cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rochester (Michigan)
Rochester er en by i Oakland County i den amerikanske delstaten Michigan. De første bosetterne av europeisk herkomst kom til området var Grahamfamilien som bygde seg ei tømmerhytte i 1817. En annen av pioneerfamiliene: VanHoosen, bygde seg et hus som fortsatt står i VanHoosen Park der man kan hvordan livet artet seg på den tiden. Byen ble oppkalt etter Rochester (New York) og i 1895 hadde innbyggertallet steget til 900. Byen ble et industrielt senter for vannkraften fra Clinton River og Paint Creek. To jernbaner gikk igjennom byen så vel som Detroit United Railway en trikk til Royal Oak og Detroit. Rochester fikk landsbystatus 12. april 1869 og var en del av Avon Township inntil den fikk bystatus i 1966. Avon Township ble senere Rochester Hills.
Oakland University ligger i Rochester.
Rochester grenser til Rochester Hills i nord, vest og sør, og Shelby Township i øst.
Iraks president
Iraks president er Iraks statsoverhode. Mellom 1958 og 2003 var presidenten også regjeringssjef, men siden 2005 har Iraks statsminister hatt den stillingen. Irak ble en republikk etter at monarkiet ble fjernet i 1958.
Presidenter i Republikken Irak
I det meste av tida etter at kongedømmet ble avskaffet i 1958, har Iraks presidenter vært autoritære diktatorer som tok et embede uten noe klart definert konstitusjonelt system. Disse presidentene har styrt eneveldig, etter råd fra en liten regjering.
''* Statsoverhode i form av Formann i uavhengighetsrådet, men teknisk sett ikke president.
Presidenter i Irak
Fra invasjonen i 2003 ble Irak styrt av okkupasjonsmakten gjennom et råd på syv personer. Etter valgene i januar 2005 fikk landet sin første demokratisk valgte president, men den utøvende makt ligger hos statsministeren.
Pyrolavier
Pyrolavier (Salix pyrolifolia) er en svært sjelden, og i Norden fredet busk av løvtre i vierslekten av pilefamilien. Den er en opprett busk eller et lite tre, og kan nå 5 meters høyde selv om den normalt er lavere enn dette. Den vokser på rike myrstrekk i åpen skog. Pyrolavier vokser i Norden bare på noen få steder i det nordlige Finland (Lappland) og har ikke faste vekststeder i Norge.
Pyrolavier har årskvister som er brunlige og lett behårede, mens eldre kvist er rødaktige og snaue. Bladene er inntil 5 cm lange, ovale-runde med lett tannet rand. Bladene er mellomgrønne og snaue på oversiden og lyst grågrønne under med noe hår bare på selve nervene. Det er 5-8 par sidenerver. Arten har øreblad som er ganske store og tannet nyreformede.
Utbredelse
Pyrolavier er totalfredet i Norge, og vokser i Norden kun på isolerte steder i nordlige Finland. Ellers forekommer den i Sibir og Canada.
Hans Walter
Hans Walter (født 9. august 1889, død 14. januar 1967) var en sveitsisk roer som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen og 1924 i Paris.
Fire år senere, under OL 1924 i Paris, vant han to medaljer i roing, gull i firer med styrmann og bronse i firer uten styrmann.
Drago Vuković
Drago Vuković (født 3. august 1983) er en kroatisk håndballspiller som spiller for klubben TuS N-Lübbecke. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han tok bronse med det kroatiske landslaget.
Krybbedød
Krybbedød (Sudden Infant Death Syndrome – SIDS) er definert som plutselig og uventet dødsfall blant spedbarn der man ikke klarer å finne noen sikker dødsårsak selv etter grundig obduksjon og undersøkelse av omstendighetene rundt dødsfallet. Krybbedød skjer som regel mens barnet sover. Det skjer oftest i løpet av barnets første levemåneder, men kan forekomme opp til 3-års alder. I Norge gis diagnosen inntil 4-årsalder dersom ingen årsak blir funnet. Krybbedødsdiagnosen er en utelukkelsesdiagnose.
