cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Clearance
Clearance er et mål innen farmakokinetikk og fysiologi på hvor raskt en kroppsegen (endogen) eller fremmed (eksogen) forbindelse, for eksempel et legemiddel, fjernes fra kroppen. Clearance oppgis i volumenhet per tid (som regel mL/min) og kan (sterkt overforenklet) oppfattes som det hypotetiske plasmavolumet som fullstendig renses for forbindelsen for eksempel ved passasje gjennom nyren (renal clearance).
Enebakk kirke
Døpefont
Døpefonthimlingen er fra 1713. Den er skåret av Nicolai Borg. Rundt kanten er det fire engler, og under henger en kopi av duen som hang under prekestolhimlingen den gang den ble brukt som døpefonthimling.
Clearance
Nyreclearance
Matematisk definieres renal clearance som:
Der U_x er konsentrasjonen (mol/volum) for forbindelse x i urin, V_x er urinflow (volum/tidsenhet) og P_x er konsentrasjonen av x i blodplasma.
For legemidler vil clearance ofte være reduseret ved dårlig nyrefunksjon, og doseringen må derfor reduseres. Dette er særlig relevant hos eldre pasienter. Renal clearance for et legemiddel vil som regel være proporsjonal med kreatininclearance, som kan beregnes når man kjenner alder og kreatininkonsentrasjonen i blod (Cockcroft-Gault-ligningen):
Enebakk kirke
Kirkebenkene
På den fremste benken på nordsiden står det: «Den Hellige Daab Samt Inden For Hr Sogneprestens Families Stoel», mens det på den bakerste benken på nordsiden står: «No 16 Gamle Og Schrøbelige Huus-mens Quinder»
Orgel
Kirken har hatt flere orgler. Et omtales av biskopen etter visitasen 29. august 1812: «Kirkesangen var utmerket ordentlig, hvortil bidrog det nylig innførte orgel eller positiv, skjenket kirken av krigskommissær Aars og bekostet oppsatt av pastor Aars og forsynt med en stemme til.» I 1877 fikk kirken nytt mekanisk orgel med seks stemmer. Dette var bygget av det tyske firma E. F. Walker & Cie i Ludwigsburg. Orgelet ble tatt ned i 1975.
Orgelet fra 1975 var landet første med såkalt «klassisk stemming», en tradisjon fra barokken på 1700-tallet. Det er helt renstemt i F-dur. Orgelet er på 16 stemmer fordelt på to manualer og pedal. Det er satt sammen av 1 072 enkelte orgelpiper, herav 42 trepiper. Orgelet er godt egnet til konserter, og spesielt for komposisjoner av de gamle mestere.
Det nye orgelet ble innviet 14. desember 1975. Det er bygget av Gebruder Jehmlich Orgelbau i Dresden. Samlet kostpris for orgelet var kr 224 000,-.
Enebakk-madonnaen
Sammen med krusifikset over korbuen er disse opprinnelig muligens kommet fra Tenol kirke i Slitu i Eidsberg. Dette opplyser sogneprest Wilse i en bok fra 1791. Tenol kirke var nedlagt før reformasjonen i 1536 og var forfalt. Det som var av utsmykking var overført til gården i nærheten. Ved reformasjonen ble som kjent alle kirker ribbet for utsmykning. Det er mulig at Inger Olsdatter hadde med seg krusifikset og madonnaen da hun flyttet til Enebakk i 1616.
Etterkommere av Holm Hansen og Inger Olsdatter på Østenbøl ble senere eiere av Enebakk kirke. Da altertavlen ble tatt ned og lagt opp på loftet, ca. 1750, er det da mulig at krusifikset ble gitt til kirken og hengt opp på veggen over alteret og at madonnaen fulgte med samtidig.
Krusifikset og madonnaen antas laget omkring 1240.
Kalkmaleriene
Kirkens gamle regnskaper forteller om murdekorasjoner, men at de ble kalket over rundt 1600. Under restaureringen i 1966 ble det foretatt undersøkelser, og under kalklagene kom det fram rester av dekorasjoner.
De eldste fant man på østveggen i koret, bak alteret. Der er det rester av et vokslag med spor etter farger. Det tyder på at koret har vært delvis dekorert i middelalderen. I tidenes løp er veggene blitt kalket bortimot 30 ganger, og på ca. lag nr 15 fant man farger. Under dekorasjonene er det altså ca. 15 lag kalk. Dette gjorde arbeidet med å få fram dekorasjonene svært vanskelig og tidkrevende.
Det eldste kalkmaleriet er motivet i korbuen. Dette artige bildet forestiller en kvinne som kjerner smør. Hun har på seg en kjole med pipekrage og en barett på hodet, en drakt som var vanlig omkring 1540. Rundt henne står tre fantasifullt utformede djevler og hjelper henne. Dette illustrerer en gammel overtro om at det gikk an å påkalle djevlene for å få smør hurtigere. Slik framstilling kjennes også fra danske og finske kalkmalerier. Maleriet stammer fra en periode da hekseprosessene pågikk for fullt; kanskje maleriet skal forstås med dette som bakteppe. Det er mulig at man trodde heksene fikk hjelp av djevelen til å hente fløte hos naboene slik at de aldri var smørlens. Den ene djevelen i maleriet har et spann på halen. Over står innskriften SUPERBIA, som betyr hovmod. I den katolske kirke er hovmod den alvorligste av de syv dødssynder.
På den andre siden i korbuen har det antagelig vært et kalkmaleri som forestilte Humanitas. Men her har muren glidd ut, og er blitt reparert. Dermed er dyden visket ut, men djevlene holder stand.
Andre steder i kirken kan en se ranker og bilder fra bibelske fortellinger og personer.
I sakristiet fant man under restaureringen i 1966 rester etter en slags kvadermaling. Hele rommet ble følgelig malt opp på nytt med slike ornamenter. Samme dekorasjon finnes på Nyborg slott i Danmark. Korsrosen, som går igjen i dekorasjoner i alle tre rom i kirken, var mye brukt både i skulptur, maleri og kunsthåndverk i middelalderen.
Øvrig interiør
Døren mot øst i skipet har beslag av smijern i gotisk utførelse, kanskje fra samme tid som tårnet ble bygget. Midt på er det en ring. Den har form av to drager som biter om festet og halene flettet sammen. Dersom en som var utleg (fredløs) søkte til kirken og holdt i denne ringen, kunne ingen gjøre ham noe.
I våpenhuset henger en jernstang; det er et alenmål, 63,2 cm. Det var prototypen for Ignabakke, 4,5 mm for kort. Tidligere hang også et vektlodd her, men det er borte. Her kunne måleenhetene kontrolleres.
