cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
København lufthavn, Kastrup
København lufthavn, Kastrup (dansk: Københavns Lufthavn, Kastrup) (IATA CPH, IATA EKCH) er Nordens største lufthavn og ble grunnlagt i 1925 som Kastrup Lufthavn. Flyplassen kjennetegnes gjerne som et knutepunkt for internasjonal flytrafikk innad i Skandinavia. Navnet Kastrup er fra kirke- og landsbyen Kastrup som er avledet av mannsnavnet Karl, som var et svært utbredt personnavn i eldre dansk. Flyplassen ligger på Amager i Tårnby kommune, 8 kilometer sørøst for Københavns sentrum. I 2014 satte flyplassen rekord med 25,6 millioner passasjerer, av disse var 23,6 millioner utenrikspassasjerer.
Københavns lufthavn drives av selskapet Københavns Lufthavne A/S som også driver Roskilde lufthavn.
SAS bruker Københavns lufthavn sammen med Arlanda lufthavn og Oslo lufthavn Gardermoen som sine primære huber i Skandinavia.
Passasjerdestinasjoner
Sortert etter flyselskap: Sortert etter destinasjon/land:
Transport til og fra flyplassen
Det finnes lokale bussruter, ekspressbusser, tog med Danske Statsbaner, SJ og Øresundstog, og Metro
Fossnes
Fossnes er et tettsted i Sandefjord kommune i Vestfold. Tettstedet har innbyggere per 1. januar, og ligger åtte kilometer nord for tettstedet Stokke.
Fossnes ligger i Arnadal sogn i tidligere Stokke kommune. Her ligger Arnadal kirke fra 1882.
Fylkesvei 7810
Fylkesvei 7810 går mellom Lavangsnes og Laberget i Salangen kommune. Veien er 20,3 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 152 (Troms).
Jamming
Jamming er forstyrrelse, blokkering eller fastlåsing av for eksempel radiosignaler. Ordet er i utgangspunktet engelsk.
Teknisk foretas jamming med en støysender, som er en enhet for å sende ut støy for å forstyrre eller umuliggjøre operasjon av utstyr. Alt etter hva den skal jamme kan den være «dum» og sende hvit støy eller den kan være «smart» og sende signaler som er egnet for å forstyrre helt bestemt utstyr. Typiske anvendelser er støysendere rettet mot radar, radio og sonar. Tidligere var målgruppen militæret, men med en stadig økende mengde sivil radioommunikasjon er det blitt attraktivt for kriminelle å bruke støysendere for å hindre varsling av pågående aktivitet. Samtidig bruker politiet støysendere for å hindre kriminelle i å kommunisere og for å fremtvinge identifisering av radioenheter. Dette kan være så spesifikt som når politiet slår ut en bestemt mobiltelefon. Andre kjente anvendelser er at signaler fra GPS kan jammes slik at en GPS-mottager ikke vil kunne motta signaler, eller vil motta fordreide signaler, slik at den ikke vil vise korrekte data. Det har vært reist mistanke om at måldata for presisjonsvåpen som bruker GPS kan ha blitt manipulert under pågående konflikter, uten at dette er bevist.
Politiets bruk av mobiljammere i Norge
I Norge er det en pågående debatt om politiet skal få anledning til å bruke mobiljammere under aksjoner. Det er reist spørsmål om bruken og ansvarsforhold om annen legitim bruk av mobiler blir hindret. Et eksempel er om politiet i en pågående aksjon blokkerer mobilnettet og en person innenfor aktivt område får et hjerteattak og dør fordi ingen klarer å oppnå kontakt med redningspersonell. I en aksjon kan et område på 13 kvartaler bli blokkert for mobilkommunikasjon i henhold til publisert materiale, noe som i Oslo tilsvarer et område fra Karl Johans endepunkt ved Oslo sentralstasjon og til Oslo domkirke. I tillegg vil områder med fritt innsyn til støysenderen bli påvirket slik som områder i Gamlebyen og oppover i Ekebergåsen. Kraftigere utstyr er kjent som blokkerer all kommunikasjon i en avstand av 8 kilometer eller mer fra støysenderen, for eksempel TRJ-89.
GPS-jamming
Jamming av navigasjonssystemer som GPS fører ofte til mindre nøyaktig eller bortfall av navigasjonsmuligheter, og anskaffelsen av slike jammere er lett. Noen firmaer har såkalt flåtestyring gjennom GPS-sporing, det vil si at firmaet til enhver tid vet hvor bilene er. En sjåfør kan da skaffe seg en jammer slik at firmaet ikke kan se hvor vedkommende er på gitte tidspunkt. I Europa (Tyskland og Nederland) brukes GPS-system til innkreving av bompenger i forbindelse med veiprising. Bruker man da en jammer, blir ikke veilengden registrert, og det blir billigere å kjøre. Biler og dyre gjenstander som er utsatt for tyveri, utstyres gjerne med GPS-sporing. Tyven kan hindre dette ved å bruke en GPS-jammer.
Andre betydninger
Jamming brukes også i begrepet kulturell jamming. Det kan forklares med å tøyse, manipulere og fordreie massemedienes måter å kommunisere på, i protest mot kommersialisme og kapitalisme. Ordet ble med vilje fordreid fra «Radio Jamming».
The Yellow Kid
The Yellow Kid, ofte bare kalt Yellow Kid, var hovedpersonen i Hogan's Alley, en humoristisk tegneserie skapt av avistegneren og seriepioneren Richard Outcault (1863–1928). Serien utkom i Joseph Pulitzers og William Randolph Hearsts konkurrerende aviser i New York 1895–1898 og var den første serien som ble trykket i farger. Figuren ga opphav til betegnelsen «den gule presse» om aviser som spekulerer i store overskrifter, sensasjoner og skandaler.
Historikk
The Yellow Kid er tegnet som en flintskallet gutt med store ører, et komisk flir og ei sid, gul nattskjorte. I serien driver han rundt i bakgatene i New York sammen med andre unger og voksne, gjerne i kaotiske, fargerike slummiljøer med mange detaljer, figurer og kommentarer. Replikkene til hovedpersonen er slangpreget og skrevet direkte på nattskjorta. Outcaults gradvise eksperimentering med flere serieruter og snakkebobler istedenfor tradisjonelle avistegninger med ett, samlet motiv, påvirket seinere serieskapere.
Hogans Alley ble første gang trykt som en enruters fargeserie på forsida av Joseph Pulitzers New York World 5. mai 1895 for å prøve en ny, gul trykkfarge. I oktober 1896 hoppet Outcault over til William Randolph Hearsts New York Journal. Pulitzer hyrte da inn illustratøren og maleren George Luks (1867–1933) for å fortsette en tilsvarende stripe med egne karakterer i sin avis. Etter en rettssak om rettighetene til tegneserien, beholdt World navnet «Hogan's Alley», mens «The Yellow Kid» gikk til Journal.