Forekomst
Det har skjedd en sterk reduksjon av antallet krybbedødsfall i Norge fra 1980-årene. Forekomsten nådde en topp i 1988 da 158 barn døde i krybbedød (2,7 døde per 1000 fødte). I dag regner man med at forekomsten ligger rundt 0,6 døde per 1000 fødte. Til sammen 1200 barn døde av krybbedød mellom 1977 og 1989 før soving på rygg ble anbefalt. Etter at det ble advart mot mageleie gikk hyppigheten av krybbedød ned med 90%.
Risikofaktorer for SIDS
Forskning har gitt mye kunnskap om risikofaktorer og om genetiske forhold som kan gi barn økt sårbarhet for krybbedød. Krybbedødsforskning tyder på at flere faktorer må virke sammen for å utløse krybbedød: Det er sannsynlig at en kombinasjon av predisponerende faktorer, sårbart utviklingstrinn og miljøfaktorer spiller inn. Selve dødsmekanismen er ennå ikke kjent, men tenkes å involvere en nedregulering av puste- og/eller hjertefunksjonen som igjen fører til mangel på surstoff, koma og død.
Mageleie
Internasjonalt var det forstatt uenighet om betydningen av mageleie, men en kohortstudie gjennomført i Australia og publisert i 1991 viste at det var 4,5 ganger større risiko for krybbedød ved mageleie. Dette førte til en internasjonal aksept av at mageleie må unngås, og det ble satt i gang kampanjer over hele verden for å opplyse om viktigheten av ryggleie.
Samsoving
Siden begynnelsen av 1990-tallet har helsemyndighetene advart foreldrene mot å ha babyen sovende i samme seng som seg (samsoving) på grunn av krybbedødfaren. I den nye brosjyren om trygt sovemiljø fra Helsedirektoratet, står det at babyen gjerne kan sove sammen med mamma og pappa, dersom de er ikke-røykere, ikke er under påvirkning av alkohol, andre rusmidler eller sløvende medikamenter, at sengen er bred og madrassen fast slik at barnet får god plass, og ikke kan trille ut eller falle ned i en sprekk samt at babyen har en egen, liten og lett barnedyne over seg.
Røyking
Det er vist i en rekke studier at mors røyking under svangerskapet og røyking i husholdningen etter fødsel, øker risikoen for SIDS. En oversiktsstudie fra 1997 anslår at det dobler risikoen for SIDS.
Andre
Det finnes en rekke andre faktorer som er kjent å øke risikoen for SIDS :
Promenade de la Croisette
Promenade de la Croisette (også kalt Boulevard de la Croisette, kortform la Croisette) er en berømt og fornem gate i Cannes i Frankrike. Den har sitt løp langs hele stranden mot Middelhavet og er omkring 2 km lang, med kasinoet Palm Beach i øst og den gamle havnen og gamlebyen i vest.
Gaten er først og fremst blitt kjent i store deler av verden i sammenheng med Filmfestivalen i Cannes, og Festival- og kongresspalasset ligger mot gatens vestre ende.
På bysiden av gaten ligger dyre butikker, restauranter og hoteller (som Majestic (nr 10), Gray d’Albion (12-18), Carlton (nr 58) og Martinez (nr 73)) på rekke og rad. Tettheten av butikker som selger prestisjemerker er kanskje tettere i denne gaten enn noe annet sted i verden og Armani, Chanel, Christian Dior, Prada, Valentino, Gucci, Dolce & Gabbana, Fendi, Louis Vuitton, Ralph Lauren, Hermès, Yves Saint-Laurent, Jean-Paul Gaultier, Burberry, Hugo Boss, Christian Lacroix, Celine, Bvlgari, Lancel, Chopard, Cartier, Emilio Pucci og Escada er alle representert.
