cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Teukros (Salamis)
Etter Ajax' død
Denne myten synes å ha til hensikt å forklare hvorfor øya Salamis og byen Salamis har samme navn. Deltagelsen av fønikerne kan være levninger av et gammel minne om fønikisk fortid på Kypros. Navnet Teukros kan også være beslektet med navnet til den vestsemittiske guden Tarku (østsemittiske Teshub), en gammel indoeuropeisk himmel- og værgud, noe som igjen forklarer hans forhold til den mytiske kong Belos, som synes å være den semittiske guden Baal.
Lokale legender for den spanske byen Pontevedra i Galicia har tilskrevet grunnleggelsen av byen til Teukros (Teucro), vagt knyttet til påstander om greske handelsmenn i området. Byen kalles tidvis for «Teukros' by» og dens innbyggere for teucrinos og en rekke sportsklubber i byen benytter hans navn.
Herbert Grönemeyer
Herbert Arthur Wiglev Clamor Grönemeyer (født 12. april 1956) er en tysk musiker og skuespiller, først og fremst kjent i Tyskland, Østerrike og Sveits. Han spilte korrespondenten Leutnant Werner i Wolfgang Petersens film Das Boot men konsentrerte seg senere om sin musikalske karriere. Hans 20. album Mensch fra 2002 er det mest solgte album i tysk historie noensinne.
Grönemeyer giftet seg med sanger og skuespiller Anna Henkel-Grönemeyer i 1993 og sammen fikk de to barn. Grönemeyers bror, Wilhelm, døde av leukemi 1. november 1998 og litt over en uke senere, 10. november, døde Anna av brystkreft.
Bækkelagets Sportsklub
Bækkelagets Sportsklub (stiftet høsten 1909) er et norsk idrettslag, Oslo. Det finnes i dag seks forskjellige grupper innenfor Bækkelagets Sportsklub, disse er ski – som inkluderer hopp og skiskyting, orientering, håndball, fotball, innebandy og friidrett. Bækkelagets Sportsklub er også kjent for å arrangere verdens største fotballturnering, Norway Cup.
Fire nordmenn ble plukket ut til å løpe under Fakkelstafetten til sommer-OL 2008: Unni Helland (BUL), Ida Granberg (Kvik Halden FK), Frank Lidahl (Kolstad Fotball) og Frode Kyvåg (Bækkelagets Sportsklub). De fire norske løp med fakkelen i Shenzhen i Kina 8. mai 2008.
Kvinner
Elitelaget i håndball for kvinner er Bækkelagets Sportsklub mest anerkjente lag. Den nåværende treneren heter Morten Østreng og Bækkelaget Håndball Elite damer spiller i 1. divisjon. Laget er mest husket etter tiden da Anja Andersen spilte der. Daværende trener var Frode Kyvåg og han hadde ansvaret for et stjernegalleri. BSK vant cupvinnercupen to år på rad, både i 97/98-sesongen og 98/99-sesongen.
Spillere som vant Cupvinnercupen 1997/1998: Anja Andersen, Danmark, Reyes Baello Vidal, Spania, Heidi Berg, Norge, Vibeke Cook-Jensen, Norge, Hanne-Cathrine Eliesen, Norge, Gro Engstrøm, Norge, Eli Fallingen, Norge, Hilde Gaupset, Norge, Nina Gullingsrud, Norge, Ellen Beate Guttormsen, Norge, Sahra Hausmann, Norge, Siv Heim Sæbøe, Norge, Kari Anne Hole, Norge, Monica Kyvåg, Norge, Tone Langbakken, Norge, Cecilie Leganger, Norge, Pia Løkenflaen, Norge, Mette Malm, Norge, Line Olsen, Norge, Mette Ruud-Johansen, Norge, Sorina Teodorovic, Østerrike, Tonje Wikstrøm, Norge
Spillere som vant Cupvinnercupen 1998/1999: Anja Andersen, Danmark, Reyes Baello Vidal, Spania, Heidi Berg, Norge, Gro Engstrøm, Norge, Eli Fallingen, Norge, Hilde Gaupset, Norge, Nina Gullingsrud, Norge, Ellen Beate Guttormsen, Norge, Hanne Halèn, Norge, Sahra Hausmann, Norge, Siv Heim Sæbøe, Norge, Kari Anne Hole, Norge, Jeong-Ho Hong, Sør-Korea, Monica Kyvåg, Norge, Lise Larssen, Norge, Cecilie Leganger, Norge, Gitte Madsen, Danmark, Line Olsen, Norge, Mette Ruud-Johansen, Norge, Stine Steen, Norge, Sorina Teodorovic, Østerrike
I sesongene før disse to triumfene var også disse spillerne med i BSK:
Menn
På herresiden slo klubben seg sammen med Nordstrand Idrettsforening og dannet BSK/NIF. Fra 2013 ble det til BSK Håndball Elite som er klubbens beste lag både på herre- og damesiden. Herrelaget spiller i 2014/2015-sesongen i Grundigligaen.
Ledestjerne
Ledestjerne er et nytt prosjektinitiativ fra Bækkelagets SK som har til formål å skape en bredere plattform for kunnskap og å legge til rette for tettere samarbeid mellom gruppene i BSK. Dette har klubben tenkt at best gjøres gjennom å skape felles forståelse omkring ulike utøvere sin treningshverdag, erfaringer og tanker. Det er tenkt at prosjektet legges opp rundt erfaringskvelder, der allerede etablerte utøvere, tidligere utøvere og andre ressurser i klubben deler sine tanker, diskuterer disse og at klubben sammen utvikler et forum for å utvikle oss sammen, på tvers av grupper, nivå og idretter. Utøverne i BSK Ledestjerne: Carl G Kaas – en av verdens fremste orienteringsløpere. Verdensmester i 2011 og aktiv som løper og mentor i orienteringsgruppa i BSK. Tilknyttet Ledestjerneprosjektet fra vår 2013.
Tone Wigemyr – landslagsløper i orientering, utdannet fysioterapeut og i år sølvvinner i NM i orientering. Tidligere flere medaljer i NM, VM deltakelser og WC løper for Norge.
Ingvill Måkestad Bovim - Norges beste mellomdistanseløper for kvinner.
Phillip Sjøen er i Norgestoppen i hopp. Sjøen hopper jevnlig i verdenscupen i sesongen 2014/2015. Hans beste plassering er en sjuendeplass. Sjøen er høyaktuell for VM i Falun.
Joachim Hauer er i Norgestoppen i hopp. Han kjemper om å komme med i verdenscupen i sesongen 2014/2015.
Trym Nygaard Løken er en av verdens beste utøvere i Telemark. Han hadde sju pallplasseringer i verdencupen 2013/2014. Han startet verdenscupen 2014/2015 med tre pallplasseringer.