I konkurransen mellom avisene utviklet aviskongene en sensasjonspreget journalistikk. Den ble nedsettende omtalt som «gul journalistikk» (yellow journalism) etter den populære tegnseriefiguren. Betegnelsen «gul presse» (yellow press) brukes fortsatt
Knagenhjelm
Knagenhjelm (Knagenhielm) er en dansk og norsk adelsslekt.
Historie
Niels Tygesen Knag (1661–1737) ble adlet 19. desember 1721, og fikk samtidig navnet Knagenhielm. Han hadde vært sorenskriver og fogd i Finnmark og deretter lagmann i Bergen, og i tillegg hadde han tilegnet seg en del jordegods, herunder setegårdene Kaupanger, Stedje og Losne i Sogn. Han var gift to ganger: i 1695 med Abel Margareta Hansdatter (1676–1701) og i 1702 med Veronica Elisabeth Hiort. Han var sønn av sorenskriver Tyge Nielsen Castberg († 1687), som visstnok var fra Jylland, og Maren Nielsdatter Knag, datter av Niels Jacobsen Knag, sorenskriver på Sunnmøre.
Kanselliråd Hans Knagenhjelm (1696–1741) var Niels Knagenhjelms eldste sønn. Han ble 15. april 1713 immatrikulert ved Københavns universitet, og etter endt studier oppholdt seg noen år i utlandet før han omkring 1720 bosatte seg i Kaupanger. Der styrte han godsene Stedje og Losne som sin fars fullmektig. I 1730 ble Kaupanger og Stedje setegårder med underliggende gods overdratt Hans Knagenhjelm, som den 20. oktober 1727 var utnevnt til «virkelig Cancelliraad» til sine eiendommer. Hans Knagenhjelm var den første Knagenhjelm som oppholdt seg på Kaupanger, der han bodde frem til sin død med sin kone Kansellirådinne Catharina Elisabeth von der Lippe. Hun overtok godsenes bestyrelse etter hans død, og styrte eiendommene som da strakte seg over det meste av Sogn og Nordhordland frem til sin død i 1771.
Joachim de Knagenhielm (1727–1796) var fra 1763 den første amtmannen i Nordre Bergenhus (dagens Sogn og Fjordane). En tid var han også amtmann i Nordland.
Søstrene Bolette Sophie Knagenhjelm (1820–1909) og Anne Sophie Dorothea Knagenhjelm (1821–1907) var født før adelsloven av 1821, og var av de siste som var adelige i Norge. De var døtre av Niels Joachim Knagenhielm (1796–1852), sønn av Christen Knagenhielm.
Til slektens senere medlemmer hørte hoffembetsmann Jacob Roll Knagenhjelm (1858–1932), fra 1926 hoffsjef hos kong Haakon VII, og departementsråd Kai Ludvig Jacob Knagenhjelm (1898–1987). Sistnevnte var gift med barnebokforfatter Ragnhild Knagenhjelm (1916–1975).
Fra slektsgrenen på Kaupanger har tre personer vært ordførere i Sogndal kommune: Nils Knagenhjelm (1840–1841), Christen Knagenhjelm (1865 og 1870–1877) og Nils Joachim Knagenhjelm (1968–1973). Den sistnevnte var også motstandsmann under den annen verdenskrig. Blant annet var han sentral i oppbyggingen av Milorg-gruppen Siskin. I 1928 var «Lov om ordning av visse jordspørsmål», jordloven, vedtatt. Loven gav husmenn rett til å kjøpe den plassen de hadde drevet, Etter at Nils Joachim Knagenhjelm i 1949 overtok Kaupangergodset, gjennomførte han salg av husmannsplassene, slik at husmennene ble selveiere. . Han var gift med journalisten og historikeren Wibeke Haffner (1918–2003). Hans bror Christen Fridtjof Knagenhjelm (1923-2014) overtok sagbruket og drev dette frem til 1985. Hovednæringen for gården i dag er eiendomsforvaltning (52 000 dekar innmark og utmark) og flere mindre kraftverk.
Knagenhjelm-familien eier fortsatt Kaupanger hovedgård. Slekten er med i Danmarks Adels Aarbog.
Navn og våpen
Navnet Knagenhjelm er en utvidelse av navnet Knag, som på sin side sannsynligvis skriver seg fra gården Knagholt i Torslev sogn i Dronningslund herred, Hjørring amt, eller fra byen Knagstrup i Skader sogn i Sønderhald herred, Randers amt, begge på Jylland.
Våpenskjoldet er fra adlingen i 1721: I blått skjold en skråstilt, avhugget og kvistet sølv trestamme fulgt på hver side av tre i skråbjelke stilte, seksoddete gull stjerner. Som hjelmtegn er det en seksoddet gull stjerne mellom to vesselhorn vekselvis delt i gull og blått. Slektsmedlemmer bruker også skjoldet med eikeblad på stammen.
Før adlingen hadde Niels Tygesen Knag i sitt segl en trestamme i skjoldet.
Japans prefekturer
Japan er delt inn i 47 lokale administrative områder: ett storbydistrikt (都 To), Tōkyō; én krets (道 Dō), Hokkaidō; to byprefekturer (府 Fu), Ōsaka og Kyōto); og 43 landlige prefekturer (県 Ken). På japansk kalles de gjerne samlet Todōfuken (都道府県).
Det nåværende systemet ble etablert av Meiji-regjeringen i 1871 og er kjent som avskaffelsen av Han-systemet. Selv om det i begynnelsen fantes over 300 provinser, ble antallet redusert til 47 i 1888. Den lokale selvstyreloven fra 1947 ga mer politisk makt til prefekturene, og åpnet for lokalt valgte guvernører. I 2003 foreslo statsminister Koizumi Junichiro at regjeringen skulle sammenslå de nåværende prefekturene til rundt 10 regionale stater. Planen innebar at hver region skulle ha større selvstyre enn de nåværende prefekturene.
Under den nåværende lokale selvstyreloven er hver prefektur videre delt inn i større byer (市 shi), mindre byer (町 chō), og landlige distrikter (郡 gun). Hokkaidō har også regionale kontorer (支庁 shichō) som utfører administrative funksjoner utenfor hovedstaden.
Liste over prefekturer
Tallene er hentet fra Japans Statistiske Årbok 2011. Befolkningstall er fra 2009. 13 399 kvadratkilometer vil være differansen mellom det totale arealet og summen av prefekturene. Dette er grunnet visse prefekturgrenser som ikke er helt fastsatt noe som fører til at visse landområder ikke er blitt med i tallmaterialet.
