cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lev Tolstoj
Religiøse og politiske overbevisninger
Under bokseropprøret i Kina hyllet Tolstoj bokserne. Han var strengt kritisk til overgrepene begått av russerne, tyskerne og andre vestlige tropper. Han anklaget dem for å drive slakting da han hørte om plyndringer, voldtekter og drap, i det han så som kristen brutalitet. Tolstoj utpekte også de to monarkene Nikolaj II av Russland og Wilhelm II av Tyskland som ansvarlige for overgrepene. Blant litteraturen man vet Tolstoy leste, er verkene til den kinesiske tenkeren og filosofen Confucius.
Onryō
Onryō (怨霊) er i japansk mytologi hevnfulle spøkelser. Onryō er som oftest jenter eller unge kvinner som beveger seg sakte og i spasmer. Men mannlige onryō finnes også i fortellinger og vektlegger ofte ære mer. Det sies at disse åndene blir til når en person blir myrdet på en veldig ondskapsfull måte eller har blitt sviktet, men kan også ha dødd av selvmord. Når onryō viser seg frem ser de ut slik som de gjordet da de døde. Onryō kan blant annet prøve på å la offrene deres lide så lenge som mulig før de dreper dem og besøker dem gjerne over flere år. De kan også kaste forbannelser på mennesker og plasser de besøker. Det er typisk for denne type spøkelser å ikke skille mellom skyldige og uskyldige ofre, i tillegg til å ikke bli lett tilfredstilt. I motsetning til mange andre yūrei typer har de tedens til å aldri komme over hevnfølelsen sin og forbannelsene de kaster vil ikke alltid forsvinne selv om spøkelset har forlatt plassen. De fleste spøkelsestypene i japansk mytologi pleier bare å hjemsøke enkelt personer og plasser en kort periode før de kan returnere til graven sin og hvile i fred. Ofte er kjærlighet som blir om til sterk sjalusi det som driver dem i stedet for hevn og hat i seg selv.
Underholdning
Fortellingen om spøkelset Oiwa som ble mishandlet av den grådige ektemannen sin er en av de mest kjente onryō-fortellingene i Japan. Fortellingen har blitt nevnt i både filmer, bøker, japansk teater (kabuki) og ukiyo-e (japansk bildekunst). En av filmene het «Yotsuya Kaidan». Det finnes ulike versjoner av fortellingen og i de fleste fortellingene handler det om Oiwa som er gift med en mann som blir lei av henne og er utro. Han prøver å bli kvitt henne for å kunne gifte seg med en annen kvinne og forgifter henne. Giften gjør ansiktet hennes vansiret. Etter Oiwa dør hjemsøker hun den tidligere ektemannen sin som hevn. Om hun blir drept direkte eller indirekte av mannen varierer i de ulike versjonene av fortellingen.
Lev Tolstoj
Religiøse og politiske overbevisninger
Tolstoj ble begeistret over den økonomiske tenkningen til Henry George og innlemmet det bifallende i senere arbeider som Oppstandelse, en bok som spilte en viktig rolle da den russisk-ortodokse kirken besluttet å ekskommunisere ham i 1901.
I 1908 skrev Tolstoy Et brev til en Hindu hvor han skisserte sin tro på ikkevold som et middel for India til å oppnå uavhengighet fra det britiske kolonistyret. I 1909 falt en kopi av brevet i hendene på Mohandas Gandhi, som jobbet som advokat i Sør-Afrika på den tiden, og i som var i ferd med å bli en aktivist. Tolstojs brev var viktig for Gandhi som skrev til den berømte forfatteren for å bekrefte at han var den virkelige forfatteren, noe som førte til ytterligere korrespondanse dem imellom. Da han leste Tolstojs Guds rike finnes hos deg ble Gandhi også overbevist om å unngå vold og omfavne ikkevoldelig motstand, en gjeld Gandhi anerkjente i sin selvbiografi. Der kaller han Tolstoj "den største apostel for ikkevold som nåtiden har produsert". Korrespondansen mellom Tolstoj og Gandhi skulle bare vare et år, fra oktober 1909 til Tolstojs død i november 1910, men førte til at Gandhi ga navnet Tolstojkolonien til sitt andre ashram i Sør-Afrika. I tillegg til ikkevoldelig motstand delte de to mennene en felles tro på verdien av vegetarianisme, gjenstand for flere av Tolstojs essays.
Tolstoj ble også en stor tilhenger av esperantobevegelsen. Tolstoj var imponert over den pasifistiske troen til dukoborserne og brakte oppmerksomhet om forfølgelsen av dem til det internasjonale samfunnet etter at de brente sine våpen i en fredelig protest i 1895. Han hjalp dukoborserne til å migrere til Canada. I 1904, under den russisk-japanske krig, fordømte Tolstoj krigshandlingene og skrev til den japanske buddhistiske presten Soyen Shaku i et mislykket forsøk på å få til en felles pasifistisk uttalelse.
NM i bandy 1970
'''Det 53. Norgesmesterskapet i bandy – 1970'''
Sluttspillagene markert med grønn bakgrunn.
Sluttspill
Nadderud stadion, Bærum, 22. februar 1970. Målscorere:
Christoph Blocher
Christoph Blocher (født 11. oktober 1940 i Schaffhausen) er en sveitsisk politiker og tidligere medlem av den sveitsiske regjering, Forbundsrådet. Blocher har doktorgrad i jus og er milliardær. Han bygde opp formuen sin gjennom et firma i kjemibransjen, og har senere overlatt driften til sine barn. Han satt i regjeringen fra 2003 til slutten av 2007.
Blocher var leder for Schweizerische Volkspartei (SVP) i kantonen Zürich i perioden 1997–2003 og var minister for Justis- og politidepartementet fra 1. januar 2004 til 1. januar 2008. Han har siden åttitallet opptrådt som partiets frontfigur, og blir oppfattet som en svært kontroversiell politiker. Derfor lot parlamentet være å gjenvelge ham som justisminister etter valget i 2007, på tross av at partiet hans hadde fått økt oppslutning.
Blochers kjernesaker:
Delias belladonna
Delias belladonna er en dagaktiv sommerfugl i gruppen hvitvinger.
Delias belladonna finnes sørøst i Asia.
