cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Arkitektur
Etymologi
Ordet «arkitektur» er avledet av latin architectura, som er lånt fra det greske ordet αρχιτέκτων (arkhitékton), sammensatt av αρχι- (archi-), «hoved- eller sjef-», og τέκτων (tékton), «taktekker, tømrer, murer eller byggmester». Grunnbetydningen er altså en «overbyggmester».
Definisjoner
Den tidligste kjente definisjon av arkitekturens oppgaver skriver seg fra antikken. Vitruvius skrev i det 1. århundre av vår tidsregning verket Ti bøker om arkitektur, De architectura, og inkluderte både byplanlegging og planlegging av festninger. Vitruvius mente at arkitekturen må forene:
I Arkitekturleksikon gjengir Arne Gunnarsjaa en rekke tidligere definisjoner, for så å gjøre et forsøk på en oppsummerende definisjon:
Arkitektur og byggeskikk
24. juli 1827 vedtok Stortinget en bygningslov for Christiania. Innstillingen angir fem formål: brannforebyggelse, fri ferdsel og god adkomst til eiendommer, sykdomsforebyggelse, soliditet og sluttelig «at Bygningsmaaden ikke fornærmer Publicums æsthetiske Sands». Stortingskomiteen skilte mellom «den alminnelige bebyggelse» som skulle underlegges strenge regler, og «den skjønne bygningskunst», som krevde lempeligere bestemmelser. Dette er kanskje det tidligste skriftlige vitnesbyrd i Norge om en bevisst distinksjon mellom to nivåer av bebyggelse. Uttrykkene kunne like gjerne ha vært omskrevet med «byggeskikk» og «arkitektur», men byggeskikksbegrepet var ennå ukjent.
Distinksjonen mellom to nivåer har lang hevd også på engelsk. I Seven Lamps of Architecture (1848) definerer John Ruskin arkitektur som tilføyelsen av skjønnhet og andre aktverdige trekk ut over det nødvendige i en bygning, og Nikolaus Pevsner poengterer den bevisste hensikt å oppnå en estetisk virkning som gjør tingen til noe mer enn bare en bygning. Han bruker Katedralen i Lincoln som eksempel på et arkitekturverk, mens sykkelskuret utenfor bare er en bygning. Den svenske arkitekturforskeren Björn Linn nevner disse to som talsmenn for en eksklusiv arkitekturdefinisjon, i den grad de hevder at bevisst estetiserende hensikt bare kan påvises for visse objekter. Problemet er at den store gruppen bygninger de utdefinerer fra arkitekturen, ikke får noen annen betegnelse enn «bygning».
John Terborgh
John Whittle Terborgh (født 16. april 1936) innehar utmerkelsen James B. Duke Professor, og er professor i miljølære ved Duke University, samt Co-Director ved «Center for Tropical Conservation». Han er medlem av National Academy of Science, og har de siste trettifem år vært aktivt involvert i tropisk økologi og bevaring sproblematikk. Han er en autoritet på fugle- og pattedyr økologi i de Neotropiske skoger, og har publisert en rekke artikler og bøker om bevaringsproblematikk. Siden 1973 har han drevet Cocha Cashu Biological Station, en forskningsstasjon for tropisk økologi i Manú National Park, Peru.
Terborgh vokste opp i Arlington, Virginia, og ble uteksaminert fra Harvard College i 1958. Han fikk sin doktorgrad i plantefysiologi fra Harvard University i 1963. Han tjenestegjorde ved fakultetet på University of Maryland og så, etter 18 år ved fakultetet på Princeton University. I 1989 flyttet Terborgh til Duke University der han grunnla Duke University Center for Tropisk Bevaring.
I juni 1992, ble Terborgh tildelt MacArthur Fellowship som anerkjennelse av hans fremragende arbeid innen feltet tropisk økologi, og i April 1996 ble han tildelt Daniel Giraud Elliot Medal av National Academy of Sciences for hans forskning, og for hans bok I 2005 ble han utnevnt til Honorary Fellow av Association for Tropical Biology and Conservation på organisasjonens årlige møte som ble holdt i Uberlândia, Brasil.
Han har sittet i flere styrer og rådgivende komiteer knyttet til bevaring, herunder Wildlands Prosject, Cultural Survival, The Nature Conservancy, The World Wildlife Fund og både Primate and Ecology Specialist Groups ved International Union for Conservation of Nature.
Terborgh og hans arbeid er sentralt i dokumentarfilmen The Serengeti Rules, fra 2018.
Tettigarctidae
Tettigarctidae er insekter som utgjør en familie av plantesugere. De er beslektet med familien sangsikader (Cicadidae) og blir sammen med disse plassert i gruppen Cicadoidea. Man kjenner bare to nålevende arter av Tettigarctidae, fra Australia, derimot kjenner man flere fossile arter fra så langt tilbake som trias-tiden. De er trolig en mye eldre gruppe enn den store familien sangsikader, som er ukjente fra fossiler eldre enn tidlig tertiær.
Utseende
Middelsstore, brunlige sikader. De ligner sangsikader (Cicadidae), men skiller seg fra disse ved at hodet er mindre, pronotum større, ved at kroppen er kledt med korte, oppstående hår og ved noen detaljer i vingenes årenett. Hodet er bare omtrent halvparten så bredt som pronotum, som er meget stort og omtrent åttekantet. Det dekker nesten hele ryggsiden av thorax. Vingene er store og gjennomsiktige, brunlige med oppstående hår og tydelig årenett. Beina er forholdsvis spinkle. Bakkroppen er kjegleformet tilspisset. I motsetning til sangsikadene mangler de "ører" (tympana) på bakkroppen og lydorganet er lite utviklet.
Levevis
Tettigarctidae er nattaktive og holder seg skjult om dagen. I motsetning til sangsikadene lager de ikke hørbar sang, men kjønnene kommuniserer ved hjelp av vibrasjoner gjennom underlaget. Disse blir fanget opp med spesielle sanseorganer som sitter mellom klørne på føttene. Nymfene lever av sevje.
Systematisk inndeling
Overfamilien Cicadoidea består av bare to grupper (familier), foruten sangsikadene, familien Tettigarctidae, som bare omfatter to australske arter. Det er beskrevet minst 13 slekter med bare fossile arter.
Liste over konger i Persia
Elam, 2700 f.Kr.–660 f.Kr.
Elamittene var et folkeslag som holdt til i Susa, i det som idag er Khuzestan-provinsen. Deres språk var hverken semittisk eller arisk, og de var de geografiske forgjengerne til perser/meder-riket som dukket opp senere. Noen har fremsatt bevis for en lingvistisk liket mellom elamittisk og de moderne dravidiske språkene i det sørlige India, men dette er ikke akseptert av alle. Proto-elamittene levde i Iran så langt tilbake som i 5500 f.Kr..
