cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Western Kentucky University
Skolene og fakultetene er:
Ved universitetet var det 18 660 studenter og 1 109 vitenskapelig ansatte i 2006, og samme året var skolepengene US$ 5 952 for studenter folkeregistrert i Kentucky. Studiene gis opp til mastergradsnivå.
Blant tidligere studenter finner vi blant annet Cordell Hull.
Propell
En propell er en fremdriftsanordning hvor blader eller vinger festet til et nav omsetter en roterende maskins ytelse til fremdrift i en væske eller gass. Propeller brukes på skip eller fly, og de brukes i vifter.
Faste propeller har spesiell stigningsvinkel eller «pitch» på bladet som kan beskrives som den avstanden langs aksen som propellen beveger seg ved en omdreining når bladene beveger seg uten motstand gjennom stillestående gass eller væske, lignende stigningen på en skruegjenge. Propellbladenes vinkel vil reduseres utover fra navet til spissen av bladene. Man kan både snakke om propellbladenes vinkel i forhold til propellens plan og angrepsvinkelen mellom lufta og propellbladene. Angrepsvinkelen er med å bestemme kreftene mellom luft/væske og propellblad på samme måte som for en vinge. Dersom angrepsvinkelen mellom propellbladet og luftstrømmen blir over omtrent 18 grader vil propellen "stalle ut" og miste fremdrift eller løft på samme måte som en vinge. Tverrsnittet av et propellblad på fly er samme form som en vingeprofil, men siden de forskjellige delene av propellbladet har forskjellig fart gjennom lufta, økende fra navet og utover, vil profilen til propellbladet endre seg hele veien utover.
Vridbare propellblad
En del motorbåter, skip og fly har propeller med vridbare blad. På større båter kan ofte propellbladenes stilling på navet (stigning) justeres ved hjelp av hydraulikk. Vridning av propellbladene tillater en tilpassing av turtall til kraftuttak og hastighet på tilsvarende måte som en girkasse gjør for en bil. På gamle snekkemotorer er det ofte montert vribare propeller som styres av et eget håndtak ved motoren.
Propellbladene på en del fly og båter kan vris slik at propellen gir en reverserende kraft uten å forandre rotasjonsretning. Noen propeller kan stilles slik at bladene ligger flatt langs bevegelsesretningen. Dette er aktuelt på seilbåter og på to-motors propellfly slik at fremdriften sikres av seil eller av den andre propellen. Den stillestående propellen gir i slik stilling minst mulig motstand gjennom væsken, eller gassen.
Flypropeller
Fly har helt siden brødrene Wrights tid vært drevet av propeller. Først med propellen anbragt direkte på motorakslingen, som er vanlig på småfly, mens på moderne turbopropmotorer og på mange mikrofly, er propellen koblet til motoren gjennom et reduksjonsgir. De fleste propellfly benytter seg av propeller som trekker flyet forover (traktorpropell), men det fins også enkelte flymotorer som skyver flyet forover (pusherpropell). For å beskytte motoren ligger et deksel som kalles cowling mellom motorrommet og propellen. På trekkende flypropeller er navet dekket av et kjegleformet deksel, kalt spinner, med spissen til kjeglen i fartsretningen, slik at noe av luften presses utover mot der propellbladene er effektive.
Constant Speed propell i fly
Også på flypropeller er det vanlig med stillbare propellblader, for å oppnå størst mulig nyttevirkning under ulike flyforhold. Disse kalles "constant speed propell" (også på norsk.) I flyet stilles turtallet til motoren på en hastighetsregulator. Regulatoren og hydraulikk i propellens nav gjør at bladene får større angrepsvinkel om turtallet er for høyt, og mindre angrepsvinkel om turtallet er for lavt. Siden gasspådraget og kraftuttaket fra motoren bør stå i forhold til turtallet, stilles manifoldtrykket og turtallet i forhold til hverandre. For dette brukes turteller og måler for manifoldtrykket. En regulering for hastighetsregulatoren regulerer turtallet, og gasspådraget regulerer manifoldtrykket.
I småfly vil manifoldtrykket synke ved økende høyde, så gasspådraget må økes for å få samme effekt fra motoren. En slik propell fungerer nesten som et automatgir siden propellbladenes vinkel blir mindre ved lav hastighet og større ved høy hastighet.
Skipspropeller
Skipspropeller har vært i bruk istedenfor skovlhjul siden midten av 1800-tallet.
De produseres oftest i bronse eller rustfritt stål. På mindre motorer, for eksempel utenbordsmotor, brukes også plast eller aluminium.
Jo høyere hastighet en propell har, jo mer støyer den, det er derfor utviklet spesielt støysvake propeller for bruk på ubåter som er avhengige av størst mulig grad av stillhet.
En vanlig måte å oppgi størrelsen på en propell er:
For spesielle formål er det også utviklet en propell med vertikal akse hvor probellblader utformet som vertikale vinger roterer i en sirkel, en Voith Schneider Propell.
Kolbjørnrud
Kolbjørnrud er en gard i Nordlia i Østre Toten (gårdsnummer 123). Garden har ca. 200 mål dyrka jord og 600 mål skau. En del av skauen er tilkjøpt fra nabogarden Øver-Fjell. Husa på Kolbjørnrud ligger særs høgt og fritt. Fra garden er det unnasolgt jord til blant annet gamle Nordli skole og til småbruket Mekket. Disse to eiendommene er nå (2007) helt utparsellert og framstår som et sammenhengende byggefelt, som regnes med til tettbebyggelsen i Nordlia. Bebyggelsen på gamle Nordli skole er i dag grendehus og barnehage.
Garden er også kjent for hoppbakken Kolbjørnrudbakken. Denne ble anlagt på 1920-tallet og er fortsatt i bruk, nå av Østre Toten Skilag. I mellomkrigsåra var det en populær danseplass på Kolbjørnruds grunn, Kolbjørnrudtrampen.
Navnet tolkes av Rygh som norrønt Kolbjarnarruð, altså Kolbjørns rydning.
Eksterne lenker
Norske Gaardnavne
Otford
Otford er en landsby og verdslig sogn i distriktet Sevenoaks i grevskapet Kent, England. Den er lokalisert nord for byen Sevenoaks og ligger ved elven Darent. Elven flyter nordover, ned dens dal fra sin kilde i North Downs. Midt i landsbyen står sognekirken, en andedam som også er en rundkjøring, og flere puber og butikker. Landsbyen har også verdens største modell av solsystemet.
