cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Adolf Hitler
Ideer og tenkemåte
Hitler usikkerhet om egen sosial status skapte en livslang ambivalens til alle sosiale klasser. Han hadde sympatien for arbeiderklassen og samtidig en klar distanse. I skjul beundret han det utdannede borgerskapet, de rike og mektige, og aristokratiet, samtidig som han foraktet og kanskje hatet de samme gruppene. Hitlers politiske allianse med de herskende klasser var neppe oppriktig selv om han til å begynne med ble smigret av å få oppmerksomhet fra høyere offiserer og andre fremstående figurer. Hans anstrengte forhold til overklassen viser en mindreverdighetsfølelse og aversjon mot de samme figurene han gjerne ville bli knyttet til. Han hadde en særlig motvilje mot høyere offiserer, aristokratiet, professorer og akademikere, og ledende forretningsfolk. Hitler viste respekt, frykt og underdanighet for dominerende personer.
Alan Bullock, som skrev en innflytelsesrik biografi, mente Hitler var en sjarlatan og opportunist med lite indre konsistent i sin politikk. Den britiske historikeren Hugh Trevor-Roper mente de enkelte elementene i Hitlers politikk var del av stort og systematisk program. Den konservative tyske historikeren Andreas Hillgruber mente at Hitlers utenrikspolitikk var fastlagt lenge før han grep makten særlig i Mein Kampf. Den tyske historikeren Martin Broszat mente Hitlers ide om et imperium i øst som en talemåte og metafor.
Hitlers syn på religion
Hitler var alt annet enn likegyldig til religion, og var overbevist om at mennesket hadde en lengsel etter religiøsitet. Siden ungdommen hadde han lest om kristendom, jødedom og til og med om religioner fra utenfor den judeokristne sfære, og han hadde til en viss grad gjort seg kjent med de moderne og tildels esoteriske religionsfilosofiske systemer som var i blomstring tidlig på 1900-tallet. Han avviste skarpt kristendommen i sluttet selskap, og mente den stred mot naturens lover. «Skal man ta kristendommen på ordet, innebærer den en systematisk dyrking av menneskets svakheter». Til tross for sin avvisning av kristendommen gav han gjerne i det ytre sin anerkjennelse til det han kalte positiv kristendom, det vil si de kristne som reorganiserte sin lære i henhold til sine egen germanske herrefolksforestillinger.
Hitlers oppfatninger om religionene var i høy grad i pakt med David Friedrich Strauss' og Ernst Haeckels skrifter. Han betrodde flere ganger til sin nærmeste krets at han aldri hadde vært noen «fromming» (Frömmling), men at man kan inderliggjøre seg selv ved at man senker seg ned i naturens under eller studerer historien, og bli «fylt av ærefrykt av det som ikke kan erkjennes», og oppnå sin «metafysiske tilfredsstillelse» ved det. Hans fromhet (i mangel av et bedre ord) gav seg uttrykk i en overbevisning om at den som kjemper tappert i pakt med naturens lover til slutt «endelig vil motta forsynets velsignelse».
Hitler og katolisismen
Som gutt hadde Adolf Hitler etter alt å dømme tatt til seg den katolske tro fra sin fromme mor og sine lærere, deriblant prester som underviste ham i 2.- og 3.-klasse. Moren oppdro ham i troen, og selv om farens eksempel trakk i retning av lunkenhet var han antagelig å betrakte som en katolsk troende på lik linje med sine jevnaldrende på den tid.
Frafallet dateres vanligvis til realskoleårene i Linz. Byens skoleråd var dominert av eksponenter for den kirkefiendtlige liberalisme, og et flertall av lærerkreftene på realskolenivå verken ville eller kunne bidra til å fremme kristentro blant ungdommen. Dertil kom at han var begynt å kretse rundt den tysknasjonale politiske romantikk, som gjorde front mot den internasjonalistiske kirke. Denne åndsstrømning gjorde seg på denne tiden så sterkt gjeldende at biskopen av Linz, Franz Doppelbauer, klaget over at til og med prestekandidater mistet både kall og gudstro. Et annet element som virket inn på Hitler var den vulgærmaterialisme som utviklet seg blant ungdom som forleste seg på forfattere som for eksempel Ernst Haeckel.
Senere i livet skrøt Hitler av den opposisjon han hadde oppvist under religionsundervisningen på realskolen; og under skolegudstjenesten hadde han der hadde han drevet med ugagn og forstyrret, og forsøkt å få med seg andre på det. Etter eget utsagn hadde han med sine innvendinger mot gudstroen drevet sin religionslærer Franz Sales Schwarz «slik til fortvilelse at han ofte ikke visste inn eller ut». Selv om dette kan ha vært overdrevet, kjenner man til at han åpent tok avstand fra det ene dogmet etter det andre. Senest fra 14-årsalderen hadde han sluttet å tro på nattverden. Han avviste også skriftemålet. En østerriksk ministerialforordning gjorde at gymnasieelever skulle forberedes til det, men bak den lukkede dør bedrev han sannsynligvis ugagn. Den 20. februar 1942 erklærte han at han «fra 13, 14, 15 års alder [...] ikke hadde noen tro lenger» og at heller ingen av hans skolekamerater, med unntak av noen få «helt dumme mønsterelever [...] trodde lenger på den såkalte kommunion». Han hevdet at han allerede da var kommet til at «det hele helst burde sprenges i luften». Ikke desto mindre medgav han at det var noen av medelevene som bevarte sin tro.
Han hevdet blant annet at han som ung hadde stilt prestene til veggs i skriftestolen med pinlige spørsmål. I oktober 1937 fortalte han til NSDAPs propagandaledere at det var en langvarig kamp for ham å løsrive seg fra sine religiøse barndomsforestillinger.
Til en viss grad kan også farens negative sider ha innvirket på Adolf Hitler. Han var en såkalt «frisinnet», uten religiøs tro eller overbevisning, uten å oppfylle de religiøse plikter, og med en heller avvisende holdning til kirken. Borgerskapet og embedsverket i datidens Østerrike var dessuten nokså fascinert av liberalismen som de oppfattet som det sunne motstykke til en tilstivnet og overtroisk katolisisme. Man vet at faren gjerne kom med svært syrlige utfall mot kirken, og at kirkebesøkene for det meste hadde avgrenset seg til pliktfremmøter som til Keiserens Fødselsdag (18. august).
