cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
VM i ishockey for menn 2019 (1. divisjon)
Divisjon I Gruppe B
Ishockey-VM 2019 Divisjon I Gruppe B blir arrangert i Tallinn i Estland i perioden 28. april til 4. mai 2019.
Mesterskapet
Alle klokkeslett er gitt i lokal tid UTC+03.00. Sist oppdatert: 2. mai 2019. Kilde: IIHF.com
<references group="B" />
Direktoratets prisutdeling
Kilde: IIHF
All-star lag
Turneringens All-Star lag ble stemt frem av internasjonale medier ved avslutningen av turneringen. Følgende spillere ble stemt frem:
Beste målvakter
De fem beste målmaktene som har spilt 40 % eller mer av lagets totale spilleminutter. Kilde: IIHF.com
Sluttplassering
Turneringens sluttresultater ifølge IIHF:
Divisjon I Gruppe A
Kilde: IIHF.com
Kevin Egell-Johnsen
Kevin Egell-Johnsen (født 13. mai 2000) er en norsk fotballspiller som spiller for.
Odd
Den 2. mai 2019 fikk han sin offisielle A-lagsdebut for Odd mot i 1. runde i cupen.
Den 27.august 2019 skrev han under en kontrakt med Odd ut sesongen 2020.
Den 23. september 2020 skrev han under en ny kontrakt med Odd ut sesongen 2022.
Den 4. oktober 2020 fikk han sin Eliteserie-debut for Odd mot Rosenborg.
Den 25. oktober 2020 scoret han sitt første Eliteserie-mål for Odd mot Aalesund.
Kongsvinger (lån)
Den 8. april 2022 ble han lånt ut til ut sesongen 2022. Den 9. september ble han hentet tilbake av Odd.
Gjerpenkollen Hoppklubb
Gjerpenkollen Hoppklubb er et idrettslag i Drammen som ble etablert i 2009.
The Empire of Diamonds
The Empire of Diamonds er en amerikansk stum drama-kriminalfilm fra 1920, regissert av Léonce Perret. Manus er basert på en roman fra 1914 av Valentin Mandelstamm.
Handling
Matthew Versigny, sjefen for en amerikansk diamant-konsern, reiser til utlandet sammen med søsteren Marguerite for å finne ut kilden til noen verdifulle steiner. I Paris slår de seg sammen med Paul Bernac, en spesialagent for den franske hemmelige tjenesten. De møter også Andre Zarnoff, kjemikeren som fant opp formelen som produserte de falske steinene.
Men Arthur Graves, lederen for gjengen som står bak forfalskningene, bestemmer seg for å eliminere Versigny. Etter å ha kidnappet motstanderen sin, velger Graves å ansette Baron de Lambri - Versignys tidligere sjef, for å stjele den hemmelige formelen fra Versignys pengeskap.
Wang Zhen
Wang Zhen er navnet til flere personer:
Lee Daniels
Lee Louis Daniels (født 24. desember 1959) er en amerikansk skuespiller, filmprodusent og filmregissør, mest kjent for å ha produsert Monster's Ball og regissert Precious.
Daniels ble født i Philadelphia og studerte på Lindenwood College i St Chales i Missouri. Han begynte sin filmkarriere som rollebesetter, og etter et tilfeldig møte med en produsent endte han opp med å jobbe med Prince-filmene Purple Rain og Under a Cherry Moon.
Daniels grunnla Lee Daniels Entertainment, etter å ha jobbet en periode som produksjonsassistent. Selskapets første film var Monster's Ball som ble en suksess både blant kritikere og publikum, og som ga Halle Berry en Oscar for beste kvinnelige hovedrolle.
Neste film var The Woodsman med Kevin Bacon i hovedrollen. Filmen hadde premiere under Sundance festivalen i 2004. Den var nominert til tre Independent Spirit Awards i 2005, og fikk en CICAE Arthouse Prize under Filmfestivalen i Cannes.
Daniels regidebuterte i 2006 med filmen Shadowboxer, en film med bl.a. Helen Mirren og Joseph Gordon-Levitt. Daniels ble nominert for beste nye regissør under San Sebastian Film Fetival.
Daniels bor i New York City sammen med sin partner Billy Hopkins, der de oppdrar sin brors to barn, Cara Infinity og Liam Samad.
Geoffrey av York
Geoffrey, erkebiskop av York (født ca. 1152, død 12. desember 1212) var en sønn utenfor ekteskap av kong Henrik II av England som ble valgt til biskop i Lincoln og erkebiskop av York. Identiteten til hans mor er usikker da en samtidig kilde er fiendtlig til Geoffrey. Det er mulig at hun var en kvinne ved navn Ykenai, eller muligens også Rosamund Clifford. Geoffrey holdt en rekke lavere geistlige posisjoner før han ble biskop av Lincoln i 1173, skjønt han ble ikke ordinert som prest før i 1189. I årene 1173–1174 ledet han hær i nordlige England for å slå ned et opprør av hans legitime halvbrødre, noe som førte til at skottenes konge ble tatt til fange. I 1182 beordret pave Lucius III at Geoffrey gikk av i Lincoln eller ble innviet, og han fratrådte bispedømmet og ble kansler isteden. Han var den eneste av kong Henrik IIs mange sønner som var til stede ved kongens død.
Da Rikard I ble konge av England ble hans halvbror Geoffrey nominert som erkebiskop av York, sannsynligvis for å tvinge en potensiell rival til tronen til å bli prest og således utelukket fra tronen. Etter en strid om nominasjonen ble han gjort til erkebiskop i 1191 og gikk straks inn i en strid med William Longchamp, Rikards regent i England, da Geoffrey forsøkte å reise til hans provins. Da Longchamp hadde dratt Geoffrey fra det kloster han hadde søkt tilflukt i beordret et råd av magnater Longchamp fra sin stilling, og Geoffrey var da i stand til å reise videre til York. Erkebiskopen benyttet mye av hans erkebispestyre i ulike krangler med hans brødre, både Rikard I og etter dennes død, med kong Johan av England som etterfulgte Rikard i 1199. Geoffrey kranglet også med hans underbiskoper, hans katedralavdelinger, og andre prester i sitt bispesete. Hans siste krangel med Johan var i 1207 da erkebiskopen nektet å tillate en skatteinnsamling og ble da drevet i eksil i Frankrike hvor han døde i 1212.