Stedsnavnet
Stedsnavent Otford kan være sammentrekning av Otterford, muligens avledet fra Offa, konge av Mercia, som kjempet mot folket i Kent i slaget ved Otford ca 776. The History and Topographical Survey of the County of Kent: Volume 3, utgitt 1797, indikerer at Otfords angelsaksiske navn var Ottanford. Otford er omtalt Domesday Book av 1086 hvor det viser at erkebiskopen av Canterbury eide 8 møller i landsbyen som er referert til som Otefort.
Lars Grorud
Grorud startet karrièren i Eik Tønsberg og spilte flere sesonger i FK Tønsberg. Groruds posisjon på banen er i forsvar, og han regnes som en kompromissløs og fysisk sterk forsvarer.
Sommeren 2012 forlot han Brann til fordel for nedrykkspressede Fredrikstad FK. Lars spilte samtlige minutter ut den sesongen, men klarte ikke å bidra til å holde FFK i Tippeligaen.
For 2015-sesongen signerte han for Fram Larvik i 2.divison, der han kun spilte en halv sesong før Lars Bohinen og SF kom på banen. Grorud ble hentet for å rydde opp bak hos bunnlaget i Tippeligaen. En strekkskade gjorde at Grorud kun fikk bidratt i 8 Tippeligakamper denne høsten.
«Tre Kroner»
«Tre Kroner» var et dansk-norsk krigsskip. Det ble bygget i Flensborg fra 1602 til 1604 (noen kilder hevder 1601), og var den gang et av verdens største skip. «Tre Kroner» hadde et deplasement på 1500 tonn til 2100 tonn, og et mannskap på mellom 500 og 600 mann. Skipet kunne føre opptil 80 kanoner.
Den skotske skipsbyggeren David Balfour ledet arbeidet med «Tre Kroner». Balfour var kjent i samtiden som en av verdens dyktige skipsbyggere, og var rikets mest produktive skipsbygger under kong Kristian IV, på tross av et tidvis anstrengt forhold til kongen. I årene mellom 1597 og 1634 bygget Balfour 20 skip, og han var en av de første som etterlot seg skipstegninger av skip som kunne identifiseres.
Erfaringer fra Den nordiske syvårskrig gjorde at Kristian ønsket å utvikle en ny skipstype til orlogsflåten. Det ble tatt utgangspunkt i galeonen, og den nye skipstypen ble kalt storskip (dansk: hovedskib). Disse hadde en kraftig konstruksjon, to lukkede kanondekk og lave overbygninger på akterskipet. Balfours første skip av denne typen var «Argo» (1599-1601), et skip som tjente som forbilde for senere orlogsskip.
I 1601 hadde Kristian inngått en kontakt med Balfour om å bygge et nytt skip av samme størrelse som «Argo». «Argo» var på 1200 tonn i deplasement med en bestykning på 54 tyngre skyts og en besetning på 214 til 400 om bord. Mens byggingen av det nye skipet pågikk ble det besluttet å oppgradere størrelsen. Skipet ble sjøsatt den 8. januar 1604, med kongen og dronningen til stede.
«Tre Kroner» skulle bli rikets regalskip, og dermed et symbol på kongsmakten. Utsmykkingen var derfor voldsom, spesielt sett med moderne øyne. Marinehistorikeren Niels M. Probst har kommet over deler av Balfours tegninger av skipet fra 1602. Der kunne han konstatere at «Tre Kroner» var en tredekker med to lukkede kanondekk, og et delvis åpent kanondekk med åpning mellom forkastellet med et eget dekk og akterskipet med halvdekk og hyttedekk.
I 1606 dro Kristian til England for å besøkte svogeren Jakob I. Under seilasen oppover Themsen til Gravesend vekket det kongelige storskipet stor oppsikt hos engelskmennene. De to kongene besluttet å arrangere store fester om bord på de største orlogsskipene som ble plassert side om side i de varme sommerdagene. Byggmesteren og senere skipsbyggeren Phineas Pett var med på å legge en bro mellom de to skipene for festdeltagerne.
Resultatet var «Prince Royal» (sjøsatt 1610), et skip med praktisk talt samme dimensjoner som «Tre Kroner». Enkelte historikere ser på dette skipet som et forbilde til linjeskipet. På tross av likheter i konstruksjonen var utsmykkingen av skipene ulike.
Etter reisen til England ble «Tre Kroner» liggende i opplag i lang tid. Skipet gikk ut av tjeneste i 1624, etter flere mislykkede forsøk på reparasjoner.
Kristen Taraldsen
Kristen Georg Taraldsen (født 1. april 1936, død 28. desember 2018 ) er en norsk journalist, forfatter og krigshistoriker fra Arendal.
Journalist
Taraldsen var journalist utdannet ved Journalistakademiet i Oslo i 1961, med tilleggsutdannelse fra Nordisk Journalistkursus i Århus (1963). Han arbeidet i Agderposten, Vårt Land, Vestlandske Tidende, Sørlandske Tidende og Fædrelandsvennen.
Verv
Taraldsen var sekretær i DIS-Aust-Agder (underavdeling av DIS-Norge) og redaktør for medlemsbladet Linken. Han var sekretær i stiftelsen D/S Pelle og satt som leder i PR-komiteen i samme stiftelse. Han var sekretær for Norsk Journalistlags seniorklubb i Agder, og tidligere sekretær i Arendal Forsvarsforening. Han var nestleder i Aust-Agder MS-forening og redaktør av foreningens medlemsblad Austnytt.
Krigshistoriker
Taraldsen var en aktiv krigshistoriker og skrev flere bøker om andre verdenskrig på Sørlandet. Han holdt også en rekke foredrag om emnet.
Camilla Helgesen
Camilla Helgesen (født 15. september 1980) er tidligere leder av Røde Kors Ungdom. Hun ble valgt inn for perioden 2008 – 2010 i juni 2008. I november 2009 ble hun valgt inn som medlem i den internasjonale ungdomskommisjonen i Det internasjonale Røde Kors og Røde Halvmåneforbundet (IFRC).
Diseröd
Diseröd er et tettsted i Kungälv kommune i Västra Götalands län i landskapet Bohuslän i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1 241 innbyggere.
Europavei 83
Europavei 83 går mellom Sofia og Byala i Bulgaria. Veiens lengde er 266 km.
Arkeologiåret 1717
Arkeologiåret 1717 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1717.
Referanser
1717 in archaeology
Martin V
Martin V (latin: Martinus V, opprinnelig Oddone Colonna (født januar/februar 1368 i Genazzano, død 20. februar 1431 i Roma) var pave fra 11. november 1417 til sin død i 1431. Hans valg som pave avsluttet det vestlige skisma (1378–1417).
Han tilhørte den innflytelsesrike Colonnaslekten, som allerede hadde gitt 27 kardinaler til den katolske kirke, men Martin V var den første som ble pave.
