cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sibylla av Jerusalem
Balduin IVs regime
Sibylla giftet seg ikke igjen før i 1180. I en lang tid favoriserte populærfortellinger en redegjørelse fra 1200-tallet, Den gammelfranske fortsettelse av Vilhelm av Tyr, delvis tilskrevet Ernoul, og assosiert med Ibelin-familien. Den hevdet at Sibylla var forelsket i nettopp Baudouin av Ibelin, en enkemann dobbelt så gammel som henne, men han ble tatt til fange og fengslet i 1170 av Saladin, muslimenes leder. Hun skrev til Baudouin og foreslo at de ble gift så snart han ble løslatt. Saladin krevde en stor sum penger for å løse ham ut, noe Baudouin ikke var i stand, men ble løslatt på løftet at Baudouin ville betale ham senere, Straks han var fri dro Baudouin til hoffet i Det bysantinske riket hvor han mottok et tilskudd fra keiser Manuel I Komnenos. Keiseren hadde tidligere mottatt bekreftelse fra sin niese, Maria Komnene, enkedronningen, om sannsynligheten om at Sibylla og Baudouin ville bli gift. Imidlertid rådet Agnes av Courtenay hennes sønn til å få Sibylla gift med den nylig ankomne franske ridder Guy av Lusignan, bror av hennes personlige konstabel Amalric av Lusignan som Den gammelfranske fortsettelse hevdet var elskeren hennes. Ved dette, slik denne fortellingen redegjør, håpet Alice å forpurre ethvert forsøk fra Raymond III av Tripoli (den tidligere regenten) fra å gifte hennes datter inn i en rivaliserende hoffraksjon, ledet av familien Ibelin. Den hevdet at Baudouin av Ibelin var fortsatt i Konstantinopel og derfor ikke i stand til å gifte seg med Sibylla. Med økende press for å få den antatte tronarvingen gift ble bryllupet satt i gang i all hast. Sibylla, som forfatteren avbilder som ustadig og uberegnelig, overførte lett sin tiltrekning til den yngre mannen.
Det finnes andre samtidige redegjørelser som er mindre fantasifulle som hevder at en plan for å gifte Sibylla med Hugo III av Burgund hadde rent ut i sanden. Påsken 1180 tok Raymond III av Tripoli og Bohemond III av Antiokia kongedømmet Jerusalem med makt med den hensikt å tvinge fram en ektemann for Sibylla av deres eget valg, antagelige Baudouin av Ibelin. Imidlertid var en utenlandsk ektemann betydningsfullt for kongedømmet som trengte økonomisk og militær støtte fra Europa. Baudouin IV selv arrangerte ekteskapet med Guy da hans bror Amalric hadde god anseelse, hadde først kommet til hoffet som Baudouin av Ibelins svigersønn og var nå blitt konstabel av Jerusalem.
Da den nye franske konge Filip II August fortsatt var mindreårig var Guys status som vasall av kongen og Sybillas fetter kong Henrik II av England (som hertug av Aquitaine), skyldte paven et korstog, nyttig i henhold til å skaffe ytre hjelp. Baudouin av Ibelin var i Jerusalem da Sibylla ble gift og dro ikke til Konstantinopel før senere på året, motstridende til hva Den gammelfranske fortsettelsen hevdet. Også i 1180 innskrenket Baudouin IV videre ambisjonene til Ibelin-familien ved å forlove den åtte år gamle Isabella til Humphrey IV av Toron og således fjernet henne fra kontrollen til hennes mor og Ibelin-familie. Isteden ble hun plassert i hendene på hennes forlovedes familie, Raynald av Chatillon og hans hustru Étiennette av Milly.
Sibylla født to døtre, Alice og Maria (fødselsårene er ukjente). Opprinnelig hadde Baudouin IV gitt mye autoritet til Guy, utpekt ham som sin regent i løpet av den tiden han selv var syk og uvirksom, men i løpet av et år ble kongen fornærmet og rasende på Guys oppførsel som regent. Guy overså Raynald av Chatillons trakassering av handelskaravanene mellom Egypt og Syria, noe som truet forbindelsene med Egypt og Jerusalem. Baudouin IV avsatte Guy som regent i 1183 og fikk Sibyllas sønn kronet som medkonge under navnet Baudouin V, således gå forbi henne og Guy i etterfølgelsen til tronen. Han forsøkte også å få Sibyllas ekteskap annullert i 1184. Hennes sønn var utpekt til å etterfølge Raymond III av Tripoli. Om Baudouin V skulle dø før han ble voksen ville hans «mest rettmessige arvinger» etterfølge kongedømmet inntil hans kongene av Frankrike og England, og keiser av det tysk-romerske rike kom, og paven skulle dømme mellom kravene til Sibylla og Isabella. Selv om hennes ektemann var i unåde for sin oppførsel som regent synes det ikke som om unåden omfattet Sibylla.
Gjennom alle disse interne politiske konfliktene, truet en enda større ytre trussel i horisonten: Saladin, sultan av Egypt og Syria, hadde nøysommelig bygd opp sin maktbase som forberedelse for invasjon. I mellomtiden døde Agnes i Akko, en gang i 1184.
Baudouin V og etterfølgelsen til tronen
Baudouin IV døde våren 1185 og etterlot Sibyllas sønn som enekonge, Raymond som regent og guttens grandonkel Joscelin III av Edessa som verge. Baudouin Vs bestefar marki Vilhelm V av Montferrat kom også til kongedømmet for å gi sin støtte. Imidlertid var guttekongen et sykelig barn og døde i Akko sommeren 1186. Hverken Sibyllas eller Isabellas tilhengere synes å ha vært forberedt på å akseptere kravene i Baudouin IVs testamente, det vil si å installere en regent og deretter vente på en beslutning fra Baudouin Vs slektninger i England, Frankrike og Tyskland.
Joscelin og marki Vilhelm fulgte kongens kiste til Jerusalem. Sibylla var tilstede ved hennes sønns begravelse, håndtert av Joscelin. Som sikkerhet fulgte en bevæpnet eskorte. Raymond III, som ønsket å beskytte sin egen innflytelse og politiske allierte, enkedronning Maria Comnena og familien Ibelin, dro til Nablus – hjemmet til Maria og Balian – hvor han sammenkalte de medlemmer av Haute Cour som støttet Isabella. I mellomtiden ble Sibylla kronet som dronning av patriark Heraclius. Raynald av Châtillon fikk folkelig støtte for Sibylla ved å bekrefte at hun var «li plus apareissanz et plus dreis heis dou roiaume» («den mest åpenbare og rettmessige arvingen til kongedømmet»). Hennes baktalere tok opp på nytt kravet at Sibylla var illegitim og hadde til hensikt å holde en rivaliserende kroning av Isabella. Den latinske kirke i Jerusalem fastslo at Sibylla var en lovlig hersker og etterfølger av hennes far. Sibyllas krav ble opprettholdt mens Haute Cour forhandlet om å anerkjenne hennes som dronning. Sibyllas posisjon ble ytterligere forsterket da Isabella ektemann, Humphrey IV av Toron, stesønn av Raynald av Châtillon, forlot Nablus for å sverge troskap til Sibylla og Guy.