Meder-dynastiet
Mederne var et iransk folk. Perserne, et nært beslektet og underlagt folk, gjorde opprør mot Media i løpet av det 6.århundret f.Kr.
Akamenide-dynastiet
Bevis for herskerne før Kyros den store er tvilsomme, og regnes ofte å ha vært funnet opp av Dareios I.
Selevkid-dynastiet
Selevkidene mistet gradvis kontroll over Persia. I 253 f.Kr. etablerte Arsakid-dynastiet seg i Partia. Partherne ekspanderte gradvis sin kontroll, inntil midten av det 2.århundret f.Kr., da selevkidene hadde mistet kontrollen av Persia. Det var flere selevkid-herskere i Syria og, for en tid, Babylon, etter Antiokos IV, men ingen hadde makt i Persia.
Etter islam
Delt, 867–1029
Seldsjukk Tyrkiske Sultaner, 1029–1194
delt, 1194–1256
Ilkhanate, 1256–1343
delt, 1343–1380
Muzaffarid dynastiet 1314–1393
Til Timurid imperiet...
Sjaher i det moderne Iran
Det moderne iranske monarkiet ble etablert i 1502 etter at safavide-dynastiet kom til makten under sjah Ismail I, og endte den såkalte «fjerde perioden» med politisk fragmentering.
Pahlavi-dynastiet
Monarkiet ble avskaffet i 1979 da en revolusjon ledet av ayatollah Khomeini tvang sjah Muhammed Reza Pahlavi i eksil og etablerte en islamsk republikk i dets sted.
Olympiaparken i London
Queen Elizabeth Olympic Park er en idrettspark i Stratford i det nordøstre London. Parken ble bygget til sommer-OL 2012. Fra 2013 har parkens offisielle navn vært Queen Elizabeth Olympic Park. Etter lekene ble parken stengt, men er gradvis blitt åpnet for publikum igjen. Den sørlige delen av parken åpnet våren 2014. Parken inneholder fem idrettsarenaer, i tillegg til attraksjoner og boligområder. Parken ligger innenfor fire bydeler: Newham, Tower Hamlets, Hackney og Waltham Forest.
Histore
Planleggingen av parken begynte høsten 2003. Målet var å utvikle en plan som ville få planleggingstilatelse fra de fire involverte bydelene og som ville utgjøre en overordnet plan i søknaden om å få arrangere sommer-OL i 2012. I 2004 ble planer for hva som kom til å bli den olympiske parken offentliggjort. Sommeren 2005 ble London valgt til å arrangere de olympiske sommerleker for 2012. I januar 2006 ble firmaet EDAW valgt av the Olympic Delivery Authority (ODA) for å utvikle en overordnet plan for den olympiske parken, bygninger, mange av arenaene og infrastruktur. Også Buro Happold, Allies & Morrison, Utenriksdepartementet og arkitektfirmaet Populous (tidligere HOK Sport) var involvert i arbeidet. Det ble også innledet et samarbeid med Arup og Atkins. EDAW og samarbeidspartnerne utformet parkens infrastruktur, vannveier, drenasjer, landskap, grunnlaget for areneaene, veier og broer. I juni 2006 var den overordnete planen ferdig. Etter lekene ledet Field Operations, på vegne av London Legacy Development Company, arbeidet med å omforme den sørlige delen av parken. Denne delen ligger mellom The Stadium, London Aquatics Centre og ArcelorMittal Orbit. I april 2014 ble den sørlige delen av parken gjenåpnet, sammen med Lower Lee Valleys historiske vannveier og ArcelorMittal Orbit. The Guardian var ikke imponert over den ombygde sørlige delen av parken. Etter lekene er det blitt lansert videre planer for den olympiske parken. Blant annet skal Olympicopolis, et kultur- og utdanningssenter i verdensklasse, utvikles. Victoria and Albert Museum, University College London og Sadler’s Wells blir en del av dette prosjektet.
Arenaer
The Copper Box Arena er en flerbrukshall med plass til 7 500 tilskuere. Opprinnelig navn var The Handball Arena. Copper Box Arena ble gjenåpnet i juli 2013. Arkitekter var MAKE architects.
Solveig Tunold
Liv og virke
Solveig Tunold ble cand. philol. i 1931. Hun gjennomførte studieopphold i England og Frankrike, og i lengre perioder i 1933 og 1934 i Danmark. Fra 1918 var hun assistent ved Bergens Museums Bibliotek, før hun i 1920 ble knyttet til Universitetsbiblioteket i Kristiania. Der arbeidet hun i perioden 1932–1970 ved Håndskriftsamlingen. Fra 1962 var hun førstebibliotekar.
Olympiaparken i London
Arenaer
The Stadium er en fotball- og friidrettsarena som åpnet offisielt i mai 2012. Fra 2016 blir stadionet West Ham United FCs hjemmebane. Arkitekter var Populous.
Hvem har skapt alle blomstene
«Hvem har skapt alle blomstene» er en gammel barnesang som er ca 100 år gammel. Den er kjent i alle de nordiske land, og var også utgitt på enkelte skillingstrykk på begynnelsen av 1900-tallet. Den synges til to ulike melodier. Den er innspilt på platen Frem fra Glemselen kap.12 med Rita Engebretsen. Sangen brukes fremdeles i kristent barnearbeid, ikke minst i søndagskole.
Solveig Tunold
Liv og virke
Tunold oversatte flere bøker til norsk, blant andre Den fremmede av Richard Sale og Himmerikes nøkler av A. J. Cronin. Hun skrev også flere artikler og avhandlinger i norske og danske håndbøker og fagtidsskrifter.
Hvem har skapt alle blomstene
Teksten
hvem har skapt alle blomstene, jo Gud i himmelen. Gud har skapt alle blomstene, blomstene, blomstene, Gud har skapt alle blomstene, ja Gud i himmelen. hvem har skapt alle fuglene, jo Gud i himmelen. Gud har skapt alle fuglene, fuglene, fuglene, Gud har skapt alle fuglene, ja Gud i himmelen. hvem har skapt alle stjernene, jo Gud i himmelen. Gud har skapt alle stjernene, stjernene, stjernene, Gud har skapt alle stjernene, ja Gud i himmelen. hvem har skapt både deg og meg, jo Gud i himmelen. Gud har skapt både deg og meg, deg og meg, deg og meg, Gud har skapt både deg og meg ja Gud i himmelen. hvem har skapt både deg og meg, jo Gud i himmelen. Gud har skapt alle blomstene, fuglene, stjernene, Gud har skapt både deg og meg, ja Gud i himmelen.
