cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dvergsnyltevepser
Utseende
Fasettøynene er ofte store og kan dekke nesten hele hodet. Antennene er trådformet og har vanligvis omtrent 13 ledd, det ytterste leddet hos hunnene er gjerne større og spindelformet, og danner en klubbe.
Larven er radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Den er vanligvis uten bein og er dråpeformet, uten et tydelig hode. Mange har korte hår på kroppen.
Levevis
Dvergsnyltevepser finnes på en rekke ulike lokaliteter. Flygetiden er hele sommeren.
De ulike artene i gruppen har ulike vertsdyr som de parasitterer. Hunnen legger ett og ett egg i eggene til andre leddyr, hvor larven utvikles. Artene synes ikke være spesielt verts-spesifikke, men angriper egg av verter fra flere ulike familier. Flest dvergsnyklteveps ser ut til å angripe sikader (Auchenorrhyncha), men det er også en del arter som utvikler seg på eggene til andre nebbmunner, støvlus og biller. De ser ut til å foretrekke egg som legges skjult.
Utbredelse
Dvergsnyltevepser finnes i hele verden. I Europa finnes 480 arter, men bare 32 er funnet i Norge. Mymaridae er litt dårlig undersøkt i Norge og det er antatt at det kan være noen flere arter.
Systematisk inndeling
Systematikken for gruppen dvergsnyltevepser (Mymaridae) er ennå ikke avklart og endringer kan derfor skje. Per i dag finnes det ikke noen allment godtatt inndeling i underfamilier eller stammer.
Ulike inndelinger
Mymaridae inndeles systematisk, på ulike måter.
Samfoto
Samfoto var et norsk bildebyrå, aktivt som frittstående byrå med kontorer i Oslo fra 1976 til 2011, da byrået og bildesamlingen ble innlemmet i Norsk Telegrambyrå.
Samfoto-samlingen omfatter arkivbilder fra en rekke norske og nordiske frilansfotografer. Bildesamlingen favner mer enn 300 000 bilder.
Historie
Samfoto ble stiftet av en gruppe fotografer i 1976, ut fra ønske om å skape et fotograf-fundert bildebyrå. Utover på 1980-tallet og 1990-tallet sluttet vel 100 norske fotografer seg til byrået. I 1988 innledet foreningen Norske Naturfotografer samarbeid med byrået, og bildesamlingen fra Naturfotografenes Bildebyrå ble innlemmet i Samfoto. I 1989 sluttet kvinnelige fotografer fra Hera-gruppen seg til Samfoto-arkivet. I årene 2000–2001 ble arkivdriften lagt om fra distribusjon av fysiske bilder til digitale.
Samfoto ble i september 2011 innlemmet i bildebyrået NTB Scanpix.
Mel Collins
Melvyn Desmond «Mel» Collins (født 5. september 1947 i Douglas på Man) er en britisk saksofonist og fløytist kjent for sin deltakelse som studiomusiker for flere kjente britiske band og artister. For øyeblikket spiller Collins i 21st Century Schizoid Band, som er en avløpergruppe til King Crimson.
For det meste av 1970-tallet virket det som om hver eneste saksofon som dukket opp i rocken ble spilt av Mel Collins. Han praktisk talt eide denne bransjen som studiomusiker (engelsk: «Session musician») og spilte fløyte for et par år med King Crimson, hvor han erstattet Ian McDonald, og saksofon med Camel fra 1976–1985. Collins har arbeidet med flere artister og sjangre som R&B, jazz, blues, artrock og progrock.
Han var ikke like opptatt på 1980-tallet som han var i det forestående tiåret, men fikk likevel med seg mange gjesteopptredener for mange band. I tillegg til de artistene som er nevnt har han jobbet med Phillip Goodhand-Tait, Robert Fripp, Joe Cocker, Caravan, Dire Straits, Roger Waters, Brian Ferry, Cliff Richard, Tina Turner, Bad Company, Eric Clapton og Alan Parsons Project (1980–1984).
I dag bor Mel Collins i England hvor han arbeider med 21st Century Schizoid Band, Kokomo og flere andre soloprosjekter.
Karl Olivecrona
Han studerte jus ved Universitetet i Uppsala i perioden 1915 til 1920, og var elev av Axel Hägerström – som regnes som grunnleggeren av den Skandinaviske rettsrealismen. I 1933 ble Olivecrona professor i prosessrett ved Lunds universitet, hvor han forble frem til 1964. Gjennom sitt arbeide videreførte han den rettsrealistiske teorien.
Fareskilt
Fareskilt er trafikkskilt som blir brukt for å varsle om farer som kan være vanskelige å oppfatte i tide, eller som er vesentlig større enn det en kan vente ut fra trafikkforhold, vegutforming eller omgivelsene.
Kinas riksvei 223
Kinas riksvei 223 (G223) løper fra Haikou på Hainan til Sanya sør i den samme øyprovinsen. Den er 323 kilometer lang, og utgjør den østlige buen av Hainans ringvei.
German Apsara Conservation Project
German Apsara Conservation Project (GACP) er en ideell organisasjon med base ved universitetet i Köln, som er viet til å bevare apsaraer og devaer og andre basrelieffer i Angkor Vat. Organisasjonen får primært sine midler fra det tyske utenriksdepartementet.
Angkor Wat er det største templet i verdensarvområdet Angkor i Kambodsja, som ble lagt til på verdensarvslisten i 1992. På tross av den nåværende litt nedslidte tilstanden er templet ikke ført opp på listen over steder som er i fare. På et nasjonalt nivå er området under administrasjon av APSARA Authority. GACP arbeider i sammen med både UNESCO og APSARA Authority for bevaringen av dette monumentet.
Mehmet V
Mehmet V (osmantyrkisk: محمد خامس, født 2. november 1844 i Konstantinopel, død der 3. juli 1918) var den 35. sultanen av Det osmanske riket. Som mange andre potensielle tronarvinger levde han stort sett i Yildiz-palasset. Hans regjeringstid startet 27. april 1909 etter ungtyrkernes kupp mot Abd-ul-Hamid II, men han hadde liten reell politisk makt. Alle avgjørelser ble tatt av de forskjellige medlemmene av den osmanske regjeringen og til slutt under første verdenskrig av de tre pasjane Enver Pasja, Talat Pasja og Djemal Pasja. Mehmet V hadde stor interesse for kultur og fremfor alt for poesi, som var hans store lidenskap, han skrev selv mange dikt. Han ble etterfulgt av sin yngre bror Mehmet VI i 1918.
Fødsel, oppvekst, tidlig liv
Han ble sultan etter at hans forgjenger Abd-ul-Hamid II hadde forsøkt å reversere ungtyrkernes revolusjon. Unktyrkerne avsatte ham, og innsatte Mehmet V.
