cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kreolspråk
Språklig og kulturell hybridisering
Moderne norsk, særlig riksmål/bokmål-tradisjonen, er også sterkt påvirket av andre språk, og særlig av dansk. Men norsk er avgjort ikke et kreolspråk. Det har ikke gjennomgått et pidgin-stadium, ettersom dansk superstratumspråk og norsk substratumspråk alltid har vært innbyrdes forståelige. Men det er bare hundre år siden skriftspråket var praktisk talt rent dansk, mens norsk embetsstand og urban overklasse gjennom noen hundre år utkrystalliserte en talespråksnorm som kan kalles «dansk med norsk uttale» («dannet dagligtale»).
Norsk utviklet et ordforråd som tåler sammenligning med den legendariske rikdommen i engelsk. En dansk undersøkelse har påpekt at det engelske ordforrådet er talt opp ut fra ordtilfanget gjennom de siste tusen år, der halvparten er ord som for lengst er gått av bruk, og at engelsk derfor neppe har noe større vokabular enn dansk. Også norsk hevder seg godt: Dante brukte rundt 17.000 ulike ord og Shakespeare 29.000, overgått av Knut Hamsun med 34.000 ord, og toppet av Henrik Wergeland med rundt 58.000.
Selv om eksemplene engelsk og norsk ikke kan kalles kreolspråk, er det mulig å se på dem som blandingsspråk eller språklige hybrider.
Kreoliseringsbegrepet oppsto innenfor lingvistikken, men er overtatt av andre kulturvitenskaper for å beskrive blandingskulturer. Thomas Hylland Eriksen har drøftet begrepet og erklært det brukbart for antropologien, men spør om hybridisering er bedre. Kjennetegnet på en kreolkultur er at den [som kreolspråk] har fått tid til å utvikle seg i retning av koherens (sammenheng), og at dens meningssystemer preger generasjoner av mennesker fra fødselen av. Liksom kreolspråkene kombinerer trekk fra ulike språk på nye måter, kan faktorer fra ulike kulturer kobles kreativt i en kreolkultur. Anvendelsen av kreoliseringsbegrepet står i motsetning til synet på kulturer som veldefinerte helheter med høy grad av intern ensartethet som overleveres intakt til nye generasjoner. Det antyder kulturelt mangfold og fri flyt snarere enn autonomi.
Kjøkkenhage
Som regel ligger en kjøkkenhage ved et hus. I tettsteder og byer der beboerne bor i leiligheter uten hage, finnes det ofte kommunale kolonihager eller parsellhager som brukes til matauk og dermed fungerer som grønnsakshager.
Vekstskifte
Vekstskifte eller vekselbruk er en dyrkingsmetode som innebærer at ettårige planter plasseres i et bestemt omløp. Dette er av hensyn til best mulig utnyttelse av plantenæringstoffer i jorda. Ulike vekster har ulikt næringsbehov og ulikt rotsystem, som gjør at næringen utnyttes i ulik jorddybde. Vekstskifte kan også bidra til beskyttelse mot plantesykdommer, skadedyr og ugress. Metoden er spesielt vanlig i økologisk hagebruk. Ofte planlegges vekselbruk over en fireårs periode, der vekster i familie samles i samme skifte.
Flerårige vekster må plasseres utenom vekstskiftesystemet. Eksempler på flerårige nyttevekster er:
Blomster i kjøkkenhagen
Det er fordelaktig med blomster og urter i kjøkkenhagen. Blomstene tiltrekker seg insekter som sommerfugler, bier og humler. Disser bidrar til pollinering og befruktning av plantene i kjøkkenhagen. Blomster kan også bidra med viktige næringsstoffer til jorda, som er nyttige til neste vekstsesong. Eksempelvis er kløver en nyttig blomst som tilfører jorda nitrogen.
Kompost
Mange kjøkkenhager har en komposthaug, hvor organisk avfall fra kjøkkenhagen samles til kompostering. Hageavfallet komposteres og danner næringsrik jord som kan brukes i kjøkkenhagen neste vekstsesong.
Ebersberg
Ebersberg er en by i Regierungsbezirk Oberbayern i den tyske delstaten Bayern, og forvaltningssentrum for landkretsen av samme navn. Byen ligger 33 km øst for München.
Historie
Ebersbergs historie er nært forbundet med Kloster Ebersberg. Klosteret ble grunnlagt i 934 av greven av Sempt-Ebersberg, og tilhørte først Benediktinerordenen. I 1595 ble benediktinerklosteret brakt til opphør av pave Klemens VIII, og anlegget ble overdratt til Jesuittordenen. I 1773 ble bygningen overtatt av Malteserordenen, og etter klosterets endelige oppløsning i 1808 havnet bygningen til slutt dels i statlig, dels i privat eie.
Ebersberg fikk bystatus i 1954, og har siden 1972 hatt lokalbaneforbindelse med München.
Abbreviator
Abbreviator var tidligere en embetstittel i Den katolske kirke. Embetsinnehaverne var knyttet til det pavelige kanselli, og hadde ansvar for å klargjøre brev fra paven til kirkelige dignitærer. Navnet, «en som forkorter», kommer av den utstrakte bruken av forkortelser i pavelige brev.
Pius II opprettet i 1463 et kollegium av abbreviatorer, som var delt inn i tre nivåer. I 1814 avskaffet Pius VII de lavere nivåene, og i 1908 ble kollegiet oppløst som en følge av Pius Xs omorganisering av kanselliet. Funksjonen ble da flyttet til de apostoliske protonotarer.
Stahlhelm
Stahlhelm (i flertall Stahlhelme, «stålhjelmer») kan på tysk brukes i vid forstand om alle hjelmer av stål. Ofte brukes betegnelsen mer spesielt om tyske militærhjelmer, særlig karakteristiske «tyskerhjelmer» fra første og andre verdenskrig, formet med avlang, rund topp, liten brem som en skygge foran og en «knekt», kappeformet brem på sidene og i nakken.
Militære stålhjelmer på 1900-tallet
Stålhjelmer, som var vanlige i middelalderen og i eldre tid, ble gjeninnført under første verdenskrig for å beskytte soldatene i skyttergravskrigen der omfattende artilleriild medførte enorme tap. I løpet av 1915 fikk franske soldater metallinnlegg i kepiene, sylindriske uniformsluer med skygger, og fra 1916 ble adrianhjelmer utlevert. Den var lett og relativt billig å produsere, selv om det likevel var litt tungvint, og den beskyttet ikke nakken. Også den britiske hæren ønsket beskyttelse mot nedfallende granatsplinter under første verdenskrig, og i 1915 designet og patenterte briten John L. Brodie brodiehjelm som beskyttet hodet, men som først og fremst var lett å masseprodusere da den kunne presse ut av en stålplate i én arbeidsprosess. Hjelmene var dessuten lette å stable og nyttige som vaskefat og kokekar.