Hitler som «den nye Messias»
Adolf Hitler ansporte til en ekstrem personkult, brukte religiøs språkbruk om seg selv og sin egen rolle, og promoverte og tolererte at det ble brukt temmelig vidtgående sammenligninger mellom ham selv og det guddommelige. Blant de nazistiske forfattere og diktere som gjorde dette, kan nevnes Camilla Meyer-Bennthsow («Adolf Hitler Den store i all evighet, velsignelse for alle tider»), Alice Försterling («Du Braunau, deg har Gud utvalgt, og har skjenket oss det rent tyske vesen» ), SA-dikteren Herybert Menzel («Føreren kommer snart! Ja, Gud hørte det forpinte folkets bønn»), Hanns Johst («Führer og Himmel i samme åsyn, Førerens smil den kosteligste monstrans»), og Fritz von Rabenau («Kristus har sendt Adolf Hitler til vårt tyske land»). Sistnevnte foretok den følgende omdiktning av «Stille Nacht» (Stille Natt, dvs. Glade Jul):
Et dokument fra 14. august 1943, som fikk Hitlers personlige påskrift ''«Det første brukbare utkast! Til Goebbels for bearbeidelse»'', gir et innblikk i propagandaministerens ønsker for fremtiden.
Spring (Kragerø)
''Denne artikkelen omhandler Sportsklubben Spring fra Kragerø. For fotballaget Spring fra Kristiania, se Spring (Kristiania).''
Sportsklubben Spring var opprinnelig en fotballklubb i Kragerø som ble opprettet rundt 1927.
Klubben ble regionsmester i Agderserien i 1933 og spilte blant annet i NM mot Odds Ballklubb samme år (og tapte 1-4).
Klubben hadde sin hovedbase i Havna/Smedsbukta-området i Kragerø hvor medlemmene møttes på kafeteria "Børsen" før og etter kampene. Lokaloppgjørene mot Kragerø Turn (spesielt) trakk opp mot tusen tilskuere. Klubbens drakter var rød og hvit vertikalstripet trøye og sort bukse. Klubben gikk sammen med de øvrige klubbene i Kragerø inn i Kragerø IF rett etter andre verdenskrig i 1946.
Tidlig på 70-tallet brøt enkelte medlemmer av fotballgruppa i Kragerø IF ut og dannet en kort periode Sportsklubben Spring, men denne gikk etter kort tid inn i naboklubben Sannidal IL og ble denne klubbens fotballgruppe med Lyngdalsmyra, og senere Kolbånn Stadion som hjemmebane.
I 2008 re-etablerte klubben seg under navnet Fotballklubben Spring Kragerø blant annet med etterkommere av opprinnelige medlemmer av Spring i ledelsen. Klubben skiftet i 2012 navn til Sportsklubben Spring 08 både for å ta i bruk det opprinnelige navnet, men også fordi klubben har hatt aktivitet i andre sportsgrener, som innebandy.
Klubbens fotballavdeling er pr 2023 inaktiv og har hatt et løst samarbeid med Helle IF.
Vanlig nettsnegl
Vanlig nettsnegl eller nettsnegl (Tritia reticulata), er et bløtdyr og tilhører snegler i gruppen forgjellesnegler. Den er en snegleart i familien Nassariidae.
Den finnes langs kysten av Norge.
Utseende
Skallet er spiralformet med tydelige vindinger og skulpturert overflate med tverribber. Den er lett å kjenne på den nettaktige overflaten på skallet.
Snegler i saltvann tilhører forgjellesneglene og har en renneformet utvekst i skallåpningen har forbindelse med ånderøret.
Levevis
Vanlig nettsnegl lever i havet (saltvann), på 0-40 meters dyp, både på hard og bløt sandbunn.
Vanlig nettsnegl er enkjønnet, enten hanner eller hunner. Hunnen legger egg i gelékapsler hvor hver kapsel inneholder mange egg.
Smykker
Det som trolig er verdens eldste smykker (de antas å være 82 000 år gamle) er håndlagde perler av Nassarius-snegler fra Grotte des Pigeons i Marokko.
Kalervo Toivonen
Kaarlo Kalervo Toivonen (født 22. januar 1913, død 25. juli 2006) var en finsk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Toivonen vant en olympisk bronsemedalje i friidrett under Sommer-OL 1936 i Berlin. Han kom på tredjeplass i spydkast for menn med et kast på 70,72 meter, fem centimeter kortere enn sin landsmann Yrjö Nikkanen som fikk sølv. Tyske Gerhard Stöck vant konkurransen med 71,84 meter.
Nationalsozialistisches Flieger-Korps
Nationalsozialistisches Flieger-Korps (NSFK, «Det nasjonalsosialistiske flyverkorps») var en paramilitær organisasjon under det tyske nasjonalsosialistiske partiet NSDAP. Korpsets oppbygning var bygd på strukturen til partitroppene i SA (Sturmabteilung).
NSFK ble opprettet i begynnelsen av 1930-årene, da Tyskland på grunn av Versaillestraktaten ikke kunne opprette et flyvåpen. Medlemmene fikk militær flyvertrening i seilfly og private motorfly. Da Luftwaffe ble opprettet i 1935 ble mange av medlemmene overført dit, men NSFK fortsatte å eksistere, blant annet for å øke interessen for flyvåpenet. Ettersom medlemmene som ble overført, var medlemmer av nazistpartiet, fikk Luftwaffe en kjerne av nasjonalsosialistiske offiserer, i kontrast til Wehrmacht og Kriegsmarine som fortsatt var dominert av «den gamle garde» fra det tyske aristokratiet.
Under andre verdenskrig utførte NSFKs medlemmer særlig tjeneste i antiluftskytsavdelinger.
Aust-Telemark prosti
Aust-Telemark prosti (tidligere Øvre Telemarken Østfjeldske Prosti) var et prosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke. Prosten hadde sete i Bø i Telemark. Siste prost i Aust-Telemark var Asgeir Sele, utnevnt av kongen i statsråd 25. mars 2011. Prostiet oppstod ved delingen av Øvre Telemarken prosti i Øvre Telemarken Vestfjeldske og Østfjeldske prostier i 1838. Fra 1. januar 2015 inngikk Aust-Telemark prosti i det gjenopprettede Øvre Telemark prosti.
Historikk
Aust-Telemark og Vest-Telemark var ett prosti frem til 1838, under navnet Øvre Telemark prosti. Fra 1838 bestod Aust-Telemark av Seljord, Tinn og Hjartdal prestegjeld. Aust-Telemark prosti lå under Agder bispedømme til 1941, under Skien bispedømme 1942-46, og deretter under Agder igjen fra 1947. Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket. Kirken ble nå organisert med soknene som grunnenheter, og prestene ble ansatt i et prosti. Fra 1. januar 2005 ble navnet på bispedømmet endret til Agder og Telemark bispedømme.