Utseende
Sommerfuglene skiller seg fra de fleste andre insektene ved at munnen ikke har kjever og lepper, men en lang sugesnabel (proboscis) mellom palpene. Den er rullet opp i en spiral, mellom palpene, under hodet, når den ikke er i bruk. Antennene er trådformet og består av sylindriske ganske like ledd. Antenneklubben er flat eller skålformet slik som hos alle dagsommerfuglene. På beina finnes også sanseorgan som gir informasjon om hva sommerfuglen sitter på. Hunner bruker disse sansene for å finne riktig næringsplante, hvor den kan legge sine egg. Kroppen har et ytre skjelett (hudplater) som holder de bløte indre organer på plass. Det ytre hudskjelettet er bygd opp for det meste av kitin.
Bakkroppens indre organer består av fordøyelsesorganer, forplantningsorganer og åndedrett. Åndedrettet hos sommerfugler foregår ikke ved lunger, men ved at luft hentes inn og ut av kroppen gjennom små hull i hudskjelettet (spirakler). I kroppen er det et svært finmasket system av trakéer som leder oksygenet til kroppens vitale deler. En blodvæske som sirkulerer i kroppen, pumpes rundt av et avlangt rørformet hjerte. Brystpartiet består for det meste av vingenes muskulatur. Sanseorganer, for syn, smak og lukt er stort sett plassert i hodet. Nervesystemet består av en bukmarg med to nervestrenger og én nerveknute (ganglion) i hvert kroppssegment. Den første nerveknuten, som ligger foran munnåpningen, er spesielt stor og omtales som hjerne.
Larven har generelt tykk hud og er ganske hardføre. Hodet, brystet og bakkroppen er sammenvokst uten noen oppdeling.
Larvene ånder gjennom traké-åpninger i hudskjelettet (spirakler), langs kroppens sider.
Puppen er plassert stående eller oppreist, og er festet i anal-enden mot underlaget. Den holdes oppe ved et magebelte av spinntråder. Den har én spiss i hodeenden, ikke to som hos svalestjerter.
Levevis
Om natten og i overskyet vær hviler sommerfuglen. Vingene holdes sammenlagt opp og ut fra kroppen, noe som gir sommerfuglen en viss kamuflasje og beskyttelse. De voksne lever av nektar de suger opp fra blomstene på ulike planter (urter). Sugesnabelen, på hodets underside, gir sommerfuglen mulighet til å nå inn i dype blomster for å suge til seg nektar. Sugesnabelen gjør at sommerfugler er avhengig av flytende føde.
Paringen skjer ved sammenkobling mellom de to kjønnene. Eggene legges direkte på næringsplanten.
Larven er radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Den lever som plantespiser på plantene Loranthus longiflorus og Loranthus vestitus.
Larvens kroppstemperatur er mellom 35 og 38 grader C°. Ved lavere temperatur blir larven inaktiv. Derfor krever larver hos dagsommerfugler gjerne sollys for å være aktive. Om det blir for varmt regulerer larven temperaturen ved å oppsøke skygge.
Systematisk inndeling
Papilio belladonna D. b. lugens Jordan, 1925 D. b. horsfieldi Gray D. b. ithiela Butler D. b. hedybia Jordan, 1925 D. b. endoi Yagishita, 1993 D. b. yukaae Nakano, 1993 D. b. malayana Pendlebury, 1933 D. b. chrysorrhoea Vollenhoven D. b. surprisa Martin
Harald Szeemann
Harald Szeemann (født 11. juni 1933 i Bern, død 18. februar 2005 i Ticino) var en sveitsisk kunsthistoriker og kurator.
Szeemann arbeidet som kurator ved Kunsthalle i Bern fra 1961 til 1969, hvor han produserte flere banebrytende utstillinger. I 1972 ble han den hittil yngste kunstneriske leder av den viktige, internasjonale kunstutstillingen documenta («documenta 5») i den tyske byen Kassel. I 1980 opprettet Szeemann Aperto-utstillingen for yngre kunstnere ved Veneziabiennalen, og han var hovedkurator for Veneziabiennalen to ganger, i 1999 og 2001.
Hans-Rudolf Merz
Hans-Rudolf Merz (født 10. november 1942) er en sveitsisk politiker som i 2003 ble medlem av Forbundsrådet (Bundesrat, dvs. regjeringen). I 2004 ble han finansminister i Sveits. Han er hjemmehørende i Beinwil am See i kanton Aargau.
Merz representerte partiet Freisinnig-demokratische Partei der Schweiz (FDP) fram til 28. februar 2009, da dette partiet ble slått sammen med Sveits' Liberale Parti (LPS) til FDP. Die Liberalen, som han nå representerer. Han har vært finansminister siden 2004. Søndag 21. september 2008 ble han rammet av et hjerteinfarkt, hvorpå han omgående gjennomgikk en bypass-operasjon og lå 3 dager i kunstig koma på Bern universitetssykehus. Justis- og politiminister Eveline Widmer-Schlumpf fungerte som finansminister inntil Merz kunne gjenoppta sitt embete vel 5 uker senere, den 3. november.
I kalenderåret 2009 «amterte» Merz som sveitsisk forbundspresident. (Vervet går på rundgang mellom regjeringens medlemmer.)
I 2010 holdt Merz et innlegg i det sveitsiske parlamentet som ble kjent utover landegrensene fordi Merz brøt sammen i latter over det byråkratiske språket i innlegget han skulle fremføre. Han opplyste mellom latteranfall at han ikke selv forstod hva han leste opp; årsaken var at teksten var skrevet i en snirklete kansellistil.
Delias descombesi
Delias descombesi er en dagaktiv sommerfugl i gruppen hvitvinger.
Delias descombesi finnes helt sørøst i Asia.
Utseende
Sommerfuglene skiller seg fra de fleste andre insektene ved at munnen ikke har kjever og lepper, men en lang sugesnabel (proboscis) mellom palpene. Den er rullet opp i en spiral, mellom palpene, under hodet, når den ikke er i bruk. Antennene er trådformet og består av sylindriske ganske like ledd. Antenneklubben er flat eller skålformet slik som hos alle dagsommerfuglene. På beina finnes også sanseorgan som gir informasjon om hva sommerfuglen sitter på. Hunner bruker disse sansene for å finne riktig næringsplante, hvor den kan legge sine egg. Kroppen har et ytre skjelett (hudplater) som holder de bløte indre organer på plass. Det ytre hudskjelettet er bygd opp for det meste av kitin.