Sibylla ble kronet alene som enedronning. Før hennes kroning gikk Sibylla med på kravet til opposisjonelle hoffmedlemmer at hun skulle skille seg fra Guy for å tilfredsstille dem. Motkravet var at hun da krevde å velge sin ny ektemann. Dette fulgte presedens fra hennes egne foreldre. Lederne av Haute Cour gikk med på dette, og Sibylla ble kronet. Til deres overraskelse annonserte Sibylla straks at hun valgte Guy som sin ektemann, og rakte kronen til ham slik at han kunne krone seg selv.
Av dronning Sibyllas rett til å herske har Bernard Hamilton skrevet «det var ingen virkelig tvil ved å følge presedens fra Melisende at Sibylla, som den eldste datteren av kong Amalric, hadde det beste kravet til tronen, det kunne ikke være noen tvil etter seremonien at Guy kun holdt kronen via sin ektefelle.»
Sibyllas regime
Sibylla hadde vist stor sluhet og politisk dyktighet i hennes forhold til medlemmene av den opposisjonelle fraksjonen. Hun hadde en del støtte fra hennes slektninger på morsiden, som Courtenay-familien, det tidligere dynastiet i Edessa, og deres allierte og vasaller, mens hennes rivaler var ledet av Raymond av Tripoli som hadde et krav på tronen i hans egen rett, Ibelin-familien, og enkedronningen i Nablus på vegne av Isabella.
Dronning Sibyllas viktigste sak var å undersøke framgangen til Saladins hær mens de invaderte kongedømmet. Guy og Raymond ble sendt ut i fronten med hele det stridende styrke til kongedømmet, men deres udugelighet i å samarbeide var fatalt, og Saladin knuste dem i slaget ved Hattin den 4. juli 1187. Guy var blant de få som overlevde og ble tatt til fange. Enkedronning dro til Jerusalem da Saladins hær nærmet seg. Ved september 1187 beleiret Saladin den hellige byen, og Sibylla måtte personlig lede forsvaret sammen med patriark Eraclius og Balian av Ibelin, som hadde overlevd Hattin. Jerusalem kapitulerte for muslimene den 2. oktober og Sibylla fikk forhandlet seg til å dra til Tripoli sammen med sine døtre.
Død
Guy ble løslatt fra sitt fangenskap i Damaskus i 1188 da Saladin innså at ved å løslate ham ville han skape splid blant korsfarerne og at Guy var en mindre dyktig leder enn de som nå holdt stand. Dronningen slo seg sammen med ham mens de marsjerte mot Tyr i 1189, den eneste byen i kongedømmet Jerusalem som ennå ikke hadde blitt erobret. Konrad av Montferrat, bror av Sibyllas første ektemann Vilhelm, hadde tatt ledelsen av byens forsvar. Konrad nektet derimot å la dem slippe innenfor bymurene og nektet også å anerkjenne Guys krav til restene av kongedømmet. Isteden krevde Konrad å beholde ledelsen inntil kongene fra Europa kom for avgjøre i henhold til Baudouin IVs testamente. Etter å ha tilbrakt en måned utenfor bymurene fulgte dronningen Guy mens han ledet en fortropp av nylig ankomne krigere fra det tredje korstoget mot muslim-okkuperte Akko, bestemt på å gjøre denne byen til det nye setet i kongedømmet. Guy beleiret byen i to år.
I løpet av et stillestand i juli eller august, muligens den 25. juli 1190 døde Sibylla av en pest som hadde brutt ut og gikk som en svøpe gjennom hæren. Hennes to unge døtre hadde dødd noen få dager tidligere. Akko ble først erobret i juli 1191, hovedsakelig av tropper ført inn av Filip II August av Frankrike og Rikard I av England.
Bernard Hamilton har skrevet at «hadde Sibylla levd i fredeligere tider kunne hun ha utøvet en god del makt ettersom hennes ektemanns autoritet var avledet fra hennes». Hennes lovmessige etterfølger var hennes halvsøster Isabella som ble tvunget til å avslutte sitt ekteskap med Humphrey av Toron for å gifte seg med Konrad. Guy nektet å gi slipp på sine krone før det ble et valg på ny hersker i 1192. Valget avgjorde kongevalget til Konrads fordel.
I fiksjonen
Sibylla har figurert i flere romaner, især Zofia Kossak-Szczuckas Król trędowaty (Den spedalske konge), Graham Shelbys The Knights of Dark Renown, og Cecelia Hollands Jerusalem. Kossak og Shelby portretterte begge henne som en bortskjemt, tomhodet og lettmanipulert skjønnhet mens Shelby beskrev henne hyppig som «kaninhjerne». Holland gjør henne til en heltinne i sin roman, men ignorerte hennes historisk kjente kroning av Guy til fordel for en fiktiv romanse til en tempelridder.
En meget fiktiv utgave av Sibylla ble spilt av Eva Green i den amerikanske filmen Kingdom of Heaven (Himmelens kongedømme) fra 2005. I denne blir hun avbildet som ulykkelig gift og har en affære med en enda mer fiktiv utgave av Balian av Ibelin. I regissørens utgave av filmen er det antydet at hun forgiftet sin egen sønn for å spare ham fra lidelsene av spedalskhet. Istedenfor bli sammen med sin ektemann Guy etter at han har blitt løslatt av muslimene, forlater kongedømmet Jerusalem for å dra til Frankrike.
Aadne K. Mykland
Aadne Knutsen Mykland (født 6. april 1933) var ordfører for Arbeiderpartiet i Froland kommune i 20 år, fra 1983 til 2003. Han var medlem av formannskapet i Froland i 24 år, fra 1983 til 2007, og han var kommunestyrerepresentant i 36 år, fra 1971 til 2007. I perioden som ordfører ble han også valgt til den første styreleder i det nyfusjonerte selskapet Agder Energi og gjorde her en stor jobb for å hindre at selskapet ble solgt ut av regionen.
Mykland var i ungdommen en god skiløper og fikk sølvmedalje på 50 km langrenn i NM på ski 1958. Han har også vært instruktør, trener og leder i Mykland idrettslag.