Roberto Braatz
Roberto Braatz (født 3. oktober 1967) er en brasiliansk fotballdommer, som dømmer i den brasilianske ligaen. Han ble FIFA-dommer i 2005, og dømmer som assistentdommer. Han har dømt ett verdensmesterskap i fotball, i Fotball-VM 2010 der han var assistentdommer for Carlos Simon fra Brasil.
Nordbygdi
Nordbygdi er en dal og en bygd som ligger helt vest i Seljord kommune i Telemark. Bygdaråi renner gjennom Nordbygdi fra Vigdesjå til Seljordsvannet.
Eksterne lenker
Nordbygdi
Mexicos Grand Prix
Løpet ble avlyst i som følge av koronapandemien.
Harry Brandelius
Harry Brandelius, tidligere Harry Torbjörn Olsson, (født 14. juni 1910 i Stockholm, død 5. september 1994 samme sted) var en svensk sanger. Han debuterte på scenen i 1930 og som radio- og grammofonsanger i 1932. Hans platedebut var med Folke Anderssons orkester med sangen Midt i natten (Miss i nassen) (HMV X 4026). Den ble innspilt 16. september 1932. Brandelius slo igjennom i 1938 med sangen Han hade seglat förr om masten. Han hadde også suksess med sanger som Nordsjön, Solen lyser även på liten stuga, Med en enkel tulipan, Helsa dom der hemma, En sjöman älskar havets våg og Vind i seglen. I Norge spilte Brandelius inn Mitt hjerte forblir her i Norge på HMV.
Harry Brandelius ble kåret til «århundrets slagerartist» i Sverige. Han hadde et hengivent publikum i Norge og blant utvandrede skandinaver i USA der han dro på flere turnéer. I Norge opptrådte han også under den tyske okkupasjonen på 1940-tallet, men ble tvunget til å forlate landet da han fra scenen åpent kritiserte tyskerne.
Brandelius samarbeidet blant annet med Ulla Billquist og Calle Jularbo.
Privatliv
Brandelius var gift med Gun Sundström (1939–1944). Hans andre ekteskap var med Ingalill Rossvald (1944–1964), som også var hans akkompagnatør (trekkspill) i mange år. Hans tredje ekteskap var med journalisten Eva Håkanson (1966–hennes død i 1987). Eva Håkanson var født Neuman, datter til kunstneren Carl Bernhard Neuman og Florence Wahlinder. Sammen med Ingalill Rossvald fikk Harry Brandelius fire barn: Christer, Harriet, Catharina og Peter.
Harry Brandelius var onkel til journalisten Pia Brandelius og farfars bror til musikern Uje Brandelius.
Harry Brandelius døde 1994 og er begravet i den Neumanska familiegraven på Angelstads kirkegård i Småland.
Looe
I West Looe, på kornisk kalt Porthbyghan, finner man en kirke viet til St. Nikolas, antagelig fra 1300-tallet. I East Looe står en gammel laugshall og en kirke fra det 13. århundre, viet til jomfru Maria. Før reformloven i 1832 hadde bydelene to representanter hver i parlamentet, til tross for at de hadde svært få innbyggere. De var dermed blant de verste eksemplene på «råtne valgkretser». Noen hundre meter utenfor byen ligger Looe Island, en liten øy med ruiner etter et kloster fra middelalderen. Byen er kjent for en apepark i nærheten, og for haifiske.
Jernbanestasjonen er endestasjon for en sidelinje fra Liskeard.
Forhistorie og opprettelse
Arkeologiske bevis, slik som det såkalte Giant's Hedge og steinsirkelen ved Bin Down (fra kornisk Bin Dun, i betydning bygdeborg) på en høyde over East Looe, indikerer at området rundt Looe var bebodd så tidlig som 1000 f.Kr.
På 1000-tallet ble godset Pendrym, som omfattet det meste av dagens East Looe, ble holdt av Vilhelm Erobreren som del av hans egen eiendom og ble administrert av familien Bodgrugan (Bodrigan). Landet på motsatt side av elven tilhørte godset Portella (eller Portallant) og Portbyhan (stavet ulikt som Portbyan, Porthbyghan, Porthpyghan og lignende).
Shutta, på den bratte bakken opp høyden over East Looe, er kjent for å ha vært bebygd på 1100-tallet. En gang mellom 1154 og 1189 ble et charter gitt av Henrik II til adelsmannen Henry Bodrugan for byen East Looe. West Looe var gitt statusen som fri borough en tid etter dette (den første kjente historiske omtalen av byen er datert fra 1327) og på 1230-tallet fikk East Looe gitt retten til holde et ukentlig marked og ytterligere et marked på mikkelsmess.
Tidlige kirker
En tid før 1144 begynte en klosterorden å benytte Looe Island, 1,5 km fra fastlandet, og bygde et kapell der. Munkene kan ha opprettet et primitivt fyrtårn. Et annet kapell ble reist på motsatt side av øya, rett mot West Looe. Imidlertid er begge kapellene i dag i ruiner.
Sognekirken i East Looe var St Martin-by-Looe (kornisk: Penndrumm), men det var også et kapell øst for byen. Kirken St. Mary i East Looe ble opprett i 1259 av Walter Bronscombe, biskop av Exeter. Den havnet senere i forfall og ble ombygd, påbegynt i 1805, men det opprinnelige tårnet står fortsatt. Ved midten av dens kirkeskip sto kapellet til den hellige Anna, dedikert i 1436. Dedikasjonen ble tilskrevet til byen av doktor Oliver og har siden blitt adoptert og erstattet den til sankt Anna.
Sognekirken i West Looe ble opprinnelig reist ved Talland (et sogn mellom Looe og Polperro), men det var en annekskirke i byen. En kirke i West Looe dedikert den hellige Nikolas var reist før 1330 da den ble utsmykket og utvidet. Etter en tid som laugshall og skolebygningen, fikk den atter sin opprinnelige funksjon etter å ha blitt omfattende restaurert i årene 1852, 1862 og 1915.
Utvikling, handel og politikk
En tidlig bro av tømmer over elven Looe eksisterte før 1411, men etter brann ble den erstattet av stein, fullført i 1436 og hadde et kapell dedikert den hellige Anna på midten. Dagens bro, en viktoriansk bro med syv buer, ble åpnet i 1853. På midten av 1400-tallet hadde Looe blitt en betydelig havn, en av de største i Cornwall, som eksporterte lokal tinn, arsenikk og granitt. I tillegg var det også en blomstrende fiske- og båtbyggeindustri. I beleiringen av Calais i 1347 skaffet byen rundt tyve skip.