Bakgrunn
Oddone Colonna ble født i Genazzano som sønn av Agapito Colonna og Caterina Conti; på både fars- og morssiden tilhørte han et par av samtidens mektigste slekter i den del av verden.
Han studerte ved universitetet i Perugia, og ble satt til å utføre diplomatiske oppgaver av pave Urban VI og dennes etterfølger, med tiden med rang av apostolisk nuntius.
Kardinal
Han ble den 12. juni 1405 utsett til kardinaldiakon med San Giorgio in Velabro som tittelkirke. Kardinal Colonna deltok i konsilet i Pisa (1409) og ble en fast tilhenger av Johannes XXIII (regnes i ettertid som motpave).
Pave
På Konstanzkonsilet var han lite fremtredende, og dette bidro til hans valg til pave av 23 kardinaler og 30 andre konsilsdelegater den 11. november 1417. Han var da 48 år gammel. Valget fant sted på den kirkelige minnedag for Martin av Tours.
Da han ble valgt til pave og antok navnet Martin V, var han ennå ikke presteviet. Han ble derfor presteviet den 13. november, bispeviet den 14. november og kronet til pave den 21. november i bispepalasset i Konstanz. Ettersom konsilet fortsatt var i gang, var det en stor forsamling som deltok i hendelsen.
Heller ikke etter at konsilet var blitt flyttet til byen Pavia og senere til Siena (1423-1424), gav det noe resultat, og det av Martin V sammenkalte kirkemøte i Basel, opplevde han ikke. Gallikanismen bekjempet han i Frankrike, og den konsiliarisme som ble besluttet ved Konstanz ble Martin en heftig motstander av, og dette med hell.
Den katolske kirkens spenning under husittbevegelsen gjorde jødene nervøse og via den tysk-romerske keiser Sigismund oppnådde de ulike buller fra paven (1418 og 1422) som bekreftet deres tidligere privilegier og hvor paven formanet munkene til benytte moderat språk, det vil si dempe det mest ytterliggående jødehatet. I de siste årene av sitt pontifikat (regjeringstid som pave) opphevet han imidlertid flere av sine beordringer. En samling, kalt sammen av jøder i Forlì, sendte en deputasjon som anmodet pave Martin V til forby de undertrykkende lovene som var kunngjort av motpave Benedikt XIII. Deputasjonen lyktes med dette.
Pave Martin V gjenopprettet pavens maktstilling i byen Roma og i Kirkestaten, etter at han i lang tid hadde residert i Konstanz, Bern, Genève, Mantova og Firenze. Dette oppnådde han ved å love Johanna av Napoli å anerkjenne henne som regjerende dronning, mot at han fikk styre Roma, som hun var den egentlige hersker over. Med løfte om å bli kronet lot hun Roma evakuere i 1419, og Martin kunne så ankomme med sitt apostoliske hoff den 28. september 1420. I 1424 tilsluttet Perugia, Assisi, Todi og Jesi seg frivillig Kirkestaten.
Under sitt pontifikat inngikk han flere konkordater med andre stater.
Rødseth-saken
Rødseth-saken startet i september 1981, da den 19 år gamle Sveinung Rødseth ble pågrepet og fengslet i forbindelse med mistanke om å ha forårsaket sin fem måneder gamle datters død. Ved obduksjonen viste det seg at hun hadde flere blåmerker, og et brukket ben.
Sveinung Rødseth ble i 1982 dømt til fengsel i to år og seks måneder i Frostating lagmannsrett, en straff som ble redusert til fengsel i ett år og ni måneder av Høyesterett. Rødseth sonet dommen frem til slutten av november 1982, da han ble prøveløslatt.
Rødseth, som under politiavhørene hadde kommet med en «forbeholden tilståelse», hevdet at tilståelsen var falsk, da den var avgitt under press i avhørssituasjonen. Etterhvert kom det fram at datteren sannsynligvis led av en spesiell sykdom som kunne forklare både blåmerkene og bruddet.
Han hevdet at han var uskyldig i de forhold som han var dømt for, og forsøkte to ganger å få saken gjenopptatt, uten å lykkes. Etterhvert engasjerte flere personer seg for å få saken gjenopptatt, bl.a. Wenche Foss, som tok initiativ til innsamling av ca. 300 000 underskrifter til støtte for gjenopptakelsen.
Etter en lovendring, som gjorde det lettere å få gjenopptatt alvorlige straffesaker, ble Sveinung Rødseth frikjent i desember 1997, mer enn 16 år etter at han først ble fengslet, etter at det ble innrømmet at det var begått et justismord. Han ble senere tilkjent tilsammen kr. 930 000,- i erstatning og oppreisning.
Dødsfallet
Therese Rødseth døde 21. september 1981, fem måneder gammel. Obduksjonsrapporten viste at dødsårsaken var «blødning under hjernehinnen». Ved obduksjonen viste det seg også at hun hadde flere blåmerker, og et brukket ben, og det ble fattet mistanke om mishandling med døden til følge.
Arrestasjonen
Sveinung Rødseth ble pågrepet av politiet 25. september 1981 og holdt i politiarrest inntil han to dager senere ble fremstilt for forhørsretten for varetektsfengsling.
Etter pågripelsen satt Rødseth i langvarige politiavhør, og han tilsto etterhvert at han kunne ha håndtert barnet på en hardhendt måte, bl.a. ved at han hadde grepet hardt om henne da han ved en anledning hadde holdt på å miste henne i gulvet. Han hadde også plassert henne i sengen på et hardhendt vis ved en anledning, etter at hun hadde skreket vedvarende.
Rettssaken
Ved beslutning av 15. januar 1982 ble Sveinung Rødseth, av statsadvokatene i Møre og Romsdal, Sogn og Fjordane satt under tiltale ved Frostating lagmannsrett for «forbrytelse mot straffeloven §229 første ledd 3. straffalternativ, straffeloven §229 første ledd 1. straffalternativ, straffeloven §219 første ledd 2. straffalternativ og straffeloven §219 første ledd 1. straffalternativ».
Ved Frostating lagmannsretts dom av 19. februar 1982 ble han dømt for såvidt gjelder forbrytelsene mot straffeloven §219 til to år og seks måneders fengsel med fradrag av 148 dager for utholdt varetekt. Han ble frifunnet for de tiltaleposter som gjaldt straffeloven §229.
Etter anke nedsatte Høyesterett ved dom 23. april 1982 straffen til fengsel i ett år og ni måneder.
