cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kongedømmet Italia
Det fascistiske Italia 1922–1943
Rett etter valget i 1924 forsvant opposisjonslederen Giacomo Matteotti plutselig den 10. juni 1924, og ble funnet drept noen dager senere. Dette førte til å begynne med til en parlamentarisk krise, og Mussolini måtte ta avstand fra mordet. Men samtidig ble antifascistiske demonstrasjoner slått ned. Tre menn ble arrestert for mordet, men bare en ble dømt, og bare til en kortvarig fengselsstraff. Den 3. januar 1925 tok så Mussolini «alt politisk, moralsk og historisk» ansvar for mordet i en tale i parlamentet.
Trass i mordet på Matteotti ble Mussolini fremdeles støttet av den etablerte eliten i landet, blant andre av kong Victor Emmanuel III som nektet avskjedige Mussolini som statsminister. I 1927 ble Italia en fascistisk ettpartistat.
I 1929 ble Lateranoverenskomsten inngått, og denne sikret Vatikanet et eget territorium innen Romas grenser. Både i USA og resten av Europa, Mussolinis regime var sett som et moderne forsøk for å unngå bolsjevisme og for få et land til å fungere. Børskrakket i 1929 berørte Italias økonomi i liten grad, i stedet ble 1930-årene ble storhetstid for fascismen i Italia.
I denne perioden ble Italia ofte referert til som Det italienske riket (italiensk: Impero Italiano) eller «Det nye Romerriket» (italiensk Nuovo Impero Romano, latin Novum Imperium Romanum), av fascistene, men disse ble ikke brukt som offisielle betegnelser. Under fascismen var kongedømmet alliert med det nasjonalsosialistiske Tyskland under andre verdenskrig fram til 1943.
Indre uro fram mot republikken 1943–1946
Monarkiets rolle under fascismen førte til en utbredt misnøye med dette, og det ble i 1946 avholdt en folkeavstemning om statsformen.
I et forsøk på å påvirke stemmegivningen, abdiserte kong Viktor Emmanuel III 9. mai 1946. Abdikasjonen hjalp imidlertid ikke på stemmegivningen, da 54 % stemte for å innføre republikk i avstemningen den følgende måneden. Det var beskyldninger om at det hadde vært uregelmessigheter ved avstemningen, men dette ble aldri bevist. valgresultatene viste imidlertid store regionale forskjeller i stemmegivningen, hvor republikken stod sterkest i nord, og tilstrekkelige til å sikre flertall for avskaffelse av kongedømmet.
Huset Savoia ble anmodet om å forlate landet, og kongedømmet var blitt historie.
Victor Emmanuel flyttet til Egypt hvor han døde i Alexandria året etter. Han er begravet bak alteret i byens katolske kirke i Mansheya, viet til Katarina av Alexandria.
Søvik (Haram)
Søvik er en bygd og tettsted i Haram i Ålesund kommune i Møre og Romsdal fylke. Tettstedet hadde innbyggere per 1. januar. Tettstedet Søvik omfatter også en del av Gamlem. Søvik skolekrets, (Grunnkretser i Haram kommune) som også omfatter Hamnsund, Gamlem, Terøy, Bjørnøy og Store-Kalvøy, har ca. 1 050 innbyggere, men vokser stadig. Hovednæring er skipsbygging og relatert industri. Ny skole ble tatt i bruk i 2010.
Søvik tilhørte inntil 1964 daværende Borgund kommune. 1. januar 1965 ble deler av Borgund med 1,191 innbyggere slått sammen med det meste av Haram og Vatne kommuner til den nye Haram kommune. Disse delene var Hamnsund, Grytastranda, Søvik og Gamlem med øyene vestafor.
Matrikkelgården Søvik, gårdsnummer 175, består av navnegårdene Søvik, Søviknes, Søvikkleiv, Søvikreit og Søvikhagen.
Søvik hadde postkontor, tidligere med postadresse Syvikgrend. Postkontoret er nå erstattet med Post i butikk.
Grunnkrets 15340400 Søvik
Valgkrets 15340012 Søvik/Gamlem M.M. [sic] med 832 stemmeberettigede i 2011.
Navnet
Bygda kan ha fått navn etter vika med samme navn. Førsteleddet sø- kan komme av adjektivet síðr, sid i betydningen lavtliggende, sumpig. Eventuelt kan første leddet síða f., Kyst, Kyststrekning. Den siste forklaringa forutsetter da at *Síða har vært brukt som et egennavn enten om hele kyststrekningen mellom Romsdalsfjorden og Grytafjorden eller den sydlige del av den
Grenser
Bygda grenser i nord mot Gamlem og Hildre, i øst og sør mot Grytastranda, og i sør mot Hamnsund. Mot vest ligger sjøen og selve Søvika med holmer, skjær og fiskeplasser.
Fysisk geografi
Tregrensa ligger på ca. 360 moh.
Klima
Søvik har et mildt, vindfullt klima. Den dominerende vindretningen er sørvestlig, og denne drar ofte med seg mye nedbør. Årsnedbøren er på 1410 mm. det er store variasjoner, nabobygda Brattvåg har 1550 mm. Midlere Årstemperaturen er 6,8° (Sammenligning: Stavanger 1180 mm; Trondheim Tyholt 850 mm). Snøen i Søvika blir sjelden liggende mer enn 3-4 dager av gangen før den forsvinner i mildvær. Framme i Søvikdalen høyere opp, og på fjellet kan snøen ligge i ro lenger.
Samferdsel
Fylkesvei 146 fra Slyngstad til Skjelten går igjennom bygda.
Skole
Søvik skole er felles for Søvik, Gamlem, Store Kalvøy Terøya og Bjørnøya. Skolen har 106 elever på barneskolenivå og 20 ansatte. Ny skole ble tatt i bruk 20. oktober 2010 og offisielt åpnet 8. juni 2011.
Kirke
Søvik tilhører Hamnsund sokn. Søvik tilhørte Borgund prestegjeld fram til 1966. 18. mars 1966 ble Vatne Prestegjeld opprettet for fastlandsdelen av Haram kommune.
I Den norske kirke utgjør Hamnsund et eget kirkesogn i Vatne prestegjeld i Nordre Sunnmøre prosti, som igjen hører under Møre bispedømme. Hamnsund kirke ble oppført i 1875.
Hamnsund kirke betjener bygdene Gamlem, Grytastranda, Hamnsund, Søvik, Terøy, Store-Kalvøy, Bjørnøy og Torholmen. Tidligere tilhørte også Lorgen på nordsida av Ellingsøya til Hamnsund kirke.
Søvik Kino
Kinoen ble starta i 1962 og ble nedlagt i 1985. Det var forestillinger torsdag og søndag.
Næringsliv
Bedrifter og butikker i Søvik
Vikingtiden
Fra vikingtiden er det funnet en tjæremile mellom Hagefjellet og Vardelia. Mila er bygd av store stein og er 11 meter i diameter. .
