cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Freddie Laker
Aviation Traders
I 1951 fikk Aviation Traders (Engineering), et søsterselskap av Aviation Traders en kontrakt med Bristol Aeroplane Company om å bygge vinger og midtseksjoner for Bristol Freighters. Fra begynnelsen av 1952 til slutten på 1955 bygde Aviation Traders (Engineering) 50 vingeseksjoner for Bristol Freighters I 1958 kunngjorde Laker sin beslutning om å selge både Aviation Traders og Air Charter til Airwork for 600 000 pund, pluss ytterligere 200 000 pund i henhold til verdisetting av aksjeene. Avtalen trådte i kraft i januar 1959 da Aviation Traders og Air Charter sluttet seg til Airwork-gruppen.
Air Charter
Den 14. april 1955 startet Air Charter sin første flyferge mellom Southend og Calais med en Bristol Super Freighter.
I januar 1959 ble Air Charter et datterselskap i Airwork-gruppen.
Etter en rasjonalisering av Air Charter ble besetning, bakkepersonell og bilferger, sammen med Bristol 170-flåten overført i februar 1959 til den nyopprettede Channel Air-Bridge. Air Charter ble absorbert inn i British United Airways i juni 1960, som et resultat av Airwork's fusjonen med Hunting-Clan og flere andre nye britiske uavhengige operatører.
Channel Air Bridge
Hans neste flyeventyr begynte med å transportere biler og passasjerer over den engelske Kanal i 1954, i første omgang med en flåte av Bristol Freighter, tomotors, stempel-drevne fly. Disse ble senere supplert, og til slutt erstattet med større materiell, fire-motors Carvairs. Carvair-konstruksjonen var basert på ombygde Douglas DC-4 stempel-motors fly. Ombyggingen innebar flytting av flyets cockpit «ovenfor» skroget (lik en 747's pukkel), for å få mer plass til flere kjøretøyer og/eller passasjerer på hoveddekket. Det omfattet også å bytte DC-4's opprinnelige haleror med et nyutviklet, større DC-7-stil ror, samt utstyre flyet med en Bristol Freighter nese-type lastedør, kraftigere bremser og et sterkere understell. Ved utgangen av 1958,solgte han Channel Air Bridge sammen med hans to andre selskaper – Air Charter og AviationTraders til Airwork. Alle tre ble offisielt en del av Airwork-gruppen i januar 1959. I juni 1960 ble Airwork og Hunting-Clan slått sammen og dannet British United Airways. Channel Air Bridge fortsatte å opererer under sitt eget navn i mer enn to år.
I mellomtiden hadde Laker hadde blitt utnevnt British United's administrerende direktør.
I løpet av hans tid (1960-65) ble British United Storbritannias største helt privateide, uavhengig flyselskap. Det ble også Storbritannias første uavhengige flyselskap med en flåte med helt nye jetfly.
I 1961 ble British United første kunde for BAC One-Eleven kortdistanse jetfly da det plassert en ordre på 10- serien. Laker forhandlet personlig denne kontrakt med produsenten. Dette var første gang at et uavhengig selskap hadde plassert en ordre for splitter nye jetfly. Det første av de nye One-Eleven ble tatt i bruk 9. april 1965 på flyselskapets London Gatwick—Genova rute. Laker plasserte også en ordre for Vickers VC10 serien 1103 langdistanse jet på vegne av British United. De to første flyene ble levert mot slutten av 1964. (Disse flyene skilte seg fra andre operatører's VC10 ved å ha en stor lastedør på venstre side av fremste den av skroget hvor flyets første klasse . - var plassert.(For enkel å endre til frakt). )
Ved utgangen av dette tiåret hadde British United en hel-jet-flåte, som ga den et konkurransefortrinn over dets nye uavhengig rivaler. Laker tok videre en viktig rolle for å sikre overføring av trafikkrettigheter for BOAC's tapsbringende søramerikanske ruter til Argentina, Brasil, Chile og Uruguay til British United. Flyselskapet startet disse rutene i november 1964 med sin splitter nye VC10 og klarte å gjøre ruten lønnsom i løpet av fem år.
I 1965 bestemte Laker seg for å forlate British United og danne sitt eget flyselskap etter en påstått uoverensstemmelse med British United's formann Myles Wyatt.
Påfølgende forretnings-virksomhet
Laker var involvert i følgende virksomhet virksomhet i løpet av de senere etterkrigstidens årene av det 20. århundre (post-1960):
Laker Airways
Laker Airways ble dannet i 1966. Dette var Laker's tredje og mest fremtredende luftfartseventyr. Laker Airways startet kommersiell flyvirksomhet i juli med en flåte av to tidligere BOAC Bristol Britannia. Disse ble senere supplert og til slutt erstattet med en ny flåte av BAC One-Eleven jet, samt et par brukte Boeing 707 jet.
Opprinnelig var Laker Airways et charterselskap som fløy for turoperatører. Britiske (så vel som i andre europeiske) forskrifter på den tiden krevde at charter-baserte lavpris flyvninger bare kunne selges i en kobinert fly-hotell pakke. Andre store britiske charterselskaper var også eid av turoperatører som hovedsakelig solgte rimelige «pakker» til middelhavsdestinasjoner. I mange år var det Laker som hadde den mest lønnsomme, så vel som det mest brukte charterselskap i Storbritannia.
Laker Airways utviklet mange nye kostnadsbesparende samt gevinstgivende kommersielle konsepter og operative teknikker.
I 1969 annonserte Laker Airways sin intensjon om å kjøpe den foreslåtte BAC One-Eleven, et britisk bredbuksfly jet drevet, med to motorer, Rolls-Royce RB211-motorer montert bak. Flyselskapets letter of intent var for fire fly for levering i 1974. Det var forventet at disse 250-seters fly ville erstatte hele smalbuksflåten som bestod av to 158-seters Boeing-707 og fire 84-seter BAC One-Eleven på den tid. Etter avbestilling i 1971 på grunn av manglende offentlig støtte, bemerket Laker at dette ville tvinge ham til å bruke de 3 milliarder pund han hadde planlagt å investere i 1986 i en flåte av britisk-bygde bredbuksfly på konkurrerende utenlandske typer. Laker Airways ble til slutt det første uavhengige britiske flyselskapet til å bruke bredbuksfly da det tok i bruk sine to første McDonnell Douglas DC-10 i november 1972 som første europeiske operatør. Disse flyene var de første britisk registrerte DC-10. I1973 tok Laker Airways i bruk verdens første Advance Booking Charter (ABC). På midten av 1970-årene hadde det blitt den ubestridte ABC markedsleder. Laker Airways scoret nok en «første» i industrien da det introduserte sin daglige Skytrain, en lavkostrute mellom London Gatwick og John F. Kennedy internasjonale lufthavn 26. september 1977.