Tidlig liv
I 1173 og tidlig i 1174 kjempet Geoffrey i et hærtokt i nordlige England som støttet hans forsøk på å betvinge skottene. Krigføringen førte til at skottenes konge, Vilhelm I ble tatt til fange, og den bidro til å tvinge Hugh du Puiset, biskop av Durham, til å sverge troskap til kong Henrik II. Det var etter dette hærtoktet at Henrik skal ha sagt til Geoffrey: «Mine andre sønner er de virkelige bastardene. Dette er den eneste som har vist seg som legitime!». Han ble deretter bekreftet som biskop av paven, og ble sent på studier i Tours. Det var i løpet av denne tiden at han ble venn med Pierre de Blois, en middelalderpoet og diplomat som dedikerte et senere verk til Geoffrey. Han ga en antall gaver til katedralen i Lincoln, blant annet to klokker for klokketårnet. Mens han var biskopvalgt i Lincoln synes det som om Adam, biskop av St Asaph, utførte biskoppelige pliktene ved setet i Lincoln ettersom Geoffrey aldri hadde blitt presteviet og det var ute av stand til å gjøre det. I 1180 skattla han sitt bispesete tungt nok til at han fikk en irettesettelse fra sin far.
Kansler
Geoffrey trakk seg fra sitt bispesete i Lincoln den 6. januar 1182 framfor å bli ordinert som pave Lucius III hadde krevd. Henrik hadde gjort ham rikskansler i 1181, og Geoffrey holdt en rekke stillinger, blant annet skattemester i York fra 1182, erkediakon i Rouen fra 1183 og antagelig erkediakon av East Riding. Henrik ga ham også to kontinentale festninger, en i Anjou og en i Touraine sammen med landområder i England og Normandie av en verdi av 1000 merker årlig. Selv om han var kansler opptrår han i få dokumenter, og de er hovedsakelig fra 1182 til 1185. Etter 1185 er han ikke nevnt i noen samtidige dokumenter før i 1187, og det er mulig at han tilbrakte en del tid utenfor sin fars besittelser. Pierre de Blois skrev at en rekke monarker betraktet Geoffrey som en mulig etterfølger til den engelske tronen.
Da prins Rikard og kong Filip II August av Frankrike erklærte krig mot Henrik i 1187 ga Henrik II kommandoen til en fjerdedel av den kongelige engelske hæren til Geoffrey, og han var sammen med kongen da han ble drevet ut av Le Mans i 1189. Geoffrey var den eneste sønnen til Henrik som var til stede ved kongens død. Han var ikke til stede ved den konferansen hvor Henrik måtte underkaste seg kong Filip II August rett før han døde, og var således ikke vitne til sin fars ydmykelse. På sitt dødsleie ga Henrik det ønske at Geoffrey enten ble erkebiskop av York eller biskop av Winchester, og Geoffrey benyttet sin fars segl for avtaler i York etter kongens død. Geoffrey eskorterte kongens lik til Fontevraud-klosteret hvor han ble gravlagt
Erkebiskop
Rikard I av England utnevnte Geoffrey til erkebiskop av York i august 1189, kun dager etter at han hadde tatt tronen, men hans innvielse skjedde ikke før langt senere Kort tid etter hans utnevnelse gikk han enten av som kansler eller ble fjernet. . Rikard ga sannsynligvis York til Geoffrey for at han skulle bli en reell prest og således fjerne en potensiell rival til tronen. Katedralavdelingen i York bestred utnevnelsen og hevdet at på grunn av domprost av York, Hubert Walter, foruten en del av avdelingen ikke hadde vært til stede, var utnevnelsen ikke gyldig. Rikard holdt da erkebispedømmets eiendommer i egen makt og bekreftet ikke utnevnelsen før et råd ble holdt ved Pipewell den 16. september. Ved dette rådet utpekte Rikard tre menn til stillinger i bispedømmet i York, gjorde Henry Marshal til domprost, Burchard du Puiset, nevø av Hugh, skattemesteren, og Roger av London til abbed av klosteret Selby. Geoffrey protesterte mot disse utnevnelsene, og hans besittelser ble tatt av kongen inntil han underkastet seg og ble en prest. Hans innvielse som prest skjedde ved Southwell den 23. september 1189, og dro deretter til York hvor han nektet å gjøre Burchard til skattemester før erkebispevalget hadde blitt bekreftet av paven. Dette ble sikret i desember da den pavelige sendebudet Giovanni di Anagni ikke bare bekreftet valget, men også avviste en rekke anker som katedralavdelingen hadde fremmet mot Geoffrey. Kongen tillot Geoffrey å gjøre kongelige møter og betale en bot på 2000 pund før hans landområder ble gitt tilbake til ham.
Tidlig i 1190 stoppet Geoffrey alle tjenester i katedralen og bannlyste Henry Marshal og Burchard som gjengjeld for en strid under en kirketjeneste. Dette førte til at Rikard insisterte at boten ble betalt, noe han ikke var i stand til ettersom Hugh du Puiset, som var justiciar, la hindringer til forsøk på å samle inn penger for å betale boten. På grunn av den manglende innbetalingen lot Rikard Geoffreys land bli konfiskert, hevet boten, og krevde et løfte at ikke besøkte England på tre år. Paven gikk i mellom og bekerftet bispevalget og således gjorde det mulig for kongen og erkebiskopen å bli forsont i et møte i Tours i juni. Geoffrey fikk sine eiendommer tilbake måneden etter da han hadde betalt 800 merker av boten.
Geoffrey ble vigslet den 18. august 1191, i Tours da han mottok sin pallium, symbolet på en erkebiskops verdighet. I 1191, etter vigslingen, forsøkte han å reise til York, men ble i Dover møtt av utsendinger fra kansleren William Longchamp og selv om han søkte tilflukt i priorinneklosteret St. Martin i Dover ble han dratt av sted fra helligdommen og fengslet i Dover Castle. Longchamp hevdet at Geoffrey ikke hadde sverget troskap til Rikard, men det var sannsynligvis kun en unnskyldning for å fjerne en rival. Erkebiskopen ble kort tid etter løslatt, og deltok i et kirkemøte holdt i Loddon Bridge mellom Reading og Windsor. Dette møtet forsøkte å bannlyse Longchamp og førte til avsettelsen av Longchamp fra hans posisjon som kansler. Det var i løpet av denne tiden at Geoffrey havnet i hans strid med Hugh du Puiset, sannsynligvis over Geoffreys autoritet i Hughs bispedømme i Durham, en av de seter som var underlagt York. Striden varte i flere år med mange appeller til Roma og til kongen.
