cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aragónoffensiven
Offensiven endte i katastrofe for Den andre spanske republikk, da de nasjonalistiske styrkene slo ut de republikanske styrkene i området og sikret seg under offensiven kontroll over Aragón og deler av Catalonia og deler av kystområdene. Karlistiske styrker tok seg fram til Middelhavet 17. april, og dette medførte at de republikanske styrkene sør for denne delingen ble avskåret fra (de få) militære forsyningene som republikkens styrker fikk via Frankrike over Pyreneene. Slik kunne det øvrige av republikken kun få forsyninger sjøveien, og dette var svært sårbart og viste seg utilstrekkelig.
Etter dette nederlaget søkte den republikanske regjeringen i mai å få til en fredsavtale med Francisco Franco, men han forlangte fullstendig kapitulasjon, og krigen fortsatte. Til tross for at frontavsnittet lå helt åpent, valgte nasjonalistene å ikke gå mot Barcelona og innta hele Catalonia, men gikk i stedet langs kysten i retning av Valencia. Her ble de stoppet etter harde kamper langs byens forsvarslinje, kalt XYZ-linjen.
Senere på sommeren gikk da republikkens stryker til den siste motoffensiven, kalt slaget ved Ebro, som imidlertid endte med nederlag, og borgerkrigen gikk etter dette mot slutten.
En umulig gutt
En umulig gutt er et teaterstykke skrevet av den norske dramatikeren Petter S. Rosenlund. Stykket hadde urpremiere på Trøndelag Teater 19. september 1997. Stykket er en svart komedie om en familie som går til grunne på grunn av den selv. Stykket foregår i et sykehusmiljø, og handler om lille umulige Jim som alle voksne tror er syk, mens det egentlig er voksenverdenen selv som er ganske syk.
Forfatteren ble tildelt Ibsenprisen for stykket i 1998.
Stykket er oversatt til svensk, dansk, engelsk, fransk, tysk, tsjekkisk, italiensk og slovensk.
Oppføringer (utvalg)
Stykket også oppført:
Stykket er oppført ved flere folkehøgskoler og skoleteatre i Norge.
Gnaphaloryx multicavus
Gnaphaloryx multicavus er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Levevis
Larvene utvikler seg i råtne trestammer.
Utbredelse
Arten er utbredt på Sulawesi.
Kyrkjebygda
Kyrkjebygda er kommune- og administrasjonssenter i Åseral kommune i Agder.
I Kyrkjebygda er det blant annet bank, dagligvareforretning med post, kafe, byggshop, snøscooter/ATV-butikk, bensinstasjon og asfalterte veier.
Eutrichesis
Eutrichesis er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
Middelsstore, avlange, brunlige oldenborrer. Oversiden har spredte, lange børster.
Utbredelse
Slekten er endemisk for Madagaskar.
Provinsen Pennsylvania
Provinsen Pennsylvania, også kjent som Pennsylvania-kolonien, ble opprettet i engelske Nord-Amerika av kvekeren William Penn den 4. mars 1681 som diktert i et kongelig charter gitt av kong Karl II av England. Navnet Pennsylvania, som omtrentlig kan oversettes som «Penns skoger», ble skapt ved å kombinere kvekerens etternavn Penn (til ære for William Penns far, admiral William Penn) med det latinske ordet sylvania, i betydningen «skogsland».
Trinodes
Trinodes er en slekt av biller som hører til familien klannere (Dermestidae). De lever av dødt animalsk materiale, for eksempel kjøtt, hud, pelsverk og ull. Mange arter kan gjøre betydelig skade på lagrede matvarer, tekstiler og biologiske samlinger. En del av disse artene har blitt spredt med handel over store deler av verden.
Provinsen Pennsylvania
Provinsen Pennsylvania var den ene av to store kolonier under den engelske restaurasjonen; den andre var provinsen Carolina. Koloniens eiendomscharter forble i hendene til familien Penn fram til den amerikanske revolusjonen da samveldet Pennsylvania ble opprettet og ble den ene av de opprinnelige tretten kolonien. Betegnelsen «samveldet Pennsylvania» er fortsatt i bruk om delstaten.
Trinodes
Utseende
Små, brunlige til svarte biller, ofte påfallende hårete. Kroppsformen er mer eller mindre oval og hvelvet. Antennene er klubbeformede eller trådformede. Oversiden er gjerne kledt med lange, oppstående hår og/eller mønster av lyse skjell. Hos noen arter mangler hunnene vinger (både dekk- og flygevinger), men har et normalt utviklet, "voksent" hode og antenner, så de er ikke egentlig larvelignende. Hodet er forholdsvis lite og ofte skjult under brystskjoldet. Mange arter har to punktøyne i pannen. Antennene består av 5-11 ledd og er vanligvis nokså korte, med en tydelig, 1-3 leddet kølle. Hos hannene til noen arter er det ytterste leddet sterkt forstørret, like langt som resten av antennen. Brystskjoldet (pronotum) er bredere enn langt, sett ovenfra firkantet eller halvsirkelformet. Det har ingen tydelig forhøyninger eller groper. Dekkvingene er oftest noe flate. Hos noen arter dekker de ikke hele bakkroppen. Beina er temmelig korte og kan foldes tett inntil kroppen. Larvene er mer eller mindre kjegleformede og kledt med lange hår.
Levevis
Klannerne lever av dødt dyrisk materiale og kan klare seg med svært lite fuktighet, slik at de kan spise tørrfisk, nålede tørre insekter, lær og andre tørre materialer. Ute i naturen lever de av kadavere, matrester i fuglereir, insektrester i vepse- og humlebol og lignende. De nyklekte larvene er svært aktive og kan komme seg inn gjennom ganske små åpninger.
Provinsen Pennsylvania
Styre
Den koloniale styret, etablert i 1683 av Penns konstitusjon for provinsen (Frames of Government), besto av en utnevnt guvernør, eieren (som var William Penn), et provinsråd på 72 medlemmer, og en større lovgivende forsamling. Denne forsamlingen var den største og mest representative formen for myndighet, men hadde i praksis liten makt.
Hva som etterfulgte Penns første konstitusjon, også kjent som charter om privilegier, ble framsatt i 1683, 1696 og 1701. Det fjerde charter om privilegier forble virksomt fram til den amerikanske revolusjon. På den tiden var provinsrådet blitt bedømt som altfor moderate av de revolusjonære, og som overså rådet og holdt et møte som framla konstitusjonen av 1776 for det nylig etablerte samveldet Pennsylvania og opprettet et nytt generalforsamling i samme prosess.
