cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Knud Børge Andersen
Han var også i dagene 3.-5. oktober 1972 konstituert statsminister etter Jens Otto Krag – etterfulgt av Anker Jørgensen.
Peter Henry Emerson
Peter Henry Emerson (født 1856, død 1936) var en cubanskfødt amerikansk fotograf, og en av de første som kjempet for at fotografi skulle bli anerkjent som en kunstform.
Vårfrostmåler
Vårfrostmåler (Agriopis marginaria) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae).
Den er utbredt i lavlandet over hele det sørlige Norge. Men den er mest vanlig ved kysten og finnes nord til grensen av Sør-Trøndelag. Arten er også utbredt i store deler av Europa og østover i Asia.
Utseende
Hunnen kan ikke fly, vingene er noen mindre utvekster på 4-6 millimeters lengde. Hannens forvinger er gyllen gule, men pudret med et svakt okerbrunt skjær og er mørkere enn hos gul frostmåler. De har to mørkere, tverrbånd, ett på midten og ett lengre inn ved kroppen. Mellom de to tverrbåndene er en svak brun flekk og den har noen små mørke prikker langs kanten, ytterst på forvingene. Bakvingene er lysere og mer jevnt farget. Vingespennet er 30-40 millimeter.
Vårfrostmåler ligner svært mye på gul frostmåler, men er noe mindre. Vårfrostmåler flyr om våren, mens gul frostmåler flyr om høsten. Gul frostmåler mangler dessuten den brune flekken mellom tverrbåndene på forvingen og de små prikkene langs vingekanten.
Levevis
Vårfrostmåler flyr om våren, i mars og april. Larven er allsidig i kosten og lever på flere arter løvtrær. Den bruker også blåbær som vertsplante.
Den vingeløse hunnen kryper opp en trestamme og frem til de ytterste greinene. For å tiltrekke seg hannen, produserer hun et feromon, et luktstoff, som hannen sporer opp. Paringen og eggleggingen finner sted på greinen, hvor hun legger sine egg.
Eggene klekkes samme vår. Larvene spiser på de friske bladene. Utpå sommeren er larvene utvokste. De søker ned i skogbunnen. Ofte slipper de seg ned via en spinntråd. Nede i skogbunnen spinner de en kokong av spinntråd. I den tette kokongen har de sitt puppestadium. De overvintrer i puppestadiet.
Skadedyr
Vårfrostmåler påvirker vekst hos trærne og regnes som skadedyr, men det fører sjelden til at trærne dør. Derfor har arten mindre betydning som skadedyr og bekjempelse er derfor uaktuelt i skogen.
Suprematisme
Suprematisme er nært beslektet med konstruktivisme. Suprematisme skulle uttrykke kunstnerens overlegenhet overfor uttrykksmidlene sine, derav navnet på kunstformen. I suprematismen er naturen utelukket som inspirasjonskilde, og kunstens estetiske verdi skulle bero på flatens og fargenes forhold gjennom grunnleggende geometriske former og figurer, hovedsakelig firkanten og sirkelen. Malevitsj skapte suprematismen da han hadde blitt en etablert kunstner og hadde fått flere av verkene sine utstilt ved kjente gallerier og utstillinger.
Kirkerådsdirektør
Kirkerådsdirektør er betegnelse på stillingen som daglig leder av Kirkerådets sekretariat. Kirkerådet er sentralorgan i Den norske kirke og er forberedende og iverksettende organ for Kirkemøtet.
Følgende personer har innehatt stillingen som direktør i Kirkerådet:
Ole Reitan
Ole Reitan (født 19. juni 1924, død 29. desember 1988) var far til Odd Reitan og hans tre søstre, Inger Reitan Hegglund, Randi Reitan og Marit Reitan Berg. Ole Reitan og hans kone Margit (født Aarhaug) startet «O. Reitan kolonial» i Nonnegaten 22 i Trondheim den 2. mai 1948. Denne lille forretningen la grunnlaget for det som senere ble kjent som Reitangruppen.
Popcorn (album)
Popcorn er et musikkalbum med Soda, utgitt i 2000.
Ole Reitan
Ole Reitan var den eldste sønnen av gårdbruker Ottar Olafsen Reitan og hustru Kjersti Bersvendsdatter Røe på Fløtta (Anshusflåtten) i Soknedal. Dette var en stor og respektert bondeslekt; oldefaren Ole Ingebrigtsen Reitan var sogar ordfører i Soknedal i mange år. Ole Reitan ville heller drive handel, og sa fra seg odelen til en yngre bror, Kjell.
Kolonialhandelen i Nonnegata solgte på åpningsdagen i 1948 varer for kr 25,50. Høsten 1963 åpnet han i tillegg et supermarked på Byåsen. I 1972 åpnet han i partnerskap med sin sønn forretningen Sjokkpris i St. Olavs gate i Trondheim, i tillegg til fem andre butikker senere på 1970-tallet. I enighet med sin sønn slo han disse butikkene sammen til en kjede. Han og sønnen Odd eide hver sin halvdel av Reitangruppen.
Achang
Achang (kinesisk: 阿昌族, pinyin: Āchāngzú) er ett av de minste av de 55 offentlig anerkjente minoritetsfolkene i Folkerepublikken Kina. Ifølge folketellingen i 2000 var det 33.936 av dem i Kina, for det meste i Dehong i provinsen Yunnan.
Afrikansk-amerikanere
Afrikansk-amerikanere (engelsk, African Americans), også omtalt bl.a. som afroamerikanere (Afro-Americans) eller svarte amerikanere (Black Americans), er betegnelser på den befolkningen i USA som i større eller mindre grad stammer fra den svarte befolkningen i Afrika. De fleste er etterkommere etter afrikanske slaver som ble bragt til det amerikanske kontinentet under den transatlantiske slavehandelen.
I folketellingen i 2000 var det 36,7 millioner mennesker som identifiserte seg som afrikansk-amerikanere, hvilket vil si 12,3 % av befolkningen. 54,8 % bodde i sørstatene, 17,6 % i nordøst, 18,7 % i midtvesten og 8,9 % i vest.
I folketellingen i USA i 2010 ble Black (svart), African American (afrikansk-amerikaner) og Negro brukt som likeverdige begreper, fordi ulike grupper identifiserer med alle de tre begrepene.
Terminologi
Afrikansk-amerikanere har gått under en rekke begreper. I slavetiden brukte man lenge begrepet afrikanere, selv om det dreide seg om personer hvis forfedre hadde bodd i Amerika i flere generasjoner. Ordet afrikanere gikk ut av bruk tidlig på 1800-tallet. I løpet av 1700-tallet kom også ordet Negro (neger, fra latin for svart) i bruk; både afrikaner og neger ble stort sett oppfattet som nøytrale og ble brukt både av de hvite og av de svarte selv. På 1800-tallet var også ordet «nigger», som etterhvert ble sett på som sterkt rasistisk, vanlig blant hvite amerikanere, og ordet har holdt seg som et rasistisk uttrykk, brukt i brede lag av befolkningen særlig i sørstatene opp til 1970-årene.