Både Stahlhelm-, adrian- og brodiehjelmene gav soldatene et lett gjenkjennelig utseende og ble et tydelig nasjonalt kjennetegn i første og andre verdenskrig.
Stålhjelmer beskytter for øvrig utelukkende mot granatsplinter, mens skudd normalt vil gå rett gjennom dem. Stålhjelmer har vært standard i de fleste militære styrker siden første verdenskrig, og begynte først på 1980-tallet å bli avløst av hjelmer i andre materialer, for eksempel kevlar.
Stålhjelmer av tysk modell
I 1916 byttet også Den keiserlige tyske hær ut tradisjonell pikkelhue (Pickelhauben), pigghjelm av lær, med stålhjelm. Den fikk betegnelsen M16 Stahlhelm og var designet av ingeniør Frederich Schwerden og kirurgen dr. August Bier ut fra de hodeskadene soldatene fikk. Disse gav derfor bedre beskyttelse for hode og nakke enn de franske og britiske hjelmtypene. Stahlhelm kom siden i flere modeller. Fra 1935 ble det laget en lettere og mindre type som ble kalt M35 Stahlhelm. Dette ble den karakteristiske «tyskerhjelmen» under andre verdenskrig, selv om det også fantes andre typer, først og fremst Fallschirmhelm, en potteformet hjelm uten bremmer for fallskjermjegerne i Luftwaffe. Wehrmachts hjelmer var merket med skjoldformede decaler dekorert med tysk ørn på venstre hjelmside og kokarde i de tyske nasjonalfargene svart, hvitt og rødt på høyre side.
Etter krigen modifiserte Øst- og Vest-Tyskland stålhjelmene slik at de skilte seg visuelt fra de «nazistiske» forløperne.
Hjelmmerker i det nasjonalsosialistiske Tyskland
Stålhjelmene i det nasjonalsosialistiske Tyskland kunne være merket på ulike måter, men bildene under viser de vanligste hjelmdekalene i Wehrmacht, den tyske hæren, og Schutzstaffel (SS), de nazistiske elitetroppene.
Det berbiske latinske alfabetet
Det berbiske latinske alfabetet er en versjon av det latinske alfabetet brukt for å skive de nordlige berbiske språk og særlig kabylsk. Det bruker 23 standardbokstaver, syv modifiserte bokstaver og låner to bokstaver fra det det greske alfabetet.
Modifiserte latinske bokstaver og 2 greske tegn
<div style="font-family:Arial Unicode MS, Tahoma">
Andre fenomener
For kabylske:
Nasjonalbiblioteket
Aslak Sira Myhre er nasjonalbibliotekar fra november 2014.
Nasjonalbiblioteket er underlagt Kulturdepartementet og er organisert i fire fagavdelinger og tre stabsavdelinger. Alle avdelingene har ansatte både i Oslo og Mo i Rana.
Depotbiblioteket
Depotbiblioteket er en avdeling av Nasjonalbiblioteket som ligger i Mo i Rana. Depotbiblioteket låner ut bøker og annet materiale utelukkende til andre bibliotek, som bestiller fjernlån og artikkelkopier ved behov.
Depotbibliotekets samling er bygd opp på to forskjellige måter. For det første overtar det kassert, lavfrekvent materiale fra andre bibliotek. På den måten frigjøres det hylleplass rundt om i landet, uten at materialet går tapt for det nasjonale biblioteknettverket. For løpende tilvekst av nye norske bøker får Depotbiblioteket ett av de 7 pliktavleverte eksemplarene av bøker og tidsskrifter som Nasjonalbiblioteket mottar.
Nettbiblioteket
Nasjonalbiblioteket startet i 2006 systematisk digitalisering av alle sine samlinger som et ledd i arbeidet med å bevare dem for fremtiden. Det er et mål å gjøre så mye som mulig av kulturarven fritt tilgjengelig på nett. Gjennom tjenesten Nettbiblioteket, tidligere kjent som Bokhylla, gjør Nasjonalbiblioteket alle bøker utgitt i Norge til og med år 2000 digitalt tilgjengelig for alle med norsk IP-adresse. Bokhylla ble først lansert som et prøveprosjekt i 2009, men etter en avtale fra 28. august 2012 mellom Nasjonalbiblioteket og Kopinor ble tjenesten gjort permanent. Digitaliseringen av bøkene er avsluttet, og Nettbiblioteket inneholder rundt 250 000 bøker.
Nettbiblioteket er gratis for brukerne og bøker som ikke lenger er opphavsrettslig beskyttet kan også lastes ned som fil. Bøker som dekkes av avtalen (opphavsrettsbeskyttede bøker) kan leses gjennom en nettleser, men uten at det er lagt til rette for å kunne laste ned som fil på enkel måte. Bøkene publiseres som faksimiler (bildefiler) uten at tekstfiler med bøkene publiseres offentlig. Teksten i bøkene kan søkes i gjennom den interne søkemotoren på nasjonalbibliotekets nettsider. Kun bibliografisk informasjon er gjort søkbar for globale internettsøkemotorer.
Forfattere, andre opphavsmenn og forlag blir betalt gjennom den kollektive avtalen som nå er inngått mellom Nasjonalbiblioteket og Kopinor til en sats på om lag 35 øre pr bokside pr år.
Siden tilsvarende utenlandske bokskanningsprosjekter, som Google Books, ikke har rettigheter til å publisere annet enn uttdrag av opphavsrettsvernede bøker, er Nasjonalbiblioteket det første organisasjon som har rettigheter til å legge ut et helt språkområdes bokutgivelser på nett for allmennheten som faksimiler.
Språkbanken
Nasjonalbiblioteket fikk fra 2010 i oppdrag å etablere en norsk språkbank og å begynne arbeidet med innsamling og oppbygging av de språkressursene som skal inngå i denne. Språkbanken er en teknologisk infrastruktur som er sammensatt av digitaliserte språkressurser til bruk i utvikling av teknologi som støtter håndtering av språklige data. Språkbanken er en tjeneste til den delen av næringslivet som arbeider med IKT-utvikling, til forskere innenfor språkvitenskap og språkteknologi, og til offentlige virksomheter som utvikler elektroniske løsninger for offentlige tjenester. Språkbanken er et språkpolitisk tiltak, og nevnes eksplisitt i stortingsmeldingen Mål og meining.
Spesielle samlinger
I august 2017 mottok Nasjonalbiblioteket en stor samling historiske kart over Norge og Norden. Samlingen består av flere tusen kart og inneholder blant annet det eldste kartet som viser Norge (fra 1482). Samlingen ble gitt som gave av Sparebankstiftelsen som kjøpte samlingen av kartene av samleren William B. Ginsberg.