Sultan
Hans regjering tok til den 27. april 1909, men han var i det store og hele en gallionsfigur uten politisk innflytelse, på grunn av ungtyrkernes revolusjon i 1908 (som gjeninnførte den osmanske konstitusjon og parlamentet) og særlig det det osmanske statskupp i 1913, som etablerte de tre pasjaers diktatoriske triumvirat til makt.
Mehmed Vs mest betydelige politiske handling var formelt å utrope til jihad mot ententemaktene (de allierte under første verdenskrig) den 11. november 1914, etter den osmanske regjerings beslutning om å gå inn i krigen på sentralmaktenes side. Han var personlig, ble det imidlertid antatt, egentlig kritisk til Enver Pasjas tyskvennlige politikk.
Mehmed V var vert for keiser Wilhelm II, hans allierte under krigen, i Konstantinopel den 15. oktober 1917.
Han døde fire måneder før krigsslutt. Dermed slapp han både å oppleve krigsnederlaget og Det osmanske rikes undergang.
Størstedelen av sin tid som sultan tilbragte Mehmed V. i Dolmabahçe-palasset og i Yıldız-palasset i Konstantinopel. Hans grav befinner seg i den historiske bydelen Eyüp.
Han etterlot seg to sønner: Prins Mehmed Ziyaeddin (1873–1938) og prins Ömer Hilmi (1886–1935). Hans eneste datter, prinsesse Refia (født 1888), døde allerede som spedbarn. En annen sønn, prins Mehmed Necmeddin (1878–1913), døde før ham.
Südtiroler Volkspartei
Südtiroler Volkspartei (Syd-Tirols folkeparti, SVP) er et regionalistisk kristeligdemokratisk parti i Syd-Tirol som ser på seg selv som samlingsparti for provinsens tysk- og ladinsktalende befolkning. SVP har vært det desidert største partiet ved samtlige landdagsvalg i Syd-Tirol etter andre verdenskrig, hatt et absolutt flertall sammenhengende fra 1948 til 2013 (målt i mandater), og alle provinsens presidenter har kommet fra SVP.
Per 2015 stiller SVP de fleste borgermestere i Syd-Tirol (i 93 av 116 kommuner) og er representert i Syd-Tirols landdag (med 17 av 35 seter), Trentino-Syd-Tirols regionalråd (med 17 av 70 seter), Italias parlament (fire medlemmer og én senator) og Europaparlamentet (ett medlem).
Südtiroler Volkspartei ble grunnlagt i 1945 som en parlamentarisk fortsettelse av Syd-Tirols antifascistiske motstandsforening Andreas-Hofer-Bund («Andreas Hofer-forbundet»). Partiet var en viktig drivkraft i arbeidet med å få innrømmet autonomi til Syd-Tirol.
António da Madalena
António da Madalena (av og til stavet Antonio da Magdalena) var en portugisisk kapusinermunk. Han var en av de første vestlige som besøkte templene ved Angkor. Han reiste rundt på stedet i 1586 og i 1589 ga han en beskrivelse av sine inntrykk til historikeren Diogo do Couto før han omkom i et skipsforlis utenfor for Natal. Han forsøkte å dra i gang i en restaureringsinnsats for Angkor, men prosjektet var ikke suksessfullt.
Sten Ekroth
Sten Ekroth (født 20. november 1934, død 22. desember 2017) er mest kjent for sin innsats for å renvaske Per Kristian Liland etter justismordet mot Liland. Han var manager for Tromsø-gruppa The Pussycats fra 1964 til 1966.
Pussycats
I 1998 ga Per Kristian Olsen ut en bok om The Pussycats med tittelen Det store popeventyret. I boken står det at Sten Ekroth var sønn av en entreprenør og eiendomsutvikler, og at han begynte sin karriere som selger av svenske TV-skjermer i Trøndelag, og deretter handlet med gull, før han ble manager. Ekroth var kjent for sine meget kreative metoder for å markedsføre og gjøre gruppa kjent. Han klarte blant annet å få bandet inn i Sveriges mest populære TV-show, Hylands hörna, i forbindelse med Lions' pengeinnsamlng Røde Fjær-aksjonen. Ekroth var bevisst på at musikernes utseende hadde betydning for populariteten, og formet bandets image etter motebildet. Han ga dem også en rød toetasjes London-buss som bandbuss; også dette var et kreativt grep for å gi bandet økt oppmerksomhet. Bandmedlemmene i Pussycats ble nektet adgang på restauranter på grunn av sitt lange hår, og Ekroth sørget for at dette førte til medieoppslag som gjorde dem enda mer kjent. Ekroth er blitt betegnet som en norsk-svensk utgave av Andrew Loog Oldham, manageren til The Rolling Stones, og Brian Epstein, manageren til The Beatles. Ifølge Pussycats-medlemmene Sverre Kjelsberg og Trond Graff ville det ikke ha vært noe Pussycats om Ekroth ikke hadde involvert seg:"«I tillegg til å ha penger, var han villig satse på et ukjent band fra Nord-Norge. Han hadde utrolig friske ideer som han satte ut i livet. Han gapte nok over mer enn han kunne svelge.»"
Etter Pussycats
Etter at Ekroth sluttet som manager for The Pussycats, ga han ut boken Strengelek i 1967, hvor han blant annet beskyldte navngitte NRK-medarbeidere for korrupsjon.
Lilandsaken
Ekroth ble fra sommeren 1970 involvert i Lilandsaken. Sammen med sin kone Vibeke arbeidet han for å få frifunnet Per Kristian Liland (1931 – 1996), som etter hovedforhandling for lagmannsretten var dømt til fengsel på livstid og inntil ti års sikring.
Om formiddagen 24. desember 1969 ble to menn, henholdsvis 55 og 54 år gamle, funnet myrdet med en øks i et bolighus i Fredrikstad. Liland var funnet skyldig i dobbeltmordet, under særdeles skjerpende omstendigheter. Liland nektet konsekvent for å ha noe med drapene å gjøre. Det forelå ikke tekniske bevis som knyttet ham til drapshandlingene, og eksakt tidspunkt for drapene var ikke sikkert.
Pinsekirken Eben-Ezer Heggedal
Pinsekirken Eben-Ezer Heggedal, tidligere Eben-Ezer Heggedal er en kristen frikirkelig menighet tilknyttet den norske pinsebevegelsen. Menigheten ligger i Heggedal i Asker kommune i Viken, Eben-Ezer Heggedal ble stiftet i 1929 og skiftet navn til Pinsekirken Eben-Ezer Heggedal i 2010.
Sten Ekroth
Lilandsaken
Ekteparet Ekroth, som hadde tatt opp deler av hovedforhandlingen på lydbånd og intervjuet et stort antall vitner, utarbeidet i 1971 en omfattende dokumentsamling. Der presenterte de et annet skadetidspunkt/hendelsesforløp – og en annen gjerningsmann – enn det dommer og jury hadde konkludert med. Boken var grunnlaget for Lilands første begjæring om gjenåpning. Domstolene avslo imidlertid begjæringen.