Tidlig moderne tid
I et diplom fra 12. mai 1569 skrevet på Roald på Vigra er navnet skrevet Suuduiig. Søvik hørte til Gryta skipreide.
Andre verdenskrig
Leif Larsen lederen av Shetlandsgjengen brukte et par ganger kontakter i bygda for å komme seg over til Shetland igjen, etter å ha mistet fartøyene sine under oppdrag på norskekysten. MK «Arthur» som hørte hjemme i bygda ble tatt av Shetlandsgjengen i oktober 1942.
Bibliotek
Biblioteket, som først ble startet som lesering på 1950-tallet, ble stengt av kommunen i desember 2013 på grunn av mangelfull bruk over lengre tid.
Idrett
Norborg IL
Floyd Bennett
Floyd Bennett (født 25. oktober 1890 i Warrensburg i New York, død 25. april 1928 i Quebec i Canada) var en amerikansk pilot. Sammen med Richard E. Byrd forsøkte han å nå Nordpolen med fly fra Ny-Ålesund i 1925.
Bennett var utdannet bilmekaniker. I 1917 ble han innkalt til tjeneste i den amerikanske marinen hvor han tok flyverutdanning. I 1925 deltok han i Donald B. MacMillans ekspedisjon til Grønland sammen med Richard E. Byrd. Et år senere forsøkte Byrd og Bennett å nå Nordpolen med fly. Den 9. mai 1926 tok flyet til Bennett og Byrd av fra Ny-Ålesund på Svalbard med kurs for Nordpolen. De kom tilbake samme dag. Den korte reisetiden førte til spekulasjoner om de hadde nådd Nordpolen.
Bennett var en av favorittene i forbindelse med Orteigprisen i 1927, en pris på US dollar 25 000 som ble delt ut til den som klarte å fly uten mellomlanding mellom Paris og New York. Bennett skulle fly sammen med Byrd, Bert Acosta og George Noville. Under en prøveflygning 16. april 1927 i en Fokker Trimotor havarerte han og ble alvorlig skadet. Han døde et år senere i Quebec, Canada. For å hedre hans minne døpte Richard E. Byrd flyet til sin sydpolsekspedisjon i 1929 Floyd Bennett.
New Yorks første store flyplass Floyd Bennett Field og den amerikanske marinens jager USS Bennett (DD-473) er oppkalt etter Floyd Bennett.
Nordbygdo ungdomsskule
Nordbygdo ungdomsskule er en skole på Stord i Hordaland. Skolen ble tatt i bruk januar 2010, men ble offisielt åpnet 10. februar av stortingsrepresentant og tidligere ordfører Magne Rommetveit. Elever som begynner på denne skolen, kommer fra Hystad skule og Rommetveit skule. Rektor på skolen er Pål Roseth. I skoleåret 2022-23 er det 222 elever fordelt på tre trinn.
8. trinn: 86 elever.
9. trinn: 67 elever.
10. trinn: 69 elever.
Europavei 312
Europavei 312 går mellom Vlissingen og Eindhoven i Nederland. Veiens lengde er 160 km.
Andy Kaufman
Han mislikte å bli kalt komiker. Han omtalte seg selv som en song and dance man («sang- og dansemann»). I never told a joke in my life («Jeg har aldri fortalt en vits») pleide han å si.
Suksessen dabbet av på begynnelsen av 80-årene, og i 1984 døde han av lungekreft, 35 år gammel.
Underholdningsnumre
Kaufman er kjent for en rekke underholdningsnumre. Her er de mest kjente:
Mighty Mouse
Kaufman stiller seg på scenen i dress. Ved siden av ham står en gramofonspiller. Han slår den på, og kjenningsmelodien til tegneserien Mighty Mouse spilles. Kaufman står urørlig og lytter til sangen. Han har et nervøst ansiktsuttrykk. Kun under strofen Here I come to save the day begynner han å mime. Deretter står han urørlig igjen, og venter til neste refreng,for så å bryte ut i Here I come to save the day igjen.
Pasjon (middelalderspill i Stavanger)
Pasjon er et middelalderprosjekt med spill og parader som blir gjennomført hvert fjerde år i Stavanger. Pasjon er et historisk spill som er tuftet på middelalderens spilltradisjoner og lokal historikk. Prosjektet ble først gjennomført i 2000 etter initiativ fra Anna S. Sogne-Møller og Mette L. Arnstad.
Andy Kaufman
The foreign man
Dette er en av de mange figurene som Kaufman diktet opp. The foreign man var en utenlandsk mann fra fantasiøya Caspiar i Det kaspiske hav. Denne figuren snakket med en dårlig amerikansk aksent, f. eks: "Thank you veddy mutch", og likte å imitere kjente politikere. Han kunne si: "No I will like to do some imitationz for you. I shall imitate Jimmy Carter – thee prezident of Unatid States." Dermed fortsatte han i nøyaktig samme stemme: Hello, I'm Jimmy Carter – thee prezident of Unatid States. Kaufman videreutviklet The foreign man til den polske bilmekanikeren Latka i forbindelse med TV-serien Taxi.
Armenia under Sommer-OL 2012
Armenia deltok under Sommer-OL 2012 i London som ble arrangert i perioden 27. juli til 12. august 2012. Tjuefem utøvere, tjueen menn og fire kvinner deltok i ni sporter; friidrett, svømming, bryting, skyting, taekwondo, turn, judo, vektløfting og boksing. Det var femte gangen Armenia deltok i et sommer-OL, de kom på delt 60.-plass med en sølv- og to bronsemedaljer. Taekwondoutøveren Arman Jeremjan var landets flaggbærer under åpningsseremonien.
Pasjon (middelalderspill i Stavanger)
Pasjon 2008
Pasjon 08 ble arrangert mellom 5. og 13. mars i og utenfor Stavanger domkirke. Kunstnerisk ansvarlig var som tidligere år, Anna S. Songe-Møller.
Andy Kaufman
Den Store Gatsby av F. Scott Fitzgerald
Under en forestilling (med et forventningsfullt publikum i salen) begynte Kaufman å lese romanklassikeren Den store Gatsby av F. Scott Fitzgerald. I begynnelsen trodde publikum at dette var en spøk, men Kaufman fortsatte å lese. Da han var ferdig med boka, var bare noen få publikumere til stede. Resten hadde gått.
Pasjon (middelalderspill i Stavanger)
Pasjon 2008
Gjennom syv delprosjekter fikk publikum opplevelser som hadde elementer fra den geistlige, verdslige og folkelige middelaldertradisjonen. Delprosjektene var:
Andy Kaufman
Tony Clifton
Tony Clifton var en fiktiv smørsanger, som Kaufman diktet opp. Clifton var en rappkjeftet drittsekk, som kunne fornærme publikum på det groveste. Det hendte ofte at Kaufman forkledde seg som Clifton – både på og utenfor scenen. Det mest oppsiktsvekkende med dette var at Kaufman nektet for at det var han som spilte Clifton. Til sin død hevdet han at Clifton var en helt annen person.