Historikk
Nasjonalbibliotekoppgavene var en del av Universitetsbiblioteket i Oslo fram til 1999. Nasjonalbiblioteket omtales dermed som «Universitetsbiblioteket» fram til den tid. Universitetsbiblioteket ble opprettet samtidig som Det kongelige Fredriks universitet ved kongelig reskript den 2. september 1811. Biblioteket ble først supplert med dubletter fra Det kongelige bibliotek i København. Universitetsbibliotekets første bibliotekar var Georg Sverdrup, som tok over i 1813. Imidlertid kom ikke bøkene opp fra Danmark før i 1815, og først året etter fikk Universitetsbiblioteket sine første lokaler i Rådmannsgården i Rådhusgaten 19. Universitetsbiblioteket ble liggende her i 35 år, til 1851. I mellomtiden, i 1845, forlot Georg Sverdrup jobben, en samling han hadde økt fra ingen til over 100 000 bind.
Chet Faker
Nicolas James Murphy (født 23. juni 1988), bedre kjent under artistnavnet Chet Faker, er en australsk artist og låtskriver. Artistnavnet Chet Faker er inspirert av jazz-musikeren Chet Baker. Coveret hans av Blackstreet's "No Diggity", var den første sangen han la ut på nett. Hans versjon av "No Diggity" ble senere brukt i en Super Bowl-reklame for Sapphire. Chet Faker har ved flere anledninger samarbeidet med den australske artisten Flume. I 2013 ga de to ut albumet Lockjaw EP. Singelen "Drop The Game" fra albumet oppnådde 18.-plass på ARIA Charts.
Nasjonalbiblioteket
Historikk
Fredrik Wilhelm Keyser tok over som overbibliotekar for Universitetsbiblioteket. I motsetning til Sverdrup, som var professor i klassisk litteratur, var Keyser bibliotekar. I 1851 flyttet han og Universitetsbiblioteket til Domus Bibliotheca ved Karl Johans gate. Under flyttingen var Universitetsbiblioteket aldri stengt. Keyser tok avskjed i 1863, og overlot jobben til Paul Botten Hansen. Da denne døde i 1869, satt Keyser i en kort periode før Ludvig Daae tok over igjen. Daae hadde stor begeistring for litteratur, men hadde et noe elitistisk syn på Universitetsbiblioteket. I tillegg var han i hovedsak en forsker, så da han ble tilbudt jobb som professor i historie, sluttet han i stillingen, og Axel Charlot Drolsum tok over.
Chet Faker
Diskografi
Album:
Singler:
Nasjonalbiblioteket
Historikk
Bygget ble videre utvidet i 1933 og mellom 1939 og 1945, blant annet med en kantine («Andhrimner») og en egen lesesal. Under krigen måtte Universitetsbiblioteket gå en stram line for å på den ene siden trekke ut tiden slik at man ikke ga Quislingregjeringen mulighet til å arrangere en nazistisk innvielsesfeiring, men på den annen side kunne de ikke la lokalene stå ledige, slik at okkupasjonsmakten eller NS-administrasjonen kunne beslaglegge dem. Dette lyktes bare nesten, de to nederste magasinene ble brukt til militært kartlager. Under krigen ble også flere bøker, som ble sett på som antinazistiske, forbudt utlånt. Begrepet inkluderte all jødisk, pasifistisk, sosialistisk og en god del nyere engelsk og amerikansk litteratur.
Oppgavene til Nasjonalbiblioteket ble underlagt Norsk avdeling ved Universitetsbiblioteket i Oslo fra begynnelsen og fram til 1989. Nasjonalbiblioteket tok tidlig ibruk datamaskiner, og nasjonalbibliografien ble produsert elektronisk allerede i 1971. Som en følge av Rana-omstillingen, vedtok staten i 1988 å gå inn med midler til opprettelse av et nasjonalbibliotek. Avdelingen i Mo i Rana ble opprettet 1. oktober 1989, med et trettitalls ansatte. I 1998 ble store deler av Norsk avdeling ved Universitetsbiblioteket i Oslo overført fra Universitetet i Oslo til Nasjonalbiblioteket, og ble Nasjonalbibliotekets avdeling Oslo. I 2004–2005 ble Nasjonalbiblioteket omorganisert fra en geografisk organisering til en funksjonsorganisering hvor avdelinger baserer seg på gjøremål uavhengig av oppgavenes geografiske fordeling.
Bygningen
Nasjonalbibliotekets avdeling i Oslo flyttet i 2005 tilbake til sine lokaler i det gamle Universitetsbiblioteket i Oslo ved Solli plass i Henrik Ibsens gate 110. Bygget hadde da vært stengt en lengre periode for ombygging og rehabilitering. Bygget rommet også selvstendige aktører som Norsk Musikkinformasjon, Norsk Jazzarkiv, Norsk Visearkiv, NORLA og Norsk Barnebokinstitutt fra 2005 til 2013. Bygget eies av Entra ASA.
Nasjonalbibliotekets inngangsparti er dekorert av Emmanuel Vigeland i 1913, og forestiller symbolske figurer. Trappehallen er dekorert med en trefelts freske, «Det moderne ragnarok» av Per Krohg (midtfeltet) og Axel Revolds «Yggdrasil» og «Den nye jord», alle utført i 1933.
Norske nasjonalbibliotekarer
Overbibliotekarer ved Universitetsbiblioteket
Nasjonalbibliotekarer
Riddersal
En riddersal er vanligvis betgnelsen for det største og mest pompøse rom i en herregård, en borg eller et slott. Det er det rom i bygningen som mere enn noe annet er utsmykket med henblikk på å imponere besøkende undersåtter og allierte. Her har herremannen, fyrsten eller kongen kunnet samle folk til samling, avholde fester og offisiell representasjon.
Stele
Stele (fra gresk: στήλη, stēlē, flertall stelai; norrønt: stela, «stående blokk, minnestein») er en stein- eller treplate, som generelt er høyere enn det er bredt. Steler brukes som minnesmerker med navn og stilling risset inn eller påmalt. Steler blir også brukt som grensemarkering, milepæl, eller reist ved minneverdige militære seire.
Riddersal
Det er ofte i riddersalene at de store utsmykninger er utført. Også takene i de normalt høyloftede riddersalene er mange steder meget vakkert utsmykket.