På 1800-tallet ble Colored (farget) lansert som et høflig ord som var ment å ikke være støtende. Dette ordet ble brukt et godt stykke inn i 1900-tallet, men ble så gradvis erstattet av Negro som det mest høflige uttrykket. Personer som tidligere ble omtalt som mulatter, altså personer med blandet opphav, ble fra ca. 1930 definert og omtalt som negre, på grunn av en-dråpe-regelens økte gjennomslag. Fra slutten av 1950-årene begynte enkelte å protestere mot Negro, men ordet var vanlig til 1970-årene og ble brukt av f.eks. Martin Luther King (i talen «I Have a Dream» bruker han ordet 15 ganger). Negro brukes fremdeles i en del institusjonsnavn som United Negro College Fund.
Ordene Black og African, som så sent som i 1950- og 1960-årene ble regnet som nedsettende av mange, særlig innen den eldre generasjonen svarte, ble gradvis tatt i bruk i 1960- og 1970-årene, ikke minst takket være «Black is beautiful»-bevegelsen og en økende identifisering med det afrikanske kontinentet. Samtidig med at Black fikk økt popularitet foretrakk et mindretall Afro-American (afroamerikaner). I slutten av 1980-årene ble African American, på samme form som andre nasjonalitetsbetegnelser i USA, det mest høflige uttrykket. Uttrykket ble popularisert av Jesse Jackson og andre svarte lederskikkelser, og raskt tatt i bruk av ledende medier i USA. Ordet Black foretrekkes likevel av mange svarte selv, men unngås som regel i media og av myndighetspersoner. Situasjonen er dermed at African American og Black er mest gangbare, litt avhengig av sammenheng, mens Colored, Negro, African og Afro-American regnes som datert av de fleste, og nigger regnes som rasistisk. Det finnes også en rekke andre rasistiske uttrykk for svarte i USA. Siden uttrykkene for svarte amerikanere har variert så mye er det delte meninger blant svarte amerikanere om hvilke uttrykk som er best, og enkelte velger også bruke uttrykk som er mindre brukt i dag, slik som Colored, African, Afro-American og Negro.
Fra «kontraktstjenere» til slaver
De første kjente svarte afrikanerne ankom Britisk Nord-Amerika i 1619 som kontraktstjenere i Jamestown, Virginia. Ettersom engelske nybyggere døde på grunn av de harde forholdene i kolonien, ble stadig flere afrikanere hentet som arbeidere. Afrikanerne hadde i mange år samme juridiske status som fattige engelske kontraktstjenere, som hadde forpliktet seg til flere års arbeid som betaling for reisen til Amerika. Afrikanere kunne dyrke jorden eller oppdrette husdyr for å kjøpe friheten sin De stiftet familier, giftet seg med andre afrikanere og noen ganger med den indianske urbefolkningen eller med engelske nybyggere I 1640- og 1650-årene eide flere afrikanske familier gårder rundt Jamestown og noen ble velstående etter koloniale forhold.
Et rasebasert slaverisystem utviklet seg ikke fullt før på 1700-tallet. Den transatlantiske slavehandelen hadde sin storhetstid på 1700-tallet og de første årene på 1800-tallet. I 1775 utgjorde afrikanerne inntil 20 % av befolkningen i de amerikanske koloniene, og var den nest største etniske gruppen etter engelskmennene Etter at innføring av nye slaver ble forbudt i 1807, fortsatte slavehandelen internt i USA, både med importerte slaver, men også med barna som ble solgt videre som slaver. Det var ganske vanlig at hvite slaveeiere eller oppassere satte barn på svarte kvinner, for å sørge for flere slaver. Barn av slavekvinner ble automatisk slaver. I USA utviklet den såkalte en dråpe-regelen seg, som innebar at alle med synlig svart avstamning ble regnet som «negre».
Borgerkrig og emansipasjon
I 1860 var det 3,5 millioner afrikanske slaver og rundt en halvt million frie svarte, «freemen», i USA. I 1863, under den amerikanske borgerkrigen, undertegnet president Abraham Lincoln Emansipasjonserklæringen, som erklærte at alle slaver i stater som hadde brutt ut av unionen var frie. Nordstatene tvang igjennom beslutningen med militærmakt, og Texas var den siste staten hvor slavene ble frigitt, i 1865
Raselover
Tiden etter borgerkrigen var i begynnelsen en tid der forholdene for de svarte bedret seg, men på slutten av 1800-tallet innførte sørstatene en rekke rasistiske lover (Jim Crow-lovene) for å tvinge gjennom rasesegregering og forhindre svarte fra å få politisk makt. De fleste svarte føyde seg etter de undertrykkende lovene. Samtidig grunnla de egne svarte institusjoner, som skoler, klubber og forretningsforetak, for å opprettholde selvrespekt og verdighet.
Raselover og vold mot svarte økte sterkt i omfang fra slutten av 1800-tallet, og forholdene kunne tildels være verre for mange svarte i sørstatene enn slutten av slavetiden noen tiår før. USAs høyesterett opprettholdt rasesegregering i dommen Plessy v. Ferguson i 1896. Svarte afrikanere, særlig i sørstatene, levde ofte i stor fattigdom, gjerne som fattige gårdsarbeidere under forhold som ikke var særlig forskjellige fra slavetiden. Samtidig ble svarte i sørstatene ofte utsatt for lynsjing og voldtekt. Dette førte til en stor migrasjonsbølge på begynnelsen av det 20. århundre, der mange svarte forlot sørstatene til fordel for nord, vest og midtvesten. I det nordlige USA oppstod samtidig en intellektuell og kulturell elite innen den svarte befolkningen, som stod i spissen for kampen mot diskriminering og vold mot svarte.
Borgerrettsbevegelsen
Borgerrettsbevegelsen (1955–1968) gikk inn for å avskaffe rasistisk diskriminering av svarte, særlig i sørstatene. I 1964 ble Borgerrettsloven vedtatt. Den forbød diskriminering på offentlige steder og i arbeidslivet. Stemmerettsloven fra 1965 gav de føderale myndighetene større makt over gjennomføringen av valg for å sikre at svarte fikk stemme. I 1966 oppstod Black Power-bevegelsen, som var aktiv til 1975 og hadde som mål å øke svartes politiske makt, forbedre deres økonomiske stilling og frigjøre dem fra de hvites makt. Black is beautiful-bevegelsen i 1960- og 1970-årene bidro til å gjøre yngre svarte stolte av sin svarthet og de historiske båndene til Afrika, og avviste det de så som en underdanig holdning til hvite blant den eldre generasjonen.