Orientering
Orientering er en av sportene BSK har gjort det best i gjennom tidene. De har flere løpere som er blant de beste i Norge og i verden.
Kjente tidligere løpere
Denne listen er ikke komplett så legg til om du har ytterligere kunnskap.
Stafettmeritter
Tiomila, herrer (2) : Tiomila, damer (2) : Jukola, herrer (3) : Venla (Jukola), damer (3) : NM stafett, herrer (2) : NM stafett, damer (16) : NM sprintstafett (1) :
1602 Indiana
1602 Indiana er en hovedbelteasteroide og går i bane innenfor asteroidefamilien Flora. Den ble oppdaget 14. mars 1950 av Indiana Asteroid Program ved Goethe Link Observatory i Brooklyn i Indiana.
Kongsnegler
Kongsnegler er en familie med store, havlevende snegler. Noen av artene blir over 25 cm lange, andre blir mindre enn 3 cm. På den nordlige halvkule er kongsnegl den mest utbredte arten. På den sydlige halvkule er det sneglene i slekten Penion som dominerer.
Edmund Phelps
Edmund Strother Phelps (født 26. juli 1933 i Evanston i Illinois) er en amerikansk økonom. Han er professor ved Columbia University og mottager av Sveriges Riksbanks økonomipris for 2006 «for hans analyser av intertemporale avveininger i makroøkonomisk politikk». Phelps er spesielt kjent for bidragene innenfor mikrogrunnlaget for makroøkonomi, effekter av lønns- og prisforventninger, samt naturlig arbeidsledighet.
Valgmonarki
Et valgmonarki (eller valgkongedømme) er et konstitusjonelt monarki der ny monark blir valgt ved hvert regentskifte i stedet for at embetet arves. Friedrich Julius Stahl beskrev valgmonarki som en mellomting mellom monarki og republikk: I et valgmonarki er velgerne eller valgforsamlingen en høyere myndighet enn regenten. En variant av valgmonarkiet er en arvelig rett til tronen samtidig som den nye regenten må anerkjennes av folket.
I keisertiden fungerte Romerriket i praksis som et slags valgmonarki, selv om Romerriket strengt tatt var definert som en republikk. H. G. Wells beskriver valget av Julius Cæsar på livstid som et slags monarkvalg. Det tysk-romerske rike er kanskje det mest kjente pseudo-valgmonarkiet; fra det 14. århundre ble keiseren valgt av en gruppe kurfyrster og var som regel et medlem av Habsburgfamilien. Valgmonarkiet i det tyske riket ble etablert i 1250 og valgreglene fastsatt i 1356 i den gyldne bulle. Polen hadde valgt konge fra middelalderen (1370) til 1791. Særlig fra Sigismund Augusts død i 1572 styrket aristokratiet sin stilling på bekostningen av monarken. Det polske systemet ble derfor omtalt som «adelens demokrati» eller «adelens monarki».
Danmark var frem til 1660 et valgkongedømme der kongen måtte undertegne en håndfestning som begrenset hans makt, og etter dansk innflytelse var også Norge et valgkongedømme 1450–1660 (eller fra 1319). Halvdan Koht mente at Norge utviklet seg mot valgkongedømme fra 1343. I dag er Den hellige stol/Vatikanstaten et eksempel på et valgmonarki.
Ved selvstendigheten i 1957 innførte Malaysia valgmonarki der statssjefen velges av og blant delstatenes fyrster.
Thomas Jefferson beskrev i 1797 USA forfatning som en blanding av republikk og monarki, som et slags valgmonarki. Muligheten for ubegrenset gjenvalg som president kunne gjøre USA til et valgkongedømme var en utbredt kritikk av grunnloven på 1700-tallet.
Kjendisjakten
Kjendisjakten var en norsk direktesendt TV-quiz som gikk på TV 2 fra 2004 til 2005. Programmet ble ledet av Barbro Fagerbakk og Pia Haraldsen. Jannecke Weeden var programleder til hun ble erstattet av Haraldsen i 2005. To gjester i studio konkurrerte, pluss innringere. Temaet var kjendiser. Vinnerne fikk pengepremier i størrelsesorden 30 000 til 100 000 kroner. Programmet ble sendt mandag til fredag, på formiddager, like etter God morgen Norge.
Kjendisjakten ble vinteren 2006 erstattet med Frokostquiz, en «allmennquiz» med kategorier som historie, politikk, litteratur og geografi.
Australian Open-vinnere (single damer)
Noter
<references group='lower-alpha'/>
Paso de los Toros
Paso de los Toros er en by i Tacuarembó-departementet i det sentrale Uruguay.
Historie
Paso de los Toros ble grunnlagt i 1903 av Ricardo Areco.
Befolkning
Paso de los Toros hadde 12 985 innbyggere i 2011.
Kilde:
Transport
Ruta 5 forbinder Paso de los Toros med Durazno (sør) og Tacuarembó (nord).
Jonas Norgren
Jonas Norgren (født 10. november 1972 i Sala, Sverige) er en svensk-norsk trener og tidligere ishockeyspiller som var målvakt for blant annet den norske eliteserieklubben Storhamar Dragons. Han kom til klubben i 1997 og debuterte mot Frisk Asker i oktober samme år. Han har tidligere spilt for de svenske klubbene Sala, Västerås, Surahammar og Östervåla. Norgren ble forøvrig norsk statsborger i 2000 og har fått med seg flere landskamper for det norske ishockeylandslaget.
Sjøforsen naturreservat
Sjøforsen naturreservat ligger i Hemnes kommune i Nordland. Naturreservatet ligger på østsiden av elva Røssåga ved Korgen. Området har et areal på 1 151 dekar, og er vernet for å bevare og sikre et område med boreal regnskog med alle dets arter og økologiske prosesser.
Jonas Norgren
Før 2011/12-sesongen ble Norgren assisterende trener og målvakttrener for Storhamar Dragons.
Son
Son er et tettbebygd sted ved Oslofjorden sør i Vestby kommune i Viken fylke. Det er særlig kjent for sin gamle bebyggelse fra hollendertiden, med trehus og trange smug som gir et særpreg som man gjerne forbinder med byer langs kysten av Sørlandet. Det er også en populær småbåthavn. Son er en del av Follo, og kan dessuten regnes til Mosseregionen. Det var tidligere egen kommune og hadde bystatus.
Statistisk sentralbyrå regner fra 2007 Son/Store Brevik som del av Moss tettsted, og dermed utgikk det som eget tettsted etter at Sjøhagen boligfelt nord i Moss ble ferdig utbygd og dannet en sammenhengende tettbebyggelse.
I 2022 bodde det ifølge SSB 6.434 personer i den delen av Moss tettsted som ligger i Vestby kommune. Her medregnes ikke bebyggelse og områder i Son som faller utenfor tettstedsdefinisjonen, slik at området med postnummer til Son tilsier at det totale befolkningstallet vil utgjøre omtrent 7.000 innbyggere.