Olympiaparken i London
Arenaer
Lee Valley Hockey and Tennis Centre består av to ishockeybaner, fire innendørs og seks utendørs tennisbaner. Opprinnelig navn var Eton Manor. Senteret kostet 30 millioner pund å bygge.
Solveig Tunold
Liv og virke
Tunold var fra stiftelsen i 1953 styremedlem og sekretær i Det norske språk- og litteraturselskap.
Olympiaparken i London
Arenaer
London Aquatics Centre er en svømmehall bestående av et konkurransebasseng, et treningsbasseng og et stupebasseng. London Aquatics Centre ble gjenåpnet i mars 2014. Arkitekt var Zaha Hadid.
Lee Valley VeloPark er en sykkelpark med anlegg for banesykling, landeveissykling, terrengsykling og BMX. Parken var den første i sitt slag hvor alle disse fire sykkelgrenene kunne utøves. Lee Valley VeloPark ble gjenåpnet i mars 2014, inkludert tre nye baner.
Etter lekene ble flere arenaer revet, blant annet Riverbank Arena og Basketball Arena.
Attraksjoner
ArcelorMittal Orbit - UKs høyeste skulptur som også er et utkikkstårn. Total høyde er 114,5 meter. Arkitekter var Sir Anish Kapoor og Cecil Balmond.
Canal Park - et parkanlegg langs Lee Navigation-kanalen.
Energy Centre - Queen Elizabeth Olympic Park får strøm, kjøling og oppvarming fra to energianlegg, et i King’s Yard og et nær Westfield Stratford City.
Mandeville Place - en hage med frukttrær som skal åpnes i 2015.
The White Building - et internasjonalt anerkjent kunstsenter. Senteret ligger i en tidligere godterifabrikk.
Timber Lodge Café - kafe og samfunnssenter i den nordlige delen av parken.
Tumbling Bay playground - lekeplass for barn.
View Tube - utdannings- og kunstsenter i sørenden av parken, med utsikt over the Stadium, Aquatics Centre og ArcelorMittal Orbit. Lagd av gjenvunne skipscontainere.
Westfield Stratford City - kjøpe- og fornøyelsessenter med blant annet 250 butikker og 80 spisesteder.
Parklands - parkområder nord og sør i Queen Elizabeth Olympic Park.
Boliger
I 2030 er det meningen at parken skal ha boliger til mer enn 10 000 husholdninger. Planene omfatter fem nye boligområder: Chobham Manor, East Wick, Sweetwater, Marshgate Wharf og Pudding Mill. I tillegg skal eksisterende boligområder utvikles.
Sander Åke Andreas Lønning
Sander Åke Andreas Lønning (født 1. september 2002) er en norsk fotballspiller som spiller for, på lån fra Sandnes Ulf.
Thailands riksvåpen
Thailands emblem, eller Thailands riksvåpen, avbilder Garuda (Solørnen), en figur fra den indiske/hinduistiske mytologi. I Thailand blir denne figuren brukt som den kongelige familiens symbol.
Det er også bilde av Garuda i Indonesias riksvåpen og Ulan Bators byvåpen.
Historie
Han ga ordre til sin bror Naris om å lage et nytt emblem som riksvåpen. Først desginet Naris et emblem med Garuda, Naga og Vishnu inni en sirkel. Emblemet ble bare brukt en kort tid før kongen foreslo at Naris skulle fjerne bildene av Vishnu og Naga.
Etter Chulalongkorns regime, ga kong Vajiravudh ordre til Phra Devabhinimit (thai พระเทวาภินิมมิต) om å lage et nytt emblem. Det nye våpenet inneholdt de samme elementene som Chulalongkorns emblem, men satte dem i en ring for å lage en ytre ramme, som innholdte det kongelige seremonielle navnet. Ved kroningen av den nye kongen ble det kongelige emblemet endret for å samsvare med navnet på den nye kongen. Etter abdikasjon til kong Prajadhipok i 1935, overtok kong Ananda Mahidol tronen, men han ble aldri kronet, så et nytt emblem ble ikke laget, og Chulalongkorns emblem ble brukt i stedet.
I dag blir et bilde av Garuda uten sirkelen rundt brukt som Thailands emblem. Dette blir plassert på toppen av offisielle dokumenter og brev. Garuda-skulpturer blir gitt av kongen til hoffleverandører som er pålitelige og lovlydige selskaper som har handelskontakt med det kongelige husholdet.
Jamie Cope
Jamie Cope (født 12. september 1985 i Stoke-on-Trent) er en engelsk snookerspiller og den eneste som skal ha klart å gjøre et break på 155.
Cope ble profesjonell i 2001, men har ikke vunnet en rankingturnering. Den 23. oktober 2006 gjorde han et maksimum break i en kamp mot Michael Holt i Grand Prix. I denne turneringen kom han til sin første finale, som han tape 5–9 mot Neil Robertson. Under China Open 2007 kom han igjen til finalen, men tapte den for Graeme Dott med 5–9. Cope viste igjen sin gode evne til å lage høye serier da han lagde 145 poeng i 5–0 seieren mot tidligere verdensmester Shaun Murphy.
I den første turneringen i sesongen 2008/2009, Shanghai Masters, gjorde Cope sitt andre maksimum break i karrieren.
Cope er den eneste spilleren som skal ha klart å gjøre et break på 155, som er det absolutt høyeste mulige break i snooker. Dette gjorde han i en treningskamp i 2005. Samlet er det bare to andre kjente break på over 147, som normalt er det maksimale, disse er det Jamie Burnett (148) og Tony Drago (149) som har gjort.
Applause (musikal)
Applause er en musikal skrevet av Betty Comden og Adolph Green, med sangtekster av Lee Adams og musikk av Charles Strouse. Den er basert på novellen «The Wisdom of Eve» (1946), skrevet av Mary Orr, og filmatiseringen av den, Alt om Eva (1950), skrevet av Joseph L. Mankiewicz. Musikalen handler om en ung og tilsynelatende uskyldig kvinne som innynder seg med en eldre og berømt skuespillerinne.
Applause hadde premiere på Broadway i 1970, med Lauren Bacall i hovedrollen, og ble avsluttet etter 896 forestillinger. Den ble nominert til elleve Tony-priser, hvorav den vant fire, inkludert for beste musikal og beste kvinnelige hovedrolle i en musikal. Musikalen ble satt opp i London i 1972, også med Bacall i hovedrollen.
Premiere på Broadway
Musikalen hadde premiere på Palace Theatre på Broadway 30. mars 1970 og ble avsluttet 27. juli 1972, etter 896 forestillinger. Den ble regissert og koreografert av Ron Field.