Siden 1970-årene har det oppstått en stadig voksende afroamerikansk middelklasse. Statistisk sett er afroamerikanerne fortsatt underrepresentert innen politikken og i ledende stillinger i samfunnet, sammenlignet med hvite nordamerikanere. Samtidig er afroamerikanere overrepresentert på statistikk over narkotika, kriminalitet og fattigdom. Av personer som sitter i fengsel i USA utgjør svarte amerikanere den klart største etniske gruppen.
Den første president med afrikansk bakgrunn
I 2008 ble Barack Obama valgt til president i USA, som den første med svart afrikansk bakgrunn, om enn utypisk for de fleste svarte amerikanere. Faren hans var kenyaner, moren hvit amerikaner. I tillegg har han et arabisk fornavn og tilbrakte 4 år av barndommen i Indonesia. Obama selv har beskrevet seg som av «blandingsrase» (mutt).
Demografi
I 1790, da den første amerikanske folketellingen ble holdt, utgjorde svarte amerikanere, både slaver og frie, ca. 760 000 mennesker, rundt 19,3 % av befolkningen. I 1860, ved starten på den amerikanske borgerkrigen, hadde antallet svarte amerikanere økt til 4,4 millioner, men prosentandelen hadde sunket til 14 % av befolkningen i landet. Det overveiende flertallet var slaver, mens bare 488 000 var «freemen», frie. I 1900 hadde den svarte befolkningen blitt doblet til 8,8 millioner.
I 1910 bodde rundt 90 % av alle svarte i sørstatene, men store antall flyttet nordover for å søke bedre jobbmuligheter og leveforhold, og for å unnslippe rasistiske lover og rasemotivert vold i sørstatene. «Den store migrasjonen», som den ble kalt, varte helt fra 1890-årene til 1970-årene. Fra 1916 og frem til 1960-årene flyttet mer enn seks millioner svarte nordover. Men i 1970- og 1980-årene snudde trenden.
Tabellen under viser hvordan den svarte amerikanske befolkningen relativt sett ble redusert i forhold til andre etniske grupper frem til 1930, og siden har økt. I 1990 hadde den afrikansk-amerikanske befolkningen nådd 30 millioner og utgjorde 12 % av befolkningen, omtrent samme andel som i 1900. Per 2006 utgjorde den afrikansk-amerikanske befolkningen 12,9 av befolkningen ifølge CIA World Factbook. Definisjonen av afrikansk-amerikanere har likevel vært omstridt i flere tiår.
De eneste egenrapporterte gruppene som er større enn afroamerikanere er irsk-amerikanere og tysk-amerikanere. Fordi de fleste afrikansk-amerikanere nedstammer fra slaver, og man sjelden vet hvor i Afrika forfedrene kom fra, velger noen å identifisere seg bare som amerikanere.
Rundt 58 % av afroamerikanere bodde i byområder i 2000. Med over 2 millioner svarte, hadde New York City den største afroamerikanske bybefolkningen i 2000. Chicago kommer på andreplass, med nesten 1,6 millioner afroamerikanske innbyggere, eller 18 % av befolkningen. Blant byer med mer enn 100,000 innbyggere, hadde Gary i Indiana den prosentmessig største svarte befolkningen, med 84 %. Gary ble fulgt av Detroit (82 %). Andre store byer med afroamerikansk majoritet er New Orleans (67 %), Baltimore (64 %) Atlanta (61 %), Memphis (61 %) og Washington, D.C. (60 %).
Majoritetsreligionen blant svarte amerikanere er protestantisk kristendom. Mange er tilsluttet historisk svarte kirker. Ifølge Pew Forum Religious Landscape Survey i 2008, var 92 % av tilhengerne av historisk svarte kirker svarte Av tilhengere av de svarte kirkene var 64 % baptister, 14 % pinsevenner, 9 % metodister og 3 % tilhørte andre retninger Det er rundt 12 millioner svarte baptister i USA, fordelt på fire trossamfunn, deriblant National Baptist Convention (5 millioner) og National Baptist Convention of America (3,5 millioner). Det er 6 millioner metodister, de største sektene er African Methodist Episcopal Church (2,5 millioner) og African Methodist Episcopal Zion Church (1,4 millioner). Pinsevenner er hovedsakelig organisert i Church of God in Christ (5,5 millioner). Rundt 16 % av svarte kristne er medlemmer av historiske hvite protestantiske kirkesamfunn. Antallet katolikker ligger mellom 2,3 og 3 millioner. 22 % av alle Jehovas vitner i USA var svarte.
Antall afroamerikanske muslimer ligger mellom 2 og 2,5 millioner. Afroamerikanere utgjør anslagsvis 30 % av alle muslimer i USA. De fleste er konvertitter, og utgjør den største gruppen konvertitter med 59 % etter hvite som utgjør 34 % 48 % var sunnimuslimer, 34 % var ikke tilknyttet noen spesiell retning og 15 % tilhørte andre retninger (herunder sjia og Nation of Islam). Mange har konvertert fra Nation of Islam til mainstream-islam de siste årtiene, og sluttet seg til American Society of Muslims. Det er rundt 250 000 tilhengere av Warith Deen Mohammed, og mellom 10 og 20,000 tilhører Louis Farrakhans gjenopplivede svarte separatistsekt Nation of Islam.
Det er rundt 200,000 svarte jøder, organisert i Alliance of Black Jews.
985 Rosina
985 Rosina er en marskrysserasteroide. Det vil si at banen dens i løpet av et kretsløp krysser banen til Mars. Den ble oppdaga den 14. oktober 1922 av Karl Wilhelm Reinmuth fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Den skal være oppkalt etter den hellige Rosina.
Coloane
Coloane (kantonesisk: Lo Wan, kinesisk: Luhuan) er en øy på Kinas kyst i Perleflodens munning mot Sør-Kina-havet. Den er del av Macao, og har på grunn av landreklamasjon i 1990-årene og 2000-årene landforbindelse med Taipa, den macanesiske øya som ligger mellom Coloane i sør og selve Macaohalvøya i nord.
Øya var i lange tider et tilholdssted for kinesiske sjørøvere, men dette opphørte etter at portugiserne klarte å slå tilbake et sjørøverangrep i 1910.
Coloane landsby har den best bevarte og mest typiske portugisiske bebyggelsen i hele Macao. Ellers har øya badestrender og severdige templer og kirker.
Johan Lausen Bull
Johan Lausen Bull (født 14. mai 1751 i Stod utenfor Steinkjer, død 29. juli 1817 i Christiania) var en norsk magistratspresident.