Looe fikk en oppblomstring ved å være en travel havn og ligge nær en av hovedvegene fra London til Penzance på Englands sørspiss. I tillegg hadde tekstilindustrien blitt en viktig del av byens økonomi. Handel og transport til og fra Newfoundland bidro også til byens framgang. Den gamle laughallen, Old Guildhall, i East Looe er antatt å være fra rundt 1500.
mellom tiden på 1500-tallet da East Looe og West Looe ble slått sammen, henholdsvis 1571 og 1553, og den store loven om reformer av 1832, ble West Looe og East Looe kjent og beryktet som eksempler på råtne valgkretser. Begge sendte to parlamentsmedlemmer til Underhuset til tross for deres beskjedne befolkning. Eksempelvis holdt admiral sir Charles Wager, sønn og sønn av framstående sjøfolk fra Kent, holdt den politiske parlamentsposisjonen av West Looe tidlig (1713–1715) og ved slutten (1741–1743) av hans politiske karriere. Seglet til East Looe var en gammeldags skip med en mast med en mann og en gutt på hver side og mottoet: «Si: comunetatis de Loo». Seglet til West Looe var en mann som holdt en bue i høyre hånd og en pil i venstre, og med mottoet «Por-tu-an other wys Westlo».
1800-tallet
På begynnelsen av 1800-tallet begynte Looes framgang å bremse opp. Krigen mot Napoléon preget landet; i 1803 opprettet byen en frivillig gruppe for å bemanne kanoner til forsvar mot angrep fra franskmennene, og blokaden i 1808 forhindret Looes fiskeflåte fra å nå sildbankene. I 1805 ble St. Mary's Chapel, bortsett fra tårnet, revet grunnet forfall, og i 1817 ble hardt ødelagt av orkaner og oversvømmelser.
Byggingen av kanalen Liskeard and Looe Union Canal som knyttet Looe til Liskeard i 1828, og utviklingen av en blomstrende koppergruver i området Caradon fra 1837 førte til Looes framgang begynte å ta seg opp igjen. Kanalen ble først benyttet til å frakte kalk fra Wales for bruk av jordbruket i Cornwall, og senere til å frakte kobber og granitt mellom omlastingsplassen for jernbanen ved Liskeard (fra hvor jernbanen nådde granittbruddet Cheesewring ved Bodmin Moor) og havnen i Looe. I 1856 ble den store kaien i East Looe bygget ut til å håndtere kravene fra skipshandelen, og i 1860, da kanalen ikke lenger var i stand til å opprettholde etterspørselen, ble en jernbane bygget for å knytte Looe til Moorswater i nærheten av Liskeard, sammen med trekkvei til kanalen, som ble benyttet mindre og mindre, og da gruvedriften ebbet ut, ble den benyttet for å frakte passasjerer i 1879.
I 1866 ble en livbåtstasjon etablert på stranden av East Looe, og i 1878 ble et nytt rådhus bygget, dagens Guildhall. På omtrent samme tid ble det gitt anbefalinger om at de to byene burde bli slått sammen under en ledelse, og til tross for en del protester ble et byråd opprettet i 1898 for å styringen av Looe.
1900-tallet
Med viktorianernes mote for å feriere ved kysten ble Looe en turistby og hvor den nærliggende Talland Bay ble kalt for «Plymouths lekegrend». Denne trenden fortsatte gjennom 1900-tallet, og flere og flere hoteller og bekvemmeligheter ble bygget i byen. Looe vokste og hadde framgang, særlig innenfor fiske og båtbygging i tiden som fulgte umiddelbart etter den første og andre verdenskrig.
Looe i dag
Looe har forblitt en fiskeby, og flere fiskforhandlere opererer fra kaiene i East Looe. Med sin flåte av små fiskebåter som kommer tilbake til havnen med sin daglige fangst, har Looe et godt rykte for å frambringe fersk fisk. Byen er også et senter for haifiske, og lokaliseringen av Shark Angling Club of Great Britain.
Utenfor de travle sommermånedene forblir byen et senter for butikker og underholdning for de lokale beboerne. Det er en tradisjon for byfolket å gå med flotte klesdrakter på nyttårsaften da gatene er fylt av festende mennesker i oppfinnsomme klesdrakter. Looe har blitt plassert på en topp-ti-liste over de beste stedene i Storbritannia for å feire nyttårsaften. Som mange andre havnebyer har Looe blitt omgjort til å fungere som en liten kargohavn. Høyere opp nord for East og West Looe er det mange moderne hus og rekreasjonsområde som kalles for The Downs.
Dronninglund kommune
Dronninglund kommune er en tidligere kommune på Vendsyssel, i Nordjyllands amt i Danmark. Etter kommunalreformen 2007 er den en del av Brønderslev kommune.
Administrasjonssenteret for den tidligere kommunen var byen Dronninglund.
Red House
Red House er en kommune i Cattaraugus County i den amerikanske delstaten New York. Ved folketellingen i 2000 hadde kommunen 38 innbyggere, noe som gjør den til New Yorks minst folkerike kommune. Navnet kommer fra en liten elv, Red House Creek. Kommunen ble grunnlagt i 1869.
Brønderslev kommune
Brønderslev kommune (tidl. Brønderslev-Dronninglund kommune ) er en dansk kommune i Region Nordjylland, etablert i forbindelse med Kommunalreformen i 2007.
Kommunen er en sammenslåing av Dronninglund kommune og Brønderslev kommune (1970–2006).
Administrasjonssenteret er i Brønderslev, men det er også et Borgerservicekontor i Dronninglund. De største tettstedene er Brønderslev, Dronninglund og Hjallerup. I tidligere Dronninglund kommune ligger Voergaard slott fra 1481.
Lokaldemokrati
Ved lokalvalget 15. november 2005 ble Venstre største parti og fikk borgermester-vervet – med Jens Andre Hedegaard.
Eiksmarka kirke
Eiksmarka kirke (tidligere Grinilund kirke) er en langkirke fra 2014 på Eiksmarka i Bærum kommune, Viken fylke. En kirke oppført i 1959 ble revet i 2013 og ny kirke oppført med vigsling 23. mars 2014. Navnet ble endret fra Grinilund kirke til Eiksmarka kirke i desember 2018.
Brookhaven
Brookhaven kan vise til:
NM i ishockey 1983
NM i ishockey 1983 var det 44. norgesmesterskapet i ishockey.
vant sitt sjette norgesmesterskap etter å ha vunnet finalen 2–0 i kamper mot.
Magne (norrøn mytologi)
Magne (Magni) er i den norrøne mytologien sønn av Tor og jotunkvinnen (gygren) Jernsaksa.
Da han var tre dager gammel reddet han livet til Tor ved å fjerne Rungnes fot fra Tors hals. Som takk for dette fikk Magne Rungnes hest, Gullfakse (Gullmane) etter at Rungne ble drept i kamp mot Tor.