«For samfunnsmessig livsinnsats av landsomfattende betydning» ble han 19. februar 2009 tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull av konstituert fylkesmann Svein Åril.
5,56 × 45 mm NATO
5,56 × 45 mm NATO er en standard-kaliber for geværer og lette maskingeværer innenfor NATO, da normert som STANAG 4172. Den er avledet fra, men ikke helt identisk til, den sivile .223 Remington. Kaliberet ble opprinnelig introdusert i M16 i 1963.
Historie
Mot slutten av 1950-årene bedrev Armalite og andre våpen- og ammunisjonsdesignere forskning på et felt som ble kalt «Small Caliber/High Velocity» (SCHV). De fleste tok utgangspunkt i den kommersielt tilgjengelige .222 Remington patronen, men fant ut at volumet i hylsa var for lite til at patronen klarte kravene fra U.S. Continental Army Command (CONARC) når det gjaldt kulehastighet og gjennomtrengning. Armalite kontaktet da Remington Arms og ba dem lage en modifisert patron med lengre hylsekropp og kortere «hals» for å øke hylsevolumet. Denne patronen ble kjent som .222 Remington Special.
Earle Harvey ved Springfield Armory kontaktet samtidig Remington og fikk produsert en enda lengre versjon av .222 Remington, denne kjent som .224 Springfield. Springfield gikk ikke videre i CONARC sin test, og .224 Springfield forsvant fra videre konkurranse i SCHV. .224 Springfield ble senere sluppet kommersielt som .222 Remington Magnum.
For å forhindre forvirring rundt det nå store antallet .222-patroner, ble .222 Remington Special omdøpt til .223 Remington. Etter at US Army tok i bruk Armalite sin AR-15 rifle under betegnelsen M16 i 1963, ble .223 Remington antatt som 5,56 x 45 mm.
Norge
Norges forsvar har brukt 5,56 × 45 NATO i flere år, men mest blant spesialstyrker i våpen som G36 og C8 SFW. Kaliberet er offisielt i bruk i vanlige avdelinger etter innføringen av HK416N som arvtaker til AG3. Ammunisjonen var opprinnelig Forsvarets blyfrie «Miljøammunisjon», NM229. Etter at arbeidstilsynet stanset bruken av denne ammunisjonen i 2011, bruker forsvaret SS109. Den nye løspatronen har fått designasjonen NM226F1.
NM229 og helseplager etter skyting
Etter innføringen av NM229 5,56 × 45 NATO i Forsvaret, begynte rapporter om helseplager og dukke opp i dagene etter skyting. Forsvarets forskningsinstitutt fikk i oppdrag og foreta tester av alle kombinasjoner våpen og ammunisjon i bruk, for og kartlegge utslipp av gasser ved avfyring og finne årsaken til plagene.
Både blyfri og blyholdig ammunisjon i 5,56 × 45 og 7,62 × 51 mm NATO ble testet, og totalt åtte variasjoner av våpen og ammunisjon ble testskutt, og utslipp av gasser og partikler ble målt.
Det ble også testet fire forskjellige våpen, Colt Canada C8, AG3, HK416N (Rifle) og HK416K (karabin).
Massakren ved Bornholm (1564)
Massakren ved Bornholm på kjøpmenn fra Lübeck og deres besetninger på 20 erobrede handelsfartøyer hendte i begynnelsen av juli 1564 under den nordiske syvårskrigen. Massakren ble beordret av den svenske admiral Clas Fleming. Den er sagt å være en av de verste grusomheter begått til sjøs noensinne på Østersjøen i historien.
Sommeren 1564
Konflikten utspann seg mellom Sverige og en allianse av Danmark-Norge og Lübeck. Etter slaget ved Öland 30.-31. mai hadde den allierte flåten opprettholdt sin sjøblokade av Sverige fra Gotland. Slaget og tiden etterpå førte til betydelige tap på den allierte siden, anslått til ca. 6.600 menn. Admiral Herluf Trolle valgte derfor å trekke seg tilbake til Bornholm den 29. juni. Forholdene ombord på krigsskipene var svært vanskelig, etter et utbrudd av diaré.
Den svenske flåten, med sine tre admiraler, Claes Fleming, Niels Birgersen Grip og Per Axelsen Baner, var dratt ut til sjøs ved 4. juli med kurs sørover til Bornholm. Trolle hadde fått feilaktige meldinger om at svenskene hadde seilt forbi øya på vei sørøstover til den tyske kysten. Trolle seilte med den allierte flåten mot Rügen og Warnemünde uten å vite at svenskene egentlig var på vei til Bornholm. Svenskene kom til øya mellom 13. og 16. juli mens Trolle var ved den tyske kysten.
Mens svenskene ankret opp, kom en konvoi av 21 lübeckske fartøyer fra Narva med rikt last ombord. e var forledet av et brev fra den lübeckske admiralen Friedrich Knebel om nederlaget ved Öland til å tro det vil være trygt å seile hjemover. De ble derfor overrasket av svenskene idet de skulle søke ly for natten. Tre lübeckske skipperne satt fyr på deres skip med lasten før resten var overmannet og tvunget til å overgi seg.
Massakren
Fleming ble rasende over ødeleggelsen av de tre handelsfartøyene og beordret knektene om å forgripe seg på lübeckerne. En skånselløs massakre i løpet av natten på sivile fant sted. Beretningene om massakeren forteller detaillert om grusomheter begått av svenskene. Menn ble hugd ned og kastet over bord, andre ble visstnok torturert og lemlestet på det groveste, flere fikk magen sprettet opp og tarmene ble tatt ut. Det ble fylt inn brennbare materialer som svenskene så satt fyr på.
Bornholms kommandant Schweder Kettingk berettet om hva han og undersåttene på Bornholm overhørte og observerte mens blodbadet pågikk, dette ble senere nedskrevet av hans skriver H. P. Resen:
Reaksjonene
Massakren var sjokkerende på sjøfolk rundt omkring på Østersjøen. Admiral Herluf Trolle skrev til den svenske kongen Erik XIV (på svensk):
Syvårskrigen hadde flere brutale episoder som ved de svenske innmarsjene inn i danske landskapene inkludert Blekinge, og på fra alliert side Trolles herjinger på Öland i september 1564. Den nordiske syvårskrigen er husket i ettertiden som en av de meste blodige konfliktene i Norden.
Etter massakeren
Svenskene dro bort med byttet like før den allierte flåten kom tilbake til ankerstedet utenfor Bornholm. Det var ikke mulig å ta opp forfølgelse med så mye sykdom i flåten. Trolle kunne først den 3. august seile igjen.