Fengslingen og soningen
Den 27. september 1981 ble han undergitt varetektfengsling inntil han 7. mai 1982 ble overført til soning. I varetektstiden var han undergitt brev- og besøksforbud inntil dette 16. oktober 1981 ble omgjort til brev- og besøkskontroll, som ble avsluttet 9. november 1981. Straffen ble sonet ved Ålesund kretsfengsel og ved Bergen kretsfengsel. Han ble da løslatt på prøve med en resttid på 218 dager og en prøvetid på ett år.
Falsk tilståelse
Rødseth hevdet at den forbeholdne tilståelsen han var kommet med, hadde skjedd under press under langvarige politiavhør, og at han på grunn av datterens død hadde vært i psykisk ubalanse, og følt et uberettiget ansvar for hennes død. Han hevdet at avhørene hadde vært så belastende at han hadde skrevet under på avhørsrapporter uten å lese igjennom hva der sto (falsk tilståelse).
Datterens sykdom
Rett før Therese døde oppdaget fylkessykehuset i Ålesund at hun led av såkalt «høy blødningstid». Dette innebar at hun ville ha særlig lett for å få blåmerker (indre blødninger), selv ved mindre berøringer. Lidelsen kan også medføre benskjørhet, noe som kunne forklare benbruddet.
Senere ble det konstatert at Rødseths sønn kan ha noe av den samme sykdommen. Dette ble oppdaget da gutten skulle ta mandlene.
Støtten fra omverdenen
Såvel Rødseths daværende kone Mai-Britt som hans svigerforeldre støttet ham, og svigerforeldrene bidro hele tiden under gjenopptakelsessakene økonomisk for å få saken gjenopptatt.
Etterhvert engasjerte også utenforstående seg i saken, og Wenche Foss tok initiativ til innsamling av ca. 300 000 underskrifter for å få saken gjenopptatt etter to mislykkede forsøk fra Rødseths side.
Første forsøk
Rødseth begjærte først gjenopptakelse den 12. august 1983. Ved lagmannsrettens beslutning 7. september 1984 ble begjæringen forkastet, og Høyesteretts kjæremålsutvalg stadfestet dette ved kjennelse 13. desember 1984.
Andre forsøk
Annen gang han begjærte gjenopptagelse var 3. september 1986. Lagmannsretten forkastet begjæringen ved kjennelse av 19. juni 1987. Høyesteretts kjærmålsutvalg stadfestet kjennelsen ved kjennelse av 31. august 1989.
Tredje forsøk
Den tredje gjenopptagelsesbegjæring ble fremsatt 23. mai 1996. Årsaken var bl.a. at det etter at Liland-saken ble avgjort, ble lettere å få tatt opp alvorlige straffesaker i rettssystemet.
Den førte til at lagmannsretten 25. mars 1997 avsa kjennelse i medhold av straffeprosessloven §392 annet ledd om at saken skulle gjenopptas. Gjenopptagelsen gjaldt de tiltaleposter han ikke ble frifunnet for, forbrytelsene mot straffeloven §219.
Etter hovedforhandling i saken i Ålesund 24. – 28. november 1997 ble så Rødseth frifunnet. Dommen ble avsagt under dissens, idet et mindretall bestående av rettens formann, lagdommer Olaf Jakhelln, sorenskriver Jan Erling Lied og en av meddommerne stemte for at han måtte dømmes for å ha overtrådt straffeloven §228 første ledd i forbindelse med de forhold han i 1982 var funnet skyldig i.
Den frifinnende dom ble avsagt 1. desember 1997.
Kravene
Den 2. mars 1998 mottok Frostating lagmannsrett, fra advokat Harald Stabell på vegne av Rødseth, begjæring om erstatning og oppreisning under henvisning til straffeprosessloven §444, §445 og §446, på vegne av hans nå fraskilte ektefelle begjæring om oppreisning etter straffeprosessloven §448, og på vegne av hans tidligere svigerforeldre begjæring om erstatning i henhold til straffeprosessloven §448.
Begjæringene ble, i medhold av prinsippet i straffeprosessloven §13, besluttet undergitt felles behandling.
Erstatningen
Ved lagmannsrettens avgjørelse den 23. oktober 1998 ble Sveinung Rødseth tilkjent kr. 530 000,- i erstatning, og kr. 400 000,- i oppreisning, tilsammen kr. 930 000,-. Ingen av de øvrige kravene ble imøtekommet, men det ble antydet at en vesentlig del av Rødseths oppreisning burde gå til dekning av svigerforeldrenes utgifter. Formann i lagmannsretten var lagdommer Olaf Jakhelln.
MS «Bergensfjord» (1956)
MS «Bergensfjord» ble overlevert fra verftet Swan, Hunter & Wigham Richardson, Wallsend-on-Tyne ved Newcastle i England til Amerikalinjen i 1956. Skipet var på 18 739 tonn og hadde en plass til 878 passasjerer. Det året MS «Bergensfjord» ble satt i trafikk, satte Amerikalinjen ny passasjerrekord for sine transatlantiske seilinger. Siden gikk det jevnt og raskt nedover for denne delen av virksomheten.
MS «Bergensfjord» ble kjøpt i all hast av det franske rederiet CGT og gitt navnet «De Grasse II» i 1971 for å erstatte skipet «Antilles» som var gått tapt i brann. Rederiet klarte ikke å oppnå lønnsomhet på ruten Le Havre-Southampton-Karibien og overført skipet til cruisetrafikk i 1972.
Skipet ble solgt videre allerede i 1973 og fikk navnet «Rasa Sayang».
I 1980 overtok greske eiere, Aphrodite Maritime Co. 17. august 1980 brøt det ut brann i maskinrommet under oppgradering ved et verft i Perama i Hellas. Man valgte å taue det brennende skipet ut av havnen. Slukningsforsøkene var mislykket, skipet kantret og sank nær Kynosoura, en øy få nautiske mil ut av Perama.
Francisco Bolívar Zapata
Francisco Bolívar Zapata (født i mars 1948 i Mexico by) er en meksikansk biokjemiker og professor.
Etter å ha blitt tildelt sin doktorgrad i biokjemi ved Universidad Nacional Autónoma de México (UNAM), ble Zapata medlem av forskningssenteret for genmodifisering og bioteknologi (nå kjent som Institutt for bioteknologi) ved samme universitet. Zapata foretok flere studier angående molekylærbiologi og bioteknologi og han ble en av de viktigste forskerne som arbeidet med utviklingen av nye teknikker for bruk og karakterisering av genetisk materiale i celler. Bolívar Zapata har vært medlem av flere fagkomiteer i regi av internasjonale organisasjoner som f.eks. UNESCO og WHO, og han har gjennom sin lange karriere publisert over hundre artikler og bøker om forskjellige kjemiske emner.