Opprinnelige rolleinnehavere:
West End
Musikalen hadde premiere på Her Majesty's Theatre på West End 16. november 1972, med Lauren Bacall som Margo Channing, Ken Walsh som Bill Sampson, Angela Richards som Eve Harrington, Eric Flynn som Duane Fox, Basil Hoskins som Howard Benedict, og Sarah Marshall som Karen Richards. Den ble avsluttet etter 382 forestillinger.
Filmatisering
TV-filmen Applause fra 1973, med Lauren Bacall, Larry Hagman, Penny Fuller, Sarah Marshall og Robert Mandan i hovedrollene, er basert på musikalen.
Bermuda
Bermuda er et selvstyrt britisk oversjøisk territorium i Nord-Atlanteren utenfor kysten av Nord-Amerika.
Under andre verdenskrig var øya en viktig marinebase for beskyttelse av konvoitrafikken over Atlanterhavet (se slaget om Atlanterhavet).
FN regner Bermuda som et ikke-selvstyrt område.
Bermuda er kjent som et skatteparadis hvor en rekke rederier er registrert.
Navn
Det offisielle navnet er Bermuda, men The Bermuda Islands er også benyttet, eksempelvis på enkelte kart. Historisk har flertallsformen Bermudas også vært benyttet. Inntil innføringen av grunnloven i 1968, var Bermuda Islands hyppig brukt. I grunnloven av 1968 benyttes formen Bermuda.
Bermuda er oppkalt etter Juan Bermúdez. Det er ikke nøyaktig kjent når Bermúdez besøkte øya, men det kan ha vært i 1505 da han var kaptein på karavellen «La Garza». Øya er avmerket som «la bermuda» på et kart av Pietro Martire d'Anghiera fra 1511. Utover på 1500-tallet ble den på kart vanligvis kalt La Bermuda, eller fransk La Bermude, men på enkelte kart forekommer også La Garza eller Garza, samt Los Diablos («Djevleøyene»). På engelsk har øyene også vært kjent som Somers Islands etter George Somers som led skipbrudd på Bermuda i 1609. Etter at han døde, ble øyene kalt Somers Islands, selv om det ikke fortrengte navnet Bermuda helt.
Den største øya kalles Bermuda Island eller Great Bermuda Island, om den ikke omtales som hovedøya (The Main Island eller bare The Main). Sjeldnere er den kalt The Great Island og The Continent.
På norsk heter øygruppa Bermuda. Tidligere har Bermudaøyene også forekommet.
Geografi
Øygruppen ligger i Atlanterhavet. Bermuda består av 181 øyer som til sammen er 53,3 kvadratkilometer.
Nærmeste fastland er Cape Hatteras i Nord-Carolina i USA, og avstanden dit er 1050 km.
Folkegrupper
Ved folketellingen i 2010 oppga 54 % at de var svarte, mens 31 % rapporterte å være hvite. 8 % oppga å ha blandet bakgrunn og 4 % var asiater.
Folketellingen i 2010 viste at nesten 66 % av innbyggerne hadde bermudisk bakgrunn. 18 % hadde bakgrunn fra Vestindia, mens 16 % stammet fra Storbritannia og 10 % hadde portugisisk bakgrunn.
Religion
Kristendom er den mest utbredte tro på Bermuda. Befolkningen tilhører mange forskjellige kirkesamfunn. Ved folketellingen i 2010 var 16 % anglikanere, mens 15 % var katolikker. 9% tilhørte African Methodist Episcopal Church, 7 % var sjuendedagsadventister, 4 % var pinsevenner, 3 % metodister, 3 % presbyterianere/kongregasjonalister og 2 % tilhørte Church of God. Frelsesarmeen, brødrene og baptistene samlet hver 1 % av befolkningen. 9 % tilhørte ingen bestemt trosretning. 9 % oppga å ha annen tro og 19 % oppga å ikke være troende.
Historie
Bermuda ble oppdaget i 1505 av spanjolen Juan Bermúdez. De første innbyggerne kom til øya i 1609, i 1679 ble øya en britisk koloni. I 1797 ble en britisk militærbase bygget på øya. Slaveriet på Bermuda ble forbudt i 1834, slik som i andre britiske kolonier.
Administrativ inndeling
Bermuda er delt inn i ni parishes (distrikter, «prestegjeld») og to kommuner
Bermudas parishes:
Bermudas to kommuner:
Avkolonisering
Bermuda står på FNs liste over ikke-selvstyrte områder.
FNs spesialkomité for avkolonisering overvåker implementeringen av Erklæringen om uavhengighet for koloniland og -folk og følger den politiske utviklingen på Bermuda. Storbritannia er som administrasjonsmakt forpliktet til å rapportere til avkoloniseringskomiteen. Storbritannias regjering argumenterte i 2012 for at FNs spesialkomité for avkolonisering ikke lenger fylte noen relevant rolle for de britiske oversjøiske territoriene, som den britiske regjeringen viser til har indre selvstyre og burde vært fjernet fra listen over ikke-selvstyrte områder. Samtidig anerkjente Storbritannia territorienes rett til selv å bestemme sin framtid. Regjeringssjefene i de britiske oversjøiske territoriene ble i desember 2012 enig om en felleserklæring som ba avkoloniseringskomiteen stryke de territoriene som ønsket det av listen over ikke-selvstyrte områder.
Generalsekretær Ban Ki-moon bekreftet i august 2013 FNs forpliktelse til arbeidet med å få slutt på kolonialisme og tok til orde for uavhengighet for de gjenværende ikke-selvstyrte områdene. Samtidig anerkjente han at folket i de ikke-selvstyrte områdene ikke nødvendigvis ønsker uavhengighet, men la vekt på at de må få et valg. FN anser retten til selvstyre folket i et område som Bermuda har for å være oppfylt dersom folket fritt kan velge mellom tre alternativer: 1) bli en selvstendig stat, 2) bli en assosiert stat i tilknytning til en annen uavhengig stat, eller 3) bli helt integrert i en annen uavhengig stat.
Nicola Benedetti
Nicola Benedetti (født 26. desember 1985) er en italiensk moderne femkjemper. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han ble nummer 20.
Kamphaeng Phet
Kamphaeng Phet (กำแพงเพชร) er provinshovedstaden i provinsen Kamphaeng Phet i det nordlige Thailand. Befolkningen anslås (2005) til 58 800.
Kamphaeng Phet ligger ca. 360 km nordvest for Bangkok ved Ping-elven, nær et område med olje- og naturgassforekomster. Byen ble grunnlagt i 1347 av kong Liu Thai (1347–1368) som sørlig forpost for kongedømmet Sukhothai. Den var i mange århundrer en viktig garnisonsby.
