av Buenos Aires, omtalte Roncalli som «en mann som virkelig er skapt i Guds bilde». 22. desember 1944 ble han overraskende utnevnt av pave Pius XII til det viktige diplomatiske posten som nuntius i Frankrike, hvor han blant annet var nødt til å gripe fatt i beskyldninger mot en rekke biskoper for samarbeid med de tyske okkupantene, og han overtalte tre av dem til å gå av med pensjon. I 1951 overtok han også som Den hellige stols representant til UNESCO.
Valgt til pave
Roncalli ble overraskende valgt til pave ved konklavet i 1958 og er særlig husket for å ha innkalt Andre Vatikankonsil, noe han kunngjorde etter bare tre måneder som pave.
I en alder av 78 år, og hvor han ble i sin samtid betraktet som en «overgangspave», annonserte han at han hadde til hensikt å både innkalle til en synode for bispedømmet Roma (som ble avholdt i 1960), en revisjon av kirkeretten (noe som ble avsluttet i 1963) og et nytt konsil. Forslaget om et nytt konsil fikk ingen begeistret mottakelse, men den nye paven satte tre mål for dette: en bedre ordning av kirken, større enhet blant kristne i verden og fremme av fred. Det var sjelenes frelse som skulle fokuseres, ikke fordømmelser.
Hans første handling som pave var å utnevne 23 nye kardinaler for derved å gjøre kardinalkollegiet mer internasjonalt. Johannes ble kjent for sin varme menneskelighet og toleranse. Han sendte ut åtte encyklikaer. Han utgav Mater et Magistra (1961) om kirkens sosiallære. I Pacem in Terris (1962) behandlet han menneskerettighetene og grunnlaget for varig fred, med skarp fordømmelse av atomopprustningen. Han døde den 3. juni 1963.
Han ble i sin samtid kjent for sin enkelhet, fromhet og sin menneskelig godhet. Til tross for sine store kunnskaper og språkmektighet, beholdt han kontakten med sitt enkle opphav og er sagt å alltid ha bevart «en småbondes skarpsindighet og joviale humør».
EM i badminton 2012
EM i badminton 2012 (europamesterskapet i badminton) ble arrangert i Karlskrona i Sverige i 2012.
Maria Ressa
Maria Angelita Ressa (født 2. oktober 1963 i Manila på Filippinene) er en filippinsk journalist, forfatter og sjefredaktør av den filippinske nettavisen Rappler. Hun ble i 2021 tildelt Nobels fredspris. Hun delte prisen med den russiske journalisten Dmitrij Muratov.
Bakgrunn
Ressa ble født på Filippinene. Hennes far døde da hun var ett år gammel. Hun vokste opp i Manila til hun var ni år gammel, da familien flyttet til Toms River i New Jersey i USA. Hun avsluttet highschool i 1982.
Hun studerte biologi og engelsk ved Princeton University (New Jersey), der hun fikk bachelor i engelsk, med karakteren cum laude. Deretter dro hun med et Fulbright-stipendium for politisk teater tilbake til Manila. Hun fullførte et masterstudium ved University of the Philippines - Diliman, samtidig som hun startet sin journalistiske virksomhet.
Journalist
Ressa arbeidet for CNN, først i Manila fra 1988 til 1995 og deretter i Jakarta fra 1995 til 2005. Som CNNs ledende undersøkende journalist i Asia spesialiserte hun seg på å undersøke terroristnettverk.
Fra 2004 til 2010 ledet Ressa nyhetsavdelingen for det filippinske fjernsyns- og online-konsernet ABS-CBN. Samtidig fortsatt hun sitt arbeid for CNN, og hun skrev også for The Wall Street Journal. I et åpent brev den 11. oktober 2010, meddelte Ressa at hun ikke kom til å forlenge sin seksårskontrakt med ABS-CBN.
Hun byttet jobb til Det internasjonale forskningssentrum for politisk vold og terrorisme (ICPVTR) tilknyttet S. Rajaratnam-instituttet for Internasjonale studier ved Nanyang Technological University i Singapore som Writer in Residence.
Skiskyting under Vinter-OL 2014 – Sprint menn
10 km sprint herrer var en av øvelsene i skiskyting under Vinter-OL 2014, og ble avholdt i Laura ski- og skiskytingkompleks 8. februar 2014.
Maria Ressa
Journalist
Hun har skrevet to bøker om terrorismens vekst i Sørøst-Asia: Seeds of Terror: An Eyewitness Account of Al-Qaidas Newest Center (2011) og From Bin Laden to Facebook 10 Days of Abduction, 10 Years of Terrorism (2013). Hun har også skrevet om Bojinka-planen, som ble avverget på Filippinene. Planen gikk ut på selvmordsattentat mot pave Johannes Paul II under hans Manilabesøk i 1995, tett etterfulgt av selvmordsbombing av elleve interkontinentale passasjerfly over Stillehavet.
Skiskyting under Vinter-OL 2014 – Sprint menn
Ole Einar Bjørndalen gikk av med seieren til tross for en bom på stående skyting.