Bakkroppens indre organer består av fordøyelsesorganer, forplantningsorganer og åndedrett. Åndedrettet hos sommerfugler foregår ikke ved lunger, men ved at luft hentes inn og ut av kroppen gjennom små hull i hudskjelettet (spirakler). I kroppen er det et svært finmasket system av trakéer som leder oksygenet til kroppens vitale deler. En blodvæske som sirkulerer i kroppen, pumpes rundt av et avlangt rørformet hjerte. Brystpartiet består for det meste av vingenes muskulatur. Sanseorganer, for syn, smak og lukt er stort sett plassert i hodet. Nervesystemet består av en bukmarg med to nervestrenger og én nerveknute (ganglion) i hvert kroppssegment. Den første nerveknuten, som ligger foran munnåpningen, er spesielt stor og omtales som hjerne.
Larven har generelt tykk hud og er ganske hardføre. Hodet, brystet og bakkroppen er sammenvokst uten noen oppdeling.
Larvens hode består av en hard hodekapsel med noen punktøyne. Under øynene er det noe små antenner larven bruker til å finne riktig føde. Like bak hodet er bryststykket, som består av tre sammenvokste ledd, Bryststykket har tre par bein. Lengre bak har larvene noen bukføtter, som ikke er egentlige bein, men utvekster larven kan bruke til å holde seg fast. Lengst bak har den en analfot. Larvens bakkropp består nesten bare av fordøyelsessystemet. Dette er ganske kort og mye av maten larven spiser passerer før all næringen er tatt opp. Avføringen kommer ut som små kuler helt bakerst på kroppen.
Larvene ånder gjennom traké-åpninger i hudskjelettet (spirakler), langs kroppens sider.
Levevis
Om natten og i overskyet vær hviler sommerfuglen. Vingene holdes sammenlagt opp og ut fra kroppen, noe som gir sommerfuglen en viss kamuflasje og beskyttelse. De voksne lever av nektar de suger opp fra blomstene på ulike planter (urter). Sugesnabelen, på hodets underside, gir sommerfuglen mulighet til å nå inn i dype blomster for å suge til seg nektar. Sugesnabelen gjør at sommerfugler er avhengig av flytende føde.
Paringen skjer ved sammenkobling mellom de to kjønnene. Eggene legges direkte på næringsplanten.
Larvens kroppstemperatur er mellom 35 og 38 grader C°. Ved lavere temperatur blir larven inaktiv. Derfor krever larver hos dagsommerfugler gjerne sollys for å være aktive. Om det blir for varmt regulerer larven temperaturen ved å oppsøke skygge.
Delias descombesi tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der sommerfuglens indre og ytre organer endres. Larvens bøyelige og myke kropp omdannes til en puppe med et hardt skall. Når skallet er hardt begynner omdanningen fra larve til den voksne (imago) sommerfuglen. De indre organer brytes i varierende grad ned til en cellemasse. En omorganisering skjer og dyret bygges opp igjen.
Systematisk inndeling
Pieris descombesi D. d. eranthos Fruhstorfer, 1905 D. d. lydia Fruhstorfer D. d. adonarensis Rothschild, 1925 D. d. trig D'Abrera, 1982
Eliteserien i ishockey
Eliteserien i ishockey kan sikte til:
Joseph Deiss
Joseph Deiss (18. januar 1946) er sveitsisk politiker og medlem av Christlichdemokratische Volkspartei der Schweiz (CVP). Fra 1999 til 2006 var han medlem av Forbundsrådet (Sveits' regjering), hvor han var utenriksminister i perioden 1999-2002 og næringsminister i perioden 2003–2006 og forbundspresident (Bundespräsident) i 2004.
Ar Horqin-banneret
Ar Horqin-banneret (kinesisk: 阿鲁科尔沁旗; pinyin: Ālǔkē'ěrqìn Qí) er et banner (fylke) i byprefekturet Chifeng i den autonome region Indre Mongolia i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen er på 297,595 innbyggere i 1999.
Samferdsel
Kinas riksvei 303 løper fra Ji'an i Jilin til Xilinhot i Indre Mongolia.
Barreiras do Piauí
Barreiras do Piauí er en kommune i delstaten Piauí i nordøstregionen av Brasil.
Bø Taekwondo
Bø Taekwondoklubb ble stiftet i 1987 av Master So Deok Seob.
Klubben holder til i Bø i Telemark, og består av elever fra ungdomsskolen, videregående skole og Høgskolen i Telemark.
Bø Taekwondoklubb er medlem av Norges Kampsportforbund (NKF), World Taekwondo Federation (WTF) og Traditional Taekwondo Union (TTU)
Barro Duro
Barro Duro er en kommune i delstaten Piauí i nordøstregionen av Brasil.
Röda holme
Röda holme er et tettsted i Kungsbacka kommune i Hallands län i Halland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 279 innbyggere.
Branko Stanković
Branislav «Branko» Stanković (født 31. oktober 1921 i Sarajevo, død 20. februar 2002) var en serbisk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1948 i London og 1952 i Helsingfors.
Fire år senere, under Sommer-OL 1952 i Helsingfors, vant han sin andre olympiske sølvmedalje. Etter å ha beseiret med 3-1 i semifinalen, tapte Jugoslavia finalen til  med 0-2.
Stanković var midtbanespiller og spilte 61 landskamper og scoret tre mål for Jugoslavia.
Staryj Oskol
Staryj Oskol (russisk: Ста́рый Оско́л) er en by i Belgorod oblast i Russland. Den ligger ved elva Oskol, rundt 120 km nordøst for Belgorod.
Notelære
Notelære er en oversikt over systemet for musikknotasjon som har særlig stor utbredelse i verden i dag for alle instrumenter og sjangere. En lang rekke symboler tas i bruk for å fortelle hvordan musikken skal spilles. Dette er en enkel veiledning til symbolene man møter i moderne musikknotasjon.
Staryj Oskol
Den ble grunnlagt som en festning i 1593, som en del av de sørlige befestningene rundt Moskva. På 1600-tallet ble byen plyndret av krimtatarer og ukrainske kosakker.
Notelære
Nøkler
Nøkler angir hvor en gitt note er plassert i systemet og således hvilket spenn som dekkes i systemet. Nøkkelen er å finne helt til venstre på hver linje. Tabulatur
Blåfjellenden
Blåfjellenden er ei hytte eid av Stavanger Turistforening som ligger i Frafjordheiene landskapsvernområde. Hytta ligger i enden av Fidjadalen. Dette er en veldig populær hytte da det er kort vei til Høgaleitet i Hunnedalen. Turen er ca. 8 km og tar rundt 3 timer. Fra Eikeskog til hytta går ruta forbi Månafossen og Mån før den fortsetter gjennom Fidjadalen. Denne turen er ca. 16 km og tar rundt 7 timer. De to nærmeste turisthyttene er Langavatn (3 timer) og Sandvatn (4 timer). Man kan også gå til Flørli på rundt 6 timer.