Stephen Langton, som senere ble kardinal og erkebiskop i Canterbury, var i en periode notarius ved erkebiskop Geoffreys kurie.
Under kong Johan
Da Johan etterfulgte Rikard i 1199 besluttet han å gjeninnsette Geoffrey bispedømmet, men fortsatte å motta inntektene fra York inntil erkebiskopen kom tilbake fra Roma. Et antall av Geoffreys motstandere som hadde posisjoner i hans bispedømme fratrådte sine stillinger og for en kort var det fred i York.
Geoffrey underkastet seg Johan i 1206 og fikk tilbake sine besittelser enda en gang. I 1207 ledet han presteskapet i England i deres nekting i å betale kongelig skatt og ble tvunget i landflyktighet. I denne striden fikk han atter støtte fra pave Innocent som beordret Johan til å gjeninnsette Geoffrey, men i mellomtiden hadde erkebiskopen flyktet til Frankrike. En middelalderekrøniker, Geoffrey av Coldingham, hevdet at den engelske kirken betraktet Geoffrey som en martyr på grunn av denne striden. Erkebiskop Geoffrey døde mens han fortsatt var i eksil i Grandmont i Normandie den 12. desember 1212. Han ble gravlagt i katedralen Notre-Dame de Grandmont. Selv om hans bispedømme ble hovedsakelig markert av den forbausende mengde av konflikter som han ble engasjert i, maktet han også å fremme en del administrative reformer i sitt bispedømme, og skapte kanslerkontoret. Han inspirerte også lojalitet fra en rekke av de i sin husholdning, hvorav mange som er bevitnet i hans chartere. Han støttet også lærdom og forskning, mens han skaffet seg et antall fiender fra sine underbiskoper, prester og klostre i sitt distrikt, sikret han også vennskap og støtte fra andre religiøse ledere, blant annet pave Innocent III og sankt Hugh av Lincoln. Hans lojalitet til sin far er også en betydelig aspekt i minnet etter Geoffrey.
VM i freestyle 2013 – Hopp kvinner
VM i freestyle 2013 - Hopp kvinner ble arrangert i Myrkdalen torsdag 7. mars 2013. 12 deltagere stilte i første finaleomgang, 8 i andre og til slutt de 4 beste i tredje finaleomgang.
Snøgg Fotball
Snøgg Fotball er fotballavdelingen til Sportsklubben Snøgg fra Notodden som ble stiftet 5. mars 1905. Klubben vant 1. divisjon i 1950/51 og vant kvalifiseringen for Hovedserien. Laget endte på sisteplass med fire poeng, og rykket dermed ned igjen etter kun en sesong.
3. november 1999 var Snøgg med på å danne fusjonen Notodden Fotballklubb.
Tabell
Nye tider
Snøgg spiller nå i 4. divisjon i Telemark etter at klubbens herrelag startet opp igjen i 2012.
Trenere:
Simen Horgen (hovedtrener)
Stian Kvernstuen Grimsrud (assistent trener)
Psykopatenes diktatur
Psykopatenes diktatur er en bok av Ingjald Nissen. Den ble skrevet i 1944 og snakker om psykopati som en forklaring på at Adolf Hitler og nazistene kunne komme til makt i Tyskland. Forfatteren mener psykopati-lignende egenskaper ved Tysklands kultur og samfunn la til rette for fremveksten av et sterkt hierarkisk samfunn («mannsforbund»). Boken har kommet i flere opplag.
Jan Kristoffersen
Jan Kristoffersen (født 1953) er en norsk tidligere motocrossutøver som representerte NMK Asker og Bærum, Oslo MSK og Ringerike MSK.
Han vant 20 NM-gull i perioden 1975–1989. Han vant kongepokalen i 1981.
Peder Pedersen (grenselos)
Peder (Mikkel-Petter) Pedersen (født 13. januar 1918 i Musken i Tysfjord) var en motstandsmann fra bygda Musken i Tysfjord. Under andre verdenskrig var Pedersen grenselos for flyktninger fra Norge til Sverige.
I forbindelse med at Musken var truet med fraflytting på 1990-tallet, ble det planlagt en mediebegivenhet for å få oppmerksomhet rundt saken. Den 6. februar 1996 spiste Peder Pedersen middag på Stortinget med Stortingspresident Kirsti Kolle Grøndahl, og den 7. februar hadde Pedersen audiens på slottet hos Kong Harald V. Som gave brakte han med seg et spann med salt uer, og han tilbød Kongen en tomt til en gamme i Musken. Saken fikk stor medieoppmerksomhet, og i ettertid fikk Musken besøk av en rekke departementsfolk og politikere fra fylket og Stortinget.
I 1950 ble Pedersen tildelt Kongens fortjenstmedalje for sin innsats under andre verdenskrig, og i mai 2015 ble han tildelt «Regjeringens minnemedalje for innsats under andre verdenskrig» av daværende ordfører i Tysfjord Tor Asgeir Johansen. Overrekkelsen fant sted på Árran lulesamisk senter.
Hexham
Det er flere mindre byer og landsbyer i området rundt Hexham, blant andre Corbridge, Riding Mill, Stocksfield, Wylam i øst, Acomb og Bellingham i nord, Allendale i sør og Haydon Bridge, Bardon Mill og Haltwhistle i vest. Den nærmeste større byen er Newcastle upon Tyne, som ligger 40 km øst for Hexham.
Vennskapsbyer
Hexham har følgende vennskapsbyer:
Colette
Sidonie Gabrielle Colette, mest kjent som bare Colette, født 28. januar 1873 i Saint-Sauveur-en-Puisaye, Yonne, død 3. august 1954 i Paris, var en fransk forfatter, varietéartist og danser.
Hun tok sin fars etternavn som artistnavn.
Colette regnes som en av de viktige franske forfattere på 1900-tallet. Hennes bøker omhandler frittalende kvinners kvaler, kjærlighet og seksualliv, noe som sjokkerte Frankrike i begynnelsen av hennes karriere, og hun er i dag kjent for dette. Hennes mest kjente verk er kortromanen Gigi om den unge Paris-jenten Gigi som forelsker seg i sitt eldre søskenbarn Gaston Lachaille. Romanen Gigi er blitt adaptert en rekke ganger, blant annet i en populær scenemusical på Broadway samt en Oscar-vinnende hollywoodfilm fra 1958.