Walter Behrendt
Walter Behrendt (født 18. september 1914 i Dortmund, død 23. juli 1997 samme sted) var en tysk politiker (SPD). Han var fra 1971 til 1973 Europaparlamentets president.
Han ble aktiv i IG Metall og ble medlem av SPD i 1932, leder av SPD Groß-Dortmund 1952–1954, kommunalpolitiker i Dortmund 1952–1997, medlem av Forbundsdage 1957–1976 MdB, medlem av Europaparlamentet fra 1967 til 1977, president samme sted fra 1971–1973 og visepresident i periodene 1969–1971 og 1973–1977. Behrendt medundertegnet i 1973 Humanist Manifesto II.
Grete Randsborg Jenseg
Grete Randsborg Jenseg (født 21. mai 1937) er en norsk forfatter, dramatiker, skuespiller og pedagog.
Hun har utgitt en rekke bøker og har fått minst 14 oversettelser til andre språk. Hun mottar som ungdomslitterær forfatter Statens stipend for eldre fortjente kunstnere.
Ed Miliband
Edward Samuel Miliband (født 24. desember 1969 i London) er en britisk politiker som var leder for Labour Party fra 2010 til 2015. Han ble valgt inn i Underhuset i 2005, og fra 2007 til 2010 var han medlem av Gordon Browns regjering. Han ble valgt til leder for Labour Party 25. september 2010, men valgte å gå av som leder 8. mai 2015 etter at parlamentsvalget dagen i forveien ga Labour et overraskende dårlig resultat.
Familie og utdannelse
Ed Miliband er sønn av marxismeteoretikeren Ralph Miliband, som var en polsk-jødisk flyktning som kom seg over til Storbritannia i 1940 da Nazi-Tyskland angrep Belgia. Hans storebror er politikeren David Miliband.
Politikk
Han innledet sin politiske karriere i 1993 som taleskriver og rådgiver for Labour-politikeren Harriet Harman. I 1994 overtok han de samme oppgavene for den daværende «skyggefinansminister» Gordon Brown.
Han ble valgt inn i Det britiske parlamentet i 2005 og i mai 2006 ble han statssekretær i Tony Blairs siste regjering. I juni 2007 ble han med i Gordon Browns regjering. Han var frem til 2007 minister for den ideelle sektor, og deretter for Department of Energy and Climate Change. Samtidig ble hans bror David Miliband utenriksminister. Labour tapte parlamentsvalget 8. mai 2010 og Gordon Browns regjering måtte gå av til fordel for en koalisjonsregjering med De konservatives David Cameron som statsminister. I etterkant av dette valgte Brown å gå av som partileder for Labour, og dette banet vei for en kamp om ledervervet i partiet mellom de to brødrene Miliband. Til slutt var det lillebror Ed Miliband som ble valgt til ny leder for partiet den 25. september 2010, mens broren kom på andreplass.
Parlamentsvalget i 2015
Gjennom hele valgkampen fram mot parlamentsvalget 7. mai 2015 lå Labour og De konservative nærmest side ved side på meningsmålingene og det ble spådd et svært jevnt valg. Imidlertid viste valgresultatet seg å bli langt mindre jevnt enn spådd på forhånd. Labour endte opp med kun 232 representanter, en nedgang på 26 representanter, mens De konservative fikk rent flertall i parlamentet med 331 representanter, 24 flere enn de hadde tidligere.
En stor del av grunnen til Labours store tilbakegang er at partiet mistet så godt som alle sine parlamentsmedlemmer fra skotske valgdistrikter, etter at Scottish National Party gikk fra å vinne seks valgdistrikter i 2010 til å vinne 56 valgdistrikter i 2015 og dermed ta nesten alle de 59 skotske representantene. Dette medførte at Labour tapte hele 40 representanter bare i Skottland og ble dermed betydelig svekket. Milibands egnethet til å bli statsminister hadde også blitt trukket i tvil i forkant av valget, og en del kommentatorer mente at britene valgte å gå for det «trygge» alternativet, nemlig David Cameron og De konservative:
Etter det overraskende dårlige valgresultatet valgte Ed Miliband å trekke seg som partileder, og Harriet Harman ble igjen fungerende partileder, en posisjon hun hadde også etter Browns avgang i 2010.
Phrae
Phrae er provinshovedstaden i provinsen Phrae i det nordlige Thailand. Befolkningstallet anslås til 38 500 (2005).
Jonas Aune
Jonas Brune Aune (født 20. august 2003) er en norsk fotballspiller som spiller for Sandnes Ulf.
Mae Jemison
Mae Carol Jemison (født 17. oktober 1956) er en amerikansk tidligere romfarer. Hun er den første kvinnelige afro-amerikanske astronaut. Hun ble valgt ut som astronaut i 1987, og gjorde sin første romferd med STS-47 fem år senere, som en ferd-spesialist («Mission Specialist»).
Jemison var født i Decatur, Alabama, men vokste opp i Chicago. I 1993 ble hun innvotert i National Women's Hall of Fame.
Boliney
Boliney (Bayan ng Boliney, Abra) er en kommune på Filippinene. Kommunen ligger på øya Luzon, og tilhører provinsen Abra. Folkemengden var på 3,573 innbyggere i 2015.
Boliney er inndelt i 8 barangayer.
21. serierunde i Premier League 2021/22
Kampene mellom – og – ble utsatt grunnet et betydelig antall positive COVID-19-tilfeller hos Newcastle og Norwich.
San Kamphaeng
Byen ligger få kilometer øst for Chiang Mai.
Sagene
Sagene er et strøk langs Akerselva i bydel Sagene. Strøket ligger på Oslos indre østkant,  2-3 kilometer nord for sentrum. Fra sagbruksdriften kom på 1500-tallet har Sagene vært knyttet til industri og elva. På 2000-tallet regnes Sagene som et stadig mer attraktivt område å bo i. Sagene er også navn på en av Oslos bydeler.
Geografi og befolkning
Det meste av Sagene ligger nord for ring 2 og vest for elva avgrenset av Uelands gate i vest (med Geitmyra og Nordre gravlund på andre siden) og Bjølsenparken og strøket Bjølsen i nord. Her ligger Sagene kirke ved Arendalsgata og parken Gråbeinsletta, Vøienvolden gård (aktivitetshus, drives av Fortidsminneforeningen), Det Rivertzke kvartal (River'n), og Myraløkka parkområde ned mot elva. Handel og service er konsentrert rundt Arendalsgata. Denne delen av Sagene hadde ca. 5200 innbyggere i 2006.