Notelære
Nøkler
Det er mulig å bruke tabulatur i stedet for det vanlige notesystemet til å notere musikk for gitar og lignende instrumenter. I så fall ser man ofte TAB skrevet istedenfor en nøkkel. I et tabulatur er det en linje for hver streng på instrumentet, slik at et gitartabulatur har seks linjer og ikke de vanlige fem som er i notesystemet. Tall notert på linjene forteller ved hvilket bånd strengen skal spilles.
Noteverdier og pauser
Lengden til noter og pauser er ikke bestemte størrelser, men er proporsjonale i varighet; de må sees i sammenheng med alle andre note- og pauselengder. Systemet er matematisk oppbygd med en indre logikk, slik at halvnote tilsvarer to fjerdedelsnoter, og så videre. For enkelhets skyld oppgis her varigheten til en kvartnote som R. Nedenfor beskrives noteverdiene til venstre og den tilsvarende pausen til høyre.
Fortegn og faste fortegn
Fortegn endrer høyden til noter som følger på samme linje i hele takten med mindre de oppheves av et annet fortegn.
De faste fortegnene angir den gjennomgående tonearten i musikken som følger, slik at man unngår unødig mange fortegn i notebildet. Er det ingen faste fortegn, kan man anta at tonearten er C-dur eller A-moll, da ingen av disse har noen faste fortegn, eller fortegnene blir oppgitt fortløpende. Nedenfor er faste fortegn oppgitt etter en diskantnøkkel.
Taktart
Taktarten er en beskrivelse av rytmen i musikken. Notene deles inn i like deler kalt takter, og taktarten forteller hvor mange slag som går i hver takt (varigheten til hver takt). Dette sier ikke nødvendigvis noe om hvilke slag det legges vekt på; den samme musikken notert i ulik taktart høres helt lik ut hvis den spilles riktig. Fordi musikken sånn sett kan noteres i uendelig mange taktarter, vil det lønne seg å bruke angivelse av taktart til å fortelle om noe hvordan musikken skal høres ut; derfor kan taktart angi gjennomgående puls i musikken og hvilke slag som vanligvis tillegges vekt.
Dynamikk
Disse symbolene beskriver den relative intensiteten og / eller volumet til en del av et stykke.
Artikulasjon
Artikulasjoner (eller aksent) viser hvordan man spiller indivduelle noter i et stykke. De kan bli finjustert ved å kombinere flere enn ett slikt symbol over eller under en note. Staccato Dette indikerer at musikeren skal spille noten kortere enn det er notert, vanligvis halve verdien; resten av den metriske verdien er da stille. Stakato merker kan stå på noter av all vedi, og korter ned lengden på noten uten å ødelegge farten på selve stykket.
Instrumentspesifikk notasjon
Piano
Disse pedalmerkene vises i musikk for instrumenter med sustain-pedaler, for eksempel piano, vibrafon og klokkespill.
pedal Forteller at pianisten skal trykke pedalen ned.
slipp pedal Forteller at pianisten skal slippe pedalen opp.
Staryj Oskol
Demografi
Befolkningsutvikling: ! År || Folketall || Kilde
Blåfjellenden
Hytta ligger 600 moh og har 28 sengeplasser, hvorav 16 i hovedhytta og 12 i sikringshytta. Denne hytta er ubetjent og står åpen hele året.
Hjälm
Hjälm er et tettsted i Kungsbacka kommune i Hallands län i Halland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 242 innbyggere.
Arne Hugo Stølan
Arne Hugo Stølan (født 5. juli 1955) er en norsk lyriker og litteraturkritiker.
Litteraturkritikk
Litteraturkritikk er evaluering og tolkning av litteratur, gjort med det formål enten å omtale eller vurdere et litterært verk.
LLA
LLA kan referere til:
Jainismen (bok)
Jainismen er en bok i Bokklubbens serie Verdens Hellige Skrifter, redigert av Jens Wilhelm Borgland og utgitt i 2011. Boken inneholder tekster fra svetambararetningen innen jainismen.
Jainismen er en religion som oppsto i India omkring 450 f.Kr., etter at den omvandrende asketen Vardhamana reformerte en munkeorden grunnlagt av Parshva ca 250 år tidligere. Jainene tror at både mennesker, dyr og planter har sjel, og av respekt for alt levende er mange vegetarianere og pasifister. Det finnes om lag 4,2 millioner jainer i India, og et mindre antall utenfor India.
De mest kjente jaintekstene kommer fra svetambarajainismen, som kaller sin kanon av hellige tekster for siddhānta eller āgama. Kanon består av 45 tekster, fordelt i følgende grupper: 12 angaer, 12 upangaer, 7 cheda sutraer, 4 mula sutraer, 10 prakirnakaer og to culika sutraer. Summen er 47, men det er likevel 45 som er den angitte antallet.
Denne boken inneholder for det første kanoniske tekster fra svetambararetningen: Kalpasutra, Uttaradhyayana sutra og Sutrakrtanga sutra. I tillegg inneholder boken en del folkelige, ikke-kanoniske tekster som også er fra svetambararetningen: historier fra kommentarlitteraturen til Uttaradhyayana sutra, og Historien om Carudatta fra Vasudevahindi.
René Mézangeau
René Mézangeau (ca. 1568 – 1638) var en fransk luttenist og komponist fra barokken.
Rundt 1621 var Mézangeau musiker ved Ludvig XIIIs hoff; på denne tiden var lutten et viktig musikkinstrument ved Europas konge- og fyrstehoff.
Mézangeau komponerte musikk og transkriberte andres verker for lutt. Han forbedret spilleteknikken i en slik grad at han i sin samtid fikk ry for å ha fullendt den.
Luttenisten Ennemond Gaultier var sannsynligvis en av Mézangeaus elever og skrev det som skal være det tidligste bevarte stykket innen tombeausjangeren, Tombeau de Mezangeau (1638).
Martina Halinárová
Martina Halinárová (født 22. april 1973 i Dolný Kubín) er en slovakisk skiskytter.
Batalha (Piauí)
Batalha er en kommune i delstaten Piauí i nordøstregionen av Brasil.
Venstre Bairinbanner
Venstre Bairinbanner (kinesisk: 巴林左旗; pinyin: Bālín Zuǒ Qí) er et banner (fylke) i byprefekturet Chifeng i den autonome region Indre Mongolia i Folkerepublikken Kina.
Fylket hadde 355,620 innbyggere i 1999.
Samferdsel
Kinas riksvei 303 løper fra Ji'an i Jilin til Xilinhot i Indre Mongolia.