Både Magne og broren Mode overlevde Ragnarok og tok etter dette med seg Mjølner til Idavollen der de overlevende skal samles.
Benedict Kress
Benedict Kress (død 1649) var en tysk oberst som tjenestegjorde under tredveårskrigen, og senere i Norge.
Man vet lite om bakgrunnen hans, men han ble etterhvert offiser i det Trondhjemske regiment. Han kom da til Levanger i Nord-Trøndelag hvor han ble kommandant på Skånes skanse. Dette kan ha vært i 1645, da skansen skal ha blitt ferdigstilt dette året, men han nevnes for første gang i forbindelse med en mønstring høsten 1647. Kress gjorde seg raskt beryktet for sin strenge disiplin, og han skal ha hugget en soldat med kården sin i 1647, angivelig på grunn av et dårlig gevær. Året etter ble det avholdt en øvelse ved skansen hvor Kress skal ha delt soldatene, stort sett utkommanderte bønder, inn i to grupper: en som forsvarte skansen, og en som gikk til angrep. Kress skal da ha beordret soldatene på skansen til å skyte med skarpt mot den angripende parten fra en av skansens kanoner. Som et resultat ble en av soldatene drept. For dette ble han stilt for krigsrett i Trondheim, og henrettet offentlig på torget i byen i 1649. Dette framgår av samtidige rettsdokumenter. Han ble gravlagt ved Vår Frue Kirke i Trondheim.
Steven Tyler
Steven Tyler (født Stephen Victor Tallarico 26. mars 1948 i New York City) er en amerikansk låtskriver og musiker, som først og fremst er kjent som hovedvokalisten i bandet Aerosmith.
Tyler spiller svært mange instrumenter, som for eksempel munnspill, trommer, piano, gitar, bass, fiolin, fløyte, saksofon og trompet. Han er også kjent som «Demon of Screamin'» og er kjent for sine energiske opptredener med mye akrobatikk på scenen. Typiske varemerker er fargerike sceneantrekk og tørkler hengende fra mikrofonstativet.
Bakgrunn
Steven Tylers far var av dels italiensk, dels tysk slektsbakgrunn, og moren av polsk og muligens engelsk bakgrunn.
Karriere
I 1970-årene ble Tyler frontmann i Aerosmith, som ga ut album som Toys in the Attic og Rocks. På slutten av 1970-årene og tidlig i 1980-årene var Tyler preget av en tung narkotika- og alkoholavhengighet, noe som skadet bandets omdømme og popularitet. Han fullførte avrusning i 1986 og har (med unntak av noen korte tilbakefall) vært rusfri siden.
Etter at Aerosmith lanserte et bemerkelsesverdig comeback på slutten av 1980-årene og tidlig i1990-årene med albumene Permanent Vacation, Pump og Get a Grip, nådde bandet ut til en ny generasjon musikkelskere. Han har gjort flere soloopptredener, gjesteopptredener sammen med andre musikere og har også hatt film-og TV-roller. Han opptrådte som dommer på American Idol i 2011 og 2012. Han har også fortsatt å spille inn musikk og opptre med Aerosmith, etter mer enn 40 år i bandet.
Den 6. august 2009 måtte Aerosmith avlyse USA-turneen etter at Steven Tyler igjen havnet i dyp avhengighet av narkotiske midler. Dette påvirket bandet så mye at de ikke fikk fullført trening til sangene, eller gjennomført opptredener.
Aerosmith hadde hits som «I Don't Want to Miss a Thing», «Dream On» og «Walk This Way».
Familie
Steven Tyler er far til modellene og skuespillerne Liv Tyler og Mia Tyler. Liv Tyler har blant annet vært med på filmen Armageddon og suksessfilmene i trilogien Ringenes Herre.
Brookhaven (New York)
Brookhaven er en kommune i Suffolk County i den amerikanske delstaten New York. Ved folketellingen i 2000 hadde kommunen 448 248 innbyggere. Den dekker et område på 1376,6 km², hvorav 671,6 km² er land og 705,1 km² (51,22%) er vann. Brookhaven er den største kommunen i New York etter areal.
Wahhabisme
Wahhabisme (الوهابية: 'al-Wahhābiya(h)') er en retning innenfor sunniislam grunnlagt av Muhammad ibn Abd al-Wahhab på 1700-tallet. Det er Saudi-Arabias offisielle religion og har vært kongehusets lære siden 1740, etter at al-Wahhab gikk i allianse med Muhammad bin Saud i Saud-familien.
IBooks
iBooks er et e-bokprogram som er laget av Apple. Programmet var opprinnelig laget for iPad, og ble utigitt i forbindelse med iPad-lanseringen i januar 2010, men i juni samme året ble det også tilgjengelig for iPhone og iPod touch (rett etter iOS 4 ble lansert). For å lese bøker med iBooks kan en enten kjøpe bøker fra iBooks' egen butikk, iBookstore, eller legge til egne bøker (ePub-fil) via iTunes.
Wahhabisme
Historie
Retningen oppsto i Najd i det indre av Arabia. Dette var et enormt område som i praksis lå utenfor statsmaktenes kontroll. Det osmanske riket hadde på den tiden kontroll over området nord for Najd, og over kyststripene på begge sider av halvøya inkludert de hellige byene Mekka og Medina. Osmanene interesserte seg lite for Arabias ressursfattige innland. De indre områdene var stort sett uten byer, med stammesamfunn ledet av høvdinger som lå i stadige konflikter uten at noen ble dominerende. Emiren Muhammad ibn Saud (1726–1765) i al-Dir’iyya var en av disse.
1351 Uzbekistania
1351 Uzbekistania er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 5. oktober 1934 av Grigoriy N. Neujmin ved Krim-observatoriet i Simeiz på Krimhalvøya.
Wahhabisme
Historie
Grunnleggeren al-Wahhab var i opposisjon til måten islam ble praktisert i det osmanske riket og på den arabiske halvøy. Han var særlig mot tilbedelse av helgener og profeter (inkludert profeten Muhammed). Han mente også at islam hadde blitt korrumpert under osmanenes dominans. Kommersialisering og dyrking av gravsteder mislikte han også. al-Wahhab argumenterte for at muslimene måtte vende tilbake til islams lære etter Ahmad ibn Hanbal, noe som innebar streng lydighet for Koranen og hadith og forkastelse av alt som kunne oppfattes som ulovlige fornyelser. al-Wahhab var kritisk til den dekadente osmanske og egyptiske adelen som han mente bare ga seg ut for å være muslimer. Saud-familien utvidet etter hvert sitt herredømme og inntok på 1800-tallet Mekka noe som utfordret sultanens makt. Wahhabismen ble utbredt stort sett på den arabiske halvøy. Sufienes spesielle fromhet ble avvist og brorskapet har vært forbudt i Saudi-Arabia. Utbredelsen av Wahhabisme skjedde med militærmakt, slik det var typisk på den tiden og i dette området. Den religiøse intoleransen wahhabistene innførte var uvanlig, for eksempel ble andre muslimer behandlet som kjettere.