Pasjon (middelalderspill i Stavanger)
Pasjon 2008
Pasjon 2008 hadde et budsjett på 4,8 millioner, og nærmere 2000 aktører deltok som frivillige i prosjektet. Blant annet var mange organisasjoner og institusjoner involvert, slik som studenter ved Universitetet i Stavanger, elever ved videregående skoler i Stavanger, Steinerskolen, kulturskolene og profesjonelle kunstnere nasjonalt og internasjonalt. Henrik Høie og Trond Sørlundsengen hadde prosjekt- og kunstnerisk ledelse for Gjøglerparaden gjennom byen, og opptrinnene i paraden. De var også ansvarlige for den utendørs forestillingen "Faste og Karneval" som ble spilt utenfor Domkirken før Pasjonsspillet inne i kirken, de utviklet manus og Henrik Høie ga liv til skikkelsen Faste, Trond Sørlundsengen spilte Karneval-skikkelsen.
Andy Kaufman
Tverrkjønnswrestling
Den mest kontroversielle prosjektet Kaufman startet var tverrkjønnswrestling. Her inviterte han kvinner i salen opp på scena for å bryte mot ham. I de fleste tilfeller måtte kvinnene gi tapt for den brutale behandlingen de fikk av artisten (reglene i tverrkjønnswrestling er at alt er tillatt). Lugging, kløning og biting gjorde at mange kvinner forlot scenen i gråt. Mange så på dette som kjønnsdiskriminering, og det hjalp lite at Kaufman sa at han spilte en helt annen figur under slike seanser.
Den profesjonelle wrestlekongen Jerry Lawler følte seg provosert av det han mente var harselering med idretten hans. Lawler utfordret Kaufman til en wrestlekamp, noe som førte til at Kaufman nesten brakk nakken.
Kort tid etter ble begge invitert til Late Night with David Letterman. Det endte til at de to kranglefantene kom i konflikt med hverandre – på direkten. Inne i studeoet ble Kaufman slått i bakken av Lawler. Kaufman tok igjen med å si masse stygge ord til Lawler, før han kastet kaffe på wrestleren. Deretter sprang Kaufman for livet ut av studeoet, mens Lawler satte seg rolig ned på stolen sin. Letterman svarte med å se inn i kameraet og sa ironisk: "Jeg tror noen av de ordene kan brukes på TV, men det man ikke kan gjøre er å kaste kaffe. Jeg har sagt det flere og flere ganger!"
Konflikten mellom Kaufman og Lawler (inkludert Letterman-krangelen) var konstruert. I virkeligheten hadde de to ingenting imot hverandre. Lawler syntes faktisk at tverrkjønnswrestling var positivt pga. at det ga wrestling mere PR. Denne hemmeligheten ble holdt helt til 1999 da biografifilmen om Kaufmans liv, Man on the Moon, kom ut.
Bloc Party
Bloc Party er et britisk art-rock/post-punk-band som ble etablert i 1999 av Russell Lissack og Kele Okereke. Tidligere har bandet hatt navnene Superheroes of BMX, The Angel Range, Diet og Union, men i september 2003 falt valget på Bloc Party. Dette er en ordlek med det et engelske uttrykket «block party», som er en slags uformell nabolagsfestival der man ofte leide et lokalt band for underholdning. Bandet har sagt at navnet ikke er ment som en allusjon til Østblokken, eller det kanadiske politiske partiet Bloc Québécois. Bandet har kuttet ut k-en kun av estetiske grunner.
Medlemmer
Tidligere medlemmer
Pocahontas II – Reisen til en ny verden
Pocahontas II – Reisen til en ny verden (originaltittel: Pocahontas II: Journey to a New World) er en amerikansk direkte-til-video tegnefilm av The Walt Disney Company fra 1998 som er en oppfølger til Pocahontas. Historien om Pocahontas ble filmet første gang allerede i 1910.
Filmen ble sluppet direkte på video i 4. august 1998, og 5. september 2000 på DVD.
Handlingsreferat
I London blir John Smith angrepet av en gruppe soldater med en arrestordre mot ham, og John blir antatt å være død i den påfølgende konfrontasjonen. Guvernør Ratcliffe er en personlig venn av den engelske kongen, men har løyet til kong James, og anklaget Smith som forræder i et komplott for å erklære krig mot Powhatan-nasjonen og få tak i alt gullet han fremdeles tror at de eier. For å hindre en konflikt sender kongen en ung diplomat, John Rolfe, for å bringe sjefen over Powhatan-stammen til England for å forhandle med dem. I den nye verden sørger Pocahontas, datteren til Powhatan, over John Smiths død.
John Rolfe kommer snart, møtt av britiske nybyggere (som nå har bosatt seg i Jamestown) og en nysgjerrig Pocahontas. Rolfe snakker med Powhatan, men han nekter å følge Rolfe til England. Pocahontas velger å reise i farens sted, og tror at hun kan skape endelig fred mellom de to nasjonene. Powhatan sender en livvakt, Uttamatomakkin (Uti) for å slå følge med Pocahontas. I England inviterer kong James både Rolfe og Pocahontas til et slottsball, og lover at hvis Pocahontas imponerer ham ved å oppføre seg "sivilisert" så skal kongen forhindre sin armada fra å seile mot Jamestown. Men hvis Pocahontas ikke gjør det, så vil kongen erklære krig. Rolf vet at Ratcliffe bevisst manipulerer kongen, så Rolfe og hans hushjelp, fru Jenkins, forsøker å lære Pocahontas i britisk etikette for å forberede henne.
Ved festen vinner Pocahontas over kongen og dronningen med smiger, og klarer nesten å forhindre krig. Men en plan som arrangeres av Ratcliffe opprører Pocahontas og hun anklager kongen for å være en villmann. Med Ratcliffe hviskende i øret hans beordrer kong James at Pocahontas og Uti skal fengsel i Tower of London, og erklærer krig mot Powhatan-stammen. En fortvilet Rolfe møter en fremmed som hjelper ham med å bryte Pocahontas og Uti ut av tårnet og ta dem med til et vertshus, hvor den fremmede mannen avslører seg selv som John Smith. Smith ber Pocahontas om å holde seg skjult hos ham, men hun følger i stedet Rolfes råd og ønsker å forhindre krigen mellom nasjonene en gang for alle.
Simon Andreas Kjær
Simon Andreas Kjær (født 28. juni 1979) er norsk grafisk designer/illustratør med utdannelse fra University of Hertfordshire i England. Til daglig lager han plate- og bokomslag, plakater, programhefter kataloger og bøker under sitt alias SAK Design.