Geografi
Det tidligere ladestedet Son ligger ved Oslofjorden, og fjordarmen Sonsbukta, lokalt kjent som Sonskilen, er fjordens dypeste naturlige havn. Son ligger i Vestby kommune i Viken fylke, ca. 50 kilometer fra Oslo, og grenser mot Moss i sør og mot tettstedet Hølen i nord. Son sentrum ligger nede ved sjøen, med resten av stedet i en bratt helling bak.
Utenfor Son ligger det fire øyer som tilhører Vestby kommune. Den største er Gjøva, mens de mindre tre går under fellesnavnet Sauholmene; disse ligger bare omkring 50 meter fra fastlandet. Lokalt omtales den største av de tre som Sauholmen.
Det er fire større tjern i Son: Vardåstjernet på Kjøvangen, Kolåstjernet like nord for Son sentrum, Breviktjernet og Damåstjernet på Store Brevik. Det ble tidligere drevet is fra Kolås- og Breviktjernene på vinterstid. Der tok skip inn is for å bevare proviant og forgjengelige handelsvarer. Nær Breviktjernet finnes Ishusveien, oppkalt etter ishusene som lå nede ved sjøen. Det har også vært uttak av torv fra myrer både ved Kolås og på Brevik.
Grunnfjellet i Vestby kommune er rester av en fjellkjede som lå i området for én til to milliarder år siden. Den viktigste bergarten er gneis, og typen som finnes i kommunen kalles Vestby-gneis. Den er svært varierende i karakter, med innslag av kvarts, feltspat og glimmer. I Sonsområdet kan man flere steder se mineralganger i grunnfjellet der dette ligger åpent i dagen. På sjøbunnen utenfor Son finnes det silurkalk.
I tillegg til sentrum omfatter Son to boligområder; Deør skog/Strømbråten og Store Brevik/Øståsen, og mindre befolkningskonsentrasjoner som Kolås og Kjøvangen. På grunn av fortetting er det kontinuerlig bebyggelse det meste av veien mellom det som tidligere var atskilte boligområder. De fleste av de minst 5.500 innbyggerne som sokner til postadresse 1555 Son er fordelt på boligområdene, mens i Son sentrum bor det færre enn 1.000 personer. I utkantene av Son er det også noen eldre hytteområder, med priser på linje med Sørlandet der det er strandtomt. Det er restriksjoner på bygging i strandsonen.
Lokalt deler man Son først og fremst i tre; Son, Deør og Brevik. Lokalbefolkningen omtaler Son for sentrum, Labo, Laksa, Kolås, Saga, Tønnes, Gamle Brevik, Nordre Brevik, Kjøvangen, Erikstad, Hulvika og Krokstrand. Deør brukes om Deør skog, Strømbråten, Solhøy, Laboåsen, Vollehagen, Skoglundkollen, Sletta, Grevlingen og Liabråten. Brevik omfatter Store Brevik, Øståsen, Søndre Brevik, Brevikbukta, Solåsen, Brevikåsen, Damås, Røsslyngåsen og Vestre Brevik. Dessuten kan følgende områder utenfor postnummer 1555 Son regnes til Son: Sjøhagen i Moss kommune og Klokkerud, Smørbekk, Rydding og Tegneby (disse har postnummer 1550 Hølen).
Stedsnavnet
Navnet Son er ikke sikkert forklart i stednavnforskningen. En rådende oppfatning er at det har en elvetilknytning, i likhet med elven Sona i Nord-Trøndelag, som kommer fra Sonvatn. Navnet antas da å komme fra elven Såna som løper gjennom nabosognet Såner, så til Hølen og videre til Son og ut i Sonskilen som Hølenselva. Navnet har vært knyttet til verbet så, brukt om fiskens gyting, og da i betydningen «gyteelv». Det har også vært knyttet til verbet svona, å svinne inn, minke, slik at betydningen blir "elven som minker sterkt i tørketid". Tidligere i historien ble det blant annet også skrevet Soon, Zoen, Zoon og Sogn. Sistnevnte skrivemåte regnes for å være basert på en misoppfatning om at navnet kom fra ordet sogn; den ser ikke ut til å ha blitt brukt lokalt. Son ble offisiell skrivemåte i 1891; før det ser Soon ut til å ha vært mest brukt.
Historie
Det er funnet oldtidsminner fra yngre steinalder i Sonsområdet, som tyder på noe bosetning der.
På et kart fra 1154 finnes det noen mener er den første referansen til stedsnavnet, med formen (Se)suna. Kartet var laget av al-Idrisi for Roger II av Sicilia. Dette er en usikker tolkning, fordi kartet er såpass fordreid i forhold til terrenget at det er vanskelig å plassere stedet. Den første sikre referansen er fra et diplom fra 1342, der Sonakaupang nevnes.
Hollendertiden
I hollendertiden, regnet fra omkring 1550 til 1800-1850, var Son en viktig tømmerhavn. Dels ble det skipet ut tømmer hugget i Sonsområdet, og dels tømmer som ble fløtet ned elven fra Hølen. Hølen var Sons viktigste allierte i tømmereksporten; Son var utskipningshavn for Hølen, og tjente derfor store penger på tømmer- og sagbruksdriften der. Samtidig var sagbrukene i Hølen store konkurrenter til sagene i Son.
På gamle hollandske kart er Oslofjorden kalt for Zoen op den Water, noe som forteller om stedets store betydning i hollendertiden. Markedet nevnes for første gang i et brev fra 1548, da Christianiaborgere klaget over at de tapte penger på konkurransen med Son. Det var lite fast bebyggelse på 1500-tallet, og et stykke ut på 1600-tallet var det fortsatt bare noen titalls innbyggere. Men rundt 1650 hadde folketallet steget til rundt 200.
I 1604 ble Son ladested under Christiania med egne tollrettigheter. Tollinntektene ble etter hvert store, slik at omliggende byer som Tønsberg, Fredrikstad og senere også Moss forsøkte å få lagt Son under seg. I 1670-årene hadde Son dobbelt så høye tollinntekter som Moss. Befolkningstallet økte naturlig nok også i takt med velstanden. Flere av bygningene i sentrum er fra storhetstiden som fulgte, blant annet murbygningen Thornegården fra 1641 og tømmerbygningene Stoltenberggården og Spinnerigården. Sistnevnte har sitt navn fra Ove Meyers Tobaksspinderi, som holdt til der fra før 1750.
Veksten i Son stagnerte etter 1720, da Moss ble kjøpstad. I Moss fikk man fløtet tømmer ned fra et langt større område rundt Vansjø, og kunne derfor tilby noe bedre vilkår.