Ibn Abd al-Wahhab startet sin bevegelse i Najd; herfra promoterte han sin versjon av sunniislam.
IBooks
iBookstore
iBookstore er en bokbutikk som er innebygd i iBooks. Der kan en kjøpe bøker, og også finne gratis bøker. Butikken ligner veldig på iTunes og App Store for iPad, iPhone og iPod touch, både på utseendet og måten en navigerer på.
Per 4. mai 2011 er det ikke mulig for kjøp av bøker i Norske iBookstore. Det er derimot ventet at noen av de norske forlagene snart vil tilby bøker på dette markedet. Foreløpig er kun eldre, gratis bøker hvor opphavsretten er «utgått» tilgjengelige – for eksempel Villanden av Henrik Ibsen.
Wahhabisme
Historie
Muhammad ibn Saud døde i 1765 og ble etterfulgt av sin sønn Abd al-Aziz ibn Muhammad ibn Saud (død 1803). Abd al-Aziz var også Ibn Abd al-Wahhabs svigersønn og ble den ledende skikkelsen i wahhabismens ekspansjon. Abd al-Aziz og wahhabismen ble fryktet ideologisk og militært. Sultanen i Konstantinopel forsøkte uten hell å bekjempe Abd al-Aziz og wahhabistene militært. Osmanene ble svekket blant annet etter Napoleons felttog i Egypt og i 1803 inntok Abd al-Aziz Mekka. Han innførte wahhabismen og sørget for å ødelegge alle mausoléer og moskéer med kupler. Familien Saud fortsatte sin politiske bistand til wahhabismen ved å yte økonomiske midler og politiske fordeler i over 150 år. Saudi-Arabia ble opprettet i 1932. Denne wahhabistiske bevegelsen vokste fra 1970 og spredte seg utover den islamske verden med støtte i saudisk oljeeksport og andre faktorer. Utenriksdepartementet i USA anslår at i løpet av 40 år har hovedstaden Riyadh investert mer enn $10bn (£6bn) i ulike typer veldedighetsorganisasjoner, i et forsøk på å utbre wahhabismen.
Kjennetegn
Wahhabister lever bestemt etter Koranen og sunna slik de mener profeten Muhammed og de første generasjonene av muslimer etter ham gjorde. Sentralt i levesettet er de forklaringene som al Wahhab skrev om Koranen i boka Kitab al-Tawhid («Boka om monoteisme»). Boka gjengir en detaljert tolkning av hvordan religionen skal praktiseres. I boka fordømmes blant annet musikk, spill og lek. Videre beskrives en rekke regler for påkledning og oppførsel. Wahhabismen er sterkt kritisk til andre retninger og tolkinger av islam; særlig mot sjiaislam, som wahhabitter anser å være en kjettersk sekt og også mot sufisme.
Retningen blir blant annet beskrevet som en «ultrakonservativ», «fundamentalistisk», eller «puritansk» bevegelse. Wahhabistene (også kalt wahhabitter ) mener selv de gjenoppretter «ekte monoteistisk tilbedelse» (tawhid). Wahhabistene foretrekker selv å bli kalt salafi eller muwahhid.
Wahabitter anser andre muslimer som besøker helligdommer av helgener og feirer bursdagen til profeten Muhammed, som de som begår bidah (nyskapning), selv om ikke all nyskapning er forbudt ifølge sharia og muslimske lærde i flertall anser mawlid som tillatt.
Wahhabitter beskrives av noen som ny-kharijitter. Zargar skriver at al-Wahhabs tilnærming til islams lære etter Ahmad ibn Hanbal er i strid med hans grunnleggende læresetninger.
Forhold til moderne terrorisme
Wahhabismen er relatert til global terrorisme. Ekstremistiske grupper som Al-Qaida, Taliban, IS og Boko Haram er tilhengere av en form for wahhabisme. Disse gruppenes tilknytning til islam er omstridt. Terrorgruppen Al-Qaida og Osama bin Laden er også inspirert av Sayyid Qutb og det muslimske brorskapet.
Andre muslimers syn på wahhabismen
Muslimer flest er kritiske til wahhabismen. Wahhabitter blir kritisert for ikke å tilpasse islam etter den moderne tids krav. Wahhabismen sier at islam er kun den form og praksis av islam som de første tre generasjonene viste etter profeten Muhammeds tid. Ikke bare hans egen bror, Sulayman ibn abdul wahhab, men også 53 blant verdens muslimske lærde.
Etymologi
Ifølge den saudiske forfatteren Abdul Aziz Qassim og andre, var det det ottomanske riket som "først stemplet Abdul Wahhabs undervisning i Saudi-Arabia som wahhabisme". Britene brukte også samme begrep og senere utvidet det seg til Midtøsten.
Wahhabis, muwahhidun, og salafis
Ibn Abd-Al-Wahhab var uvillig til rangering av lærde og andre individer, eller kalle en islamsk skole etter en persons navn.
Ifølge Robert Lacey har wahhabitter alltid mislikt å bli kalt wahhabitter, og foretrekker istedenfor å bli kalt Muwahhidun (unitarer). Et annet foretrukket begrep var rett og slett "muslimer" siden deres tilhørighet er såkalt "ren islam". Men kritikere mener at slike begreper da impliserer at ikke-wahhabitter er ikke monoteister eller muslimer. I tillegg er begrepet Muwahhidun og unitarer også knyttet til andre sekter.
Andre begrep som wahhabitter er kjent for å foretrekke og bruke er ahl al-hadith ("folket av ahadith"), salafi da'wa eller al-da'wa ila al-tawhid ("salafi misjon" eller "monoteistisk misjon", som navn på sin lovskole i stedet for om sine tilhengere) eller Ahl ul-Sunna wal Jama'a ("folket av Muhammed og konsensus av umma"), Ahl al-Sunnah ("folket av sunna"), eller "reformer eller salafi bevegelsen av sheikh" (der sheikh er ibn Abdul-Wahhab). Tidligere salafister refererte til seg selv som rett og slett "muslimer" og anså nabo-kalifatet av det ottomanske riket som al-dawlah al-kufriyya (en vantro nasjon) og erklærte dens innbyggere som ikke-muslimer. Wahhabitters betegnelse av seg selv som å være "folket av sunna" var viktig for wahhabismens krav på eller om ekthet, fordi i den ottomanske tiden var kun sunnisme den legitime doktrinen.