Gardehusarregimentet
Gardehusarregimentet er et regiment i den danske Hæren som utdanner husarer til Danske Division, Den Danske Internationale Brigade og flere andre enheter til international tjeneste. Regimentet har røtter tilbake til Christian IV, som opprettet Sjællandske Livregiment i 1614. Dette ble senere slått sammen med Danske Livregiment til Gardehusarregimentet.
Gardehusarregimentet er garnisonert på Antvorskov kaserne i Slagelse, men deler av regimentet er stasjonert i Næstved og rundt 300 husarer på Bornholm. Hesteskadronen, som har mellom 70–75 hester, holder til på Antvorskov kaserne, der den har stall og ridefasiliteter og arbeidsområder for salmakere, smeder og veterinærer.
Pepin County
Pepin County er et fylke i den amerikanske delstaten Wisconsin. Det ligger i den vestlige delen av staten og grenser mot Pierce County i nordvest, Dunn County i nord, Eau Claire County i øst og mot Buffalo County i sør. Det har også grense mot delstaten Minnesota i vest.
Pepin Countys totale areal er 644 km² hvorav 42 km² er vann. I 2000 hadde fylket 7,213 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Durand.
Fylket har fått sitt navn etter oppdagerne Jean og Pierre Pepin.
Jomfrudalselva
Jomfrudalselva er ei elv i Loppa kommune i Finnmark. Den har utspring i vest for Skatviktinden og renner derfra mot nordvest gjennom en rekke små vatn i Jomfrudalen. Etter Jomfruvatnet faller elva bratt ned mot den mindre men lavereliggende Skavdalen, før den munner ut i Nuvsfjorden like øst for Nuvsvåg. Elva er 5,2 km lang, og har et nedbørfelt på 14,53 km². Middelvannføringen ved munningen er 0,60 m³/s.
Pain Is Temporary, Glory Is Forever
Pain Is Temporary, Glory Is Forever er debutalbumet til det norske rockebandet The Carburetors. Det ble utgitt i 2004.
Valtter Laaksonen
Valtter Laaksonen (født 3. mai 1984 i Åbo) er en finsk fotballspiller som spiller for den finske klubben Vaasan Palloseura. Laaksonens posisjon på banen er i angrep. Han har spilt over 30 kamper for aldersbestemte landslag i Finland og kom til Sogndal Fotball fra FC Inter Turku foran 2008–sesongen som erstatning for kantspilleren Brian Waltrip. I februar 2010 forlot han Sogndal uten å signere for en ny klubb.
Høsten 2009 var Laaksonen utlånt til Stavanger Idrettsforening.
Carlyle Hotel
Carlyle Hotel også kjent som The Carlyle er et hotell og leilighetskompleks med adresse 35 East 76th Street på hjørnet av Madison Avenue i New York. Hotellet er oppkalt etter forfatteren Thomas Carlyle. Det åpnet i 1930 og er holdt i art deco-stil.
Hotellet er blant annet kjent som tilholdssted for Woody Allens dixielandorkester.
Kallimini
Kallimini er en gruppe av sommerfugler som hører til den store familien flikvinger (Nymphalidae). De er store og kraftige, tropiske sommerfugler. Den mest kjente arten er indisk bladsommerfugl (Kallima inachus), som med lukkede vinger har en slående likhet med et vissent blad.
Utseende
Middelsstore til store (vingespenn 60 – 120 mm) sommerfugler. Forvingenes fremhjørner og bakvingenes bakhjørner er trukket ut til spisser, og når vingene er lukket ligner sommerfuglen sterkt på et vissent blad. Vingenes underside er brun, med en falsk "midtribbe" og til og med falske "råteflekker" – dette gir sommerfuglen meget effektiv kamuflasje. Oversiden er derimot ofte ganske fargerik, med svart, oransje og metallisk blått som de dominerende fargene. Det er ofte markert forskjell mellom kjønnene i oversidens farge. Noen arter har også noe ulike tørketids- og regntidsformer. Larvene er tornete og ofte ganske fargerike.
Nilus Langballe
Nilus Langballe (født 30. juli 1980) er en fiktiv figur i Harry Potter-bøkene som er skrevet av J.K. Rowling.
Han er en lubben Griffing-student med veldig dårlig hukommelse, og han går i Harry Potters årskull ved Galtvort høyere skole for hekseri og trolldom. Han deler sovesal med Harry Potter, Ronny Wiltersen, Jokum Finnimann og Tommy Ding.
Nilus' favorittfag er Urtologi, og det faget han er verst i er eliksirer. Han største frykt er den strenge eliksirlæreren professor Slur. Nilus eier en padde som han har kalt Tristan.
Det er Matthew Lewis som har rollen som Nilus i filmene.
Nilus' familie
Nilus' foreldre er Frank og Alinda Langballe. De var begge svartspanere, og fremragende medlemmer av føniksordenen under tiden da Fyrst Voldemort regjerte. De ble drevet til vanvidd av Bellatrix DeMons, en av Voldemorts dødsetere, som torturerte dem med «Martyriusforbannelsen». De er nå innlagt på lukket avdeling på St. Mungos hospital for magiske sykdommer og skader. Nilus' verge er nå hans bestemor, som har oppdratt ham fra tidlig alder. Nilus har også en onkel Albert, som blir nevnt flere ganger, og som gir Nilus' padden Tristan før han begynner på skolen. Han gir også Nilus en Gufsulus Gufsletonia, en blomst som kan sprute illeluktende væske som selvforsvar. Onkelen har imidlertid ikke opptrådt som figur i bøkene.
Tapet av foreldrene til sinnssykdom har hatt stor innvirkning på Nilus. Det kan være at mye av Nilus' usikkerhet kommer fra omstendighetene rundt hans foreldres sinnssyke. Da Harry fikk kjennskap til skjebnen til Nilus' foreldre i løpet av Harry Potter og Ildbegeret, visste ikke Nilus om at Harry visste. I løpet av Harry Potter og Føniksordenen møtte Harry og vennene hans, Ronny Wiltersen, Hermine Grang og Gulla Wiltersen, Nilus på St. Mungos da han besøkte foreldrene sine. De fire vennene har holdt Nilus foreldre hemmelig siden, og Nilus har bare pratet med dem om møtet på sykehuset en gang.