Stele
Steler har vært benytte i siden antikken i vestlig kultur, ofte som markering av grav eller minne. Både i antikkens Hellas og av myndighetene i Romerriket ble steler benyttet som grensemarkeringer eller for å markere eiendom. Eldre er obelisker i oldtidens Egypt en spesiell form for stele. Tradisjonelle vestlige gravsteiner kan teknisk sett bli kalt for steler, men begrepet benyttes sjelden for disse, og andre stelelignende former i ikke-vestlige kulturer kan ha andre betegnelser. Stele og den latinsk formen stela, flertall stelæ, benyttes helst i arkeologisk sammenheng til objekter i Europa, Midtøsten og Egypt i oldtiden. og tidvis for førkolumbiske Amerika.
Riddersal
Saal (Architektur)
Stele
Historie
Steler har også blitt benyttet for å annonsere lover og forordninger, for å nedtegne en herskers prestasjoner og ære, å markere hellige områder, markeringssteiner for eiendommer, som av den egyptiske farao Akhnaton ved Amarna, eller for å feire og minnes militære seirer, som farao Piyes seierstele. Steler ble i omfattende grad benyttet i oldtidens Midtøsten, Mesopotamia, Hellas, Egypt, Somalia, Eritrea, Etiopia, og ganske sikkert uavhengig også i Kina som i andre steder i den østlige delen av Asia, foruten også uavhengig i de mesoamerikanske sivilisasjoner i Amerika, særlig olmekere og mayakulturen.
Et stort antall steler, inkludert med inskripsjoner, er blitt bevart fra oldtidens Egypt og i Sentral-Amerika, utgjør den største og mest betydningsfulle kilder for informasjon om disse sivilisasjoner, særskilt mayaenes steler. Det mest kjente eksempelet på stele med inskripsjoner som førte til økt forståelse av fortiden, er Rosettasteinen. Den første til et gjennombrudd i avkodingen av egyptiske hieroglyfer. En informativ stele av kong Tiglat-Pileser III av Assyria er i dag tatt vare på av British Museum i London. To steler som ble bygget inn muren på en kirke er betydelige dokumenter til forståelsen av etruskisk språk.
Antatt uferdige stående steiner, bautasteiner, satt opp uten inskripsjoner fra Libya i Nord-Afrika til Skottland, var monumenter fra de før-litterære megalittiske kulturene i sen steinalder. Egyptiske obelisker var en særskilt form for steler. De piktiske steiner i Skottland hadde ofte intrikate utskjæringer, og er datert til mellom 500- og 800-tallet e.Kr. De insulære keltisk høykorsene i Irland og Britannia er særskilte steler. Totempålene i Nord- og Sør-Amerika som er gjort av stein kan også bli betraktet som en særskilt form for steler. Gravsteiner, vanligvis med inskripsjoner av navn og tidvis med epitaf er blant de vanligste former for steler i vestlig kultur. Arkitekten Peter Eisenman har med Minnesmerket over Europas myrdete jøder, innviet 10. mai 2005, skapt et område på 2 711 blanke steler i Berlin til minne om de jødene som ble drept av nazismen.
Lesbisk
Lesbisk eller lesbe er betegnelser som brukes for å beskrive homofile kvinner. Det vil si kvinner som tiltrekkes av, blir forelsket i, og/eller har sex med utelukkende andre kvinner. Lesbisk fungerer for noen også som en identitet eller en tilhørighet, det vil si som noe en opplever seg selv som – og som andre oppfatter at en er. Ikke alle kvinner som tiltrekkes av andre kvinner identifiserer seg nødvendigvis som lesbisk.
Historikk
Ordet stammer fra navnet på den greske øya Lésvos (Lesbos), hvor dikterinnen Sapfo cirka 600 fvt. skrev kjærlighetsdikt til kvinner.
Ordet lesbisk kom i bruk i Norge i 1960- og 1970-årene. En del kvinner motsatte seg begrepet den gang fordi de mente det signaliserte at de var annerledes enn menn. Andre igjen mente det var viktig å bruke ordet 'lesbisk' for nettopp å synliggjøre kvinnene, som ikke alltid hadde tatt eller fått så stor plass i den organiserte homobevegelsen.
Det har aldri vært ulovlig å ha lesbisk seksuelt samleie i Norge, mens forbudet mot seksuelt samleie mellom homofile menn ble opphevet i 1972.
EM i turn for menn 1973
Det 10. europamesterskapet i turn for herrer ble arrangert i Grenoble i Frankrike i 1973.
Huzhou
Huzhou (kinesisk: 湖州市; pinyin: Húzhōu) er en by på prefekturnivå med ca. 2,56 millioner.innbyggere (2002) i provinsen Zhejiang i Folkerepublikken Kina. Den ligger helt nord i Zhenjiang, og passeres av elva Xitiao som like nedenfor munner ut i den store innsjøen Tai Hu i Yangtze-deltaet.
Administrative enheter
Huzhou består av to bydistrikter og tre fylker:
Samferdsel
Kinas riksvei 104 løper gjennom prefekturet. Den begynner i Beijing, løper sørover via Dezhou og så til Jinan, Xuzhou, Nanjing, Hangzhou, Wenzhou og ender opp i Fuzhou.
Kinas riksvei 318, en av Folkerepublikken Kinas lengste hovedveier, løper også gjennom området. Den begynner i Shanghai og fører blant annet innom Wuhan og Chengdu på sin vei inn i Tibet og Lhasa og helt frem til en kinesisk grenseovergang mot Nepal i Zhangmu.
Eichstätt
Eichstätt er en by i Regierungsbezirk Oberbayern i den tyske delstaten Bayern. Byen ligger i naturpark-området Altmühl-dalen (etter elven Altmühl), like nord for Donau og rundt 23 km nordvest for Ingolstadt.
Historie
Opprinnelsen til bispedømmet Eichstätt går tilbake til rundt år 740. Da ble et kloster grunnlagt av Bonifatius, «Tysklands apostel», og den angelsaksiske misjonæren Willibald ble utnevnt som den første biskopen.
I trettiårskrigen ble Eichstätt, som da ble omtalt som katolisismens høyborg, erobret og plyndret av svenske styrker. Bykjernen ble 12. februar 1634 satt i brann og nesten fullstendig ødelagt.
Fram mot slutten av det 18. århundre ble byen så gjenoppbygd i barokk stil.
Under nasjonalsosialismen var biskop Konrad von Preysing det eneste overhodet for et katolsk bispedømme i Tyskland som vendte seg mot Rikskonkordatet, som i 1933 ble inngått mellom Vatikanet og den tyske NSDAP-regjeringen like etter at Adolf Hitler hadde blitt utnevnt til rikskansler.
Arne Tjølsen
Arne Tjølsen (født 1959) er en norsk lege og forsker. Han er spesialist i nevrologi og har forsket på felt som smerte og smertebehandling. Han er ansatt som professor i fysiologi ved Institutt for biomedisin, Universitetet i Bergen.