Stagnasjon og ny storhetstid
Den første faste skolen kom i 1806. Den flyttet senere en del rundt, og ble til slutt til Son skole, en av fire skoler som fortsatt finnes i Son.
Med formannskapsloven av 1837 ble Son en bykommune. De første ti årene hadde Son og Hølen felles formannskap, men i 1847 opprettet de separate organer.
21. august 1856 ble det opprettet poståpneri i Son. I 1855 ble telegraflinjen mellom Drammen og grensen til Sverige, via Christiania, åpnet. I 1858 ble det lagt en linje til Hølen, som hadde telegrafstasjon inntil 31. desember 1866, da den ble nedlagt. 3. januar 1867 åpnet en ny telegrafstasjon i Son. Telefonen kom til Son den 30. juli 1898. Den var da knyttet til Rikstelefonen. Sentralen ble automatisert i 1975, og samme år ble telegrafen nedlagt.
Folketallet steg jevnt, og flere bosatte seg utenfor ladestedets grenser. Ved folketellingen i 1890 ble det registrert 774 mennesker innenfor grensene.
I 1899 skjedde Slettamordet. Den 6. april ble Maren Sophie Johannessen, kalt «Mor Sletta» etter gården hun bodde på, drept med to skudd fra en revolver. Hennes pleiesønn Thorvald Petersen Sletten ble tiltalt, kjent skyldig og dømt til døden. Han fikk benådning (dødsstraff hadde ikke vært brukt i Norge siden 1876) til livsvarig fengsel, og i 1901, etter at siste anke var forkastet, ble han satt i Akershus landsfengsel. Han tilstod aldri, og mange engasjerte seg i saken. Blant annet skrev stortingsrepresentanten Alfred Eriksen i 1906 Sletten-saken, hvor han hevdet at Sletten var uskyldig. Sletten ble i 1907 benådet og løslatt.
Tidlig i det 20. århundre ble Son en kunstnerby. Kjente personer som Nils Kjær, Ludvig Karsten, Herman Wildenvey, Ronald Fangen og den eksentriske maleren Karl Dørnberger er blant de som bosatte seg der. Også i dag bor en rekke kjente kunstnere i Son, og det er flere gallerier der.
I forbudstiden, perioden mellom 1916 og 1927, da brennevin var forbudt, var Son kjent som et smuglerparadis. Brennevinskanner ble losset på torvet mer eller mindre åpenlyst. Arthur Omres roman «Smuglere» omhandler denne tiden; han bodde selv i Son en tid, og var involvert i smugleraktiviteten. I vittighetsbladet Hvepsen ble det i 1924 trykket et lite dikt om Son:
Diktet peker på en faktor bak smuglersuksessen: Lensmannen holdt til i Hølen, og tok ikke turen ned til Son oftere enn at det var lett for smuglerne å unngå ham.
Andre verdenskrig
Tidlig på morgenen 9. april 1940, etter at den tyske flåten som stevnet inn mot Oslo hadde blitt slått tilbake ved Oscarsborg lenger inn i fjorden, ble fergen «Oscarsborg», også kjent som «Borgen» som gikk i trafikk mellom Son og Oslo kapret av krysseren «Lützow». Omkring 300 soldater og offiserer ble satt over på fergen, som ble sendt til Son. Dermed ble torvet i Son det første steder hvor tyske soldater satte sine ben på norsk jord under invasjonen, med unntak av dem som hadde svømt i land fra «Blücher». Totalt ble omkring tusen tyske soldater satt i land i Son i løpet av dagen.
Den 28. april 1940 forsøkte Royal Air Force å bombe drivstofflagrene på Laksa med fosforbomber. De traff ikke målet, men skadet heller ikke bebyggelsen i Son. Sentrum ble evakuert under angrepet.
Drivstofflagrene til Norsk Brændselolje ble svært viktige for de tyske styrkene, som blant annet bunkret ubåter i Son. Den 18. august 1944 sprengte hjemmefronten tankene, etter å ha mottatt ordre fra London i form av koden «kua har grønne strømper». Aksjonen ble ledet av Nils Otternes fra Ski. I tillegg deltok Frank Brenna, Odd Mjønner, Kåre Karterud og Oscar Mamen (alle fra Ski) og tre kjentmenn fra Son. 7000 tonn diesel til ubåter, det siste store tyske hovedlageret på Østlandet, og 400 liter solarolje ble ødelagt, og anlegget brant i ti dager. Tankene smeltet, men fundamentene er synlige i landskapet.
Det stod to tyske brakker i Son under okkupasjonen, på Wernertomta. Det var også et luftvernbatteri på Søndre Brevik. Båtbyggeriet ved Kugrava, lengst sør i Son, var i aktivitet gjennom hele okkupasjonstiden med å bygge livbåter og annet utstyr for de tyske styrkene. Direktøren ble etter krigen tiltalt for dette, men ble frikjent.
Det var en egen hjemmefrontavdeling i Son. Medlemmene var ikke direkte innblandet i krigshandlinger, muligens med unntak av at noen av dem kan ha vært blant kjentmennene under Laksa-operasjonen. Avdelingen utførte bl.a. oppgaver med observasjon/rapportering og forflytning av våpen/utstyr, og hadde en hytte i Garder-skogen som samlingssted. Milorgs store Østfold-distrikt, med bl.a. avsnitt 112 Moss, omfattet også Son og Vestby i Akershus (under avsnitt 111 Ski) og de andre kommunene i søndre Akershus. Det var noen få medlemmer av Nasjonal Samling i Son, og en noe større gruppe som ble ansett for å være «stripete» (NS-sympatisører).
Fem soninger falt under krigen: Brødrene Arne og Øistein Jacobsen, Ivar G. Gustavsen, Yngvar Jansen og Holger Georg Hansen. Arne Jacobsen falt på krigens første dag, da panserskipet «Norge» ble senket i Narvik. En minnestøtte ble reist i 1947. I tillegg til disse ble Arthur Rosenberg (født 1899), en jøde som hadde kommet som flyktning og bosatt seg i Son i 1938, arrestert i mars 1942 og sendt til det okkuperte Polen hvor han omkom i oktober samme år.
Etterkrigstiden
Inntil 1. januar 1964 var Son egen kommune, men i forbindelse med de mange kommunesammenslåinger som fant sted i 1964 og 1966 ble ladestedet slått sammen med Vestby herredskommune. I en folkeavstemning i Son om sammenslåingen, ble det et overveldende flertall for fortsatt selvstendighet, men dette ble ikke tatt til følge av departementet.
I begynnelsen 1970-årene lanserte NVE flere steder rundt Son som alternativer for beliggenheten til et atomkraftverk. Soon og Omegns Vel stod vinteren 1973 bak stiftingen av Aksjon mot atomkraftverk i Oslofjordområdet, som var den første organiserte motstand mot atomkraftverk i Norge.