Fra 1.1.2006 ble Nedre Telemark prosti delt i Aust-Telemark prosti og Vest-Telemark prosti. Seljord ble overført til Vest-Telemark prosti, mens resten gikk til Aust-Telemark prosti. I 2010 lå følgende sokn under Aust-Telemark prosti; Holla og Helgen, Sauherad og Nes, Hjartdal med Sauland og Tuddal. Heddal, Lisleherad, og Gransherad, Seljord, Rjukan, Flatdal og Åmotsdal, Notodden, Bø, Lunde og Flåbygd, Tinn med Atrå, Ausbygd, Mæl og Hovin. 1.1.2015 ble Aust-Telemark og Vest-Telemark prostier slått sammen til Øvre Telemark prosti.
Roger Dahl
Roger Dahl (født 24. august 1951) er en norsk hundekjører fra Alta i Finnmark som regnes som en av grunnleggerne av Finnmarksløpet.
Han er mest kjent for sin innsats i Finnmarksløpet som er Europas lengste sledehundløp og som han har fullført 27 ganger. Han vant i 1992, 2005 og FL2011 (åpen klasse - 1000 km).
I 2005 hadde Finnmarkløpet NM-status og Roger Dahl ble dermed også Norgesmester dette året. Han har brutt Finnmarksløpet kun én gang, da han kjørte han med schäferhunder i stedet for huskies. I 2011 var Finnmarksøpet godkjent som NM, og han ble norgesmester og mottok kongepokalen.
Fylkesvei 1780
Fylkesvei 1780 går mellom Bøverbru og Brumunddal sentrum i Ringsaker kommune.
Før 1. januar 2010 hadde veien betegnelsen fylkesvei 21.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 92 (Hedmark).
EM i friidrett 1950 – 100 meter kvinner
Dette er de offisielle resultatene for øvelsen 100 meter damer ved EM i friidrett 1950 i Brussel, Belgia.
Norge var ikke representert i øvelsen.
Forsøksheat
24. august
Heat 1
Vind: 0 m/s
Heat 2
Vind: 0.4 m/s
Heat 3
Vind: -1.9 m/s
Luftpalass
Luftpalass er et musikkalbum med Tre Små Kinesere fra 1991.
For albumet fikk de Spellemannprisen 1991 i kategorien Pop.
Salman Ahmad
Salman Ahmad (panjabi: سلمان احمد) (født 12. desember 1963) er en pakistansk musiker og skuespiller. Han er også kjent for sine politiske standpunkt i forhold til Pakistan-India-konflikten, samt hiv- og aids-problematikken.
Musikkarriere
Han var medlem i bandet Vital Signs, men forlot bandet etter deres debutalbum. Han fortsatte så i bandet Junoon som er sørasias største og lengstlevende rockeband.
TV-opptredener
Salam Ahmad har deltatt dokumentaren It's My Country Too for BBC og dokumentaren The Rock Star and The Mullahs for PBS. Han har også vært på CNN og NPR for å snakke på vegne av det muslimske og det pakistanske folk.
Nobels fredspris-konserten
I desember 2007 spilte Ahmad sammen med artister fra hele verden, på Nobels fredspriskonserten i Oslo med sitt band Junoon. Han spilte til ære for Al Gore og FNs klimapanel.
Konflikt med norsk politiker
Konflikten handlet om at Salman Ahmad nektet for å ha mottatt honorar fra høyrepolitikeren Aamir Sheikh for en veldedighetskonsert i Oslo for jordskjelvet i Kashmir 2005, til tross for at han har signert en norskskrevet kontrakt 5. november 2005. Ahmad beskyldte med uttalelsen: «Jeg kan ikke norsk. Signaturen på denne kontrakten er tydelig forfalsket» at Sheikh for å ha forfalsket kontrakten. Men etter at kontrakten har blitt gjennomgått av den profesjonelle skriftgransker Reidun Wilhelmsen har det blitt konkludert med at underskriften var ekte. Ahmad uttaler så at han ønsker å gå rettens vei, Sheikh hyret John Christian Elden.
Antifascisme
Antifascisme er en transnasjonal politisk bevegelse og et tankesett som fremmer aktiv politisk motstand mot organisert fascisme, nazisme og høyreekstremisme. Sentralt i den moderne antifascismen ligger tanken om at fascistiske bevegelser må stanses gjennom sivile og direkte aksjoner.
Begrepets betydning og historie
I språklig forstand betyr antifascisme motstand mot fascisme. Begrepets innhold avhenger dermed av hva som legges i begrepet fascisme, og dette har variert betydelig gjennom det tjuende og tjueførste århundret, og i ulike deler av verden. Opprinnelig ble uttrykket fascisme brukt for å betegne det totalitære regimet i Italia under Benito Mussolini. Fascisme var det uttrykket denne bevegelsen benyttet om seg selv. Etter hvert har det imidlertid blitt brukt til også å omfatte lignende regimer i blant annet Tyskland, Østerrike (austrofascisme) og Spania.
Sovjetunionen, Den kommunistiske internasjonale (Komintern) og tilsluttede kommunistpartier over hele verden begynte allerede fra 1924 å bruke ordet fascisme om det meste som ikke var kommunisme; f.eks. ble sosialdemokrati betegnet som sosialfascisme fra 1924, og på samme måte kunne man snakke om f.eks. «sentrumsfascisme» osv. Slik Komintern så det, var «sosialfascisme», «sentrumsfascisme», den italienske fascismen, nazismen osv. alle varianter av det samme «fascistiske systemet», som måtte bekjempes. På 1920- og 1930-tallet oppfattet man «sosialfascismen» (sosialdemokratiet) som den farligste formen for fascismen, på grunn av dens oppslutning og «falske» sosiale profil som gjorde den til en nødvendig støtte for «kapitaldiktaturet». Josef Stalin uttalte i 1924: «Fascismen er en kamporganisasjon for borgerskapet, som støtter seg på den aktive støtten fra sosialdemokratiet. Sosialdemokratiet er objektivt den moderate fløyen av fascismen. Disse organisasjonene utelukker ikke hverandre, men utfyller hverandre. De er ikke motpoler, men tvillingbrødre». «Antifascisme» i Sovjetunionen og innen kommunistpartier ellers betød derfor kamp mot alle man oppfattet som «fascister», dvs. alle kommunismens motstandere.
I sovjetisk propaganda, og i østblokken ellers, ble ordene nasjonalsosialisme og nazisme nær sagt aldri benyttet om Det tredje rikets ideologi; man benyttet systematisk fascisme. Det har blitt innvendt at denne utvidede bruken svekker en presis forståelse om viktige aksentforskjeller og skillende særtrekk mellom nazismen og den italienske fascismen. En viktig forskjell er at italiensk fascisme var lite rasistisk (om enn sterkt sjåvinistisk), mens nazismen var rasistisk og ikke minst antisemittisk. Ettersom antisemittisme stod sterkt i Sovjetunionen, også etter annen verdenskrig, kan denne forskjellen sett fra øst ikke ha fortonet seg så viktig å få frem.