Electronic Entertainment Expo
Electronic Entertainment Expo (vanligvis kjent som E3) er en årlig varemesse for videospillindustrien og avholdes i Los Angeles Convention Center i Los Angeles av den amerikanske bransjeorganisasjonen Entertainment Software Association (ESA). Siden oppstarten i 1995 har E3 blitt ansett å være den største og viktigste varemessen for videospillbransjen. Mange maskinvareprodusenter, videospillutviklere og videospillutgivere bruker E3 for å annonsere eller stille ut nyheter innen videospill, spillkonsoller og annen maskinvare.
Opprinnelig var E3 et rent bransjearrangement, men i 2017 ble messen åpnet for publikum.
I juli 2006 kunngjorde ESA at E3 i 2007 ville bli mindre enn før. Flere store utstillere hadde trukket seg på grunn av de høye kostnadene ved å delta. For ikke å risikere å miste for mange utstillere, valgte ESA å redusere størrelsen på arrangementet og gjøre det kun for spesielt inviterte. E3 i 2007 og 2008 ble avholdt i et konferansesenter ved Santa Monica lufthavn. E3 i 2009 ble igjen avholdt i Los Angeles Convention Center og åpnet for publikum.
E3 i 2020 ble avlyst på grunn av koronapandemien. E3 i 2021 ble avholdt digitalt over Internett. E3 i 2022, inkludert Internett-delen, ble igjen avlyst på grunn av pandemien. E3 i 2023 ble avlyst på grunn av manglende interesse.
Kläppa
Kläppa er et tettsted i Kungsbacka kommune i Hallands län i Halland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 318 innbyggere.
Guttorm Guttormsen
Guttorm Guttormsen (født 28. juni 1950 i Mo i Rana) er en norsk jazzmusiker (fløyte, klarinett, saksofon), arrangør og komponist. Etter at han flyttet til Oslo (1969) debuterte han med Ivar Antonsen band på Festspillene i Nord-Norge (1971). Lokaliserte så til Skien der han har ledet storband, ledet egen kvintett med bl.a. Bjørn Kjellemyr og foretatt plateinnspillinger. Deltok på Kongsberg Jazzfestival flere ganger, også med egen kvartett (1975, 1979) og i storbandet Guttorm Guttormsen/Per Kristian Ekholt storband (1976).
Musikalsk leder ved Teater Ibsen og med i Jon Eberson kvartett, Per Husby dedication orchestra (1984–1988) og var medvirkende på Trio de Janeiros innspillinger, samt Nordnorsk Jazzforums utgivelse Distant Reports (2001).
Han er mest kjent for sine komposisjoner for teater, blant annet en rekke forestillinger ved Nationaltheatret, Det Norske Teater og selvfølgelig ved Teater Ibsen hvor han er musikalsk leder.
Guttormsen har komponert musikk for en rekke mer eller mindre kjente norske artister som Anne Grimstad Fjeld, Agnes Buen Garnås, Knut Buen, Lars Vik (Fritjof Fomlesen), Kine Hellebust (som han har vært produsent for òg) for å nevne noen, han har vært studiomusiker for en rekke norske plateproduksjoner og artister som Lars Klevstrand.
Han har bodd i Langesund siden 1993.
Gruppe
Albufeira, Guttorm Guttormsen Kvartett, 1979
10år, Guttormsen/Ekholt Storband, 1980
Begge albumene ble gitt ut på nytt i 2008 i remastrede utgaver.
Samarbeidsprosjekter
Høysang, Guttorm Guttormsen og Lars Klevstrand, 1977 Riv ned gjerdene),Guttorm Guttormsen og Lars Klevstrand,1976
Teater
Ifølge et intervju på Riksteaterets sider har Guttorm Guttormsen komponert musikk for mer enn 200 teaterstykker.
Brattås (Kungsbacka)
Brattås er et tettsted i Kungsbacka kommune i Hallands län i Halland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 384 innbyggere.
Guttorm Guttormsen
Teater
Draumens hjarte, Grenland Friteater, 2004
No Doctor for the Dead, Grenland Friteater, 2004
Arven, Tyssedalskoret, 2004
Peer Gynt i Grenland, Grenland Friteater, Teater Ibsen og Kinesiske dansere, 2004
Peer Gynt (培尔·金特), Grenland Friteater, Teater Ibsen og Fan Theatre, 2004, som 顾特姆·顾特姆森
Salome, New Theater, Yale U., New Haven, Connecticut, USA, 2003
Peer Gynt, Grenland Friteater og Teater Ibsen, 2003 (På oppdrag for Mo Hornmusikk arrangert for janitsjarkorps i 2007)
[http://www.vargveum.no/Default.aspx?tabid=512&subtabid=578 1900. Maskespill og Maskefall], Den Nationale Scene, 2002
Gullhjelmen, Teater Ibsen, 2002
Pinocchio, Det norske teatret, 2001
Ole Brumm, Centralteateret, 2001
Å være død er for lettvint, Grenland Friteater, 2001
Fomlesens ferie, Grenland Friteater, 2000
Dopa Lax, Grenland Friteater, ????
Gode tider - for de onde, Grenland Friteater, ????
Den innbildt syke, Grenland Friteater, 1999
Høyt sill, Grenland Friteater og Riksteatret, 1999
Riksgjøglerne, Grenland Friteater og Riksteatret, 1999
Østslavere
Østslaverne er en slavisk etnisk gruppe fra Øst-Europa. Den var den viktigste folkegruppen i Kievriket, og utviklet seg i løpet av syttenhundretallet til de distinkte folkegruppene russere, ukrainere og hviterussere. Språkene til østslaverne kalles østslaviske språk.
Guttorm Guttormsen
Teater
En rosenkål for mye, Grenland Friteater (1996)
Østslavere
Kilder
Svært lite er kjent om østslavere før tiden rundt 859 e.Kr., noe som er datoen hvor Nestorkrøniken begynner og som forteller historien om slaverne i Øst-Europa deretter. Den beskriver blant annet tolv slaviske stammeforbund som befolket området mellom Svartehavet og Østersjøen. Årsakene er det tydelige fraværet av et skrevet språk. Det kyrilliske alfabetet, som ble konstruert rundt 863, var tilpasset spesielt for slavisk språk. En annen grunn var at østslavisk områder lå avsides og langt unna kultursentrene. Det som er kjent er avledet fra arkeologiske analyser, utenlandske reisende i Kievriket og deres fortellinger, og lingvistiske, komparative analyser av slaviske språk.