Hun bidro også som dreiebokforfatter til filmer som Sommer ved Frauensee (1934) og Divine (1933).
Bolsjaja Oju
Bolsjaja Oju (russisk: Большая Ою) er ei elv på Jugorskijhalvøya i det autonome området Nenetsk i Arkhangelsk oblast i Russland. Den er 175 kilometer lang, og har et nedbørfelt på 3 070 km². Den har sitt utspring i den nordvestre delen av fjellkjeden Paj-Khoj. Den renner i nordvestlig retning, parallelt med fjellkjeden, og munner ut i Jugorskijsundet mellom Barentshavet og Karahavet.
Grand Prix du roman de l’Académie française
Grand Prix du roman de l'Académie française er en fransk litterær pris, opprettet i 1918, som årlig blir utdelt av Académie française.
Wang Zhen (maler)
Wang Zhen (kinesisk: 王震; Wade-Giles: Wang Chen, født 4. desember 1867 i Wuxing i provinsen Zhejiang i Kina, død 13. november 1938 i Shanghai) var en kjent kinesisk kalligraf og maler av Shanghaiskolen. Wang Zhen var også kjent under stilnavnet Bailong shanren og i buddhistisk sammenheng også under andre navn.
Bakgrunn og virke
Han bodde det meste av sitt liv i Shanghai der han var en fremgangsrik bankmann. Han var venn og elev av maleren Wu Changshuo, og malte særlig blomster, fugler, mennesker og buddhistiske motiver. Det er blitt påstått at enkelte av hans malerier er blitt feilattribuert til Wu Changshuo.
Wang Zhens malerier fikk en betydelig popularitet i Japan, som han ofte besøkte i forretningsøyemed og etterhvert som kunstner. Der kjennes han som O Itei, fra hans kinesiske navnevariant Wang Yiting (Wang I-t'ing). Denne forbindelsen med Japan delte han med sin mentor Wu Changshuo. Det finnes fotografier med paret sammen med den japanske kunstner Tessai. Andre japanske forbindelser innen hans kunst fantes også. Disse japanske båndene har imidlertid ført til at hans stjerne ikke var så høy blant hans kinesiske landsmenn.
Bærum Big Band
Bærum Big Band spiller musikk til dans og underholdning innen ulike genre med utgangspunkt i ordinær storbandoppsetning med biinstrumenter.
Bandet har sitt utspring i storbandet Promenaden som var et danseorkester innen den klassiske storbandgenren under trombonist og musikalsk leder Kjell Nordseth fra 1984. Da Kjell Nordseth ga seg som orkesterleder i Promenaden i 2009 fortsatte kjernen i dette bandet som prosjektstorband med fast besetning under spillende orkesterleder, trompetisten Kim Koffeld og byttet navn til Bærum Big Band. Bandet har siden samarbeidet med musikere og vokalister innen mange stilarter fra cubansk til crooning med blant annet Sergio Gonzalez, Gaute Ormaasen, Harald Bergersen, Bjørn Barlo, Torbjørn Sunde, Christin Bastiansen, Christine Meyer, Geir Wentzel, Majken Christiansen, Helge Johnsen, Jon Rørmark og Bernhard Seland. Bernhard Selands samarbeid med bandet førte til at han etterhvert overtok som orkesterleder, og han bidrar idag også som komponist, og arrangør. Parallelt med prosjekter påtar bandet seg eventoppdrag og dansejobber for både firmaer og private arrangementer.
Sataniske vers
Sataniske vers eller Traneberetningen er betegnelsen på en episode i Muhammeds liv, belagt i noen tidlige biografier, men ikke i andre. Episoden henger sammen med den 53. sure, «Stjernen» (an-Najm).
De som avviser at versutsnittet en gang var del av diktatet som ligger til grunn for Koranen, begrunner dette blant annet med å påpeke at episodens isnad (gjenfortellingskjede) er for svak til å tillegges pålitelighet.
Beskrivelse
Der dreier det seg om gamle guddommer som ble påkalt ved Kaaba en i Mekka. Ifølge en overlevering som Muhammed-biografen Ibn Saʿd nedtegnet i sitt verk Kitāb aṭ-Ṭabaqāt, og som kommentatoren av Koranen og historikeren al-Tabari har omtalt i sin kronikk og korankommentar aksepterte Mohammed at gudinnene al-Lat, al-Uzza og Manāt ble påkalt, men at han tilbakekalte de angjeldende versene etter en kortere tid.
Uttrykket
Uttrykket «Sataniske vers» stammer ikke fra muslimsk hold. Det ble skapt av William Muir. Den første bruken av uttrykket «Sataniske vers» er knyttet til William Muir (1858). Han brukte det i sitt verk Life of Mohamet (1858) i en passasje som diskuterte «two Satanic verses».
Kildeutspring
Det er flere tradisjoner som gjengir hendelsen, men kildene skiller seg fra hverandre i oppbygging og detaljene. De kan likevel grovt antas å være sammenstilt fra én kilde. Al-Tabari forteller at han hadde opplysningen fra Muhammed Ibn Ishaq, som er den eldste og viktigste kilden til Muhammeds liv.
Versene
Etter overleveringen ble suren åpenbart i Mekka. Det dreier seg om et tekstavsnitt i sure 53. I Mekka æret mange på den tid al-Lat i en statues skikkelse, al-Uzza i et tres skikkelse, og skjebnegudinnen Manāt i en steins skikkelse. Alle de tre ble æret i Kaabaen ved siden av høyguden Allah og andre guder som for eksempel Hubal.
Under en stillingtagen til disse tre gudinner begynte Muhammed:
Her følger så gharāniq (= trane) -tekstvarianten: På deres forbønn får man håpe. ''
og her er påfølgende vers oversatt til norsk i sin standardform:
Overleveringen er inkludert i en fristelseshistorie. Det er etter islamsk tradisjon erkeengelen Gabriel som har diktert Koranen til Muhammed - men etter den overlevering som det her er tale om gjelder dette ikke de anstøtelige setningene (gharāniq-leddet): De ble diktert av Satan (det vil si, Satan fristet Gabriel til å diktere passasjen); først under en åpenbaring av Gabriel på et senere tidspunkt ble den ekte guddommelige teksten rettet opp.
