cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
«Stora Kraveln»
Et brev nedskrevet på tysk som er bevart om Gustav Vasas registraturen i 1534, oppgav dimensjonene over admiralskipet i fot, men om det var svenske fot, danzigske fot eller rhinlandske fot som var brukt som målestokk er ikke kjent. Den historiske sannhetsgehalten omkring brevet er ikke sikkert, verken signatur eller datering var funnet utover innholdet.
Disse to hovedkilder sammen manifesterte et bilde av et storskip som ble kalt «Den Stora Kravelen» eller «Stora Kraveln».
Dimensjonene fra brevet om skipet «Stora Kraveln»
En rekonstruksjon av storskipet i grov trekk er mulig, men ingen illustrasjon som viste utseendet på «Stora Kraveln» er bevart for ettertiden. Proporsjonene av skipet indikerte at det var stort og meget høyt med minst 23 meter fra kjølen til øverste dekk i akterkastellet og kan ha hatt en deplasement på over 1 000 til 1 400 tonn.
Historien
«Stora Kraveln» var admiralskipet for den dansk-svensk-tyske flåten som ble samlet ved Gotland sent i mai 1535 i grevefeiden. Etter Frederik Is død brøt stridighetene ut om kongevalget idet de ulike tronpretendentene representerte viktige politiske interesser som fulgt til stor uenighet. Med den hanseatiske byen Lübecks innblanding i borgerkrigen med deres støtte til grev Christoffer ble den danske borgerkrigen en nordisk storkonflikt mellom de fleste omkringliggende makter. Hertug Christian som ble hyllet som konge med mesteparten av det danske riksrådets støtte sendt bud til Gustav Vasa om å respektere den dansk-svenske traktaten om allianse mot Lübeck fra februar 1534.
I resten av krigen blokkerte den allierte flåten København fra sjøen i Øresund. Imidtertid hadde kong Christian III og Johan Rantzau kommet til Sjælland og startet en beleiring av den danske hovedstaden. Beleiringen så flere mindre sjøtrefninger mellom den grevelige-lybske flåten og den allierte flåten. I sommeren 1536 kapitulerte københavnerne til den danske kongen.
«Stora Kraveln»s skjebne er dessverre ikke kjent. Den første flåtelisten for den svenske flåten er fra 1564, men det opprinnelige navnet «Elefanten» mente dette var erstattet av det nye storskipet «Elefanten» som ble kjølstrukket i 1554.
Mouxy
Mouxyer en kommune i departementet Savoie i regionen Auvergne-Rhône-Alpes sørøst i Frankrike. Byen ligger i nærheten av Aix-les-Bains.
Historie
Mouxy's utvikling er knyttet til den generelle utviklingen av Savoie, og i særdeleshet til byen Aix-les-Bains, kjent for sine varme kilder og nærhet til Bourgetsjøen.
Mouxy har historisk vært et viktig knutepunkt mellom Aix-les-Bains, som ligger i dalbunnen rett nedenfor, og Mont Revard, hvor det første alpine skisenteret i Frankrike ble etablert i 1908. Skimulighetene bidro til at det ble bygget en tannstangbane mellom Aix-les-Bains og Mont Revard, med stoppested i Mouxy. Banen var i drift fra 1892 til 1937. Banen var i alt 9 km lang, med en samlet høydestigning på 900 meter. Turen tok i alt 75 minutter. Etter hvert ble tannstangbanen ansett som et utilstrekkelig fremkomstmiddel for alpinistene. I 1935 ble det satt i drift en gondolbane mellom Mouxy og Mont Revard, som kun brukte 7 minutter på å nå toppen. Utviklingen av veinettet opp til Mont Revard gjorde etter hvert også gondolbanen overflødig. Gondolbanen var i drift frem til vintersesongen 1968/69, og ble demontert i 1975.
Klima
Klimaet i Mouxy er som i Savoie forøvrig preget av nærheten til fjellene. Vintrene er gjennomgående kalde, og dstore mengder med snø er ikke et ukjent fenomen. Vinteren 2007-2008 karakteriserte seg imidlertid ved at det ikke falt noe snø i det hele tatt. Gjennomsnittstemperaturen i januar er om lag 3 grader. Somrene er derimot varme, med en gjennomsnittlig maksimaltemperatur på cirka 25 grader.
Geografi
Mouxy ligger nedenfor fjellet Mont Revard (1563 m.) og sprer seg over 6,28 km². Høyden varierer mellom 349 og 1530 meter.
Mouxy ligger over den største naturlige innsjøen i Frankrike, Bourgetsjøen, og gir en utsikt over alle fjellene rundt, blant andre:
Etter Aix-les-Bains er de nærmeste byene Annecy, 30 km nordover, og Chambéry, 15 km sørover.
Grønne områder og planter
Til tross for en markert befolkningsvekst de siste årene, preges Mouxy fremdeles av grønne områder med gode turmuligheter, med merkede løyper til Mont Revard.
Motorvei A41 fra Genève til Grenoble krysser Mouxy i retning nord-sør.
Mouxy kjennetegnes ved en rekke landbruksarealer, hvor det blant annet dyrkes mais og poteter. Det lages også rød- og hvitvin i Mouxy, men ikke i stor målestokk og i liten grad for salg.
Demografi
Innbyggere i Mouxy blir kalt "Moussardes" og "Moussards".
Milde
Milde er en grunnkrets og halvøy i Ytrebygda bydel i Bergen kommune, sørvest for byens sentrum. Blant virksomhetene på Milde er Arboretet og Botanisk hage, Fana Folkehøgskule på herregården Store Milde og Hjellestadklinikken som er en del av Stiftelsen Bergensklinikkene. Hjellestad ligger på samme halvøy som Milde. Området preges av eneboliger, villabebyggelse, landlige omgivelser og maritime miljøer.
Milde grunnkrets i Bergen kommune hadde 549 innbyggere 1. januar 2012, og et areal på 2,38 km², hvorav 0,10 km² er ferskvann.
Nedre Eiker kirke
Nedre Eiker kirke er en langkirke fra 1860 i Krokstadelva i Drammen kommune, Viken fylke. Den er en del av Den norske kirke og hører til Drammen prosti i Tunsberg bispedømme.
Grunnstenen til kirken ble nedlagt 22. oktober 1858, og grunnarbeidene ble påbegynt. I løpet av ett år var kirkebygget under tak, og 21. november 1860 ble kirken innviet. Til jubileet i 2010 ble det bygget nye rom i kjelleren blant annet en menighetssal.
Bygningen
Bygningen er i tre og har 476 plasser. Den er tegnet av arkitekt Wilhelm Hanstein.