William Penn
William Penn (14. oktober 1644 – 30. juli 1718) var en engelsk eiendomsentreprenør, filosof, tidlig kveker, og grunnlegger av Pennsylvania-kolonien. Han var en tidlig talsmann for demokrati og religiøs frihet, kjent for sine gode forhold og vellykkede avtaler med den lokale urbefolkningen, lenape-stammen, også kalt for Delaware-indianere. Under Penns ledelse ble byen Philadelphia planlagt og utviklet.
«De nedre fylker»
«De nedre fylker ved Delaware» var en adskilt koloni innenfor provinsen og utgjorde de samme tre fylkene som i dag er delstaten Delaware: New Castle, den nordligste, Sussex, den sørligste, og Kent, som er lokalisert mellom New Castle og Sussex County. Deres grenser har vært uforandret til denne dag.
Da kongen ga Penn en andel av landet mellom elven Delaware og Delawarebukten, ville han ikke legge hindringer til det styret som hans bror hertugen av York hadde over regionen Delaware, og satte opp en grense mellom de to landene, men denne grensen var en kime til konflikt i mange år da det forhindret Penn direkte tilgang til havet. I 1682 besluttet hertugen, som også hadde vært en venn av Penns far, å gi landet til ham i bytte for en prosentandel av profitten fra landet. Straks hertugen ga fra seg landet var det ikke lenger tilknyttet New York. Området ble en del av Pennsylvania. De tre fylkene i Delaware, New Castle, Kent og Sussex, referert til som «de nedre fylkene», ville Penn legge direkte inn under Pennsylvania, men lord Balimore argumenterte imot, og striden om disse fylkene og grensesettingen fortsatte være et stridsemne for et århundre.
Religiøs frihet og framgang
William Penn og hans kvekersamfunn plasserte sine religiøse verdier på det tidlige styret i Pennsylvania-kolonien. Religiøs frihet ble gitt til enhver monoteist og kolonien var åpne for alle kristne. Fram til den franske og indianske krig hadde kolonien ikke et militærsystem, få skatter og ingen offentlig gjeld. Det oppmuntret til rask vekst av Philadelphia som ble det viktigste byen i Amerika, og Pennsylvania Dutch Country hvor tyske («deutsch») religiøse og politiske flyktninger var framgangsrike med det fruktbare jordsmonnet og preget av kulturell kreativitet. Pennsylvania Dutch, eller Pennsilfaanisch Deitsch som de selv kalte seg, var tyskspråklige innvandrere fra 1600-tallet og framover. Blant de første tyske gruppene var mennonittene (en protestantisk-anabaptistisk bevegelse) som grunnla Germantown i 1683; og amishene (en egen retning innen mennonittene) etablerte Northkill amishbosetning i Berks County i 1740 som den første identifiserbare amishsamfunnet i den nye verden.
1751 var et godt år for kolonien. Pennsylvania Hospital, det første sykehus i de nye koloniene i Nord-Amerika, ble opprettet, grunnlagt av Benjamin Franklin og Thomas Bond. Samme år åpnet også Academy and College of Philadelphia, grunnlagt av Benjamin Franklin i 1749, og forløperen til det senere Universitetet i Pennsylvania. Foruten disse to institusjonene hadde Benjamin Franklin også opprettet Philadelphia's Union Fire Company femten år tidligere i 1736. Likeledes beordret representantenes hus Pennsylvania State House (senere kjent som Independence Hall) en ny klokke som ble kjent som Liberty Bell («Frihetsklokken») for det nye klokketårnet som ble bygget i denne bygningen, bestilt fra et støperi i London i 1752. Den veier 900 kg og er blitt et viktig amerikansk nasjonalsymbol.
Forholdet til indianerne
Pennsylvania hadde blitt enige om å ha et rettferdig og rimelig forhold til urbefolkningen. Det førte til et betydelig bedre forhold med de lokale indianerstammene, i særdeleshet lenapene og susquehannockene, enn hva de fleste andre koloniene hadde. Kvekerne hadde tidligere behandlet indianerne med respekt, kjøpt land fra dem frivillig, og hadde faktisk representasjon av både indianere og hvite i juryene. I henhold til den franske forfatteren Voltaire var Shackamaxon-avtalen «den eneste avtale mellom indianere og kristne som aldri ble sverget til og som aldri ble brutt.» Kvekerne nektet også å gi noen støtte til New Englands indianerkriger, den såkalt kong Philips krig.
I 1737 ga kolonien fra seg sitt gode rykte og omdømme med lenapeindianerne i streben etter å legge under seg mer land. Koloniadministratorene hevdet at de hadde et dokument som gikk tilbake til 1680-tallet hvor lenapeindianerne hadde lovet å selge en andel av landet som begynte der hvor elvene Delaware og Lehigh (ved dagens by Easton) rant sammen og «så langt vest som en mann kan gå på en og en halv dag.» Dette kjøpet har blitt kalt for «Walking Purchase». William Penn hadde hatt et omdømme for å handle rettferdig med indianerne, Hans arvinger, John Penn og Thomas Penn, aktet ikke følge den eldre Penns praksis. Den nevnte dokumentet kan ha vært en ren svindel eller forfalskning. Indianerhøvdingen antok at det lengste en mann kunne gå i løpet av en og en halv dag var rundt 60 km. For å skaffe seg så mye land som mulig benyttet de tre av de raskeste løperne i kolonien, og den ene av dem klarte å tilbakelegge 110 km. Det utgjorde 1 200 000 acres eller 4 900 km² av hva som i dag er nordøstlige Pennsylvania. Området som «kjøpet» dekket er i dag fylkene Pike, Monroe, Carbon, Schuylkill, Northampton, Lehigh og Bucks. Lenapestammen kjempet i de neste 19 år for å få omgjort denne avtalen, men forgjeves. De ble tvunget til å dra inn i dalførene Shamokin og Wyoming Valley som allerede var trangbodd av andre fortrengte indianerstammer.
Begrensninger for videre bosetninger
Etter hvert som kolonien vokste og de britiske militære styrkene kom i konfrontasjon med de innfødte i den vestlige halvdelen av dagens delstat Pennsylvania, drev britene en krigføring med Frankrike og indianerstammer for kontrollen over naboområdet Ohio Country. På 1600-tallet var området nord for Ohio bosatt av algonkinsktalende shawneer og en del siouxtalende andre stammer. Rundt 1660 grep irokesere under beverkrigene kontrollen over Ohio og fordrev shawneene og andre stammer som da bosatte seg lengre nordvest og vest. Ohio var hovedsakelig jaktmarker, men på 1720-tallet begynte en del stammer å trekke inn i området grunnet press fra andre kolonister.