I sin grunnleggende form sier historien at Muhammed lengtet etter å konvertere sine frender og naboer av Mekka til islam. Al-Lat, al-Ussa og Manat var tre gudinner tilbedt av innbyggerne i Mekka. Teksten er i seg selv ikke umiddelbart utsagnskraftig, men en naturlig implikasjon av Trane-leddet er at Muhammed der har gått tilbake fra sin ellers kompromissløse monoteisme ved å implisere at disse gudinnene var reelle og deres forbønn effektiv. Al-Tabari mente at engelen Gabriel refset Muhammed for åpenbaringen, og en klargjørende åpenbaring ble gitt ham. Muhammed tok tilbake sine ord, og et nytt vers i Koranen ble gitt, der gudinnene er bagatellisert.
Trane-leddet, som William Muir under medtagelse fra og med vers 19 kalte de sataniske vers, er dermed korte vers som angivelig ble inkludert i Koranen av Muhammed, for senere å bli redigert bort. Disse versene kan leses blant annet i biografier som Muhammed hos al-Wāqidī, Ibn Sa'd (som var en skriftlærd av Waqidi), al-Tabari, og - hvis man legger til grunn Alfred Guillaumes rekonstruksjon av hans tekst - Muhammed Ibn Ishaq.
Andre tradisjoner
Flere mulig tilknyttede tradisjoner eksisterer, som enkelte mener er knyttet til historien om de sataniske versene, blant annet:
Spørsmål vedrørende islamsk tradisjonshistorie
Hendelsen er drøftet i litteraturen fra 700- og 800-tallet, og i nesten alle kommentarer på Koranen de første århundrene etter Muhammed. Den synes å ha utgjort et standardelement i fortellertradisjonene om Muhammeds liv.
Innsigelser mot hendelsens autentisitet ble reist så tidlig som på 900-tallet, og fortsatte å bli reist av senere generasjoner av forskere. De mest omfattende argumentene mot sannhetsgehalten i hendelsen kom med Qadi Iyad.
Uri Rubin hevder at Ibn 'Abbas var en del av den opprinnelige overleveringskjeden, og ble fjernet, slik at hendelsen kan bli fratatt sin pålitelighet og bli diskreditert.
Trane-teksten blir sett på som problematisk av mange muslimer. Den anses da som dypt kjettersk - ved å tillate forbønn av de tre pre-islamske guddommer, undergraves Allahs autoritet og allmakt. Men dersom teksten er genuin, har det også ødeleggende implikasjoner for Koran-åpenbaringen som helhet, for da synes Muhammeds gjengivelse av den guddommelige åpenbaring å ha blitt farget av en viss opportunisme.
Andre synspunkter
Ikke-muslimske lærde som William Muir mente at fortellingens historisitet i stor grad ble tatt for gitt i lange tider i Orienten. William Montgomery Watt og Alfred Guillaume mente historien var sann, ut ifra det argument at muslimer ikke ville ha drømt om å fabrikkere en slik historie så skadelig for sin profet. Muhammed må ha offentlig ha lagt fram «de sataniske vers» som en del av Koranen; det er utenkelig at historien kunne ha blitt oppfunnet av muslimer, eller påpresset dem av ikke-muslimer, er deres fremste argument.
Når det gjelder argumentet om at det skulle være usannsynlig at det ble fabrikkert av muslimer, skrev Shahab Ahmed i Encyclopedia of the Qur'an at den utbredte aksept av hendelsen mot tidlige muslimer antyder at de ikke en gang fant hendelsen uheldig - hadde de gjort det, ville dette i seg selv avholdt dem fra å dikte den opp og/eller gi den spredning. > Alford T. Welch hevder i Encyclopedia of Islam at det av denne grunn alene er mulig å legge til grunn at hendelsen er autentisk. Han sier imidlertid også at historien i sin nåværende form er en senere fabrikasjon, til tross for at at det må være historisk grunnlag for den.
G. R. Hawting skriver at sataniske vers-hendelsen ikke ville tjene til å rettferdiggjøre eller eksemplifisere en teori om at Gud åpenbarer noe og senere erstatter det seg med en annen sann åpenbaring.
Burton, i sin avvisning av ektheten av historien, erklærte seg enig med L. Caetani som skrev at historiens ekthet måtte avvises, ikke bare på grunn av overleveringsusikkerheten, men også fordi en slik opptreden av Muhammed ville stått i krass of rett og slett usannsynlig motstrid med hele hans tidligere profetiske aktivitet.
Maxime Rodinson finner det rimelig å anta at historien er sann.
Fred Halliday sier at heller enn å ha skadelige konsekvenser for islam, er historien en advarende fortelling; poenget er «ikke å sverte Gud, men å peke på menneskets skrøpelighet», for selv en profet kan bli villedet.
G.R. Hawting mente man må forstå hvorfor materialet eksisterer før en kan gjøre en vurdering om dets forankring i virkeligheten.
I Rubin er spørsmålene om historisitet overhodet ikke diskutert. Her handler drøftelsen om den indre tekstlige dynamikk og hva de avslører om tidlig middelalderislam. Rubin hevder å ha funnet sammenstillinger av mange profetiske tradisjoner, og at de viser et tidlig muslimsk ønske om å bevise for andre at det Muhammed gjorde, faktisk tilhører den samme eksklusive forutbestemte kjede av profeter som jødene og kristne trodde på. Han påstår at muslimene måtte etablere historien om Muhammeds liv etter de samme litterære mønstre som ble brukt om de andre profetene. Hendelsen om «de sataniske vers» samsvarer da med en felles temaoppbygging der det inngår profetens forfølgelse etterfulgt av isolasjon. Uavhengig av om det eventuelt skulle finnes en historisk basis for historien, der i sin nåværende form absolutt en senere fabrikasjon.
Moderne muslimske lærde har alle forkastet historien. De mener historien er uforenlig med Muhammeds personlige liv og er helt imot ånden i det islamske budskap.
Romanen Sataniske vers fra 1988
Saken fikk fornyet aktualitet med Salman Rushdies roman i 1988, Sataniske vers. Romanen, som ble rost for sine litterære kvaliteter, provoserte fram både uenighet og sinne blant muslimer, men langt fra bare på grunn av en uærbødig omgang med Trane-teksten. Muslimer over hele verden protesterte mot bokens utgivelse, og Ayatollah Khomeini i Iran dømte (en fatwa) Rushdie til døden, da det ble påstått at boken spottet Muhammed og hans koner.