Fra 1798 til 1802 var han magistratspresident i i Kristiansand, det vil si den som ledet byens magistrat (byråd), en tittel som forsvant i 1828 da man begynte å si borgermester. Fra 1802 til 1815 var han det samme (magistratspresident) i Christiania (i dag Oslo) der han eide Tøyen hovedgård. Det var her han huset sin nyss utslippede venn Hans Nielsen Hauge (1771–1824). Tøyen solgte han i 1812 for å gi plass til Det Kongelige Frederiks Universitet. Men han eide mange andre gårder og led ikke for det. Ellers var han justisråd fra 1802 til 1812, en tittel man kunne kjøpe seg til.
Etter han ga seg som magistratspresident i 1815, kjøpte han Storøen gård (Hole) som ligger i Tyrifjorden, og flyttet hit med familien. Han døde i 1817 på besøk hos storebroren (Johan Randulf). thumb|[[Storøen gård (Hole) der Bull bodde fra 1815 til sin død i 1817.]]
Familie
thumb|[[Tøyen hovedgård der han bodde fra 1802 til 1812.]]
Han var sønn av kaptein Jørgen Andreas Bull (1703–1764) og Dorothea Catharina Wandal Randulf (1716–1763). Storebroren Johan Randulf Bull (1749–1829) var også jurist og den som i 1814 fikk i stand Høyesterett.
I 1781 giftet Johan (Lausen) seg med Charlotte Amalie Brix Bull (1763–1844), datter av sogneprest Jens Lemvig Bull (1727–1799) som var av samme Bullslekt. Deres sønn Jørgen Andreas Bull (1781–1816) var krigsassessor og druknet på isen i Tyrifjorden kort tid før Bull selv døde. Eiendommen (Storøen) forble i familiens eie til 1820.
Minne
Sorenskriver Bullsgate i Ålesund er oppkalt etter han.
ALC
ALC er blant annet forkortelse for
Fride Vullum-Bruer
Fride Vullum-Bruer (tidligere Fride Vullum, født 21. februar 1976 i Harstad) er en norsk forsker, tidligere førsteamanuensis ved NTNU, nå seniorforsker ved SINTEF Energi, og friidrettsutøver, som konkurrerer i langdistanseløp. Hun har representert SK Vidar og Strindheim IL.
Idrettskarriere
På nasjonalt nivå har hun flere medaljer fra NM i friidrett. Hun vant gull på 4 x 800 meter i NM i stafetter 2003 i Tønsberg. I NM i friidrett 2005 fikk hun sølv på 10 000 meter, bak Siri Merete Alfheim Espin, på tiden 35.35,08. Året etter, i 2006, ble det to medaljer; sølv på 10 000 meter, denne gang bak Kirsten Melkevik Otterbu, og bronse på halvmaraton. I tillegg fikk hun sølv i stafett i NM i terrengløp i Bergen, der Oslo 1 fikk sølv bak Møre og Romsdal. I NM 2007 fikk hun bronse på 2 km terrengløp.
Etter dette gikk det tre år før neste NM-medalje. I NM i friidrett 2010 fikk hun bronse på 10 000 meter med tiden 35.39,39. Kirsten Melkevik Otterbu vant gullet, foran Kjersti Karoline Danielsen. I 2010 vant hun Oslo Maraton, i sitt første maratonløp noen sinne. Oslo maraton hadde NM-status i 2010, så dette var hennes første individuelle NM-gull.
I NM i terrengløp 2011 fikk hun bronse i lang løype (6 km), med tiden 21.45,0, og i Oslo maraton 2011 fikk hun sølv på halvmaraton, bak lagvenninnen Tone Hjalmarsen. Vullum-Bruer løp på 1:17.21. I NM i terrengløp 2013 fikk hun sølv i lang løype.
Hun fikk sølv på 10 000 meter i NM i friidrett 2014, bak Kristin Størmer Steira, og hun kom på femteplass på 5000 meter. Året etter fikk hun sølv i NM i maraton 2015.
A-Ma-tempelet
A-Ma-tempelet, kantonesisk: Ma Kok Miu (tradisjonell kinesisk: 媽閣廟, forenklet kinesisk: 妈阁庙, jyutping: Maa1 Gok3 Miu6, pinyin: Māgé Miào. portugisisk: Templo de A-Má) er Macaos mest kjente tempel. Det ble bygd i 1488, under Ming-dynastiet, og er Macaos eldste tempel. Det ligger på vestsiden sør på Macaohalvøya, rett under Barra-høyden.
Det taoistiske tempelet er viet til gudinnen A-Ma, bedre kjent under navnet Mazu eller Tin Hau, som foretrekkes på Hongkong-siden av Perleelven. Hun skal ha hjulpet fiskere og handelsfolk på havet, til å komme trygt i havn. Det opprinnelige tempel var allerede på plass da portugiserne ankom på 1500-tallet, og tempelet gav antagelig byen dets navn. Dette er enda tydeligere i det kinesiske bynavnet: Aomen. Det kantonesiske navnet på byen er Ou Mun. Det er mulig at det portugisiske navnet Macai er avledet av svaret på spørsmålet: «Hvor er vi kommet nå»? Svar: «A-Ma gau» – A-Mau-viken.
Det nåværende tempel er antagelig fra 1600-tallet. Den årlige A-Ma-festivalen finner sted en gang i tidsrommet sent april – tidlig mai hvert år.
Dobbeltgjenger
Dobbeltgjenger (tysk: doppelgänger; engelsk (fra tysk): doppelganger; opprinnelig i form av «gjenferd, gjenganger») kalles personer som er så like hverandre av utseende at de kan tas for å være samme person, selv om de ikke er i slekt med hverandre.
Eneggede tvillinger kalles således ikke for dobbeltgjengere, til tross for at de ofte er veldig like hverandre utseendemessig. Forekomsten av dobbeltgjengere er vanligere i skjønnlitteraturen enn i virkeligheten. Dobbeltgjengere er populære i tegneserier, science fiction-filmer og videospill, og da ofte som en ond versjon av helten. I norsk mytologi er en vardøger en spøkelseaktig dobbeltgjenger som gjennomfører en levende persons handlinger fram i tid.
En person som med hensikt sminker og kler seg som en kjendis for å ligne denne, er ikke en dobbeltgjenger, men kalles en «look-alike» eller «wannabe». Også utkledde imitatorer kan bli svært lik en annen person.
Jesper Olsen (løper)
Jesper Olsen, eller Jesper Kenn Olsen, er en ultradistanseløper fra Danmark.
Utdanning
Olsen studerte jus i 1994-95 på Taarnbykollegiet sør i København.
Reisen
Olsen løp rundt i verden i 22 måneder, fra 1. januar 2004 til 23. oktober 2005 og fulgte en rute som besto av: London – København – Moskva – Vladivostok – (fly) – Niigata – Tokyo – (fly) – Sydney-Perth – (fly) – Los Angeles – Vancouver – New York – (fly) – Shannon – Dublin – (fly) – Liverpool – London.