Glassmalerier
Kirken har 23 glassmalerier, 10 på hver langvegg og tre øverst i korveggen. De er laget av Carsten Lien, overlærer ved Statens håndverks- og industriskole. Den restaurerte kirken med glassmaleriene på plass  ble gjenåpnet 15. desember 1957.
Håndball-VM 2009 for kvinner
Håndball-VM 2009 for kvinner ble arrangert i Kina fra 5. desember til 20. desember 2009.
Moose (elv)
Moose River er en elv helt i nordøst i provinsen Ontario i Canada. Den er en av de større elvene i provinsen, med en lengde på 104 km for selve den nedre Moose River, men 755 km inklusive innsjøer og tilførselselvene Mattagami (443 km, 37 000 km²) og Missinaibi (425 km, 23 500 km²), samt Abitibi (547 km, 29 500 km²). Nedbørsfeltet er totalt på 108 500 km² når man inkluderer alle tilførselselvene.
Elva renner nordover til den renner ut i James Bay ved byen Moosonee, helt sør i Hudson Bay. Ved utløpet er den vernet ved fuglereservat – Moose River Bird Sanctuary. Elven Missinaibi er vernet med regional park, og brukes mye til rekreasjon og villmarksliv.
Elven var viktig for Hudson's Bay Company allerede fra 1670-tallet. Det strategisk viktige ved dette vassdraget var at det ved utspringet også rant sørover fra innsjøer via elven Michipicoten River, til Lake Superior. Ved utløpet av Moose River i James Bay anla selskapet fangstasjonen Moose Factory, som fra 1821 var hovedkvarter for Hudson's Bay Company's nordlige region. Under denne lå fangstasjonen Michipicoten ved Lake Superior, som var distriktssenteret for distriktet som omfattet denne innsjøen. Vannveien via de to elvesystemene mellom disse to fangstasjonene var den kanskje aller viktigste ferdselsåren for pelshandelen på hele 1800-tallet, fordi det ga tilgang til begge eksportveiene via både St. Lawrende og Hudson Bay.
Sylvia Salvesen (skuespiller)
Sylvia Salvesen (født 1. juli 1947) er en norsk skuespillerinne. Hun er gift med skuespilleren Jan Ø. Wiig.
Calopteron reticulatum
Calopteron reticulatum er en bille i delgruppen (underfamilien) nettrødvinger i familiegruppen rødvinger.
Calopteron reticulatum tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Dave Ewing
Dave Ewing (født 10. mai 1929 i Logierait i Perthshire, død juli 1999) var en skotsk fotballspiller som spilte i forsvaret til Manchester City og Crewe Alexandra, og i en kort periode også var manager for Hibernian.
Ewing ble født i Logierait i mai 1929. Han ble oppdaget da han spilte for Luncarty Juniors av Manchester City, og han signerte for Manchester-laget den 10. juni 1949. Det gikk imidlertid fire år før han fikk sin førstelagsdebut mot Manchester United den 3. januar 1953. I alt fikk han 279 ligakamper for City, og han scoret ett mål.
Hans tid som spiller for City sluttet da han meldte overgang til Crewe Alexandra på slutten av 1961–1962-sesongen, og han spilte i to sesonger for laget fra Cheshire. I alt spilte Ewing 48 ligakamper for Crewe, før han avsluttet spillerkarrieren med Ashton United fra sommeren 1964. Han spilte én sesong for Ashton i Midlands League, før han la skoene på hylla for godt.
Ewing vendte deretter tilbake til Manchester City som trener, før han dro videre i 1970, og trente vekselsvis Sheffield Wednesday, Bradford City og Crystal Palace, mens han i 1970 ble manager for det skotske laget Hibernian i løpet av 1970–1971-sesongen. Men det var hos City, der Ewing returnerte i 1973, at han hadde størst innflytelse som trener, og han ledet klubbens reservelag til deres aller første Central League-tittel og var med å føre flere talentfulle unggutter over til Citys førstelag.
Ewing var en spiller uten kompromisser og med sterk tilstedeværelse i kampene, ikke minst på grunn av høylytte kommentarer underveis. Ewing døde i en alder av 70 år i 1999.
I 1960-årene eide han også en jernvarehandel i Reddish i Stockport.
Erik Malmberg
Eric Malmberg (født 15. mars 1897, død 9. mai 1964) var en svensk bryter som deltok i flere olympiske leker, 1924 i Paris, 1928 i Amsterdam og 1932 i Los Angeles.
Malmberg ble olympisk mester i bryting under OL 1932 i Los Angeles. Han vant den tredje letteste vektklassen, lettvekt opp til 66,0 kg, i gresk-romersk stil. Det var sju vektklasser i gresk-romerske stil og konkurransen ble avviklet 4. til 7. august 1932.
Fire år tidligere, under OL 1928 i Amsterdam, kom han på andreplass i bryting gresk-romersk stil fjærvekt bak Voldemar Väli fra Estland.
Bildeforbudet i islam
Bilde- eller avbildningsforbudet i islam er et religiøst forbud mot å avbilde Allah (Gud) og hans skaperverk, særlig levende vesener som mennesker og dyr. Forbudet har grunnlag i Koranen, en tekstsamling på arabisk med åpenbaringer sendt fra Gud til profeten Muhammad på 600-tallet, men omtales mer direkte i hadith-tekster, fortellinger om Muhammads ord og handlinger som betraktes som moralske leveregler. Moskeer er derfor praktisk talt helt uten figurativ kunst. Muslimenes bygninger for bønn og koranstudier er isteden smykket med «islamsk kunst», det vil si abstrakt ornamentikk, geometriske mønstre og kalligrafi som ikke forsøker å etterlikne naturen.
Forbud mot eller fravær av representasjoner av levende eller hellige vesener, eller det å benytte symboler framfor naturtro avbildninger av en guddom, kan kalles anikonisme. Å lage bilder av det hellige blir da tabu.
Forbud mot bildedyrkelse, det å lage og tilbe gudebilder og avbildninger, forekommer i de tre monoteistiske, abrahamittiske religionene med opphav i Midtøsten. Bildeforbudet i Det gamle testamentet har blitt praktisert ulikt gjennom historien. Mens kristendommen har en svært rik tradisjon for kirkekunst, har forbudet oftest blitt strengt etterfulgt i jødedommen og islam.
Grunnlag
Avbildningsforbudet er vanligvis begrunnet i sura 5,87 i Koranen, men bygger på det jødiske forbudet i 2. Mos 20.4. Koranen forbyr likevel ikke bildeframstillinger, men advarer mot idolatri, det vil si bildedyrkelse. Koranen sier at Allah ikke kan avbildes på noen adekvat måte, men nevner ikke Muhammed.