Monogram
Et monogram er en grafisk figur dannet av bokstaver, særlig forbokstavene (initialene) i eierens navn. Også en enkeltstående forbokstav er kalt et monogram. Monogrammer kan ha tilleggsfigurer som tall, kroner, prikker og kors.
Bruksmåter
Monogram brukes som dekorasjon og/eller kjennetegn på brevpapir, gjenstander, tekstiler, mynter, faner og segl med videre. Monogram forekommer tegnet, malt, gravert, utskåret, innrisset, brodert og på mange andre måter.
I dag brukes den norske kongens monogram blant annet på mynter og militære uniformer og faner. Kongens monogram er et offentlig merke og rettsbeskyttet mot misbruk i straffelovens paragraf 165.
Det finnes våpenskjold som inneholder monogrammer, men vanligvis blir det unngått å sette bokstaver i våpenskjold.
Formgivning
Bokstaver i monogram kan være formet i enkle rette streker, eller mer forseggjort og i flotte, innviklede slyngninger. Monogrammer kan gjengis ensfarget eller i to eller flere farger.
Runer ble noen ganger brukt som monogram, kombinert i såkalte «binderuner». Disse kan bestå av flere runer fra fornavn. Det er eksempler på dette i bumerker i det norske seglmaterialet fra middelalderen og noe senere.
Bokstaver i monogram kan noen ganger være formet som et dobbeltmonogram, også kalt «speilmonogram», fordi bokstavene er gjentatt og speilvendt. Kongenes monogrammer var ofte av denne typen. Speilmonogrammene er brukt av mange, ikke bare av kongelige.
Tilleggsfigurer
Monarkers monogrammer inneholder idag som oftest også tallet for deres plass i rekkefølgen. Tallene kan være i arabertall og romertall, f.eks. finnes kong Haralds monogram i begge versjoner.
Monarker har vanligvis en kongelig bøylekrone over monogrammet, slik vi ser i kong Haralds monogram. I utlandet bruker andre kongelige personer ofte stiliserte, kongelige bøylekroner over sine monogrammer. I Norge bruker dronning Sonja en slik monogramkrone med bøyler, mens kronprins, prinsesse og prins har en monogramkrone med spisser fra kronringen, og ikke bøyler. Adelige personer – med og uten titler – har brukt rangkroner uten bøyler.
Også fra personer som ikke var adelige, finnes det i Norge en del monogrammer med rangkroner over bokstaver, bl.a. i segl fra embetsmenn og bondelensmenn, samt inngravert på gamle metall- og glassgjenstander. På Grunnloven av 17. mai 1814 er det monogrammer med kroner i de personlige seglene til bl.a. bonde Christopher Borgersen Hoen, bonde Syvert Amundsen Eeg, skipper og underoffiser Peder Johnsen og kvartermester Petter Johnsen Ertzgaard.
Skarnes videregående skole
Skarnes videregående skole er en videregående skole som ligger på Korsmo i Sør-Odal i Innlandet fylke. Den startet opp i 1989, og var per juni 2019 den eneste aktive videregående skolen i Odalen. Tone Cicilie Danielsdatter er rektor på skolen.
Monogram
Brukere
Alle kan bruke monogram, de har vært populære i hundrevis av år, og de brukes i de fleste land i verden. Det finnes monogrammer i Norge iallfall fra middelalderen. Også idag bruker mange monogram som eiermerke på tøy og til pynt på brevpapir, sølvtøy og annet.
Skarnes videregående skole
Utdanningstilbud
Skoleåret 2021/2022 tilbyr skolen fire utdanningsprogram, fordelt på studiespesialisering og yrkesopplæring: I 2019 tilbød skolen også utdanningsprogrammene Musikk, dans og drama og Design og håndverk.
Til de som har gått yrkesfaglige linjer enten på Skarnes eller ved andre utdanningsinstitusjoner, har muligheten til å skaffe seg generell studiekompetanse gjennom påbygglinjen på skolen.
Monogram
Brukere
Monogrammer brukes også av juridiske personer. En eller flere bokstaver fra firmanavn og foreningsnavn inngår ofte i moderne kjennetegn, logoene. Monogrammer brukt som kjennetegn i forretningsvirksomhet kan være rettsbeskyttet som varemerker, design og lignende.
Skarnes videregående skole
Utdanningstilbud
Skolen ga i 2019 også tilbud om ekstra matteundervisning utover ordinær skoletid.
Skoleanlegget
Skolebygningen er etablert på ett plan med praktiske løsninger og en stor kantine som det naturlige midtpunkt for elevene. Skarnes videregående skole ble bygget som en kombinert skole med lokaler for både studieforberedende og yrkesfaglige programmer.
Fra juni 2019 til august 2020 ble det utført omfattende oppussing av skolen.
Friidrett under Sommer-OL 2008 – 200 meter kvinner
Friidrettsøvelsen 200 meter damer ved Sommer-OL 2008 fant sted den 19. til 21. august (finalen) på Beijing National Stadium.
Kvalifikasjonskravene var 23,00 s (A-krav) og 23,20 s (B-krav).
Veronica Campbell-Brown fra Jamaica vant løpet, og satte personlig rekord på 21,74 s.
Norge var ikke representert på denne øvelsen.
Rekorder
Før konkurransen var verdens- og olympisk rekord som følger:
Ingen nye verdens- eller olympiske rekorder ble satt under øvelsen.
Runde 1
Kvalifikasjon: De første 4 utøverne i hvert heat (K) og de 8 raskeste ellers (k) går videre Round 2.
Runde 2
Kvalifisering: De første 3 utøverne i hvert heat (K) og de 4 raskeste ellers (k) gikk videre til Semifinaler.
Semifinaler
Kvalifikasjon: De første 4 utøverne i hvert heat (K) gikk videre til Finalen.
Semifinale 1
20. august 2008 – 21:55 Vind: 0.0 m/s
Semifinale 2
20. august 2008 – 22.04 Vind: -0.2 m/s
Finalen
21. august 2008 – Vind: 0.6 m/s
Aston Martin Lagonda
Aston Martin Lagonda er en firedørs sedan produsert av Aston Martin i Newport Pagnell i England i perioden 1976 til 1989.
Aston Martin var nær ved å gå konkurs på midten av 1970-tallet og trengte en bilmodell som raskt kunne bedre situasjonen. Tradisjonelt har Aston Martin laget 2-dørs sportsbiler, mens Aston Martin Lagonda var en firedørs sedan med en helt ny V8-motor. Like etter lanseringen mottok Aston Martin flere hundre bestillinger på bilen.