Utvandring
Det er ingen enighet blant forskerne om slavernes utvandringer. Det første årtusen e.Kr. er det sannsynlig at slaviske bosettere har vært i kontakt med andre etniske grupper som beveget seg over de østeuropeiske slettene i løpet av folkevandringstiden. Mellom det første og niende århundre passerte sarmatere, gotere, bulgarere, hunere, alanere, protobulgarere, og madjarere gjennom den pontisk-kaspiske steppe på sine vandringer vestover. Selv om noen av dem kan ha underkastet seg slavernes område har disse utenlandske stammene etterlatt seg få spor på slavisk land. I tidlig middelalder kom også en slavisk ekspansjon med folk som drev jordbruk, som birøktere, jakt og fiske, gjeting av sauer, og pelsjakt. I løpet av 700-tallet var slaverne det dominerende etniske folket på de østeuropeiske slettene.
Omkring 600 hadde slaverne delt seg språklig i sørlige, vestlige og østlige dialekter eller språk. Østslaverne strømmet inn i Øst-Europa i to omganger. En gruppe av stammer slo seg ned langs elven Dnepr i hva som i dag er Ukraina. De spredte seg nordover til nordlige Volgadalen, øst for dagens Moskva og vestover til flodområdet i nordlige Dnepr og til elvene i Søndre Bug i dagens Moldova og sørlige Ukraina.
Guttorm Guttormsen
Teater
Slangehud, Nationaltheatret, 1995
Østslavere
Utvandring
En annen gruppe av østslavere beveget seg fra Pommern til nordøst hvor de møtte væringene i Ruskhaganatet og etablerte det betydningsfulle, regionale senteret Novgorod. Den samme slaviske befolkningen bosatte seg også i dagens Tver oblast og regionen Belozersk. Etter å ha nådd fram til landområdene i Merya i nærheten av Rostov ble de knyttet opp til slaverne fra Dnepr.
Tiden før Kievriket
I løpet av 700- og 800-tallet ble de sørlige gruppene av østslaverne tvunget til å betale tributt til khazarene, et tyrkisktalende folk som hadde gått over til jødedommen på slutten av 700-tallet eller 800-tallet, og levde i sørlige Volga og områdene i Kaukasus. Omtrentlig i den samme tidsepoken ble ilmenslavere og krivitjere dominert av væringene i Ruskhaganatet som kontrollerte handelsrutene mellom Østersjøen og Østromerriket.
Guttorm Guttormsen
Teater
Smuglere, Grenland Friteater, 1995
Østslavere
Tiden før Kievriket
De tidligste stammesentrene til østslaverne omfattet Novgorod, Izborsk, Polatsk, Gnezdovo, Sarskoje Gorodisjtje og Kyiv. Arkeologi antyder at de oppsto ved begynnelsen av 900-tallet, kort tid etter at slaverne og finnene i Novgorod gjorde opprør mot norrøne folk og tvang dem til å trekke seg tilbake til Norden, hovedsakelig dagens Sverige. Regimet til Oleg av Novgorod tidlig på 900-tallet ble vitne til at de norrøne som væringer kom tilbake til Novgorod og omplasserte sin hovedstad til Kyiv ved Dnepr. Fra dette støttepunktet gikk en blandet befolkning av væringer og slavere (kjent som Rus, rusere) i flere hærtokt mot Konstantinopel.
Guttorm Guttormsen
Teater
Blue is the Smoke of War, Grenland Friteater, 1994
Naar vi døde vaagner, Nationaltheatret, 1994
Østslavere
Tiden før Kievriket
I begynnelsen var den herskende klasse hovedsakelig norrøn, men ble raskt erstattet av slavere fra en slavisk befolkning som var i klart flertall i løpet av midten av århundret. Svjatoslav I av Kyiv (som regjerte på 960-tallet) var den første hersker med slavisk navn.
Guttorm Guttormsen
Teater
Sarah Bernhardt, Nationaltheatret, 1987
Trojanerrinner, Nationaltheatret, 1984
Det er ikke mitt bord, Den Nationale Scene, 1978
Musikaler
Musikken berget i det blå, Teater Ibsen, 2005
Predikanten, Teater Ibsen, 2004
Billenes Bryllup, Telemark Kammerorkester, 2001
Den Store Barnedåpen, Teater Ibsen, 1999
Opera
Fævlane Veit - en bakgårds opera Grenland friteater, 2005-2007
Olaf Liljekrans, Teater Ibsen, 1983
Film
Frihetens Pris, Terje Bomann-Larsen, 1989
Spel
Marispelet, Styret for Marispelet, 2005-
Nesjarspelet, Nesjar teaterforening 2016
Konserter
Jazz ved Havet, 2006
Hachimata
Hachimata (八股) er en drage i kinesisk og japansk mytologi. I den gamle japanske teksten Kojiki har Hachimata røde øyne og åtte hoder og haler, med mange trær voksende mellom seg. Hachi betyr åtte, og mata betyr hale på japansk – derav navnet hachimata (åtte-hale). Grunnen til at den blir kalt åtte-hale er sannsynligvis for å skille den fra orochi, som er en åttehodet slange.
Kathe Lasniks plass (Oslo)
Kathe Lasniks plass er en parkaktig plass i bydel Grünerløkka i Oslo. Plassen ligger mellom Norsk Design- og Arkitektursenter (DogA) og Akerselva like ved Ankerbrua.
Plassen er oppkalt etter Kathe Lasnik (1927–1942), ei ung jødisk jente som blei drept i konsentrasjonsleiren Auschwitz-Birkenau. Hun er blitt kjent gjennom Espen Søbyes bok Kathe, alltid vært i Norge. Lasnik vokste opp i strøket og gikk på Møllergata skole. Kathe Lasnik gikk på Fagerborg skole da hun ble arrestert og deportert i 26. november 1942. Området har flere jødiske kulturminner: Jødisk museum ligger i nærheta, og det har tidligere vært synagoge i Østre Elvebakke 4 like ved.
Plassnavnet blei vedtatt av Grünerløkka bydelsutvalg 14. april 2011 som del av en pakke for å øke antall gater og plasser oppkalt etter kvinner.
Fylkesvei 1858
Fylkesvei 1858 går mellom Nøttestad og Huse i Stange kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 195 (Hedmark).
Bela Vista do Piauí
Bela Vista do Piauí er en kommune i delstaten Piauí i nordøstregionen av Brasil.
Bleskestadmoen
Bleskestadmoen ligger i Suldal kommune i Rogaland, bare 2 timers gange opp fra Bleskestad. Den er eid av Stavanger Turistforening.