Typer av prefekturer
To, dō, fu, og ken er hovedsakelig forskjellige i navnet: navnene er forskjellige av historiske grunner.
Fu (Ōsaka/Kyōto) og Ken
I løpet av Edo-perioden etablerte bakufu-regjeringen ni bugyō-styrte områder (奉行支配地) rundt de ni største byene i Japan, og 302 lokalstyrte byområder (郡代支配地) andre steder. Når prefektur-systemet ble opprettet tidlig i Meiji-perioden ble byområdene ken, mens de bugyō-styrte områdene ble fu. Senere utpekte regjeringen Tōkyō, Ōsaka og Kyōto som fu, og endret statusen til de resterende fu til ken. Under den andre verdenskrig ble Tōkyō en to, en ny type pseudo-prefektur (se under).
Før andre verdenskrig gjaldt forskjellige lover for fu og ken men denne forskjellen ble avskaffet etter krigen, og de to typene er nå funksjonelt sett like. Som et resultat kan begge på norsk simpelthen refereres til som "prefekturer".
Hokkaidō
Meiji-regjeringen klassifiserte opprinnelig Hokkaidō som en koloni (開拓使 kaitakushi), og delte senere øya inn i tre prefekturer (Sapporo, Hakodate, og Nemuro). Disse ble sammenslått til Hokkaidō i 1886. -Ken-suffikset ble aldri lagt til dens navn, så -dō-suffikset ble regnet for å bety en prefektur.
I dag er Hokkaidō den minst befolkede av de japanske øyene. Den største byen og hovedstaden er Sapporo, den 6. største byen i Japan. Blant de andre store byene er Hakodate.
Tōkyō-to
Det eneste to i Japan er Tōkyō, som ble opprettet ved å sammenslutte byen Tōkyō med Tōkyō provins i 1943. Tōkyōs regjering administrerer nå de 23 distriktene i tidligere Tōkyō by i tillegg til de ymse byene i tidligere Tōkyō provins. Den implisitte grunnen for denne omorganiseringen var å sammenslå administrasjonen av området rundt hovedstaden, men riktignok har Tōkyōs vekst i etterkrigstiden gjort at byområdet har utvidet seg over i flere andre prefekturer.
Det er noen forskjeller i terminologien mellom Tōkyō og andre prefekturer: politi og brannvesen kalles chō (庁) i stedet for honbu (本部), for eksempel. På den annen side er den eneste praktiske forskjellen mellom Tōkyō-to og andre prefekturer er at Tōkyō administrerer distrikter i tillegg til byer. Siden distriktene har nesten den samme graden av uavhengighet som japanske byer, er forskjellen i administrasjon mellom Tōkyō og andre provinser ganske liten.
Den japanske regjeringen oversetter fortsatt Tōkyō-to som "Tokyo Metropolis" i nesten alle tilfeller, og regjeringen blir offisielt kalt "Tokyo Metropolitan Government". Tōkyō er den eneste og største byen i prefekturet, og størst i Japan.
Kilsyth
Kilsyth (Skotsk gælisk: Cill Saidhe) er en by (town) i regionen North Lanarkshire i Skottland. Kilsyth ligger i det tett befolkede Central Belt omtrent halvveis mellom Glasgow og Stirling. Byen er kjent for slaget ved Kilsyth den 15. august 1645, og de de religiøse vekkelsene på 1700-, 1800- og 1900-tallet. Byen har nå forbindelser med Cumbernauld på en gang som en del av Cumbernauld og Kilsyth District Council. Byene har også de samme parlamentsmedlemmene i Holyrood og Westminster. Byen har for 2020 et beregnet folketall på 10 380 innbyggere.
Historie
Det er arkeologiske bevis på bosetting siden neolittisk tid (bondesteinalderen). Romerne anerkjente den strategiske betydningen av Kilsyth; festningsverkene Bar Hill og Croy Hill ved Den antoninske mur er godt synlige fra dagens by. I middelalderen hadde Kilsyth en sentral strategisk posisjon på en av hovedrutene over den smaleste delen av Skottland. Det var stedet for to, nå ødelagte, festninger ved Balcastle og Colzium. Disse ble vist på Timothy Ponts kart fra 1580 og kan også sees på Joan Blaeus kart som ble avledet fra det. Byen ble offisielt etablert i 1620, selv om et baroni av Kilsyth gikk foran dette. Når det gjelder navnet på byen, fører moderne forskning på Kilsyths toponymi til andre funn enn tidligere analyser.
Borgerkrigslaget ved Kilsyth fant sted i åssidene mellom Kilsyth og Banton i 1645. Kilsyth ble senere nært knyttet til de ulike forsøkene fra jakobittene på å gjenvinne kronen. «Bonnie Prince», Charles Edward Stuart, er rapportert å ha tilbrakt natten i byen i januar 1746. Slagmarken er nå under Banton Loch, som i stor grad er en kunstig vannbasseng som brukes til å mate Forth- og Clyde-kanalen, nær den høyeste høyden. Kanalen ble kuttet gjennom Dullatur Bog i 1769-1770, noe som ga Kilsyth økonomisk fordel. (Det forstyrret tilsynelatende mange små padder som flyttet seg ved å hoppe nordover).
Historisk sett var prestegjeldet kjent som Moniabrugh, eller en av dens varianter, med navnet endret en gang på 1700-tallet. Byens økonomi har endret seg i løpet av de siste tre århundrene fra melkeproduksjon, håndveving, tamburering og utvinningsindustri til lett ingeniør-, transport- og serviceindustri. Mange av innbyggerne i arbeidsfør alder pendler nå til jobb i større byer eller Glasgow.
I juli 2020 ble den sittende SNP-rådmannen for Croy & Kilsyth, Mark Kerr, siktet for fem tilfeller av historiske seksuelle overgrep. Dette førte til betydelig dekning i forskjellige nasjonale nyhetskanaler, hvoretter Kerr trakk seg fra SNP og ble en uavhengig rådmann. Kerr kom ikke med noen unnskyldning under sin første høring og en rettssak er under behandling.
Jurij Pantjukhov
Jurij Borisovitsj Pantjukhov (russisk Юрий Борисович Пантюхов; født 15. mars 1931 i Moskva, død 22. oktober 1981) var en sovjetisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1956 i Cortina d'Ampezzo.
Pantjukhov ble olympisk mester i ishockey under vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo. Han var med på det sovjetiske laget som vant turneringen foran USA og Canada. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Sovjetunionen vant alle fem kampene og vant serien med maksimale ti poeng foran USA med åtte og Canada med seks poeng.
Pantjukhov ble verdensmester i ishockey i 1956, OL-turnering i Cortina d'Ampezzo var også det 23. verdensmesterskapet i ishockey. Han spilte 68 landskamper for Sovjetunionens herrelandslag i ishockey og scoret 32 mål.