Skytrain
Den 15. juni 1971 sendte Laker Airways en søknad til Storbritannias Air Transport Licensing Board (ATLB),  (en forløper til dagens Civil Aviation Authority (CAA) om å starte verdens første daglige transatlantiske lav-pris rute mellom London og New York City til en så utrolig lav enveisbillett som 32,50 pund i vintersesongen og 37,50 pund i sommersesongen.    Dette var en tredjedel av hva de store, etablerte «nasjonale selskaper» belastet på den tiden. Den foreslåtte rute skulle markedsføres under Skytrain varemerket og skulle i starten bruke 158-seter, en-klasse Boeing 707-138B som skulle kjøpes brukt. Skytrain skulle opereres på en «gå-på», «gå av» - operasjon som ikke krevde noen forhåndsreservasjoner. I stedet, setene skulle i begge ender selges på en «først-til-mølla»-basis.
Da ATLB avviste Lakers program før året var omme, anket Laker avgjørelsen. Anken førte fram, og ATLB måtte til slutt gi Laker konsesjon i februar 1972. Imidlertid, den 30. mars 1972 opphevet den britiske regjeringen Laker's konsesjon og instruert ham til å søke på nytt til CAA, som innvilget den 1. april 1972. Laker kom behørlig tilbake til Luftfartstilsynet om tillatelse til å operere elleve ukentlige Skytrain- ruter hver vei mellom London Gatwick og New York, John F. Kennedy internasjonale lufthavn (JFK) i løpet av sommeren og sju ukentlige rund-turer om vinteren. .Sommerruten skulle opereres med Laker's splitter nye DC-10 bredbuks jet-fly for å dra nytte av den økte etterspørsel han forventet for sin nye lav-pris rute løpet av de travleste månedene fra juni til september, så vel som av DC-10's lave break-even kabinfaktor på bare 52 %. Vinterprogrammet skulle opereres med 707 smalbuksfly som foreslått i Laker's opprinnelige søknad til ATLB. Myndighetene godkjente Laker's søknad 5. oktober 1972, og ga ham en ti-årig konsesjon. Men da fra London Stansted lufthavn snarere enn London Gatwick lufthavn som avreise/ankomst-punkt og et begrenset antall seter kunne selges i vintersesongen til 189 per tur. . En uventet endring av Storritannias avreise/ankomstpunkt for Lakers Skytrain service så vel som dens kapasitet grense i en mager vintersesong var ikke ment å undergrave den planlagte daglige Britiske Caledonian (BCal) Gatwick—JFK som ATLB allerede hadde gitt dette selskapet en 15-årig konsesjon sammen med en 15-årig konsesjon for en daglig Gatwick—Los Angeles internasjonale lufthavn, under de såkalte «kanonkule» høringer tidligere samme år.
Laker får statues som «Flagg carrier»
Den britiske regjeringen utpekte Laker Airways som britisk «Flagg carrier» 11. januar 1973.
Imidlertid, under et intenst press fra de etablerte flyselskapene, inkludert Laker's erkerival og nabo på Gatwick, BCal, mot et bakteppe av store tap og overkapasitet på den Nord-atlantiske rute, i kjølvannet av den globale energi-krisen som var forårsaket av Opek-landenes oljeblokade, bestemte den britiske Labour- regjeringen på den tiden seg for å tilbakekalle Laker's konsesjon 29. juli 1975.
Det tok to år før Laker endelig fikk godkjenning, herunder en tilsvarende tillatelse fra de amerikanske myndigheter som ble gitt for en ett års prøveperiode den 13. juni 1977 av USAs president Jimmy Carter for å starte Skytrain.
I mellomtiden hadde Peter Shore, statssekretær i Handelsfepartementet gjennomført en gjennomgang av regjeringens luftfartspolitikk, og i 1976 annonsert en ny «innflytelsessfære-politikk» som endte med dobbel betegnelse for alle britiske selskapers langruter. Som et resultat av denne nye luftfartspolitikk var det lenger ikke tillatt at BA og BCal kunne konkurrere i ruter på samme langruter og BCal ble tvunget til å trekke seg fra London—New York og London—Los Angeles ruter, noe som resulterte i suspensjon av BCal Gatwick—JFK og Gatwick—Los Angeles konsesjoner. . Samme år fornektet Edmund Dell, Peter Shore's etterfølger den opprinnelige Bermuda luftfartsavtalen fra1946 som ble initiert i bilaterale forhandlinger med hans amerikanske kolleger i en ny luftfartsavtale, noe som resulterte i Bermuda II-traktaten av 1977.
Skytrain innvilges
Lakers langvarige Skytrain - program ble endelig innvilget i 1977 ved å utpeke flyselskapet som den andre britiske flagg carrier mellom London og New York under den såkalte Bermuda II britisk-amerikanske luftfartsavtale. I siste liten før det første Skytrain- fly fra London til New York fikk Laker også tillatelse til å bruke sin Gatwick base som avreise og ankomst sted, snarere enn Stansted som opprinnelig var oppgitt i konsesjonen. Begrensningen, 189 seter per fly i vintersesongen ble hevet, like så vel som bagasjemengde ble brakt i samsvar med IATA-regler.
Skytrain tok til luften for første gang 26. september 1977 da den første flyvningen gikk fra London Gatwick til New York JFK. Denne flyvningen ble gjennomført med 272 passasjerer på et av selskapets 345-seters McDonnell Douglas DC-10 bredbuksfly. Prisene på den tiden var 59 pund Skytrain var opprinnelig planlagt for å ha en 50 % setefaktor i vintersesongen. Innen sommeren 1978 var den faktiske setefaktor 80 %.