Tjølsen er født i Bergen, men vokste opp i Stavanger og i Hisøy. Han tok artium ved Grimstad gymnas (nå Dahlske videregående skole).
Han studerte medisin ved Universitetet i Bergen (1978–1984) og ble autorisert lege i 1986 etter turnustjeneste ved Fylkessjukehuset på Stord og i Jølster kommune. I 1987 ble han ansatt som stipendiat ved Universitetet i Bergen og i 1991 tok han en doktorgrad med en avhandling om smerte. Han ble deretter ansatt som post-doc (1991) og førsteamanuensis (1994) før han i 1998 ble professor i fysiologi ved Institutt for biomedisin, Universitetet i Bergen. Han har hatt flere lederstillinger ved universitetet, deriblant visedekan for utdanning ved Det medisinsk-odontologiske fakultet (2009–2017) og studieleder ved Institutt for biomedisin. Som institusjonsansvarlig har han hatt i oppgave å foreta skikkethetsvurderinger ved universitetet, med vektlegging av mellommenneskelige relasjoner og kommunikasjon. Han er også tilknyttet "Enhet for læring" ved Det medisinske fakultet, og arbeider der med medisinsk pedagogikk. Det kan også nevnes at han i 1998–1999 var gjesteforsker ved Stanford University Medical Center.
Rømskog
Rømskog er en tidligere kommune i Viken. Den ble 1. januar 2020 innlemmet i Aurskog-Høland kommune. Den grenset i vest og nord til Aurskog-Høland, i øst og sørøst til Sverige og i sør til Marker. Som konsekvens av avviklingen av Viken fylkeskommune vil området som tidligere utgjorde Rømskog kommune være del av Akershus fylke fra 1. januar 2024.
Kommunen var i 1902 skilt ut fra Rødenes som egen kommune.
Rømskog var med sine rundt 700 innbyggere den minste kommunen på Østlandet og blant de minste på landsbasis. Rømskog har vært bebodd siden før tidlig steinalder. De første gårdene ble bygget ca. 500 f.Kr., men husdyrhold antas å ha vært drevet allerede for 4000-5000 år siden. Gårdene Flaten og Bøen er trolig blant de eldste i bygda og mange av dagens gårder stammer fra vikingtiden.
De fleste av vassdragene i Rømskog munner ut i svenske farvann. Den økende sagbruksvirksomheten i Halden på 15-1600-tallet og fløtingen av tømmer på Haldenvassdraget spredte seg fra år 1700 også til å omfatte Rømskog. Fløtingen i Rømsjøen, Langvannet og videre gjennom Sverige og derfra over til Haldenvassdraget igjen ved Otteid, tok lang tid og kunne tidvis forårsake både praktiske og politiske vanskeligheter.
Rømskog kirke ligger i kommunen.
Kommunesammenslåing
I juni 2016 ble Dag-Ivar Høisveen vurdert innhabil med 7 mot 6 stemmer i kommunestyret og vara ble satt inn i hans sted og kommunen stemte 7 mot 6 for å stå alene. Fylkesmannen bestemte at kommunen måtte behandle saken på nytt, og da resulterte Høisveens stemme ved avstemningen den 15. august 2016 i at resultatet ble Ja til sammenslåing med Aurskog-Høland, med en stemmes overvekt.
Rømskog inngår fra 1. januar 2020 i nye Aurskog-Høland kommune og er del av nye Viken fylke (Østfold,Buskerud og Akershus).
Geografi og klima
Før den tidligere kommunen ble slått sammen med Aurskog-Høland kommune lå Rømskog i det øverste hjørnet av Østfold, lengst unna kysten. Landskapet der ligger noe høyere enn ellers i Østfold, og de tre høyeste toppene i Østfold fylke lå da i Rømskog. Foruten Slavasshøgda 336 moh. som det høyeste, er det Haukenesfjellet og Røvasshøgda, begge 333 moh. Etter kommunesammenslåingen har ikke lenger Rømskog det høyeste punktet i Aurskog-Høland.
Sentralt i Rømskog ligger Rømsjøen 137 moh.
Friluftsliv
Rømskog har over 100 sjøer og tjern med rike fiskemuligheter, og jaktmuligheter på blant annet elg og gaupe. Det finnes merkede turstier og det er muligheter for turorientering i sommerhalvåret.
Kommunevåpenet
Kommunevåpenet med tømmersaksa henspilte på den viktigste næringsveien i kommunen, skogen. Kommunen hadde 129 000 dekar produktiv skog.
Kultur
Rømskog har et rikt kulturliv, med over 30 lag og foreninger som innbefatter alt fra musikkorps og kor til 4H, idrettslag og jeger- og fiskeforening. Rømskog fotball har fått start på A-laget også, mer informasjon på [www.romskogfotball.com]
Sandemskolen
Sandemskolen ble bygget i 1922 og er idag kunstgalleri som drives av billedkunstneren og kunsthåndverkeren Arne Lindaas og Guri Lindaas.
Galleriet har blant annet en permanent samling malerier av Waldemar Lindaas, som var Arne Lindaas' far.
Trosterud skolemuseum
Denne skolestuen ble bygget på 1860-tallet, etter Skoleloven av 1860 som påla kommunene å bygge og drive faste skoler. Skolen hadde to rom, skolestue og kjøkken med sovealkove, og hadde fast lærer som bodde i skolestua. Skolen var i drift frem til 1940 og i 1977 ble bygningen satt i stand som skolemuseum.
Flaten
Denne gården er en av de eldste gårdene i bygda. Det er en gård til på Flaten, Bråten. Bråtenstua er over 100 år, og han flytta nordflatenstua til Bråten for å få mer plass. Nordflatenstua er over 210 år gammel.
Tusenårssted
Rømskogs tusenårssted er gården Kurøen, som er et kombinert bygdetun og kultursenter.
Næringsliv
Rømskogs viktigste hjørnesteinsbedrift er Normeka. Zen Resort & Spa ved innsjøen Vortungen ble åpnet høsten 2008. Spa-hotellet ble bygget for 140 millioner kroner. Utbyggingen er av de største investeringer som er gjort i Rømskog kommune. Konseptet fungerte ikke og hotellet gikk konkurs. I januar 2011 ble det solgt for 38 millioner kroner. De nye eierne vil etablere et opplevelsestilbud til konferanse- og privatmarkedet. Det nye hotellet åpnet den 13. mars 2011.
Reiten & Co
Reiten & Co er et norsk eierfondselskap basert i Oslo. Selskapet ble grunnlagt i 1992 av Narve Reiten.