Jelena Dokić
Jelena Dokić Јелена Докић (født 12. april 1983 i Osijek i daværende Jugoslavia) er en australsk kvinnelig tennisspiller.
Dokić ble kjent da hun sensasjonelt slo ut førsteseedede Martina Hingis i Wimbledon i 1999 i første omgang, hun vant med 6-2, 6-0. Dokić kom til kvartfinale og året etter i 2000 kom hun til semifinale. I 2001 spilte hun i sin hittil eneste Grand Slam-finale, double for damer i French Open. Sammen med Conchita Martinez tapte hun til Virginia Ruano Pascual og Paola Suárez med 2-6, 1-6.
Bølgelengdemultipleksing
Innen fiberoptisk kommunikasjon er bølgelengdemultipleksing en teknologi for multipleksing av flere optiske signaler med forskjellige bølgelengder (farger) inn i en enkelt fiber. Dette gjør det mulig å øke overføringskapasiteten på en enkelt fiber.
Spirit
Spirit kan referere til:
Bølgelengdemultipleksing
Bølgelengdemultipleksing forkortes WDM etter engelsk Wavelength-division multiplexing.
WDM deles inn i tre hovedtyper, WDM, CWDM og DWDM:
CWDM: (Coarse Wave Division Multiplexing) En eller begge bølgelengdene 1310 og 1550 nm deles opp i delbånd med en kanalseparasjon/båndbredde på 20 nm. Dette gir for den mest vanlige (1550) følgende delbånd: 1470, 1490, 1510, 1530, 1550, 1570, 1590, 1610. Legg her merke til at 1550 enten kan beskrive en normalbølgelengde med 100 nm båndbredde eller en CWDM-bølgelengde med 20 nm båndbredde. Det er viktig å holde forskjell på disse ved bestilling av transmisjonselektronikk.
DWDM: (Dense Wave Division Multiplexing) Ytterligere fortettet kanalstruktur. Innen DWDM benyttes frekvenser, ikke bølgelengder, som beskrivelse. Tre systemer er definert, med hhv. 200, 100 eller 50 GHz kanalseparasjon. Også her er det viktig å holde forskjell på de forskjellige. Ved 50 GHz separasjon er det definert 320 kanaler som kan overføres samtidig.
For transmisjoner med lave båndbreddekrav, som f.eks. telefonsamtaler, kan antallet som overføres på en fiber samtidig ytterligere økes ved å benytte andre multipleksingsteknikker sammen med WDM, f.eks. TDM – Time Division Multiplexing.
Det er idag systemer som kan bruke både CWDM og DWDM samtidig på samme fiber. Dette gir muligheter for å starte med CWDM utstyr og seinere bruke DWDM når behovet øker. Kanalene kan deles i tre bånd:
ITU definerer i sine standarder de forskjellige kanalene og bånd. En oversikt over hvilke som gjelder finnes her.
Belarus’ geografi
Belarus er hovedsakelig et flatt land i Øst-Europa uten naturlige grenser som dekker et areal på 207 600 kvadratkilometer. Nabolandene er Russland i øst og nordøst, Latvia i nord, Litauen i nordvest, Polen i vest og Ukraina i sør.
Topografi og drenasje
Belarus er hovedsakelig et flatt land (gjennomsnittshøyden er 162 meter over havnivå)beliggende på Den østeuropeiske slette uten naturlige grenser og uten kyst. Belarus regnes som en del av store nordeuropeisk lavsletten som strekker seg fra Belgia til Ural. De store slettene er svakt bølgende med noen lave høyder innimellom. Det er spor etter istiden blant annet i form av sandholdige morener og flyttblokker.
Området nord for høydene er preget av moreneavsetninger der Nemunas-Polotsk-lavlandet har mange lave morenerygger, drumliner og tusenvis av fordypninger med innsjøer og sumper. Sør for de belarusiske høydene er Polesie med vidstrakte myrer og skoger som dreneres av Prypjats. Landet dekker et areal på 207,600 kvadratkilometer. Nabolandene er Russland i øst og nordøst, Latvia i nord, Litauen i nordvest, Polen i vest og Ukraina i sør. Minsk ligger midt i landet og jernbanen Warszawa-Moskva går gjennom byen. Minsk ligger ved vannskillet mellom Østersjøen og Svartehavet.
Mesteparten av Belarus består av lavtliggende sletteland med morenerygger i nord og sumpområder i sør. Landet har omtrent 11,000 innsjøer og preges også av en rekke elver. Omtrent 30 % av landarealet består av skog og sumpskog, og omtrent halve landarealet er oppdyrket mark. Sør i landet mot grensen til Ukraina ligger de vidstrakte Pripjatmyrene som er blant verdens største i sitt slag. Pripjatmyrene er nesten ubebodd. Langs elvene er det sumper og store områder som periodevis er oversvømt. En del av sumpene i sør er tørrlagt og dyrket opp.
Nordlige deler av Belarus har et åslandskap med mange innsjøer og slake åser dannet av massene fra isbreer. I sør består omtrent en tredjedel av området rundt elven Pripjat av den lavtliggende og myrlendte sletten Polesie.
Elvene Dnjepr og Dvina drenerer det østlige lavlandet. Belarus har rundt 3 000 elver og 4 000 innsjøer, som utgjør en stor del av landskapet. Disse brukes til tømmerfløting, skipsfart og strømproduksjon. Store elver som bør nevnes er Daugava og Nemunas, som begge renner vestover, og Dnepr, som renner sørover, med sideelvene Berezina, Sozj og Pripjat. Pripjat og tilhørende kanal har knyttet sammen elvene Dnepr og Wisła i Polen siden Kievriket. Omtrent 20 000 elver og bekker, med en total lengde på 91 000 km, og rundt 11 000 innsjøer og vann, inkludert 470 innsjøer med areal på minst 0,5 km² hver. Narots er den største innsjøen (79,2 km², 25 meter dyp på det dypeste).
Rundt en tredjedel av landet er dekket med såkalt pusjtsji, store folketomme skogsområder. I nord er det bartrær som dominerer, men det finnes også bjørk og or her. Lenger sør vokser det også andre løvtrær. Skogen Belavezjskaja (Belovezjskaja på russisk) Pusjtsja lengst vest er den eldste og flotteste av skogene. Et reservat her verner om dyr og fugler, som i omkringliggende områder forlengst er utryddet. Reservatet strekker seg også inn i Polen, og begge land forvalter det.