Sør for ring 2 og vest for elva fortsetter Sagene langs Sagveien og Maridalsveien ned til Waldemar Thranes gate ved Alexander Kiellands plass. Her er godt bevarte gate- og bygningsmiljøer fra industrien på 1800-tallet. Her grenser Sagene til Ila. Det bor noen hundre mennesker i denne delen av Sagene.
Områdene øst for elva er området der Myrens Verksted ligger nord for ring 2 opp til Bentsebrua og lenger sør Sagene skole og Sagene bad ved Beyerbrua. Mange vil regne dette til Sagene, mens andre vil mene at området hører til Torshov.
Et 70 mål stort område langs Sagveien og Maridalsveien fra Waldemar Thranes gate i sør til Arendalsgata i nord er fredet fra 1980.
Sagene er skildret i romaner av Oskar Braaten.
Sagene i bred og snever forstand
Sagene refererte opprinnelig til all bybebyggelse rundt det fossefallsrike midtstrekket på Akerselva. Etterhvert ble imidlertid dette området så urbanisert at det ble behov for flere strøknavn. Med tid og stunder begynte mange å tenke på disse strøkene som separate enheter, og ikke deler av Sagene. I dag, når man snakker om Sagene i snever forstand, mener man egentlig den delen av gamle Sagene som ikke anses å ha andre strøknavn - i praksis bebyggelsen vest for elva, sør for Bjølsen, nord og øst for Iladalen. Iblant omtales også strekket på østsida av elva mellom Sannergata og Ring 2 som "Østre Sagene". Strøket er sentrert rundt Gråbeinsletta, med Sagene Samfunnshus og Sagene kirke.
Imidlertid brukes fortsatt Sagene i en bredere forstand - som fellesnavn på den administrative bydelen Sagene hvori inngår foruten strøket Sagene, følgende strøk: Bjølsen, Iladalen (nordøstre Ila), Sandaker, Torshov og Søndre Åsen. Deler av Storo ligger også innafor Sagene bydel. Den administrative bydelen innebefatter også et par kvartaler som tradisjonelt sett anses å høre til Grünerløkka - øverste del av Thorvald Meyers gate og Toftes gate. Dermed brukes altså begrepet «Sagene» også i dag i en bredere forstand enn bare strøket Sagene. Relevansen av denne «bredere betydninga» av Sagene understrekes av at det fortsatt står anlegg som bærer Sagenes navn i andre strøk, f.eks. Sagene brannstasjon (Sandaker/Torshov), Sagene bad og Sagene skole (Torshov).
Historie
Gården Vøyen er fra førkristen tid. Nonneseter kloster eide Vøyen og dermed det meste av Sagene, med kvern, fiskerettigheter i Myradammen m.m., fra slutten av 1300-tallet inntil kong Christian IV la området ut som bymark i 1629. Hovedbygningen på Nedre Vøyen eksisterer fortsatt på Maridalsveien 87. Løkken Vøyenvollen ble utskilt fra bymarken i 1684 og bebygget med det nåværende våningshuset på 1700-tallet. Anlegget med mange uthus er fredet og er en av de best bevarte løkkene i Oslo.
Fra 1500-tallet hadde Sagene en befolkning knyttet til sagbruk. I 1624 bestemte kongen at det bare skulle bygges hus av mur eller bindingsverk i Christiania (innenfor byvollene), mens de som ikke hadde råd til dette skulle flytte ut til Sagene. I 1683 bodde 89 mennesker på Sagene, og halvparten av husstandene disponerte jord i bymarka. Skole på Sagene kom i 1741. I 1830- og 1840-årene ble området helt ned til dagens Kuba fortsatt kalt for Sagene.
Bentse Brug (papirmølle) ble startet 1686. Glads mølle startet i 1736 og ble nedlagt i 1870-årene. I «Sagene med omegn» var det i 1815 1227 innbyggere, i 1845 2998. Store industribedrifter kom fra 1840-tallet: I 1875 sysselsatte industrien på Sagene 2000 arbeidere.
På 1850- til 70-tallet ble Moløkka, området mellom Gråbeinsletta og Bjølsenparken, bebygget med trehus. Området lå utenfor bygrensen og dermed murtvangen. I diskusjonen før byutvidelsen i 1859 ville Aker herred beholde «Nordre og Østre Sagene», som lå utenfor bygrensen. Christiania ville gjerne innlemme området, med sine vannfall, industri og arbeidsfolk som hadde bedre kår enn i andre forsteder.
Hestesporvogn åpnet frem til Ringnes bryggeri ca. 1880. Sagene fikk trikk i 1899. Linjen gikk fra kirken over St. Hanshaugen til sentrum. I 1914 ble det åpnet linje over Torshov og ruten ble til Sagene ring (opphørte fra 1957). Linjen over St. Hanshaugen ble nedlagt 1966. Det var drift fra Sagene kirke over Bentsebrua fra 1988 til 1998. «Bussringen» (del av dagens linje 20) kom i 1931.
Sagene skole i Biermannsgate 2 åpnet i 1861. Fra 1945 til 1994 holdt Sagene lærerskole til på samme område. Sagene kirke ved Gråbeinsletta ble innviet i 1891.
Det Rivertzke kvartal ble bygget 1911-12 med 16 frittliggende boligblokker i nordisk nybarokk. Gårdene er et tidlig eksempel på lamellbebyggelse, ut fra ønske om at flest mulig skal få mest mulig av lys og luft. I 1914 sto de vertikaltdelte Myrens arbeiderboliger ferdig, i en rekke langs Arendalsgata øverst på Myraløkka.
Kommunen bygget i 1920-årene leiegårdene i Gustav Jensens gate ved Vøyenvolden. På 1930-tallet ble deler av Moløkka revet og bebygget med leiegårder.
Sagene samfunnshus ble åpnet i 1980, og har siden 2001 vært drevet av Bydel Sagene. Huset er en arena for ulike sosiale og kulturelle aktiviteter, som Barnas kulturhelg, Oslo yoga og Latinamerikagruppene i Oslo. Nazar café-bar har vært drevet siden 2005. I 2007 var det om lag 160 000 besøk på samfunnshuset.
I Maridalsveien (63, 71, 72, 74) og Våghalsen og lenger oppe ved Myraløkka (Maridalsveien 113-25) ble det fra 1983 til 1989 bygget småhus i tre som fortetting av det gamle trehusmiljøet.
Rundt trikkestallen ved Thurmanns gate og Stockfleths gate ble borettslaget Sagene ring (256 leiligheter) ferdig 1998-1999. På 2000-tallet er det bygget 118 ny leiligheter på området til Myrens Verksted. Langs Sagveien mot elven vil Mølletoppen få ca. 100 leiligheter (innflytting fra 2007).