Pinsekirken Eben-Ezer Heggedal
Menigheten hadde 23 tilskuddstellende medlemmer i 2020. For ungdom i konfirmasjonsalder tilbyr menigheten den frikirkelige konfirmantundervisningen Tentro.
Sten Ekroth
Lilandsaken
Deretter fremla Ekroths Liland-saken for den europeiske menneskerettsdomstolen i Strasbourg. Saken ble imidlertid avvist av formelle årsaker, da klagen var levert inn for sent.
Etter ferdigsonet fengselsstraff med tilsammen 14 år og etter at sikringsperioden hadde utløpt i 1993, fremsatte Liland en ny begjæring om gjenåpning. Det var gitt ut tre nye bøker som var skrevet av hhv. Sten Ekroth, Tore Sandberg og Lars Tore Bøe. Også de to sistnevnte mente at dommen var uriktig. Det avgjørende for utfallet av denne begjæringen var likevel erklæringer fra nye medisinske sakkyndige. Disse inneholdt nye vurderinger om overlevelsestiden til et av ofrene (som kastet nytt lys over spørsmålet om når ugjerningene hadde funnet sted). Dette avvek såvidt mye fra hva de tidligere sakkyndige hadde kommet frem til, slik at domstolene besluttet at saken nå skulle gjenåpnes.
Pinsekirken Eben-Ezer Heggedal
Misjon
Pinsekirken Eben-Ezer Heggedal støtter arbeidet til misjonær Elin Nordby. I 2007 var menighetens misjonsregnskap på 21 000,- kr. .
Sten Ekroth
Lilandsaken
Den nye hovedforhandlingen for Eidsivating lagmannsrett fant sted 21. november 1994. Påtalemyndigheten hadde på forhånd meddelt, etter en fornyet gjennomgang av bevissituasjonen, at man nå ville legge ned påstand om frifinnelse. Uten at det fant sted bevisførsel og i overensstemmelse med aktors henstilling, svarte juryen nei på de spørsmål som ble stilt. Deretter avsa retten frifinnelsesdom.
Liland fremsatte så erstatningskrav mot staten for urettmessig forfølgning. For fjerde gang havnet saken i Høyesterett. Etter kjennelse av 3. juli 1995 var det klart at den samlede erstatningen ble på kr 13,74 mill., hvorav oppreisningen for tort og svie utgjorde kr 10 mill. Liland takket ekteparet Ekroth for innsatsen ved å gi en gave på kr 2,5 mill.
Drapssaken, som siden har hatt status som uløst, er nå strafferettslig foreldet. Det ble aldri tatt ut siktelse mot noen andre.
MMX
MMX er et IA-32 SIMD instruksjonssett som ble introdusert 22. november 1996 i mikroprosessoren Intel MMX Pentium. MMX har sin opprinnelse i et lignende instruksjons-sett som ble introdusert i Intel i860 i 1989.
Selv om MMX er et meningsløst akronym, har det uoffisielt blitt tolket som MultiMedia eXtension (multimediautvidelse). Intel valgte en meningsløs forkortelse, med den juridiske begrunnelsen at det som varemerke ikke kunne benyttes av AMD eller andre produsenter av x86 kloner.
AMD på sin side reagerte med å utvikle en forbedret utgave av MMX i sine prosessorer, som de kalte 3DNow!.
MMX består av 57 instruksjoner som akselererer utførelsen av multimedia-operasjoner (lyd og bilde).
MMX tilføyde 8 nye virtuelle registre, kjent som MM0 til MM7, som var aliaser for de 8 allerede eksisterende x87 desimaltallsregistrene. Dette ble gjort for å unngå at eksisterende operativsystemer måtte endres for å dra nytte av instruksjonene ved å mellomlagre data ved kontekst-skifter. Ulempen med dette er at det er vanskelig å arbeide med SIMD og desimaltall samtidig. For å optimalisere ytelsen, må programmerere utsette kontekst-skifter mellom SIMD og desimaltall så lenge som mulig.
I motsetning til desimaltallsregistrene, er MMX-registrene fastsatte (ikke relative), og kan aksesseres når som helst.
Ettersom hvert MMn-register er 64-bit, mens de fysiske registrene er 80-bit, er de 16 øverste bit i hvert register ubrukt i MMX. De settes alle til 1, noe som gjør det enklere å skille mellom desimaltall og MMX-data.
MMX kan øke hastigheten på digital signalbehandling betraktelig. Den store ulempen er at MMX bare opererer med heltall. På den opprinnelige Intel i860 var vektoriserte heltalls-beregninger nødvendige under arbeidet med 2D og 3D bilder. Etterhvert som grafikk-kortene ble mer avanserte, ble grafikken håndtert ved hjelp av vektoriserte desimaltallsberegninger.
Intel XScale inkluderer (fra og med PXA270) en utvidelse av ARM-kjernen som kalles iwMMXt (Intel Wireless MMX Technology). Dette er en MMX-utvidelse med 16 stk 64-bit dataregistre og 8 stk 32-bit kontroll-registre. Alle registrene aksesseres av koprosessor-mekanismen i ARM-arkitekturen. IwMMXt lagres i koprosessorenes 0 og 1 adresserom, og dens opkoder sammenfaller med en tidligere desimaltall-utvidelse kalt Floating Point Accelerator.
Begrensningene ved MMX, og konkurransen fra AMDs 3DNow!, førte til at Intel utviklet en forbedret SIMD-arkitektur for multimedia kalt SSE.
Naurus økonomi
Naurus inntekter har for det meste kommet fra utvinningen av fosfater, men reservene var nesten helt tomme i 2000. Fosfatproduksjonen har gått nedover siden 1989, og siden det har blitt stadig vanskeligere å utvinne fosfat har det blitt mindre lønnsomt, samt at etterspørselen har sunket. Fosfatet har gjort at øya har en av de høyeste inntektene per person i Den tredje verden, men det finnes få andre ressurser på øya. Det meste av andre ting de trenger blir importert fra utlandet, inkludert ferskvann fra Australia.
Rehabilitering av land der man har utvunnet fosfat, og det å bytte inntektskilde fra fosfateksport, har ført til alvorlige, langvarige problemer. Mens de har ventet på at fosfatressursene skulle bli tomme, har de investert en god del fosfatpenger i fond for å sikre Naurus framtid, fond Naurus regjering har lånt mye penger fra for å unngå underskudd. For å kutte kostnader har regjeringen skåret ned på lønninger, kuttet ned på overbemannede offentlige arbeidsplasser, privatisert flere offentlige etater og stengt noen av sine oversjøskonsulater. I det siste har Nauru oppmuntret utenlandske selskaper til å åpne bankkonti der (øya er et skatteparadis). Milliarder av dollar har gått gjennom konti på øya. Det finnes få grundige statistikker over landets økonomi, og beregninger av GDP pr hode varierer veldig.