Turisme har i etterkrigstiden blitt en viktig inntektskilde for Son. Det var en periode hotell der, men dette klarte ikke å drive lønnsomt over tid. Båtfarende er en viktig gruppe turister; både de som har båten i Son, men bor annensteds og som da gjerne gjør innkjøp i Son, og de som legger til på gjestebryggen.
På begynnelsen av 2000-tallet ble det grunnlagt en ny næringspark på Sletta gård, mellom Son sentrum og jernbanestasjonen. Pr. 2006 finner man en kolonialbutikk, en båtprodusent, sykkelverksted og noen andre små bedrifter der. En betydelig andel av befolkningen pendler til arbeid. En del pendler sørover, til Moss eller andre steder i Østfold, men flertallet av pendlerne har sine arbeidsplasser nordover. Det tar omkring 40 minutter å komme til Oslo med tog, hvilket for mange gjør det attraktivt å bosette seg i Son og arbeide i Oslo. Det har vært en jevn tilflytting siden 1970-tallet. Mange ungdommer velger å flytte fra Son i studietiden, ikke minst fordi det er få muligheter til å finne en bolig som passer med studentøkonomi, og alternativet er å bli hjemme hos foreldrene. Av disse velger en ikke ubetydelig andel å skaffe seg bolig i Son senere, når økonomien tillater det.
Kystkultur
Son kystkultursenter (avdeling av Follo Museum i Drøbak) har en museumshavn med slipp for trebåter, og tre bygninger – fiskerhjemmet Jostushuset, en smie som er bevart fra det gamle båtbyggeriet, samt en kopi av sprøytehuset til Soon Brandvæsen. Senteret ligger ved Glenneparken midt i Son. En lokal gullsmed åpnet verksted i smia i 2005.
Son småbåthavn er en av de mest attraktive havner i Oslofjorden, med mange brukere fra andre deler av Østlandet. Havnen er relativt dyp, noe som gjør det lett å ta store seilbåter helt inn til bryggen i sentrum. Den ligger også inne i en fjordarm, Sonskilen, noe som gir en viss beskyttelse mot vær og vind.
Son småbåthavn ble også brukt som innspillingssted til TV-serien Båtliv, som gikk på NRK i 2003.
Idrett
Soon Seilforening er en av områdets mest aktive seilforeninger, og ble landskjent etter at Siren Sundby tok gull i Europajolle i Sommer-OL 2004.
Soon Idrettsforening (Soon IF) har et herrelag i fotball som tidligere spilte kampene sine på fotballbanen Labo Stadion, og fra 2008 på det nye anlegget Son Arena i Grevlingen øst for sentrum. Soon IF har også et tilbud for yngre; barn ned i 7-årsalderen får tilbud om å spille fotball.
Sommeren 2009 åpnet Soon Golfklubb en ny golfbane i Son.
Kirker
I Den norske kirkes organisasjon tilhører Son Såner menighet, med Såner kirke som sognekirke. Da denne brant i 1995 var det en kampanje for å få bygget ny kirke i Son i stedet for å bygge den opp på branntomten. Et menighetssenter ble opprettet i de gamle lokalene til Son Trelast, lokalt kjent som «Saga». Etter frivillig innsats ble Son kulturkirke åpnet på Sagatomten i 2014.
Strømbråten kapell med kirkegård ligger i utkanten av boligområdet Strømbråten. Kapellet, som ikke er vigslet, ble reist i 1924, på det som tidligere var en danseplass.
Veinett
Son er endepunkt for riksvei 151, som går til Hobøl. Omkring tre kilometer øst for sentrum går europavei 6, med avkjørsel i Sonsveienkrysset.
Jernbane
Sonsveien stasjon ligger ved E6 drøyt 49 km fra Oslo S, og er en holdeplass på Østfoldbanen for Vys lokaltog R21 mellom Moss og Oslo S. Reisetiden til Oslo S med tog er 28-30 minutter etter at Follobanen ble satt i trafikk 11. desember 2022.
Buss
Ruter har ansvar for den fylkeskommunale rutebusstrafikken.
Sonsveien stasjon er stoppested for flybuss til Oslo lufthavn.
Skoler og barnehager
Grevlingen skole og kultursenter (8.–10. klasse) er en ungdomsskole for elevene fra Brevik, Son og Hølen skoler. Den åpnet i 2006 og erstattet Såner ungdomsskole utenfor Hølen.
Son skole (1.-7. klasse) åpnet i 2009 og erstattet gamle Son skole (1.-4. klasse) og Solhøy skole (5.-7. klasse).
Øksfjord Idrettslag
Øksfjord Idrettslag (stiftet 6. mars 1938) er et idrettslag fra Øksfjord i Loppa kommune, Finnmark, som driver med fotball og skiidrett.
Son
Skoler og barnehager
Son har seks barnehager; Deør, Grevlingen, Bjørkekollen, Øståsen, Solåsen og Store Brevik.
Fylkesvei 5390
Fylkesvei 5390 går mellom Tvinde og Skulestadmoen i Voss kommune.
Son
Postvesen og bibliotek
Son fikk poståpneri i 1875, som senere ble et postkontor, og bestod inntil 2002. Da Posten begynte å gå over til post i butikk ble det først bestemt at postfunksjonene skulle flyttes til en bensinstasjon på Tegneby, flere kilometer utenfor Son, ettersom det ikke fantes butikker i Son som hadde plass. Etter store protester gikk Posten med på å beholde det gamle lokalet, med innredning som post i butikk, inntil videre. En helsekostbutikk flyttet inn der etter en tid, og Son klarte dermed å beholde posten i sentrum. Etter et par år utvidet en butikk i sentrum, og det ble dermed plass til å flytte dit slik at man fikk mer regulære forhold. I 2023 flyttet post-i-butikk fra sentrum til en dagligvarekjede på Søndre Brevik, sør i Son.
Christian Andreasen
Christian Fribjart Andreasen (født 1959) er en færøysk høyesterettsadvokat, idrettsleder og politiker.
Son
Postvesen og bibliotek
Omkring århundreskiftet kom det første biblioteket, Chr. Hansens leiebibliotek. Det ble etter hvert erstattet av Son folkeboksamling, som så ble til Son folkebibliotek. Det er en filial av Vestby folkebibliotek, og har tilhold i Torvgården.
Fylkesvei 5390
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 309 (Hordaland).
Christian Andreasen
Han var medlem av det færøyske Lagtinget fra 2019 til 2022, som representant for Fólkaflokkurin. Han var formann i både Lagtingets justiskomité og Lagtingets kontrollkomité. Da partiet gikk i regjering etter lagtingsvalget i 2019, ble Andreasen valgt til formann i partiets lagtingsgruppe. I mars 2022 overtok han som partiformann, men trakk seg etter folketingsvalget i november samme år, da han ikke mente å ha fått støtte for nødvendige endringer i partiet. Han frabad seg også renominasjon til Lagtinget.