De tradisjonelle islamske hadith-samlingene, som er fortellinger om Muhammeds uttalelser og handlinger, har imidlertid ofte tolket forbudet strengere. De har lagt vekt på at islamsk kunst skal peke mot Allahs enhet og storhet og beskytte mot alle former for bildedyrkelse. Fordi Allah overgår all menneskelig forstand og alle bilder vil forminske Allahs storhet, er det ifølge islamsk teologi både feil og umulig for mennesker å avbilde Allah. Muslimsk religiøst liv og kunst er isteden sentrert om Allahs ord slik de uttrykkes i Koranen. Dette står i kontrast til andre religioners bildebruk, særlig kristendommens kirkekunst og hellige ikonmalerier, som mange muslimer oppfatter som misforstått avgudsdyrkelse.
Forskjellig praksis
Bildeforbudet praktiseres forskjellig innenfor de ulike retningene i islam. På samme måte som enkelte jøder, og kalvinister og pietister innenfor kristendommen, til en viss grad opprettholder det gammeltestamentlige bildeforbudet, holder særlig sunnimuslimene på forbudet mot å lage bilder.
Bildeforbudet blir ikke tolket så strengt blant sjiamuslimene, særlig i det persiske kulturområdet. Der er det mange eksempler på islamsk kunst som avbilder levende vesener eller scener fra Muhammeds liv, blant annet i miniatyrer i håndskrevne manuskripter, men ansiktene er ofte visket bort eller har et slags forheng. Det fins også figurativ kunst i bøker som ikke er religiøse (bøker om vitenskap, astronomi, matematikk, estetikk, folkeliv osv). Dessuten kan figurer inngå i mønsteret i ornamental kunst og i kalligrafiske bilder. I dag finnes det en rekke religiøse populærbilder av Muhammed i muslimsk kultur, blant annet i Egypt og Iran.
Alle rettroende muslimer mener imidlertid at Allah, Muhammed og det som betraktes som hellig, skal framstilles med respekt og ærbødighet.
Vitsetegninger av Muhammed
Etter at den danske avisa Jyllands-Posten i september 2005 trykte tolv vitsetegninger av den islamske profeten Muhammed, har det pågått en omfattende debatt om blasfemi og ytringsfrihet med grunnlag i bildeforbudet i islam. Da vitsetegningene ble trykt på nytt i den kristelige avisa Magazinet i Norge i januar 2006, i France Soir i Frankrike, i en tabloidavis i Jemen, i Jerusalem Post i Israel og i en rekke andre medier i vestlige land, ble konflikten løftet opp på et diplomatisk toppnivå og medførte dramatiske protester og opptøyer, til tross for at tegningene ble trykt i land som ikke er styrt etter islamsk lov.
Mange muslimer føler seg ærekrenket og støtt, og flere redaktører har blitt truet på livet. Protestene kommer både fra islamske religiøse ledere og militante, islamistiske grupper, først i Palestina, seinere i flere andre muslimske land. Det har blitt arrangert flaggbrenning og demonstrasjoner og iverksatt boikott av særlig danske og norske varer. Den 4. februar 2006 ble de norske og danske ambassadene i Damaskus i Syria satt i brann av demonstrerende muslimer. Mange mener at konflikten ikke handler om religion, men om politikk, i en maktkamp mellom den vestlige liberale samfunnsformen og det religiøse autokratiet. Andre sammenlikner tegningene med rasisthets. Den rød-grønne norske regjeringen valgte å beklage tegningene, men understreket samtidig at den ikke kunne instruere pressen i et fritt samfunn. I januar 2015 ble debatten på nytt aktualisert med angrepet på redaksjonen til det franske ukebladet Charlie Hebdo.
Den amerikanske animerte komiserien South Park har hatt Muhammed blant sine rollefigurer i noen episoder. Som følge av å ha opplevd at episodene med Muhammed som rollefigur ble utsatt for sensur, bemerket serieskaperne Trey Parker og Matt Stone motsetningen ved å ha blitt tillatt å vise en profan skildring av Jesus Kristus, mens en godartet skildring av Muhammed ble forbudt.
Villa Medusa
Villa Medusa er en norsk reality-serie som gikk tre sesonger på TVNorge fra 2000 til 2001. Programleder var Tina B. Christensen.
Villa Medusa var blant de første reality-seriene som gikk på Norsk TV. Det var en norsk versjon av en svensk serie med samme navn som hadde gått siden 1999. Programmet var populært i starten, men i tredje sesong falt mange av seerne i fra.
Konsept
Konseptet, som var svensk, gikk ut på at åtte personer skulle bo sammen på et feriested i fem uker, uten penger, kredittkort og mobiltelefon. Oppdraget var å tjene penger til å betale oppholdet osv. Hvordan pengene ble hentet inn var avhengig av deltakernes kreativitet. Alt de tjente gikk i en felleskasse, og alle deltakerne måtte være enige om hvordan pengene skulle fordeles.
I slutten av hver episode møttes deltakerne til et stormøte hvor de gav hverandre poeng. En hvit kamel gav ett pluss-poeng mens en svart kamel gav ett minus-poeng. De som i finalen hadde flest hvite kameler hadde størst sjanse til å vinne premien på 100 000 kr.
Alle fra 20 til 35 år kunne søke om å delta i programmet.
Første sesong ble innspilt på Gran Canaria i januar-februar 2000.
Andre versjoner
Villa Medusa har svensk opphav og ble utviklet av Hasse Aro i produksjonsselskapet Strix Television.
Den svenske versjonen gikk fem sesonger på Kanal 5 og ble sendt i perioden 1999 til 2001. Den ble også produsert en dansk versjon som gikk i to sesonger på TV Danmark i 1999 og 2000.
Trivia
I mars 2000 ble en drapsdømt rømling gjenkjent da han opptrådte i en episode av serien. Vedkommende ble i 1995 idømt 14 års fengsel for drap på en mann på Stena Saga. Han skal ha rømt høsten 1999 etter en permisjon fra Ila Kretsfengsel. Han arbeidet på en bar som ble benyttet som innspillingssted.
May Britt Renée Nohre, en av de som ble mest kjent fra serien, deltok også i reality-serien Den siste viking, da med etternavnet Dale.
Nes fjellkirke
Nes fjellkirke er fra 1994 i Nesbyen kommune, Viken fylke.
511 Davida
511 Davida er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 30. mai 1903 av Raymond Smith Dugan fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Den er oppkalt etter den amerikanske astronomen David Peck Todd.