The Hollies
The Hollies er en populærmusikalsk gruppe fra Manchester, stiftet av Graham Nash (senere Crosby, Stills & Nash) og Allan Clarke. Gruppen hadde 26 topp-30-hits i England i perioden 1963-74, førsteplasser var «I'm Alive» (1965) og «I Can't Let Go» (1966). Annenplasser var «Just One Look» (1964), «Stop Stop Stop» (1966), «He Ain't Heavy, He's My Brother» (1969) og «The Air That I Breathe» (1974). Tredjeplass ble nådd med «Carrie Anne» (1967) og «Sorry Suzanne» (1969). Storslagere i USA kom med «Bus Stop» og «Long Cool Woman in a Black Dress». Suksesser som var mer spesielle for Norge var «Very Last Day» og «Jennifer Eccles». Etter 1974 hadde de fortsatt suksess på hitlistene i land som Tyskland, Holland og New Zealand, men listeplasseringene uteble i England og USA inntil en medley slo an i 1981. Etter det klarte «Stop in the name of love» med Graham Nash på laget å komme inn på USA topp 30 i 1983. Endelig gikk «He Ain't Heavy, He's My Brother» helt til 1.-plass ved gjenutgivelsen i England i 1988. I 2010 ble The Hollies inkludert i det prestisjefylte amerikanske «Rock and Roll Hall of Fame». Gruppens musikalske særpreg er trestemt harmonisang og gitarer, i samme tradisjon som The Beatles. The Hollies er en av ytterst få engelske popgrupper som har turnert kontinuerlig i 50 år.
Fylkesvei 1184
Fylkesvei 1184 går mellom Ingedal og Løkkevika i Sarpsborg kommune.
The Hollies
Etter å ha spilt i noen kortlivede besetninger som The Fourtones, slo Nash og Clarke seg sammen med bassgitarist Eric Haydock, trommeslager Don Rathbone og sologitarist Vic Farrell og kalte seg Dominators of Rhythm. I desember 1962 skiftet de navn til The Hollies. Det er usikkert om navnet er avledet av deres eget idol Buddy Holly eller også planten kristtorn – på engelsk «holly». Før de spilte inn sin første plate, trakk Farrell seg. Da rekrutterte de Tony Hicks, sologitaristen i den rivaliserende gruppen «The Dolphins», som også besto av Bobby Elliott på trommer og Bernie Calvert på bass. Elliott erstattet Rathbone i 1963, da de skulle spille inn den tredje singelen «Stay». Calvert kom inn til erstatning for Haydock ved innspillingen av «Bus Stop» i 1966, og ble til 1981.
Manchester-Beatles
The Hollies fikk sitt gjennombrudd i 1963, samtidig med The Beatles og flere andre grupper fra området rundt elva Mersey, sjangeren ble derfor kalt for «Merseybeat». På denne tiden var det mange engelske band som lagde cover-versjoner av amerikanske låter med fargete grupper. Hollies' to første singler var Coasters-originaler fra 1957 og 1961. Den første, «(Ain't That) Just Like Me», kom så vidt inn på «New Musical Express» (NME) Top 30, den neste, «Searchin'», skrevet av de kjente parhestene Leiber og Stoller, nådde 12.-plass. Først med den tredje singelen ble de allment kjent utenfor Storbritannia med «Stay», som gikk inn på topp 10 i både Storbritannia og Sverige. «Stay» hadde vært Billboard-1.-plass med Maurice Williams and the Zodiacs i 1960. Baksiden av «Stay» var den selvkomponerte «Now's The Time» fra filmen It's All Over Town der gruppen opptrer i farger, noe som var svært tidlig for sekstitallsgruppene (nå tilgjengelig på DVD). Med den fjerde singelen «Just One Look» nådde de 2.-plass på «NME top 30» og 10.-plass i Norge i 1964. Denne hadde vært en hit med Doris Troy året før i USA. Med dette hadde de etablert seg i toppsjiktet av engelske beatgrupper. Men de hadde ennå ikke skrevet noen av sine hits, slik The Beatles hadde. «Here I go again» var riktignok en låt skrevet spesielt for dem av Mort Shuman sammen med Clive Westlake. Mort Shuman var en utrolig produktiv låtskriver, og sto bak en rekke av Elvis Presleys største suksesser, som «Surrender», «She's Not You» og «Suspicion». Mort Shuman samarbeidet også med Kenny Lynch – samme Lynch skrev senere en lang rekke sanger i kompaniskap med Tony Hicks.
Den første singelen The Hollies skrev selv var den 6. singelen, «We're Through». Siden den bare nådde 7.-plass på NME-listen i 1964, turde de ikke utgi flere egenkomponerte singel-A-sider før i 1966. I boka "How to run a beat group" gir The Hollies gode råd til unge som ønsker å skape seg en artistkarriere. Her fremholder de sterkt at det er viktig å lage sitt eget låtmateriale. I 1965 fikk de sin første listetopper i England med «I'm Alive», skrevet av Clint Ballard jr. Han hadde tidligere skrevet storslagerne «Game Of Love» (Wayne Fontana & the Mindbenders) og «You're No Good» (Swinging Blue Jeans). Chip Taylor-melodien «I Can't Let Go» nådde delt 1.-plass på NME-listen i 1966 (men bare 2.-plass på andre engelske lister). De fikk to store slagere med låter av Graham Gouldman (senere 10CC), «Look Through Any Window» (1965) og «Bus Stop» (1966). Det var først med disse at de slo an i USA, sistnevnte nådde 5.-plass. . En serie med selvkomponerte låter startet først med den originale «Stop Stop Stop», som var inspirert av en magedanserinne i New York. Etter denne suksessen fulgte utelukkende selvskrevne sanger på singelforsidene, som «On A Carousel» og «Carrie Anne», inntil Graham Nash forlot gruppen i 1968 for en karriere i Crosby, Stills & Nash. Dette skjedde etter skuffelsen over at den eksperimentelle og nærmest psykedeliske melodien «King Midas in Reverse» ble dårlig mottatt av det platekjøpende publikum. Han skrev riktignok lettvekteren «Jennifer Eccles», men det at den slo såvidt godt an, bidro nok bare til at han søkte sammen med David Crosby, som var kastet ut av The Byrds, og Stephen Stills som hadde spilt sammen med Neil Young i Buffalo Springfield. De etablerte den første såkalte supergruppen, og ble verdenskjent etter sin opptreden ved Woodstock-festivalen. .