Klima
Belarus har et temperert klima/fuktig kontinentalklima med kalde vintre og milde, fuktig somre. Sammenlignet med Russland er klimaet relativt mildt og fuktig med januartemperatur på rundt -8°C der mild og fuktig luft fra Atlanterhavet av og til gir midlertidig tøvær. I juli ligger temperaturen på i gjennomsnitt 14°C til 16°C. Det faller 500 til 650 millimeter nedbør, litt mer om sommeren enn om vinteren. Klimaet er omtrent som i Litauen og nordlige deler av Ukraina. Vinteren er kald over hele landet, av og til iskald når kaldluft strømmer sørvestover fra Sibir, og snødekket ligger store deler av vinteren. Denne varer 105-145 dager, fra midten eller slutten av november til midten eller slutten av mars. Middeltemperaturen i januar er -6 til -8 ºC (til sammenligning har Oslo/Blindern -4,3 ºC). Somrene er derimot milde, og av og til kan man få varme dager i juli og august. Middeltemperaturen i juli er 17-18 ºC de fleste steder. Homel i sørøst har 18,4 ºC og har også landets offisielle varmerekord, 38,9 ºC, fra 7. august 2010. Sommeren og våren er som regel den våteste tiden på året, selv om det ikke kommer de store mengdene. Den årlige nedbørsnormalen varierer mellom 550 og 700 mm.
Plante- og dyreliv
Omrking ⅓ av landet er dekket av skog og særlig Polesie har store skoger. Det er hovedsakelig barskog samt en del or, bjørk, eik og lønn. Gran vosker særlig på moreneleire i høyere områder i nord, mens bjørk og or vokser på fuktig jord i dalbunene. Eik og agnbøk vokser stort sett bare i de varmere sørlige områdene. I nord og sentralt i landet er det store torvmyrer. Belarus har blant Europas største områder med uberørt skog. Belavezjskaja pusjtsja nasjonalpark er på 800.000 dekar og der finnes den siste europeisk bison (urokse). Belarus har elg, hjort, villsvin, hare, ekorn, bever og ulv samt noen få brunbjørner.
Administrativ inndeling
Belarus er delt inn i seks voblastser (omtrent tilsvarende norske fylker). Disse har navn etter sitt administrasjonssentrum. Voblastsene er igjen delt inn i rajoner (tilsvarende kommuner). I tillegg kommer landets hovedstad Minsk, som har en egen, uavhengig status. Minsk er administrasjonssentrum i Minsk voblasts, men er ikke underlagt voblastsen.
Demografi
På slutten av 1800-tallet bodde 98 % av belaruserne på landsbygda, over 90 % livnærte seg i primærnæringene og de fleste var analfabeter. I 1939 bodde 21 % av befolkningen i byer, i 1979 var dette økt til 55 %. De best drenerte og oppdyrkede delene av landet er tettest befolket. Før den russiske revolusjonen var de fleste belarusere analfabeter. I år 2000 sto jordbruk for rundt 20 % av sysselsettingen.
Hovedstaden Minsk er landets største by. Byen ble gjenoppbygget etter å ha blitt fullstendig ødelagt under andre verdenskrig og ble et handels- og industrisenter. Jernbanelinjene Moskva-Warszawa og Vilnius-Homjel (Gomel) går gjennom Minsk. Etter Minsk er Homjel og Vitebsk viktige industri- og handelsbyer, Mahiljow (Mogiljov) er en industriby og elvevhavn ved Dnepr, og Hrodna (Grodno) er et samferdselssenter ved Nemunas.
Miljøproblemer
Den belarusiske regjeringen krevde minst 17 milliarder rubler av den sovjetiske regjeringen for å takle konsekvensene, men fikk bare 3 milliarder. Ifølge en funksjonær i 1993 ble det brukt en kopek per innbygger i Russland, tre kopek i Ukraina, og en rubel (100 kopek) i Belarus.
Til tross for at regjeringen etablerte et Tsjernobyl-utvalg, opprettet lover om hvem som kunne holde seg i de radioaktivt forurensede områdene, og en institusjon som skulle forske på effektene, ble det gjort lite for å håndtere konsekvensene av ulykken på grunn av lite penger og regjeringens trege holdning. I 1994 var flyttingen av 170 000 innbyggere langt bak tidsskjemaet på grunn av dårlig økonomi. For å hjelpe offer etter Tsjernobyl hjalp en vestlig organisasjon, The Know-How Fund, mange belarusiske leger med opplæring av de siste teknikkene innen beinmargstransplantasjon.
Langtidseffektene etter ulykken inkluderer en økning av forskjellige former for kreft og skader på nyfødte barn. Infisert vann, buskap, landsbruksvarer og landområder er omfattende, og de utbredte våtmarksområdene inneholder fremdeles store mengder stråling. Opprenskning etter ulykken stod for 14 % av statsbudsjettet i 1995. Andre miljøproblemer er blant annet omfattende kjemisk forurensning av jordsmonnet, og industriell forurensning i så godt som alle større byer.
Eksterne lenker
বেলারুশ
Sør-Vietnam
Sør-Vietnam, offisielt Republikken Vietnam (vietnamesisk Việt Nam Cộng Hòa) var en stat i den sørlige del av Vietnam fra 1954 / 1955 til 1975. Den dekket den delen av Vietnam som ligger sør for 17. breddegrad; nord for grensen lå det kommunistiske Nord-Vietnam.
Bakgrunn
Sør-Vietnams opprinnelse kan spores tilbake til den franske kolonien Cochinkina som utgjorde den sørligste tredjedelen av Vietnam og kom under fransk kontroll i 1862. Dette var en del av Fransk Indokina som ble ansett som mer utviklet (Évolué) og hvor de franske interessene var større enn i resten av Indokina, særlig gjennom franskeide gummiplantasjer. Cochinkina sendte egen representant til Frankrikes nasjonalforsamling. De to nordligste tredelene av Vietnam utgjorde protektoratet Annam og disse områdene ble administrert som en del av den franske kolonien Fransk Indokina gjennom en guvernør i Hanoi og med en vietnamesisk keiser i Huế.
Andre verdenskrig
Under andre verdenskrig ble kolonien administrert av Vichy-regjeringen og okkupert av Japan. Da Japan kapitulerte ved krigens avslutning, abdiserte den vietnamesiske keiseren av Nguyen-dynastiet Bảo Đại, og Việt Minh, ledet av Hồ Chí Minh, erklærte uavhengighet i Hanoi. Som et svar på uavhengighetserklæringen i Hanoi, ble den franske koloniadministrasjonen gjenopprettet i september 1945, og året etter ble Cochinkina erklært for å være en selvstendig republikk innen Fransk Indokina og Første indokinesiske krig brøt ut da forhandlinger mellom vietnamesiske politikere og Frankrike brøt sammen.