På slutten av 1740-tallet og resten av århundret kjempet britene om kontrollen over området. I 1749 ga den britiske kronen, via kolonimyndighetene i Virginia, Ohio-selskapet en stor del av territoriet på den betingelse at det ble bosatt av britiske kolonister.
Med nye innvandrere fra Europa, krevde både Storbritannia og Frankrike området og begge sendte pelshandlere inn i området for å drive handel med indianerne der. Da det brøt ut krig mellom de to europeiske maktene, forble indianerne først nøytrale, men valgte etter hvert å alliere seg med franskmennene. Utfallet ble at britene vant, indianerne tapte og fikk sine landsbyer ødelagt og franskmennene trakk seg ut. I Paristraktaten i 1763 avsto Frankrike videre kontroll over Ohio-regionen til Storbritannia. Indianerne var ikke en del av fredsavtalen og var overbeviste om at de fortsatt hadde krav på deres land i Ohio.
Ikke før krigen om Ohio var over, brøt Pontiacopprøret ut i 1763. Indianere som var misfornøyd med britisk styre i regionen om De store sjøer etter britenes seier i den foregående krigen (1754–1763) gikk til felles front for å drive britiske soldater og bosettere ut av regionen. Krigen ble oppkalt etter ottawahøvdingen Pontiac. Den kongelige proklamasjon av 1763 forbød videre kolonisering bortenfor Appalachenefjellene for å forhindre konfrontasjoner med indianerstammer over landområder som de betraktet som sitt eget. Denne proklamasjonen hadde størst innvirkning på koloniene Pennsylvania og Virginia da de hadde hver for seg presset på for å underlegge seg mest mulig av landområdene rundt Fort Pitt (dagens moderne by Pittsburgh i Pennsylvania).
Amsonia orientalis
Amsonia orientalis er en flerårig urt i gravmyrtfamilien. Det vitenskapelige navnet Rhazya orientalis ble tidligere brukt om denne arten.
Den blir 30–60 cm høy med opprett vekst. Stengelen er forvedet ved basis og er ikke forgrenet. Bladene er lansettformede til ovale, tilspissede og med hårete rand. Blomstene er blå til dypt fiolette, 12–16 mm i diameter med et smalt kronrør og ovale kronfliker. De sitter i en endestilt blomsterstand som består av flere små klaser. Den befruktede blomsten utvikler seg til to opprette, 5–8 cm lange belgkapsler.
Arten vokser på våte steder. Den er bare funnet i nordøstlige Hellas (Xanthi og Rodopi) og i nordvestlige Tyrkia. Utbygging og innsamling er en trussel mot arten, og den har forsvunnet fra de fleste voksestedene. Den er nå bare kjent som viltvoksende på ett sted ved Ömerli-dammen øst for Istanbul. Planten dyrkes av og til i hager.
Puerto Viejo (Talamanca)
Puerto Viejo er en by ved Costa Ricas karibiske kyst. Den tilhører distriktet Cahuita, som er en del av kantonen Talamanca i provinsen Limón. Nærmeste by i nord er Cahuita, mens Manzanillo ligger en halvtimes kjøretur sørøstover.
Puerto Viejo er et av landets mest populære turistmål, og er særlig kjent for sitt natteliv og nærliggende strender, blant annet Playa Chiquita, Playa Negra og Punta Uva. Ved Puerto Viejo finner man også landets beste bølge for surfing, kjent under navnet Salsa Brava.
HTC S720
HTC S720 (også kjent som HTC Libra) er en mobiltelefon (smartphone) produsert av HTC. Den ble lansert i 2007. Den er en oppgradert versjon av HTC S710, med bl.a. CDMA og kraftigere prosessor. Den har imidlertid ikke støtte for wi-fi.
Mattias Käit
Mattias Käit (født 29. juni 1998 i Tallinn) er en estisk fotballspiller som fra 31. desember 2021 er klubbløs.
Dale Evans
Dale Evans (født Frances Octavia Smith 31. oktober 1912 i Uvalde i Texas, død 7. februar 2001 i Apple Valley i California) var en amerikansk skuespiller. Hun var konen til Roy Rogers.
Dale Evans har to stjerner på Hollywood Walk of Fame.
Lars Paaske
Lars Paaske (født 18. januar 1976) er en dansk badmintonspiller.
Han representerte Danmark under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i andre runde i dobbelturneringen.
Geiteryggtunnelen
Geiteryggtunnelen kan vise til:
Mads Gamdrup
Mads Gamdrup (født 1967) er en dansk fotograf og billedkunstner, med fotografiet som utgangspunkt for sin kunst. Han er professor ved Institutt for billedkunst – Kunstakademiet i Trondheim, NTNU, men bor og arbeider også i København. Han regnes som en av Nordens største fornyere av fotografisk kunst, og har stor utstillingsaktivitet, nasjonalt og internasjonalt. Gamdrup har en Master of Arts (M.A.) fra Det Kongelige Danske Kunstakademi i København, der han studerte i perioden 1988–1997. Etter studiene arbeidet han med å utforske hvordan by og landskap kan representeres gjennom det fotografiske mediet. Senere har han arbeidet med det motivløse fotografi, men tar fra tid til annen opp landskapet og kroppen som motiv.
Det vokste en lilje ved grantreets fot
«Det vokste en lilje ved grantreets fot» er opprinnelig en svensk vise, men kom og som skillingstrykk på midten av 1800-tallet. Melodien er den samme som til Min båt er så liten. Selv om det oftest står uten tekstforfatter på skillingstrykkene, skal denne visa være skrevet av Kaptein Johan Alfred Broberg, og teksten ble første gang publisert i Frelsesarmeens Barneblad Den unge soldat 28. august 1889. Det finnes en egen variant av denne gamle visa oversatt til nynorsk i 1927 av Anders Hovden, hvor Bjørn Eidsvåg laget ny melodi i 1969. Den har fått plass i Norsk Salmebok nr 493, og har som første strofe «Ein fin liten blome i skogen eg ser».
Mads Gamdrup
Gamdrup er tilknyttet «Nils Stærk», som en av galleriets faste kunstnere. Nils Stærk er et av Danmarks viktigste gallerier for samtidskunst.