Etter Nash
Mange trodde The Hollies var ferdige da Graham Nash, som hadde vært gruppens midtpunkt, gikk ut. Som erstatning rekrutterte de i 1969 Terry Sylvester, som kom fra The Swinging Blue Jeans – noe som skulle vise seg å være et godt valg. Suksessen fortsatte, spesielt med «He Ain't Heavy, He's My Brother», med den kjente munnspill-introduksjonen og sterke teksten inspirert av filmen om gutteanstalten Boystown. Den ble etterfulgt av nok en rekke store slagere. Elton John, som da var ukjent, spilte på både «He Ain't Heavy, He's My Brother» og «I Can't Tell the Bottom from the Top». De ga også ut albumet Hollies Sing Dylan, med bare Bob Dylan-komposisjoner, noe som Nash hadde motsatt seg. Dette albumet er ved siden av «Greatest Hits»-utgivelser en av deres største suksessene i England og andre land. I Norge nådde det 11.-plass på VG-lista, bare klassikerne Evolution og For Certain Because – begge i 1967 – gjorde det bedre i Norge. Etter Dylan-albumet ga de igjen ut et helt album med selvkomponerte sanger, Hollies sing Hollies, men dette hadde ikke samme suksess.
Fylkesvei 1184
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 593.
Fylkesvei 593 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 593 i de følgende fylkene:
The Hollies
Etter Nash
Det neste albumet, Confessions of the mind, er regnet som et av de sterkere, klarte topp 30 i Storbtitannia. Det inneholdt «Too Young to be married» som ble en førsteplass i Australia. Deretter fulgte Distant light-LP-en, fra dette kom USA topp 30-hiten «Long Dark Road», skrevet av Hicks og Lynch. Allan Clarke prøvde seg nå på en solokarriere, sannsynligvis inspirert av Graham Nashs suksess i USA, og ble erstattet av svenske Mikael Rickfors i perioden 1971-1973. Med ham hadde de internasjonale listeplasseringer med «The Baby» og «Magic Woman Touch». De ga også ut to album, Romany og Out on the Road, men det siste kom ut bare i et par land og er i dag en sjeldenhet for samlere. Mens Hollies med Rickfors som vokalist turnerte i USA, nådde de 2.-plass på Billboard-listen med «Long Cool Woman In A Black Dress», som Allan Clarke hadde skrevet sammen med låtskriverparet Cook og Greenaway. Den var også fra LP-en Distant Light. Da Clarke samtidig ikke gjorde særlig suksess som soloartist – bare en topp 30-single i USA og ingen slagere i England – kom han tilbake i 1973.
Nok en storsuksess fulgte i 1974. «The Air That I Breathe», skrevet av kjente Albert Hammond og Mike Hazelwood, fant Tony Hicks på en solo-LP med det gamle forbildet Phil Everly. Gitarintroduksjonen er en av populærmusikkens mest kjente. Det ble en kjempesuksess internasjonalt - blant annet 2.-plass i Storbritannia og 9.-plass i Norge. Det neste albumet Hollies gikk også inn på listene. Påfølgende singler slo imidlertid bare an i land som Tyskland, Holland og Australia. På sine omfattende turnéer traff de en da ukjent Bruce Springsteen. De skjønte hvilket låtskrivertalent han hadde og spilte inn «Sandy» på et tidspunkt da få andre hadde spilt inn hans sanger. I tillegg til singel-utgivelse som ga en 8.-plass i Holland, kom «Sandy» også med på LP, Another Night som for øvrig har sanger skrevet av Clarke, Hicks og Sylvester. Lydmann var Alan Parsons, kjent for sitt arbeid for Pink Floyd og egen karriere. Ytterligere to studioalbum fulgte i 1976, Write On og Russian Roulette, men det var først live-LP-en Hollies Live Hits i 1977 som førte dem tilbake høyt på listene. Syttitallet, som har blitt kalt "The album years", produserte så A Crazy Steal og Five Three One Double Seven 0 Four. På sistnevnte deltok Gary Brooker fra Procol Harum, han var også aktuell som vokalist en kort periode da Clarke igjen var ute. Åttitallet startet med Buddy Holly, med alle sangene skrevet av Holly, altså et langt steg tilbake til røttene. Det ble ingen suksess.
Oljeregimet i Norge
Oljeregimet i Norge er myndighetenes organisering av petroleumsvirksomhet i Norge. Petroleumsvirksomheten reguleres av et rammeverk som har et overordnet mål å sørge for at mest mulig av verdiene som ligger i petroleumsressursene kommer hele samfunnet til gode. Rammeverket er etablert som et system av formelt lovverk, mer eller mindre formelt avtalte normer, prinsipper og prosedyrer for forhandlinger og beslutningsprosesser. Slike systemer blir ofte kalt politiske og/eller administrative regimer for petroleumsforvaltning, eller bare oljeregimer. Oljeregimer oppstår som en kombinasjon av internasjonale politiske og økonomiske avtaler, nasjonalt lov- og regelverk og historisk gjennomført praksis. Sikkerhetsmessige og militære forhold blir også berørt.
The Hollies
Back-Nash
I 1983 kom Graham Nash sammen med Hollies i en kort periode, de ga ut albumet What Goes Around, og ga en del konserter i USA. Fra albumet kom singelen «Stop In The Name Of Love», en tidligere slager med The Supremes, og den klatret inn på USAs topp 30. For øvrig turnerte Hollies med vokalist og gitarist Alan Coates (tidligere Bucks Fizz og Broken English) som erstattet Terry Sylvester i 1981. Gruppen som på 1960-tallet var gitarbasert, brukte etter hvert i økende grad tangentinstrumenter. Bassisten Calvert var også en habil piano- og orgelspiller. På 1980-tallet hadde de en rekke til dels meget kjente orgelspillere både på plater og konserter, som Pete Wingfield, Peter Arnesen, Paul Bliss og Denis Haines. Dagens versjon av the Hollies benytter Ian Parker, som også spiller tangentinstrumenter for Clannad og Enyas søster Maire Brennan.
Oljeregimet i Norge
Hva som ønskes oppnådd med et regime
Unge oljenasjoner kan ha ulike vinklinger for å oppnå flest mulige goder for samfunnet, i Norge har følgende hensyn og delmål vært styrende:
Flere av punktene har kommet til underveis, i starten var norske myndigheter opptatt av å avklare norsk del av Nordsjøen geografisk og å sikre tilførsel av kompetanse fra store utenlandske selskaper uten at en enkeltaktør fikk noen dominerende stilling. Se også «de ti oljebud».
The Hollies
Back-Nash
Bassist og vokalist fra glamrock-gruppen Mud, Ray Stiles, har vært med i the Hollies fra 1987. Han hadde en sentral rolle ved 1996-produksjonen av Buddy Holly-melodien «Peggy Sue Got Married». Graham Nash ble gitt et demo-opptak med Buddy Holly av hans enke, Ray Stiles fjernet backingen, justerte hastigheten uten å endre tonehøyden, og Graham Nash, Allan Clarke, Tony Hicks, Bobby Elliott, Ray Stiles og Ian Parker spilte inn nye harmonier og instrumental-backing i Abbey Road studio. Innspillingen ble utgitt på hyllingsalbumet Not Fade Away der Buddy Hollys backinggruppe the Crickets deltok på to andre melodier, dessuten som bonusspor på nyutgivelsen av albumet Buddy Holly, da dette kom som remastret CD i 2007.