Fra sovjetisk side ble begrepet fascisme ganske raskt brukt til å omfatte NATO og vestlig politikk i sin alminnelighet under den kalde krigen. Blant annet hadde Berlinmuren det offisielle navnet «Antifascistisk beskyttelsesmur». På denne måten ville kommunistene uttrykke hva de mente om det demokratiske NATO-landet Vest-Tyskland og NATO-alliansen forøvrig. Blant kritikerne av det sovjetiske systemet ble det imidlertid pekt på likhetstrekk mellom fascismen og det totalitære systemet som etter hvert utviklet seg i Sovjetunionen, da særlig under Stalin (jf. stalinismen).
Den antifascistiske bevegelsen (Antifa)
Antifascisme betegner fremfor alt den organiserte antifascistiske bevegelsen (ofte kjent under forkortelsen «Antifa»), som opprinnelig oppstod med støtte fra Sovjetunionen i flere europeiske land. Bevegelsen har tilhørighet på den radikale venstresiden, og omfatter grupperinger som Antifascistisk aksjon, som opprinnelig var en kamporganisasjon for det tyske kommunistpartiet på 1930-tallet.
Seinere - fra 1980-tallet - ble navnet brukt av ulike europeiske venstreradikale grupperinger i opposisjon mot blant annet nynazister. Slike grupper i vestlige land sympatiserte under den kalde krigen med landene i østblokken og hadde gjerne en «anti-imperialistisk» (særlig anti-amerikansk) orientering.
Frithjof Wilborn
Frithjof Wilborn (født 12. november 1961) er en norsk programleder, journalist og tidligere fotballspiller i Sportsklubben Brann, Strømsgodset og. Han var ansatt i TV 2 fra 1995 til 2008 og igjen fra 2017. Han har også jobbet noen år som lærer.
Antifascisme
Kritikk av begrepet
Statsviteren og Hannah Arendt-eksperten Antonia Grunenberg anser begrepet, på grunn av dets utelukkende negative definisjon, som en «merkverdig orddannelse, som uttrykker et være-mot, men ikke noe politisk konsept». Enhver demokrat er motstander av fascismen, men enhver motstander av fascismen er ikke demokrat, understreker Grunenberg. Dermed kan begrepet antifascisme like godt knyttes til ideologier som selv er totalitære.
Også statsviteren Manfred Funke fremhever at antifascisme som begrep utvisker skillet mellom demokrater og motstandere av demokratiet, og er et «politisk universalvåpen med blendkarakter».
Michael Richter mener begrepet antifascisme ufarliggjør den egentlige fascismen og nazismen gjennom den utvannede og ideologiske bruken av begrepet som østblokken og kommunistpartier alltid har stått for, der begrepet rettet seg mot alt som ikke var kommunisme og sidestilte sosialdemokrater, liberale og kristendemokrater med fascister og nazister.
Frithjof Wilborn
Utdanning og yrkesliv
Han spilte 72 kamper for Strømsgodset fra 1983 til 1985, og rundt 60 kamper for Brann fra 1986 til 1988. Han ble kåret til årets spiller i Strømsgodset i 1985 og årets spiller i Brann i 1986.
Wilborn jobbet sju år som lærer på Lillehammer, fire år som frilansjournalist i Bergens Arbeiderblad og Gudbrandsdølen. Han startet som reporter i TV 2 Sporten i 1995. Etter var han programleder for serier som Mestermøtet, Vil du bli millionær?, Farmen, Mine damer og herrer og Jeg gjør hva som helst. Utover dette ledet han TV 2s tiårsjubileum med Nadia Hasnaoui i 2002, og i 2005 showet i Oslo Spektrum som markerte at det var 100 år siden kong Haakon kom til landet. I 2006 og 2007 var han programleder for gründerkonkurransen Skaperen.
Han sluttet i TV2 i 2008 etter en lengre konflikt med kanalen. I april 2009 tiltrådte han som daglig leder i Os Fotball og i 2011 ble han ansatt som barneskolelærer på Drengsrud skole i Asker.
I 2021 er Wilborn deltager i en ny sesong av gameshowet Fangene på fortet.
Sammenslutningen av karibiske stater
Sammenslutningen av karibiske stater (engelsk Association of Caribbean States, forkortet ACS, spansk Asociación de Estados del Caribe, fransk Association des États de la Caraïbe) ble dannet for å fremme konsultasjon, samarbeid og felles innsats mellom alle landene i Karibia. Organisasjonen består av 24 medlemsland og fire assosierte medlemmer. Konvensjonen om oppretting av ACS ble undertegnet den 24. juli 1994 i Cartagena de Indias i Colombia.
Lajes
Lajes er en kommune i delstaten Rio Grande do Norte i nordøstregionen av Brasil.
Stuping under VM i svømming 2011 – 10 meter synkron kvinner
10 meter synkron kvinner under VM i svømming 2011 ble avholdt den 18. juli.
Resultater
Kvalifiseringsrunden ble avholdt den 18. juli klokken 10.00 lokal tid. Finalen ble avholdt samme dag klokken 17.15.
Grønn viser til finalister
Ebla
Ebla (arabisk: إبلا‎), dagens moderne navn for stedet er lokalisert til landsbyen Mardikh i guvernement Idlib i Syria, men var i oldtiden en by som lå rundt 55 km sørvest for oldtidsbyen og dagens moderne by Aleppo. Ebla var en betydningsfull bystat i to perioder, den første i slutten av 2000-tallet f.Kr., og deretter på nytt mellom 1800 og 1650 f.Kr. Stedet er kjent for sine Ebla-tavler, et arkiv på rundt 20 000 leirtavler med kileskrift som er funnet der, datert fra en gang rundt 2250 f.Kr., skrevet på sumerisk skriftspråk i eblaittisk språk — et tidligere ukjent språk som i dag er det tidligste dokumenterte semittiske språk etter det meget nært beslektede akkadiske.