Lovløs purk
Lovløs purk (orig: Parole de flic) er en fransk kriminaldramafilm fra 1985 med Alain Delon i hovedrollen. Regi er ved José Pinheiro.
Den har fått én oppfølger: Løvløs purk – Spesialoppdraget (1988).
Om filmen
Den ble ganske populær i Frankrike hvor den ble sett av 2,5 millioner (den 14de mest besøkte kinofilmen i 1985).
Den ble ikke satt opp på norske kinoer, men utgitt på video av Kommunens Filmsentral i 1986.
Kenneth Edwards (taekwondoutøver)
Kenneth Edwards (født 30. desember 1985) er en jamaicansk taekwondoutøver som konkurrerer i klasse +80 kilo. Han vil representere Jamaica under Sommer-OL 2012, etter å ha kvalifisert seg til lekene ved å ha blitt nummer 2 i amerikakvalifiseringen.
Lactina
Utseende
Middellsstore, ovale, gjerne metallfargede jordlopper.
Utbredelse
Slekten er utbredt i den neotropiske økosonen (Colombia, Ecuador og Peru).
Multics
Multics (Multiplexed Information and Computing Service) var et svært innflytelsesrikt operativsystem med tidsdeling. Utviklingen av systemet ble påbegynt i 1964, og første versjon ble lansert i 1969. Multics er idag et historisk system. Den siste kjørende installasjon med Multics ble slått av den 31. oktober 2000.
Citigroup
Citigroup (nyse: C) er verdens største selskap innen finansielle tjenester, og også verdens største selskap. Citigroup ble etablert i 1998, da Citicorp og Travelers Group ble fusjonert. Selskapet har over 200 millioner kunder i 100 ulike land.
CITI og CITI-senter er også navn på handlesentre som eies av Citigroup. Et slikt finnes blant annet i Tyskland, nær den tysk-danske grense ved Flensburg.
Historie
I 1812 ble The City Bank of New York etablert, som anses for å være Citigroups morselskap. Senere på 1800-tallet ble det dannet flere selskaper som senere skulle bli en del av Citigroup, for eksempel Schroders, Farmer's Loan and Trust, Travelers, Smith Barney, Bank Handlowy, Banamex og Golden State Bancorp. I 1866 hjalp National City Bank til med å finansiere den første transatlantiske kabelen, samt ekspansjonen av USAs jernbane. Banken var også en pionér på å låne ut penger til andre land. I årene 1902 til 1915 åpnet City Bank kontorer i Asia, Europa og Brasil, og ble dermed verdens største internasjonale bank. Citigroup har ofte dratt nytte av andres vanskelige situasjoner, og flere ganger snudd situasjonen til gevinst for begge parter; et eksempel på dette er da de gjorde det enkelt for hjemvendende soldater fra andre verdenskrig å få konto i banken.
Det moderne Citigroup ble etablert i 1998, da banken Citicorp og forsikringsselskapet Travelers Group fusjonerte. Dette var den første kombinasjonen av en bank og et forsikringsselskap siden depresjonen på 1930-tallet. Noen hevder at sammenslåingen var ulovlig, på grunn av en gammel lov som forbyr de to virksomhetene i å samarbeide.
I senere tid har Citigroup blitt kritisert for ulike saker, blant annet for tvilsomme transaksjoner knyttet til den såkalte Enron-skandalen. Ifølge en statlig rapport hadde Citigroup hjulpet Enron med å skjule sine gjeldsposter.
Robinhood
Robinhood Markets, Inc. er et amerikansk finansselskap som tilbyr handel med aksjer og børsfond uten provisjon, gjennom en mobilapplikasjon lansert i 2015.
Citigroup
Historie
Den 29. september 2008, i forbindelse med krisen i amerikansk finans, forsøkte Citigroup å kjøpe opp den skrantende storbanken Wachovia, men ble trumfet den 3. oktober av et bedre tilbud fra Wells Fargo.