I 2006 vant Kjær sølvpris i den nasjonale konkurransen arrangert av Grafill, for årets vakreste barne- og ungdomsbøker for boka Striper. Blant samarbeidspartnere kan nevnes Cappelen Damm, Piratforlaget, Aschehoug magasinet Plot og Tou Scene.
1. mai 2009 var han aktuell med utstillingen «Rust never Sleeps» på Cafe Sting, Stavanger. Utstillingen tar utgangspunkt i et sitat fra Jens Bjørneboes roman Haiene. Kjær har kontor i Stavanger.
Oh You’re So Silent Jens
Oh You're So Silent Jens er et samlealbum av den svenske musikeren Jens Lekman, utgitt i 2005. Den består av den første sjutommers singelen han ga ut, Maple Leaves EP, Rocky Dennis in Heaven EP, Julie EP og to sanger han ga ut på en CD som fulgte med fanzinet En Garde Fanzine.
Tittelen på albumet er hentet fra en tekstlinje i sangen «Black Cab»: «I killed the party again / I ruined it for my friends / "Oh, you're so silent Jens" / Well, maybe I am, maybe I am»
Siwa
Siwa (واحة سيوة, Wāḥat Sīwah; koptisk: (ϯ)ϣⲉϣⲁⲙⲟⲩ; (Di)Şeşamu, «Palmeland»; berbisk: ⵉⵙⵉⵡⴰⵏ, Isiwan) er en urban oase Egypt mellom Qattarafordypningen og Store sandhav i den vestlige ørken. Den er rundt 50 km øst for grensen til Libya og omtrent 560 km fra Kairo. Den er omtrent 80 km lang og 20 km bred. Siwaoasen er en av Egypts mest isolerte bosetninger med i underkant av rundt 30 000 mennesker, hovedsakelig berbere, som utviklet en særegen kultur og adskilt dialekt av berbisk kalt siwi.
Stedets berømmelse ligger hovedsakelig i dens antikke rolle som hjem for orakelet til Amon hvor Aleksander den store kom for å konsultere den libyske sibylle i 331 f.Kr. Ruinene av Amons orakel er i dag en populær turistattraksjon som ga oasen dens antikke navn «Oasen til Amon-Ra». Historisk er det en del av oldtidens Libya.
Geografi
Siwaoasen ligger i en fordypning som er under havnivået, omtrentlig 19 meter. I vest i dagens Libya er oasen Jaghbub som ligger i en tilsvarende fordypning og i øst er den store Qattarafordypningen som også befinner seg under havnivået. Fordypningene har oppstått i et samspill mellom saltforvitring og vinderosjon.
Navn
Det gammelegyptiske navnet for oasen var Sekht-am som betyr «Palmeland». Tidlige arabiske geografer transkriberte det som Santariyyah.
Dets moderne navn Siwa, som først er dokumentert på 1400-tallet, har en uklar etymologi. Den franske lingvisten René Basset knyttet til et berbisk stammenavn, swh, attestert lengre vest i den tidlig islamske perioden, mens Hsain Ilahiane, knyttet det til tašelhitberbiske ordet asiwan, en type rovfugl, og i forlengelsen til Amon-Ra hvor et av hans symboler var falken.
Historie
Selv om det er kjent at oasen har hatt menneskelig tilstedeværelse siden 9000-tallet f.Kr. er det eldste beviset på en form for forbindelse med oldtidens Egypt er så sent som det 26. dynasti da en nekropolis ble etablert. Antikkens greske bosettere i Kyrene i Libya hadde kontakt med oasen på omtrent samme tidspunkt, det vil si 600-tallet f.Kr. og den greske historikeren Herodotos ble fortalt at orakeltempelet til Amon (på gresk: Zevs-Ammon) hadde bildet av en vær. Herodotos viste også om «solens kilde» som var kjøligst i varmen ved middagstid. Etter at Aleksander den store hadde erobret Egypt kom han ut til oasen, etter sigende ved å følge etter fugler gjennom ørkenen. Orakelet, skal Aleksanders hoffhistorikere hevdet, bekreftet at han var av guddommelig opphav og den rettmessige farao av Egypt, skjønt Aleksanders motiver for å gjøre denne lange utflukten til oasen, som følge av hans grunnleggelse av byen Alexandria, har forblitt til en viss grad uutgrunnelig og betvilt. Under Det ptolemeiske kongedømme, som ble opprettet etter Aleksanders død, var det gammelegyptiske navnet for oasen sḫ.t-ỉm3w, i betydningen «Felt med trær».
Det er usikkert i hvilken grad kristendommen var tilstede i Siwa i kristen tid, men i 708 sto befolkningen imot en muslimsk hær og ble antagelig ikke tvunget til å konvertere til islam før på 1100-tallet. Et lokalt manuskript omtaler kun sju familier med totalt kun 40 menn som bodde i oasen i 1203.
På 1100-tallet nevnte kartografen og geografen Al-Idrisi at oasen var hovedsakelig av berbere og med en arabisk minoritet. Det var et århundre før Al-Bakri slo fast at kun berbere bodde der. Den egyptiske historikeren Al-Maqrizi reiste til Siwa på 1400-tallet og beskrev hvordan språket som ble snakket der «er likt språket til zenataerne», en berbisk stamme. Den første europeer som siden romersk tid besøkte stedet var den engelske reisende William George Browne som kom i 1792 for å se det gamle orakelet til Amon.
Siwa var krigsskueplass under både første og andre verdenskrig. Den britiske hærens langtrekkende ørkengruppe (LRDG) hadde base her, men Nazi-Tysklands feltmarskalk Erwin Rommels Afrikakorpset tok stedet i besittelse ved tre anledninger. Tyske soldater badet nakne i orakelets innsjø, til tross for lokal skikk å unngå nakenhet. Da det italienske 136. infanteridivisjon Giovani Fascisti okkuperte oasen ble en liten egyptisk marionettregjering satt opp i Siwa. Oasen hadde en kort opptreden som base for LRDG i den britiske krigsfilmen Ice Cold in Alex (1958), basert på en roman med samme tittel fra 1957 av Christopher Landon.
Den gamle festningen i Siwa, kjent som Shali Ghadi (Shali er navnet på byen og Ghadi betyr fjerntliggende) ble bygget på et stedegen fjell, kalt  inselberg  (tysk for «øyfjell»), som er en et betegnelse for et bratt, isolert fjell eller ås. Materialet som festningen er bygget med er salt og murstein av soltørket leire, foruten tømmer fra palmetrær. Etter at det gikk oppløsning etter tre dager med tungt regn i 1926, ble stedet forlatt til fordel for en tilsvarende konstruksjon med en slette rundt, siden forsterket med moderne slaggblokker og hustak av metallplater. Kun en bygning i Shali er blitt utbedret, og det er moskéen, mens de eldre bygningene er preget av store sprekker eller har ramlet sammen. Blant historiske steder er levningene av det gamle orakeltempelet; Gebel al Mawta («De dødes fjell»), en nekropolis fra romersk tid med dusinvis av graver hogd ut av fjellet; og en naturlig kilde som har fått det turistvennlige navnet «Kleopatras bad». De fragmentariske levningene fra orakeltempelet, med en del inskripsjoner fra 300-tallet f.Kr., ligger innenfor ruinene av Aghurmi. De profetiske åpenbaringene til orakelet begynte å miste sin kraft og opphørte under romersk tid i Egypt.