Son
Birkelandgården
Birkelandgården i Storgata 29 heter egentlig «Sjølyst», men er nesten utelukkende kjent under navnet den har fått, etter at den var bestyrerbolig for familien Hartvig Birkeland ved Soon Hermetikkfabrik. Det var opprinnelig et lavt, enetasjes hus i akershusisk stil. Omkring 1900 ble det ombygget med tårn og spir, i en blanding av jugend og sveitserstil. Bygningen var truet av riving i 1970-årene, men etter en lokal kampanje fikk velforeningen i 1979 leie den i 20 år av kommunen. I 1988 ble den bygd sammen med Torggården, en ny bygning som blant annet huser Son bibliotek. Siden 1998 har bygningen blitt drevet av kommunen.
Christian Andreasen
Christian Andreasen har vært president/styreformann i Fótbóltssamband Føroya siden 2010 og tillitsmann i både UEFA og FIFA. Han spilte selv som målvakt for B68 Toftir i sin ungdom.
Rettskappe
Rettskappe er en del av arbeidsantrekket til aktører i rettsmøter.
Christian Andreasen
Han har studentereksamen fra Føroya Studentaskúli i Tórshavn, juridisk embedseksamen fra Københavns Universitet og møterett for det danske rikets Højesteret. Han er advokat og partner i det som opprinnelig var Leif Waagsteins advokatfirma i Tórshavn. Christian Andreasen har vært styreformann for Atlantic Airways, entreprenørfirmaet J&K Petersen og Tórshavns største kjøpesenter, SMS.
Han er sønn av John Svenning Andreasen og hustru Hallgerð Olsen.
Son
Dørnbergerhuset
Carl Dørnbergers bolig i Strandgata 15 er et svartmalt hus i to etasjer, med forseggjorte hvitmalte dekorasjoner. De eldste delene av huset er fra det 17. århundre. Kunstneren Arne Samuelsen har fått bruksrett til huset av Dørnbergers arvinger.
Huitfeldtgården
Huitfeldtgården i Kolåsveien 4 har navn etter Lars Jørgen Huitfeldt, som sammen med Rasmus Wold var sentral i å skape den nye storhetstiden på 1800-tallet. På slutten av 1800-tallet ble det innredet skole der, og det var samtidig to skjenkestuer. Den ene hadde inngang fra samme side som skolen, og var et respektabelt sted, mens det andre hadde inngang fra baksiden og ble regnet for å være mer lugubert.
I nyere tid var det lenge kolonialhandel i huset. Etter at denne ble nedlagt i begynnelsen av 1990-årene har flere butikker forsøkt seg der. Pr. 2006 er det apotek og leketøybutikk i gården.
Ifølge en tradisjon skal Christian Magnus Falsen ha arbeidet med utkastet til Norges Grunnlov i Huitfeldtgården, sammen med Johan Gunder Adler. På hjemmesiden til Soon og Omegns Vel, en lokalhistorisk ressurs (stiftet 1929), står det: Det finnes ikke belegg for denne historien utover den lokale tradisjonen, og det er mulig at det dreier seg om en sammenblanding med Woldegården, som Falsen bodde i på Ås der han var sorenskriver.
Jostushuset
Jostushuset er en typisk akerhusisk stue fra slutten av 1600-tallet eller begynnelsen av 1700-tallet, noe ombygget omkring midten av 1700-tallet. Det har navn etter Jost eller Just Tallachsen, som kjøpte det i 1799.
Et uthus som var knyttet til det ble revet, og i 1964 ble huset flyttet til Follo Museum i Drøbak. I forbindelse med opprettelsen av Son kystkultursenter ble det i 1991 flyttet tilbake til Son. Det er innredet et tradisjonelt, fungerende kjøkken, hvor det på sommeren lages mat etter gamle oppskrifter.
Klubben
«Klubben i Soon» ble innviet 23. september 1923 som klubbhus for seilforeningen. Året etter åpnet det restaurant der. Da seilforeningen flyttet til nye lokaler i 1970-årene fortsatte restaurantdriften en tid, men etter hvert gikk Klubben over til å primært være et kultur- og skjenkested. Bygningen i april 2009 klubben revet.
Spinnerigården
Spinnerigården i Storgata 25 ble antagelig bygget i 1640-årene som pakkhus for Thornegården. Gården har også vært kjent som Grønbeckgården. Den fikk sitt nåværende navn etter at Ove Meyer omkring 1760 åpnet et tobakkspinneri der, og drev produksjon av skråtobakk inntil omkring 1840. Gården ble totalskadet av brann 17. mai 1976. Loftet og andre etasje ble fullstendig ødelagt, mens resten av huset fikk vann- og røykskader. Restaureringsarbeidet ble raskt satt igang, og bygningen ble satt tilbake i samme stand som den var før brannen. Spinnerigården er fredet.
Stoltenberggården
Stoltenberggården i Storgata 26 er fra 1700-tallet. Huset har to etasjer med valmtak. Det har navn etter handelsslekten Stoltenberg. Postkontoret lå i Stoltenberggården fra omkring 1970 til 1987. Før 1970 hadde Kafé Neptun lokaler der; en ny kafé med samme navn har senere blitt åpnet i Thornegården. Gården er fredet.
Thornegården
Thornegården på Son torv er en stor bygning i Hollandstegl og utmurt bindingsverk. Den eldste delen er antagelig fra 1647, og skal ha blitt oppført av en kaperkaptein. Omkring 1761 utvidet handelsmannen Ole Meyer bygningen, og det er dette årstallet som står med smijernsbokstaver over hovedinngangen. Man kan også se Meyerslektens familievåpen over døren. Den neste eieren var Johan F. Thorne, som har gitt bygningen sitt nåværende navn. Han måtte i 1831 overdra den til Westye Egeberg, men klarte to år senere å kjøpe den tilbake. Gården er fredet.
Det har i nyere tid vært kolonialbutikk i bygningen, og deretter annen næringsvirksomhet. Pr. 2006 har Kafé Neptun og en frisørsalong lokaler der.
«Soning»
Spørsmålet om hvem som er soning diskuteres mye i Son. I Son Leksikon fra 2002 utgjør omtalen av dette en av de lengste artiklene. Noen av de mest utbredte definisjonene er:
Kjente personer med tilknytning til Son
Personene er ordnet kronologisk etter fødselsår
Rettskappe
Både bruken av rettskappe og utformingen av disse, varierer fra land til land. I enkelte land brukes også parykk, for eksempel pudderparykk.
Norge
Rettskappe er en del av arbeidsantrekket under rettsmøter i Norge, fastsatt som forskrift med hjemmel i domstolloven § 142. Rettskappe er et fellesbegrep for kapper som benyttes av aktørene i retten, både dommere, rettens personale for øvrig, advokater, aktor og andre representanter fra påtalemyndigheten.