Personlighet og utvikling
Nilus' mangel på selvtillit kan også komme av hans svakhet som magiker. Selv om han er fullblods viser Nilus en usikkerhet rundt alt som har med magi å gjøre, noe som ofte får ham i trøbbel. Det at han må bruke farens gamle tryllestav kan også være en faktor, siden man får vite i den første boken at en tryllestav må tilpasses den som skal bruke den helt og holdent. Selv om Nilus mangler selvtillit, har han stått opp både for sine venner og mot sine fiender. I løpet av den femte boken øker Nilus' magiske ferdigheter dramatisk, noe som kommer tydelig frem i løpet av møtene Humlesnurr-legionen har for å lære seg forsvar mot svartekunster.
Nilus er også kjent for sin glemmsomhet. Han brukte en Forglemei tidlig i bokserien for å hjelpe seg å komme på ting, men han kunne ikke huske hva Forglemeien viste at han hadde glemt. Det har blitt foreslått at Nilus glemsomhet kommer av senvirkningene av en minneformel som kan ha blitt gitt ham på grunn av at han var vitne til foreldrenes tortur, men dette er aldri bekreftet.
Et interessant poeng Albus Humlesnurr nevner i avsløringene i slutten av Harry Potter og Føniksordenen er at både Harry og Nilus ble født i løpet av den samme måneden, og profesien som er viktig i boken kan muligens ha vært om hvem som helst av de to.
Nilus i Harry Potter og Halvblodsprinsen
I Harry Potter og Halvblodsprinsen møter vi Nilus for første gang på Galtvortekspressen. Der viser det seg at hans bestemor, som han fryktet ville være sint på ham etter slaget i Magidepartementet, faktisk var ganske tilfreds. Nilus var også tilfreds, da han kunne vise fram sin nye tryllestav, en som var lagd av kirsebærtre og enhjørninghår, og som tydeligvis var en av de siste tryllestavene herr Olivander solgte før han forsvant. Nilus ble invitert til Horatsion E.F. Snilehorns fest på toget, sammen med Harry og Gulla, på grunn av sine foreldre. Snilehorn spurte ham ut om foreldrene i løpet av festen, noe Nilus syntes var ubehagelig.
Vi får også vite om Nilus' U.G.L.E.-karakterer. Han får en S (Strålende) i urtologi, og han gjorde det bra i forsvar mot svartekunster og trylleformler, der han får en B (Bedre enn ventet). Han mottok A (Akseptabelt) i transfigurasjon, og var litt skuffet da professor McSnurp ikke ville tillate ham å ta Ø.G.L.E.-kurset i faget hennes.
Nilus svarer på et rop om hjelp da Galtvort blir angrepet i bok 6. Harry forsøker og samle gjengen fra Humlesnurr-legionen igjen ved hjelp av det gamle systemet om å fortelle om neste møte på en spesiell mynt, og Nilus og Lulla Lunekjær er de eneste to som svarer, på grunn av at de ønsker at møtene skal starte opp igjen. Det virker ikke som om Nilus kjenner til profetien som kunne ha endret livet hans så til de grader.
I Harry Potter og dødstalismanene, blir ikke mye sagt om Nilus, bortsett fra at Harry under sin reise) får vite at han,Lulla og Gulla har fortsatt med HL og kjemper imot skolens nye rektor, Severus Slur. Siden verken Lulla eller Gulla, kom tilbake etter juleferien, klarte ikke Nilus å holde HL gående alene og gruppa ble oppløst igjen, men når Harry Potter returnerte til skolen, for sin endelige kamp mot Voldemort, tilkalte han både medlemmer som var på skolen og medlemmer som var ferdig på skolen. Alle medlemmene møtte opp, unntatt Sakarias Smutt og Marietta Eggelkam. Ved slaget kom han ansikt til ansikt med Voldemort og var modig og ropte "Humlesnurr-legionen" rett opp i fjeset på ham. Nilus dreper også Nagini, Voldemorts slange, som er en malacrux. Han innrømmer senere at han er forelsket i Luna Luneskjær.
Nitten år senere
Nitten år senere er han professor i Urtologi på Galtvort. Han gifter seg til slutt med Hanna Abom. Han får 5 barn sammen med henne. Alder er ukjent på de.
Eksterne lenker
Bipersoner i Harry Potter-universet Figuren der Harry-Potter-Romane Dumbledore's Army Poudlard დამბლდორის არმია Dumbldoro kariauna Quân đoàn Dumbledore
Transpulmonaltrykk
Transpulmonaltrykket er differansen mellom alveoletrykket og intrapleuraltrykket (P t =P alv -P pl ). Fordi det ikke er noen direkte forbindelse mellom pleurahulen og alveolene, vil det alltid være forskjell mellom alveoletrykket og intrapleuraltrykket. P t, er et mål på lungenes vevselastiske krefter, og er et uttrykk for det draget som holder lungene utspilt inne i brysthulen.
Matthieu Ladagnous
Matthieu Ladagnous (født 12. desember 1984) er en fransk profesjonell syklist som sykler for det franske laget Française des Jeux.
Tormods vei (Oslo)
Tormods vei (1A–19B, 2A–24) er en vei på Bekkelagshøgda i bydel Nordstrand i Oslo. Den går fra Sandstuveien til Granstuveien.
Veien fikk navn i 1926 etter den islandske skalden Tormod Kolbrunarskald.
MS «Sagafjord» (1965)
MS «Sagafjord» ble bygd i Frankrike. Verftet Societé des Forges de la Méditerranée i La Seyne sur Mer overleverte skipet til Den norske Amerikalinje (NAL) i mai 1965. Kontrakten var så ugunstig for verftet at det måtte stenge dørene allerede året etter.
MS «Sagafjord» hadde en tonnasje på 24 002 brt. og var det første NAL-skipet bygd primært med tanke på cruisetrafikk. Det hadde kapasitet på 789 passasjerer på transatlantiske seilinger og 462 på cruise.
Pierce County (Wisconsin)
Pierce County er et fylke i den amerikanske delstaten Wisconsin. Det ligger i den vestlige delen av staten og grenser mot St. Croix County i nord, Dunn County i nordøst og mot Pepin County i sørøst. Det har også grense mot delstaten Minnesota i vest og sør.
MS «Sagafjord» (1965)
Skipet var eid av NAL frem til 1980. Det ble da sammen med MS «Vistafjord» overført til det NAL-kontrollerte selskapet Norwegian American Cruises (NAC). I 1983 ble skipet overtatt av det britiske selskapet Cunard.
Pierce County (Wisconsin)
Pierce Countys totale areal er 1,532 km² hvorav 39 km² er vann. I 2000 hadde fylket 7,213 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Ellsworth.
Fylket har fått sitt navn etter USAs fjortende president, Franklin Pierce.
MS «Sagafjord» (1965)
MS «Sagafjord» var i 2009 fortsatt i drift under navnet MS «Saga Rose» med selskapet Saga Cruises som eier.