Fra 1992 til 1996 fungerte selskapet som rådgiver innen oppkjøp og fusjoner, mens det fra 1996 ble et egne oppkjøpsfond etablert. Siden oppstarten har selskapet drevet sju oppkjøpsfond med over 3.5 milliarder kroner i total innskutt kapital. Investeringene er gjort i en rekke sektorer inkludert IT, olje- og offshoretjenester, næringsmidler, telekom, varehandel, transport og outsourcing. Selskapet er fokusert på investeringer i Norden.
Arne Zwaig
Arne Zwaig (født 6. februar 1947, død 12. april 2022) var en norsk sjakkspiller. Han ble utnevnt som internasjonal mester i sjakk i 1975. Zwaig ble norgesmester i 1964 og 1969. I 1973-1974 utga Zwaig sjakkbladet PATT, sammen med Svein Johannessen og Øivind Braaten. Bladet kom med totalt 10 numre, inkludert et prøvenummer og et ekstranummer med partiene fra kvartfinalen i Kandidatturneringen 1974. Zwaig har også utviklet et system for publisering av sjakkresultater på internett, som blant annet ble benyttet under Drammen Internasjonale Sjakkfestival 2004/05.
Franco Luambo
François Luambo Makiadi (6. juli 1938 – 12. oktober 1989) var en svært framtredende artist innen kongolesisk og afrikansk musikk på 1900-tallet. Han ble spesielt kjent for sin afrikanske rumba og fikk på grunn av sitt gitarspill kallenavnet "Sorcerer of the Guitar". Han er grunnleggeren av gruppen OK Jazz.
Hans gitarspill var inspirert av mbira-musikk, der flere melodier veves sammen til en helhet, såkalt interlocking. Hans tekster var svært politiske og han ble flere ganger fengslet for oppvigleri. Disputtene med de kongolesiske myndighetene bare økte hans popularitet, noe som etterhvert gjorde at myndighetene lot ham spille og gi ut musikk omtrent som han ville, fordi de var redde for opptøyer dersom de arresterte eller henrettet ham.
Da Franco døde i 1989 ble det erklært fire dagers landesorg i Kongo og radiostasjonene spilte bare musikken hans.
Nederlands kvinnelandslag i fotball
Nederlands landslag har to ganger kvalifisert seg til EM. Den første gangen var i 1993 da de møtte Norge hjemme og borte i kvartfinalen. Begge kampene endte 0-3. Nederland ble også kvalifisert til EM i 2009 i Finland. Nederland har aldri kvalifisert seg til VM, men de har oppnådd noen gode resultater i kvalifiseringen. I kvalifiseringen til VM i 1999 spilte de uavgjort hjemme mot Norge, og slo Tyskland og England.
Per desember 2008 var Nederland rangert på delt 17.-plass med Finland på FIFAs landslagsrangering. Dette var normalt for Nederland; deres beste plassering er en 15.-plass, deres dårligste en 20, og de fleste plasseringene er 17. og 18. Imidlertid forandret alt seg for Nederland under EM. Nederland vant åpningskampen mot Ukraina. De tapte deretter mot Finland, men de slo overraskende Danmark. Nederland kvalifiserte seg deretter til kvartfinalen, som de vant på straffesparkkonkurranse mot Frankrike. I semifinalen møtte Nederland England, og holdt dem til uavgjort etter full tid. I andre ekstraomgang scoret imidlertid England, og Nederland var ute. Likevel var dette den største prestasjonen til Nederlands landslag.
I kvalifiseringen til VM i Tyskland endte Nederland i gruppe med Norge, og tapte 0-3 borte. Deretter spilte de overraskende uavgjort hjemme mot Hviterussland, og i returkampen mot Norge, ble det uavgjort. På tross av at resten av kampene endte med seier, greide ikke Nederland å ta igjen Norge, og endte på andreplass i gruppen.
Nåværende tropp
LK og Mål er aktuell etter VM-spillet (0 - 2)  Nederland den 29 juni 2019
(Nr.= starters, Nr. + LK =, Nr. + LK = , Nr. + LK = helt spill, Mål = scored)''
Victor Lind
Victor Lind (født 15. desember 1940) er en norsk billedkunstner.
Nederlands kvinnelandslag i fotball
Landslagstrener
Vera Pauw som var trener fra 2004-2010 har flest kamper (73) som trener for landslaget. Roger Reijners har 71 kamper fra 2010-2015, mens Sarina Wiegman som overtok i 2015 har 66 kamper pr 10. mars 2020.
Victor Lind
Familie og oppvekst
Han er sønn av kunstneren Carl Victor Lind og amerikanskfødte Lilya Slotnikoff, og vokste opp på Lunner på Hadeland. Moren hadde jødisk bakgrunn. Hun ble ikke registrert som jøde og unnslapp jødeforfølgelsen under andre verdenskrig (Victor Lind var født i 1940 og deportasjonen av jøder fra Norge ble gjennomført høsten 1942). Han var gift med Eva Lange.
Utdannelse
Lind arbeidet som bankfunksjonær i Oslo i årene 1957–1959. Han gikk på Bjarne Engebrets malerskole i perioden 1958–1959. Deretter var han hospitant på SHKS hos Chrix Dahl 1965–1966, og fortsatte på Statens kunstakademi 1966–1969 hos Alf-Jørgen Aas.
Kunstnerisk virksomhet
Lind arbeidet fra 1961 både med linoleumssnitt og tresnitt i sort/hvitt, og med malerier, og hadde utstillinger i flere kunstforeninger, særlig i Vestfold. Fra 1965 arbeidet han i større grad med metalltrykk, fremdeles i sort/hvitt og overveiende nonfigurativt, og han stilte også ut trykkplatene som materialarbeider. Denne perioden viste særlig inspirasjon fra Rolf Nesch. Fra et energisk uttrykk tidlig på 1960-tallet utviklet han seg via en melankolsk periode i slutten av 1960-årene til et politisk engasjert uttrykk.
Victor Linds debututstilling fant sted i Galleri 27 i Oslo i 1966, med Chrix Dahl som mentor. Han stilte ut på Høstutstillingen i 1967 og i Kunstnerforbundet 1968. I 1966 ble et av hans verker innkjøpt av Nasjonalgalleriet.
Lind var del av den kunsternkollektivet GRAS-gruppa på 1970-tallet, sammen med bl.a. Per Kleiva, Morten Krohg, Willibald Storn og Anders Kjær. Lind arbeider innenfor flere ulike medier, som maleri, grafikk, installasjoner og aksjonsbasert kunst. Fra denne perioden finnes blant annet serien «Nattrytter» (1974) som har opprinnelse i at Lind ble slått med pisk i ansiktet av en politimann til hest. Rundt 1980 laget han flere nidportretter av politikere.