I 2005 var Gamdrup en av sju mottagere av midler fra Niels Wessel Bagges Kunstfonds legat.
Han ble plukket ut som én av utstillende kunstnere i utstillingen Carnegie Art Award 2010. Denne utstillingen tar mål av seg til å presentere det beste av nordisk samtidskunst.
Hans kunstneriske metode ble forklart slik i årsrapporten fra Fakultet for arkitektur og billedkunst i 2009:
«Han undersøker fotografiets grenser og muligheter ut fra Newton og Goethes fargeteorier. Ved hjelp av en spesialteknikk kalt Monochrome Colour Noise bearbeides hver farges enestående resonans ved å skape grader av transparens innenfor den enkelte fargeenhet – fra ren farge til rent lys. Gamdrup gjør bruk av en fargepalett samlet gjennom årene ut fra den pikselerte støyen, som er oppstått i overføringen av egne analoge fotografier til digitalt fotografi. I mørkerommet defineres fargene på fotopapir via forskjellige bølgelengder av lys visualisert som gradueringer av striper, drypp eller bobler. Ved å benytte fotografiers tekniske utgangspunkt som grunnlag for sine fargekomposisjoner peker han på en historisk dobbelttydighet mellom kunst og teknikk i dette mediet.»
Syvende slaget ved Isonzo
Syvende slaget ved Isonzo ble utkjempet mellom Italia og Østerrike-Ungarn mellom 14. og 17. september 1916 på Italiafronten under første verdenskrig. Dette var det syvende av tilsammen tolv slag ved Isonzo.
Dette syvende slaget innebar en endring i fokus hos den italienske øverstkommanderende Luigi Cadorna, fra angrep på bred front, til konsentrerte, målrettede aksjoner. I denne offensiven var målet å utvide og sikre brohodet som var etablert på østsiden av Isonzo, og utvide dette sør og østover, mot Kras-platået.
Etter tre dagers kamper med store tap, ble aksjonen ansett som mislykket og avblåst.
Uansett medførte de italienske angrepene en stor belastning på de østerriksk-ungarske resursene, både med hensyn til mannskaper og artilleri, og dette gjorde det stadig vanskeligere for Østerrike-Ungarn og kunne bistå sin allierte Tyskland.
Hunayn ibn Ishaq
Abū Zayd Hunain ibn Ishāq al-ʿIbādī (arabisk: أبو زيد حنين بن إسحاق العبادي, Abū Zaid Ḥunain b. Isḥāq al-ʿIbādī; født 808 i al-Hīra; død 873 i Bagdad) var en kristen syriansk arabisk lærd, oversetter og lege. Hans latiniserte navn lyder Johannitius.
Liv og virke
Etter sitt studium i medisin i Bagdad, der han var student under Yūhannā ibn Māsawayh (likeså en assyrisk orientalsk kristen), foretok han en studiereise til Alexandria i Egypt og lærte seg der gresk. I Basra studerte han arabisk. Som assyrisk kristen kunne han fra før av syriansk. Han behersket dessuten persisk.
Etter tilbakekomsten til Bagdad arbeidet han ved Visdommens hus i Bagdad. dette var et stort kulturelt sentrum og med samtdens viktigste oversetterskole, under kalif al-Ma'muns beskyttelse. På oppdrag av Yuhanna ibn Mãsawayh reiste ibn Ishaq med kolleger til Syria, Palestina og Egypt, for der å erverve antikke manuskripter om grekernes vitenskap. I Visdommens hus oversatte han og hans studenter til arabisk de for det meste på syriansk foreliggende versjoner av de klassiske greske tekster. På denne måte ble disse verker kjent for den arabisktalende verden. Hans oversettelser var av en særlig høy kvalitet. Særlig kan fremheves han oversettelser av Galenus' verker. De var vesentlige fordi de greske originaler er gått tapt.
Senere ble han kalt til stillingen som sjefslege ved kalifen al-Mutawakkils hoff. Dette var en stilling han innehadde frem til sin død. I en periode lot kalifen ham innesperre i fengsel, fordi han vergret seg mot å fremstille en gift som kalifen hadde til hensikt å bruke for å ta livet av en fiende.
Hunayn ibn Ishāq var også forfatter av rundt 100 egen bøker. Særlig nevneverdige er bøker om oftalmologi (øyet og dets sykdommer) og hans gresk-syriske ordbok. Hans steinbok (også Aristoteles' steinbok) er en av de eldste bevarte kjemi bøker og det eldste arabiske håndskrift om mineralogi. Den bygger på arabiske og spanske lærde. Her beskrives rundt 70 mineraler, og utvinningen av metaller beskrives (gull, sølv, bly, kopper, fremstilling av messing, kvikksølv). Han betegner kvikksølv og kopperacetat som giftere.
Hans sønn Ishāq ibn Hunayn og søstersønnen Hubayš Ibn al-Hasan al-A‘sam al-Dimašqī (død 888) har hans nærmeste medarbeidere under oversettelsesarbeidene, særlig de hva angikk de filosofiske kilder. Ifølge encyklopedien Kitab al-Fihrist av Ibn al-Nadim (død 998) har Hunayn oversatt Platons Politeia og Nomoi, og hans sønn oversatt Sophistes. Med sibe medarbeidere oversatte Hunayn også verker av Hippokrates og matematiske verker av Euklid og Arkimedes, Aristoteles' verker om logikk, og Platons Timaios. Enkelte av Hunayns verker ble videreoversatt av Moses ibn Tibbon til hebraisk.
Bispestav
Bispestav, også kalt krumstav, er en stav som brukes som et verdighetstegn av en biskop eller annen prelat. Forskjellige slike staver brukes i flere kirker. I Den katolske kirke og visse andre kirker brukes den spesielle krumstaven. Den er et av kjennetegnene til den katolske biskop, sammen med bispeluen, bisperingen og brystkorset. Staven har tradisjonelt ofte en nærmest spiralformet utsmykning, men mange nye staver er svært enkelt utsmykket. Den skal ligne på en gjeterstav og være et symbol på biskopens hyrdegjerning.
I den katolske kirke kan også abbeder bære bispestav (den kalles da heller «hyrdestav»), men de skal bære den med kroken bakover, og hodet skal være tildekket når en biskop er til stede.
Enkelte erkebiskoper bruker en stav med et kors på toppen i stedet for kroken.