The Hollies hadde flere topp 10-plasseringer i Storbritannia i gullårene 1964-66 enn The Beatles (10 mot 9), og de to gruppene hadde begge 23 topp-30-hits i perioden 1963-76. Det kan selvsagt innvendes at the Beatles ble oppløst og derfor hadde lite å bidra med på 1970-tallet. Teller man topp-20-hits i perioden 1964-70 hadde the Hollies 19, mot the Beatles' 18. En oversikt over de største artistene sett fra listeplasseringer i Storbritannia i 1960-årene gir The Beatles 3.-plass, The Shadows 4.-plass, The Hollies 7.-plass og The Rolling Stones 8.-plass. Øvrige artister på topp ti var soloartister.
Oljeregimet i Norge
Hva som ønskes oppnådd med et regime
Oljeselskaper som ønsker å delta i petroleumsvirksomheten stiller med sine forventninger:
The Hollies
Back-Nash
15. mars 2010 ble the Hollies inkludert i den prestisjefylte Rock and Roll Hall of Fame. Selve muséet ligger i Cleveland, men seremonien skjedde i Waldorf Astoria, New York. Det var de tidligere medlemmene Graham Nash (i 1997 også hedret som medlem i Crosby, Stills & Nash), Allan Clarke, Terry Sylvester, Eric Haydock og Bernie Calvert som mottok hedersbevisningen, etter en introduksjonstale av Steven Van Zandt - også kalt «Little Steven». Tony Hicks og Bobby Elliott deltok ikke ved seremonien, da dagens Hollies gav en konsert i det historiske teateret London Palladium kvelden før. Allan Clarke og Graham Nash spilte tre låter etter å ha holdt sine takketaler, «Bus Stop», «Carrie Anne» og «Long Cool Woman In A Black Dress». På sistnevnte låt, som var en kjempehit i USA, spilte «Little Steven» (fra «Bruce Springsteen»s «E Street Band») sologitar, og Terry Sylvester sang ett vers. Allan Clarke sang «Bus stop» sammen med Graham Nash i Royal Albert Hall, London, under Crosby-Nash sin europaturné høsten 2011.
Gruppen er nok i dag mest kjent for melodiene «He Ain't Heavy, He's My Brother» og «The Air That I Breathe», som begge var internasjonale millionselgere. Den mest omfattende dokumentasjonen på plate er 40-årsjubileumsboksen The Long Road Home, som med 6 CD-er dekker 1963-2003. Denne boksen er imidlertid kritisert av flere fordi den ikke inneholder originalinnspillingene til alle de store slagerne. Disse er bedre dekket på dobbelt-CD-en «Greatest Hits» fra 2003, som også har med den eneste innspillingen de gjorde med Carl Wayne (tidligere sanger i The Move). I 2011 ble det utgitt en lavpriset 6-CD-boks som inneholder alle The Hollies' innspillinger med Graham Nash i kronologisk rekkefølge. Nyheter på denne var noen franskspråklige versjoner og store deler av et konsertopptak fra 1968 i Lewisham, der blant annet Butterfly fremføres med orkesterbacking.
Oljeregimet i Norge
Internasjonale prinsipper for fiskale rammebetingelser
Rett til avkasting fra petroleumsvirksomhet har vært et sentralt stridsspørsmål siden tidlig i det 20. århundre. I 1911 grep høyesterett i USA inn ovenfor Rockefellers Standard Oil som da hadde en nær monopolstilling i statene og splittet opp Standard Oil i 34 nye selskaper. Oljens strategiske betydning kom klart fram like før den første verdenskrig da den britiske stat kjøpte aksjemajoriteten i Anglo-Iranian Oil Company og gjorde det om til BP. Flere statsledere vurderte tilgangen på olje som avgjørende for krigens utfall. Fram til og med den andre verdenskrig var USA, Venezuela og Mexico store produsentland, landene rundt Persiabukta kom først med for fullt ut over 1950-tallet. Det skjedde samtidig som betingelsene for de store internasjonale oljeselskapene som opererte i området ble mindre gunstige ved at myndighetene i landene tok større kontroll over ressursene ved hjelp av reguleringer. Nydannede oljeselskaper tilbød seg å operere i Saudi-Arabia og Kuwait med 25 % statsdeltakelse, og utover 1960-tallet ble statsdeltakelse helt alminnelig.
The Hollies
Back-Nash
Det er utgitt to godt illustrerte diskografier med The Hollies. Dietz gjengir fargebilder av singler, EP-er og LP-er fra mange land. Schwanbeck og Krause har flest svart-hvitt-gjengivelser, men dekker også solo-prosjekter og har en innledende historikk. En fullstendig liste over konsertene i perioden med Graham Nash finnes i trebindsverket «Crosby, Stills, Nash (And Sometimes Young)». I juli 2015 utkom den første dokumentarboken om The Hollies, på 50-årsdagen for deres første listetopper i Storbritannia, I'm alive. Den heter "The road is long... The Hollies story", er skrevet av populærmusikkdokumentaristen Brian Southall. Han har også skrevet bøker om The Beatles, The Bee Gees, Bob Dylan, Pink Floyd og flere. Han har også skrevet den offisielle historien om platestudioet Abbey Road (1982). Boken er i stor grad basert på artikler i musikkpressen, supplert med skriftlig spørsmålsrunde med Graham Nash og intervju med Eric Haydock.
Still Going
I motsetning til flere andre grupper som slo an på 1960-tallet, har The Hollies aldri gått i oppløsning, men spiller fortsatt med Tony Hicks og Bobby Elliott, som har vært med siden februar og august 1963. Besetningen etter 2005 inneholder i tillegg til Ray Stiles (bass) og Ian Parker (tangentinstrumenter), rytmegitaristen og vokalisten Steve Lauri. Både Stiles og Lauri bidrar til de velkjente flerstemte harmoniene. Lauris lyse stemmer passer spesielt godt til «King Midas in Reverse». De ga i 2006 ut det første album med nyinnspillinger siden 1983, Staying Power. Nåværende vokalist er Peter Howarth, som har sunget hovedrollen i en musikal om Roy Orbison, og også har turnert med Cliff Richard. Howarth var også med gruppen til Skandinavia i august 2006, da de ga en konsert på operascenen som er bygget i et kalksteinsbrudd, Dalhalla, Dalarna. De spilte svært mange av de gamle og kjente hitlåtene, inklusive «Very Last Day», samt noen melodier fra det siste albumet. Denne platen ble produsert av Stiles og Parker, som driver eget studio, men inneholder ingen melodier de har skrevet selv. Mange av de øvrige melodiene på albumet er skrevet av Mark Read, medlem av boybandet A1. «If You See Her» har han skrevet i samarbeid med norske Hanne Sørvaag, som også skrev vinnermelodien i den norske Melodi Grand Prix-finalen 2010.