I 2010 ble skipet hugget opp i Kina.
Oppmerksomhet
I pilotepisoden til HBO-dramaserien The Sopranos, ser vi Tony Soprano forsøke å gi sin venn Artie Bucco to billetter til et cruise med Sagafjord.
Wes-Kaap
Provinsen er en av tre deler av den gamle Kapp-provinsen. Provinsen ble dannet i 1994.
Geografi
Provinsen Wes-Kaap grenser i nord til Noord-Kaap, i øst til iMpuma-Koloni (afrikaans: Oos-Kaap), i sør til Indiahavet og i vest til Atlanterhavet. Prince Edward Islands er inkludert i provinsens administrasjon. Elvene Breede og Berg er store elver i provinsen. Hovedstaden er Cape Town, og andre betydelige byer inkluderer Stellenbosch, Worcester, Paarl og George. Garden Route og Overberg er populære turistområder langs kysten.
Wes-Kaap er eksepsjonelt topografisk varierende. De meste av provinsen hører til Kapps foldingsbelte, en fjellrekke av sandstein fra perm til karbon–tiden som strekker seg mellom 1000 og 2300 moh. Dalene mellom fjellene er generelt fruktbare. Delene lengst inne i landet er del av Karoo og er vanligvis tørt og preget av høyder med en skarp forkastning i nord. Kystområdene varierer fra sandfylte bukter mellom kappene til steinete og fjellrike noen steder. Wes-Kaap er også den sørligste delen av det afrikanske kontinentet med Kapp Agulhas som sitt sørligste punkt, bare 3800 km fra kysten av Antarktis.
Provinsen utgjør 10,6% av landets totale areal. Den er omtrent på størrelse med England.
Klima
Wes-Kaap varierer også klimamessig med mange forskjellige mikro–og makroklima skapt av den varierte topografien og innflytelsen til både Indiahavet (varmt vann) og Atlanterhavet (kaldt vann), derfor kan klimastatistikkene variere mye på svært korte distanser. Det meste av provinsen regnes å ha et middelhavsklima med kalde, våte vintre og varme, tørre somre. Karoo har et halvtørt klima med kalde, frostfylte vintre og varme somre med en og annen tordenstorm. Garden Route og Overberg på sørkysten har et maritimt klima med kalde, fuktige vintre og milde, fuktige somre. Mossel Bay i Garden Route regnes for å ha det nest mildeste klimaet i verden etter Hawaii.
Tordenstormer er ganske sjeldne i provinsen med unntak av det indre av Karoo, mens det meste av nedbøren skyldes fronter eller orografi. Ekstrem varme og kulde er vanlig i innlandet, men sjeldent nær kysten. Snø er vanlig om vinteren på de høyereliggende områdene, men frost er relativt sjelden i kystområdene og i mange av de tungt kultiverte dalene.
Økonomi
Provinsens totale BNP er det tredje høyeste bidraget til landets total og utgjør 14,6 %. Tekstilindustrien er den største industrien og sysselsetter over 170,000 mennesker. Tekstilindustrien er for tiden nedadgående på grunn av konkurranse fra billigere østlige produsenter som Kina. Høyteknologisk industri, internasjonale telefonsentraler, mote, reklame og tv–produksjon er andre nisjer som blir stadig viktigere. Provinsen har også en betydelig lavere arbeidsledighet enn de andre provinsene. 17,1 % av den arbeidsføre befolkningen er arbeidsledige.
Myndigheter
Provinshovedstaden i Wes-Kaap er byen Cape Town.
Grunnloven i Wes-Kaap ble vedtatt i 1998 og er tilgjengelig på de offisielle språkene i provinsen, afrikaans, xhosa og engelsk.
Wes-Kaaps parlament og regjering forvalter eksempelvis landbruk, utdanning, miljø, helsetjenester, boliger, språkpolitikk, turisme, handel,sosialtjenester og infrastruktur.
Parlamentet har totalt 42 medlemmer. Siden valget i 2014 har DA eller Democratic Alliance 26 seter, ANC eller African National Congress har 14, ACDP har 1 og Economic Freedomfighters har 1. Wes-Kaap er den eneste provinsen i Sør-Afrika som ikke styres av ANC. Lederen for provinsregjeringen er for tiden Helen Zille fra DA.
Provinsregjeringen hadde i 2010 et budsjett på 33,2 milliarder sørafrikanske rand (om lag 23 milliarder norske kroner).
Infrastruktur og kommunikasjon
Wes-Kaap har et omfattende motorveinettverk. De nasjonale motorveiene som også går gjennom provinsen er N1 fra Cape Town til Three Sisters, N2 fra Cape Town til Bloukrans River, og N7 fra Cape Town til Bitterfontein og N12 fra George til Three Sisters.
Telekommunikasjon i provinsen er sofistikert. Alle områder har internettilgang. Mobilkommunikasjonen er i verdensklasse med mottak i alle tett befolkede landbruksområder, alle urbane områder og langs alle hovedveiene, inkludert fjellpass og tunneler. Alle nasjonale banker er representert nesten overalt, selv de minste byene.
Demografi
Folketellingen for 2011 nedtegnet at befolkningen i Wes-Kaap utgjorde 5 822 734 innbyggere som bodde i 1 634 000 husholdninger. . Wes-Kaap har stor innenlands tilflytting, og har forbigått Eastern Cape som den tredje mest folkerike provinsen i Sør-Afrika etter Gauteng og KwaZulu-Natal. 49 prosent av befolkningen beskrev seg selv som «farget», mens 33 prosent beskrev seg selv «svarte afrikanere», 16 prosent som «hvite», og 1 prosent som «indiske eller asiatiske». Afrikaans, som er det største språket, tales som førstespråk eller morsmål av nesten 50 prosent av befolkningen. Xhosa, som er et bantuspråk, praktiseres som morsmål av rundt 25 prosent av befolkningen, mens engelsk er morsmålet til 20 prosent.
Folketellingen fra 2001 viste at 81,8% av befolkningen var kristne, 9,0% hadde ingen religion, 6,5% var muslimer, 0,4% jøder og 0,2% hinduer. 2,1% hadde andre eller ubestemte religioner.
5,7% av innbyggerne 20 år eller eldre har ikke fått noe skolegang, 15,2% har hatt noe grunnleggende skolegang, 7,9% har kun fullført grunnskolen, 36,5% har hatt noe utdannelse på videregående skole, 23,4% har kun fullført videregående skole og 11,2% har høyere utdanning. Totalt har 34,6% fullført videregående skole.