Maria Ressa
Journalist
Hun etablerte nettavisen Rappler i 2012. Nettavisen startet som en Facebook-side i august 2011 under navnet MovePH. Den ble fra 1. januar 2012 en selvstendig webside. Nettstedet er siden blitt en vesentlig nyhetsportal på Filippinene og har mottatt flere lokale og internasjonale priser.
Skiskyting under Vinter-OL 2014 – Sprint menn
Konkurranseregler
Deltakerne skjøt to ganger à 5 skudd, en gang liggende og en gang stående. For hver bom måtte deltakeren gå en strafferunde på 150 m.
Resultatlisten etter sprintkonkurransen danner utgangspunktet for jaktstarten 10. februar, kun de 60 beste får starte denne distansen.
Maria Ressa
Journalist
Ressa er en av 25 medlemmer av Information and Democracy Commission, som ble lansert i 2018 av Journalister uten grenser.
I 2020 ble hun dømt for «cyberlibel» (bakvaskelse på internett) rettet mot den filippinske regjering under Philippine Anti-Cybercrime law. Dette utløste protester fra menneskerettighetsgrupper og journalister som mente dommen innebar et angrep på pressefriheten.
Nobels fredspris
Ressa ble nominert til Nobels fredspris for 2021 av Jonas Gahr Støre. Ressa og Muratov ble tildelt prisen med begrunnelsen «for their efforts to safeguard freedom of expression, which is a precondition for democracy and lasting peace».
Britorchestia
Britorchestia er en slekt innenfor tangloppefamilien av ordenen Senticaudata, som inngår i gruppen av amfipoder.
The Devil’s Pay Day
The Devil's Pay Day er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av William Worthington.
Johan Runius
Johan Runius (1679–1713) var en svensk barokkpoet.
Liv
Johan Runius var sønn av Arvid Runius, prest i Larvs socken. I 1699 ble Runius uteksaminert fra gymnaset i Göteborg. Som avslutningstale leste han sitt dikt «Nimrods Skäckta Til Götheborgs Beröm», et av de første beskrivelsene av Göteborg med omegn, samt det første kjente skriftlige eksemplet på västgötadialekt. Han ble immatrikulert ved universitetet i Uppsala i år 1700, men måtte avbryte studiene på grunn av pengemangel. Fra 1703 arbeidet han som privatlærer hos ulike adelsfamilier, og fra 1707 til 1710 som sekretær hos generalguvernør Nils Stromberg i Reval. Han bodde i Stockholm og levde som fri dikter fra begynnelsen av 1713 til han døde av tuberkulose noen måneder senere, bare 34 år gammel.
Virke
Runius er sannsynligvis en av de dyktigste rimsmedene i svenske litteratur. Han benyttet seg av et stort utvalg ulike versemål og gjorde i større omfang bruk av populære franske dansemelodier, som menuett, polonese og gavotte, enn av de ellers så vanlige visemelodiene. Det meste av det han skrev var leilighetsdikt for medlemmer av velstående familier.
Ett år etter Johan Runius' död ble de religiøse diktene hans publisert som første del av diktsamlingen Dudaim. Året etter kom andre del, denne inneholdt bryllups- og gravferdsskriftene. Opplaget ble fort solgt ut, og i 1733 kom den komplette utgaven av Dudaim, der en tredje del med ulike andre dikt er tatt med.
Rafael Gómez Nieto
Rafael Gómez Nieto (født 17. januar 1921 i Adra i Andalucía i Spania, død 31. mars 2020 i Strasbourg i Frankrike) var en spansk soldat. Han kjempet i den spanske borgerkrig og andre verdenskrig. Han kjempet med «Lleva del Biberó» og var med på slaget ved Ebro med den spanske republikanske hær.
Ette krigen dro han Frankrike der han ble holdt i Saint-Cyprien-leiren. Fire måneder sener klarte han å komme seg til Algerie sammen med sin far, dom hadde vært i interneringsleiren i Argelés. Etter de alliertes invasjon av Nord-Afrika under andre verdenskrig ble han del av 9. kompani (La Nueve) av 2. armerte divisjon. Dette kompaniet, som bestod overveiende av spanske republikanere,var den første allierte militærenhet som rykket inn i Paris etter at Wehrmacht hadde okkupert byen i flere år. 146 av dets 160 soldater var spanjoler. Bare et dusin av dem overlevde krigen.
Han døde 31. mars 2020 på et pleiehjem i Strasbourg av covid-19. Han var den siste fra La Nueve som fortsatt var i live.
Aleida Assmann
Aleida Assmann (født 22. mars 1947 i Gadderbaum, idag en bydel av Bielefeld) er en tysk professor i engelsk, egyptologi, litteratur- og kulturvitenskap. Hun har mottatt en rekker priser for sin forskning, blant annet Friedenspreis des Deutschen Buchhandels. Denne prisen mottok hun sammen med sin mann, Jan Assmann.
Tyngepunkter i Assmanns forskning er lesningens og skriftens historie, menneskebilder og historisk antropologi, tysk kollektiv erindringshistorie etter andre verdenskrig, generasjoner i litteratur og samfunn, kulturvitenskapelig erindringshistorie og erindringsteori.