Symbolikk
Bispestaven er et symbol på autoritet og jurisdiksjon – det er sagt at bispestaven er for biskopene hva scepteret er for kongene. Den bæres som et symbol på retten til å korrigere det som er galt og stimulere til det som er godt. Som en hyrde skal biskopen styre mildt når alt går godt, og strengt når det er behov for det. Det har blitt sagt at den nedre enden er skarp så man kan dytte igang de late, midten er rett og viser til det rettferdige styre, og enden er bøyd så man kan trekke folk til Gud.
I våpenskjold for prelater innenfor den katolske kirken, er det ofte bispestaver eller rene hyrdestaver. Disse kan være figurer i skjoldets felter eller stilt utenfor og inntil skjoldet som verdighetstegn. I Norge har vi Trondheims byvåpen der det er bl.a. en biskop med en krumstav og motivet går tilbake til et bysegl som antas å være fra 1200-tallet. I Rennesøys kommunevåpen fra 1981 er det på blå bunn to oppvoksende sølv krumstaver rygg mot rygg (såkalt adosserte) som minne om abbeden på Utstein kloster.
Historie
Opprinnelsen til bispestaven spores ofte tilbake til hyrdenes staver, spesielt hvis en legger vekt på den religiøse sammenhengen, der Jesus er omtalt som hyrde. Men det er hevdet at det er svært tvilsomt om det er noen direkte forbindelse, spesielt med tanke på at de eldste stavene ikke hadde form som hyrdestaver. Dette kan hevdes dersom en velger å ikke legge vekt på at hyrdestaver med en krok ytterst, er til å fange inn sauer; slik er formen bl.a. til den staven som er holdt av abbedisse Helga i hennes middelaldersegl fra Gimsøy kloster ved Skien. Tilsvarende form kjennes fra andre geistlige segl og våpenskjold, bl.a. tegnet av den katolske erkebiskop Bruno Heim i vår tid. Forbindelsen til hyrdestav blir svakere dersom en legger vekt på at kroken ytterst ofte har form av en spiral. En annen teori er at den stammer fra de romerske augurenes stav, dvs. et rent maktsymbol, mens den som kanskje har mest støtte er at den er utviklet fra vandrestaven som ble brukt under reiser og som støtte i kirkene før man innførte kirkebenker
Staven ble tidlig et av biskopenes verdighetstegn, på linje med andre tilsvarende symboler for fyrster og andre verdslige makthavere. I liturgisk sammenheng er bispestaven kjent fra det 5. århundre, og den hadde da allerede vært i bruk i andre sammenhenger i lang tid. I katakombene har man funnet bispestaver datert til 4. århundre, dvs. dengang da kristendommen ble offisielt godtatt i det romerske keiserdømmet.
Utvikling av formen
Den tidligste kjente formen hadde bøyd hode og spiss nedre ende. Den gikk under navnet pedum, hvilket antyder at det dreier seg om en vandrestav.
Neste stadium var en stav med en kule som hode; det kunne også være et kors eller krusifiks på toppen av denne. En slik stav ble kalt ferula eller cambuta.
Den tredje formen hadde et T-formet kors på toppen, og ble kalt crocia. Den ble særlig utbredt i øst. Armene på korset kunne være snodd, slik at det ofte så ut som om det var to slanger som lå mot hverandre.
Det opprinnelige materiale for stavene var helst sypresstre, gjerne innlagt med gull eller sølv. Man kan ved hjelp av de gamle stavene som er bevart, og ikke minst fra malerier i kirker, se at det foregikk en stadig utvikling i utsmykningen, særlig ved at det ble lagt til mer edle metaller og edelstener.
Staven til St. Malo (6. århundre) er bevart i katedralen i Brugge, og denne er lagt at elfenben satt sammen med kobberstriper.
I 11. og 12. århundre nådde utsmykningen et høydepunkt, med svært foreseggjorte hoder. Kroken endte ofte i en drage spiddet av et kors, eller en annen symbolsk figur. Det ble også vanlig å fylle kroken med blomsterdekorasjon, og fra 13. århundre med religiøse scener eller helgenbilder.
Pavens stav
Paven bruker tradisjonelt ikke en vanlig bispestav, men har i stedet en stav med et krusifiks på toppen.
Andre kirker
I Den ortodokse kirke bruker biskopene staver som kan ha flere forskjellige former. En vanlig type er en stav som er formet som en T, ofte med et kors på toppen. Stavene kan i tillegg ha flere forskjellige ornamenter.
I lutherske kirker bruker gestlige noen ganger en enklere, kort stav ved visse anledninger. I Den anglikanske kirke og noen andre kirker bæres en krumstav som ligner på den som brukes av i den katolske kirke.
Şener Özbayraklı
Şener Özbayraklı (født 23. januar 1990) er en tyrkisk fotballspiller som spiller for İstanbul Başakşehir FK.
Landslaget
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
Prva HNL 2020–2021
Prva HNL 2020–2021, var den 30 sesongen av Prva HNL. Sesongen begynte 14. august 2020 og avsluttet 22. mai 2021. Regjerende mestere Dinamo Zagreb forsvarte tittelen og vant sitt 22 seriemesterskap. .
Resultattabell
Hvert lag spiller hjemme og borte mot hvert annet lag i ligaen to ganger, til sammen 36 kamper hver spilt.
Hamar Skateboardklubb
Hamar Skateboardklubb  er en skateklubb fra Hamar som ble startet på slutten av 1980 tallet og holder til i Espern Skatehall i bydelen Espern.
Historie
Hamar Skateboardklubb ble startet på slutten av 1980-tallet av Rune Hollekim. Andre medlemmer inkluderte; Rune Hofstad, Sindre Larsen. I 1988 fikk klubben penger fra Hamar Kommune til å bygge sin første bane, en vert ramp som ble kalt Tigerrampen. I 1994 fikk Hamar Skateboardklubb tillatelse til å bygge Veidekke Skatepark, der den årlige nasjonale skateboardkonkurransen Hamar Open ble startet i 1995.
Hamar Skateboardklubb bygde også Strandgateparken Rampen i 1997.
Vinteren 1999 ble tillatelsen til å bruke tomten der Veidekke Skatepark lå trukket tilbake på grunn av problemer med forsøpling gjennom årene. Marianne Bratlie ble da ny leder av Hamar Skateboardklubb og gjorde en avtale om at skaterne fikk være der så lenge de ryddet opp etter seg. Andre medlemmer i klubben på den tiden inkluderte; Kurt Lundquist.
I 2002 ble elementene Veidekke Skatepark flyttet til Gamle Koigen Skatepark, der Hamar Skateboardklubb arrangerte Hamar Open i to år til.