Etter forgjeves å ha prøvd å blokkere Laker gjennom offentlig regulering, gikk de gigantiske selskaper, British Airways, Pan Am og TWA umiddelbart igang til å matche Laker's standby-priser og regler for minst en del av deres økonomi-klasse seter. Pan Innførte også et nytt lavkostsbudsjett-alternativ, der en reisende kunne bekrefte et sete på kjøpstidspunktet, men bare for reiser innenfor en tre-dagers tur med et bestemt fly og dato. Laker hevdet at Skytrain hadde bidratt til å øke passasjertallene for alle flyselskaper i London—New York-markedet, og viste til statistikk som sammenlignet passasjertall for juli—september høysesongen 1977 med de tilsvarende periode i 1976 som bevis. Disse viste at i dagene før Skytrain var total trafikk mellom London og New York under 2 % i samme periode i 1976. Han sammenlignet disse tallene med de sammenlignende oktober—desember 1977 lavperiode med tilsvarende 1976 lavperiode som viste en 30 % økning takket være hans «Skytrain», som ble lansert 26. september 1977,
En nærmere analyse å sammenligne tallene for oktober 1977, sammenlignet med samme måned i 1976 hadde vist en økning av 31.8 % (37 902 passasjerer) for alle flyselskaper. En ytterligere nedbryting av disse tallene viste at Laker's «Skytrain» sto for 15 % (17 501 passasjerer) av den samlede økning, mens konkurrerende selskaper sto for de resterende 16.8 % (20 401 passasjerer). Dette inkluderte IATA medlemmer, British Airways, Pan Am, og TWA, som i utgangspunktet var imot «Skytrain», men senere matchet de dens lave billettpriser. (Statistikk for N november og desember 1977, så vel som for januar—juni 1978 viste også at den samlede månedlige vekst i London—New York markedet ble opprettholdt på dette nivået for resten av perioden, mens Skytrain klarte å øke sin andel med 50 % og holde på med denne ytelsen til slutten av perioden.)
Skytrain ble en økonomisk suksess i sitt første år i drift, fører til ytterligere økning i årene som kommer, i form av nye ruter, samt flere frekvenser.
Som et resultat av hans flinke publisitetstunts for å markedsføre den da splitter nye London—New York Skytrain-service, ble Freddie Laker populær med i det offentlige («glemt mann er helt») ) og ble regnet som en av Margaret Thatcher's «golden boys» i bransjen (sammen med Sir Clive Sinclair og Sir Alan Sugar). Den tidligere konservative statsminister var en selv-oppnevnt «Freddie Laker fan».
Men det var James Callaghans «pro-union» labour-regjering som slo Laker til ridder for hans tjenester til luftfarten i 1978, snarere enn Margaret Thatcher's påfølgende «pro business» konservative administrasjon (selv om sistnevnte hadde anbefalt ham for hans private foretak i sin kapasitet som den daværende leder for opposisjonen ).
Etter som Skytrain utvidet til andre britiske og amerikanske flyplasser, plasserte selskapet bestilling på flere McDonnell Douglas DC-10 bredbuksfly, herunder selskapets første ordre for fem langdistanse -30 fly, nødvendig for Los Angeles ruten. Disse ble levert fra desember 1979 og utover for å støtte det voksende antall destinasjoner og frekvenser.
Flyselskapet ble også en av de tidlige kjøpere av det første Airbus- fly, A300, med ordre på ti av disse bredbuksfly i 1979 og han hadde planer om å sette disse fly inn i et nytt nettverk av inter-europeiske Skytrain- ruter i stor målestokk.
Skytrain opphørte den dag flyselskapet gikk konkurs 5. februar 1982.
Kollaps og slutten for Skytrain
I 1982 gikk selskapet konkurs, med over 250 millioner pund utestående (tilsvarende 795, 67 millioner pund i 2015). Flyselskapet gjennomførte sin siste flyvning 5. februar 1982, dagen det gikk konkurs.
Det var mange grunner til det som ble betegnet som den største eierstyring og svikt i Storbritannia på den tiden:
Laker Airways nr. II
Laker var modige, og nesten umiddelbart forsøkte å gjenopprette flyselskapet på bakgrunn av en sterk offentlig støtte (et støttefond samle over 1 million pund, godt hjulpet av en anbefaling fra musikk-bandet The Police, som hadde brukt flyselskapet).
Laker, som da bodde i Bahamas, kom opp i luften igjen tidlig på 1990-tallet, flyttet sine nyetablerte selskapers base til Freeport. Laker Airways fløy derfra det før det stengte for godt i 2005. Det var Laker's siste eventyr i luften.
Arv og minner
Laker fikk i 2002 Tony Jannus Prisen for sitt fremragende bidrag til kommersiell flytransport. Han er kjent for sine berømte råd til andre flyselskapentreprenører, sir Richard Branson, med Virgin Atlantic, og Sir Stelios Haji-Ioannou, easyJet, for å «saksøke de svina», en henvisning til British Airways' mobbing taktikk som prøvde å tvinge ut av business.
Virgin Atlantic navnsatte senere en av sine Boeing 747 «The Spirt of Sir Freddie». I tillegg, Malaysias lavkost, langdistanse flyselskap, AirAsia X oppkalte sin første Airbus A330 Semangat Sir Freddie i hyllest til pioneeren av «no-frills» flyvning.
Han var også gjenstand for en musikal, Laker!, som ble oppført i 1982, og var skrevet av Mel Smith og Peter Brewis som en reaksjon på Laker Airways' konkurs.
Da den nye passasjerterminalen på London Southend Airport ble åpnet i 2012, ble baren kalt 'Lakers Bar'', med en fotomontasje av Laker og hans selskap på veggene. I 2015 ble baren flyttet til avgangshallen og omdøpt Lakers Bar & Restaurant, og fortsatt viste historiske bilder i ulike rammer på veggene.
The Adventures of Ichabod and Mr. Toad
The Adventures of Ichabod and Mr. Toad er en amerikansk tegnet fantasyfilm fra 1949 produsert av Disney. Filmen består av to separate deler; den første er basert på barneboka Det suser i sivet (1908) av den skotske forfatteren Kenneth Grahame. Den andre er basert på novellen Legenden om Sleepy Hollow (1820) av den amerikanske forfatteren Washington Irving, her heter hovedpersonen Ichabod Crane.
Filmen er den 11. av Disneys klassikere - helaftens tegnefilmer for kino, og den sjette i en serie av episodefilmer på 1940-tallet, etter Donald møter nye venner, Saludos Amigos, Spill for meg!, Gøy og gammen, og Melody Time. Fra 1955 av ble de to delene av filmen delt, og sendt separat på tv.
Innhold
I og med at begge episodene er basert på litterære verk, fikk hver av dem en rammefortelling i realfilm hvor en forteller introduserer handlingen. Begge disse er lagt til et bibliotek. Mr Toad blir presentert av Basil Rathbone, mens Ichabod blir presentert og fortalt av Bing Crosby.
Filmatiseringen av Det suser i sivet er basert på de delene av boka som følger Paddas (Mr. Toad) maniske interesse for kjøretøy.