I årene 2008–2013 drev Lind fram prosjektet «Dette er et fint sted». Prosjektet etablerte en ny minnepark i Oslo, for å hedre de som under krigen sto bak «Carl Fredriksens Transport» og som i et par hektiske vintermåneder i 1942–1943 klarte å få rundt 1000 jøder og motstandsfolk transportert i sikkerhet til Sverige.
Høsten 2022 viste Haugar kunstmuseum i Vestfold separatutstillingen «Friheten må gjestfri være».
Skulptur av Knut Rød
Lind laget en statue som framstiller Knut Rød som gjør hitlerhilsen iført Statspolitiets uniform. Skulpturen har tittelen «Monument» og er av Victor Lind beskrevet som et antimonument. Til tross for protester fra Røds familie bestemte Holocaustsenteret på Bygdøy seg for å stille ut statuen. Familien mente at statuen ga et feilaktig bilde av Rød. De la vekt på at han ble frikjent i norsk rett, og viste også til at Rød ikke benyttet uniform. De hevdet videre at dersom enkeltpersoner eller -grupper er uenige i frifinnelsesdommen, burde saken forfølges juridisk og ikke ved en utstilling ved et offentlig finansiert senter. Direktør ved Holocaustsenteret Odd-Bjørn Fure mente på sin side at det var problematisk å ta slike hensyn til familien.
I 2012 ble statuen 'Monument' av Victor Lind stilt ut på Kunstnernes Hus i forbindelse med Victor Linds separatutstilling Contemporary Memory. og senere på utstillingen Friheten må gjestfri være ved Haugar Kunstmuseum i Tønsberg høsten 2022.
Stillinger og verv
Lind underviste på kunstakademiets grafikklinje fra 1972 til 1987. Han var formann i Norske Billedkunstnere 1974–1975 og formann i Kunstneraksjonen 1975–1978.
Utsmykningsoppdrag (utvalg)
Blant hans offentlige arbeider kan nevnes Kreditkassen, Oslo (1967), og Holtan ungdomsskole, Horten (1969), og utsmykning av sju cruiseskip fra 1991 til 1999.
Knop (knute)
En knute er noe man lager i et materiale som er lengre enn det er tykt, og er tilstrekkelig bøyelig, slik som garn, tråd, papir, tau, fiskeline, lærstripe, bånd, smijern og så videre Knuter brukes i alle fag der det brukes tråd, tau eller liknende, blant annet i tekstilfag, fiskeri, fjellklatring; de blir imidlertid gjerne identifisert med sjømannskap, der det også er registrert det største mangfoldet av knuter. Knuter utgjør en del av arbeidet med tauverk, omenn mye arbeid med tauverk ikke omfatter knuter (for eksempel spleising).
Typer
Knuter kan gis en lang rekke inndelinger. To viktige grupper er sirknuter, eller pynteknuter, og bruksknuter. Bruksknutene kan grovt deles inn i knoper og stikk.
Ordet «knop» betegner etymologisk en «knapp», en knute i et tau som lager en fortykning på dette tauet. En knop er en stabil tredimensjonal figur, der tauet etter å ha blitt ført etter et bestemt skjema (knuten er blitt «slått»), og strammet, i de aller fleste tilfellene står under beknip, slik at knuten ikke går opp igjen.
Et stikk er en knute som slås for å feste et tau til en annen gjenstand. I motsetning til en knop har et stikk ofte ingen egen stabil form, og løser seg ofte opp dersom festet blir fjernet. Stikk som brukes til å skjøte tau ble historisk kalt «heling»; mange av dem har navn med «-bend».
Gode knuter skal være lette å slå og lette å løse, samtidig som de skal sitte godt og ikke gå opp i utide. Ulempen med knuter er at de kan redusere bruddstyrken i et tau sterkt, noe som ikke er tilfelle med spleising.
Knuter i bruk
Knuter var viktige å kunne i mange sammenhenger. Seilskutetidens sjøfart stilte de største krav til knutekunnskap. Det var også vanlig å lage matte og taukledning, såkalt platting, på annet tauverk, treverk og metalldeler. På fisketur trenger man en rekke knuter for å få krok, fortom og snøre til å henge sammen. Redningsarbeid, kirurgi, camping, trefelling, fjellklatring, huleklatring, ridning, dyrehold, kokekunst og jordbruk er også aktiviteter hvor man ofte har bruk for knuter. Å klare å knyte skolisser var en av barndommens små triumfer.
Noen knuter har tilknyttede fortellinger. Fra gresk antikk historie kjenner man den gordiske knute, som erobrerkongen Aleksander den store løste med et sverdhugg. Gylvaginning i den Ynge Edda forteller om jotnen Skryme som lukker nisteskreppa til Åke-Tor med en knute han ikke klarer å løse, så Tor i raseri prøver å slå den sovende Skryme ihjel. På engelsk heter sjauerknop «Matthew Walker Knot», og denne Matthew Walker var etter sigende en mann som var dømt til døden. Han ble lovt benådning hvis han laget en knute ingen maktet å løse – og han klarte dette. Matthew Walker-knop legges som avsluttende fortykning i en tauende (tamp), og hindrer at den glir ut av for eksempel en ring eller malje i seil.
Knuter kunne også brukes til å fastholde informasjon. Quipu i Latin-Amerika kunne fungere som et symbolsystem. Grønlandsstikk kunne i heraldikk benyttes som tegn på tilhørighet til en adelsfamilie. «Den sanne elskers knute» kunne benyttes som et tegn på folovelse. Flaskeknop ble i sin tid benyttet for å fri per brev og få svar. To ferske gren kunne knytes sammen og effekten av plantevekst på knuten kunne tolkes om sjangsene for et mulig fremtidig ekteskap. Underholdende knutetriks på scenen eller i selskaper er en gjenganger.
Identifisering
Knuter har blir funnet opp mange ganger og på mange steder, av ulike brukere og til ulike bruksområder, og derfor kan samme knute ha ulike navn. Enkelte knuter har mange varianter; noen bruker samme navn på dem alle, andre gir hver variant et eget navn. Knuter er derfor, med tapet av kunnskapen fra seilskutetiden, et fagområde med uklar terminologi.
Terje Espevik
Terje Espevik (født 15. november 1954) er en norsk cellebiolog og immunolog. Han er leder for Senter for molekylær inflammasjonsforskning ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU), et senter for fremragende forskning som ble opprettet i 2013.
Knop (knute)
Identifisering
En godt etablert konvensjon er å identifisere knuten med ABOK-nummeret. ABOK viser til The Ashley Book of Knots. Boka inneholder i underkant av 4000 nummererte knuter, og ca. 7000 illustrasjoner av disse; for eksempel er pålestikk knuten ABOK #1010. På grunn av sykdom rakk ikke forfatteren selv å tilrettelegge en ny utgave der feil var rettet og nye knuter tatt inn; og originalmanus var gått tapt. International Guild of Knot Tyers påtok seg ansvaret å forbedre og utgi nye utgaver av boken.