Bilen ble designet av William Towns. En rekke varianter ble introdusert av denne modellen, og på midten av 1980-tallet gjorde man et forsøk på å runde av de rette kantene og fjernet vippelyktene som viste seg å være av variabel kvalitet.
Politikkåret 1967
Dødsfall
og statsråd i fire forskjellige departementer ||align=center|59 ||align=center| ||
Aston Martin Lagonda
Lagonda var den første serieproduserte bilen i verden som hadde datastyring og et digital instrumentpanel.
Varianter av Aston Martin Lagonda:
Eduardo Salvio
Landslaget
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
Robin Rasch
Robin Gravli Rasch (født 10. januar 1994) er en norsk fotballspiller som spiller for.
The Eternal Mother (film, 1920)
The Eternal Mother er en amerikansk drama-stumfilm fra 1920, regissert av Will S. Davis.
Filmen er antatt tapt.
Handling
Rett før ekteskapet hennes med Howard Hollister møter Laura West en annen mann - Stephen Rhodes - som introduserer henne for en kult rundt den øst-indiske gudinnen Gaia - personifiseringen av naturen, den evige mor. Selv om Laura blir fascinert, viker hun unna når Rhodes forsøker å gjøre henne til hans jordiske personifisering av Gaia. Laura og Howard gifter seg, men Lauras fortsatte interesse for Gaia og hyppige dagdrømmer om seg selv som leder for kulten opprører Howard - som sint oppfordrer Laura til å vende tilbake til virkeligheten og arbeidet hennes. Når hun sovner etter krangelen deres, drømmer Laura at hun blir dronning av kulten - rikt utsmykket og iherdig tilbedt. Men hun innser at den virkelige hensikten til Rhodes var å gjøre henne til hans egen sensuelle tilfredsstillelse.
NM i hopp uten tilløp 1977
NM i hopp uten tilløp 1977 var en del av NM i friidrett 1977.
Lårdal prestegjeld
Lårdal prestegjeld var et prestegjeld tilhørende Vest-Telemark prosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Lårdal kommune i Telemark fylke, og hovedkirken var Lårdal kirke.
Historikk
Lagardalr sókn (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Laurdal prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.
Laurdal prestegjeld dannet grunnlaget for Laurdal formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.
Laurdal omfattet også Øyfjell, som ble skilt ut ved kgl. res. 03.10.1859 og lagt til det nyopprettede Rauland prestegjeld.
Skrivemåten på prestegjeldet og kommunen ble endret til Laardal i 1865 og til Lårdal i 1918.
Bjørn G. Andersen
Bjørn Grothaug Andersen (født 23. mars 1924 i Stavanger, død 12. januar 2012 i Asker) var en norsk professor i kvartærgeologi.
Petur Larsen
Petur Larsen (født 25. februar 1827 i Porkeri, død 25. mai 1910 samme sted) var en færøysk kongsbonde og politiker.
Bjørn G. Andersen
Liv og karriere
Andersen var sønn av Knut Severin Andersen f. Grothaug (1882–1948) bondesønn fra Hornindal i Nordfjord og gartner i Stavanger, og Elise Andersen f. Rafoss (1890–1987) fra Stavanger (Kvinesdal) og tok examen artium ved Stavanger katedralskole i 1944. Som gartnersønn fikk han reise mye fordi en gartner hadde bil og det var ikke vanlig på denne tiden. Andersen likte spesielt godt skiturer om vinteren og fisketurer om sommeren oftest i fjellområdene ved Stavanger. Ved flere anledninger krysset han Trollgaren i Ryfylke, denne fantastiske morenen som passer så godt til sitt navn. Han undret seg over hvordan den var dannet, og var ikke fornøyd når bonden på gården mente trollene hadde plassert den der.
Som geologistudent i Bergen 1949 spilte Andersen tre a-lagskamper for Brann, i den fremste norske fotballdivisjonen. Han hadde ambisjoner om å bli gymnaslærer med fagene geografi, matematikk og gymnastikk. På tross av dette rykket Brann ned en divisjon dette året.
Petur Larsen
Han var sønn av Lars Petersen og Anna Sofia Johannesdatter i Porkeri. Han giftet seg med Elisabeth Sofia Larsen fra nabobygden Hov. Han fikk feste på kongsbondegården i Gjørðum i Porkeri i 1849.
Petur Larsen var innvalgt på det færøyske Lagtinget fra Suðuroy 1861–1864 og 1869–1873. Han var kirkeverge og kirkeleser i Porkeris kirkja i over 50 år.
Petur Larsen ble tildelt Dannebrogordenens hederstegn.
Bjørn G. Andersen
Liv og karriere
Andersen giftet seg 5. juli 1951 med fysioterapeut Astrid E. Kruse Andersen (1926-2020), og året etter fikk de den første sønnen Dag Anders Grothaug Kruse (1952-2006). Andersen var professor i kvartærgeologi (som dosent) på Institutt for geologi ved Universitetet i Oslo fra 1956 til 1970, og etter hvert ved Universitetet i Bergen frem til 1982, før han returnerte til Oslo (UiO) der han jobbet de siste 9 årene før han ble pensjonist. I perioder var han instituttstyrer på universitetene både i Oslo og i Bergen. Han beholdt plassen i et emeritus-kontor helt frem til høsten 2011, da sykdom slo ham ut. Andersen var en høyt skattet foreleser og hadde jevnlig kontakt med mange av sine studenter, noen helt til de siste dagene han levde. Til sammen førte han mer enn 30 årskull frem til eksamen i glasialgeologi.
Bidrag til norsk kvartærgeologi
I Bergen var Andersen med på å bygge opp kvartærgeologien ved universitetet. Han fikk stor betydning fordi han evnet å trekke både forskere og studenter med i sitt internasjonale nettverk. Han gjorde feltarbeider på flere kontinenter, i tillegg til omfattende kartlegging av Norge. I USA og Alaska fra 1954 til 1956 som "Research Fellow" ved Yale University under Richard Foster Flints veiledning, og etter hvert med ulike amerikanske forskningsgrupper en rekke ganger i Antarktis. Den første ekspedisjonen til Sørpolen kom etter en periode der den norske interessen for området var liten etter Roald Amundsens bragd i 1911-1912. Andersen var den andre nordmannen som var på sørpolpunktet etter Amundsen. Førstemann fikk faktisk flybilletten hans og landet der en ukes tid før ham. Lederne for denne amerikanske ekspedisjonen honorerte innsatsen hans ved blant annet å gi en fjelltopp navn (Andersen Escarpment) etter ham.