Bilferge
Bilferge er et fergefartøy som transportert først og fremst motorkjøretøyer som bil, buss og lastevogner som del av nasjonal samferdsel eller som internasjonal ferjesamband. Samtidige ferger som typebestemmes som bilferge i allmenn språkbruk er egentlige kombinerte bil- og passasjerferger ettersom kjørende medregnet selskap også kunne få reise med sine kjøretøyene. Noen av bilfergene er også overnattingsferger og døgnferger som dermed må ha passasjerfasiliteter for opphold underveis fra havn til havn.
Bilferge
Bilferjen har sin bakgrunn i den eldre vognferjen som i Norge kalles «hesteferge» ettersom ferjefartøyet vil frakte hest og vogn på et dekk. De første bilferjene var lite annet enn eksisterende vognferjer som de små roferjer i mindre samband og de store passasjer- og vognferger kjent fra Nord-Amerika i 1800-tallet. Motoriseringen som tok seg opp for alvor like etter århundreskiftet inn i det tjuende århundret, fulgt deretter til utvikling av egnede fergefartøyer designert og bygd for frakt av de tyngre motorkjøretøyene, noe som forutså dekk med høy bæreevne, rask om bord - og ilandkjøring og bedre plassutnyttelse for både kjøretøyer og medbrakte passasjerer. Økt reiseaktivitet som var blitt mulig med bilen, veibygging og nasjonal samferdselsutbygging fulgt dermed til et voksende behov for mer spesialiserte fergefartøyer på et stort bruksområde fra kryssing av en elv til kryssing av et hav mellom nasjoner.
Bilferjene er en uensartet gruppe av forskjellige fartøyer utformet ikke bare etter rederienes og myndighetenes spesifikasjoner innenfor det ene sambandet og den enkelte staten, men også etter seilings- og topografikrav som tidevannsforskjeller som fulgt til varierte vannstand, som dermed forutså bruk av forskjellige løsninger som skråttstilte kjøreramper/ferjekaier og mekaniske «flygende bro». Vognfergen i eldre tid hadde egne løsninger som videreføres inn i bilfergen som utfallende lemmer som kan senkes på land ved landkjenning og flytebro som føres ut. Mange av de første bilferjene var lite annet enn eksisterende dampbåter som de norske lokalbåter/fjordbåter som var ombygd med et tverrskips bildekk med løse rekker midtskips. Dermed kan man føre bilene om bord og i land ved hjelp av slisker, som noen ganger er primitive trebrett.
Bilfergene finnes i alle størrelser og alle typer etter bruksområde, drivmetode, topografi (åpen hav mot innelukket farvann) og kulturelle som økonomiske hensyn over hele verden der bilkjøretøyet er utbredt.
I Norge var større hesteferger med lastedekk midtskips benyttet i den første halvdelen av 1900-tallet hvor bilene simpelt ble rodd på korte strekninger som på et elv, et sund eller et fjord. Lokalbåten i Vestlandet som var et passasjer- og godsskip med vinsj og bom, ofte tok med seg enkeltkjøretøyer ved å heise dem opp til skipsdekket. Heising av biler med vinsj og bom var vanlig fram til etterkrigstiden, men dette var tidkrevende. Da det var klart at det vil bli større biltransport, var man nødt til å hente fram nye løsninger. Den første egentlige motorferjen i Norges historie er M/F «Salthusfærgen» som var meget langt forut for sin tid med gjennomkjørende bildekk fra ende til ende og pendeldrift med propell i begge ender. For å kunne bruke den nye fergen i mai 1919 på forbindelsen mellom Karmøy og Haugesund over Karmsundet til tross for vannstanden som varieres døgnet rundt, var ferjestøer tatt i bruk, med heisbare kjørelemmer som «møte» ferjelemmen og dermed sørge for rask inn- og utkjøring. Disse ferjestøene eksistert for meget lang tid.
M/F «Bilfergen» som kom i fart mellom Åndalsnes og Vestnes i 1922, var en ombygd fiskekutter med løse rekker midtskips for å ha tre-fire personbiler om bord, som føres om bord og tilbake ved hjelp av heisbare ferjelemmer i ferjeleiene, som i tillegg festet seg slik at ferjen ikke gled ut. Dette var en dårlig løsning ettersom tidsforbruket ble for stor, og «Bilfergen» ombygges til langskips bilferge i 1934. Disse langskips bilfergene deles inn i to, disse uten gjennomkjøring med kun den ene ende, og disse med gjennomkjøring på begge ender. Den siste løsningen er det fremste kjennetegnet på de fleste bilfergene utformet etter ro-ro prinsippet. Da hadde man gått over til sideplassert styrehus som allerede var sett på «Salthusfærgen», men på større ferger med overbygg er midtskips styrehus/bro svært vanlig i det tjueførste århundret.
Bilfergen kunne være åpen, dels lukket og lukket etter fartsområde som innelukkede farvann, åpen hav, klimatisk forhold og trafikkmessig forhold. På innelukkede farvann er åpne bildekk med lav som høy skansekledning vanlig, på elver med stiltevann og lite vannføring er bildekket ofte ikke beskyttet mot sjøsprøyt som mer hyppigere skjer i mer turbulent vann. I dels åpne samband med røft sjø og brottsjø er man nødt til å forstørre løftebaugen så den bli helt overbygd, men kan ha åpent akterskip. På værharde og åpen samband må hele bildekket være lukket. I Norge deles dette inn i fire fartsområder; 1 og 2 for innelukkede farvann, 3 for åpne farvann og 4 for værharde farvann. Men det er også passasjerkomforten som er viktig; i eldre tid da det ikke var tillatt å bli værende i bilene eller på lengre samband må fergefartøyet ha passasjerfasiliteter med vekt på komfort, dette fulgt til overbygning som kan helt eller dels dekke bildekket. I senere tid kunne passasjerene enten ha panoramadekk eller salonger på tidkrevende samband, og ha plass for passasjerer uten bil. På noen av bilfergesambandene er det en overvekt av gående og syklende passasjerer enn bilister.
Den propelldrevne bilfergen deles inn i to hovedtyper, en-fartsretnings og to-fartsretnings. Den førstnevnte har tradisjonell propelldrift akterut med fast propellaksel med vriddbare propellblader eller faste propellblader, og kan ha tverrpropell i baug for økt manøvrering, men må bakke ut om fergen hadde kommet til fergekaien med forskipet først, og må manøvreres som ved å snu for å komme i fart. Den sistnevnte har egne betegnelse, pendelferge som er like i skrogform for og akter, med propell i begge ender, og dermed kan bevege seg i begge retninger. Pendelfergen er mest vanlig på mindre samband mens ordinære ferger som deles inn i den norske fjordfergen og den havgående bilfergen, benyttes på lengre samband.