Det finnes forskjellige regler for rettskapper i ulike land og ulike rettsinstanser. I Norge bæres en sort kappe. I noen land bærer advokater og dommere også hvit parykk.
Høyesterett
Dommere, prosessfullmektiger som er advokat, aktorer, forsvarere og protokollsekretærer skal bruke rettskapper under ankeforhandling for Høyesterett.
Lagmannsrettene
Fagdommere, prosessfullmektiger og forsvarere som er advokat/ advokatfullmektig, aktorer og bistandsadvokater skal bruke rettskappe under ankeforhandling for lagmannsretten i fast innredete rettssaler. I tillegg finnes det unntak hvor rettens leder kan bestemme at man likevel ikke skal bruke rettskappe, og unntak hvor både protokollførere og rettsbetjenter må bruke rettskappe.
Tingrettene
Fagdommere, prosessfullmektiger og forsvarere som er advokat/ advokatfullmektig, aktorer og bistandsadvokater skal bruke rettskappe under hovedforhandling i fast innredete rettssaler. Det samme gjelder under hovedforhandling i saker som er særlig omfattende eller hvor andre særlige grunner, hvor hovedforhandlingen gjennomføres et annet sted enn i fast innredet rettssal. Aktorer kan velge om de vil bruke rettskappe eller uniform i tingretten.
Vigsler
Ved vigsler skal notarius publicus som hovedregel bruke rettskappe.
Generelt
Rettskapper er utformet av sort ullstoff med vide ermer, og rekker til midt på leggen. Rundt halsen er det en brem som er en flatt liggende krave som fortsetter på kappens forside til dennes nederste kant. Bremmen skal være mellom 14 og 15 cm bred bakerst i nakken, og smalne til 13 cm foran. På kappens forside skal den smalne jevnt fra 13 cm øverst til 10 cm ved kappens nederste kant. Det er også en brem nederst på ermene som skal være 9 cm bred.
Dommere
Dommere i Høyesterett har en brem av rød fløyel. Dommere i lagmannsrett og tingrett har brem i sort fløyel.
Advokater
Advokater og aktorer har brem i sort silke. Riksadvokaten har brem i sort fløyel.
Historie i Norge
Allerede i 1889 hadde man regler for bruk av kapper ved domstolene. Fra 1925 til 1937 kom det ytterligere syv kongelige resolusjoner om kappebruk. Det ble bestemt at advokater skulle bære rettskapper når de møtte i Høyesterett eller i lagmannsretten som forsvarer. Det ble også bestemt at bydommere skulle bære dommerkapper, mens herredsdommere kunne bære dommerkapper i hovedforhandlinger.
Til tross for disse resolusjonene var det likevel variasjoner fra sted til sted basert på lokal sedvane. Derfor innførte Oslo byrett "kappetvang" i 1967, noe som førte til at skredderiet Theodor Stabell & co sendte ut rundskriv til advokater i og utenfor Oslo om at de solgte advokatkapper. Firmaet ble i 1974 overtatt av Edvins klær, men beholdt salget av advokatkapper.
Selv om mange klaget på at kappene for advokater var lite hensiktsmessige, ble det ikke noen endringer i reglene uten videre. I 1980 var det et leserinnlegg i Advokatbladet hvor problemet ble tatt opp. Det ble pekt på at de daværende bestemmelser ikke fastsatte kappeplikt for advokater ved hovedforhandling for herreds- og byrettene. Et annet problem som ble påpekt var romforholdene. Siden det ikke var egne omkledningsrom måtte advokatene skifte inne i rettssalen med partene til stede, noe som ble vurdert som upassende.
Mellomgolvsbrokk
Mellomgolvsbrokk er en sykdom hos sau.
Symptom
Dyret blir tungpustet og anstrengt. Alvorlige tilfeller kan medføre døden.
Årsak
Tarmer og annet innhold i bukhulen sklir inn i sauens brysthule og gir dårlig plass til hjerte og lunger, noe som i sin tur gir pusteproblemer. Tarmen kan også komme i klem mellom bryst og bukhule, noe som gir forstoppelse. For at sykdommen skal oppstå må det ha oppstått en åpning i mellomgulvet, typisk på grunn av en ytre skade eller belastning, som klipping eller annen håndtering av sauen.
Behandling
Man antar at sykdommen er særs belastende for dyret og de bør snarest avlives. Av hensyn til dyret bør det ikke transporteres.
Alkove
Alkove, (fra arabisk al qobba=hvelving), var opprinnelig en nisje eller et lite, oftest vindusløst, birom i tilknytning til et oppholdsrom. Alkoven var som regel helt eller delvis fylt av en seng, og kunne være lukket mot hovedrommet med dør eller forheng.
Ordet brukes også om et lite spiserom, ofte et avlukke, enten som spiseplass eller oppholdsrom. Dette fungerer i noen tilfeller som erstatning for spisestue eller kjøkkenbord.
Liste over tidligere tyske kolonier
Ved Berlin-konferansen i 1884 ble landområdene i Afrika fordelt mellom europeiske nasjoner, og landegrensene, som fremdeles gjelder for dagens afrikanske stater, ble tegnet opp. Tyskland kom sent inn i kappløpet, og måtte nøye seg med færre og mindre kolonier enn Storbritannia og Frankrike. Tysklands viktigste kolonier lå likevel i Afrika, mens de øvrige, blant annet i Stillehavet, var av mindre størrelse.
Tyskland mistet koloniene sine etter nederlaget i første verdenskrig i 1918. I fredsavtalen etter krigen, Versaillestraktaten, ble de tyske koloniene delt mellom seierherrene som mandatområder under tilsyn av Folkeforbundet.
Under andre verdenskrig kjempet Tyskland og Storbritannia om herredømmet i deler av Nord-Afrika. De tyske styrkene ble mottatt som befriere av mange arabere, særlig i den daværende britiske kolonien Egypt. Ingen nordafrikanske områder fikk imidlertid status som tyske kolonier i den tiden de var under tysk kontroll.
Tyske kolonier
Av Det tyske rikets flateinnhold utgjorde det egentlige Tyskland i Europa bare 17 %, mens koloniene stod for de prosenttall som angis i parentes.
Etter første verdenskrig
I henhold til Versaillestraktaten artikkel 22 skulle Tyskland miste alle sine kolonier, og aldri få dem igjen. Formelt var det da Folkeforbundet som delte ut områdene som mandatområder, men alle områdene gikk til seiersmaktene. Det britiske imperiet og Frankrike fikk betydelige områder i Afrika, mens de tidligere tyske koloniene Stillehavet og Kina gikk til Japan nord for ekvator, og til det britiske imperiet sør for ekvator.