Svenskene hadde brutt sjøblokaden og vært i stand til å krysse utenfor Öland, men våget ikke å oppsøke den svekkede allierte flåten for et oppgjør. Tredelte kommando mellom tre admiraler uheldig, og skipene hadde blitt overfylt med flere menn enn normalt, opptil seks tusen knekter i tillegg til sjøfolk var tatt med til sjøs. Sykdom brøt ut ombord på skipene i den varme sommeren. Ved å krysse fram og tilbake kapret svenskene ytterligere 17 handelsskip helt til de fikk syn på den allierte flåten ved 4. august.
Et lite kjent sjøslag startet utenfor Öland, der svenskene søkte tilflukt ved Ölands nordre odde mellom skjærene i sikkerheten for Trolle. Erik XIV som fikk meldinger om sjøslaget. Svenskekongen ble så oppbrakt at han anklaget de tre admiraler for å ha ignorert deres ordrer om å tilintetgjøre den fiendtlige flåten. Han anklaget sine admiraler med ordene i et brev:
Som følge ble admiralene inkludert Claes Fleming avskjediget under trussel av dødsstraff om de skulle lette ankrene før den nye admiralen kom til.
Norsk Olje- og Petrokjemisk Fagforbund
Norsk Olje- og Petrokjemisk Fagforbund (NOPEF) var et forbund i LO, stiftet 1977. Forbundet organiserer ansatte i petroleumsvirksomheten på land og sokkel. Organisasjonen hadde 19 000 medlemmer i 2003.
Lars Anders Myhre var NOPEF sin leder fra forbundet ble stiftet og frem til 2000, da forbundets siste leder Leif Sande overtok.
Norsk Olje- og Petrokjemisk Fagforbund og Norsk Kjemisk Industriarbeiderforbund slo seg sammen 4. september 2006 til det nye forbundet Industri Energi.
Tuapse
Tuapse (russisk Туапсе́, adygisk: ТIуапсэ) er en by i Krasnodar kraj i Russland. Den ligger ved nordøstkysten av Svartehavet, rundt 100 km sør for Krasnodar. Innbyggertall: 63 513 (est. 2005), 64 238 (folketelling 2002), 63 081 (folketelling 1989).
Hope Race
Hope Race eller Hope Sled Dog Race er et internasjonalt tidligere trekkhund løp mellom Nome, Alaska og Anadyr, Russland, over Beringstredet.
Tuapse
Byen er et betydelig senter for folkeslaget sjapsuger, hvorav rundt 10 000 bor i Tuapse. Selve bynavnet Tuapse sies å være adygisk (, som betyr «to vann»), men navnet er også attestert i tidlige greske kilder som Topsida.
Hope Race
Hope Race ble etablert i 1991, like etter Sovjetunionens fall, og ble sist avholdt i 2004. Løperne tilbakela 1200 miles, men gikk faktisk ikke over Beringstredet, men ble fraktet over med båter.
Tuapse
Den nåværende bosetningen ble grunnlagt i 1838 som det russiske fortet Veljaminovskoje (russisk: Вельяминовское). Et år senere ble den okkupert og jevnet med jorden av sjapsugene, men den ble straks gjenoppbygget. Under Krimkrigen tok tyrkerne fortet og holdt det i to år (1857–59). Mellom 1875 og 1897 het landsbyen Veljaminovskij Posad (russisk: Вельяминовский посад). Den fikk innvilget byrettigheter i 1916.
Hope Race
I 1995 ble Alaska hundekjører Bob Holder eneste person som deltok i Hope Race, Iditarod Trail Sled Dog Race, og Yukon Quest i samme år.
Tuapse
I Sovjet-tiden ble byen utviklet til en betydelig utskipningshavn for olje, og sluttpunkt for en oljerørledning fra Groznyj og Majkop som ble ferdigstilt i 1928. Blant byens viktigste industrier er oljeraffinerier og et skipsverk. Byen er også et viktig turiststed, og er det nordlige senter for et turistområde som strekker seg sørover til Sotsji.
Beliggenheten ved Kaukasusfjellenes vestlige utløpere gir byen et svært mildt klima.
Innen byområdet ligger også de to større stedene Novomikhailovskij (10 335 innbyggere) og Dsjubga (5 194 innbyggere).
Peru
Peru (spansk: Perú; quechua og aymara: Piruw) er en republikk i Sør-Amerika, som grenser til Ecuador, Colombia, Chile, Brasil og Bolivia. Peru har en rik kulturell historie. Inkariket hadde sitt kjerneområde i dagens Peru.
Geografi
De vestlige tørre slettene ved kysten (costa) er adskilt fra Amazonasregnskogen i øst med Andesfjellene i midten. På grensen til Bolivia ligger Titicacasjøen, den høyest beliggende seilbare sjø i verden. Det høyeste fjellet er Huascarán med 6768 meter. (Se også: Fjellkjeder i Peru)
Klima
I jungelen (Iquitos, Tarapoto, etc.) er det 25-38 °C året rundt. Fjellområdet (Arequipa, Cuzco, Puno, etc.) har 23 °C om dagen og 0 °C om natten i gjennomsnitt. Ved kysten (Lima, Tumbes, Tacna) er det varmt og fuktig om vinteren (mai-august) med en middeltemperatur på 15-20 °C. Perus sørøstligste del ligger i utkanten av Atacama-ørkenen, og her er klimaet varmt og tørt året rundt.
Demografi
Peru har en befolkning på 31,2 millioner (folketelling 2017).
Anslått fødselshyppighet i 2018 er 17,6 pr. 1000 innbygger og dødeligheten samme år er anslått til 6,1 pr. 1000 innbygger. Folketallet er forventet å nå 40 millioner i 2050. I 2019 bodde 78,1 % av befolkningen i urbane miljøer. Strømmen av mennesker til byene skaper store sosiale problemer i Peru og folk mangler en plass å bo, utdanning og helsetilbud.
Peru er et multietnisk land som er bygget på kombinasjonen av forskjellige menneskegrupper i løpet av 500 år. Indianerne befolket det peruanske landet mange årtusener før de spanske conquistadorene kom. Spanjoler og afrikanere kom i store mengder i kolonitiden. De ”blandet seg” med hverandre i tillegg til urinnvånerne. Etter Perus uavhengighet fra Spania i 1821 kom europeiske immigranter i flere bølger fra Italia, Spania, Frankrike, England og Tyskland. Etter 1850 kom arabere, kinesere og japanere.
Ramechhap (distrikt)
Ramechhap  er et av Nepals 75 distrikter.