Mange forfattere slik som Quinton Wiktorowicz oppfordrer til å heller bruke begrepet salafi og begrunner det med at "en trenger å bli veldig hardt presset til å finne individer som henviser til seg selv som wahhabitter eller organisasjoner som bruker begrepet 'wahhabi' som sin merkenavn, eller henviser til sin ideologi på den måte (med mindre de taler til et vestlig publikum som ikke er kjent med islamsk terminologi)". En journalist i New York Times skriver at saudier "avskyr" begrepet wahhabisme siden de "føler at det setter dem på en sidebenk eller i strid med fremstilling av islam som en monoteistisk tro".
Skillelinjen mellom wahhabitter og salafister
Mange lærde skiller mellom mellom wahhabitter og salafister. Ifølge amerikansk lærd Christopher M. Blanchard, er wahhabisme "en konservativ islamsk tilhørighet med sentrum i Saudi-Arabia og spredning av wahhabisme derfra", mens Salafiyya er "en mer generell puritansk islamsk bevegelse som oppstod i forskjellige tidsepoker rundt omkring i den islamske verden, og ikke bare Saudi-Arabia".
Uansett, mange anser wahhabisme som en strengere versjon av saudisk salafisme. Wahhabisme er saudisk versjon av salafisme ifølge Mark Durie, som påstår at saud-familie "er aktiv og flittig" i bruk av deres landets økonomi til å "finansiere og promotere salafisme over hele verden". Ahmad Moussalli er enig i at wahhabisme er en undergruppe av salafisme og legger til: "Som en huskeregel; alle wahhabitter er salafister også. Men alle salafister er nødvendigvis ikke wahhabitter."
Tre viktige trekk som wahhabitter og salafister har til felles, er som følger:
Og to trekk som skiller mellom wahhabitter og salafister:
Professor i lov og orden, Khaled Abou El Fadl, påpeker at saudisk oljeøkonomi la grunnlag for "symbolikken og språket av salafisme" i 1960-70 årene, slik at salafisme i 1970 ble nærmest uutslettelig, og nå er begge ideologiene, salafisme og wahhabisme, blandet sammen. Abou El Fadl mener at kjennemerket wahhabisme ble byttet til "salafisme" siden wahhabi-ideologi ikke kunne bli spredt i den muslimske verden med det kjennemerket.
Historien
I land med wahhabi-krefter, fikk wahhabi ulama kontroll over utdanning, lov og religiøse institusjoner i det 20. århundre, samtidig som det var mulig å "avveie "doktrinært anstrengende handlinger som import av moderne teknologi og kommunikasjon og samhandling med ikke-muslimer, for å konsolidere styrken til sin politiske verge, Al Saud-dynastiet.
I de siste to tiårene av det tjue århundre har imidlertid flere kriser svekket wahhabis "troverdighet" i Saudi-Arabia og resten av den muslimske verden. Dette var kriser som okkupasjonen av Al-Haram moskéen i 1979 av militanter; utplassering av amerikanske tropper i Saudi-Arabia under golf-krigen i 1991 mot Irak; og den 11. september-angrepene i 2001.
I hvert tilfelle ble wahhabi-krefter brukt til å sette i verk tiltak mot tap av tilhengere av wahabismen, og slik avslørte sin avhengighet til saud-dynasti og dens uvanlige politikk.
Muhammad ibn Abd-al-Wahhab
Grunnleggeren av wahhabismen, Muhammad ibn Abd-al-Wahhab, ble født rundt 1702–03 i oasen 'Uyayna i Najd. Han påstod å reformere islam og kom med sine egne ideer og egen aqida (trosoverbevisning) basert på sin egen ideologi. Han mente at den tawhid-versjonen som muslimer hadde fulgt siden fordums tid, ikke var riktig, og dermed anklaget han dem for å begå bida (nyskapning i islam) og shirk (avgudsdyrkelse) i religionen islam, selv om det tilsynelatende var ibn Wahhab som kom med en ny versjon og tolkning av islam, altså som begikk bida ifølge muslimske lærde og islamske organisasjoner verden rundt, blant annet islamsk universitet Al-Azhar.
Kjernen i ideologien av Ibn Abd al-Wahhabs lære var at han anklaget muslimer for å begå shirk (avgudsdyrkelse) og kafir (vantro). Muslimer hadde siden tiden fra profeten Muhammed, ahle bayt (hans familie), sahaba karaam (hans følgesvenner), tabiun, taba tabiun (etterkommerne), auliya (Guds venner), de rettskafne troende muslimer, utøvd praksisen til å besøke helligdommene av Guds nærstående tjenere. Muslimer besøkte dem med den hensikt at deres dua (skuddbønn) ville ha mer sjanse til å bli akseptert følgelig. Muslimer pleide å besøke disse gravstedene av Guds nærstående tjenere for å gjøre skuddbønn der, ved å bruke helgenen som en wasila (mellomledd) mellom dem og Gud. Men ibn wahhab hadde sin egen lære som han ville erstatte med den som muslimer hadde fulgt i alle år helt siden profeten Muhammeds tid. Besøk av helligdommene var nemlig en sunna av profeten Muhammed; han selv gjorde en skuddbønn på gravstedene til martyrene av Uhud-slaget sammen med følgesvennene sine. Ibn abdul wahhab forkastet slike hadither og kalte dem svake beretninger, selv om innholdet i hadithen ikke har noe med hvorvidt en hadith er svak eller sterk, siden det å erklære en hadith for svak eller uekte beror på hvem som har fortalt den og ikke selve innholdet i den. Uansett erklærte Ibn Wahhab muslimer i flertall for å begå shirk og bida. Han trodde ikke på ting som wasila, kjærlighet til profet Muhammed og hans familie som en iboende del av ens imaan (tro). Følgelig ledet det ham til en ekstremistisk tolkning av islam og ble av de villfarne. Og herfra begynte det spre seg fitna i islam med store skritt.
Ibn Wahhab ødela hellige gravsteder av Guds nærstående venner, hvor enn han vandret. Noen av de han ødela var Zayd ibn al-Khattabs. Dette var en av Sahaba (følgesvenner) av profeten Muhammed. Etterhvert kom det en mektigere styrer, Sulaiman ibn Muhammad ibn Ghurayr som forårsaket at Uthman ibn Mu'ammar utviste ibn Wahhab fra 'Uyayna.