Kultur
Den tradisjonelle kulturen i Siwa viser mange trekk som er uvanlige i Egypt. En del reflekterer de langvarige forbindelsene med Maghreb, og det faktum at innbyggerne er berbere av opprinnelse. Fram til en asfaltvei ble bygget til kysten av Middelhavet på 1980-tallet, var Siwas eneste forbindelse med verden utenfor via en krevende kamaelrute gjennom ørkenen. Disse ble benyttet for å eksportere dadler og oliven, frakte varer eller pilegrimer langs ruten som knyttet Maghreb til Kairo og videre.
Som et resultat av denne isolasjonen har de berbiske innbyggerne ved oasen utviklet en særegen kultur som er manifestert i dets håndverk og kunsthåndverk innen kurvfletting, keramikk, sølvarbeid og broderier, og i dets klesskikker. Den mest synlige og omtalte eksemplene er brudesølv og mangfold av sølvornamentikk og kjeder som kvinnene bærer i forbindelse med bryllup og andre seremonier. Disse smykkene er gjerne dekorert med symboler som er knyttet til Siwas historie, forestillinger og holdninger.
De mest kjente av disse smykkene er store sølvdisker som kalles adrim, og en torque (halskjede av metall) som kalles aghraw og som henger over brystet. En ung kvinne vil oppgi sin aghraw under en særskilt seremoni om våren på den dagen hun blir gift. Sølvsmykkene, som blir framstilt av lokale sølvsmeder, består av halskjeder, øreringer, armbånd, hårpryd, ulike former anheng og mange ringer. For en synlig rik kvinne kan det fulle opphenget av smykker veie flere kg. Disse smykkene er dekorert med tradisjonelle symboler som er kjent og forstått av berbere over hele Nord-Afrika og har til hensikt sørge for god helse, fruktbarhet og beskytte mot ulykke. En del av de samme tegnene og mønstrene er også benyttet på broderier som dekorerer kvinners klær, truser og sjal.
Kunst og lokale skikker
Ankomsten av vei og av fjernsyn har påført oasen innflytelse fra stiler og moter fra verden utenfor. De tradisjonelle sølvsmykkene er blitt gradvis erstattet av gull. Eldre stiler og tradisjoner er imidlertid fortsatt tilstede i kvinnenes broderier og klesdrakter.
Festivaler
Som andre egyptere preget av islam feirer også Siwa muslimske høytidsdager som Id al-fitr og Id al-adha, men i motsetningen til andre egyptere adskiller de seg en del feiringen, blant annet i matlagingen. Kokkene i Siwa koker sauene med skinnet på etter å ha fjernet pelsen. De spiser også palmehjerter (agroz).
Siyahafestivalen, til ære for byens tradisjonelle skytshelgen, Sidi Sulayman, er også særegen for Siwa. Ved denne anledningen møtes menn fra Siwa på et fjell i nærheten av byen, Gabal it-Takrur, for å spise samme, synge salmer og bli forsont med hverandre. Kvinner er ikke tilstede, men blir igjen i landsbyen og har sin egen feiring med dans, sang og tromming. Under feiringen av Asjura tenner barna i Siwi tradisjonelt fakler, synger og utveksler godteri.
Forhold til andre etniske grupper
Grunnet isolasjonen har folket i Siwa vært vant til endogami, det vil si at man gifter seg innad i gruppen, og sjelden med andre utenfra Siwa. Beduinkvinner krever en høyere brudepris i Siwa enn hva siwakvinner gjør.
I henhold til eldre medlemmer av beduinstammen Awlad Ali har forholdene mellom berbere i Siwa og arabiske beduiner tradisjonelt vært formidlet via et system av særskilt vennskap hvor en mann fra Siwa (og hans etterkommere) ble venn med en beduin (og hans etterkommere). Beduinen ville bo i sin venns hus i Siwa når han han reiste til byen, og byttet dyreskinn og korn mot siwamannens dadler og olivenolje.
Foruten de historiske stedene er de varme kildene en attraksjon for besøkende.
Den homoseksuelle tradisjon
Den tyske egyptologen Georg Steindorff utforsket oasen i 1900 og rapporterte at homseksuelle forbindelser var vanlige og ofte ble utvidet til en form av ekteskap: «Selskapet med å gifte en gutt ble feiret med stor stas, det ble tidvis betalt penger for en gutt på opptil femten pund, mens penger betalt for en kvinne var litt over ett pund.» Mahmud Mohammad Abd Allah, som skrev om skikkene i Siwa for Harvard Peabody Museum i 1917, kommenterte at selv om menn i Siwa kunne ha opp til fire hustruer, tillot skikkene i Siwa en mann å ha en gutt «som han bundet til ved en streng kode av forpliktelser.»
På slutten av 1940-tallet fortalte en handelsmann i Siwa til den besøkende britiske forfatteren Robin Maugham at siwanske kvinner ble «dårlig neglisjert», men at siwanske menn «vil drepe hverandre for en gutt. Aldri for en kvinne», skjønt som Maugham kommenterte, ekteskap med en gutt hadde blitt ulovlig på den tid. Den egyptiske arkeologen Ahmed Fakhry, som studerte i Siwa i tre tiår, observerte i 1973 at «Mens siwanerne fortsatt bodde innenfor deres murer i byen, ikke av disse ugifte menn hadde tillatelse til å tilbringe natten i byen og måtte sove utenfor portene... Under slike omstendigheter er det ikke overraskende at homoseksualitet var vanlig blant dem... Fram til året 1928 var det ikke uvanlig at det var en form for skriftlig avtale, som tidvis ble kalt en ekteskapskontrakt, ble inngått mellom to menn; men siden besøket til kong Fuad ved oasen hadde det blitt fullstendig forbudt... Imidlertid fortsatte slike avtaler, men i største hemmelighet, og uten faktisk dokumentasjon, fram til slutten av andre verdenskrig. Nå er praksisen ikke tillatt.»