Bilfergen kunne være helt åpent med bare et enslig styrehus, men på de første større bilferger kunne man ha innredning for passasjerer og mannskap under bildekket, hvor det bare sto et dekkshus med styrerom og trapperom. Noen ganger var dekkshuset omgjort til en casting med skorstein, maskincasting og styrehus i det samme bygget som kan være på senterlinjen eller til side, gjerne på styrbord. De sentrale plasserte castingene var populært i mellomkrigstiden, men da ble bildekket delt inn i to filer. I etterkrigstiden ble castingen flyttet til side for mer rommelige filer på bildekket, og har deretter vært regelen for den vanlige bilfergen. Et enkelt midtskipsdekk på begge sider av castingen var reist på de første norske turistferger, for å gi de reisende panoramaopplevelser under overfarten. Allerede på 1800-tallet fikk de reisende ly mot dårlig vær med overbygning på fergene i New York. I Norge fulgte denne etterspørselen til shelterdekket som etter hvert rommet salongrom, dermed kalles overbygningsdekk.
Større havgående fergefartøyer fulgte etter passasjerskipet som en uatskilt del av passasjerskipsfarten, dette munnet ut i cruiseferger som beskrives å være cruiseskip med bildekk, og store, fyldige ferger med stor kapasitet kalles jumboferger siden slutten på 1960-tallet. I 1990-tallet oppsto ro-pax bilfergefartøyet med hovedvekt på biltransport, først og fremst vogntog, med noe høyere gjennomsnittlig fart. Disse har etter hvert overtatt samband hvor overnatting ikke er nødvendig. Men alle tre fergetyper blandes inn i hverandre avhengige av trafikkmessige forhold, rederiets preferanser og designvalg. Felles for dem er evnen til å seile på åpen hav utenfor synsvidde fra land.
Irma la Douce
Handling
Uvitende om at han blir forfulgt av Hippolyte, finner Nestor en øde strekning langs elven Seine, og kaster sin forkledning i elven. Hippolyte, som ikke har sett Nestor skifte klær, ser "Lord X" sine klær flyte i vannet. Han konkluderer derfor med at Nestor myrdet lorden. Nestor blir arrestert. Men han mener at fengslene er fulle av uskyldige mennesker, bare fordi de fortalte sannheten uten å bli trodd. Nestor innrømmer å ha drept Lord X, men bare på grunn av hans kjærlighet til Irma. Etter å ha blitt dømt finner Nestor ut at Irma er gravid, og han ønsker å flykte fra fengsel for å returnere til Irma.
Soul Deep (film)
Musikken inneholder veldig mange musikkspor fra grupper som Oslo Fluid, Lakki Patey, Euroboys, Paolo Vinaccia, The GetawayPeople, Chillinuts, Ethnobabes, Corvine, og Skanksters. Medvirkende er Stian Hagen, Hallgeir Homstvedt, Torbjørn Paulsen, Frode Grønvold, Jan Petter Solberg, Bjørn Mortensen. Regien er ved Sjur Paulsen og Eivind Drivflaadt.
Tina B. Christensen
Tina Beate Christensen (født 10. april 1971 i Mehamn) er en norsk programleder, produksjonsleder, sykepleier og tidligere Reality-TV-deltaker. I 1999 deltok hun i første sesong av 71° nord, hvor hun kom på en tredjeplass. Året etter var hun programleder for reality-serien Villa Medusa og ansvarlig for bakomfilmene til andre sesong av 71° nord. Etter det var hun utegående reporter for TV-programmet Salsa og programleder for Popcorn. Hun var ansatt i TVNorge fra 2000 til 2006. Deretter i Mastiff (2008-09) og Nordisk Film (2009-10). Fra 2010 til 2011 var hun produksjonsleder i NRK, med delansvar for programmer som Lydverket og den omstridte serienTrekant. I 2011 begynte hun som utviklingskoordinator i produksjonsselskapet Strix Television.
Christensen er utdannet sykepleier med spesialfelt i psykiatri (utdannet ved Høgskolen i Oslo, 1991-95 og 1998-00), og har ellers studert prosjektledelse og ledelse av film, tv og sceneproduksjon på Handelshøyskolen BI (2009–11).
Gimsøy (kommune)
Gimsøy var en kommune i Lofoten fra 1856 til 1963.
Historie
Kommunen ble skilt ut fra Vågan kommune i 1856, under navnet Gimsøy kommune. Ved opprettelsen hadde Gimsøy kommune 987 innbyggere. 1. januar 1964 ble Gimsøy, Vågan og bykommunen Svolvær slått sammen igjen til nye Vågan kommune. Ved sammenslåingen hadde Gimsøy kommune 1 551 innbyggere.
Gimsøy kommune bestod av Gimsøya, Vikerøya, bygdene i Strauman-området og Laukvik. Strauman-området ligger i likhet med Laukvika på Austvågøya og består av bygdene Sundlandsfjorden (nå fraflyttet), Brenna, Gravermarka, Sydal, Rystad, Kleppstad og Lyngvær. På selve Gimsøya finnes bygdene Barstrand og Vinje. Siste ordfører i Gimsøy kommune var Konrad Høydal (Venstre) fra Gravermark.
Politikk i Gimsøy kommune
Listevalget i Gimsøy kommune var mellom apolitiske bygdelister. Etter andre verdenskrig var det hovedsakelig tre lister som stilte, basert på de tre geografiske områdene i kommunen: Gimsøy, Strauman og Laukvik.
Pike County (Alabama)
Pike County er et fylke i den amerikanske delstaten Alabama. Det ligger i de sentrale delene av staten og grenser mot Bullock County i nordøst, Barbour County i øst, Dale County i sørøst, Coffee County i sør, Crenshaw County i vest og mot Montgomery County i nordvest.
Pike Countys totale areal er 1 741 km² hvorav 3 km² er vann. I 2000 hadde fylket 29 605 innbyggere. Administrasjonssenteret ligger i byen Troy som også er fylkets største by.
Fylket ble etablert i 1821 og har fått sitt navn etter general Zebulon Pike.
DC++
DC++ er en peer-to-peer fildelingsklient som kan brukes til å koble seg opp mot Direct Connect-nettverket. Programmets kildekode er åpen, men utvikles hovedsakelig av Jacek Sieka.
DC++/Direct Connect-nettverket må ikke forveksles med det norske teleselskapet Direct Connect AS
Steinborgveien (Oslo)
Steinborgveien (1–49, 2–44) er en vei på Høyenhall i bydel Østensjø i Oslo. Den går fra Kildals vei til Svartdalsveien.
Veien har blokk- og rekkehusbebyggelse i OBOS-borettslagene Manglerud og Magnefaret.