Akerselva
Opprydding langs Akerselva for å øke verdien som grøntområde startet ved en plan omparkbelte i 1915. Området mellom Beyerbrua og Marcus Thranes gate ble opparbeidet fra 1941 til 1943. Prosjektet Akerselva miljøpark (1986–1990) ga et nytt støt. Det er nå tursti på østsiden av elva syd for ring 2 og på vestsiden derfra til Bentsebrua og videre.
På Sagene ligger disse broene:
Deniss Čerkovskis
Deniss Čerkovskis (født 2. november 1978) er en latvisk moderne femkjemper. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han ble nummer 19.
Den blindes sang
Teksten
jeg så engen av blomster så fager, jeg så smil hos min kjærlige mor. men det lys som ei går meg av minnet i min elskedes øyne jeg så. men små øynenes tindrende stjerner er den herligste glede på jord. traff en sten så jeg mistet mitt øye, og for en jammer og gråt i mitt hjem. han kan glede seg ved at få leve når i hjemmet det ei hersker nød. da det var som det stengtes en rute, og hvor før det var dag ble det natt. men å være til byrde og plage er en sorg som til hjertet mitt går. men for mine kjære og streve er i livet mitt eneste mål.
Grosssiedlung Britz
Grosssiedlung Britz er et boligområde i ortsteilen Britz i bydelen Neukölln i Berlin. Området kalles også Hufeisensiedlung (etter tysk: Hufeisen (Hestesko) norsk: Hesteskogrenda), som følge av formen på den største bygningen i området. Bygningene ble oppført mellom 1925 og 1933 etter planer lagt av arkitektene Bruno Taut og Martin Wagner. Bygningene utgjør et av de første sosiale boligprosjektene i Berlin etter den første verdenskrigen. Den andre og siste del av prosjektet ble fullført av arkitektene Paul Engelmann og Emil Fangmeyer. Hagearkitekter var Leberecht Migge og Ottokar Wagler. Grossiedlung Britz var det første tyske boligområde oppført med mer enn 1 000 leiligheter (1072) og gir plass til ca 3 100 mennesker.
Grosssiedlung Britz ble i 2008 sammen med ytterligere fem boligområder i Berlin, oppført på UNESCOs liste over verdensarven under fellesbetegnelsen Modernistiske boligområder i Berlin.
Samfunnsmessig bakgrunn
Etter den første verdenskrigen økte innflyttingen til Berlin som følge av krigens utfall og den alminnelige arbeidsledigheten. Tapet av territorium og den oppløste armeen førte til flyktningstrømmer og bolignød. Svært mange boliger hadde for mange beboere. Dette gjaldt selv om en enromsleilighet med kjøkken bare ble regnet som overbebodd når den inneholdt fem personer eller mer. Ved begynnelsen av 1920-årene manglet mer enn 100 000 mennesker husly i byen. En etterspørsel av en slik størrelse kunne den hovedsakelige private byggenæringen ikke dekke.
Med grunnlag i byplanen (Bauordnung) for Stor-Berlin i 1925 ble det i de følgende årene oppført 17 større boligutbygginger som nettopp inneholdt en høy botetthet, men også de forbedrete boligforholdene som man hadde søkt å oppnå.
Hufeisensiedlung
Et boligområde på 2000 leiligheter ble planlagt på det tidligere storgården Britz i bydelen Neukölln. Bruno Taut var som arkitekt og byplanlegger i det tidligere ideelle boligbyggeselskapet GEHAG, ansvarlig for planleggingen av halvparten av de store boligområdene med Hufeisensiedlung som et sentralt prosjekt. Sammen med byggerådman (Stadtbaurat) Martin Wagner utviklet han byplanen for Hufeisensiedlung. Begge var tilhengere av Neue Sachlichkeit som byggestil, en forgjenger av Bauhaus. De ønsket å anvende industrielle arbeidsmetoder i byggeindustrien. Standardiserte leiligheter og bygninger så vel som storproduksjon av disse skulle gi fordeler.
Taut bidro under planleggingen med sine erfaringer fra hagebybevegelsen og Gartenstadt Falkenberg. I hagebyen ble grøntanlegg friområder gitt en stor plass samtidig med at botettheten var høy. Leberecht Migge ble gitt oppdraget med utendørsrommet sammen med Ottokar Wagler. Hovedbygningen omkranser et vannspeil, en grunnvannsforsenkning, og rekkehusene lager flere gårdsrom, slik at likheten med en fiskerlandsby oppstår. Rekkehusene er tilpasset landskapet.
I sju byggeperioder ble det mellom 1925 og 1933 oppført 1072 leiligheter i stilen Neue Sachlichkeit. Det finnes fire forskjellige typer med hensyn til grunnflate. 472 leiligheter ligger ved siden av hverandre i rekker (enfamiliehus), 600 ligger i treetasjes utleiehus. Med unntak for den sentrale hesteskoblokka er alle bygningene oppført på rekke, hver av gårdene er utstyrt med en hage for beboerne.
Den funksjonelle og enkle arkitektur skapte Taut med få og enkle, men effektive midler. Sprossevinduer, murstensforblendinger på hjørnene, forskjellene mellom glatt og råpussete flater hører til disse virkemidler; karakteristiske er fremfor alt fargene. Den lange fronten mot Fritz Reuter-alle var i Berlinerrød (okseblodfarget) og blir også på folkemunne kalt Rød Front. Fasadene blir brutt av fremskutte trappehus. Inngangene til hesteskoen er lagt i en kraftig blå farge. Fargevalget ble kraftig kritisert i samtiden, men er siden blitt et kjært kjennetegn på boligområdet.
Hufeisensiedlung var retningsgivende for arkitekturen for store byggekomplekser i 1920- og 1930-årene og er fremdeles populær på tross av leiligheter så små som 49 m².
Inntil 2000 var området eid av GEHAG GmbH og er siden delvis solgt til leietakere og andre. Hesteskoblokka eies av GEHAG under selskapet Deutsche Wohnen.
I 1990-årene ble området renovert og vernet. I juli 2008 ble Hufeisensiedlung sammen med fem andre områder oppført på UNESCOs liste over verdens arven under tittelen Modernistiske boligområder i Berlin.
Kewaunee kjernekraftverk
Kewaunee kjernekraftverk er et kjernekraftverk som produserer elektrisk kraft ved byen Carlton i Kewaunee County, sørøst for Green Bay i delstaten Wisconsin i USA.