Blekestadmoen er en gammel fjellgård. I 2001 ble den gamle hytten som ble bygget i 1891 restaurert tilbake til sin opprinnelige form. Samtidig ble det bygget ett nytt hovedbygg, og i samarbeid med grunneier ble eldhus og låve restaurert. Bygningene ligger på en stølsvoll omkranset av fjellbjørkeskog og snaufjell.
Spandarjan vannkraftverk
Anlegget har turbiner med installert produksjonskapasitet (ytelse) på 76 MW.
Boble
Boble kan sikte til:
Ledbergssteinen
Steinen står ved Ledberg kirke, like ved Ledbergs kulle, Östergötlands største gravhaug, og inntil Svartån. Langsmed elven den korte strekningen ned mot Roxen finnes det flere mindre gravhauger (Allguvihaugen og Sätunahaugen) og Kaga kirke.
Offisiell benevning på steinen er Östergötlands runinskrifter 181.
Moesgård Museum
Moesgaard Museum er et museum for arkeologi og etnografi på herregården Moesgaard i Aarhus. Museet flyttet i 2014 inn i nybygg som fylles med nye utstillinger.
Museets presenterer en rekke enestående funn fra Danmarks oldtid, blant annet verdens best bevarte moselik fra jernalderen, våbenofringene fra Illerup Ådal og spor etter jernalderens maktkamper og krigskunst. En samling lokale runestener hører også til samlingene. Museets arkeologiske samlinger er hovedsakelig danske, mens de etnografiske samlingene er verdensomfattende. Museet samarbeider med Institut for Forhistorisk og Middelalderarkeologi samt Etnografi og Sosialanthropologi Aarhus Universitet.
Museet åpnet for publikum på Moesgård i 1970. I 1997 fikk museet sitt nåværende navn.
Utstillingene
Museets presenterer nye arkeologiske utstillinger for periodene steinalder, bronsealder, jernalder og vikingtid. Museet viser dessuten utstillingen 'De dødes liv', som forteller hvordan ulike kulturer behandler temaet 'døden'.
Kjente kulturgjenstander i museet:
Museets historie
Museet kan føre sine røtter tilbake til 1861 da ’’Historisk-antikvarisk Selskab’’ ble stiftet i Aarhus. Samlingene ble først vist i byens rådhus ved siden av Århus Domkirke. I 1881 ble samlingene flyttet til en ny museumsbygning, hvor det også var kunstmuseum og bibliotek. Bygningen er i dag kjent som "Huset ved Mølleparken’’. I 1970 flyttet museet til Moesgård samtidig som arbeidsområdet ble begrenset til arkeologi og etnografi og navnet ble endret til ’’Forhistorisk museum’’. Deler av samlingene ble overført til Den gamle by. I 1997 ble navnet endret til Moesgård Museum, etter herregården og godset. I 2014 ble navnet ’’Moesgaard Museum (MOMU)’’.
Omgivelsene
Til Moesgaard Museum hører et område på omkring 100 hektar; det strekker seg østover fra museet og ned til Moesgård Strand. Det består av park omkring den gamle herregården og ellers åpen mark, skog og strand.
Oldtidsstien
Gjennom skogen fra herregården mot stranda går den ca fire kilometer lange Oldtidsstien, hvor det er oppført flere rekonstruksjoner fra ulike tidsperioder i Danmarks fra steinalder til senmiddelalder. Stien er markert med en hvit stein med en rød flekk. På grunn av sin enestående beliggenhet i et rikt kulturlandskap er Moesgård Museum og området omkring et mye brukt utfluktsmål.
Hørning stavkirke
Umiddelbart sør for museet lå tidligere vikinghusene som ble fjernet i forbindelse med oppføring av ny museumsbygning. Hedebyhuset var basert på et arkeologisk funn av et byhus fra Hedeby ved Slesvig by og datert til omkring år 870, samt et grubehus konstruert på bakgrunn av et funn fra vikingtidens Aarhus, datert til omkring år 900.
En rekonstruksjon av stavkirken fra Hørning med en tilhørende støpul med kirkeklokke har overlevd oppførelsen av det nye museet. Utgangspunktet for oppføringen av kirken er spor av veggstolper og gulv fra den opprinnelige trekirken. Fra denne kirken stammer også den berømte «Hørningplanke», som er dekorert med «ormeslyng» på yttersiden. Dendrokronologisk kan den dateres til omkring år 1060, det vil si overgangen mellem vikingetid og middelalder. Støpulen ved stavkirken ble oppført vinteren 2003–2004. Klokken er støpt etter en metode som er beskrevet av middelaldermunken Theophilus på 1100-tallet.
Herregården
Sør for stavkirken ligger herregården Moesgård, bygningen er oppført i 1780-årene, mens gården er kjent siden senmiddelalderen. Til herregården hører en større park. Thaihuset i parken fikk museet som gave fra den thailandske stat i 1975. Bygningen er ca. 100 år gammel og stod opprinnelig i Siams gamle hovedstad Ayutthaya ca. 200 km nord for Bangkok.
Jernalderhus
Noen minutters gange øst for parken ligger et jernalderhus. Huset er en rekonstruktion, basert på funn fra jernalderboplassen, Tofting. Det 16 meter lange huset viser hvordan mennesker og dyr levede under samme tag. Bakkene rundt huset er beite for hester og småfe. Flere kulturminner som ikke kunne bevares på opprinnelig sted er plassert i dette området.
Vannmølla og Kulthuset
Fortsetter man på stien inn i skogen, kommer man til Moesgård Skovmølle. Her har det vært vannmølle siden 1500-tallet.
Ved Moesgård Strand finner man Kulthuset plassert midt på en åpen grasslette. Huset er konstruert på bakgrunn av et steinalderfunn fra Norddjursland, dateret til ca. 2500 f.Kr. Slike hus ble antagelig brukt til religiøse seremonier i forbindelse med avdøde. Kulthuset ble funnet nær ved to jættestuer og en dysse.
Liste over heavy metal-dokumentarfilmer
Titlene er sortert etter sjanger, deretter kronologisk. Lista inneholder ikke dokumentarer om spesifikke band og er (mest sannsynlig) ufullstendig.
Isabel Wilkerson
Isabel Wilkerson (født 1961 i Washington D.C.) er en amerikansk professor i journalistikk som er best kjent for å ha skrevet boken The Warmth of Other Suns: The Epic Story of America's Great Migration.