Kanskje kommer kongen
Kanskje kommer kongen er et konsertalbum med Gustav Lorentzen, utgitt i 1995.
Ingvald Svinsås-Lo
Ingvald Svinsås-Lo (født 26. desember 1897 i Meldal, død 1. juni 1980) var bonde og politiker (V). Han var ordfører i Meldal kommune, Sør-Trøndelag 1934-37, og stortingsrepresentant for Sør-Trøndelag 1945-49.
Svinsås-Lo hadde utdannelse fra landbruksskole, og drev egen gård 1925-59. Han satt i Meldal kommunestyre 1928-40 og 1945-59, var leder av Venstres fylkeslag 1938-52, og hadde lederverv i landbrukssamvirket og sparebank.
Stussvikhovdatunnelen
Stussvikhovdatunnelen er en veitunnel på fylkesvei 549 i Kvinnherad kommune i Vestland, og en liten del av den ligger i Bjørnafjorden. Tunnelen er 1217 meter lang og ble åpnet i 1986. Sammen med Lukksund bru ga den ferjefri forbindelse mellom fastlandet og Tysnesøya. Byggekostnadene for tunnelen kom på 22 millioner kroner.
Latvia
Latvia (latvisk: Latvija, livisk: Leţmō), offisielt Republikken Latvia (latvisk: Latvijas Republika, livisk: Leţmō Vabāmō), foreldet norsk Lettland, er et land i Nord-Europa og er en av de tre baltiske statene. Republikken grenser til Østersjøen i vest, til Estland i nord, til Russland i øst, til Belarus i sørøst og til Litauen i sør. Med 1,972,000 innbyggere og et territorium på 64,589 km² er Latvia et av de minst befolkningsrike og minst tett befolkede landene i Den europeiske union. Latvias hovedstad er Riga og det offisielle språket latvisk. Euro ble i 2014 innført som valuta. Landet har et temperert klima.
Latvierne er et baltisk folk, kulturelt relatert til estlenderne og litauerne. Sammen med livere er latvierne de innfødte folkene i Latvia. Språket er et indoeuropeisk språk. Landet er også hjem til baltiske russere som utgjør en stor del (27,4 % i 2011) av befolkningen, hvor det finnes en stor andel som ikke har statsborgerskap. Latvia er historisk et protestantisk land, med unntak av regionen Latgale i sørøst som i hovedsak er katolsk.
Republikken Latvias grunnleggelse var den 18. november 1918. Landet var okkupert av Sovjetunionen mellom 1940 og 1941 og 1945–1991 og av Tyskland i perioden 1941-1945. Latvia erklærte gjeninnføringen av sin de facto uavhengighet den 21. august 1991.
Latvia er medlem av FN, EU, Europarådet, NATO, OSSE, IMF og WTO, og er del av Schengen-traktaten.
Etymologi
Navnet er også forklart å stamme fra folkegruppen lettgallere (latvisk: latgaļi). Sammen med kurere, selere og semgallere trekker dagens latviere sine aner tilbake til disse folkegruppene, som på 1200-tallet bodde i området som utgjør dagens Latvia. Latvierne har kalt seg selv latvis på latvisk.
Naturgeografi
Store deler av Latvia er skogkledt, og landet har over 12 000 små elver og over 3 000 sjøer. Lubāns er Latvias største innsjø (82 km²). Daugava er den lengste elven. Elvens totale lengde er 1 020 km, hvorav 367 km i Latvia.
Mesteparten av landet består av fruktbare lavlandssletter, med noen åser øst i landet. Det høyeste punktet er Gaiziņkalns (eller Gaiziņš), som er 312 moh.
I nordvest ligger Rigabukta ut mot Østersjøen. Hovedstaden Riga ligger innerst i denne bukta ved utløpet til elva Daugava (tidligere Dvina eller Dyna på norsk). Andre større byer er Daugavpils lenger opp langs elva og Liepāja på vestkysten.
Klima
Latvisk klima er maritimt og temperert, med kjølige somre og moderat kalde, våte vintre.
I vest, ut mot Østersjøen, har landet en lang kystlinje, mens den går i en stor bue rundt Rigabukta, med hovedstaden Riga i midten. Innlandet består av småkuperte sletter som i øst stiger til et lavt platå med en lang rekke innsjøer og myrer. Det kjølige fuktige klimaet med moderat nedbør kan vinterstid gi noen svært kalde perioder.
Strekninger med furu og gran som blir brutt av beiteland og enger, dekker store områder av landet. Det rike dyrelivet omfatter både rødrev, gaupe og ekorn. Den svært sjeldne europeiske beveren er gjeninnført i mange skogområder rundt om i Latvia.
Folkegrupper
Latviere er de opprinnelige innbyggerne i Latvia. Bare rundt 62 % av landets innbyggere er etniske latviere. Nesten 27 % er av russisk herkomst, og de utgjør den største minoriteten i landet. I noen byer, for eksempel Daugavpils og Rēzekne, er russere til og med i majoritet. Minoriteter fra andre land slik som Belarus, Ukraina, Polen og Litauen bor også i Latvia. Denne blandingen av folkeslag er stort sett et resultat av massiv innvandring i sovjettiden, hvilket reduserte andelen etniske latviere i landet fra rundt 77 % i 1935 til 52 % i 1989.
Språk
Latvisk er et indoeuropeisk språk som tilhører den østbaltiske språkgruppe. Det skrives med latinske skrifttegn, men har egne diakritiske tegn som i hovedsak er ganske like dem som finnes i det tsjekkiske alfabetet. Språket er nærmest i slekt med samogitisk, litauisk og de nå utdødde gammelprøyssiske og seliske språkene.
Religion
De største religioner i Latvia er: den protestantiske kirke, romersk-katolske kirke og den ortodokse kirke.
Historie
Latvia er historisk oppdelt i Livland, Latgale, Zemgale og Kurland. Etter at den tyske biskop Albert gikk i land i 1201 og grunnla Riga, ble området dominert av Den tyske orden fram til 1500-tallet. Etter det fikk Storhertugdømmet Polen-Litauen større innflytelse. I 1621 ble Livland erobret av den svenske kongen Gustav II Adolf, og det ble svensk i 1629. På slutten av 1600-tallet drev Kurland gruvene på Eidsvoll og Kongsberg og forpaktet Flekkerøya ved Kristiansand. Hertugdømmet Kurland forble selvstendig. Etter slaget ved Poltava i 1709 ble Livland russisk, og Kurland fulgte etter i 1795. 18. november 1918 erklærte Latvia seg selvstendig fra Russland og fikk sin frihet 11. august 1920. 17. juni 1940 ble landet okkupert av sovjetiske styrker og ble en sovjetrepublikk. 58 000 latviere ble massedeportert til Sibir i 1941 og 1949.