Til tross for tallrike kilder for denne praksisen har egyptiske myndigheter og selv eldre stammeledere i Siwa anstrengt seg for å undertrykke de historiske og antropologiske nedtegnelsene. Da antropologen Fathi Malim, selv født i Siwa, inkluderte en referanse til homofili i Siwa, særskilt et kjærlighetsdikt fra en mann til en ungdom, i sin bok Oasis Siwa (2001), krevde stammerådet at han blanket ut materialet i førsteutgaven av boken og fjernet den fra framtidige utgivelser, eller ville bli forvist fra samfunnet. Motvillig aksepterte Malim og fysisk slettet avsnittet i førsteutgaven av boken og ekskluderte dem fra neste utgivelse. En nyere bok, Siwa Past and Present (2005) av Abd El-Aziz Abd El-Rahman Aldumairy, direktør for oldtidsminnene i Siwa, omgikk og utelot alle omtale av den berømte historiske praksisen til innbyggerne.
Økonomi
Landbruk er den fremste aktiviteten i moderne Siwa, særskilt kultiveringen av dadler og oliven. Håndverk som fletting er også av regional betydning.
Turisme har i de siste tiårene blitt en betydelig kilde til inntekt. Det har blitt bygget hoteller med bruk av lokale materiale og anvendelse av lokal arkitektonisk stil.
I 2010 oppsto det kontroverser grunnet en reportasje i Al Jazeera hvor det ble slått fast at ingen jøder eller israelere var velkommen som turister til Siwa.
Arkeologi
På midten av 1900-tallet arbeidet den egyptiske arkeologen Ahmed Fakhry i Siwa og andre steder i den vestlige ørkenen.
I 1995 annonserte den greske arkeologen Liana Souvaltzi at hun hadde identifisert en påstått grav i Siwa som tilhørte Aleksander den store. Påstanden ble betvilt av George Thomas, daværende generalsekretær i det greske kulturdepartementet, som uttalte at det var uklart om den utgravde strukturen i det hele tatt var en grav eller at dens stil var gresk-makedonsk, og fragmentene på tavlene ikke synes å støtte de oversettelser som Liana Souvaltzi hadde kommet med.
Et ekstremt gammelt fotavtrykk fra hominidae (fra menneskeapefamilien) ble oppdaget i 2007 ved Siwa. Egyptiske forskerer hevder at det kan være 2 til 3 millioner år gammelt, og vil således være det eldste forsteinete fotavtrykk fra menneskelignende vesener som noen gang er funnet. Det er imidlertid ingen bevis for at denne antagelsen er riktig.
Severdigheter
Nekropolis er en eneste stor gravplass. For over 2000 år siden begravde folket i Siwa sine døde her. Det er hogd graver i berget, noen med ganger i mellom.
Ruinene av en festning på Shaliøya daterer tilbake til det 1200-tallet, og var i full bruk helt til et kraftig regnskyll som varte i tre dager ødela det i 1926. Husene var opprinnelig bygget for å vare noen tiår, for så å bygge nytt eller fikset etter lett regn. Byggematerialet var soltørket murstein, en blanding av salt og leire. Den var ikke vanntett. Festningen skal ha vært rundt 60 meter høyt, godt hjulpet av de to fjellene der. Det er det fremdeles den dag idag, men ingen av de 5 etasjes høye husene står. Fra toppen er det fin utsikt og vakker solnedgangen.
Uranostinden
Uranostinden (også skrevet Urdanostinden) er et fjell på grensa mellom Luster og Årdal kommune i Vestland, samt Vang kommune i Innlandet. Det ligger i Jotunheimen nasjonalpark og har en høyde på 2 157 meter over havet. Fjellet har en karakteristisk dobbeltopp på en skarp egg. Hovedtoppen har en nær vannrett egg på toppen, kalt «timetern». Den andre toppen, kalt Uranostinden S2, ligger 750 meter lenger sør og har en høyde på 2 048 moh.. På egga mellom de to ligger også en mindre topp, Uranostinden S1, som har en høyde på 2 037 moh..
Setesdal Bilruter
Setesdal Bilruter (SBR), først kjent som Setesdal Automobilrutor, er et rutebilselskap etablert i Setesdal i 1920. Hovedkontoret ligger i Evje, men lå tidligere i Byglandsfjord. Selskapet går også lokalt under kallenavnet "Lutlaget", det gamle ordet for aksjeselskap, som selskapet fortsatt benytter.
Selskapet kjører buss over store deler av Aust-Agder. Rutenettet dekker hele Setesdal (Bygland, Bykle, Evje og Hornnes, Iveland og Valle), ruter fra Evje til Arendal og Kristiansand, anbudsruter i Arendal, Birkenes, Froland, Grimstad og Lillesand, og dessuten enkelte ruter i Vennesla og Åseral i Vest-Agder. Hovedruta gjennom Setesdal mellom Kristiansand og Haukeli ble fra 1. mai 1988 til 31. desember 2016 kjørt som en del av NOR-WAY Bussekspress under navnet Setesdalsekspressen, men kjøres siden 2017 som vanlig langrute.
SBR eier sammen med Telemark Bilruter datterselskapet Agder Buss som kjører anbudsruter i Gjerstad, Risør, Tvedestrand, Vegårshei og Åmli.
Historie
Lutlaget Setesdal Automobilrutor ble stiftet 12. januar 1920 med Gunnar Rysstad som første styreformann. I starten trafikkerte selskapet mellom Ose i Bygland og Berdalsbru i Bykle, der veien stoppet. Kontakten med omverdenen gikk den gangen fra Ose over Byglandsfjorden med dampbåtene DS «Bjoren» og DS «Dølen», og videre fra Byglandsfjord med Setesdalsbanen til Kristiansand. Senere ble det bygget vei nordover til Hovden og sørover langs Byglandsfjorden, så i 1952 flyttet selskapet inn i nytt verksted- og administrasjonsbygg i Byglandsfjord.
Da Setesdalsbanen ble nedlagt 1. september 1962 fikk SBR konsesjon på ruta sørover til Kristiansand, som de en tid delte med Agder Bilruter. Etter dette endret også selskapet navn til det vi kjenner i dag. I 1969 overtok de ruta til Arendal, og fra 1. januar 1974 overtok de mesteparten av Reinums Bilruter i Froland, mens Vest-Telemark Bilruter overtok resten.
Gisborne (region)
Gisborne er en av New Zealands 16 regioner. Den 8 351 km² store regionen ligger på Nordøya og hadde 43 656 innbyggere i 2013. Administrasjonssenteret ligger i byen Gisborne. Grensene for regionen og distriktet Gisborne er identiske.
Referanser
Gisborne
Setesdal Bilruter
Historie
SBR vant anbudet om rutene i Åseral i Vest-Agder med oppstart i 2000. Gjennom flere fornyelser har selskapet fortsatt kontrakten på dette ruteområdet. Dagens kontrakt utløper 30. juni 2020.
I desember 2002 kjøpte SBR og Risør og Tvedestrand Bilruter (RTB) hver sin halvpart av selskapet Høvågruta fra Høvåg i Lillesand. Høvågruta hadde en bussrute mellom Lillesand og Kristiansand og en turbussavdeling. I juni 2005 solgte SBR sin halvpart til RTB.