Ibn Wahhab i allianse med Saud-familien i over 250 år
Ibn Wahhab og hans såkalte reformbevegelse utvidet seg etter hvert til den arabiske halvøy og senere tok over Mekka og Medina tidlig på 1900-tallet. Ifølge akademiker DeLong-Bas var det på det tidspunkt at wahhabitter utøvde takfir-metoden av Ibn Taymiyya for fullt, som kort sagt gikk ut på å erklære enhver som var imot ibn Wahhabs syn på "islam", som kafir (vantro), skyldige i shirk eller bid'a. Og følgelig ble fitna spredt på alvor i umma (det muslimske samfunnet). Denne wahhabistiske og salafistiske ideologien har konservatisme som sin grobunn, noe som tilsynelatende har ledet til radikalisme, ekstremisme og terrorisme i verste fall. Slik har bildet av islam blitt forvrengt. Og dette bruker anti-islamske krefter til sin fordel i "non-stop" forsøk på å vise islam som noe ondt, selv om ordet islam kommer av opphavsordet salama, derav salam; fred; synonym med trygghet, sikkerhet.
Ibn Abdul Wahhabs ideologi er en så ekstremistisk ideologi at hans bevegelse angrep til og med den store islamske symbolet på modighet, nemlig den storslagne martyren Hussains by Karbala i 1802. Uthman b. `Abdullah b. Bishr sa at wahhabitter anser seg selv som muslimer og har derfor ikke behov for å skille seg fra andre muslimer, siden andre muslimer er ifølge wahhabistisk ideologi, vantro.' "Wahhabitter slo ned vegger i byen Karbala og drepte mange mennesker der både på markedsplasser og i boligstrøk. De ødela kuppelen som var plassert over graven til martyren al-Husayn og tok hva enn de fant i den og dens omgivelser; blant annet rammeverket rundt kuppelen som var impregnert med diamant og rubiner og andre juveler; samt diverse eiendeler, klær, tepper, gull og sølv, og spesiallagde kopier av Koranen."
- Khatab, Sayed. Understanding Islamic Fundamentalism: The Theological and Ideological Basis of Al-Qa'ida's Political Tactics. Oxford University Press. ISBN 9789774164996. Retrieved 8 September 2016.
Saud bin Abdul-Aziz bin Muhammad bin Saud klarte å tvinge til seg herredømme over sørøstlige Syria mellom 1803 and 1812. Uansett, egyptiske styrker som handlet under ottomansk styre ledet av Ibrahim Pasha, lyktes med et motangrep under kampanjen som begynte fra 1811. I 1818 bekjempet de Al-Saud og tok over byen Diriyah tilbake fra Al-Saud og wahhabitter. Slik klarte egyptiske styrker under tilsyn av det ottomanske riket, å ta tilbake herredømme av det sørøstlige Syria, og følgelig hindret wahhabismen å bli spredt ytterligere.
En mindre saudisk stat (Emiratet Nedsjd) varte fra 1819 til 1891. Og siden dens grenser lå innenfor Najd-regionen, ble wahhabistisk ideologi beskyttet fra ytterligere ottomanske eller egyptiske kampanjer.
Rundt 1880-tallet ble wahhabismen for alvor kjent som den nasjonale levemåten av Najd-regionen. Og derifra sprer de fitna i islam verden rundt, og har gjort det i alle år siden.
Abdul-Aziz Ibn Saud
Etter det ottomanske rikets fall i 1901, iverksatte den femtegenerasjons etterfølger av Muhammad ibn Saud, Abdul-Aziz Ibn Saud en militær kampanje som resulterte i erobringen av mye av den arabiske halvøya og etableringen av dagens Saudi-Arabia.
Under Abdul-Aziz ble politikk valgt fremfor religiøs idealisme. Hans politiske og militære suksess ga wahhabistiske ulama kontroll over religiøse institusjoner med jurisdiksjon over betydelige territorier.
Dubai
Dubai (arabisk دبي) er et emirat i den føderale republikken De forente arabiske emirater. Storbyen Dubai er den største byen i emiratet. Dubai har størst befolkning av alle emiratene, men er etter areal det nest største etter Abu Dhabi som omfatter republikkens hovedstad og hovedsete for dens oljeindustri. Dubai har et areal på 4 114 km² og har 2,698,600 innbyggere (per 2016), hvorav mer enn 55% er indere og pakistanere, mens bare 15-17% er emiratarabere. Dubai er et innholdsrikt emirat som ligger ved Persiabukta, med både sandørken, halvørken, landbruksareal, oaser. I tillegg til landområdet ved Persiabukta, tilhører også området Hatta i Hajarfjellene emiratet.
Dubai ligger ved Persiabukta, og ble etablert i middelalderen først i bydelen Jumeirah, deretter som Zana – et sted for perledykking og handel rundt munningen av Dubai Creek, en 10 km lang, periodisk elv.
Økonomi
I motsetning til de fleste andre Gulf-stater er ikke økonomien til Dubai drevet på olje. Kun 3 % av økonomien er knyttet opp til oljeutvinning og naturgass. Dubai har kun 2 % av De forente arabiske emiratenes gassreserver og emiratets oljeutvinning, som i dag utgjør ca. 240 000 fat per dag, er forventet å være tømt innen 20 år. Mange oljerelaterte selskaper har sine Midtøsten-kontorer her, deriblant Seadrill notert på Oslo Børs Dubais økonomi er drevet av handel, finansielle tjenester og turisme. Handelen har lang tradisjon i Dubai som viktig havn for vestlige produsenter. I dag er den kunstige havnen, Jebel Ali, som ble bygget på 1970-tallet den største menneskeskapte havnen i verden. Dubai er i ferd med å bli et regionalt senter for IT og finans gjennom såkalte spesialiserte "free zones" som Dubai Financial Centre, Dubai Media City og Dubai Internet City. Storsatsingen på turisme gjennom gigantprosjekter som Atlantis og Dubailand fører til at turisme blir en stadig viktigere inntektskilde. Dubai Internet City sammen med Dubai Media City som utgjør TECOM (Dubai Technology, Electronic commerce and Media Free Zone Authority) har vært en av emiratets store suksesser i stegene mot å bli en moderne, service-basert økonomi. TECOM har tiltrukket seg internasjonale selskaper som EMC Corporation, Oracle, Microsoft og IBM. Dubai Financial Market (DFM) ble etablert i mars 2000 som et annenhåndsmarked for handel i derivater og obligasjoner, både lokale og internasjonale. I fjerde kvartal 2006 stod handelsvolumet på omtrent 400 milliarder aksjer verdt omtrent 95 milliarder amerikanske dollar. Myndighetenes beslutning om å omgjøre økonomien til en handels-basert fremfor en olje-avhengig økonomi har gjort eiendom mer verdifullt, en nesten dramatisk vekst sådan fra 2004 til 2006. Dubai har sett en tilnærmet eksplosjon i byggebransjen. Gigantprosjekter igangsatt av private selskaper som Emaar Properties og offentlige selskaper som Nakheel har ledet til byggingen av flere av verdens høyeste skyskrapere som Emirates Towers, Burj Khalifa og Pentominium og verdens eneste 7-stjerners hotell Burj Al Arab. Burj Khalifa (opprinnelig kjent som Burj Dubai) er verdens høyeste skyskraper med sine 828 meter ved åpningen i 2010. En økonomisk krise rammet Dubai (spesielt eiendomsmarkedet) i 2009.