6. september 1991 ble Latvia selvstendig fra Sovjetunionen.
I 2004 ble Latvia medlem både av EU og av NATO.
Politikk og administrasjon
Latvia har en nasjonalforsamling (Saeima) med 100 representanter som blir direkte valgt for perioder på fire år. Presidenten blir valgt av nasjonalforsamlingen for fire år. Presidenten utnevner statsministeren som utpeker sin regjering, som må bekreftes gjennom en tillitsvotering i nasjonalforsamlingen.
20. september 2003 ble det avholdt en folkeavstemning der 66,9 % av stemmene ble avgitt for at landet skulle gå inn i EU. 1. mai 2004 gikk Latvia inn i unionen. Landet har vært NATO-medlem siden 29. mars 2004. Latvia er en del av Schengen-området, og er medlem av OECD, Europarådet, OSSE, IMF og WHO.
Latvias nasjonaldag er den 18. november.
Administrativ inndeling
Latvia er inndelt i 43 kommuner, hvorav sju har status som «statsbyer». Antallet kommuner ble redusert fra 119 til 43 ved kommunereformen som trådte i kraft 1. juli 2021.
Fra 2009 var landet administrativt inndelt i 110 kommuner og ni bykommuner. Kommunene og byene hadde samme status og myndighet. De 26 fylkene landet tidligere hadde ble avskaffet i 2009. De 525 kommunene som eksisterte før kommunereformen i 2009, ble slått sammen til større enheter. Byene som utgjorde egne kommuner var Daugavpils, Jēkabpils, Jelgava, Jūrmala, Liepāja, Rēzekne, Rīga, Valmiera og Ventspils.
De fire historiske landskapene Kurland, Latgale, Vidzeme og Zemgale er anerkjent i grunnloven, men har ingen administrativ betydning. Latvia har fem planleggingsregioner: Riga, Kurland, Latgale, Vidzeme og Zemgale.
Næringsliv
Etter frigjøringen har Latvia avskaffet planøkonomien og gått over til privat eie av selskaper, banker og land. Staten har dog beholdt delvis eierskap i noen store selskaper. Latvia ble WTO-medlem i februar 1999 og EU-medlem i mai 2004.
Overgangsøkonomien til Latvia ble hardt rammet av den russiske krisen i 1998, og etter dette har latviske myndigheter og selskaper orientert seg mer mot eksport til EU-land. Dette har minsket Latvias avhengighet av Russland.
Gjenværende problemer går på budsjettunderskudd og korrupsjon. Regjeringen forsøker å effektivisere skatteinnkrevingen for å få bukt med noe av underskuddet.
Bruttonasjonalproduktet var $32.4 milliarder amerikanske dollar i 2009.
Kultur
Latvisk matkultur dreier seg for en stor del om enkel bondemat. Akkurat som i landene rundt, er vanlige ingredienser poteter, hvete, bygg, kål, løk, egg og svinekjøtt. Tradisjonell latvisk mat er ofte ganske fet og uten bruk av mye krydder.
Eksempler på tradisjonell mat inkluderer grå erter med løk og bacon, surkål, kald rødbetsuppe og potetsalat (rosols). Drikke er øl eller en drikk kalt kvass, laget på malt av bygg.
Latvia har en spesiell tradisjon med små vers på fire linjer, kalt dainas. Mange tusen av disse versene verserer fremdeles på folkemunne. Tradisjonen gjenfinnes også til en viss grad i Litauen. I 1878 bestemte en gruppe intellektuelle latviere i Moskva seg for å samle og utgi dainas i bokform. Oppgaven var større enn de ventet, og først 40 år senere ble det siste bindet i samlingen publisert. Den mest kjente personen fra dette prosjektet var Krišjanis Barons (født 31. oktober 1835, død 8. mars 1923). Totalt ble 217 800 vers samlet inn (inkludert varianter).
Oppføring på UNESCOs lister
Verdensarvsteder
Oppføringer på UNESCOs verdensarvliste (World Heritage List), verdens kultur- og naturarvsteder.
Mesterverker i muntlig og immateriell kulturarv
Oppføringer på UNESCOs liste knyttet til aktivt vern av immateriell kultur (Intangible Cultural Heritage). Årstallet angir når det ble listeført hos UNESCO.
Tufte
Tufte kan ha betydningen tomt, ofte brukt i forbindelse med arkeologi ved utgraving av gammel bebyggelse. Tufte er også et norsk stedsnavn og etternavn.
Tufte kan ha flere betydninger:
Samuel Plimsoll
Samuel Plimsoll (født 10. februar 1824, død 3. juni 1898) var en britisk politiker og reformator, nå best kjent som mannen bak «Plimsollmerket».
Samuel Plimsoll ble født i Bristol men flyttet tidlig til Sheffield og forlot skolen i ung alder for å arbeide på et bryggeri. I 1853 forsøkte han å etablere seg i London som kullhandler, men mislyktes og ble ruinert. I en periode måtte han bo i et losji for fattige, og erfaringen ga han sympati med samfunnets utslåtte.
På den tiden var livet til sjøs svært farlig; en av fem britiske sjømenn omkom. Dødeligheten var større blant sjømenn enn blant noen annen yrkesgruppe, tusenvis av skip forliste grunnet overlast eller dårlig vedlikehold. De forferdelige tap av sjømenn, og enkenes skjebne fikk Plimsoll til å arbeide for sikkerhet til sjøs. I 1868 ble han valgt inn i parlamentet for det liberale partiet for kretsen Derby og arbeidet utrettelig for lover som kunne sørge for sikrere skipsfart. I 1872 utga han en bok om sjømennenes forhold, den gjorde et sterkt inntrykk på opinionen.
I 1873 nedsatte parlamentet en kommisjon for å utrede saken og i 1875 ble det vedtatt en sjøsikkerhetslov. Plimsoll anså loven for utilstrekkelig, men valgte dog å støtte den. I et parlamentsmøte den 22. juli samme år erklærte imidlertid statsminister Benjamin Disraeli at loven ikke ville bli vedtatt. Plimsoll ble rasende og karakteriserte parlamentsmedlemmene som «skurker». Plimsoll fikk en advarsel, og ba om unnskyldning. Befolkningen delte imidlertid hans syn på at loven hadde blitt stoppet av skipsrederne og opinionen tvang regjeringen til å fremme et lovforslag som året etter ble tilføyd «the Merchant Shipping Act».