Utstyr og support
Under det meste av løpeturen sprang han med en babyjoggevogn hvor han hadde mat, drikke, telt og annet utstyr. Mens han løp gjennom Russland, og halvparten av USA, ble han hjulpet av en støttebil som transportere dette for ham. Fra London til Sentral-Sibir ble han fulgt av Alexander Korotkov fra Russland, som hadde planlagt å løpe rundt i verden med Jesper, men ga opp i det sentrale Sibir.
Andre prestasjoner
Under løpet deltok, og vant, også Olsen Cliff Young Australian 6-day race, i november 2004, der han løp 756 km. Olsen vant også det sørafrikanske 6-dagersløpet i april 2008 med totalt 685 km.
Nåværende prosjekt
Jesper Olsen og Sarah Barnett løper nå en nord-sør rute som de la ut på 1. juli 2008. Ifølge nettstedet deres er, Nord-Sørløpets mål å fullføre en distanse på 40 000 km, og dermed gjør det til verdens lengste fullt gps-dokumenterte løp med god margin. En reise fra topp til bunn av kloden og tilbake, på tvers av fire kontinenter, flere kulturer, naturlige miljøer og et stort spekter av temperaturer og terreng.
Thorbjørn Bergersen
Thorbjørn Birger Bergersen (født 19. oktober 1930 i Oslo) er en norsk, pensjonert generalmajor og heraldiker. Han er kjent for å ha utformet heraldiske våpen, faner og medaljer for det norske Forsvaret.
Bergersen tok befalsskolen for Feltartilleriet. Han var deretter i Tysklandsbrigaden før han tok Krigsskolen, der han gikk ut i 1953. Han har også Hærens stabsskole, Forsvarets høgskole og U.S. Army Command and General Staff College.
Fra 1969 til 1971 var Bergersen adjutant for kong Olav. Han arbeidet også noen år i Forsvarsdepartementet. Bergersen tjenestegjorde fra 1980 til 1983 som sjef for Finnmark landforsvar. Fra 1983 til 1990, da han gikk av med pensjon, var han sjef for Distriktskommando Trøndelag.
Bergersen har også virket som heraldisk kunstner og fungerte som Forsvarets rådgiver i heraldikk, inntil oberst Jan Eide overtok vervet, og nå Claus Andreas Østby. Han har utarbeidet et stort antall avdelingsmerker, uniformsmerker, faner osv for Forsvaret. Han har også tegnet medaljer. Bergersen har også utformet uniformstegn og distinksjoner for statlige etater som Sivilforsvaret og Politi- og lensmannsetaten.
For sin heraldiske innsats for Forsvaret er Bergersen tildelt Forsvarets hederskors, Forsvarsmedaljen med laurbærgren og Hærens fortjenstmedalje. Han har også mottatt Den islandske falkeorden, Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden og USAs Legion of Merit.
Popaholic
Popaholic er et musikkalbum med Soda, utgitt i 2002. Dette er bandets siste plate.
Carsten Van Der Volsing
Han spilte gitar i det danske punkrock-bandet Brats fra 1980 til 1981 sammen med King Diamond og Hank Shermann. Sammen startet de Mercyful Fate i 1981, men Volsing ble skiftet ut rett etter de spilt inn sin første demo. Demoen er senere utgitt som musikkalbum under navnet Return of the Vampire.
Frente para la Victoria
Frente para la Victoria (spansk, Seiersfronten) også FPV er en sosialdemokratorientert argentinsk valgallianse. Formelt sett er det fremdeles en del av partiet Partido Justicialista. Det ledes av Cristina Fernández de Kirchner.
MAD (andre betydninger)
MAD kan referere til:
Frente para la Victoria
Frente para la Victoria ble grunnlagt i 2003 for å fremme Néstor Kirchner som presidentkandidat. På grunn av uoverensstemmelser internt i partiet kunne ikke Partido Justicialista stille til valg selv.
FPV gjorde et godt valg 23. oktober 2005 og fikk 50 og 127 valgte representanter (av 257) og 14 av 24 valgte senatorer (av 72).
Opposisjonen til FPV utgjørs hovedsakelig av støttespillerne til de tidligere presidentene Eduardo Duhalde og Carlos Menem. Mange av FPVs medlemmer selv støttet disse politikerne før Néstor Kirchner kom på banen.
Træleborg skole
Træleborg skole er en flerkulturell barneskole på Træleborg i Tønsberg. Skolen har et spesielt fokus på flerkulturelt arbeid blant elever og foresatte. Ca. 30% av elevene har minoritetsbakgrunn. Træleborg skole har rundt 300 elever i en alder fra fem til tretten år inndelt i første til syvende klasse. Etter syvende klasse fortsetter elevene på Byskogen ungdomsskole på Solvang. Træleborg skole disponererer også et stort uteområde med en nærliggende fotballbane.
1. august 2007 ble skolen utvidet med Regnbuen, som har ansvaret for mottak og opplæring i norsk for barn som kommer til kommunen, før de etter ett til to år overføres til en annen skole i nærheten av der de bor.
Saupstad skole
Saupstad skole er en tidligere barneskole på Saupstad i Heimdal bydel sør for Trondheim sentrum. Skolen hadde om lag 275 elever fordelt på syv trinn. Skolebygget var tegnet av arkitekt Knut Bergersen og ble åpnet i 1977, i likhet med de nærliggende byggene Huseby skole og Husebyhallen.
Historie
Skolen var en av flere som lå på en akse langs Saupstadområdet sammen med ungdomsskolen Huseby skole, Heimdal videregående skole og barneskolen Kolstad skole. I november 2015 vedtok formannskapet i Trondheim at det ble bygget en felles storskole for både Saupstad og Kolstad. På nabotomta ble Huseby skole revet sommeren 2015 til fordel for å gi tomt til et nybygg for Heimdal vgs og den nye Kolstad Arena, som stod ferdig i 2018.
Åbygda
Åbygda er ei bygd i Bindal kommune ca. 18 km fra kommunesenteret Terråk med om lag 100 innbyggere lengst sør i Nordland fylke på grensen til Trøndelag fylke. Hovednæringene er jordbruk og skogbruk. Turisme, som fiske i Åelva som er en del av Åbjøravassdraget (renner fra Åbjørvatnet) samt utleie av små og storviltjakt gir mange bønder gode ekstrainntekter.
Sportsfisket i elva har foregått siden 1890-tallet da britiske turister ferierte i bygda. De britiske turistene satte en del spor etter seg i bygda i form av bygninger etc. Stiftelsen av idrettslaget i 1929 kom som et resultat av en engelsk turists store sportsinteresse. Han arrangerte idrettsstevner i bygda om sommeren, og fristet med pengepremier der førstepremien kunne være det dobbelte av dagslønna eller mer. Premiene betalte han av egen lomme. På folkemunne var han bare kjent som Kaptein Rawson. Han var kaptein i Royal Navy og het Henry Christopher Shaw Rawson. Han var sønn av den britiske admiralen Harry Rawson.