Oppdagelse og utgavninger
I 1964 begynte italienske arkeologer fra universitet La Sapienza i Roma under ledelse av Paolo Matthiae utgravninger ved Tell Mardikh. I 1986 avdekket de en statue dedikert til gudinnen Ishtar som bar navnet til Ibbit-Lim, en konge av Ebla. Det identifiserte byen, leng kjent fra egyptiske og akkadiske inskripsjoner. I det neste tiåret avdekket arkeologene et palass som er datert til rundt 2500-2000 f.Kr. Rundt 2 500 velbevarte leirtavler med kileskrift ble også funnet i ruinene. Rundt 80 prosent av tavlene er skrevet med den vanlige sumeriske kombinasjonen av logogrammer og fonetiske tegn, mens resten var en innovativ, rent fonetisk representasjon som benyttet sumersk kileskrift for en til da ukjent semittisk språk som ble kalt for eblaittisk. Tospråklige ordlister på sumersk og eblaittisk ble også funnet blant leirtavlene, noe som gjorde det mulig å oversette dem. Giovanni Pettinato og Mitchell Dahood mente at eblaittisk var vestsemittisk, men I. J. Gelb og andre var overbevist om at det var en østsemittisk dialekt, nærmere beslektet med akkadisk språk. Det er i dag alminnelig akseptert at eblaittisk er en del av den østsemittiske grenen av semittisk språk, og meget nært beslektet med akkadisk.
Eblas nær forbindelse med sørlige Mesopotamia hvor skriftspråket hadde blitt utviklet, framhevet ytterligere kontakten mellom sumerne og de semittiske kulturene på denne tiden.
FNs medlemsland
De forente nasjoner har 193 medlemsland. Sør-Sudan er det siste landet som ble medlem av organisasjonen 14. juli 2011. I tillegg har Den hellige stol (Vatikanstaten) og Palestina status som observatørstater og en rekke internasjonale organisasjoner og andre enheter har observatørstatus i FNs hovedforsamling.
Ebla
Oppdagelse og utgavninger
Det synes nå som om bygningene som huset leirtavlene ikke var palassbiblioteket, som kanskje ennå ikke er funnet, men et arkiv av anskaffelser, forskrifter og tributter, rettssaker, diplomatiske og handelskontakter, og et scriptorium, skriverom, hvor lærlingene kopierte tekster. De større leirtavlene hadde opprinnelig vært lagret i hyller, men hadde siden falt på gulvet da palasset ble ødelagt. Lokaliseringen av tavlene ble oppdaget hvor de hadde falt, noe som gjorde det mulig å rekonstruere deres opprinnelige posisjon på hyllene. Det viste seg da at de hadde blitt lagret og arkivert i henhold til deres emneinnhold.
FNs medlemsland
Kinas sete
Republikken Kina var en av de opprinnelige grunnleggerne av FN i 1945. Men den Kuomintang-kontrollerte regjeringen ble avsatt i 1949 samtidig som den nye kommunistregjeringen i Folkerepublikken Kina tok over kontrollen over mesteparten av landet. Likevel fortsatte representanter for nasjonalistregjeringen å representere Kina i FN, selv om det ofte ble oppfattet som lite korrekt, sett i lys av at Republikken Kina omfattet kun Taiwan (og andre utaskjærs øyer) sammenlignet med Folkerepublikken Kina som omfattet hele Fastlands-Kina. I oktober 1971 vedtok FNs generalforsamling resolusjon 2758 som endret Kinas representasjon i FN, slik at det ikke lenger ble representert av Republikken Kina, men i stedet av Folkerepublikken Kina; dette gjorde at Folkerepublikken Kina fikk fast sete i Sikkerhetsrådet. Siden Republikken gjorde krav på å være hele Kinas regjering, nektet den å godta denne avgjørelsen, og er derfor ikke representert i FN. Det er mulig at det i 1971 hadde gått an å få gjennom en resolusjon som anerkjente Taiwan som en selvstendig stat på det tidspunktet, gikk Chiang Kai-shek imot dette. I nyere tid, har Taiwan, under regjeringer som argumenterer at Taiwan ikke er en del av Kina, men et eget land, forsøkt å bli medlem som «Taiwan» (og å representere kun Taiwan, ikke hele Kina), men dette har stadig blitt blokkert av Folkerepublikken Kina, som holder på sitt krav om at Taiwan er en del av dets territorium. Under president Ma, fra KMT, som vant presidentvalget i mars 2008, er det usannsynlig at Taiwan kommer til å søke om FN-medlemskap, siden KMT fastholder det synet at Taiwan er en del av Kina, men at det er Republikken Kina, og ikke Folkerepublikken, som er det «sanne» Kina.
Observatørland
I tillegg til medlemslandene som er listet overfor, er Den hellige stol (Vatikanstaten) og Palestina permanente observatørstater. Det innebærer at statene har status som permanent observatør ved FNs hovedforsamling og kan delta i forsamlingens arbeid, men uten å ha stemmerett. Noen internasjonale organisasjoner har en tilsvarende observatørstatus.
Mansfield Park
Mansfield Park er en roman skrevet av Jane Austen mellom 1812 og 1814. Romanen ble publisert i juli 1814 av Thomas Egerton, som utgav Jane Austens to første romaner, Fornuft og følelse og Stolthet og fordom. Da den nådde andre opplag ble imidlertid publiseringen overtatt av John Murray, som også publiserte den neste romanen, Emma.
Sammendrag
Barna når etter hvert voksen alder. Den strenge patriarken Sir Thomas reiser da bort et års tid for å håndtere problemene på plantasjen han eier på Antigua. Den fasjonable og verdensvante Henry Crawford og søsteren hans, Mary Crawford kommer til landsbyen, og de bor hos søsteren sin, prestens kone. Crawford-søskenparets ankomst forstyrrer den rolige tilværelsen på Mansfield Park, og setter i gang en rekke romantiske forviklinger. Mary og Edmund begynner å bli fortrolige med hverandre, selv om Edmund ofte bekymrer seg over at hennes manerer er fasjonable og at hun ofte konverserer på en kynisk måte, noe som avslører en mangel på gode prinsipper. Hun er imidlertid engasjerende, vakker og sjarmerende, og gjør hva hun kan for å bli venner med Fanny. Fanny frykter at Mary har forhekset Edmund, og at kjærlighet har gjort ham blind for hennes mangler. Henry leker med følelsene til både Maria og Julia, på tross av at Maria allerede er forlovet med den kjedelige, men svært rike Mr. Rushworth. Maria tror at Henry virkelig er forelsket i henne, og behandler Mr. Rushworth kjølig, og han blir sjalu. Fanny blir lagt svært lite merke til i familiekretsen, og hennes tilstedeværelse blir ofte oversett. Hun blir flere ganger vitne til Maria og Henry i kompromitterende situasjoner.