Da Andersen utførte feltarbeidene til hovedoppgaven sin «Om isens tilbaketrekking i området mellom Lysefjorden og Jøsenfjorden i Ryfylke», med Werner Werenskiold som veileder, fant han blant annet ut at Trollgaren var en morene som ble dannet i tidlig holocen, sannsynligvis for omtrent 11 000 år siden, og fikk med det tilfredsstilt sin ungdommelige nysgjerrighet. Han gjorde også banebrytende arbeid både metodisk og teoretisk, da han utviklet metoden med bruk av stereoskopiske flyfoto for kartlegging av morener. Utover på 1950- og 1960-tallet kartla han morenelandskap i store deler av landet, fra Sørlandet til Troms. Kartleggingen av morene på Jæren og Sørlandet var grunnlaget for doktorarbeidet som ble avsluttet med disputas i 1960 med Olaf Holtedahl som veileder.
Han oppdaget et hittil ukjent område i Rogaland, med bergarter fra kambrosilur som lå mye lavere enn grunnfjellet omkring. Hans innsamlede fossiler fra dette området, som ble overlevert til Paleontologisk museum på Tøyen, førte blant annet til at professor Gunnar Henningsmoen fant en til da ubeskrevet trilobittart, som fikk navn (Ptychparia anderseni) etter Andersen. I forbindelse med dette arbeidet i området omkring Lysefjorden ble det også utviklet metoder for bestemmelse av klimatiske forhold ut ifra rekonstruksjoner av istidens breer. Mange geologer og geografer har brukt disse metodene som fremdeles er like aktuelle.
Andersens første artikkel er en av de mest grunnleggende artikler i norsk glasialgeologi til tross for at den kom noen år før C-14 dateringer ble tilgjengelige, et verktøy som man ikke kan klare seg uten i dag. Han rekonstruerte «yngre dryas»-breen i Lysefjorden tredimensjonalt og sammenlignet den med dagens breer på Grønland. Videre brukte han de høyeste sidemorenene til å bestemme likevektslinjen på paleo-breene og fant senkningen av likevektslinjen i forhold til dagens breer. På denne måten kunne han anslå senkningen av sommertemperaturen overraskende nøyaktig. Han fant at dette stemte godt med hva botanikeren Knut Fægri hadde funnet ut om «yngre dryas»-morenene på Jæren.
Fjellmannen og naturverneren
Andersen var en aktiv fjellmann både som turgåer og profesjonelt. Som ung var han på turer med faren og de eldre brødrene sine. Senere trålet han fjellheimen med sin hustru i områder som Jotunheimen, Rondane and Dovrefjell, og profesjonelt som kvartærgeolog kartla han de store fjellområdene i Norge på 1950 og 60-tallet. Han hadde også en viktig rolle i innsatsen for å bevare blant andre Øvre Pasvik, Saltfjellet–Svartisen, Børgefjell, Jostedalsbreen og Hardangervidda. Hans arbeider i disse områdene var et viktig innspill i kampen for å åpne nasjonalparker her.
Pensjonisttilværelsen
Andersen var en engasjert istidsgeolog hele sitt voksne liv. Han gjorde feltarbied i Chile fra 1991 til 1999, og fra 2000 til 2008 på Sørøya i New Zealand. Disse feltarbeidene var i samarbeid med amerikanske forskningsgrupper, nå ledet av George H. Denton. Resultater fra det siste prosjektet er blant annet publisert i fagtidskriftene Nature og Science. Dette kommer i tillegg av hans to bøker, en bok om «Istider i Norge» i 2000, og en internasjonal lærebok «Ice Age World» i 1997.
På sensommeren 2005 var Andersen på Grønland sammen med George Denton for å undersøke isdekkets utbredelse og klimaets konsekvenser for isbreene der.
Sommeren 2011 deltok Andersen på en stor geologisk konferanse i Sveits, der han var med å presentere «New Zealand»-arbeidene. Noen måneder seinere, i månedsskiftet september-oktober, var han med i området rundt Lysefjorden, der han diskuterte hvor en gruppe forskere fra Bergen ledet av Jan Mangerud og USA ledet av George H. Denton, med en helt ny metode skulle ta prøver for å aldersbestemme morenene han kartla på 1950-tallet.
Frederik Holst (lege)
Frederik Holst (døpt Fredericius, født i Holmestrand, 14. august 1791, død i Christiania, 4. juni 1871) var en norsk lege og professor i medisin.
Utdannelse
Kjøpmannssønnen tok examen artium ved Oslo katedralskole 1810 og medisinsk embedseksamen i København 1815, der han studerte hos sin fars søskenbarn Michael Skjelderup. Holst studerte så ved Det Kongelige Frederiks Universitet og ble i 1817 tildelt den første doktorgrad fra et norsk universitet for avhandlingen Radesyge, og på hvilken måte kan den utryddes?. Radesyke ble ansett som en form for syfilis, men denne oppfatningen gikk medisinerne senere bort fra. Radesyken var utbredt i Norge i Holsts samtid, men senere har forskerne konkludert med at diagnosen trolig var en misforståelse, og at pasientene led av ulike andre sykdommer, eksempelvis syfilis og lepra. Holsts disputas fant sted 18. juni 1817. Avhandlingen ble publisert i bokform på norsk for første gang i 2005.
Medisinsk karriere
Holst ble ansatt som stadsfysikus (bylege) i Christiania (1818), foretok studiereiser i utlandet, og ble utnevnt til professor i farmakologi, hygiene og toksikologi (1824, fratrådte 1865). Han tok initiativet til Det Norske Medicinske Selskab (1826), ga ut tidsskriftet Eyr (1826–1837) og Norsk Magazin for Lægevidenskaben (1850–1938). Hans arbeid var hovedsakelig innen samfunnsmedisin, idet at han arbeidet for medisinsk innpass både i fengselsvesenet og det psykiske helsevern.
På 1820-tallet ledet han en offentlig kommisjon som hadde i oppdrag å utrede kårene til de såkalte sinnssvake, og å presentere et forslag til forbedre dem. Den utredningen som Holst førte i pennen, ble det første initativ for å etablere et landsomfattende psykisk helsevern i statlig regi i Norge.