Bygda hadde i sin tid både butikk og postkontor med postnummer 8942. Butikken ble lagt ned på 1960-tallet etter en større brann. Åbygda har siden 1895 hatt egen skole, som de siste årene har vært en såkalt friskole. Det ble bestemt å legge ned skolen fra høsten 2008 etter 113 års drift grunnet sviktende elevtall. I 1955 stod kirkegården klar til bruk. Frem til da hadde man gravlagt alle på kirkegården ved Vassås kirke.
Fylkesvei 1 (Nordland) (FV 1) starter på Terråk og går via Helstad til Fuglstad i Åbygda. Veien fikk i 2001 fast veidekke (asfalt) helt opp til Fuglstad.
Ctenisophanes
Ctenisophanes er en slekt av små, rødlige eller brunlige biller som blit plassert i familien kortvinger.
Utseende
Små, brune køllebiller. Hodet er omtrent så langt som bredt, fasettøynene er middelsstore og rundet utstående. Antennene er lange og kraftige, lett kølleformede med et langt, ytterste ledd. Brystskjoldet (pronotum) er omtrent så langt som bredt, vanligvis bredest foran midten. Dekkvingene er runde i omriss, mye bredere enn brystskjoldet. De to fire bakerste bakkroppsleddene stikker ut bak dekkvingene. Beina er ofte forholdsvis lange og kraftige, gjerne med fortykkede lår.
Utbredelse
Slekten er utbredt på Madagaskar.
Zala (elv)
Zala er en elv i det vestlige Ungarn. Den er 126 kilometer lang og drenerer et område på 5,737 km².
Zala springer ut fra det skogkledde høylandet i grenseregionen mellom Ungarn og Slovenia, en kilometer øst for den slovenske grensen. Dette kuperte landskapet danner vannskillet mellom Zala og nedslagsfeltet til Rába, som renner nordover. Etter omtrent 25 kilometer østover forlater elven fylket Vas nær Felsőjánosfa og flyter derfra gjennom Zala fylke. Fra fylkessetet Zalaegerszeg strømmer elven i en nordøstlig retning. Nord for Zalaszentgrót svinger elven i en stor bue mot sør og følger terrenget i Zala-åsene (Zalai-dombság) mot sør. Etter omtrent 50 kilometer nås sumpområdet Kis-Balaton nær Zalavár, og elva drenerer mot nordøst gjennom engene og sumplandskapet inn i den vestlige bredden av Balatonsjøen ved Keszthely. Her danner elva et kort stykke grensen til fylket Somogy.
Zala har gitt navn til fylket med samme navn, samt en rekke steder med forbindelse til elva.
Det finnes en kanalforbindelse, Principális csatorna (ikke seilbar), mellom Zala og elva Mur.
Martin Monsen
Martin Monsen (født 29. desember 1864, død 1952) fra Løten ble skytterkonge på Landsskytterstevnet i Øystese i Hardanger i 1904. Han mottok dermed det siste kongetroféet fra Kong Oscar II. Han representerte Gjøvik & Brusveen skytterlag da han ble skytterkonge, senere representerte han Trondhjems skytterlag, hvor han også var formann i over 20 år. Han er belønnet med Skyttervesenets fortjenstmedalje for sin innsats for skyttersaken.
Frankrike under EM i svømmesport 2018
Frankrike deltok under EM i svømmesport 2018 i Glasgow i Storbritannia fra 3. til 12. august 2018.
Sande dansefestival
Sande dansefestival er en festival med vekt på country og dansebandmusikk, den blir arrangert på Sande i Gaular kommune, Sogn og Fjordane. Første gang den ble arrangert var i 2006. Festivalen har egen camping nær festivalområdet, og underholdningen foregår på to scener.
Artister
Liste over noen av artistene som har deltatt på festivalen:
986 Amelia
986 Amelia er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 19. oktober 1922 av Josep Comas Solá fra Observatori Fabra i Barcelona. Den er oppkalt etter Solás kone.
Tore Nilsen (født 1962)
Tore Nilsen (født 14. september 1962) er en tidligere norsk fotballspiller. Han spilte for Vålerenga i sesongene 1985-1986. Han tapte cupfinalen mot Lillestrøm i 1985.
Krypskyttere (andre betydninger)
Krypskyttere har flere betydninger:
Hellmuth Reinhard
Hellmuth Reinhard også kjent som Hermann Gustav Hellmuth Patzschke (født 24. juli 1911 i Unterwerschen i Tyskland, død 2002 eller senere) var en tysk jurist og SS-offiser. Han skiftet navn fra Patzschke til det mer germansk-klingende Reinhard i april 1939. Reinhard var sjef for Gestapo i Norge 1942–1945. Som Gestapo-sjef beordret han blant annet likvideringer, og han organiserte deportasjonen av de norske jødene. Ved å bytte navn levde han som fri mann før han i 1964 ble avslørt av vesttysk politi og ble dømt til fem års fengsel for krigsforbrytelser.
Bakgrunn
Reinhard gikk i mars 1933 inn i SS med medlemsnummer 121174, og han ble kort tid etter medlem av NSDAP. Mens han studerte juss hadde han praksis hos Reichsführer-SS Sicherheitsdienst i Leipzig fra 1935. Senere tjenestegjorde han ved SDs hovedkontor Reichssicherheitshauptamt. I 1939 ble han overført til Sicherheitspolizei. Han søkte seg ved flere anledninger til Waffen-SS, men ble avvist blant annet på grunn av en skade. Fra august 1940 arbeidet han i Amsterdam ved sentralkontoret for jødisk utvandring fra Nederland. Han kom til Norge i januar 1942 og tjenestegjorde i SD avdeling IV, kjent som Gestapo.
Gestapo-sjef i Norge
Reinhard var Gestapo-sjef i Norge (regionsjef i Oslo ifølge Kristian Ottosen ) og Heinrich Fehlis' nestkommanderende fra januar 1942 til 1. februar 1945. Reinhard hadde da rang som SS-Hauptsturmführer tilsvarende kapteins nivå eller SS-Sturmbannführer fra 21. juni 1943 tilsvarende majors grad i militæret. Fra sommeren 1944 ble det ikke avholdt rettssak mot motstandsfolk. Dommer, også dødsdommer, ble i stedet avsagt administrativt av Fehlis eller Reinhard. Som Gestapo-sjef bestemte Reinhard at arrestanter skulle inndeles i grupper, der de som hadde drevet sabotasje mot okkupasjonsmakten, samt jøders kartotekkort skulle merkes «KZ» og «NN». Siegfried Fehmer, leder for avdeling IV N (Nachrichten, efterretninger), var Reinhards nærmeste underordnete. Fehmer ble i Norge dømt til døden og henrettet.