Peru
Religion
Peru har ikke noen offisiell statsreligion, selv om konstitusjonen anerkjenner den historiske betydningen den romersk-katolske trosretningen har hatt i utviklingen av landet. Religionsfrihet er lovfestet, og det er forbudt å diskriminere personer på grunn av religiøs overbevisning. Den mest utbredte religionen i Peru er kristendom hvor romersk-katolsk er den dominerende med mellom 70 og 80 % tilslutning. Andre kristne trossamfunn inkluderer protestanter, ortodokse kristne og mormonere. Andre religioner som er etablert i Peru er buddhisme, jødedom og islam for å nevne noen. Utøvelse av tradisjonelle førkolumbiske religioner forekommer også, og mange praktiserer katolisisme iblandet elementer av tradisjonell religion. I 2018 ble kravet om minimum 500 voksne registrerte medlemmer for å kunne registrere et trossamfunn fjernet.
Før-kolumbiansk tid
Peru var hjemsted for forskjellige pre-inkakulturer, deriblant den eldste kjente kulturen på det amerikanske kontinentet, Norte Chico sivilisasjonen som eksisterte mellom 3000 og 1800 f.Kr.. Funnene fra denne tiden omfatter blant annet byen Caral 200 km nord for Lima, og er den eldste byen som er funnet på kontinentet. Den er datert til cirka 2600 f.Kr. Nazcakulturen eksisterte fra omtrent 200 f.kr. til 600 e.Kr. Inkariket, som hadde sitt hovedsete i Cuzco, var det største riket på amerikansk jord som spanjolene møtte.
Spansk kolonitid
Pizarro nådde Perus kyst i 1527, men returnerte til Spania for å få kongelig tillatelse til å erobre området med dets rike høykultur. Da han kom tilbake i 1532 var Inkariket i borgerkrig mellom de to brødrene Huáscar og Atahualpa. Samtidig hadde sykdommer som europeerne hadde ført med seg, særlig kopper, allerede desimert befolkningen betydelig. På kort tid lyktes det Pizarro å ta kontroll over hele Inkariket, og hele Peru var i 1538 under «conquistador»enes kontroll. Det ble et visekongedømme i 1542 med Lima som hovedstad. Inkaene var likevel enda ikke helt beseiret; ikke før 1572 var den åpne motstanden nedkjempet i det geografisk uoversiktelige landet. Større eller mindre opprør var likevel hyppig i hele kolonitiden. Etterhvert ble Peru til det spanske administrasjonssenteret for det meste av det søramerikanske kontinentet. Ved siden av sin administratiive betydning var landet produsent av gull, sølv og tekstiler som ble eksportert til Spania.
Machine Messiah
«Machine Messiah» er en sang fra det engelske progressiv rock-bandet Yes, utgitt i 1980 på bandets album Drama. Sangen er skrevet av Geoff Downes, Trevor Horn, Steve Howe, Chris Squire og Alan White som på det tidspunktet var bandets personell. Dette er albumets lengste sang med sine 10 minutter og 27 sekunder. Opprinnelig var dette en sang som Downes og Horn skrev i håp om at Yes ville spille den inn før de selv ble medlemmer av bandet. Etter omarbeiding og bearbeiding av sangen sammen med resten av Yes, ble den spilt inn med Downes og Horn som nye medlemmer av bandet.
Peru
Spansk kolonitid
Napoleonskrigene hadde også innvirkning på Sør-Amerika med uavhengighetskriger i mange land. Peru, med sin lange tradisjon som spansk administrativ senter, ble rojalistenes sentrum på kontinentet. Derfor kom uavhengighetsbestrebelsene i Peru forholdsvis sent, etter 1820.
Ramechhap (distrikt)
I vest grenser Ramechhap mot Kavrepalanchok, i nord mot Dolakha, i nordøst mot Solukhumbu, i sørøst mot Dhading og i sør mot Sindhuli. I distriktet er det 55 landsbyutviklingskomiteer og ingen bykommune.
Machine Messiah
Struktur
Sangen åpner med en gitar med en slags dopplereffekt før den går inn i et tungt og dystert hard rock-inspirert tema. Synthesizeren benytter også en slags dopplereffekt, før vi får et temposkifte, og melodien blir lettere og lysere. En gitarsolo omtrent midtveis i sangen dreier sangen tilbake til det dystre temaet, og sangen avsluttes med åpningssekvensens gitar med dopplereffekt.
Peru
Selvstendigheten
Peru erklærte uavhengighet fra Spania den 28. juli 1821 takket være en allianse mellom José de San Martíns argentinsk-chilenske hær og Simón Bolívars storkolombianske hær. Likevel skulle det gå helt til 1824 før den spanske visekongen endelig ble beseiret den 9. desember i slaget ved Ayacucho. Det var punktumet for den spanske kolonitiden i Sør-Amerika. Landet fikk ikke sin første folkevalgte president før i 1827. Fra 1836 til 1839 var Peru og Bolivia forent i Peru-Bolivia-konføderasjonen, som først ble oppløst etter en væpnet konflikt med Chile og Argentina. I disse årene fortsatte den politiske uroen, og hæren var en viktig politisk faktor. I 1879 inngikk Peru og Bolivia igjen en allianse i kampen mot Chile i salpeterkrigen. Bolivia og Peru tapte krigen i 1883, og Peru tapte Arica til Chile. Først på begynnelsen av 1900-tallet ble det politisk stabilitet i landet. . Stabiliteten varte til den andre presidentperioden til autoritære Augusto Leguía 1919-1930. Urolige år fulgte, der et svakt demokrati forsøkte å hevde seg mot militæret og oligarkiet.
Ramechhap (distrikt)
Antallet buddhister skyldes bl.a. et stort innslag av tamang.
Peru
Militærdiktatur 1948-1979
I 1948 tok militæret makten i et kupp ledet av Manuel A. Odría. Til tross for enkelte forsøk på å gjenreise demokratiet som i presidentvalget i 1962, forble militæret ved makten. Militæret var antikommunistisk og undertrykte meningsfrihet og andre borgerrettigheter, og korrupsjonen blomstret. På slutten av 1970-tallet hadde dårlig økonomisk styring ført landet ut i krise. Militæret var svekket og en ny demokratisk grunnlov ble skrevet.
Machine Messiah
Struktur
Selv om dette er en av de tyngste og mest hard rock-inspirerte av samtlige Yes-sanger, er strukturen i den progressive rocken ivaretatt ved de mange temposkiftene og musikkstilskiftene. Tekstene er noe mørkere enn det Jon Anderson skrev før han forlot bandet året før denne utgivelsen. Musikken er, til tross for Andersons fravær, umiskjennelig Yes-musikk.