I 8. januar 2010 ble Hamar Skateboardklubb startet opp igjen med Erik Johnsen som leder. Andre medlemmer inkluderte; lan Finborud, Eva Bækkel. Opp på gamle Yrkesskolen Skatehall i de gamle verkstedlokalene hos tidligere Ankerskogen videregående skole, og hadde 490 kvadratmeter innendørs skateeldorado.
Klubben åpnet Yrkesskolen Skatehall i 2010, den første innendørs skateparken i Hamar, og når den stengte i 2017 åpnet de Espern Skatehall for å erstatte den.
Yan (provins)
Yan eller Yanzhou (tradisjonell kinesisk: 兗州, forenklet kinesisk: 兖州, pinyin: Yǎnzhōu) var en av de ni provinser i oldtidens Kina. Under Handynastiet (206 f.Kr. – 220 e.Kr.) utgjorde den omtrent det som i dag det sørvestre Shandong, østlige Henan og den nordvestlige utløper av Jiangsu.
The Almighty Dollar
The Almighty Dollar er en amerikansk stumfilm fra 1910.
Bowls under samveldelekene 1998
Bowls under de britiske samveldeleker 1998. Bowls var en av flere sporter under de sekstende samveldelekene som ble arrangert i Kuala Lumpur i Malaysia i perioden 11. til 21. september 1998. Det var femtende gangen som bowls var med på programmet i Samveldelekene. I lekene i 1998 ble det konkurrert i seks øvelser i bowls, single, par og firer for menn og detsamme for kvinner. Alle tapende semifinalistene fikk bronsemedaljer.
Roanoke-øya
Roanoke-øya er en øy i de ytre bankene av Nord-Carolina. Den er rundt 19 km lang og 5 km bred og ligger mellom fastlandet og skjærgårdsøyene med Albemarie Sound i nord, Roanoke Sound i øst, Pamlico Sound i sør og Croatan Sound i vest. Øya inneholder landsbyene Manteo i nord og Wanchese i sør.
Den tapte koloni
Roanoke-kolonien var den andre engelske koloni i den nye verden etter St. John's på Newfoundland. Den ble grunnlagt på Roanoke-øya i det som da var Virginia (nå Nord-Carolina, USA).
Foretaket ble finansiert og organisert av sir Walter Raleigh som hadde fått en kontrakt for kolonisering av Virginia av dronning Elizabeth I av England som spesifiserte at Raleigh hadde ti år på seg til å etablere en bosetning i Nord-Amerika eller miste sine koloniseringsrettigheter. Raleigh og Elizabeth hadde tenkt at foretaket skulle gi både rikdommer fra den nye verden og en base for å angripe og stjele fra de spanske skatteflåtene. Med det i tankene ble en ekspedisjon sendt i 1584 for å utforske den østlige kysten av Nord-Amerika for en passende plassering.
Ekspedisjonen i 1584 ble ledet av kapteinene Phillip Amadas og Arthur Barlowe som valgte de ytre bankene av dagens North Carolina som en ideell plassering og tok kontakt med de innfødte. De returnerte til England og rapporterte om sine funn, prøver av den lokale flora og fauna og to innfødte, Manteo og Wanchese.
Den etterfølgende våren ble en koloniseringsekspedisjon sendt for å etablere en koloni. Ekspedisjonen bestod utelukkende av menn, mange av dem veteransoldater som hadde kjempet for å etablere det engelske styret i Irland. Lederen av bosetningsforsøket, sir Richard Grenville, hadde i oppdrag å drive med videre utforsking av området, etablere kolonien og returnere til England med nyheter om foretakets suksess. To hendelser kunne ha ført til hans avgjørelse om å utsette forsøket:
All on Account of the Milk
All on Account of the Milk er en amerikansk stumfilm fra 1910, regissert av Frank Powell.
Roanoke-øya
Den tapte koloni
Til tross for mangel på mat og denne harde starten i forholdet med de potensielle naboene, valgte Grenville å forlate Richard Lane og rundt 100 mann til å etablere den engelske kolonien i den nordlige enden av Roanoke-øya og gav løfte om å komme tilbake i april 1586 med flere menn og friske forsyninger.
All on Account of the Milk
Handling
Filmens hovedperson, en ung entreprenør, blir av en kvinne forvekslet for å være en helt vanlig arbeider. Men han tror at kvinnen han møter er en hushjelp, selv om hun egentlig er datteren til eieren av stor herregården.
Roanoke-øya
Den tapte koloni
Det som engelskmennene ikke visste var at området ved de ytre bankene var i begynnelsen av en av de verste tørkeperiodene på 400 år. Selv om de innfødte var villige til å bytte mat mot smykker i koloniens tidlige dager, ble de innfødte mer og mer motvillige i handel etter som året gikk inn i vinteren. Lanes reaksjon var å true til seg mat. Da trusler ikke virket lenger, tok kolonien til militære operasjoner. Blant annet tok han sønnen til en lokal leder, Skikko, til fange og krevde mat i kompensasjon.
All on Account of the Milk
Handling
Hovedpersonen fortsetter å presentere seg selv som en fattig arbeider, for å få muligheten til å treffe hushjelpen flere ganger. Kvinnen, på sin side, låner flere av hushjelpens klær for å late som hun selv er en tjenestepike. Men begge parter innser etter hvert hvem den andre personen virkelig er.
Roanoke-øya
Den tapte koloni
I april 1586 hadde forholdet med nabostammene blitt så dårlig at de angrep en ekspedisjon ledet av Lane for å utforske Roanoke-elven. Hans respons var å angripe de innfødte i deres hovedstad hvor han drepte lederen, Wingina.
April gikk og det var ingen tegn til Grenvilles unnsettelsesflåte. Da sir Francis Drake ankom i juni på vei hjem fra et vellykket raid i Det karibiske hav, tilbød han å ta kolonistene med tilbake til England, noe de aksepterte. Kort tid etter at Drakes flåte hadde reist, ankom Grenville og forsyningene.
Da Grenville fant kolonien forlatt, bestemte han seg for å returnere til England med hovedstyrken. Femten mann ble etterlatt for å opprettholde både en engelsk tilstedeværelse og Raleighs krav til Virginia.