Den andre delen av filmen er basert på Legenden om Sleepy Hollow av Washington Irving. Ichabod Crane er en hengslete, grådig, overtroisk og likevel sjarmerende dandy som i 1790 kommer til landsbyen Sleepy Hollow, New York, for å begynne som lærer. Landsbyen er kjent for sine spøkelser. Til tross for sin merkelige oppførsel blir han raskt populær blant kvinnene. Han konkurrerer med den bøllete Brom Bones om å gjøre kur til Katrina van Tassel, den vakre arvingen etter byens rikeste mann. På vei hjem fra en fest møter Ichabod den hodeløse rytteren, og forsvinner.
Om filmen
The Adventures of Ichabod and Mr. Toad innbrakte $1,6 millioner på verdensbasis, hvorav $1,2 millioner i USA.
Den ble godt mottatt av anmelderne, noe som gjenspeiles i at den har fått 93 % på Rotten Tomatoes. Den amerikanske filmkritikeren Leonard Maltin har gitt den 3 av 4 stjerner i sin Movie Guide. Den har fått 3 av 4 ruller i norske Film Max.
Den ble tildelt en Golden Globe for beste foto (fargefilm).
Norsk Litograf- og Kjemigrafforbund
Norsk Litograf- og Kjemigrafforbund - stiftet 1. juli 1901 som Norsk Litografisk Forbund. Endret navn til Norsk Litograf- og Kjemigrafforbund på forbundets 7. landsmøte som fant sted 4.-6. oktober 1937.
Gikk i 1966 inn i Norsk Grafisk Forbund.
Ga ut fagbladet Norsk Litografia
Gotabaya Rajapaksa
Nandasena Gotabaya Rajapaksa (singalesisk: ගෝඨාභය රාජපක්ෂ, tamil: கோட்டாபய ராஜபக்ஸ, født 20. juni 1949 i ) er en srilankisk politiker og tidligere offiser som var Sri Lankas president fra 18. november 2019 til 14. juli 2022 Han ledet landets militære styrker under borgerkrigen.
Efter å ha vunnet valget med 52,25 % over boligminister Sajith Premadasa, som hadde fått 41,99 % av stemmene, slo Rajapaksa, som under valgkampen hadde appellert til den buddhistiske majoriteten i landet, an en forsonlig tone og understreket at han aktet å representere alle dets innbyggere uavhengig av etnisitet og religiøs bakgrunn. En betydelig andel av befolkningen er muslimer. Tamilske partier har stått i sterk opposisjon til Rajapaksa og hans bror, tidligere president Mahinda Rajapaksa, som er blitt anklaget for å stå bak menneskerettighetsbrudd i de siste fasene av borgerkrigen i 2009. Begge har avvist beskyldningene.
I april 2021 forbød Rajapaksa salg av kunstgjødsel og sprøytemidler og beordret bøndene å drive økologisk. Dette medførte at avlingene ble sterkt redusert og at Sri Lanka ikke lenger var selvforsynt med ris. Landet, som tidligere hadde eksportert ris, måtte importere ris for flere milliarder kroner. Teproduksjonen, som hadde vært en viktig eksportartikkel og kilde til utenlandsk valuta, ble også kraftig redusert. I 2022 gjennomgår landet sin største økonomiske krise siden uavhengigheten i 1948, det ble opptøyer, og Rajapaksa forlot landet. Den 14. juli 2022 søkte han om avskjed.
Tollie Zellman
Berta Alice Victoria «Tollie» Zellman (født 31. august 1887 i Stockholm i Sverige, død 9. oktober 1964 i Stockholm i Sverige) var en svensk skuespiller.
Virgile Vandeput
Virgile Vandeput (født 6. september 1994) er en israelsk alpinist. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han ikke fullførte noen renn.
Chicago Joe and the Showgirl
Chicago Joe and the Showgirl er en britisk film fra 1990, regissert av Bernard Rose.
Handling
Historien følger Karl Hulten (spilt av Kiefer Sutherland) en amerikansk soldat som kommer i kontakt med en ulovlig svartebørs i London etter å ha stjålet en militær lastebil og desertert fra hæren.
Der møter han Betty Jones (spilt av Emily Lloyd) en stripper med et fantasifullt verdensbilde.
Boksing under Sentralamerikanske og karibiske leker 1935
Boksing under Sentralamerikanske og karibiske leker 1935. Boksing var en av fjorten sporter i de tredje sentralamerikanske og karibiske leker som ble arrangert i San Salvador i El Salvador i perioden 16. mars til 5. april 1935. Det var første gangen som boksing var med i de sentralamerikanske og karibiske leker. Det ble konkurrert i åtte vektklasser, kun for menn. Mexico ble beste nasjon med fem gullmedaljer foran Cuba med to.
Gatetun
Et gatetun er en vei som er bygget for opphold og lek, men hvor det også er mulig for trafikanter å kjøre. Gatetun er blanding av trafikk på fotgjengernes premisser og kan inngå som ett av flere virkemidler ved trafikksanering av et område.
Sivil rettspleie på grunnplanet i politiet
Sivil rettspleie på grunnplanet i politiet (SRGP) er en oppgave i den norske Politi- og lensmannsetaten som omfatter sekretariatsfunksjonen for forliksrådene, den alminnelige namsmannsfunksjonen (tvangsfullbyrdelse og gjeldsordning), stevnevitnefunksjonen og enkelte andre rettspleiegjøremål som utføres på nivået under tingrettene, som lensmannsskjønn og enkelte oppgaver i forbindelse med arv, skifte og konkurs.
TISM
Gruppen ble dannet i 1982 med syv anonyme bandmedlemmer, som forholdt seg ironisk til underholdningsindustri, kunst, politikk, sport og andre samfunnsrelaterte emner. TISM ble videre kjent for sin blanding av dance og rock'n roll med energiske opptredener og humoristiske sangtekster.
Cymbionotum
Cymbionotum er en slekt av løpebiller.
Utseende
Middelsstore, nokså lange og smale, mørke løpebiller, dekkvingene kan ha rødlige tegninger. Hodet er forholdsvis stort, firkantet, med små fasettøyne og kraftige kjever. Antennene er omtrent halvparten så lange som kroppen. Pronotum er våpenskjold-formet, omtrent så langt som bredt, blankt, kraftig punktert. Dekkvingene er smale og jevnbrede, jevnt, ikke radvis punkterte. Beina er nokså korte.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Afrika, Asia og Sør-Amerika.
Nikolai Molvik
Nikolai Paul Kornelius Molvik (1905–1981) var en norsk skolemann og politiker (KrF).