Første indokinesiske krig
I 1949 ble en ikke-kommunistisk rivaliserende regjering satt opp i Saigon under navnet Staten Vietnam, ledet av den tidligere keiseren Bảo Đại. Etter avslutningen av Første indokinesiske krig fastsatte fredskonferansen i Genève mellom Frankrike og Việt Minh en midlertidig deling av Vietnam langs den 17. breddegrad.
Delelinjen ble etablert 21. juli 1954 som en demilitarisert sone, og fulgte i hovedsak Ben Hai-elvens løp til grensen til Laos, og 5 km på begge sider av elven var en del av sonen. Delingen av landet skulle etter avtalen vare fram til det kunne bli avholdt valg i sør, senest i 1956. Både perioden fram til valgene, og gjennomføringen av disse skulle overvåkes overvåket av en internasjonal kontrollkommisjon, bestående av Polen, India og Canada.
Børre Falkum-Hansen
Børre Erik Falkum-Hansen (født 13. august 1919 i Oslo, død 24. juni 2006 i Oslo) var en norsk seiler som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors.
Sør-Vietnam
Første indokinesiske krig
I 300 dager, fram til 18. mai 1955 var grensen mellom nord og sør åpen, slik at folk fritt kunne flytte til den delen av landet de ønsket å bo i. Dette førte til en flyktningstrøm på mellom 800,000 og en million nordvietnamesere fra nord til sør, for en stor del av katolikker som fryktet religiøs forfølgelse under kommunistene. 310,000 av disse ble evakuert gjennom under Operasjon Passage to Freedom, organisert av United States Navy i oktober 1954.
Børre Falkum-Hansen
Falkum-Hansen vant en olympisk sølvmedalje i seiling under OL 1952 i Helsingfors. Han var med på den norske båten «Encore» som kom på andreplass i 5½-meterklassen bak amerikanske båten «Complex II». Seilingene ble avviklet i perioden 20. til 23. juli 1952. Mannskapet på «Encore» besto av Peder Lunde og hans hustru Vibeke Lunde og Børre Falkum-Hansen.
Sør-Vietnam
Første indokinesiske krig
Det var forventet at den sørlige sonen skulle fortsatt være knyttet til Frankrike fram til de avtalte valgene, men Bảo Đại ble imidlertid avsatt av den USA-orienterte statsministeren Ngô Đình Diệm i 1955, som utnevnte seg selv til president i en selvstendig stat, og fikk denne uavhengigheten legitimert i en folkeavstemning som ble gjennomført under noe tvilsomme forhold.
Selvstendig stat 1955-1963
Diệm erklærte Sør-Vietnam som selvstendig stat under det offisielle navnet Việt Nam Cộng Hòa («Republikken Vietnam»). Ut fra en frykt for en videre kommunistisk ekspansjon, ga USA både militær og økonomisk støtte til Sør-Vietnam, sendte rådgivere både i organiseringen og administrasjon av landet, og i utviklingen av landets infrastruktur. De øvrige politiske og religiøst baserte militsene i sør, blant annet fra Cao Dai ble knust.
Diệm kunngjorde i en radiotale i juli 1955 at Sør-Vietnam ikke ville gjennomføre valgene som ble avtalt i Genève, da Sør-Vietnam ikke hadde vært en part i fredsforhandlingene i og var således ikke bundet av denne. Han hevdet videre at kommunistene i nord hadde skapt en situasjon i sør som gjorde det umulig å gjennomføre valgene.
Diệm vendte i 1956 oppmerksomheten mot de kommunistiske gruppene, etter å ha slått ned andre opposisjonelle, både politiske og religiøse grupper. Han etablerte 26. oktober 1956 Sør-Vietnams hær gjennom en reorganisering av den eksisterende hæren, og etter få måneder ble FNLs grupper presset tilbake til mer fjerne utkantområder, og de siste franske soldatene forlot Vietnam i april 1956. I mars samme år presenterte det sørvietnamesiske kommunistlederen Lê Duẩn en plan med navnet «Veien til sør» for militær infiltrasjon til de andre medlemmene av politbyrået i Hanoi. I Lê Duẩns plan ble det tatt høyde for at det ville bli en militær konfrontasjon med USA, gitt forholdene under den kalde krigen. Men Folkerepublikken Kina og Sovjetunionen var motstander av en slik militær konfrontasjon på denne tiden rett etter Koreakrigen og Lê Duẩns plan ble avvist og kommunistene i sør måtte begrense seg til økonomisk kamp. Lederskapet ble delt i to fraksjoner, «Nord først», altså pro-kinesisk, ledet av Trường Chinh og en «Sør først», ledet av Lê Duẩn. I denne perioden ble den amerikanske politiske og materielle støtten til Diệm stadig økt.
Vietnamkrigen
Fra 1957 rådet krigstilstand mellom nord og sør, og flere andre stater intervenerte. Etter at Diệm ble avsatt i et kupp, støttet av CIA i 1963 ble landet styrt av en rekke militær-regjeringer, men med general Nguyễn Văn Thiệu som president i perioden fra 1967 til 1975.
Etter Vietnamkrigen
Under seiersparaden la justisministeren i den «Provisoriske revolusjonære regjering» Trương Như Tạng merke til at de enhetene som tidligere hadde vært dominert av folk fra sør, var borte, og erstattet av folk fra nord. Statsadministrasjonen i Republikken Sør-Vietnam var helt dominert av den nordvietnamesiske hæren. Rundt en million mennesker som ble antatt å ha samarbeidet med det tidligere sørvietnamesiske regjeringen ble sendt på omskoleringsleire, på tross av protester fra de ikke-kommunistiske medlemmene av «Den provisoriske revolusjonære regjeringen», som Tạng. Uten å høre med «Den provisoriske revolusjonære regjeringen», bestemte Nord-Vietnam å oppløse denne på et partimøte i august 1975. Nord- og Sør-Vietnam ble slått sammen til Den sosialistiske republikk Vietnam i juli 1976 og «Den provisoriske revolusjonære regjeringen» ble oppløst.
Axel Strøbye
Axel Strøbye (født 22. februar 1928, død 12. juli 2005) var en dansk skuespiller.
Filmografi
Axel Strøbye medvirket i godt 100 danske filmer. Blant de mest kjente er hans roller i seriene
Idar Edvin Krogstad
Idar Edvin Krogstad (født 26. september 1973) er en norsk videojournalist som arbeider i NRK Østafjells. Han ble tildelt prisen Concentra award for outstanding videojournalism 2008 for en reportasje om et nattskift ved Eikertun sykehjem i Hokksund i Buskerud.
Gadla Henry Mphakanyiswa
Gadla Henry Mphakanyiswa, også kalt Nkosi Mphakanyiswa Gadla Henry, (født ca. 1880, død ca. 1928) var en sørafrikansk høvding i Mvezo, en liten landsby ved Mbashe River. Han er mest kjent som far til Nelson Mandela (1918–2013), borgerrettighetsforkjemperen som ble president i Sør-Afrika.