I 2003 flyttet selskapet inn i større lokaler på Evjemoen i Evje, etter at lokalene i Byglandsfjord var blitt for små.
Høsten 2007 kjøpte SBR rute- og turbusselskapet Birkeland Busser i Birkenes, med overtakelse fra 1. januar 2008. Selskapet hadde fram til da vært eid og drevet av Nils O. Birkeland.
I 2013 ble rutene til Nettbuss Sør i Aust-Agder lagt ut på anbud i regi av Agder Kollektivtrafikk, i form av et østlig og et vestlig ruteområde. SBR deltok selv på det vestlige og gjennom det nyetablerte anbudsselskapet Agder Buss på det østlige. Agder Buss ble startet sammen med Telemark Bilruter, med lik eierandel. I januar 2014 ble selskapene vinnere av begge ruteområdene, og trafikken ble overtatt 1. januar 2015. Fra 1. januar 2017 gjelder kontrakten også rutene SBR og Frolandsruta kjørte i Froland og de Birkeland Busser kjørte i Birkenes.
I forbindelse med anbudsoppstarten solgte SBR turbussavdelinga til Birkeland Busser og ekspressbussruta Sør-Vestekspressen til Boreal Travel for å kunne fokusere fullt og helt på rutekjøring. Sør-Vestekspressen hadde SBR tidligere drevet sammen med Nettbuss Vest, men de siste årene alene. Rutekjøringa til Birkeland Busser og Setesdalsekspressen ble beholdt. Virksomhetsoverdragelsen skjedde 1. januar 2015.
SBRs ruter i Setesdal og deler av Vennesla ble lagt ut på anbud høsten 2015 med trafikkstart 1. januar 2017. SBR vant anbudet og fikk dermed beholde hele sitt opprinnelige ruteområde. I forbindelse med overgangen til anbudsruter ble Setesdalsekspressen tatt ut av NOR-WAY-samarbeidet og gjort om til en vanlig langrute, men beholdt i stor grad korrespondansen med Haukeliekspressen.
Lukas Jutkiewicz
Lukas Isaac Paul Jutkiewicz (født 28. mars 1989) er en engelsk fotballspiller som spiller for Birmingham City FC.
Jutkiewicz har en fortid fra flere britiske klubber og har spilt for engelske Swindon Town, Everton, Plymouth Argyle, Huddersfield Town og skotske Motherwell.
Den 15. juli 2014 meldte han overgang fra Middlesbrough til Burnley FC, hvor han skrev under på en treårskontrakt.
Sifjordura tunnel
Sifjordura tunnel er en veitunnel i Senja kommune i Troms og Finnmark. Den er 1,517 meter lang og en del av fylkesvei 7862. Tunnelen ble åpnet i 1993 og erstattet en rasfarlig veistrekning langs fjorden. Tunnelen ble oppgradert i 2018 for å tilfredsstille EUs tunnelsikkerhetsdirektiv.
Cerwin-Vega
Cerwin-Vega (CV) er et amerikansk selskap som produserer audiouystyr, førs og fremst høyttalersystemer.
Foretaket ble grunnlagt i 1954 av luftfartsingeniøren Gene Czerwinski(1927–2010), og har siden produsert høyttalere, bilstereoer og PA-systemer. Cerwin-Vega er kjent for store basselementer med en rød ring rundt membranen, og en CV-logo på støvhetta.
I 1974 fikk CV sitt gjennombrudd da de lanserte et lydsystem for kinosaler som ble brukt blant annet på filmen Earthquake (1974). De lavfrekvente vibrasjonene anlegget sendte ut for å simulere jordskjelvene var så kraftige at enkelte kinosaler fikk strukturelle skader etter noen visninger.
I oktober 2002 overtok The Stanton Group Cerwin-Vega, noe som medførte at produksjonen flagget ut fra USA og ble satt til en fabrikk i Kina. Mange mener både lyd og byggekvalitet ble forringet etter dette.
CV og Hi-Fi klubben hadde et tett samarbeid, og det ble lagd noen serier kun for det nordiske markedet, blant annet DC-serien.
1215 er også en høyttaler som regnes som en av de bedre Hifi-høyttalerne fra CV noensinne. De hadde 2x5" mellomtone som er hentet fra blant annet AT-serien. Diskanten er også fra AT / DC-serien. Den hadde en 12" bass som var rettet framover som var plassert på toppen, og en stor 15" bass som var rettet nedover.
1215 kom i en forbedret versjon, 1215 MK2, med ny mellomtone produsert av Peerless. Den samme mellomtonen er også å finne i høyttalene i DC-serien.
Shaftesbury Avenue
Shaftesbury Avenue er en bred gate i London, med navn etter Anthony Ashley Cooper, 7. jarl av Shaftesbury. Den går i nordøstlige retning fra Piccadilly Circus til New Oxford Street, og krysser Charing Cross Road ved Cambridge Circus.
Gaten ble anlagt av Metropolitan Board of Works i annen halvdel av det 19. århundre for å forbedre flyten i trafikken. Shaftesbury Avenue regnes gjerne som hjertet i West Ends teaterdistrikt, og gateskiltene i områder har påskriften «Theatreland». Flere av de mest kjente teatrene i London ligger langs gaten, som Lyric, Apollo, Gielgud og Queen's på nordsiden mellom Piccadilly Circus of Charing Cross Road. Ved Cambridge Circus ligger det store Palace Theatre og i nordøst-enden ligger Shaftesbury Theatre. Man finner også Trocadero, en tidligere restaurant og music hall som nå er et kjøpesenter.
Acadian
Acadian var et bilmerke produsert av General Motors canadiske avdeling mellom 1962 og 1971. Acadian ble introdusert for at forhandlere av Pontiac og Buick i Canada skulle ha en kompaktmodell i tilbudet, fordi Pontiac Tempest ikke var tilgjengelig i Canada. Opprinnelig var planene at Acadian skulle baseres på Chevrolet Corvair, som ble produsert i Canada, men det endte med at bilen ble bygget på GMs Chevy II-plattform, som ble lansert i 1962.
Opprinnelig var Acadia en noe modifisert utgave av Chevrolet Nova, som var tilgjengelig i basisutgave, Invader og toppmodellen Beaumont. I 1964 og 1965 ble Beaumont-navnet i stedet benyttet på en modifisert utgave av Chevrolet Chevelle, og Canso ble navnet på Acadias toppmodell.
Fra 1966 til 1969 ble Beaumont-navnet videreført, men nå som en egen modell. Både Acadian og Beaumont ble solgt av Pontiac-forhandlere, men de ble ansett som separate merker og ikke Pontiac-modeller.