Peru
Demokrati etter 1979
Den nye grunnloven ble innført i 1979 og demokratiske valg gjennomført året etter. Perus problemer var ikke løst med dette. Økende internasjonal gjeld og inflasjon gjorde økonomisk vekst vanskelig. Dyrking av og handel med narkotika og opprørsbevegelser som den maoistiske Den lysende sti forstyrret en fredelig utvikling. Bedringen kom ikke før presidentskapet til Alberto Fujimori (1990–2000). Til tross for en autoritær stil, korrupsjon og menneskerettighetsbrudd ble landet stabilisert og en positiv utvikling innledet. Han klarte også å nøytralisere trusselen fra Den lysende sti. Fujimori måtte gå av i forbindelse med presidentvalget 2000 og flyktet til Japan. Han har senere blitt bragt tilbake til Peru og dømt for korrupsjon og menneskerettighetsbrudd. Etter Fujimori ble Alejandro Toledo valgt til president, landets første etnisk indianske president, etterfulgt av Alan García i 2006. Under begge presidentene fortsatte landets positive utvikling. Økonomien er blant de raskest voksende i Sør-Amerika. Presidentene Pedro Pablo Kuczynski (2016–2018) og Martín Vizcarra (2018–2020) ble begge avsatt etter riksrettsprosesser i kongressen. Begrunnelsen var bl.a. korrupsjon.
Administrativ inndeling
Peru er inndelt i 25 regioner (regiones; entall: región). Disse regionene er oppdelt i provinser, som igjen består av distrikter. Det er 195 provinser og 1933 distrikter i Peru. Hovedstaden Limas område kalles Lima Metropolitana og er en provins, men ikke del av en region. Hovedstaden Lima ligger ikke i regionen Lima.
Machine Messiah
Konsertfremføringer
«Machine Messiah» ble spilt under samtlige konserter under Drama-turneen, men på grunn av at Jon Anderson nektet å synge noen av sangene fra Drama, ble den ikke spilt igjen før under In the Present-turneen i 2008–2009 med Benoît David som vokalist.
Peru
Administrativ inndeling
Inntil 2002 var Peru oppdelt i 24 departamentos (departementer), og mange anvender stadig dette uttrykket når de refererer til de nåværende regionene, selv om departementene formelt sett ikke lengre finnes.
Machine Messiah
Konsertfremføringer
Offisielle utgivelser med konsertopptak av «Machine Messiah»:
Personell
På originalinnspillingen fra 1980 medvirker:
Peru
Oppføring på UNESCOs lister
Verdensarvsteder
Oppføringer på UNESCOs verdensarvliste (World Heritage List), verdens kultur- og naturarvsteder.
Oppføringer på UNESCOs liste knyttet til aktivt vern av immateriell kultur (Intangible Cultural Heritage). Årstallet angir når det ble listeført hos UNESCO.
National Intelligence Service (Sør-Afrika)
National Intelligence Service (NIS) var en sikkerhetstjeneste i republikken Sør-Afrika som tok over for det eldre South African Bureau of State Security i 1980. Ettersom NIS etter hvert ble assosiert med apartheid-tiden i Sør-Afrika, ble tjenesten erstattet av South African Secret Service og National Intelligence Agency i 1994.
Arachne (operativsystem)
Arachne, opprinnelig kalt Roscoe, er et tidligere distribuert operativsystem. Det ble utviklet av informatikerne Marvin Harry Solomon og Raphael A. Finkel (f. 1951) ved University of Wisconsin-Madison. De publiserte en beskrivelse av operativsystemet for Association for Computing Machinery den 10. desember 1979.
Arachne var den direkte forgjengeren til Charlotte, som ble presentert i 1983.
Utah Lake
Bakgrunn
Utah Lake er en av restene fra den store sjøen Lake Bonneville som eksisterte i istiden for 32 000 til 14 000 år siden.
Amílcar Cabral
Amílcar Cabral (født 12. september 1924, død 20. januar 1973) var en afrikansk agronom, skribent og geriljaleder. Han var født i Bafata, Guinea-Bissau som sønn av kappverdere, og fikk sin utdannelse i Lisboa, Portugal, hvor han kom i kontakt med afrikanske nasjonalistbevegelser. Han var med å stifte og lede Det afrikanske partiet for Guinea-Bissau og Kapp Verdes uavhengighet (Partido Africano da Independência da Guiné e Cabo Verde, PAIGC), som blant annet drev væpnet motstandkamp mot den portugisiske kolonimakten i portugisisk Guinea (Guinea-Bissau) og Kapp Verde. Hans bror, Luís Cabral, var president i Guinea-Bissau fra 1973 til 1980.
Flyplassen på den kappverdiske øya Sal, Amílcar Cabral internasjonale lufthavn er oppkalt etter ham.
Utmerkelser
Cabral ble i 2004 posthumt utnevnt til den sørafrikanske Ordenen O. R. Tambos følgesvenner.
Danijel Pranjić
Pranjić spilte i sin tidlige karriere for flere klubber i hjemlandet, før han i 2005 ble solgt til nederlandske Heerenveen. Han spilte i perioden 2009–2012 for den tyske klubben Bayern München. Etter kortere opphold i portugisiske Sporting CP og spanske Celta Vigo (på lån), kom han i 2013 til Panathinaikos.
Som landslagsspiller var Pranjić i den kroatiske troppen til EM 2008, EM 2012 og VM 2014.
Louis C.K.
Louis Szekely (født 12. september 1967 i Washington D.C.) er en amerikansk skuespiller og komiker, best kjent for rollen som Louie i TV-serien Louie.
José Manuel Durão Barroso
José Manuel Durão Barroso (født 23. mars 1956 i Lisboa) er en portugisisk politiker. Han var president for Europakommisjonen fra 23. november 2004, da han overtok etter Romano Prodi, til 1. november 2014 da han ble etterfulgt av Jean-Claude Juncker.
Barroso studerte jus ved Universitetet i Lisboa, senere økonomi og samfunnsvitenskap i Genève i Sveits. Som universitetslektor spesialiserte han seg i internasjonal politikk i Lisboa, senere ved Georgetown University i Washington, D.C., hvor han studerte til doktorgrad. Etter at han kom tilbake til Portugal ble han direktør for avdelingen for internasjonal politikk ved Lusíada-universitetet i Porto.
Politisk karriere
<!-- Im Jahre 1990 war er die treibende Kraft hinter dem Bicesse-Abkommen, das zu einem Waffenstillstand im angolanischen Bürgerkrieg zwischen der MPLA und der UNITA von Jonas Savimbi führte. Durão Barroso unterstütze auch die Unabängigkeit Osttimors von Indonesien.