Kjernekraftverkets nåværende reaktor ble godkjent for igangsetting i 1974. Installert maksimal effekt i 2009 er 556 MW mens årsproduksjonen i 2007 var på om lag 4,63 TWh elektrisk kraft.
Anlegget eies av Dominion Generation. Det har en reaktor som er i operativ drift. Etter dagens konsesjoner skal reaktorens produksjon opphøre i 2013.
Euleptus
Euleptus er en slekt av biller i underfamilien Platyninae i familien løpebiller.
Utseende
Middelsstore, slanke, blanke, mørke løpebiller, kan ha metallisk glans.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Afrika og Asia.
I fremmed land jeg går
«I fremmed land jeg går» er en gammel vise som også er kjent med tittelen «Hjemlengsel». Den er skrevet av Herman Hermani, og har vært brukt en del på plate. Den er innspilt på Frem fra Glemselen kap.12 med Helge Borglund.
Teksten
eventyrlandet det stevnet jeg mot ung og forhåpningsfull den gang jeg sto, minnes så godt mor du gråt da jeg dro. livet for meg har kun fattigdom blitt, ville så gjerne ha sendt deg noen ord, men jeg kan ei, kjære mor. den gang jeg fór kjære mor ba du jo meg om å snu. I fremmed land jeg går, intet arbeide jeg får, skal aldri mer jeg deg få se du kjære mor.
Walter Ewing
Walter Henry Ewing (født 11. februar 1878 død 25. juni 1945) var en canadisk skytter som deltok i de olympiske leker 1908 i London.
Ewing ble olympisk mester i skyting under OL 1908 i London. Han vant trap-konkurransen med 72 poeng foran sin landsmann George Beattie med 60. Det var 60 deltakere, hvorav 28 gikk til finalen, fra åtte nasjoner og konkurransen ble avviklet 8. og 9. juli 1908. Ewing var også med på det canadiske laget som kom på andreplass i trap lagskyting bak Storbritannia.
Barndomsminne frå Nordland
Barndomsminne frå Nordland, eller Å eg veit meg eit land, er en sang. Teksten ble skrevet av Elias Blix. Sangen ble publisert for første gang i avisa Den 17de Mai 13. august 1896, og senere i bokform i Elias Blix sin Salmer og Songar fra 1900. Originalversjonen har åtte vers. Salmen er å finne i mange sangbøker, blant annet i Mads Bergs Skolesangbok, der melodien er en norsk folketone. Den mest kjente melodien ble skrevet av Adolf Thomsen i 1901. Sangen kalles ofte Nord-Norges nasjonalsang og spilles ofte ved nordnorske idrettsarrangement. Blant annet synges første verset av publikum på Aspmyra stadion før avspark under Bodø/Glimts fotballkamper.
1.
2.
3.
4.
6.
7.
8.
Metopias
Metopias er en slekt av små, rødlige eller brunlige køllebiller.
Von Willebrands sykdom
Von Willebrands sykdom er den mest vanlige arvelige koaguleringssykdommen som er beskrevet hos mennesker. Den ble beskrevet første gang av Erik Adolf von Willebrand i 1926. Den kan også forekomme hos hunder.
Fort Calhoun kjernekraftverk
Fort Calhoun kjernekraftverk er et kjernekraftverk som produserer elektrisk kraft mellom byene Fort Calhoun og Blair, i landsbyen Brownville i Washington County, i det østlige Nebraska i USA. Kjernekraftverkets nåværende reaktor ble godkjent for igangsetting i 1973. Installert maksimal effekt i 2009 er 476-500 MW, mens årsproduksjonen i 2007 var på om lag 4,17 TWh elektrisk kraft.
Tillitsmannen – en håndbok for tillitsvalgte
Tillitsmannen – en håndbok for tillitsvalgte er en håndbok i politisk organisering. Den ble skrevet og utgitt første gang i 1931, og bar tittelen Tillitsmannen: Håndbok i praktisk organisasjonsarbeid. Boken var en viktig del av arbeidet med å bygge opp en sterk arbeiderbevegelse i løpet av 1930-årene. Den er skrevet av Einar Gerhardsen, som siden har blitt kjent som «landsfaderen» på grunn av hans rolle i fremveksten av det norske sosialdemokratiet. Siden den første utgivelsen har den utkommet i 9 utgaver og i utallige opplag. De fem siste utgavene har blitt revidert av Gerhardsens sønn, Truls Gerhardsen. Boken kan betegnes som en håndbok eller manual, og denne sjangeren har også en lang kunnskapstradisjon. Vanligvis så er en politisk håndbok ment for bruk innad i partiorganiseringen. Tillitsmannen har derimot gått utover den interne partipressen, og kan i dag kjøpes i de fleste bokhandlere.
Fort Calhoun kjernekraftverk
Anlegget eies og drives av Omaha Public Power District. Det har en reaktor som er i operativ drift. Etter dagens konsesjoner skal reaktorens produksjon opphøre i 2033.
Tillitsmannen – en håndbok for tillitsvalgte
I 1976 lagde Oddvar Bull Tuhus en dokumentarfilm om Einar Gerhardsen som hadde samme tittel. Filmen var produsert for kino.
Einar Gerhardsen
Einar Gerhardsen var en norsk politiker som var sentral i oppbyggingen av den norske velferdsstaten. Han var Norges statsminister fra 1945 til 1951, fra 1955 til 1963 og fra 1963 til 1965. I tillegg til hans tid som statsminister, så hadde han også en rekke verv innenfor politikken. Hans samlede tid som statsminister var 17 år og 8 dager. Han var en folkekjær politiker, og var en viktig figur for i arbeidet med å øke velstanden for folk flest. Til tross for at Gerhardsen ikke er mest kjent for hans litterære virksomhet, har han skrevet en rekke bøker. Han måteholdne og beskjedne personlighet er karakteriserende for bøkene. I tillegg til Tillitsmannen, har han også skrevet hans egne Erindringer som utkom i fire bind. Det har også utkommet en samling av hans taler: Med Einar Gerhardsen gjennom 20 år.
Bakgrunn for utgivelsen
Boken var i sin tid en del av arbeiderbevegelsens omfattende opplysningsprosjekt. Målet var å bemyndige og dyktiggjøre klassen, og dette ble gjort gjennom å utgi en rekke pamfletter og håndbøker. Det fantes et behov for å standardisere de ulike organisasjonenes fremtreden og struktur, for å sikre en enhetlig politikk. Derfor ble det nødvendig å bygge en troverdig kommunikativ og politisk plattform, som gjaldt for alle innad i organisasjonsstrukturen. Målet med standardiseringen var å sikre at bevegelsens menn var veltalte og besatte visse retoriske ferdigheter.