Det var Reinhard som varslet Gestapo i Stettin om at 532 jøder var på vei med DS «Donau» 26. november 1942. Med på «Donau» var en skrivemaskin som skulle brukes til å sette opp navneliste over jødene om bord. Reinhard poengerte i telegrammet til Stettin at skrivemaskinen skulle returneres til Oslo. I februar 1945 ble Reinhard sendt til Reichenberg for å lede Gestapo der. Ifølge Odd Bergfald ble han sendt fra Norge for å organisere Werwolf-bevegelsen, ifølge krigsleksikonet fordi han røk uklar med Fehlis.
Kristian Ottosen beskriver Reinhard som hovedansvarlig for deportasjonen av de norske jødene. Det er uklart om Adolf Eichmann ga direkte ordre til tyske myndigheter i Oslo. Ifølge Ottosen hadde Eichmann satt de norske jødene på vent fordi det var vanskelig med togtransport gjennom Sverige, og det også var svært få jøder i Norge. Ottosen skriver at Eichmann aldri kontaktet Reinhard om de norske jødene, i stedet tok Reinhard selv initativet på bakgrunn av Hitler-regimets overordnete planer for jødene i Europa. Reinhard sa i rettssaken etter krigen at aksjonen mot jødene i Norge var en av flere «dumheter av Terboven» og at han selv ikke hadde noe jødeaksjonen å gjøre. Ved rettsoppgjøret forhørte Odd Bergfald selv Fehmer som innrømmet at han visste at jødene skulle «likvideres i Tyskland». Gasskamrene fikk Fehmer vite om etter krigen, men det «kom ikke overraskende på ham». Bergfald mente derfor det var merkelig at Fehmers overordnete var uvitende om dette.
Reinhard bodde sammen med kollegaen Ernst Weiner i en rekvirert skipsredervilla i Tennisveien på Slemdal. Flere ganger avla Reinhard besøk i ungdomsavdelingen på Grini, der han blant andre møtte Rolf Grüner-Hegge jr (1925-2017) som var blitt arrestert alt som 16-åring og kraftig torturert. Et par år senere ble han satt på frifot, og Reinhard inviterte unggutten til å besøke seg i Tennisveien. Dette gjorde Grüner-Hegge i håp om å være til hjelp for andre fanger. Reinhard serverte middag før han satte seg til å skyte småfugl som kom inn på tomten, og servere hanen gryn dynket med likør til han vaklet beruset rundt i høneflokken sin. En dag fortalte en forgrått Reinhard at han hadde latt Milorg-mannen Arne Laudal skyte, selv om Laudal hadde «en hyggelig kone».
Etter krigen
Ved krigens slutt var han i Slesvig-Holstein der han under navnet Patzschke ble løslatt av britiske okkupasjonsmyndigheter, og han holdt skjult sin bakgrunn fra SS. Etter krigen tok han i bruk sitt fødenavn Hermann Gustav Hellmuth Patzschke og gjenopptok kontakten med kone og barn, og han bodde sammen med familien fra 1949. Han giftet seg på nytt med sin kone som da var offisielt enke etter at «Reinhard» var erklært død i 1951. Fra 1949 arbeidet han i et tidsskriftforlag i Heidelberg og ble i 1964 leder av forlaget August Lutzeyer i Baden-Baden. Da det tyske kontoret for oppsporing av krigsforbrytere i Ludwigsburg gransket Gestapo-sjefen i Norge oppdaget de at «enken» hadde giftet seg med en mann med samme fødenavn som Reinhard. En periode etter krigen var han under sitt gamle navn også ansatt som funksjonær hos de amerikanske okkupasjonsstyrkene i Tyskland.
Rettsoppgjør
I desember 1964 ble han arrestert og stilt for retten i Baden-Baden i 1967. De norske justisdepartementet oppnevnte Henry Ormond som hjelpeanklager. Tiltalen gjaldt mord og medvirkning til mord. Magne Skodvin fikk ikke stille som vitne, men forsynte Ormond med underlagsmateriale. Forsvareren ønsket å føre Willy Brandt, Tysklands daværende utenriksminister, som vitne, mens aktoratet ønsket å føre Wilhelm Canaris' nevø som vitne. Begge ble avslått av retten. Hans S. Jacobsen fikk heller ikke stille som vitne for forsvaret. Påtalemakten førte Hans Latza, SS-dommer i Oslo, som vitne.
Tiltalens punkt III gjaldet drapet på hotelleier Olav Sanden i Hokksund som Reinhard ifølge tiltale og vitner drepte selv. Drapet på hotelleier Sanden skjedde i forbindelse med Eiker-razziaen 26. oktober 1944. Klaus Grossmann, sjef for Sipo i Drammen, hadde på forhånd satt opp en liste på fire personer som skulle skytes på stedet, blant dem Sanden. En nervøs soldat hadde skutt og drept en annen person, og Reinhard lot være å skyte den fjerde på listen fordi kvoten var oppfylt. Hotelleier Sanden var ikke tilsluttet noen illegal virksomhet og var ikke bevæpnet da han ble skutt og drept. General Tittel hadde stilt 5000 Wehrmacht-soldater til Reinhards disposisjon ved Eiker-razziaen.
Drapet på hotelleier Sanden og deportasjonen av jødene ble ansett som foreldet og ble ikke lagt til grunn i dommen i Schwurgericht (tilsvarer omtrent lagmannsrett i Norge). Dommen ble anket til høyesterett i Karlsruhe, den tyske anklageren mente drapet på hotelleier Sanden var overlagt og at Reinhard umulig kunne være ukjent med konsekvensen av deportasjonen. Høyesterett avviste anken for tiltalepunktet som gjaldt deportasjonen (retten mente at Reinhard ikke visst at Auschwitz var en tilintetgjørelseleir), men sendte Sanden-saken tilbake til ny behandling i Schwurgericht.
Han ble 30. juni 1967 dømt til fem års fengsel for medvirkning til mordene under operasjon «Blumenpflücken» i 1944. Reinhard ble også funnet skyldig etter tiltalen for drapet på hotelleier og for deportasjonen av de norske jødene. Ifølge retten kunne han ikke dømmes fordi straffekravene for deportasjonene var foreldet (etter 15 år). Retten mente det var klart at Reinhard hadde medvirket til deportasjonene, og at Reinhard måtte forstå hvilken skjebne som ventet jødene og han hadde selv skrevet i telegram at jødene skulle sendes «nach Auschwitz» (til Auschwitz). Drapet på Sanden var ikke «kvalifisert» mord etter tysk strafferett fordi Sanden måtte ha forstått at han ville bli drept og dermed var saken foreldet etter 15 år. Han slapp ut i 1970.