Loven ga myndighetene bedre muligheter for å inspisere skip, og innførte en lastelinje, som raskt ble kjent som plimsollmerket. Plimsoll ble gjenvalgt til parlamentet i 1880 men ga opp sin plass til William Vernon Harcourt, som han anså ville fortsette arbeidet for sjøsikkerhet. Plimsoll ble utnevnt som ærespresident for det britiske sjømannsforbundet. Mot slutten av sitt liv besøkte han USA for å prøve å påvirke amerikanerne til å ha en mer balansert beskrivelse av Storbritannia i landets skolebøker.
U7 (Berlins undergrunnsbane)
U7 er en linje ved Berlins undergrunnsbane. Den er Berlins lengste og betjener 40 stasjoner langs en strekning på 31,8 km. Hele linjen er underjordisk og tunnelen var i sin tid verdens lengste. U7 går i sin helhet i tidligere Vest-Berlin og traseen er lagt på tvers av de øvrige linjer slik at det er overgangsmulighet til alle linjer unntatt U5. U7 har fargen lyseblå på rutekart og dens tekniske spesifikasjon er Großprofil.
Linjen trafikkeres hvert 4.-5. minutt mellom 6.00 og 20.30 på hverdager, resten av dagen er det 10 minutters rute. Den trafikkeres også natt til lørdag, søndag og helligdag i 15 minutters takt, de øvrige netter er det buss (N7) langs traseen.
Linjen ble utbygd i flere etapper og opprinnelig var den sørlige delen en del av U6. Første etappe var Mehringdamm–Gneisenaustraße som ble ferdigstilt i 1924 og i årene frem til 1930 ble den forlenget sørover til Grenzallee.
Først på 1960-tallet ble den forlenget vestover i flere etapper og ved den første forlengelsen til Möckernbrücke i 1966, ble den en egen linje med betegnelsen linje 7. Senere forlengelser var til Fehrbelliner Platz i 1971, til Richard-Wagner-Platz i 1978, til Rohrdamm i 1980 og frem til Rathaus Spandau i 1984. I samme periode ble linjen også forlenget sørover, til Britz-Süd i 1963, til Zwickauer Damm i 1970 og til Rudow i 1972.
Robert Pearce
Robert Pearce (født 29. februar 1908, død 15. mars 1996) var en amerikansk bryter som deltok i de olympiske leker 1932 i Los Angeles.
Pearce ble olympisk mester i bryting under OL 1932 i Los Angeles. Han vant den letteste vektklassen, bantamvekt opp til 56,0 kg, i fristil. Det var sju vektklasser i både gresk-romersk- og fristil. Konkurransen i fristil ble avviklet 1. til 3. august 1932.
Grotbreahesten
Grotbreahesten er et fjell i Lom kommune i Innlandet fylke. Det har en høyde på 2 018 meter over havet. Fjellet ligger like nord for Glittertinden, delvis omkranset av Grotbrean.
Mattagami (elv)
Mattagami er en elv som renner nordover i det nordlige Ontario, og munner ut i James Bay helt sør Hudson Bay, Canada. Den renner fra et sted nær byen Timmins, og videre nordover hvor den er oppdememt med et stort antall vannkraftverk før den renner sammen med Missinaibi, og deretter med den østlgie elva Abitibi hvor disse sammen danner Moose River som etter 104 km renner ut i James Bay.
Elvas lengde er 443 km, og nedslagsfeltet er 37 000 km². De viktigste sideelvene er Groundhog og lengre vest Kapuskasing.
Liste over mestvinnende verdenscupvinnere i skisport
Liste over mestvinnende verdenscupvinnere i skisport er en liste over idrettsutøvere med flest seire i verdenscup innen skiidrett. Listen skiller mellom seire i enkeltrenn og seire i verdenscupen sammenlagt.
Mattagami (elv)
Den fremste byen ved elva er Smooth Rock Falls, som krysses av Highway 634, og av Ontario Northland Railway som går sørover mot Ottawa og dessuten videre nordover til Hudson Bay via Abitibi-dalen. Elva ble utforsket av Hudson Bay Company og åpnet for pelshandel, etterhvert også for papirindustri, representert med Tembec Malette Pulp Mill som ble stengt i 2006.
Liste over mestvinnende verdenscupvinnere i skisport
Seire i enkeltrenn
I skiskyting ble seire i OL til og med 2010 og i VM til og med 2021 også regnet som verdenscupseire, og i langrenn inngikk OL- og VM- rennene i verdenscupen til og med OL 1994 og VM 1999. I alpint, skihopping og kombinert har ikke mesterskapsrenn inngått i verdenscupen. Ingemar Stenmark har fem gullmedaljer i mesterskap i tillegg til sine 86 verdenscupseire.
Mattagami (elv)
De totalt sju vannkraftverkene i Mattagami-komplekset omfatter:
Liste over mestvinnende verdenscupvinnere i skisport
Seire i enkeltrenn
Aktive utøvere
Sammenlagtseire
Liste over tidenes mestvinnende i verdenscupen i skiidrett, basert på sammenlagtseire, kronologisk etter det året de oppnådde dette antall seire. Oversikten reflekterer til en viss grad at sportsgrener som speedskiing, telemarkskjøring og freestyle er marginale konkurranseidretter med få deltakere, og at de derfor domineres av en mindre gruppe deltakere som kan ha svært mange seire. Verken telemarkskjøring eller speedskiing har vært OL-grener.
Lubok
En lubok (i flertall lubki, på russisk og med kyrilliske bokstaver лубок, лубочная картинка) er et folkelig russisk trykk med enkle illustrasjoner og historier hentet fra litteraturen, religiøse fortellinger og populære eventyr. Lubki-trykk ble brukt som pynt i hjem og vertshus. Tidlige trykk fra seint på 1600-tallet og tidlig på 1700-tallet var tresnitt, siden kom kobberstikk og etsninger, og fra ca. 1850 litografier.
Det fjerde Fantomet
Det fjerde Fantomet (født 1604, død 1646) er i tegneserien Fantomet den fjerde personen som avlegger Hodeskalleeden. I 1622 rømmer han fra skolen han går på i England for å bli malteserridder men blir tatt til fange og gjort til galeislave. Hans far, Det tredje Fantomet, finner ham og redder ham. I 1625 avlegger han Hodeskalleeden, etter at faren blir drept av pirater.
Lubok
Noen lubki-trykk forekommer i serier og regnes derfor av enkelte som forløpere for moderne tegneserier. Billige og enkle bøker, som de europeiske folkebøkene, som ofte i hovedsak bestod av illustrasjoner, blir kalt lubok-litteratur eller лубочная литература på russisk. Både bildene og bøkene blir vanligvis bare kalt lubki.