Tvunget til å akseptere begrunnelsen ble Roanoke-bosetningen reetablert etter at førti av koloniens menn hadde blitt fraktet til Roanoke-øya for å lete etter de femten mennene som var stasjonert der. Av de femten mennene som ble etterlatt der året før, ble bare benene av én enkelt mann funnet. Den eneste lokale stammen som fremdeles var vennligsinnet ovenfor engelskmennene, croatanene på dagens Hatteras-øya, rapporterte at mennene hadde blitt angrepet og ni overlevende hadde tatt båten sin og seilt opp langs kysten.
Gruppen av engelske bosettere gikk i land på Roanoke 22. juli 1587. 18. august fikk guvernør Whites datter det første engelske barnet som ble født i Amerika, Virginia Dare. Før hennes fødsel reetablerte White forholdet med nabostammen croatanene og forsøkte å gjenetablere relasjoner med de stammene som Ralph Lane hadde angrepet ett år tidligere. De krenkede stammene nektet å møte de nye kolonistene. Kort tid etterpå ble Ralph Howe drept av innfødte da han fisket etter krabbe alene i Albemarle Sound. Kolonistene visste hva som hadde skjedd under Ralph Lanes styre i området og fryktet for sine liv. De overbeviste guvernør White om å returnere til England for å forklare koloniens situasjon og be om hjelp. Det var rundt 117 kolonister, 115 menn og kvinner som hadde reist over Atlanterhavet og to nyfødte babyer (inkludert Whites barnebarn) da White returnerte til England.
Skip som forlot Roanoke så sent som White gjorde var i fare og bekreftet det Fernandez hevdet. Whites farkost klarte seg så vidt tilbake til England. Planer om en forsterkningsflåte ble utsatt i begynnelsen på grunn av at kapteiner nektet å seile tilbake i løpet av vinteren. Ankomsten til den spanske armada førte til at alle seilbare skip i England ble kommandert til å bekjempe armadaen, noe som etterlot White uten brukbare skip til å returnere til Roanoke.
Vinteren og våren 1588 ble Whites forsøk på å reise tilbake til Roanoke hindret av menneskelige faktorer. Farkostene som ble frigitt fra forsvarstjeneste var små og kapteinene som var villige til å seile med dem var grådige. De forsøkte å ta flere farkoster på reise utover for å forbedre profitten av foretaket, inntil de ble erobret selv og deres last tatt. Uten noen ting å levere til kolonistene, returnerte skipene til England.
Av ukjente grunner klarte ikke White å utruste et nytt forsyningsforsøk i to år til. Han klarte til slutt å få innpass i en sjørøver-ekspedisjon som gikk med på å stoppe ved Roanoke på veien tilbake fra Det karibiske hav. White returnerte på sitt barnebarns treårsdag og fant bosetningen forlatt. Han organiserte en leteaksjon, men hans menn kunne ikke finne spor av kolonistene. Rundt nitti menn, sytten kvinner og ni barn hadde forsvunnet. Der var ingen tegn til kamp av noe slag. Det eneste sporet var ordet «croatoan» som var skåret inn i et tre. White forstod dette som at de hadde flyttet til Croatoan-øya, men de var ikke i stand til å lete. En orkan traff de ytre bankene og blåste flåten til sjøs. Innen stormen gav seg var flåten nærmere England enn Virginia. Flåten begynte å gå tom for forsyninger og returnerte til England.
Kontroversen rundt den tapte koloni
Den mest sannsynlige er at kolonien ble spredt og ble absorbert av den innfødte befolkningen. Lumbeene, et innfødt folk som levde på Croatoan, har støtte fra noen historikere i sin tro på at de er etterkommere av en stamme som assimilerte Roanoke-bosetterne. Bosetterne hadde etterlatt en klar beskjed at de hadde reist til Croatoan (også stavet Croatan). Lumbee-folket har i fortiden blitt nektet føderal indianer-status på grunn av deres høye grad av blandet blod. Til tross for John Whites vanskeligheter i å lokalisere bosetterne, ble det oppdaget femti år senere at Croatan-folket praktiserte kristendom og hadde mange av de samme etternavnene som Roanoke-bosetterne. Stephen B. Weeks skrev i 1891 at «deres språk er engelsk for 300 år siden, og deres navn er i mange tilfeller de samme som de opprinnelige kolonistene.»
En annen teori er at kolonien flyttet og ble så ødelagt. Da kaptein John Smith og kolonistene i Jamestown bosatte seg i Virginia i 1607, var ett av oppdragene deres å lokalisere kolonistene fra Roanoke. De innfødte fortalte kaptein Smith at 80 km fra Jamestown bodde det menn som kledde seg og bodde som engelskmenn. Powhatan, leder av Powhatan-indianerne, fortalte også Smith at han hadde utslettet Roanoke-kolonistene rett før ankomsten til Jamestown-bosetterne, siden de levde sammen med Chesapeake-stammen, en stamme som nektet å slutte seg til Powhatans konføderasjon. Powhatan skal ha lagt frem engelsk-produserte jerngjenstander som bevis for påstanden.
Da guvernør White reiste i 1587, etterlot han en lett seilbåt og et antall mindre skip for utforsking av kysten eller forflytning av kolonien til fastlandet. Noen hevder at kolonistene kan ha forsøkt å seile tilbake til England og forsvant i forsøket.
Noen har påstått at kolonien led av massiv matmangel. Siden landsbyboerne sultet og ikke hadde noe å spise, ble de tvunget til å ty til kannibalisme.
Til slutt sier noen teorier at kolonien ble utslettet av spanjolene, da de hadde utslettet en lignende fransk koloni nær dagens Jacksonville tidligere i århundret. Denne siste teorien er den minst sannsynlige, siden spanjolene fremdeles lette etter den engelsk kolonien så sent som 1600, ti år etter at White oppdaget at kolonien var savnet.
Nyli gård
Nyli gård var en gård i Arendal som fra 1928 fungerte som barnehjem for gutter. Institusjonen ble avviklet i 2021.
Roanoke-øya
Kontroversen rundt den tapte koloni
Mest sannsynlig er det at kolonistene ble spredt ut over North Carolina for å samle ressurser. Området ved de ytre bankene var fremdeles i tørkeperioden. Lee Miller hevder i Solving the Mystery of the Lost Colony: Roanoke at den delen av bosetterne som flyttet til Croatan-øya antagelig giftet seg med innbyggerne mens de som flyttet inn i landet ble erobret og solgt til slaveri, noe som ville forklare den geografiske spredningen av fortellinger om «lokalisering av den tapte koloni» som ble laget i løpet av det 17. århundre.