Oppmuntret av Tom og hans venn Mr. Yates begynner de unge å sette opp et skuespill, Elizabeth Inchbalds stykke Lovers' Vows; Edmund og Fanny er opprinnelig begge mot dette, fordi de tror at Sir Thomas ville mislikt det og følt at stykkets tema ikke var passende. Edmund blir etter hvert overtalt, og han tilbyr seg å spille Anhalt, elskeren til rollefiguren som Mary Crawford skal spille. Skuespillet gir Mary og Edmund en mulighet til å snakke om kjærlighet og ekteskap, og gir dessuten Henry og Maria en unnskyldning til å flørte åpenlyst. Sir Thomas ankommer uventet mens de holder på med å øve til stykket, og dermed blir det ikke noe av oppsetningen. Henry drar sin vei, og Maria er knust; hun innser at Henry ikke elsker henne. Hun gifter seg med Mr. Rushworth, og de drar til Brighton, og tar Julia med seg. I mellomtiden har Fannys etter hvert gode utseende og behagelige lynne gjort at Sir Thomas setter større pris på henne, og han tar større hensyn til hvordan hun har det.
Henry kommer tilbake til Mansfield Park og bestemmer seg for å more seg ved å få Fanny til å bli forelsket i ham. Hennes genuine vennlighet og snille vesen fører til at han blir forelsket i henne i stedet. Han frir til Fanny, men Fannys avsmak for hans upassende flørting med kusinene hennes, samt hennes kjærlighet til Edmund, gjør at hun sier nei. Bertram-slektningene hennes er skuffet, ettersom dette hadde vært et ekstremt godt giftermål for en fattig gjente som Fanny. Sir Thomas mener at hun er utakknemlig. Henry bestemmer seg for å fortsette å gjøre kur til Fanny, i håp om at hun med tiden vil skifte mening. Sir Thomas gir sin støtte til at Fanny reiser tilbake til Portsmouth for at hun skal bli overbevist om at han har forandret seg og er henne verdig. Fannys holdning begynner å myknes, men hun holder fortsatt fast ved at hun ikke vil gifte seg med ham.
Henry drar til London, og kort tid etter hører Fanny om en skandale som involverer Henry og Maria. De to hadde møttes igjen og gjenopptatt flørtingen, noe som raskt ble til et sidesprang. Sidespranget blir oppdaget og hintet om i en nasjonal avis. Maria forlater huset til ektemannen sin og rømmer sammen med Henry. Skandalen er komplett, og sidespranget fører til at Maria blir skilt. Henry vil imidlertid ikke gifte seg med henne. Som om ikke det var nok, har Tom blitt syk, og Julia har rømt sammen med Mr. Yates. Fanny kommer tilbake til Mansfield Park for å trøste sin onkel og tante og hjelpe til med å stelle for Tom.
Aspfjorden
Aspfjorden (lokalt Ospfjorden, lulesamisk: Esmevuodna), er en fjordarm av Sørfolda i Sørfold kommune i Nordland som strekker seg 3,5 kilometer i nordøstlig retning fra innløpet mellom Aspenes i nord og Kvarvshaugen i sør.
Fra det 1,7 kilometer brede innløpet smalner fjorden gradvis innover til om lag 650 meter midtfjords. Det 480 meter høye Aspenesfjellet ligger på nordsiden mens Innerfjellet (246 moh.) ligger i den indre delen på sørsiden mens den ytre delen preges av åslandskap. I fjordbunnen har Aspfjordelva, som kommer ned fra Ospfjorddalen, sitt utløp.
En kort trasé av E6 passerer fjordbunnen mellom Kalviktunnelen og Aspfjordtunnelen hvor Aspfjord-gårdene ligger. Lokale veier går langs nordsiden til Aspenes og til Kvarv-grendene på sørsiden.
Pampulha
Pampulha er både en innsjø og et nabolag i Minas Gerais' hovedstad, Belo Horizonte i Brasil. Innsjøen ble opprettet i 1940-åra av den berømte borgermesteren og senere brasilianske presidenten Juscelino Kubitschek.
Pampulha-området er en av Belo Horizontes viktigste turistattraksjoner. Stedet har mange moderne byggverk av arkitekten Oscar Niemeyer. Disse ble i 2016 oppført på UNESCOs verdensarvliste. Sankt Frans av Assisis kirka er et av Pampulhas best kjent bygninger. Blant andre viktige byggverk omkring innsjøen er et kunstmuseum, to parker, to store idrettsanlegg og flere fine hus.
Minnesota
Minnesota er en delstat i Midtvesten i USA. Den grenser til Wisconsin i øst, Iowa i sør, Sør-Dakota og Nord-Dakota i vest og mot Canadas provinser Ontario og Manitoba i nord. Minnesota har over 5,7 millioner innbyggere (2020). Over halvparten bor i «tvillingbyene» Minneapolis og Saint Paul.
Minnesota ligger ved Øvresjøen (Lake Superior) og er ellers kjent for sine tusener av mindre innsjøer. Mississippivassdraget har sin kilde i Itascasjøen nordvest i Minnesota. I det skogkledte nord drives det bergverk, skogbruk og villmarksturisme. Vest i Minnesota ligger prærien, hvor det drives intensivt jordbruk. I sørøst er det bratte elvedaler og store løvskoger.
Minnesota har vært bebodd i årtusener av ulike indianerfolk. På 1600-tallet begynte franske oppdagelsesreisende, pelsjegere og misjonærer å utforske området, og de kom i kontakt med dakota- og ojibwastammene. Store deler av det som nå er Minnesota, var en del av Fransk Louisiana frem til Louisiana-kjøpet i 1803, da det ble et amerikansk territorium. Minnesota i sin nåværende utstrekning ble innlemmet som delstat i 1858.
På 1800- og 1900-tallet innvandret mange skandinaver og tyskere. Minnesota er fortsatt et kjerneområde for norsk-amerikansk kultur. En femtedel av befolkningen, nesten 900 000 personer, regner seg selv som norsk-amerikanere, og det er det største antallet i noen delstat.
Minnesota har høy levestandard, og er en av delstatene med sunnest befolkning og de beste lese- og skriveferdighetene. Delstaten har høy samfunns- og valgdeltagelse, og fører en moderat, progressiv politikk.
Delstatens offisielle kallenavn er L'Étoile du Nord, som er fransk for «Nordstjernen».
Historie
Området som i dag utgjør Minnesota var opprinnelig befolket av Sioux- og Chippewa-indianere. I slaget ved Kathio i 1750 beseirer Chippewaindianerne Siouxindianerne og erobrer området som er rikt på villris. Det ble innlemmet i USA ved Louisiana-kjøpet i 1803. I 1820-årene begynte det å komme nybyggere fra New England og senere fra Europa, da særlig Skandinavia og Tyskland. Til det sørøstlige hjørne av Minnesota kom det flere norske immigranter enn til hele USA for øvrig. Den svenske forfatteren Vilhelm Moberg har i romantrilogien «Utvandrerne» skildret en familie som utvandret fra Småland og bosatte seg ved innsjøen Ki-Chi-Saga som senere fått navnet Lake Chisago i fylket Chisago County. I mai 1858 ble den USAs 32. stat.