Nach der Wahlniederlage der PSD 1995 scheiterte er mit dem Versuch, Parteichef zu werden. Dies gelang ihm nach einem heftigen innerparteilichen Machtkampf erst im Jahr 1999. Dem manchmal unsicher wirkenden "ewigen Zweiten" hinter dem früheren Regierungschef Anibal Cavaco Silva (1985–1995) hatten das Viele nicht zugetraut. Die Parlamentswahl 2002 gewann seine Partei knapp vor den Sozialisten; bei der Europawahl 2004 war es wegen seiner Sparmaßnahmen umgekehrt.
Vom 6. April 2002 bis zum 12. Juli 2004 war er Ministerpräsident  Portugals. Während seiner Amtszeit unternahm er einige Schritte, die in Portugal auf Widerstand stießen, wie etwa die Unterstützung der Invasion des Iraks im Frühjahr 2003, die Privatisierung von Staatsunternehmen, und starke Einschnitte in den öffentlichen Ausgaben. Barroso sieht dies wegen der schlechten Wirtschaftslage und des von der SP-Vorgängerregierung hinterlassenen Budgetdefizits als notwendig, aber auch zur Einhaltung des Euro-Stabilitätspaktes. Er tritt für eine Verbesserung der Beziehungen zwischen der EU und den USA ein.
Durão Barrosos politische Stärke liegt vor allem in seinen Fähigkeiten als Außenpolitiker. In seiner Funktion als portugiesischer Außenminister zollte ihm selbst die Opposition Anerkennung für seine hervorragende Arbeit. Diese Leidenschaft für die Außenpolitik zeigte er bereits früh und zog sich bisher fast durch seinen gesamten Lebenslauf.
Regnbuenasjonen
Regnbuenasjonen er et begrep satt sammen av den sørafrikanske erkebiskopen Desmond Tutu for å beskrive Sør-Afrika etter apartheid (fra 1994), etter landets første heldemokratiske valg i 1994.
José Manuel Durão Barroso
Politisk karriere
Als 48-jähriger wurde der Konservative am 29. Juni 2004 vom Europäischen Rat als Kandidat für das Amt des EU-Kommissionspräsidenten nominiert und vom Europäischen Parlament am 22. Juli 2004 bestätigt, wobei 413 Abgeordente für ihn stimmten, 251 gegen ihn, 44 mit Enthaltung stimmten und 24 Abgeordente ihre Stimme nicht abgaben. Vorher waren Mitte Juni zuerst Deutschland und Frankreich mit ihrem Vorschlag von dem liberalen Ministerpräsidenten Belgiens Guy Verhofstadt und dann konservative Regierungschefs mit ihrem Vorschlag des britischen Außenministers Chris Patten gescheitert.
Regnbuenasjonen
Begrepet ble videre definert av president Nelson Mandela i hans første måned som statsleder, da han proklamerte: «Each of us is as intimately attached to the soil of this beautiful country as are the famous jacaranda trees of Pretoria and the mimosa trees of the bushveld – a rainbow nation at peace with itself and the world.» (enhver av oss er nært knyttet til dette vakre landets jord, på samme måte som de kjente jacaranda-trærne i Pretoria og mimosa-trærne i Bushveld er – en regnbuenasjon i fred med seg selv og verden )
José Manuel Durão Barroso
Politisk karriere
-->
Regnbuenasjonen
Identitet
Begrepet var ment som et samleuttrykk for flerkulturell enhet og samlingen av mennesker fra mange forskjellige nasjoner, i et land som tidligere var kjent for et strengt skille mellom sorte og hvite.
José Manuel Durão Barroso
Politisk karriere
Barroso snakker flytende engelsk, fransk og spansk. Han er gift og har tre barn.
Regnbuenasjonen
Identitet
I en rekke kringkastede opptredener, talte Tutu om Guds regnbuefolk. Dette spilte på det gamle testamentets historie om Noah og syndefloden, og regnbuen som fulgte som symbol for fred. Ved siden av dette er også regnbuen et tegn for håp og en lys fremtid for mange av de innfødte kulturene i Afrika (f.eks. xhosa-kulturen).
Betty Bohm Bang Band
Betty Bohm Bang Band (1985–1987) var en norsk rockegruppe fra Trondheim.
Medlemmer
Øystein Hegge har spilt i Tre Små Kinesere, Prepple Houmb i DumDum Boys og Jørn Pettersen i Turtle Race.
Senegal
Senegal, offisielt Republikken Senegal, er et land sør for elven Senegal i det vestlige Afrika. Senegal grenser til Atlanterhavet i vest, Mauritania i nord, Mali i øst og Guinea og Guinea-Bissau i sør. Gambia ligger nesten helt inne i Senegal, omsluttet i nord, øst og sør, med Atlanterhavet i vest. Fra kysten følger Gambia Gambiaelven mer enn 300 km inn i kontinentet. Øyene Kapp Verde ligger omtrent 560 km fra Senegals kyst.
Historie
Arkeologiske funn i området viser at Senegal har vært bebodd i forhistorisk tid. Islam, den dominerende religionen, kom til området først i det 11. århundre. I dag er omtrent 95 % av senegaleserne muslimer. I det 13. og 14. århundre kom området under innflytelse av Mandigo-rikene i øst. Jolof-riket i Senegal var også grunnlagt i denne perioden. Diverse europeiske makter kom til området fra det 15. århundre og framover, fram til Frankrike kom i besittelse av det som hadde blitt et viktig startpunkt for slavehandel. Landet fikk sin uavhengighet fra Frankrike 4. april 1960.
I januar 1959 gikk Senegal og Fransk Sudan sammen for å grunnlegge Føderasjonen Mali, som ble helt uavhengig 20. juni 1960, etter at en enighet med Frankrike om maktoverføring hadde blitt undertegnet 4. april 1960. På grunn av interne politiske problemer ble føderasjonen oppløst 20. august samme år. Senegal og Fransk Sudan (som senere endret navnet sitt til Republikken Mali) erklærte uavhengighet. Léopold Senghor ble valgt til Senegals første president i august 1960.
Etter oppløsningen av Føderasjonen Mali, styrte Léopold Senghor og statsministeren Mamadou Dia sammen under et parlamentarisk system. I desember 1962 ledet motsetninger mellom presidenten og statsminister til et kuppforsøk av Mamadou Dia. Selv om kuppforsøket ble stoppet uten blodsutgytelse, ble Mamadou Dia arrestert og fengslet, og Senegal innførte en ny grunnlov som forsterket presidentens makt. I 1980 bestemte presidenten seg for å trekke seg fra politikken, og han ga makten til hans håndplukkede etterfølger, Abdou Diouf.
Senegal slo seg sammen med Gambia for å danne den nominelle konføderasjonen Senegambia 1. februar 1982. Unionen ble imidlertid oppløst i 1989. Tross fredsforhandlinger hadde en separatistgruppe i Casamance-regionen flere steder støtt sammen med regjeringsstyrker siden 1982.