Eliteserien i futsal 2015/16
Eliteserien i futsal 2015/16 var det øverste nivået i norsk herrefutsal sesongen 2015/16. Sandefjord ble seriemestere, mens og Pumas rykket ned.
Gulaks
Gulaks, også kjent som friargras, er en flerårig gressart som vokser naturlig på sure gressletter i Eurasia og nord-Afrika. Den kan dyrkes som plen og som en potteplante fordi den avgir søt duft. Den vokser vilt på beiter og i enger. Artsepitetet odoratum har sammenheng med den sterke lukten.
Eliteserien i futsal 2015/16
Målscorere
Kilde: fotball.no
Gulaks
Beskrivelse
Gresset lukter spesielt sterk når det er tørt, og kommer av glykosidet kumarin og benzosyre. Det lukter som friskt høy med et hint av vanilje. Frøene er lysegule.
Det dyrkes ved spredning av frø på dyrket mark om våren til høsten og spirer på 4 til 5 dager. Den foretrekker sandete, sur, leirjord med lav pH. Dyrking gir ikke stor avkastning, men gresset vokser under forhold som blir for syrlig for andre gress. Inneholdet av kumarin gir en søtlig smak som minner om kanel, tonkabønne og vanilje.
Alisher Gulov
Alisher Gulov (født 24. august 1989) er en tadsjikistansk taekwondoutøver som konkurrerer i klasse +80 kilo. Han vil representere Tadsjikistan under Sommer-OL 2012, etter å ha kvalifisert seg til lekene ved å ha blitt nummer 2 i asiakvalifiseringen.
Pecaroecidae
Pecaroecidae er en gruppe av hudparasitter som lever i pelsen på pattedyr. Den tilhører gruppen av lus (kalt Anoplura) som har sugende munndeler og får næring ved å drikke blod fra verten. Gruppen omfatter bare én kjent art som lever på navlesvin.
Utseende
Pecaroecus javalii er en av den største kjente luseartene.
Liv og utvikling
Lusene i denne familien lever på navlesvin, på arten halsbåndpekari (Tayassu tajacu).
Utbredelse
Arten er utbredt i det sørlige Nord-Amerika, kjent fra Texas, Arizona og New Mexico.
Neaveia lamborni
Neaveia lamborni er en dagsommerfugl som hører til underfamilien Poritiinae i den artsrike familien glansvinger (Lycaenidae).
18. serierunde i Toppserien 2023
Alle kampene i '''18. serierunde i Toppserien 2023''' er terminfestet til lørdag 26. august.
Neaveia lamborni
Utseende
En liten (vingespenn ca. 35 millimeter), hvit dagsommerfugl. På oversiden ligner den på en mini-utgave av en kålsommerfugl (slekten Pieris), hvit med svarte vingespisser.
Levevis
Larvene lever av blågrønnbakterier, alger, lav og annet organisk materiale som de skraper av trestammer. De ser ut til alltid å leve i nærheten av kolonier av maur i slekten Crematogaster.
Disse sommerfuglene lever i skog.
Utbredelse
Arten er utbredt i Vest- og Sentral-Afrika, fra Elfenbenskysten i vest til Uganda i øst og Kongo i sør.
Necking
Necking er en rituell slåsskamp, mellom to sjiraffer eller to okapier, der dyra slår halsene (og de horna hodene) mot hverandre, for å avklare den hierarkiske rekkefølgen dem imellom. Slåssingen, som foregår mellom hanner, fører sjelden til skader, men det finnes eksempler på at dyr (sjiraffer) har besvimt og til og med avgått med døden.
’Patafysikk
’Patafysikk fra fransk ’pataphysique er et ord lansert av skribenten Alfred Jarry. Det beskriver en filosofi som studerer det som er hinsides metafysikken. Den er en parodi på teorien og metodene til den moderne vitenskapen, og bruker ofte tullespråk. En utøver kalles for ’patafysiker.