Transport og infrastruktur
Som et resultat av den sterke veksten de siste 5 årene er de tidligere overdimensjonerte veiene blitt en begrensning. Treg trafikk er blitt et stort problem, og de mange pendlerne bruker nå opp til 2 timer på strekninger de før brukte 30 minutter på (Sharjah – Dubai). Hovedveien, som knytter den ene enden av Dubai med den andre, er den kjente Sheikh Zayed Road (SZR) og er sammen med Al Garhoud-broen de verst rammede trafikkelementene. For å løse dette problemet opprettet myndighetene RTA (Road and Transportation Authority) som fikk en blanko sjekk og stor myndighet for å løse byens transportproblemer. En lang rekke tiltak og prosjekter er blitt igangsatt; blant annet veiskatten Salik som ble innført i juli 2007 på nettopp SZR og Al Garhoud-broen.
Dmitrij Japarov
Dmitrij Semenovitsj Japarov (russisk: Дмитрий Семенович Япаров; født 1. januar 1986 i Mozjga) er en russisk langrennsløper. Japarov var med på Russlands lag som tok sølv på stafetten under Vinter-OL 2014 i Sotsji.
Town of Hempstead
Town of Hempstead er en kommune i Nassau County i den amerikanske delstaten New York. Ved folketellingen i 2000 hadde kommunen 755 924 innbyggere.
Dmitrij Japarov
Han debuterte i verdenscupen da han ble nummer 23 i Tour de Ski i 2011. Hans første topp ti-plassering i verdenscupen kom med åttendeplass i «mini-Touren» i Kuusamo 2. desember 2012. På den tredje etappen av Tour de Ski i 2012 kom han på fjerdeplass. Sammenlagt i Touren endte han på en 18.-plass.
Town of Hempstead
Hempstead er en av tre kommuner i Nassau County. 22 tettsteder ligger helt eller delvis innenfor kommunens grenser. Den er delstatens mest folkerike kommune, og landets mest folkerike primærkommune uten bystatus.
Dubai
Transport og infrastruktur
Dubai har et utbredt, men også for lite, nettverk av busser. Nettverket har 69 ruter og fraktet 90 millioner passasjerer i 2006. RTA annonserte i 2006 at ytterligere 620 busser vil bli kjøpt inn for å supplere den eksisterende flåten av 170 toetasjes busser. Selv om det mest utbredte transportalternativet i Dubai er privatbil, har også byen en utbredt taxivirksomhet med svært lave priser.
Town of Hempstead
De første bosetterne, fra den engelske kolonien Connecticut, slo seg ned i kommunen rundt 1644. Sannsynligvis har kommunen sitt navn fra Hemel Hempstead i England eller Heemstede i Nederland. I 1784, under den amerikanske revolusjon, forårsaket lojalistene i syd og de amerikanske sympatisørene i nord en splittelse av kommunen i Nord-Hempstead og Syd-Hempstead.
340 Eduarda
340 Eduarda er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 25. september 1892 av Max Wolf fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Den er navngitt til ære for den tyske bankmannen og amatørastronomen Heinrich Eduard von Lade.
Dubai
Transport og infrastruktur
Andre tiltak er introduksjonen av båtbusser som ble igangsatt i august 2007, utvidelsen av eksisterende veier, bygging av en rekke nye broer og ikke minst storstilt utbygging av kryss for å hindre flaskehalser og sikre fri flyt av trafikk på og av hovedveiene.
Dubai Metro åpnet høsten 2009 og har foreløpig 2 linjer og 47 stasjoner. Den røde linjen strekker seg fra Jebel Ali til Rashidiya, mens den grønne linjen går fra Depot Etisalat til Creek. Dubai internasjonale lufthavn er tilknyttet rød linje. større ekspansjonsplaner for Dubai Metro eksisterer, blant annet flere linjer og utvidelse av de eksisterende, men fremdrift og utforming er usikkert.
Town of Hempstead
Styresmakt
Kommunen ledes av en formann, som presiderer over møter i kommunestyret og legger frem, og gjennomfører, kommunens budsjett. Kommunestyret består av seks medlemmer og har ansvar for å vedta det årlige budsjettet, vedta og endre kommunale forskrifter og gjennomføre høringer om plan- og bygningsvedtak. I tillegg har kommunen to andre folkevalgte embetsmenn: kommunesekretæren (town clerk), som utsteder fødsels-, døds- og ekteskapsattester, og skatteoppkreveren (receiver of taxes), som innkrever skatt.
Dubai
Transport og infrastruktur
I november 2014 åpnet Dubai sin nye Al Sufouh-trikk. Trikken vil kjøres mellom Dubai Marina og Mall of Emirates.
Dubai har to internasjonale lufthavner. Dubai internasjonale lufthavn(DXB) befinner seg sentralt i Dubai og er blant verdens mest trafikkerte lufthavner. Dette kan tilskrives Dubais betydning, samt Emirates omfattende globale rutenett. Denne flyplassen utvides stadig, både trafikalt og kapasitetsmessig. Dubai World Central - Al Maktoum internasjonale lufthavn åpnet for frakttrafikk i 2010 og for passasjerflyvninger i 2013. Mens frakttrafikk er begynt å bli flyttet til Dubai World Central, er fasilitetene for passasjertrafikk foreløpig begrensede. Omfattende ekspansjonsplaner foreligger her for denne lufthavn som befinner seg i Jebel Ali området, men fremdriften er usikker, det er også uklart hvordan de to lufthavnene i et langtidsperspektiv vil fordele trafikken mellom seg. Flyplassene i Dubai ble mye brukt i forbindelse med krigene i Afghanistan og Irak, og [US Army] er ofte innom havnen i Jebel Ali med sine hangarskip, og man kan iblant treffe soldater på kafeer og restauranter på kveldstid. Dubai er også veldig mye brukt for skifting av crew til fartøyer i [Den arabiske gulf].
Eksterne lenker
Dubaj
Vassallaggi
Vassallaggi er et arkeologisk utgravningssted med ruiner etter en by på Sicilia i Italia. Stedet ligger i nærheten av byen San Cataldo i Caltanissetta frie kommunale konsortium. Det er funnet bosetning fra bronsealderen på stedet.