Oruro
Oruro er hovedstaden i departementet Oruro i Bolivia og har 216 706 innbyggere. Byen ligger omtrent midt mellom La Paz og Sucre, om lag 3710 meter over havet.
Historie
Området ble bosatt i 1595 av spanjoler som var interesserte i områdets sølvforekomster, og byen ble grunnlagt av spanjoler som ønsket å gjøre den til sentrum for sølvgruvedrift i Uros-regionen. På den tiden het byen Real Villa de Don Felipe de Austria, etter den spanske monarken Filip III. Da sølvforekomstene ble oppbrukt, ble byen forlatt, men på slutten av 1800-tallet ble byen gjenopprettet, nå som et tinngruvesenter. I en periode var gruven La Salvadora den viktigste kilden for tinn i verden. Gradvis tok også denne forekomsten slutt, og Oruro opplevde igjen en nedgang. I dag har byen et årlig karneval som tiltrekker seg en stor mengde turister og anses som et av de viktigste kulturelle arrangementene i Sør-Amerika.
Byen har fått sitt navn etter indianerstammen Uru-Uru.
Eksterne lenker
Oruro
Kongshavn kapell
Kongshavn kapell var en langkirke fra 1921 i Arendal kommune, Agder fylke.
Kapellet er oppført av tømmer og har 150 plasser.
Kongshavn kapell er ikke lenger i ordinær bruk, og det har vært forslag om å rive det. I 2019 ble kapellet solgt.
Peter- og Pauluskatedralen
Peter- og Pauluskatedralen (russisk: Петропавловский собор) er en kirke som ligger i Peter- og Paulusfestningen i St. Petersburg. Den ble bygget 1712–33 av arkitekt Domenico Trezzini på oppdrag av tsar Peter den store og innviet 28. juni 1733. Den er dermed en av St. Petersburg eldste bygninger. Tsar Peter selv og nesten alle hans etterfølgere er gravlagt i denne kirken. Tårnet er 122,5 meter høyt og krones av en engel som holder et kors. Kirken ble stengt i 1919 og gjenåpnet som museum i 1924. Fra 1990-tallet av har det igjen vært holdt gudstjenester.
Jeg vil se deg smile
Jeg vil se deg smile er et musikkalbum utgitt av Ole Ivars i 1969.
Snipe
Snipe er en liten seilbåt, en tomannsjolle på ca. 15 fot. Den brukes primært til regattaseiling og er den største entypeklassen (like båter seiler mot hverandre) i Norge utenom junior-klassene. Det største miljøet i Norge har base i Bærum seilforenings lokaler på Snarøya i indre Oslofjord. Ellers er det miljøer i Horten, Risør, Stavanger, Åsgårdstrand, Bergen, Stord med flere.
Snipen er lett å beherske brukbart og en båt for alle. Samtidig er nivået i toppen høyt. Snipen er ikke blant de mest moderne seiljoller, men det er nettopp dette mange setter pris på, da det gjør snipen til en meget taktisk båt, en sjakkspillers jolle.
Snipen bygges av båtbyggere rundt om i hele verden etter strenge regler fastsatt av klasseklubben. De strenge reglene sikrer at båtene tross forskjellig produsent er meget like og at de bygges meget holdbare. På denne måten sikrer man at det er seilerne og ikke utstyret som teller.
Atna stasjon
Atna stasjon er en jernbanestasjon på Rørosbanen ved Atna i Stor-Elvdal kommune i Innlandet fylke. Stasjonen ble opprettet som en betjent stasjon for ekspedering av tog, reisende og gods i 1877.
I 1990 ble Atna stasjon nedgradert til et stoppested som kun var betjent for reisende og gods, og året etter ble den nedgradert ytterligere til en fjernstyrt stasjon uten fast bemanning, noe den fortsatt er. Atna stasjon ligger 356,7 moh og 271,78 km fra Oslo S. Atna tømmerterminal er del av stasjonen, og har adkomst fra fylkesvei 2200.
Terminal pasient
Begrepet terminal pasient, eller som oftest bare terminal, brukes om pasienter som lider av en uhelbredelig sykdom, og som trolig vil dø i nær fremtid. Disse pasientene får ofte kun palliativ (lindrende) behandling, og i noen tilfeller brukes også terminal sedering (som regel en form for eutanasi, og lovstridig i de fleste land).
Freiburg erkebispedømme
Erkebispedømmet Freiburg ligger i den sydvestlige delen av Tyskland, og omfatter de tidligere statene Baden og Hohenzollern. Erkebispedømmets erkebiskop er metropolitt for den overrhinske kirkeprovinsen med suffraganbispedømmene Mainz og Rottenburg-Stuttgart.
Det bor 2,1 millioner katolikker i bispedømmet, som omfatter 16 229 km². Dette utgjør en andel på 43 % av den totale befolkningen i området (4,9 millioner). Erkebispedømmet består av 26 dekanater og 1 077 menigheter, men lider under stor prestemangel. Derfor er 504 av menighetene uten fast sogneprest.
Historie
Erkebispedømmet Freiburg ble opprettet i 1821 og omfattet store deler av det oppløste bispedømmet Konstanz samt deler av bispedømmene Mainz, Straßburg, Worms og Würzburg.
Vuelta a España 2009
Vuelta a España 2009 var den 64. utgaven av sykkelrittet Vuelta a España. Rittet startet 29. august i Assen i Nederland, og de fire første etappene foregikk i Nederland. Fjerde etappe endte i Belgia. Rittet ble avsluttet i Madrid 20. september. André Greipel vant fire etapper, og Alejandro Valverde vant rittet sammenlagt.
MF «Hordaland»
MF «Hordaland» er en bilferge bygget i 1979 for Hardanger Sunnhordlandske Dampskipsselskap. Fergen gikk i rutefart for Norled på strekningen Gjermundshamn-Varaldsøy-Årsnes fra 2012 til Fjord1 tok over sambandet i 2019. Fra 1979 til 1996 gikk den i ruten Halhjem-Sandvikvåg. Fra 1996 til 2000 gikk den i nattruten ved Skjersholmane–Valevåg. I 2011 gikk den i ruten Jektevik-Nordhuglo-Hodnanes (Flatråker), og Skjersholmane–Ranavik.
Vuelta a España 2009
Deltakere
29 lag søkte om deltakelse, av dem ble 21 invitert. Katjusja og Fuji-Servetto var de eneste ProTour-lagene som ikke ble invitert, men Fuji-Servetto anket til CAS og fikk medhold.
MF «Hordaland»
Skipet
Fergen var byggnummer 799 ved Stord Verft i Leirvik. Ved overlevering var tonnasjen 863 bruttoregistertonn og 428 nettoregistertonn. Hovedmaskinen var en tolvsylindret firetakts EV dieselmotor bygd av Normo i Bergen. Oppgitt ytelse er 2 050 hestekrefter (bhk).