Molvik var født i Herøy på Sunnmøre. Han tok artium i 1926, og språklig-historisk embetseksamen i 1935. Molvik arbeidet som lektor ved Volda Gymnas 1935–1946, før han deretter var lektor og senere inspektør ved Ålesund offentlige høyere almenskole 1946–1955 og rektor ved Kristiansund offentlige høyere almenskole 1955–1961. Fra 1961 til han gikk av med pensjon i 1974 var Molvik rektor ved Bergen katedralskole.
Molvik satt i Volda Kommunestyre 1945–1946, i Ålesund Bystyre 1951–1955 og i Kristiansund Bystyre 1955–1959 og 1959–1961. Han var vararepresentant på Stortinget (uten å møte) for Møre og Romsdal i perioden 1958–1961, før han ble valgt inn på fast plass fra valgkretsen Bergen i perioden 1965–1969. På Stortinget var han nestformann i sosialkomiteen.
5. etappe av Tour de France 2014
Den femte etappen av Tour de France 2014 var en 152,5 km lang flat brosteinsetappe. Etappen ble kjørt 9. juli fra Ieper i Belgia til Arenberg Porte du Hainaut i Frankrike. Rytterne skulle etter planen sykle over 9 brosteinspartiet fra den kjente vårklassikeren Paris–Roubaix, men grunnet store nedbørsmengder, valgte man å kutte ut to partier da disse var uframkommelige. Etappen var preget av mange velt, og verst gikk det ut over den store sammenlagtfavoritten og vinner av Tour de France 2013, Chris Froome fra Team Sky. Etter to velt tidlig på etappen, valgte Froome å bryte rittet. Nederlandske Lars Boom vant forøvrig etappen.
Nordstrand bad
Nordstrand bad i Oslo ble bygget omkring 1890. Badet skulle blant annet brukes av pasientene på sanatoriet Fageraas, men det ble også bygget en restaurant i forbindelse med badet. Nordstrand bad hadde sin storhetstid etter 1899. Da ble anlegget utvidet med teatersal, konsertsal, festivitetslokale, kjeglebane og rutsjebane. Restauranten brant i 1914.
Akersposten kunne i 1906 melde at: «Herude er i Regelen et fortreffelig Vand, salt og friskt, og der er intet Under at en stor mengde Mennesker som tilbringer sin Sommer i Byen daglig søger herud Sommeren igjennem».
Badet hadde sin egen brygge og hele sommeren var det dampskipsforbindelse med byen flere ganger om dagen.
I dag er Nordstrand bad en offentlig badeplass med badebrygge, sandstrand og anlagt gangvei langs sjøen. Badeplassen ligger 200 meter sør for broen over til Ulvøya, med en bratt asfaltert gangvei ned fra Mosseveien.
Nordstrand Vel passer på - og godtgjør elevene ved Nordstrand skole for å passe på området.
Nimroy Turgott
Nimroy Turgott (født 25. august 1992 i St. Thomas) er en jamaicansk bobkjører, som representerer Jamaica under Vinter-OL 2022 i Beijing.
Bakgrunn
Turgott drev tidligere med friidrett, og har deltatt på 100 meter i det jamaicanske mesterskapet flere ganger, men uten å kvalifisere seg til finalen. Hans personlige rekord på 100 meter er 10,56 sekunder, og på 200 meter har han 22,20 sekunder. Han begynte med bobsleigh i 2017.
Georg Kolbe
Liv
Georg Kolbe var sønn av en kunstinteressert malermester og studerte maleri og tegning i Dresden, München og ved Académie Julian i Paris.
Nimroy Turgott
Idrettskarriere
Han debuterte internasjonalt i november 2017, i North American Cup i bobsleigh 2017/18, med en 15.-plass i toerbob i Whistler. Hans beste enkeltplassering i North American Cup i bobsleigh 2018/19 ble en niendeplass.
Georg Kolbe
Liv
Under sitt opphold i Roma i perioden 1898 til 1901 begynte han med billedhuggeri og fikk teknisk råd og hjelp av blant andre billedhuggeren Louis Tuaillon. Han reiste i 1902 tilbake til Tyskland, først til Leipzig og deretter Berlin, hvor han ble opptatt i kunstnerforbundet Berlin-secesjonen. I Berlin fikk som sin agent byens mest kjente kunsthandler, Paul Cassirer. I 1905 ble Kolbe en av de første stipendiater i det tyske kunstnerforbundets hus i Firenze, Villa Romana. Han besøkte i 1909 Auguste Rodins atelier i Meudon, Paris. Han traff aldri Rodin personlig, slik oppfatningen var i samtiden, men Kolbes senere arbeider er påvirket av Rodins verker. Omkring 1911 til 1912 fant Kolbe frem til et selvstendig formspråk. Hans hovedverk fra denne perioden er Danserinnen (die Tänzerin) som tilhører Nasjonalgalleriet i Berlin: en slank pikefigur begir seg med lukkede øyne og utstrakte armer inn i en harmonisk dansebevegelse. Denne bronsefiguren er et av de mest kjente tyske kunstverk fra 1900-tallet, og finnes bare i ett eksemplar.
Kolbe meldte seg i 1915 frivillig til tjeneste under den første verdenskrigen og ble fra 1916 gitt i oppdrag å arbeide med minnesmerker etter falne. Senere ble han beordret til Konstantinopel, hvor han også fikk arbeide som billedhugger.
Etter krigen fikk Kolbe en ledende posisjon i Berlins kunstverden og var professor allerede i 1918. I 1919 ble han medlem av Det prøyssiske kunstakademiet og samme år leder av Freie Secession som i 1914 hadde brutt ut av Berlin-secesjonen. Kolbe tilhørte en krets av kunstnere som blant annet omfattet de ekspresjonistiske malerne Karl Schmidt‑Rottluff, Ernst Ludwig Kirchner og Max Pechstein.
Kolbe traff sin hustru i Bayreuth i 1901; i 1927 døde hun uventet. I årene 1928 til 1929 bygget Kolbe sitt bolig- og atelierhus i Sensburger Allee i Westend i Berlin, dagens Georg Kolbe-museum. Verkene Requiem, Einsamer og Pietà kom alle relativt kort tid etter hustruens død, og finnes i museet.