Nyli gård
Fra gårdsdrift til guttehjem
Nyli gård lå opprinnelig under Øvre Barbu gård og ble bygget som landsted/lystgård på 1700-tallet. I 1928 ble "Arendal guttehjem" åpnet og en ny soveromsfløy ble oppført og det opprinnelige våningshuset var påbygget til to etasjer. Hjemmet var Arendals første barnehjem for gutter.
Det var gårdsdrift på Nyli gård fram til 1972. Gårdsarbeid var ment å være både et pedagogisk og disiplinerende tiltak. Guttehjemmet ble drevet av Arendal indremisjon fram til 1986 da Aust-Agder fylkeskommune overtok driften.
Statlig drift og fredning
I 2004 ble institusjonen overtatt av Staten. Fire år senere ble driften lagt om. Nyli Gård gikk fra å være et barnehjem til å bli en ungdomsavdeling. I 2013 ble hovedbygningen fredet av Riksantikvaren, for å bevare anlegget som et eksempel på en barnehjemsbygning fra første halvdel av 1900-tallet.
I 2021 vedtok Bufetat å flytte virksomheten fra Nyli gård til Larvik. Flyttevedtaket i 2021 ble truffet på grunnlag av at Riksantikvaren hadde gitt pålegg om å renovere den gamle bygningsmassen.
Nyli gårds arkiv
Arkivmaterialet etter Nyli gård befinner seg ved KUBEN i Arendal. Arkivet omfatter blant annet forhandlingsprotokoller, beleggsoversikter, regnskap og årsberetninger.
Krigsherretiden
Krigsherretiden (tradisjonell kinesisk 民國军阀; forenklet kinesisk: 民国军阀; hanyu pinyin: Mínguó Jūnfá) var en periode i Republikken Kinas historie som varte fra 1916 til 1928, da Kina var delt mellom militære krigsherreklikker. Denne splittelsen varte fram til Guomindang-regjeringa tok kontrollen over regionene Sichuan, Shanxi, Qinghai, Ningxia, Guangdong, Guangxi, Gansu, Yunnan og Xinjiang.
Krigsherreperioden begynte etter Yuan Shikais død og endte i 1928, da Guomindang hadde gjenforent landet etter nordekspedisjonen, noe som ble begynnelsen på nanjingtiåret. Selv om noen gamle krigsherrer som Wu Peifu og Sun Chuanfang ble avsatt, fortsatte nyere, mindre krigsherrer å styre sine områder i 1930- og 1940-åra, da den sentrale regjeringen hadde problemer med å kontrollere sine såkalte allierte, noe som ble et problem for Guomindang under den andre kinesisk-japanske krig og den kinesiske borgerkrig. Noen av de største krigsherrekrigene etter 1928, slik som krigen på Sentralsletta, involverte nesten én million soldater.
Jonas Rasmussen
Jonas Rasmussen (født 28. oktober 1977) er en dansk badmintonspiller.
Han representerte Danmark under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i andre runde i dobbelturneringen.
Torill Thorup
Torill Thorup (født 7. september 1976) er en norsk forfatter av seriebøker i triviallitteratur-sjangeren. Hun vokste opp i Sande og Holmestrand i Vestfold, men bor nå på Hvittingfoss.
Bøker
Torill Thorup har skrevet tolv underholdningsromaner i serien «Inga Svartdal» der handlinga foregår på en storgård i bygda Botne ved Holmestrand i Vestfold. Bøkene er utgitt av Cappelen forlag fra mars 2004 og har kommet ut i et samlet opplag på rundt 500 000. Disse bøkene er også solgt til Polen der de ventes å komme ut i et opplag på 80 000 eksemplarer per bok.
Wojciech Smarzowski
Wojciech Smarzowski (født 18. januar 1963 i Korczyna i Polen) er en polsk filmregissør, manusforfatter og filmfotograf.
Han studerte i Filmhøyskolen i Łódź (1990) og har mottatt flere nasjonale og internasjonale priser.
Sindre Buraas
Sindre Buraas (født 3. mai 1989) er en norsk friidrettsutøver, skiløper og motbakkeløper som representerer SK Vidar. Tidligere har han representert Hurdal IL.
Buraas har som junior satset både på langrenn og friidrett, men hans store mengde utholdenhetstrening har først og fremst gitt ham resultater i motbakkeløp. I 2008 ble han juniorverdensmester i motbakkeløp i Crans Montana i Sveits. I samme løpet tok han sølv i lagkonkurransen sammen med Lars Nesbø Bakke, Joel Dyrhovden og Sjur Prestsæter.
I 2011 vant han NM i terrengløp.
I 2013 klarte å forbedre sin personlig rekord over 5000 m med 12 sekunder under et stevne i Belgia. Han løp 13:15,91 og kvalifiserte dermed til VM i friidrett i Moskva, der han kvalifiserte seg til finalen, på tid. Denne forbedret han til 13:11,96 ved KBC Nacht-stevnet Heusden i Nederland 18. juli 2015, og dette gjorde at han kvalifiserte seg til VM i friidrett 2015 i Beijing.
Sivert Moen
Sivert Moen (født 2. mars 1958 i Soknedal) er en bonde og lokalpolitiker (Sp). Han har sittet som ordfører i Midtre Gauldal kommune siden 2015. Moen satt i kommunestyret fra 2003 til 2007 og igjen fra 2011.
Han er gift med Hilde Wahl Moen.
Vercingetorix
Vercingetorix (no. utt. ; ca. 82 f.Kr. – 46 f.Kr.) var høvding for den galliske stammen arvernerne og var den som forente gallerne i et omfattende opprør mot Romerriket i de siste fasene av Julius Cæsars galliske kriger. Opprøret mislyktes, men Vercingetorix har siden vært et symbol på fransk nasjonalisme.
Vercingetorix kom til makten i 52 f.Kr. da han samlet sammen en hær og ble proklamert som konge ved Gergovia. Snart klarte han å etablere en allianse med de andre stammene og tok kontrollene over deres kombinerte hærstyrker, og ledet dem i Gallias mest betydningsfulle opprør mot den romerske krigsmaskinen. Vercingetorix overga seg til romerne etter å ha blitt beseiret i slaget ved Alesia i 52 f.Kr. Deretter ble han holdt fengslet i fem år. I år 46 f.Kr. ble han sendt i ydmykende parade gjennom Roma som en del av Cæsars triumf før han ble henrettet. Vercingetorix er hovedsakelig kjent via Cæsars bok Commentarii de Bello Gallico (Kommentarer til gallerkrigen).