Demografi
Bureau of the Census estimerte at befolkningen til Minnesota var på 5 344 861 den 1. juli 2011. Det var en befolkningsvekst på 0,77% siden folketellingen i 2010.
Fra år 1850 til 1900 hadde Minnesota en stor befolkningsvekst. Innbyggertallet økte fra i underkant av 6100 i 1850 til i overkant av 1,7 millioner i 1900. De neste seks ti årene etter 1900 hadde staten en befolkningsvekst på 15% hvert 10 år. I 1960 hadde staten et innbyggertall på 3,4 millioner. Mellom 1960 og 1970 hadde staten en befolkningsvekst på 11%. De 3 neste ti årene etter 1970 hadde Minnesota en gjennomsnittlig befolkningsvekst på 9% per ti år. Befolkningen i Minnesota var på 4,9 millioner mennesker i 2000.
37,9% av Minnesotas befolkning er av tysk herkomst, 16,8% norsk, 11,7% av irsk, 9,5% av andre nordiske land, 6,3% av engelsk, 5,1% av tsjekkisk, 4,2% av fransk, 3,7% av  polsk (2009).
Fylker
Minnesota har 87 fylker (counties).
Økonomi
Kilde: The World Almanac 2008, side 45 og 555-587.
Lajes Pintadas
Lajes Pintadas er en kommune i delstaten Rio Grande do Norte i nordøstregionen av Brasil.
Olathe
Olathe kan referere til:
Vest-Telemark prosti
Vest-Telemark prosti (tidligere Øvre Telemarken Vestfjeldske prosti) var et prosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke. Prosten hadde sete i Dalen i Tokke kommune. Prostiet oppstod ved delingen av Øvre Telemarken prosti i Øvre Telemarken Vestfjelske og Østfjeldske prostier i 1838. Fra 1. januar 2015 inngår tidligere Vest-Telemark prosti i det gjenopprettede Øvre Telemark prosti.
Historikk
Vest-Telemark prosti og Aust-Telemark prosti var ett prosti frem til 1838, og het Øvre Telemark prosti. Prostiet bestod da av Kviteseid, Lårdal, Mo, Nissedal og Vinje. Prostiet lå under Agder bispedømme til 1942, under Skien bispedømme 1942-46, igjen under Agder fra 1947. Fra 1. januar 2005 ble navnet på bispedømmet endret til Agder og Telemark bispedømme.
Fra 1.1.2006 ble Nedre Telemark prosti delt mellom Aust-Telemark prosti og Vest-Telemark prosti. Seljord ble overført til Vest-Telemark prosti mens resten gikk til Aust-Telemark prosti. Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket. Kirken ble nå organisert med soknene som grunnenheter, og prestene ble ansatt i et prosti. I 2010 lå følgende sokn under prostiet; Kviteseid (med Fjågsund, Kilen, Brunkeberg og Vrådal) Tokke (med Lårdal, Eidsborg, Høydalsmo, Mo og Skafså) Rauland (med Øyfjell og Mosstrond) Vinje (med Nesland og Grungedal), Fyresdal, Nissedal (med Treungen) Seljord (Flatdal og Åmotsdal)1.1.2015 ble Aust-Telemark og Vest-Telemark prostier slått sammen til Øvre Telemark prosti.
Sidevogn
En sidevogn er et etthjuls kjøretøy som monteres på siden av en motorsykkel. Sammen danner de da en sidevognsekvipasje.
En sidevognsekvipasjer er en usymetrisk tre-hjuling, der sidevognens hjul som regel ikke er på akse med noen av motorsykkelens hjul. Vanligvis har ekvipasjen drift kun på motorsykkelens bakhjul. Dette er forskjellig fra en trehjul-motorsykkel, der hjulene er symetrisk plassert.
En tradisjonell sidevogn består av en ramme, som er festet til motorsykkelens ramme på den ene siden, og bæres av hjulet på den andre, og med et lite karosseri med passasjersete og/eller bagasjeplass.
Det finnes i hovedsak tre hovedtyper sidevognsekvipasjer. Den ene, som også er den opprinnelige, har en sidevogn som lett kan taes av og på sykkelen. Den andre typen er mer permanent montert på motorsykkelen, og motorsykkelens hjuloppheng og hjul er endret for å gi bedre kjøreegenskaper. Denne typen er den vanligste i dag. Den siste typen er bygget som ett komplett kjøretøy fra produsenten, og det er ikke mulig å ta av sidevognen.
Etterstadsletta (Oslo)
Etterstadsletta  (1-99b, 2-128) er en gate på Etterstad i Oslo og går i en bue fra Biskop Jens Nilssøns gate i nordlig og østlig retning før den kommer tilbake til Biskop Jens Nilssøns gate. Samlet danner de to gatene en ring rundt Etterstad. I nr 4. ligger OBOS' første boligblokk fra 1931, med navn Etterstad 1. I nr 5 ligger Etterstad videregående skole, tidligere Oslo teknisk-maritime skole. Mesteparten av den øvrige bebyggelsen utgjøres av boligblokker fra forskjellige faser: Fra 1947 til 1960 bygget OBOS ut store deler av området med lamellblokker, samt fire store punktblokker øverst på området. I midten av boligområdet ligger Etterstadparken, et langstrakt parkdrag orientert øst-vest. På 1980-tallet bygget Selvaag ut området mot Alnaelva med terrasseblokker.
Etterstadsletta ble vedtatt som gatenavn i 1951, men navnet har lenge blitt brukt i andre sammenhenger. Alt på 1800-tallet ble benevnelsen Etterstadsletta brukt om ekserserplassen som lå her.
Kittson County
Kittson County er et fylke i den amerikanske delstaten Minnesota. Det ligger i det nordvestlige hjørnet av staten og grenser mot Roseau County i øst og Marshall County i sør. Det har også grense mot delstaten Nord-Dakota i vest og Canada i nord.
Kantteger
Kantteger (Coreidae) er insekter som tilhører tegene, en gruppe av nebbmunner. Det er i Norge funnet 5 arter av kantteger.
Navnet kommer av at enkelte arter har en bred og utstående kant langs kroppen.
Kittson County
Kittson Countys totale areal er 2 858 km² hvorav 17 km² er vann. I 2000 hadde fylket 5 285 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Hallock.
Kantteger
Utseende
Kantteger er gjennomsnittlig store teger, med lengde oppmot 2 cm, noen arter kan bli hele 4 cm. og er dermed av de aller største landtegene, men så store arter finnes ikke i Norge. Utseende varierer mye, men de fleste artene har god kamuflasje og enkelte har spesielle utvekster på kroppen eller beina. Fargene er som regel brunlige, men de kan være både fargerike og ha et metalisk utseende.