Gadla Henry Mphakanyiswa tilhørte thembu-folket i Sør-Afrika. Morsmålet hans var xhosa.
Som høvding var Mphakanyiswa leder for landsbyens råd. Han var rådgiver for thembufolkets konge, og kongens representant overfor de engelske kolonimyndighetene. Han forrettet ved giftermål, begravelser og omskjæringsritualer for unge menn. Han var også dommer i tvistemål som oppsto i landsbyen. Han var analfabet, men som høvding hadde han en omfattende opplæring bak seg, med utstrakte kunnskaper om thembufolkets historie, genealogi og skikker. Han ble avsatt som høvding av britiske kolonimyndigheter etter en konfrontasjon med en britisk magistrat.
Han hadde fire koner og tretten barn; fire sønner og ni døtre. Han døde av tuberkulose på 1920-tallet.
PRS Guitars
PRS Guitars (fullt navn Paul Reed Smith Guitars) er en amerikansk gitarfabrikant med hovedkvarter i Stevensville i Maryland. PRS Guitars ble grunnlagt av gitaristen og gitarbyggeren Paul Reed Smith i 1985, og gitarene er kjent for sin luksus og kvalitet. Gitarene, som opprinnelig ble laget for lokale gitarspillere, har blitt høyt verdsatt av musikere og samlere verden rundt. Kjente artister som anvender PRS er blant andre Carlos Santana, Mark Tremonti, Brad Delson, John Mayer og Mikael Åkerfeldt.
Materiale
PRS' gitarkropper er laget av mahogni med lønn øverst på de fleste modellene. De inneholder ofte svært polerte resonanskasser av flammelønn, vatter lønn og polert lønn, som skaper en tigerstripeeffekt. PRS' gitarhalser er vanligvis laget av mahogni, selv om enkelte modeller utstyres med halser av lønn eller indiske eller brasilianske rosentrehalser. Båndmarkørene til PRS-gitarene i lavere prisklasser er måneformede, og de dyrere gitarene har fugler på seg. «Månene» ligner på standarprikkene på vanlige gitarer, men inneholder en del med en fremtredende halvmåne. Fuglevarianten består av ni eller ti forskjellige fugler lagt inn på de aktuelle båndene. Innleggsmaterialene består av enten halvedelsten, iriserende skjell, gull og til og med elfenben gravd opp fra utdødde mammuter.
Maskinvare
Oversadelen er syntetisk, og stemmerne er PRS-utformet, selv om enkelte modeller utrustes med koreanske Kluson-stemmere. PRS' gitarer har tre originale stoler (bridge): «stoptail»-, «vibrato»- og «wrapover»-stol.
Pickuper
Pickuper er utformet av PRS og er lagt inni gitaren. PRS er mer hemmelighetsfull om magnet- og vaiertype og konstruksjon av pickupen enn andre pickupprodusenter. Noen PRS' pickuptyper er faktisk lagt i retning fra hverandre så den ene snapper opp lyd fra halsen og den andre fra stolen.
Finish
PRS er kjent for den levende overflaten til lønnegitarene deres. Denne levendeheten skapes gjennom en flerstegsprosess som fremhever en 3D-effekt i treverket. Finishen er gjennomsiktig, gjennomskinnelig (ofte med uttoning i kantene på gitarkroppen) eller ugjennomsiktig.
Student Edition-modeller (SE)
For å holde tritt med forespørselen på gitarer, introduserte PRS et nytt konsept mot slutten av 1990-årene basert på billige gitarer. Studentutgaven (Student Edition, SE) fabrikkeres i Korea og er kjent for ugjennomsiktige finish, ikkelåsbare stemmeskruer og lavere treverkkvalitet. Mens PRS SE-modellene øker i popularitet blant amatører, har de dyrere PRS-modellene en tendens til å være rettet mot profesjonelle musikere. I 2010 ble gitaren SE Torero lansert. Modellen var den mest kostbare SE-modellen til da, og den tar sikte på tungmetallgitarister. Toreroen er veldig annerledes fra andre SE-gitarer, med unntak av PRS-stemmeskruene og at produksjonen foregår i Korea.
Juridiske problemstillinger
I 2001, da PRS lanserte sin «Singlecut»-gitar (som liknet på den ærverdige Gibson Les Paul-en), leverte Gibson Guitar Corporation en varemerkekrenkelse mot Paul Reed Smith Guitars. En midlertidig forføyning ble beordret fra Gibson mot PRS. Dette medførte at PRS i 2004 stoppet produksjonen av «singlecut»-gitaren.
I 2005 omgjorde USAs ankedomstol rettsbeslutningen og beordret avskjedigelse av Gibsons søksmål mot PRS. Vedtaket gjorde umiddelbart at også forføyningen som forbød salg og produksjon av PRS' «singlecut»-gitarer ble lov. Paul Reed Smith Guitars kunngjorde at de ville starte produksjonen av «singlecut»-gitaren på ny øyeblikkelig.
Paul Smith, grunnleggeren av PRS, uttalte følgende: «Vi er henrykte over at Lagmannsretten stadfestet det vi og bransjen lenge har visst: PRS-singlecut-gitarene er musikkinstrumenter av høyeste kvalitet som aldri ville blitt forvekslet med ett av konkurrentenes produkt.»
Gibson prøvde på ny å få gjenåpnet saken, men mislyktes. Alle de seksten aktive dommerne fra Lagmannsretten/ankedomstolen i tillegg til USAs høyesterett (som var deres siste håp) nektet å fortsette saken.
I denne rettstvisten skal angivelig Gibson ha påstått at konsertpublikum i en røykfylt konsertsal kanskje ikke ville være i stand til å skille mellom en PRS' «singlecut»-gitar og en Gibson Les Paul-gitar. Lagmannsretten forkastet varemerketeorien umiddelbart, og understrekte at «bare en idiot» ville forveksle de to produktene på salgsstedet.
Fra januar 2010 sluttet PRS å produsere «singlecut»-gitarer. Det førte til at «25. jubileums»-gitaren SC 245 ble den eneste «singlecut»-gitaren igjen. Derfor ble SC 58 introdusert senere i 2010.
Pulkkila
Pulkkila er en tidligere kommune og et tettsted i landskapet Norra Österbotten i Finland. Den 1. januar 2009 ble den slått sammen med Kestilä, Piippola og Rantsila til den nye kommunen Siikalatva. Historisk er stedet kjent for slaget ved Pulkkila som var den andre større trefningen mellom svenske og russiske styrker under finskekrigen 1808-1809.