Kong Olav Vs kreftforskningspris
Kong Olav Vs kreftforskningspris er en forskningspris som deles ut årlig av Kreftforeningen til en forsker som særskilt har utmerket seg gjennom sitt vitenskapelige engasjement, er den høyeste utmerkelsen Kreftforeningen gir.
Terje Espevik
Han voks opp i Os i Hordaland og studerte ved Norges tekniske høgskole. I 1989 ble han professor II i cellebiologi samme sted og full professor i 1993, ved Institutt for kreftforskning og molekylærbiologi ved NTNU.
Knop (knute)
Bestanddeler
En knute, knop eller stikk lages på materiale som kan være en eller flere (fra tynn til tykt) wire, snøre, sene, garn, line, tau, trosse e.l.
Terje Espevik
I sin forskning har han studert molekylære mekanismer for aktivering av celler i det medfødt immunsystem, samt utvikling av alginat mikrokapsler for behandling av type I diabetes. Han driver også med opptak av film inne i celler.
Knop (knute)
Bestanddeler
Materialet kan ha en struktur, det vil si at den kan være monofilament, eller multifilament. Multifilament kan i sin tur være slått (3 eller 4 kordeler, høyre- eller venstreslått, der kordelene gjerne er slått motsatt tauets slagning, slik at motvirkende krefter gjør tauet rigid). Multifilament kan også bli flettet, eller bestå av fiberbunt holdt sammen av sylindrisk flettet strømpe, eller en kombinasjon av flere av disse, eventuelt med andre teknikker (surring, takling). Materialet kan være tilnærmet rundt eller tilnærmet flatt, det vil si båndformet.
Terje Espevik
Espevik var i 2010 en av fjorten forskere ved norske institusjoner som er rangert som highly cited i ISI-indeksen
I 2012 ble han valgt inn i Det Norske Videnskaps-Akademi i gruppe for cellebiologi og molekylær biologi.
Knop (knute)
Bestanddeler
Typiske handlingsord rund knytting:
Kategorier
En kan kategorisere knuter etter flere ulike kriterier; for eksempel gir ABOK som regel et bestemt knuteskjema et nytt navn dersom knuten anvendes av flere typer brukere (sjøfolk, klatrere) eller på ulike fagområder (landbruk, tekstilindustri). Nedenfor følger noen elementære kategorier.
Skjøtestikk
Eksterne lenker
Det er mange sider på internettet som viser forskjellige knuter og knop. Her er noen med norsk tekst. Her er noen bøker online.
REC (film)
REC (skrevet som [REC]) er en spansk eksperimentell skrekkfilm fra 2007, skrevet og regissert av Jaume Balagueró og Paco Plaza. Filmen handler om et TV-team som skal dokumentere en vanlig natt hos brannvesenet i Barcelona, men isteden ender de opp med en kamp på liv og død, mot noe ukjent og skremmende.
Filmen ble spilt inn i Barcelona, Spania og tittelen er en forkortelse av ordet «record», som på et videokamera eller videospiller. Den har fått tre oppfølgere (den siste i 2014) og i 2008 kom en amerikansk nyinnspilling kalt Quarantine.
Den ble godt mottatt av kritikerne og har fått 90 % på Rotten Tomatoes.
Handlingsreferat
En reporter Ángela Vidal og hennes kamera-mann Pablo har nattevakt ved en brannstasjon i Barcelona, og planlegger å en dokumentar-serie om brannstasjonen. I løpet av filmingen mottar stasjonen en telefon angående en gammel kvinne, fru Izquierdo, som er viss nok er fanget i hennes egen leilighet og skriker etter hjelp. Ángela og Pablo følger med to av brannmennene, Álex og Manu, til bygården, hvor to politibetjenter venter på dem. Men når de nærmer seg området, blir den eldre kvinnen aggressiv og angriper en av betjentene og biter ham i nakken. De bærer den skadde politibetjenten vekk, og oppdager at de andre beboerne fra bygningen er samlet der. Politiet og militæret forsegler hele bygningen, og fanger alle beboerne der inne.
Folk begynner å få panikk, og flere av dem blir kritisk skadet. Fru Izquierdo dreper deretter en jente, og den gjenværende politimannen, Sergio, blir tvunget til å skyte henne. Ángela og Pablo begynner å intervjue beboerne. En av dem er en syk liten jente som heter Jennifer. Moren hennes, Mari Carmen, påstår at hun har betennelse i mandlene, og sier at hunden hennes, Max, er hos en veterinær fordi hunden også har blitt syk. En helse-inspektør ankommer, og forsøker å behandle de skadde. Men de blir plutselig aggressive.
Helse-inspektøren forteller at de er smittet med et virus som ligner på rabies, og at sykdommen ble sporet tilbake til en hund i deres bygård. Ángela innser at dette må være Max. Jennifer biter moren sin i ansiktet, og flykter ovenpå. De finner Jennifer, men hun biter Sergio, som ber de andre om å forlate ham. Gradvis blir resten av beboerne i bygården bitt og de blir smittet. Ángela, Pablo og Manu, tre av de overlevende, finner en nøkkel som gjør at de kan stikke av fra bygningen via et stort avløp i kjelleren som er koblet til en kloakk. Manu blir også bitt, og viser snart symptomer på virus.
De andre oppdager snart en båndopptaker som forklarer at en penthouse-eier, en agent for Vatikanet, fikk i oppgave å isolere et enzym som ble båret av en ung portugisisk jente ved navn Tristana Medeiros, hvis symptomer antyder en demonisk besittelse. Når agenten forsøkte å behandle Medeiros, går enzymet gjennom en mutasjon, og virus blir mer smittsomt. Agenten forseglet deretter Tristana i leiligheten for å dø av sult. Men Tristana er nå en ghoul som dukker opp for å lete etter mat. Ángela og Pablo forsøker deretter å flykte.
Forchheim
Forchheim er en by i Regierungsbezirk Oberfranken i den tyske delstaten Bayern, med cirka 30 000 innbyggere. Byen ligger ved Rhein-Main-Donaukanalen, mellom Erlangen og Bamberg.
Forchheim omtales gjerne som «inngangsporten» til naturområdet Fränkische Schweiz.
Āxāyacatl
Āxāyacatl (død 1481) var «Stortaler» av Tenochtitlan mellom 1469 og 1481. Āxāyacatl var far til Moctezuma II. Han var også kjent for drapet av Moquihuixtli, stortaleren av Tlatelolco, som var starten på sammenslåingen av de 2 byene.
.