Kavalérhatt
Kavalérdrakt
Kavalérene og andre ryttersoldater på 1600-tallet bar overdådig, fargerik kledsel i samtidens overdrevne uniformsmote som var vanlig for aristokratiske herrer i Vest-Europa. Drakten viser hvordan klesmoten i barokken var preget av svungne, fyldige og svulmende former; den bestod av store hatter med buede fjær, langt, krøllete hår, korte kapper, side flasketrøyer eller jakker med åpne eller oppslissede ermer, store, nedfallende kniplingskrager og -mansjetter (cannons), bredt skjerf rundt livet, posete knebukser, støvlestrømper og høyhælte ridestøvler med kravetopp. Høye hæler lot kavalerister få bedre feste på stigbøylene når de satt i salen.
Acadian
Beaumont fortsatte å bruke Chevrolet Chevelle-karosseriet mellom 1966 og 1969, med små endringer. Bilen fikk andre baklykter og en delt grill. Interiøret var utstyrt med dashbordet fra Pontiac Tempest/LeMans/GTO-serien. Alle Acadian og Beaumont var utstyrt med Chevrolet-motorer.
Kavalérhatt
Liknende hatter
Kavalérhattene ble med tiden formet på nye måter. De videreutviklet seg til «pirathatter» og trekanthatter der hattebremmene ble rullet opp mot hattepullen fra tre sider. Slike tresnutede filthatter ble svært vanlige i den europeiske 1700-tallsmoten. Andre store filthatter fra samme periode er blant annet capotain, en høy, smalbremmet hatt som var populær i England og Nordvest-Europa fra cirka 1590 til 1650. Denne hattetypen dannet grunnlag for den karakteristiske svarte puritanerhatten som ble båret av de engelske pilegrimene i Nord-Amerika. De store kavalérhattene er også i drakthistorisk og formmessig slekt med sombreroene, spanske hatter som kom på 1500-tallet og hadde bred, rund brem til beskyttelse mot sola.
Acadian
Sent på 1960-tallet var Beaumont også tilgjengelig i Puerto Rico.
Acadian ble bygget med Chevrolet Nova-karosseri frem til midten av 1970-tallet, da den ble erstattet av Pontiac Ventura II.
Fra 1976 til 1987 var Pontiac Acadian en modifisert versjon av Chevrolet Chevette, solgt av canadiske Pontiac-forhandlere.
Jonas Rist
Jonas Rist (født 18. juli 1692 i Saltdal, død 16. november 1737 i Ullensaker) var en norsk prest og forfatter av et historisk skrift om beleiringene av Frederikshald, Frederikshalds Æreskrans.
Melkeallergi
Melkeallergi er kroppens immunologisk reaksjon på proteiner som fins i melk fra dyr. Dette kan resultere i plager som oppkast, diare og utsletter rundt munnen. Symptomene kan komme ganske raskt etter inntak av melk, men kan også komme gradvis i løpet av flere dager.
Det fins ingen direkte behandling av melkeallergi, bortsett fra å kutte ut melkeprodukter. Melkeallergi er den vanligste formen for matvareallergi blant barn, og påvirker mellom 2% og 3% av alle spedbarn. Omtrent 13 % til 20 % av alle barn med melkeallergi er også allergisk til storfekjøtt på grunn av proteinlikheter. Det er viktig å være klar over at melkeallergi ikke er det samme som laktoseintoleranse noe som heller skyldes mangel av et enzym i tarmene og som oftest kun gir fordøyelseproblemer.
City Ground
City Ground er en fotballarena i Nottingham i England og Nottingham Forest FC spiller hjemmekampene sine der. City Ground ligger rett ved Trent Bridge sør for elva i West Bridgford i nabokommunen Rushcliffe, men på ei tomt som er eid av Nottingham City Council.
Hadafylke
Hadafylke (norrønt Haðafylkí) skal ifølge Snorre ha vært et betydelig småkongedømme eller fylke på Oplandene, lenge før Harald Hårfagre samlet Norge til ett rike. I såfall kan det ha oppstått i merovingertiden, men neppe som tingområde. Flere har også reist tvil omkring fylket egentlig eksisterte. Det finnes nemlig ingen referanser til et slikt fylkesting før på 1270-tallet, da landskapslovene (også kjent som Landsloven) ble omarbeidet av Magnus Lagabøte.
I tidligere tider bruke man gjerne tredelingsprisippet. Hadafylke ble således regnet som en tridjung, altså en tredjepart, av Oplandene. De to andre tredjepartene var Heinafylke (Hedemarken) og Raumafylke (Romerike). Disse og bilandskapene Gudbrandsdal og Østerdal ble underlagt Eidsivatinget da dette oppsto, med tingsted på Eidsvoll. Eidsivatingslagen fikk imidlertid ikke like stor betydning som Gulatingslagen (Vestlandet) og Frostatingslagen (Trøndelag). De fleste historikere ser imidlertid ut til å være enige om at det på Oplandene har eksistert en fylkeslignende inndeling, men kanskje har bygdetingene vært mer betydningsfulle der enn andre steder.
Det grunn til å tro at Granavollen på Hadeland var det viktigste tingstedet i Hadafylke, selv om nok både Ringerike og Toten hadde sine egne tingsteder. På Granavollen ligger også den store Nikolaikirken (kjent som en av de to Søsterkirkene på Gran). Den var sannsynligvis den mektigste av tridjungkirkene (hovedkirkene) i fylket. De to andre var nok Hoff kirke på Toten og Norderhov kirke på Ringerike. Senere ser man også at disse tre landskapsområdene alle inngår i Hadeland prosti, som på 1500-tallet er brutt opp i mindre enheter. Da som Biri, Gran, Hole, Jevnaker, Land, Norderhov, Toten og Vardal. Denne situasjonen varte til i 1736, da Hadeland, Ringerike og Hallingdal prosti ble dannet.
Lacrosse under Sommer-OL 1904
Lacrosse under Sommer-OL 1904. Lacrosse var med for første gang på det olympiske programmet 1904 i St. Louis. Det var kun tre lag som deltok, to canadiske og et fra USA. Shamrock Lacrosse Team fra Canada beseiret det amerikanske laget St. Louis Amateur Athletic Association med 8 – 2 i finalen.
Grunnfarnestunnelen
Grunnfarnestunnelen er en veitunnel i Senja kommune i Troms og Finnmark. Den er 570 meter lang og en del av fylkesvei 7862. Tunnelen åpnet i 1977.
Bruce Hall
Bruce Hall er en amerikansk heavy metal-vokalist.
Hall har vært innom bandene Grinchfist, Sybil, Psychosis og Stone Soldier før han erstattet John Cyriis da Agent Steel ble gjenforent i 1998. Første musikkalbumet han deltok på med bandet var Omega Conspiracy. Han var vokalist for Steel Prophet fra 2005 til 2007, uten å delta på noe albuminnspillinger.