Georg Kolbes stil ble delvis akseptert av nasjonalsosialistene da disse kom til makten i Tyskland i 1933. Kolbe deltok på utsillinger også under den nasjonalsosialistiske periode. Samtidig ble blant andre Kolbes verk «Rathenaufontenen» fra 1928 ødelagt av myndighetene. Den abstrakte skulpturen som var laget til minne om den jødiske utenriksminister Walther Rathenau, ble gjenreist i 1948 på sitt opprinnelige sted i Volkspark Rehberge i Wedding, Berlin. Kolbe avslo å lage portrettet av Adolf Hitler, men utførte «Riksarbeidsfører» Konstantin Hierls byste i 1942. Han engasjerte seg for ekspresjonistiske kunstnervenner og var den siste president i det tyske kunstnerforbundet inntil dette ble forbudt i 1936.
I 1945 kom Kolbe med skulpturen Den befridde (Der Befreite). Georg Kolbe døde i 1947 og var virksom til det siste, på tross av et stadig dårligere syn og kreftsykdommen han led av.
Stilutvikling og produksjon
Georg Kolbes produksjon omfattet mer enn 700 skulpturer og mer enn 100 tegninger. I tillegg kommer enkelte raderinger og litografier, samt noen malerier fra tidlige år. Omtrent en sjettedel av hans verker finnes i Georg Kolbe-museet i Westend, Berlin.
Æresbevisninger
Georg Kolbe ble utnevnt til dr. phil. h.c. i Marburg 1927. Han ble tildelt Goetheprisen i 1936, Goethe-plaketten til byen Frankfurt am Main i 1937 og Goethe-medaljen for kunst og vitenskap i 1942.
Havs- och vattenmyndigheten
Havs- och vattenmyndigheten er et svensk statlig forvaltningsorgan på miljøområdet, med ansvar for spørsmål om bevaring, restaurering og bærekraftig bruk av sjøer, vassdrag og hav. Myndigheten startet sin aktivitet i 2011 og sorterer under Miljödepartementet.
Havs- och vattenmyndigheten tok ved etableringen over et antall oppdrag fra Naturvårdsverket som berører hav- og ferskvannspørsmål og mange av det tidligere Fiskeriverkets oppdrag. Myndigheten skal innenfor sitt ansvarområde være pådrivende, støttende og samlende ved gjennomføringen av miljøpolitikken og jobbe for en bærekraftig forvaltning av fiskeressursene. Myndigheten har ansvar for rapportering om badevannkvaliteten på EU-badene.
Hovedkontoret ligger i Gullbergs Strandgata 15 i Göteborg.
Norsk Bokbinder- og Kartonasjearbeiderforbund
Norsk Bokbinder- og Kartonasjearbeiderforbund - stiftet 1. januar 1898 som Norsk Bogbinderforbund. Endret navn til Norsk Bokbinder- og Kartonasjearbeiderforbund i 1930. Gikk i 1966 inn i Norsk Grafisk Forbund.
Utga fagtidsskriftet Fagbladet, tidligere Norsk Bokbinder-Tidende.
Saint Elias Mountains
Saint Elias Mountains (fransk: Chaîne Saint-Élie) er en fjellkjede i Nord-Amerika, mellom det sørøstlige Alaska i USA og det sørvestlige Yukon og nordvestlige Britisk Columbia i Canada. Fjellkjeden strekker seg nesten 400 km sørøstover fra Wrangell Mountains til Cross Sound. Saint Elias Mountains omfatter deler av nasjonalparkene Wrangell-St.Elias i Alaska og Kluane i Yukon og hele Glacier Bay nasjonalpark i Alaska. Fjellkjedens høyeste punkt er Mount Logan, som ligger 5959 meter over havet.
Childhood Days
Childhood Days er en japansk film fra 1990, regissert av Masahiro Shinoda.
Handling
Den omfattende bombingen under andre verdenskrig resulterte i at innbyggere fra en rekke større byer flyktet til landsbygda, og dette skapte et møte mellom urbane og rurale kulturer. Historien følger Shinji er en ung gutt som blir evakuert fra Tokyo, og hans nye skolekamerater som er landsbyboere.
De blir vitne til Boeing B-29 Superfortress og større byer i brann, samtidig som de opplever deres egne problemer med å bli skilt fra familiene sine, og overleve blant sine nye jevnaldrende.
Andreas Stohl
Andreas Stohl (født 23. mars 1968 i Wien) er en østerriksk atmosfære- og klimaforsker. Han er seniorforsker ved NILU – Stiftelsen Norsk institutt for luftforskning på Kjeller.
Stohl studerte ved Universitetet i Wien og fullførte PhD i meteorologi i 1996. Etter å ha vært forsker ved Universitetet i München og University of Colorado, ble han forsker ved NILU fra desember 2004.
Stohl har publisert over 250 fagfellevurderte artikler, og er i Highly Cited Researchers 2016 rangert å tilhøre den mest siterte 1% av verdens forskere.
Peter Frederik Steinmann (1812–1894)
Peter Frederik (Friderich) Steinmann (født 8. juli 1812 i København, død 16. februar 1894 på Tybjerggård i Præstø) var en dansk offiser og krigsminister.
Utdannelse
Steinmann var sønn av generalløytnant Peter Frederik Steinmann og ble født i København. Han gikk inn i hæren som artillerikadett i 1823, ble stykjunker i 1826 og i 1830 sekondløytnant i artilleriet med ansiennitet fra 1826. Han kom straks etter inn som elev på den nylig opprettede kongelige militære Højskole. Herfra han ble uteksaminert 4 år senere som premierløytnant og assistent i Generalstaben, men kom først til tjeneste etter å ha gjennomgått fotfolkets og rytteriets skoler. I 1839 ble han adjutant ved staben, og det påfølgende år foretok han en tjenestereise til de fleste europeiske stater. I 1841 fikk han kapteins grad. 11. august samme år inngikk han (22. april i Garnisons Kirke) ekteskap med komtesse Anna Johanne Elisabeth Schulin (30. oktober 1813 på Frederiksdal – 10. september 1847 i København), datter av kammerherre, amtmann greve Sigismund Ludvig Schulin, etter at han tidligere hadde ledsaget generaladjutant Carl Ewald på en badereise til det sydlige Frankrike, noe han også gjorde i 1842. Samme år ble han utnevnt til kaptein av Generalstaben, og da han foruten betydelig dyktighet hadde mye verdenserfaring, ble han i 1843 sendt til Lüneburg for å delta i forberedelsene til det 10. tyske forbundskorps' leirsamling, slik han senere ble sendt til andre forskjellige troppesamlinger i Tyskland. 1843 ble han også Ridder av Dannebrog.