63,1% av husenhetene har telefon og/eller mobiltelefon i boligen, 34,2% har tilgang til telefon i nærheten og 2,7% har tilgang som ikke er i nærheten eller har ingen tilgang. 86,5% av husholdningene har vannklosett eller kjemisk toalett. 87,8% får fjernet avfallet minst en gang i uken av kommunen og 1,4% har ikke avfallsordning. 67,5% har rennende vann i boligen, 85,2% har rennende vann på eiendommen sin og 98,3% har tilgang til rennende vann. 78,8% av husholdningene bruker elektrisitet til matlaging, 73,4% til oppvarming og 88,0% som lyskilde. 79,1% av husholdningene har radio, 74,1% har tv, 18,2% eier en datamaskin, 73,5% har kjøleskap og 41,4% har mobiltelefon.
17,1% av befolkningen mellom 15 og 65 år er arbeidsledige. Av arbeidsledige personer er 53,4% svarte afrikanere, 43,0% er fargede, 0,4% er indere/asiater og 3,2% er hvite. 23,3% av svarte afrikanere er arbeidsledige, 9,3% av fargede, 5,0% av indere/asiater og 2,0% av hvite.
Medianinntekten til arbeidende voksne i alderen 15 til 65 år i Wes-Kaap er R 18 703 ($2811). Menn har en medianinntekt på R21048 ($3164) mot R 17 035 ($2560) for kvinner. Medianinntekten er R 12 213 ($1836) for svarte afrikanere, R 16 354 ($2458) for fargede, R 42 803 ($6434) for indere/asiater) og R 64 968 ($9765) for hvite. Distribusjonen av årsinntekt er:
Utdannelse
Wes-Kaap er den høyest utdannede provinsen i Sør-Afrika. Eksamensraten fra videregående skole ligger på jevnt rundt 80%, høyere enn i noen annen provins.
Universiteter:
Rubén Pérez
Rubén Pérez Moreno (født 30. oktober 1981 i Zaldívar) er en spansk, tidligere profesjonell, syklist som syklet for Euskaltel-Euskadi fra 2006 til 2013.
Zjednoczenie Zawodowe Polskie
Zjednoczenie Zawodowe Polskie (ZZP), «foreningen for polske arbeidere», var en fagforening for polske gruvearbeidere som ble grunnlagt i 1902 i Bochum i provinsen Westfalen. Fagforeningen deltok i streikene blant gruvearbeiderne i Westfalen i 1912 og i Øvre Schlesien i 1913. I 1911 ble dens hovedkvarter flyttet til Katowice i Schlesien, og i 1919 til Poznań.
Fra 1908 til 1919 hadde ZZP omkring 50 000 medlemmer, og i 1938 var medlemstallet økt til 350 000.
ZZP arbeidet for utviklingen av kooperativer, og korporativisme siden midten av 1930-årene. I 1917 grunnla fagforeningen det politiske partiet det nasjonale bonde og arbeiderpartiet (Narodowe Stronnictwo Robotników), som i 1920 ble avløst av det nasjonale arbeiderpartiet (Narodowa Partia Robotnicza).
Liste over land med store petroleumsreserver
Dette er lister over land med store oljereserver og det samme når det gjelder naturgass.
Torsborgveien (Oslo)
Torsborgveien (1–13, 2–8) er en vei på Holtet i bydel Nordstrand i Oslo. Den går fra Holtveien til Solveien.
Liste over land med store petroleumsreserver
Olje
Alle estimater for reserver er oppgitt i 1000 millioner fat.
Torsborgveien (Oslo)
Veien fikk navn i 1929 etter villaen Thorsborg i Holtveien 19.
Liste over land med store petroleumsreserver
Olje
Tallene for 2013 er hentet fra BP Statistical Review of World Energy 2014.
Kilde for alle tall i tabellen for 2005: BP Statistical Review of World Energy 2005, offentliggjort av «Energy Information Administration (EIA), U.S. Government» som en offentlig informasjonstjeneste om verdens energiressurser, tallene er ikke verifisert av EIO.
Naturgass
Alle estimater for reserver er oppgitt i trillioner Sm³. Tallene gjelder ved utgangen av 2013 og er hentet fra BP Statistical Review of World Energy 2014.
Liberias fylker
* Gbarpolu ble dannet i 2001, adskilt fra Lofa
** River Gee ble dannet i 2000, adskilt fra Grand Gedeh
Misogyni
Misogyni er hat eller sterke fordommer mot kvinner. Ordet kommer fra det greske ordet μῖσος (misos, «hat») og γυνή (gynē, «kvinne»). I feministisk teori anses misogyni for å være en politisk ideologi, på samme måte som rasisme eller antisemitisme, som rettferdiggjør og opprettholder undertrykkelse av kvinner.
Den amerikanske filosofen Kate Manne hevder at misogyni bør defineres bredere som uvilje mot kvinner som bryter reglene for et patriarkalsk samfunn, for eksempel mot kvinner som ikke velger tradisjonelle omsorgsroller.
Hat eller sterke fordommer mot menn kalles misandri.
Asbjørn Jaklin
Asbjørn Ingvald Jaklin (født 18. februar 1956) er tidligere redaktør  i Nordlys og forfatter. Jaklin har gitt ut flere historiske dokumentarbøker, særlig om krigen i Nord-Norge.
Misogyni
Misogyni i filosofi og historie
Innen en del filosofi og religiøs litteratur kan man finne elementer av misogyni.
Asbjørn Jaklin
Han har blant annet utgitt bøkene Historien om Nord-Norge og Nordfronten. Boka Isfront omhandler den kalde krigen i nordområdene. Den mest kjente av hans bøker er Nordfronten – Hitlers skjebneområde som omhandlet Murmanskfronten og krigen i Nord-Skandinavia under andre verdenskrig. For denne boken ble Jaklin nominert til Brageprisen i 2006. I boka De dødsdømte fortalte han historien om de 25 nordmennene som ble henrettet i rettsoppgjøret etter andre verdenskrig. Framstillingen var basert på arkivstudier, først og fremst av dokumentene fra straffesakene til de henrettede og tok opp hvor kontroversielle dødsstraffene var i samtiden.
Misogyni
Misogyni i filosofi og historie
På 1500-tallet skrev den skotske protestantiske reformisten John Knox en bok ved navn The First Blast of the Trumpet Against the Monstrous Regiment of Women, hvor han argumenterte mot kvinners evne til å styre.
Asbjørn Jaklin
Jaklin utgav i 2012 sin første kriminalroman, Svart frost. Handlingen i boken var lagt til Tromsø og Nord-Norge. Boka er første bind i en planlagt krimserie med journalisten og Afghanistan-veteranen Alex Winther som hovedperson. Romanen er oversatt til tysk.