Sigfrid Karg-Elert
Sigfrid Karg-Elert (opprinnelig Siegfried Theodor Karg; født 21. november 1877 i Oberndorf am Neckar i kongeriket Württemberg i Det tyske keiserrike, død 9. april 1933 i Leipzig i Sachsen) var en tysk organist og komponist. Han skrev musikk innen flere stilarter (fra senromantikk til modernisme).
The Hollies
Still Going
I 2009 kom det andre albumet med den nåværende besetningen, Then, Now, Always. Dette var først bare til salgs på konserter og fra gruppens hjemmeside, men offisiell utgivelse på EMI kom høsten 2010, da med en sang til,«She'd Kill For Me» skrevet av Bobby Elliott til sin avdøde kone Maureen, som var søster av Tony Hicks. Flere kritikere mente dette var den beste på albumet, og den ble spilt på konserter i Storbritannia høsten 2010. Tittelmelodien er også skrevet av trommeslageren Bobby Elliott i samarbeid med Mark Nelson, som dessuten har tegnet omslaget. Vokalist på sangen er Tony Hicks, og teksten beskriver den tidlige historien til Hollies, fra bandet the Dolphins, der tre senere medlemmer av Hollies spilte sammen (Hicks, Elliott og Calvert). I februar 2010 kom en ny dobbel-CD, Midas Touch. Den inneholder slagere fra hele karrieren, to nye live-opptak fra turnéen i 2009, og en ny mix Tony Hicks' sønn Paul har gjort av «King Midas in Reverse». Dobbeltalbumet gikk inn på 23.-plass på den britiske listen, og the Hollies har således nådd hitlisteplasseringer i England i seks tiår på rad. Tony Hicks' sønn Paul er for øvrig prisbelønnet for sitt arbeid med å remikse Beatles-katalogen. I 2010 kom også en omfattende dokumentar om the Hollies på DVD, «Look Through Any Window». Programmet ble vist på norsk TV fredagene 7. og 14. desember 2012.
I mai 2012 kom det en CD med 32 BBC-live opptak, inneholdende to innspillinger av sanger ikke tidligere utgitt med the Hollies, «Ride your pony» og «Shake». I forbindelse med 50-årsjubileumsturnéen i 2013 er det utgitt et nytt konsertalbum, en dobbel-CD med navn «Hollies live hits! We got the tunes» som selges på konserter. Under Record Store Day 22. april 2017 ble det utgitt en ny LP med hittil uutgitte BBC-opptak, de fleste med forbausende god lydkvalitet. En full gjennomgang av utgivelsen finnes på fan-siden Elevated Observations. Mye tyder på at platen ikke har helt offisiell status, da den først ble trukket tilbake, og nå ikke lenger står på listen over Record Store Day-utgivelser.
Barbitursyre
På karbon alfa har det reaktive hydrogenatom. Med Knoevenagel kondensasjonsreaksjon kan barbitursyre danne et stort antall av barbituratemedisiner som også virker som sentralnervesystemdempende.
The Hollies
Hollies i Norge
Først 11 år senere kom de tilbake til Norge, i 1977. De spilte da blant annet i Chateau Neuf, der australske Sherbet var oppvarmere. Neste norgesturné var i 1986, da de blant annet spilte i Grieghallen i Bergen, Oslo Konserthus og på Momarkedet. De hadde også en avstikker til Tromsø. På denne tiden hadde de en tangentspiller, Denis Haynes, som i sitt klassiske potpurri i midten av «Draggin' My Heels» inkluderte «I Dovregubbens hall» og «Solveigs sang». Hollies kom også på Norgesvisitt i 2004, da de var hovedattraksjon ved Egersund visefestival. Den opprinnelige vokalisten Allan Clarke hadde trukket seg tilbake i 1999, og var erstattet av tidligere The Move-vokalist Carl Wayne. Dessverre døde Wayne av kreft høsten 2004, så Egersunds-konserten ble hans siste offentlige opptreden.
Den prisbelønte forfatteren Jan Kjærstad har skrevet om sitt forhold til the Hollies i leksikonet Store Norske. Han skrev innledningen til bind 7, fjerde utgave, med tittel H for Hollies. Kjærstad omtaler ikke bare leksikalske fakta, men også sitt forhold til slagermusikk og hvilke følelser musikken til the Hollies bidro til å skape, i hans pubertetsår. Essayet er tatt med i hans bok Menneskets vidde, utgitt i 2013. Graham Nash og the Hollies er også omtalt i hans roman Kongen av Europa.
Barbitursyre
Barbitursyre er brukt i syntese av riboflavin.
The Hollies
Hollies i Norge
The Hollies kom tilbake til Oslo 8. mai 2010, nesten 24 år etter deres siste opptreden i Oslo. Denne gang spilte de på Sentrum scene. Siden lørdagskonserten ble utsolgt 4 måneder i forveien, ble det satt opp ekstrakonsert 7. mai. Gruppen fikk stående applaus flere ganger begge dager. The Hollies opplevde returen til Norge som så positiv at det ble ny konsert på Sentrum scene i Oslo 10. september 2011, fulgt av Olavshallen, Trondheim dagen etter. Overskuddet fra konsertene i Norge i 2011 gikk til et helseprosjekt i fjellene i Nepal. Her spilte de låtene som ble særlig kjent i Skandinavia på grunn av Tio i topp og Ti i skuddet; Very last day, Stewball og Dear Eloise. 50-årsjubileumsturnéen 2013 gikk i Storbritannia og ellers til Australia, New Zealand, Tyskland, Belgia, Irland og Norge. De returnerte til Norge i 2014 til fire utsolgte konserter, i Olavshallen, Trondheim, Sentrum scene, og to kvelder på Ole Bull Scene, Bergen. Overskuddet fra konsertene i Trondheim og Oslo støttet helseprosjektet i Nepal. The Hollies spilte i Oslo Konserthus 16.4.2016 med samme formål. Konserten var utsolgt fire måneder i forveien. De spilte fire konserter i Norge høsten 2017: Kilden i Kristiansand; Kuppelhallen i Stavanger; Grieghallen i Bergen og Oslo Konserthus. En ny Norgesturné er kunngjort for september 2019, de kommer da til Stavanger, Oslo, Bergen og Trondheim.