Innsats i Treårskrigen
På grunn av svekket helse måtte han i 1846 gjennomgå en badekur i Ems, og da hans hustru døde året etter (10. september), tok dette så mye på hans krefter at han den etterfølgende vinter reiste til Italia. Der fikk han meddelelse om opprørets utbrudd. Han reiste straks hjem, men han fikk ikke noen aktiv kommando og ble ansatt som stabssjef ved generalkommandoen på Fyn. I mai oppnådde han imidlertid å bli stabssjef ved høyre flankekorps, idet han ble forfremmet til major, men etter at general Frederik Bülow hadde overtatt kommandoen over korpset, måtte han vende tilbake til sin tidligere stilling, hvor han ble utnevnt til kammerherre. Først det neste året kom han i ilden; han ble da stabssjef hos general Olaf Rye og deltok i kampene ved Kolding, Almind-Dons, Vejle og Aarhus. Som stabssjef og under hele tilbaketoget i Jylland, gjorde han en så god innsats at han i juni fikk oberstløytnants grad. Han kom ikke til å følge sin general til Fredericia, men forble som stabssjef hos general C. L. H. Flindt, som overtok befalingen over troppene på Helgenæs. Da dette korpset ble oppløst i september, kom han nok en gang tilbake til generalkommandoen på Fyn. I det påfølgende krigsåret ansattes Steinmann som stabssjef hos general C. F. Moltke ved 1. division. Han fikk heder for sin deltakelse i kampen ved Helligbæk og i slaget ved Isted, og deretter ble han utnevnt til oberstløytnant og Dannebrogsmann. Etter freden ble Steinmann stabssjef ved generalkommandoen i Slesvig, en vanskelig stilling som han hadde inntil slutten av 1862 med kun med et kort avbrekk i 1853-54. Han avanserte i den perioden både til oberst (1854) og til generalmajor (1862), ble Kommandør av Dannebrog (1857) og deltok i flere troppesamlinger, likesom han også i 1858 overvåket det 10. Forbundskorps' øvelser.
Andre slesvigske krig
På våren 1863 ble han stilt i spissen for 3. Infanteribrigade, hvor han deltok i troppesamlingen ved Slesvig samme høst, men allerede den 22. oktober overtok han etter generalløytnant Georg Schøllers død kommandoen i 3. Generalkommandodistrikt og ble deretter 1. november sjef for 3. Division med stabskvarter i Kiel. Der fikk han et vanskelig verv. Divisjonen skulle delvis sikre Hærens eventuelle oppmarsj i Danevirkestillingen, og delvis holde befolkningen i ave, alt mens befolkningen truet med en forbundseksekusjon. Først 3 dager før de tyske troppene rykket inn i Holsten (23. desember), fikk han den nødvendig instruksen om at han etter hvert skulle rømme hertugdømmet, hvilket også var fullført 29. desember. Fra begynnelsen av januar besatte 3. Division Danevirkestillingen fra Slien til skanse nr. 13, hvis korpoststilling ved Selk og Jagel ble angrepet av østerrikerne 3. februar, mens det ble overført divisjonen, da man skulle iverksette rømning av stillingen to dager senere, å danne hærens arrieregarde. Dette vervet utførte Steinmann med utrettelighet og iver, og han overvar med stor aktpågivenhet slaget ved Sankelmark. Der ble han ble såret av en granatsplint i benet. Uten å la seg merke med det ble han sittende til hest, og først etter at kampene var over, red han tilbake til Flensborg. Han måtte løftes av sadelen og sendes til Garnisonshospitalet i København. Ennå før såret var leget, meldte han seg 12. april til tjeneste ved felthæren og fikk da kommandoen over 1. Division, som dagen etter rykket ut i Dybbølstillingen, men nok en gang hadde vendt tilbake til Als, da angrepet fant sted 18. april. Den dagen var Steinmann virksom i brohodet og ved Sønderborg. Da overkommandoen deretter ble forlagt til Fyn, ble han øverstbefalende på Als og advarte bestemt imot å trekke for mange tropper bort fra øya. Hans forslag ble ikke tatt til følge, og da prøysserne angrep 29. juni, var han, efter 2. Brigades mislykkede forsøk på å tilbakeerobre Kærby, hurtig klar over situasjonen og ga derfor kl. 5:30 om morgenen ordre til tilbaketoget, og dermed var tapet av Als var fullbyrdet. At regjeringen ikke knyttet ham ansvarlig for dette, fremgår av at han 4. juli utnevntes til generalløytnant og dagen etter til overgeneral. Hæren mottok denne utnevnelsen gjennomgående med sympati, og hans utstedte dagsbefaling gjorde et godt inntrykk. Men da våpenstillstandsforhandlinger ble innlededet 12. juli, fikk han kun mulighet til å ta meget nyttige anordninger til Fyns forsvar.
Krigsminister
Etter Freden i Wien utnevnes Steinmann til kommanderende general i Jylland, som 1. november hadde mottatt Storkorset av Dannebrog (Kommandørkorset hadde han båret siden 1857). I den stillingen vant han både sine underordnedes og den sivile befolkningens respekt og hengivenhet, mens det også ga ham en særstilling å være herre til Tybjerggård. Da det Fonnesbechske ministerium ble dannet 26. august 1874, ble han oppfordret til å trå inn i dette da man mente at han på grunn av sin autoritet ville kunne utrette noe for det forsømte forsvarsvesen. Man var enig i hans syn på landets forsvarssystem, i motsetning til det avtroppende krigsminister C. A. F. Thomsens gikk ut på – at hovedvekten burde legges på Københavns sjøbefestning med foreløpig oppgivelse av den permanente landbefestning samt på befestningsanleggene ved Store- og Lillebælt. Også med hensyn til ordningen av det levende vern, å etterkomme oppfordringen og overta Krigsministeriet, viste han seg imøtekommende overfor Venstre, i det han ikke var utilbøyelig til å forminske fotfolkets første utdannelsestid fra 6 til 5 måneder. Likevel lyktes det ham ikke å sette noen av sine forslag i kraft innen hele ministeriet gikk av 11. juni 1875.
Peter Frederik Steinmann er begravet på Tybjerg kirkegård. Steinmannsgade i Frederiksbjerg i Aarhus ble i 1911 oppkalt etter generalen.
EU-bad
Et EU-bad er en større offentlig badestrand innenfor Den europeiske union (EU), som ifølge et EU-direktiv må oppfylle visse kvalitetskrav for å kunne klassifiseres som EU-bad. Alle EU-bad kommer på sikt til å være merket med et symbol som angir badevannkvaliteten. I Sverige er skiltningen innført fra 2012. Tre stjerner betyr «utmerket», to stjerner «bra», én stjerne «tilfredsstillende» og et minustegn signaliserer «dårlig» kvalitet. Karakteren baseres på prøvetagninger av badevannet fra de siste fire årene.