Cesàro-summering
Cesàro-summering er i matematisk analyse en alternativ måte å gi en sum til en uendelig rekke. Hvis rekken konvergerer på vanlig måte mot en sum A, er den også Cesàro-summabel og har Cesàro-summen A. Det viktige med Cesàro-summering er at en rekke som divergerer allikevel kan ha en veldefinert Cesàro-sum. Derimot er ei rekke som positivt konvergerer mot en uendelig verdi ikke i noe tilfelle summabel til en endelig verdi.
Cesàro-summering er oppkalt etter den italienske analytikeren Ernesto Cesàro (1859–1906).
Fremgangsmåte
av den uendelige rekken
Dersom følgen {Sk } konverger mot en verdi som også kalles S, sier en at den uendelige rekken konvergerer mot denne verdien.
Cesàro-summering av rekken kan gjenomføres når middelverdien A av alle partialsummene Sk  eksisterer, det vil si
For konvergente rekker gir denne beregningen av summen et svar i overensstemmelse med det vanlige resultatet S. Men i tillegg kan den for noen divergente rekker også gi et endelig svar.
Eksempel
Grandis rekke 1 - 1 + 1 - 1 + ... er ikke konvergent. Partialsummene Sk  svinger mellom 0 og 1 avhengig av om k er et like eller ulike tall. Derimot hvis man beregner middelverdien av de n første partialsummene,
Når n blir veldig stor, går derfor middeleverdiene mot A = 1/2 som er Grandi-rekkens sum.
Hvis man på samme måte prøver å summere den divergente rekken 1 − 2 + 3 − 4 + · · ·, finner man delsummene Sk = (1, -1, 2, -2, 3, -3, ...) med aritmetiske middelverdier An = (1, 0, 2/3, 0, 3/5, 0, 4/7, ….) som ikke konvergerer mot en entydig verdi. Denne rekken kan derfor ikke Cesàro-summeres.
Strutter
«Strutter» er en rask rockesang av Kiss som ble skrevet før Ace Frehley ble med i bandet.
Paul Stanley skrev teksten, og musikken var basert på en sang som Gene Simmons hadde skrevet før; Stanley The Parrot. «Strutter» er en av de få sangene av Kiss som Stanley og Simmons har skrevet sammen. Sangen var et standardnummer på Kisskonserter i 1970-årene. Sangen var spor 1 på Kiss første album, Kiss fra 1974. Den var i tillegg med på konsertalbumet Alive! fra 1975. Til albumet Double Platinum ble det spilt inn en ny versjon av sangen som fikk tittelen «Strutter '78».
Kiss (musikalbum)
Mopan
Mopan er et mayisk språk som snakkes av ca. 5 000 mennesker i Belize og ca. 2 000 i Guatemala. Det tilhører den yukatekanske greina, og er nærest beslekta med yukatansk, lakandonsk og itza.
The Spirit
The Spirit er en amerikansk tegneserie som ble tegnet og fortalt av Will Eisner og kom ut første gang i juni 1940 (deretter ukentlig) i avisen Sunday. The Spirit ble utgitt i et eget tegneseriebilag som i sin helhet ble produsert av Eisners studio og som fulgte med avisene på søndager. Historiene fortalt i The Spirit varierte mellom flere forskjellige sjangre, slik som: krim, romantisk drama, skrekk, komedie, drama, satire, parodi og svart komedie.
Tegneserien viste flere likheter med både Batman og Dick Tracy, med sine fargerike skurker og raske historiefortelling. The Spirit, «en kriminalitetsbekjemper fra middelklassen», var heltepersonligheten til den unge detektiven Denny Colt. Colt dør i løpet av de første tre sidene i den første tegneserien, men kan senere avsløre at han ikke døde likevel, men var delvis i live under Dr. Cobra, en av hans erkefienders, eksperiment. Når han våknet i Wildwood Cemetery, etablerte han en base der, og brukte sin nye anonymitet til å begynne ett nytt liv med å bekjemte kriminalitet.
Under andre verdenskrig gikk Eisner inn i den amerikanske hæren. Mens han var borte ble serien produsert av andre serieskapere, hovedsakelig Lou Fine og Jack Cole. Store deler av fanskaren hevder at det er historiene som ble skrevet og tegnet med Eisners egen hand som er de beste. Eisner utviklet en tegnestil som lignet mye på formspråket i filmen. Ved bruken av skygger og ved å flytte synsvinkelen drar han leseren mer inn i selve handlingen. Den første ruten i historiene ble berømte for å flette inn tittelen «The Spirit» inn i bakgrunnen eller kulissene.
The Spirit var mest virksom i Central City. Men mange av eventyrene tok ham rundt omkring på kloden til flere eksotiske plasser. Han møtte eksentrikere, sprøinger og vakre, men dødelige kvinner, og han viste sin egen form for rettferdighet til dem alle. Selv om historien forandret seg til stadighet gikk enkelte elementer igjen; kjærligheten mellom Ellen Dolan og The Spirit, de årlige julehistoriene og The Octopus, ett kriminelt geni som aldri ble sett, men som var lett gjenkjennelig med sine karakteristiske hansker.
The Spirit sluttet å komme ut i 1952, og ble fulgt opp av «Trip to the Moon»-historiene som Will Eisner laget sammen med Wally Wood.
Tåtøy
Tåtøy, eller Tåtei, er en øy i skjærgården rett sør for Kragerø sentrum i Telemark. Øya ligger i overgangen mellom Kragerøfjorden som kommer inn fra sørøst, og Kilsfjorden fra vest. Tåtøy er et par kvadratkilometer stor og består av delvis skogkledte, delvis bebygde knauser. Høyeste punkt er Høgda på 96 meter. Tåtøy hadde fram til våren 2012 egen grendeskole, Tåtøy skole, med rundt 30 elever. I forbindelse med nedskjæringer i Kragerø kommunes økonomi ble skolen vedtatt nedlagt, og stengte ved skoleslutt våren 2012. Kragerø Fjordbåtselskap kjører rutebåt mellom Tåtøy og Stabbestad, Skåtøy og Kragerø.
Historikk
Tåtøy var lenge delt mellom to gårddsbruk, Østre og Vestre Tåtøy. Bebyggelsen på Tåtøy startet for alvor på 1860-tallet. På 1950-tallet var det omkring 300 fastboende og på 1970-tallet omkring 250. Øya hadde tidligere to skipsbyggerier. Dagens skolebygning er fra 1894.
Navnet Tåtøy
Navnet Tåtøy har trolig sin opprinnelse fra innsjøen Toke i Drangedal. Elven derifra skal ha hett Totka. Straks den renner i sjøen støter den mot øya Tåtøy, derfor navnet Thotkøy.
Lampronia rupella
Lampronia rupella er en sommerfugl som tilhører familien knoppmøll (Prodoxidae). Den er utbredt over det meste av Norge.