Norske cover-artister
Flere norske popartister har blitt inspirert av The Hollies. Dette gjelder både harmoni-stilen og valg av låtmateriale. Enkelte grupper viste sin inspirasjon uten at plateutgivelser bekrefter det – et eksempel her er Kolbotn-gruppa the Hugger Muggers, med relasjon til Beatniks» og Titanic. Men det finnes noen plater med norske gruppers versjoner av deres selvkomponerte materiale. «Sandie and the Shakemen» med den til da ukjente vokalisten Gro Anita Schønn utga i 1966 en singelplate på platemerket Aksent (AK-13) med: «That's My Desire» som A-side (en sang the Hollies nådde 1.-plass med i Sør-Afrika) og med Clarke-Hicks-Nash-komposisjonen «Put Yourself in My Place»  som B-side (sistnevnte også utgitt av Episode Six med Ian Gillan og Roger Glover, som senere ble medlemmer av Deep Purple).
Sigfrid Karg-Elert
Bakgrunn
Siegfried Karg var yngstemann av en søskenflokk på tolv; faren var bokhandleren (eller kanskje avisredaktør?) Johann Jacob Karg, og moren var Marie Auguste Karg, født Ehlert (sic). Familien slo seg ned i Leipzig i 1882, der Siegfried fikk sin første musikkundervisning og private pianotimer. Han presenterte sine første forsøk på komposisjon under en samling av komponister, og komponisten Emil von Reznicek fikk ordnet med et treårig gratisstudium for ham ved Leipzigkonservatoriet (Königliches Konservatorium der Musik). Slik fikk han anledning til å studere med Salomon Jadassohn, Carl Reinecke, Alfred Reisenauer og Robert Teichmüller.
The Hollies
Norske cover-artister
Trondheimsbaserte Firestones vant NM for popband i 1967. Deres spesialitet var harmonier, veldig likt det Hollies var kjent for. De spilte inn «Take Your Time», en Buddy Holly-låt fra Hollies' fjerde album, og Clarke-Hicks-Nash-sangen «I've Been Wrong Before» (også utgitt av Buckinghams) i 1967. Den første var B-side samme år, mens den andre først kom ut på et samlealbum i 1987. Gjenutgivelsen av Pussycats sitt andre album «Mrrr...Mrrr...Mrrr» på CD i 1995 inneholdt som ett av flere bonusspor den Hollies-komponerte «Please Don't Feel Too Bad».
Bemerk at Clarke-Hicks-Nash benyttet pseudonymet «L. Ransford» i denne perioden. Men fra og med albumet For Certain Because i 1966 benyttet de igjen egne navn – et album som ble utgitt i Norge før det kom ut i England. Dette skyldtes naturlig nok turnéen i Skandinavia. Mange norske musikere var nok tilstede på konsertene i Norge ved utgangen av 1966.
Sigfrid Karg-Elert
Komponist
Tilbake i Leipzig begynte han å vie seg til komponering, særlig for (inspirert av Edvard Grieg, som han beundret stort). I 1904 møtte han publisisten Carl Simon, som introduserte han for harmoniet. Fra da og til sin død skulle han skape de viktigste og fleste verker tilpasset dette instrument. Og det han i ettertid er mest kjent for, er engasjementet for harmonium-musikken. Ved siden av César Franck er han den komponist som i mest omfattende grad har utforsket de muligheter for ekspressivt spill som harmoniet gir. Karg-Elert har levert en lang rekke komposisjoner for dette instrumentet. Han var særlig opptatt av kunstharmoniet, som er en «konsertutgave» av det mer folkelige tråorgelet.
The Hollies
Norske cover-artister
Av dagens norske grupper står Peter Berry and the Shake Set frem som ivaretakere av tidlig 1960-talls-tradisjon. De har spilt inn en fengende versjon av Clarke-Nash-melodien «Little lover» på albumet Wildberry Shake!. Live-opptak er tilgjengelig på YouTube.
Sigfrid Karg-Elert
Komponist
Oppmuntret av organisten Paul Homeyer skrev han orgelversjoner for flere av disse harmoniumkomposisjonene, og skrev det første av sine verker beregnet nettopp for kirkeorgel, 66 Choral-Improvisationen op. 65 i 1909.
I 1910 giftet han seg med Louise Kretzschmar (1890–1971); fire år etter ble deres datter Katharina født.
The Hollies
Norske 7" singel-utgivelser
Skandinaviske platekompanier har blant platesamlere internasjonalt blitt kjent for sine særegne singelutgivelser med fargerike omslag som var ulike dem i andre land. Norske, svenske og danske omslag var heller ikke like. Dessuten kom enkelte singler ut bare i Skandinavia, eventuelt også i Tyskland og Holland. Ofte ble det brukt bilder av foreldede besetninger, eksempelvis figurerte trommeslageren Don Rathbone som sluttet i 1963, på omslaget til «If I Needed Someone», som for øvrig ble skrevet av George Harrison. Graham Nash var avbildet på «Sorry Suzanne», selv om han gikk ut i 1968. Den mest kjente ikke-engelske singelen var Peter, Paul and Mary-melodien «Very Last Day», som tilbrakte 14 uker på «Tio i Topp» i Sverige, og nådde 1.-plass. I Norge var den 6 uker på Ti i skuddet og nådde 4.-plass.
Sigfrid Karg-Elert
Komponist
Etter å ha tjenestegjort som regimentsmusiker under første verdenskrig ble Karg-Elert instruktør i musikkteori og komposisjon ved Leipzigkonservatoriet i 1919.
Hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 1984 – 5000 meter herrer
5 000 meter herrer var en øvelse i hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 1984 og ble avholdt på kunstisbanen i Zetra i Sarajevo, Jugoslavia den 12. februar 1984.
Sigfrid Karg-Elert
Komponist
Det kulturelle klima i Tyskland fra 1920-årene og utover var svært avvisende til den musikk den internasjonalt orienterte og fransk-influerte Karg-Elert stod for. Selv om hans verker ble høyt skattet utenfor hjemlandet, særlig i Storbritannia (Organ Music Society of London arrangerte en tidagers festival til hans ære i 1930) ohg i USA, ble hans musikk nesten helt neglisjert i Tyskland (det var først noen år etter neste verdenskrig at dette skulle slå om). Dette fikk ham til å takke ja til en orgelkonsertturné i Amerika våren 1932. Musikalsk gikk dette slett ikke bra. Han slet med en diabetes som snart etter skulle koste ham livvet, og svekket som han var kom han til kort når man sammenlighet ham med den virtuosostandard som amerikanerne var blitt vant til fra organister av det nivå som Marcel Dupré og Louis Vierne hadde satt.
The Hollies
Norske 7" singel-utgivelser
Fanzinen Platesamleren nr. 93 (2006) gir en omtale av skandinaviske singelomslag med the Hollies. Skandinaviske og internasjonale plateomslag for øvrig er omtalt i Kees Rosendaals The Hollies 45 Vinyl Catalogue Picture Sleeves, Manfred Schwanbeck & Peter Krauses Write on – Die illustrierte Diskographie der Hollies (Star Cluster forlag, ISBN 3-925005-61-7) og Heinz Dietz' Just One Look – Hollies Collector's Dreams.