Qian Sanqiang
Qian Sanqiang (kinesisk: 钱三强, født i 1913 i Shaoxing i provinsen Zhejiang i Kina, død 1992) var en kinesisk kjernefysiker. Han var president for Zhejianguniversitetet fra 1979 til 1982, og viktig for utvikling av det kinesiske atomvåpenprogram.
Han kom fra Huzhou i Zhejiang, og var sønn av Qian Xuantong. Han studerte ved Pekinguniversitetet og Tsinghuauniversitetet, dro til Frankrike i 1937 og studerte der ved Collège de Sorbonne og Collège de France og forsket under ledelse av Frédéric Joliot-Curie og Irène Joliot-Curie. Han vendte tilbake til Kina i 1948.
I 1954 ble han medlem av det kinesiske kommunistiske parti.
Han ble direktør ved Instittutet for moderne fysikk under Det kinesiske vitenskapsakademi, deretter viseminister for Nr. 2-ministeriet for marskinbyggindustrien, så visepresident for Det kinesiske vitenskapsakademi og til slutt æresformann for Den kinesiske forening for vitenskap og teknologi.
Qian bidro sterkt til oppbyggingen av nukleærvitenskap i Folkerepublikken Kina og til utviklingen av Kinas atom- og hydrogenbomber. Sammen med hustruen, Ho Zelian, som også var en dyktig fysiker, utviklet han en ny teknikk for sprenging av uranatom.
Adama Barrow
Adama Barrow (født 16. februar 1965) er en gambisk politiker og forretningsmann, som 2. desember 2016 ble valgt til Gambias president. Han vant over Yahya Jammeh, som hadde vært president siden 1994. Barrow ble tatt i ed i Gambias ambassade i Senegal 19. januar 2017 mens den sittende presidenten nektet å gå av. Etter at han vendte tilbake til Gambia, ble han 19. februar 2017 innsatt i en seremoni på Independence Stadium i Bakau.
I november 2021 kunngjorde Barrow sitt kandidatur til presidentvalget i desember samme år. Barrow ble 5. desember 2021 erklært som vinner av valget etter å ha fått 53,2% av stemmene. Presidentperioden er på fem år.
Barrow er alumni fra blant annet Muslim Senior Secondary School i Banjul.
Lufthavnvegen
Lufthavnvegen passerer rasteplassen Gardermoen OSL sentralområde og deretter avkjøring 2 Lundbykrysset, hvor det er forbindelse via E16 mot Hønefoss og Nannestad. Den passerer deretter avkjørsel 3 sentralområde hvor det er parkeringsplasser for Oslo lufthavn. Motorveien fortsetter og ender ved Oslo lufthavn. Veien har en øvre fartsgrense på 100 kilometer i timen.
Scary Monsters and Nice Sprites
Scary Monsters and Nice Sprites er den andre EP-en til den amerikanske electronicaartisten Skrillex. EP-en ble lansert for salg på Beatport den 25. oktober 2010 og var det første albumet som ble gitt ut av plateselskapet Mau5trap Recordings. Medvirkende er blant annet artistene Penny, Bare Noize and Foreign Beggars, Noisa og Zedd.
Sporliste
Albumet består av ni sanger, og den total lengden er 44:01.
Alan Patterson (landhockeyspiller)
Alan Patterson (født 19. januar 1941) er en newzealandsk landhockeyspiller.
Han representerte New Zealand under Sommer-OL 1968 i Mexico by, hvor laget hans ble nummer 7.
Duklapasset
Duklapasset (slovakisk: Dukliansky priesmyk; polsk: Przełęcz Dukielska) er et av flere fjellpass som forbinder Slovakia og Polen gjennom Karpatene.
Duklapasset er den laveste fjellovergangen i Karpatene. Passet ligger sør for Dukla i Polen og nordøst for Prešov i Slovakia, og blir regnet som et område der østlige og vestlige slaviske kulturer møtes.
På 1600-tallet var Duklapasset tilholdsstedet for banditten og folkehelten Andrij Savka. Passet var også åsted for bitre og omstridte slag på de østlige frontene i både første og andre verdenskrig.
Vincenzo Michelotti
Vincenzo Michelotti (født 13. november 1996) er en sanmarinsk alpinist. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han ikke fullførte noen renn.
Verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2009/10
Verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2009/10 er en internasjonal skøyteserie som ble avholdt gjennom hele sesongen. Det offisielle navnet på verdenscupen er Essent ISU World Cup Speed Skating 2009/2010. Verdenscupsesongen startet helgen 6.–8. november 2009 i Berlin, Tyskland, og ble avsluttet helgen 12.–14. mars 2010 i Heerenveen, Nederland. Verdenscupen er organisert av Det internasjonale skøyteforbundet (ISU).
Menn
{|
1000m
{|
Chalk Outline
«Chalk Outline» er en sang av det canadiske rockebandet Three Days Grace. Den ble utgitt 14. august 2012 som den første singelen fra deres fjerde album Transit of Venus. Bandet la ut mange «snutter» fra sangen før 14. august for å gi fansen noen smakebiter.
Verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2009/10
Kvinner
{|
Chalk Outline
Musikkvideo
«Chalk Outline» har en sangteksvideo som viser teksten til sangen over et klipp av en mann som går rundt i en by. Bandet ga også ut en offisiell musikkvideo for «Chalk Outline» 5. oktober. Videoen viser Adam Gontier som går gjennom en by mens han synger til kameraet og passerer andre bandmedlemmer på veien, som ender med at de fire samles i et mørkt rom. Videoen ble regissert av Shane Drake.
Verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2009/10
Kvalifiseringstider
For å kunne delta eller være reserve i verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2009/10 må en ha klart følgende kvalifiseringstider for de respektive distanser.
Verdenscup deltager kvoter 2009/10
Andre ISU-medlemsforbund kan stille med 1 løper per distanse. For lagtempo 1 lag per kjønn.
Mesterdetektiven Blomkvist lever farlig
Mesterdetektiven Blomkvist lever farlig (svensk Mästerdetektiven Blomkvist lever farligt) er en svensk barnebok fra 1951, skrevet av Astrid Lindgren, og oversatt til norsk i 1952.
Det er den andre boken om detektiven Kalle Blomkvist. I boken brukes røverspråket.