Rettssaken ble fulgt med stor interesse i Norge og flere aviser hadde korrespondenter til stede. Aftenpostens korrespondent Odd Bergfald ga etter rettssaken ut bok. Arbeiderbladet mente at dommen var «skandaløs» mild. Advokat Sven Arntzen var også misfornøyd med den milde dommen. Bergfald skrev at dommen i Schwurgericht «var uhyre mild, men premissene var sterke».
Taipa
Taipa (kinesisk: 氹仔 / 榃仔 / 凼仔, minnan: , kantonesisk: Tam Chai, pinyin: Tanzai) er en øy på Kinas kyst i Perleflodens munning mot Sør-Kina-havet. Den er del av Macao, og har på grunn av landreklamasjon i 1990-årene og 2000-årene landforbindelse med Coloane, den sørligste av de macanesiske øyene. Da portugiserne først kom til Macao var Taipa to øyer. Men over århundrene førte Perlefloden med seg så meget avleiringer at de to øyene grodde sammen til én.
Taipa livnærte seg lenge med andegårder og fiskeri, og ved produksjon av fyrverkeri. Men den voldsomme befolkningstilveksten i Macao, tre broer og Macaos flyplass ved øyas østende er øya blitt svært urbanisert tildels med store skyskrapere. Det pågår en storstilt utbygning av Taipa by midt på øya. Men samtidig er barokkirker og buddhistiske og taoistiske templer særlig i Taipa landsby blitt tatt vare på.
Mina herrar
Mina herrar er et samlealbum av den finlandssvenske visesangeren Dan Berglund, utgitt på CD av MRN i 1999. Albumet inneholder låter fra Berglunds første og tredje album, viser fra tiden 1972 - 1979.
Østerrike under EM i svømmesport 2018
Østerrike deltok under EM i svømmesport 2018 i Glasgow i Storbritannia fra 3. til 12. august 2018.
Ingvard Thune
Ingvard Thune (født 9. desember 1880, død 1938) fra Alen ble skytterkonge på Landsskytterstevnet i Harstad i 1905. Det var kun 195 deltagere på dette stevnet, og er det laveste deltakerantallet på noe landsskytterstevne.
Tomomi Okazaki
Tomomi Okazaki (japansk 岡崎朋美, født 7. september 1971 på Hokkaido) er en japansk skøyteløper. Hun tok bronsemedalje på 500 m i OL 1998 i Nagano. Åtte år senere kom hun på fjerdeplass på samme distanse under OL 2006 i Torino.
Hun har også tre bronsemedaljer på 500 meter fra VM enkeltdistanser, fra 1996, 1998 og 1999.
Luís Fróis
Luís Fróis (født 1532 i Lisboa i Portugal, død 8. juli 1597) var katolsk prest tilhørende jesuittordenen og misjonær i Japan.
REU
REU kan referere til:
Luís Fróis
Han ble jesuitt i 1548 og kom til Japan i 1563. I 1564 kom han til Kyoto og møtte Ashikaga Yoshiteru som var shogun på den tiden. I 1569 ble han venn med Oda Nobunaga og bodde i hans residens i Gifu mens han forfattet bøker.
Blant hans verker er en bok om Japans historie, Nihonshi.
Paul Häckel
Paul Häckel var en tysk skihopper fra Oberwiesenthal. Han ble nummer 10 i VM i Zakopane i 1939, og nummer 12 i VM i Cortina d'Ampezzo i 1941 som etter krigen ble annullert. Häckel ble nummer 3 i skiflygingsrennet i Planica i 1940. Han ble i 1939 den første tysker (utenom Sepp Bradl, som var østerriker men konkurrerte for Tyskland etter at Østerrike var blitt annektert 12. mars 1938) som hoppet over 100 meter på ski.
Mathilda May
Mathilda May, født Karima Mathilda Haïm 8. februar 1965 i Paris, er en fransk skuespillerinne.
Hun er datter til manusforfatteren Victor Victor Haïm og den svenske ballettdanserinnen og koreografen Margareta Hanson.
Lars Amréus
Lars Amréus (født 11. juli 1964 i Åtvidaberg) er en svensk arkeolog og riksantikvarie.
Grillstadtunnelen
Grillstadtunnelen er en veitunnel med to løp på europavei 6 i Trondheim, Den går under Nedre Charlottenlund i Trondheim mellom Grillstad og Ranheim. Tunnelen er utstyrt med lys og ventilasjon, og har nødtelefoner og brannslukningsutstyr. Fra 1989 gikk det trafikk i begge retninger i det søndre tunnelløpet, og i 2002 ble også det nordre tunnelløpet åpnet.
Joumana Haddad
Joumana Haddad (født 6. desember 1970 i Beirut) er en poet, oversetter, forfatter og journalist fra Libanon.
Haddad, som skriver på arabisk, har publisert et dusin diktsamlinger som er oversatt til flere språk og hun har vunnet flere litterære utmerkelser, blant annet den arabiske Press Award (2006), NordSud International Poetry Prize (2009) og Metropolis Award for Arab Writers (2010). I august 2010 mottok hun den italienske prisen Rodolfo Gentili. Haddad snakker syv språk flytende, og har oversatt flere litterære verk, blant annet en antologi av moderne libanesisk poesi til spansk som har blitt publisert i Spania og flere latinamerikanske land. Haddad er leder av den kulturelle delen av avisen An Nahar, og har administrert den litterære prisen International Prize for Arabic Fiction (IPAF) fra 2007 til 2011, hvor hun også er en del av styret.
Haddad er også redaktør for det litterære kunst-magasinet Jasad, et kontroversielt arabisk magasin, der hun fokuserer på tekster og bilder av menneskekroppen. Hun har også intervjuet mange kjente internasjonale forfattere, deriblant Umberto Eco, Paul Auster, Jose Saramago, Peter Handke og Elfriede Jelinek. I 2009 skrev Haddad manuset til filmen Qu'est ce qui passe se? sammen med den libanesiske regissøren Jocelyne Saab. Haddad hadde også en rolle i en dokumentar om den palestinske poeten Mahmoud Darwish.
I juli 2013 ble hun nominert æres ambassadør for kultur og menneskerettigheter ved byen Napoli i middelhavsregionen.
Årets Peer Gynt
Prisen er oppkalt etter hovedpersonen i Henrik Ibsens dramatiske dikt Peer Gynt fra 1867. Den har møtt kritikk for å fremme et feilaktig bilde av Ibsens Peer Gynt-skikkelse, som i diktet blir framstilt som en umoralsk egoist.
Historie
Ifølge statuttene tildeles prisen «personer eller institusjoner som har markert seg på en positiv måte på det samfunnsnyttige plan, og som har gjort Norge kjent i utlandet.»