Abdou Diouf var president fram til 2000, og var president i fire perioder. Han oppmuntret til større politisk deltakelse, reduserte regjeringens involveringer i økonomien og utvidet Senegals diplomatiske deltakelser, spesielt med andre utviklingsland. Innenrikspolitikken har av og til resultert i gateslagsmål, høy spenning langs grensene og en voldelig separatistbevegelse i de sørlige regionene av Casamance. Likevel har Senegals forpliktelse til demokrati og menneskerettigheter blitt sterkere.
Under presidentvalget i 2000, vant Abdoulaye Wade over Diouf i et valg som ble sett på som et fritt og rettferdig valg av internasjonale observatører. Senegal opplevde dermed sitt andre fredelige maktovergang, og den første fra ett politisk parti til et annet. Den 30. desember 2004 erklærte Abdoulaye Wade at han ville undertegne en fredstraktat med separatistgruppen i Casamance-regionen.
Menneskerettigheter
Senegal har fengselsstraff inntil 5 år for homofili.
Krasnodar
Krasnodar er en by i det sørlige Russland, ved elven Kuban. Den er hovedstad i Krasnodar kraj. Byen har cirka 635 000 innbyggere, og hele kommunen har 779 663 innbyggere medregnet blant annet drabantbyene Kalinino og Pasjkovskij. Krasnodar har internasjonal flyplass og togforbindelse med blant annet Moskva.
Senegal
Geografi
Senegal grenser til Mauritania i nord, Mali i øst, Guinea-Bissau og Guinea i sør. I tillegg er landet Gambia nesten fullstendig omringet av Senegal, og er dermed en enklave. Senegal består for det meste av tørre lavlandsørkener.
Krasnodar
Historie
Byen ble grunnlagt i 1794, under navnet Jekaterinodar, som betyr «Katarinas gave». Navnet henspilte på at Katarina den store ga hele Kuban-regionen til en gruppe Kosakker (heretter kalt Kubankosakker). Den ble omdøpt til Krasnodar (betyr «Rød gave») i 1920.
Senegal
Klima
Senegal har et tropisk klima med regntid fra juni til september og tørke resten av året. Temperaturene holder seg høye hele året, men blir litt lavere fra desember til april.
Regnmengdene øker fra nord til sør, og de nordlige områdene av landet er påvirket av den intertropiske konvergenssonen med skyer og regn mellom juni og september. I løpet av disse månedene regner det likevel bare 20-30 dager, og den årlige nedbørsnormalen er rundt 300–350 mm. I sør øker den årlige nedbøren til mellom 1000 og 1500 mm, og det regner om lag 60-90 dager i regntiden. Her strekker regntiden seg inn i oktober. Dakar mellom disse to områdene og har en årlig nedbørsnormal på 542 mm. De nordlige områdene av Senegal ligger i utkanten av Sahara, og er et tørt område.
I tørketiden blåser det stort sett en nordøstlig vind, kalt harmattan, og denne kan føre med seg sand og støv som senker sikten. I de indre områdene er fuktigheten mye lavere i denne perioden, og tempeaturene mye høyere enn ved kysten. Nattemperaturene er derimot lavere.
Administrativ inndeling
Senegal er inndelt i 14 regioner som igjen er inndelt i 45 departementer.
Oppføring på UNESCOs lister
Verdensarvsteder
Oppføringer på UNESCOs verdensarvliste (World Heritage List), verdens kultur- og naturarvsteder.
Mesterverker i muntlig og immateriell kulturarv
Oppføringer på UNESCOs liste knyttet til aktivt vern av immateriell kultur (Intangible Cultural Heritage). Årstallet angir når det ble listeført hos UNESCO.
Hundreårsmedaljen
Hundreårsmedaljen (engelsk: Centenary Medal) er en australsk minnemedalje innstiftet i 2001 i anledning av hundreåret for etableringen av den australske føderasjonen. De seks britiske koloniene i Australia gikk den 1. januar 1901 sammen i Australsambandet. Medaljen ble tildelt australske borgere som har ytt et særlig bidrag til det australske samfunnet og til styringen av landet.
Utforming
Medaljen har en sjutagget stjerne som motiv. En slik stjerne forekommer også i Australias flagg og kalles føderasjonsstjernen. Hver av stjernens stråler representerer en av de seks delstatene, mens den sjuende står for territoriene. I midten av stjernen er det plassert et aboriginsk motiv of rundt dette en bord med omskriften «CENTENARY OF FEDERATION 1901–2001». Medaljen har en perlerad bestående av 100 perler langs kanten. Baksiden bærer konturene av en sjutagget stjerne samt omskriften «FOR CONTRIBUTION MADE TO AUSTRALIAN SOCIETY». Medaljen er opphengt i et blått bånd, som i midten har sju striper i gult og rødt. Rødt skal representere føderasjonen, mens blått og gult står for det 21. århundre. De gule og røde stripene representerer delstatenes samling i føderasjonen.
Tildeling
Hundreårsmedaljen ble tildelt personer som har bidratt med en særlig innsats i lokalsamfunnet og for fremragende innsats innen vitenskap og kunst. Medaljen ble også tildelt statstjenestemenn og politikere, som har bidratt til det australske styresettet. Medaljen ble også tildelt dem som var født før 31. desember 1901 og som opplevde å få delta i hundreårsjubileet for føderasjonen 1. januar 2001. Den generelle tildeling av medaljen fant sted i 2001, men har deretter opphørt med unntak av at medaljen fortsatt tildeles dem som fyller 100 år. I forbindelse med hundreårsjubileet ble det foretatt 15,833 tildelinger. Antallet har senere økt, som følge av tildelinger til personer som fyller 100 år.
Urreptiler
Urreptiler eller anapsider er tidlige krypdyr der skalletaket ikke har noen åpninger bak øyet. En slik hodeskalle kalles «anapsid» (latin for uten bue), og gruppens vitenskapelige navn er Anapsida. Denne formen for skalletak er den originale for firbente virveldyr og finnes også hos de tidlige panserpaddene som gav opphav til krypdyrene. Blant krypdyr er det bare skilpadder som har denne denne formen for skalletak i dag, men dette er en senere tilpassning.
Systematikk
Urreptiler er ikke en fullstendig systematisk enhet, men en samlebetegnelse på tidlige grupper av krypdyr. Det virkelige slektskapsforholdet mellom de første urreptilene fra devon og karbon og de senere gruppene fra perm er ikke skikkelig klarlagt. Selv om skilpadder har denne formen for skalletak er den rådende teorien i dag at skilpaddene ikke er urreptiler, men diapsider som har mistet åpningene i skalletaket for å styrke hodeskallen.