Wilkerson studerte journalistikk ved Howard University i hennes hjemby Washington D.C. Hun arbeidet deretter som journalist i The New York Times, og ble i 1994 den første svarte kvinnen som vant en Pulitzerpris innen journalistikk.
I 1996-1997 jobbet hun som professor i journalistikk ved Princeton University og hun har også undervist ved Harvard University og andre steder. I 2006 ble hun professor i journalistikk ved Emory University i Atlanta, Georgia.
I 2010 utga hun boken The Warmth of Other Suns: The Epic Story of America's Great Migration som ble en bestselger. Den forteller historien om den store utvandringen av afro-amerikanere fra Sørstatene i USA til det nordlige- og vestlige USA på 1900-tallet. I begynnelsen av århundret bodde omtrent 90 % av den svarte befolkningen i Sørstatene, i perioden mellom 1915 og 1970 utvandret omtrent 6 millioner.
Mange bosatte seg i storbyer som New York, Chicago, Detroit, Philadelphia, Oakland og Cleveland hvor de ofte ble boende i ghettoer. Boken veksler mellom generell historiefortelling og fortellingene til tre historiske personer som utvandret på forskjellige tidspunkt og til forskjellige steder.
Boken ble av The New York Times kåret til en av årets 10 beste bøker i 2010 og var også med på en rekke andre lister over beste bøker i 2010.
Wilkerson arbeider i dag som professor i journalistikk ved Boston University.
Slaget ved Stirling Bridge
Slaget ved Stirling Bridge (skotsk-gælisk: Blàr Drochaid Shruighlea) var et av de første hærslag i en rekke av konflikter og trefninger i den skotske uavhengighetskrig. Den 11. september 1297 møttes nær Stirling ved elven Forth de skotske styrkene ledet av Andrew Murray (de Moray) og William Wallace med de engelske styrkene ledet av John de Warenne, 6. jarl av Surrey. De engelske styrkene gikk tapende ut av slaget.
Skottland var i 1296 fullstendig underlagt England. Etter engelske seire ved Dunbar og Berwick, hadde kong Johan Balliol overgitt seg og ble tatt som fange til England. Kong Edvard I av England reiste gjennom Skottland som sin nye eiendom så langt nord som Elgin og fjernet skjebnesteinen fra Scone Abbey for å ta den tilbake til London. Steinen var viktig del av de skotske kroningsseremoniene og Edvard I aktet å sikre at ingen ny konge ville bli kronet i Skottland. Landet hadde opphørt å eksistere som en fri og selvstendig nasjon. Den skotske adelen, de naturlige lederne i landet, var stort sett fraværende. Murray og Wallace tilhørte lavadelen, og det opprør mot de engelske okkupantene som de ledet synes å ha vært et folkelig bevegelse.
Betydningen av slaget var enorm: Slaget ved Stirling Bridge var den første store skotske seieren i uavhengighetskrigene, og plasserte Skottland tilbake under skotsk kontroll og løftet William Wallace til en posisjon med politisk dominans. Smart taktikk hjalp en liten skotsk hær til å beseire en langt større engelsk hær.
Bakgrunn
I 1296 ble John Comyn, jarl av Buchan, beseiret av John de Warenne, 6. jarl av Surrey, i slaget ved Dunbar. Kong Johan Balliol overga seg til kong Edvard I av England ved Brechin 10. juli, og de skotske jordeierne ble krevd å underkaste Edvards overherredømme. Jarlen av Surrey, som Edvard I hadde innsatt som skattholder i Skottland, var nå en eldre mann, og hans lange militære erfaring hadde lært ham at en fotsoldater i hundretall kunne bli spredt av en håndfull pansrete riddere. Med den skotske adelen plassert på sidelinjen eller i engelske fengsler, var skotske småfolk, som hadde sluttet opp om William Wallace, ikke et problem. Wallace hadde til nå herjet rundt som en geriljaleder i den skotske landskapet og overfalt og drept alle engelskmenn han kom over. Til nå hadde William Wallace blitt ansett av engelskmennene som bare en irriterende kriminell, «men hans røverier appellerte til en dyptliggende skotsk harme over engelsk herredømme.»
I 1297 satte Andrew Murray (også skrevet som Moray) i gang et opprør i Nord-Skottland og kontrollerte på sensommeren festningene Urquhart, Inverness, Elgin, Banff og Aberdeen. Wallace marsjerte nordover og sluttet seg til Murray i september nær Dundee. De to opprørslederne var samstemte og marsjerte sørover til Stirling Castle. Stirling, i henhold til den skotske krigshistorikeren Stuart Reid, ble «tradisjonelt sett på som nøkkelen til Skottland». Kong Edvard I var opptatt med krigsforberedelser mot Frankrike, og krevde at resten av Skottland måtte bli knust. Han beordret sine to underordnede veteranen Surrey (seierherren fra Dunbar) og Hugh de Cressingham, skattmester for den engelske administrasjonen av Skottland, om å samle en hær for den endelige løsningen av det skotske problemet. Surrey sluttet seg til Cressingham i juli og begge hadde ankommet Stirling innen 9. september 1297.
Da hadde Murray og Wallace allerede okkupert det hundre meter høye berget Abbey Craig nord for byen Stirling. På toppen av Abbey Craig i dag står det veldige Wallace-monumentet, og herfra, som Murray og Wallace i 1297, er det en enestående god utsikt over omgivelsene. I sørvest står den veldige festningen Stirling Castle. I mellom festningen og berget er det et typisk skotsk område med en flatt elvedal hvor elven Forth slynget seg gjennom. Området hadde alltid vært av stor militær betydning ved at det var det siste stedet hvor elven kunne bli krysset før den bredte seg ut til Firth of Forth.
Opptakt til slaget
Surrey var opptatt av antallet skotter han møtte, atskilt av en lang og smal bro av tømmer (bryg of tre) over elven Forth nedenfor Stirling Castle. På motsatt side av elven var åsen Abbey Crag, og fra der var det et stykke til det bratte berget Ochil Hills, som kunne gi skottene trygg retrett i tilfelle de feilet. Broen nedenfor festningen var smal over en 30 meter bred elv hvor kun 2 eller 3 hester kunne ri over samtidig. På andre siden av broen var den en enkel landevei i et myrete område. Murray og Wallace hadde kunne iaktta den engelske hæren da den kom. Ved tolkning av de nær samtidige redegjørelsene er den blitt vurdert til rundt 200 pansrete riddere og 10 000 fotsoldater. Skottene synes å ha 36 lette kavalerister og rundt 8 000 fotsoldater i antagelig blandet utrustning, bestående av lavere adel, borgere og småfolk.