Levevis
Kantteger er nebbmunner, det vil si at de har sugende munndeler, som de bruker til å suge plantesaft med. Mange arter er derfor skadedyr i jord- og landbruket, ved at de suger plantesaft fra nyttevekster. Ingen av kanttegene er rovdyr.
Kittson County
Fylket har fått sitt navn etter pelshandleren og jernbaneentreprenøren Norman Kittson.
Kantteger
Levevis
De fleste artene finnes i varmere strøk. Bare et fåtall finnes i Norge.
Eggene legges på vertsplanten, hvor egget klekker. Kantteger har ufullstendig forvandling, overgang fra nyklekt larve til det voksne kjønnsmodne insektet går gradvis gjennom flere nymfestadier. Nymfen gjennomgår omtrent fem hudskift eller larvestadier. Utviklingen fra egg til voksen tar vanligvis omtrent fire uker.
Systematisk inndeling / norske arter
Kantteger tilhører nebbmunnene som har det til felles at munndelene er sugende og at de suger opp næringen. Nebbmunner lever av plantesaft fra planter og trær. Foruten tegene består nebbmunnene av plantesugere (Homoptera).
Familien kantteger er systematisk plassert i delgruppen Trichophora, sammen med: Vepseteger, Hyocephalidae, Rhopalidae, Stenocephalidae
Et latinsk familienavn ender med ...idae, og et navn på en overfamilie på ...oidea.
EM i friidrett 1954 – 100 meter kvinner
Dette er de offisielle resultatene for øvelsen 100 meter damer ved EM i friidrett 1954 i Bern, Sveits.
Anne-Lise Thoresen representerte Norge, men kom ikke videre fra innledende heat.
Formfin
Formfin er en norsk møbelfabrikk lokalisert i Hundeidvik i Sykkylven kommune, Møre og Romsdal. Fabrikken ble etablert i 1946, daglig leder er Olav Utgård. Selskapet har rundt 70 ansatte.
Formfin produserer stoppede sittemøbler (sofaer og hvilestoler) beregnet for privat husholdning. Møblene distribueres i Norge hos kjedene Bohus, Møbelringen og Fagmøbler, i tillegg finnes de også hos en del frittstående møbelbutikker.
Linje 2 (Mexico bys metro)
Linje 2 var den andre linjen som ble konstruert. Den ble tatt i bruk den 1. august 1970 fra Pino Suárez til Tasqueña; den 14. september 1970 fra Pino Suárez til Tacuba og den 22. august 1984 fra Tacuba til Cuatro Caminos.
Den korresponderer med linje 7 ved Tacuba, med linje 3 ved Hidalgo, med linje 8 ved Bellas Artes, med linje 1 ved Pino Suárez og med linjene 8 og 9 ved Chabacano. Ved stasjonen Tasqueña møter den Tren Ligero, som går til Xochimilco.
Linje 2 har 45 forholdsvis nye togsett av typen NM-02. 30 togsett ble laget ved fabrikken til Bombardier Transportation i Mexico, som tidligere var selskapet C.N.C.F, også kjent som Constructora Nacional de Carros de Ferrocarril, forkortet (Concarril). De 15 andre togsettene er laget ved CAF i Spania. Tidligere hadde linjen togsett av modellene NC-82 og noen NM-83.
Den 20. oktober 1975 skjedde den alvorligste metroulykken i Mexico by på denne linjen. 20 personer ble drept da tog kolliderte ved stasjonen Viaducto. Et tog tok imot passasjerer på stasjonen mens det ble truffet av et annet som ikke hadde fått signal om å stoppe. Etter denne ulykken ble det installert automatiske trafikklys på alle linjene.
Linjen er bygget ved avenyene: Puerto Rico, Calz. de Tlalpan, Calz. San Antonio Abad, Pino Suárez, Seminario, República de Guatemala, Tacuba, Av. Hidalgo, Puente de Alvarado, Ribera de San Cosme, Calz. México – Tacuba og Calz. San Bartolo Naucalpan. Fra Tasqueña til San Antonio Abad er linjen overjordisk. Fra Pino Suárez til Panteones går den under jorden. Cuatro Caminos er også en underjordisk stasjon.
Anarchy Divine (musikkvideo)
Anarchy Divine er en musikkvideo fra progressiv metal bandet Fates Warning.
Videoen er fra musikkalbumet No Exit fra 1988. Hele videoen er i svart/hvitt. Den er utgitt på hjemmevideoen The View from Here.
SOKO G-2A Galeb
SOKO G-2A Galeb er et treningsfly utviklet i Bosnia-Hercegovina i det tidligere Jugoslavia. G-2A Galeb fløy første gang i mai 1961 og de første av i alt 270 fly ble operative med det jugoslaviske flyvåpen i 1965. 120 fly ble også eksportert til Libya, og seks fly til Zambia.
Etter oppløsningen av Jugoslavia ble G-2A Galeb av de tidligere republikkene utelukkende brukt av Serbia.
G-2A Galeb har også blitt videreutviklet til angrepsflyet J-1 Jastreb.
Kyrie Eleison (musikkvideo)
Kyrie Eleison er den første musikkvideoen fra progressiv metal bandet Fates Warning.
Videoen er fra musikkalbumet The Spectre Within fra 1986. Sangen er på soundtracket til filmen River's Edge fra samme år, med blant andre Keanu Reeves og Dennis Hopper. Musikkvideoen inneholder kun klipp fra filmen.
Ronny Thorsen
Ronny Thorsen (født 3. januar 1978) er en norsk vokalist kjent fra bandet Blood Red Throne. Han har også vært sesongmedlem i Scariot, Trail of Tears (1997–2013) og Tristania.
Fylkesvei 84
Fylkesvei 84 (Fv84) går mellom Sørreisa og Fossbakken i Lavangen. Veiens lengde er 81,4 km.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
Olof Palmes første regjering
Olof Palmes første regjering, med Olof Palme som statsminister, tiltrådte 14. oktober 1969, og satt fram til 8. oktober 1976, da den ble erstattet med en borgerlig koalisjonsregjering (statsminister Thorbjörn Fälldin).
<!-- Den svenska politiken under denna regering var händelsrik: IB-affären, prostitutionsskandalen, Norrmalmstorgsdramat, sprängningen av västtyska ambassaden mm.
Statsråd
-->
Eckernförde
Byen har intet kjent etableringsår, men navnet nevnes på 1100- og 1200-tallet. I 1302 er Eckernförde utvilsomt blitt en by.