Historien
Ordet kom på trykk første gang i Alfred Jarrys leketekst Guignol  28. april 1893 i tidsskriftet L’Écho de Paris littéraire illustré. Han forklarte senere at definisjonen dreide seg om «vitenskapen om imaginære løsninger, vist ved deres virtualitet til deres omgrensninger».(Gestes et opinions du Docteur Faustroll, II, viii). Raymond Queneau beskriver den som «hvilende på sannheten i motsetninger og unntak».
Jarry anbefalte apostrofen først (trykket legges annetsteds i ordet) for å unngå ordspill og nedsettende betydninger på fransk, som patte à physique (fysikkfot), pas ta physique (ikke din fysikk) eller kanskje: Pâte à physique (fysikkpaté, eller fysisk deig).
Franske forfattere som Raymond Queneau, Jean Genet, Boris Vian og Jean Ferry har beskrevet seg selv som deler av den ’patafysiske tradisjonen. Blant tidligere medlemmer av bevegelsen fantes også Jean Dubuffet, mens en også refererer til utvalgte verker av Eugène Ionesco, Marcel Duchamp og John Cage som forløpere til den spesielle holdningen til det å lage eller utøve kunst.
Selv om Frankrike fortsatt er kjerneområde for ’patafysikerne, har bevegelsen spredt seg internasjonalt. Buenos Aires og Milano fikk sine institutter etter 1950, mens London, Edinburgh, Budapest, og Liège fikk sine i løpet av 1960-årene.
I 1960-årene ble ’patafysikk brukt som prinsipp i flere kunstformer, som Pop-art, konseptkunst og i populærkulturen. Den kanskje mest kjente referansen finnes i Beatles-teksten fra 1969 Maxwell's Silver Hammer. Kunsten ble ofte laget med fokus på den skapende prosessen, men tilfeldigheter og slump spiller ofte en stor rolle. Den danske kunstneren Asger Jorn refererte til ’patafysikken som en ny religion, mens andre kunstnere har konstruert ’patafysiske maskiner.
London-instituttet for 'Pataphysikk
London Institute of 'Pataphysics ble etablert i september 2000. Det arrangerte bl. a. en retrospektiv utstilling om Anthony Hancock, med malerier og skulpturer.
Instituttet har seks underavdelinger:
Slaget ved Wien
Slaget ved Wien, også kalt slaget ved Kahlenberg (tysk: Schlacht am Kahlenberg, polsk: Bitwa pod Wiedniem eller Odsiecz Wiedeńska, tyrkisk: İkinci Viyana Kuşatması, ukrainsk: Віденська відсіч / Viděns'ka Vidsič), fant sted 12. september 1683 og ble utkjempet mellom osmanene under Kara Mustafa og en tysk-polsk styrke under ledelse av kong Jan III Sobieski. Slaget ble en knusende seier for den tysk-polske alliansen og gjorde slutt på den to måneder lange osmanske beleiring av Wien. Dette markerte slutten på osmanenes ekspansjon i Europa og starten på habsburgernes hegemoni i Sentral-Europa.
Bakgrunn
Leopold foretrakk tyske administratorer og forsøkte også å fortrenge det ungarske språket. Ungarske opprørsforsøk ble slått ned og habsburgske styrker ble utplassert i Ungarn. Samtidig ble det innført straffeskatt i landet. Dette stimulerte en mer omfattende motstand mot Wien i 1670-årene. Opprørerne under ledelse av Thököly tok kontroll over en stor del av det «kongelige» Ungarn, bygget opp sin egen administrasjon, og opprettet egne diplomatiske forbindelser med Ludvig 14. og med sultanen i Istanbul. Leopold lyktes i 1681 å vinne deler av den ungarske adelen over på sin side. Thököly inngikk da en avtale med osmanene om et felles angrep på keiserens styrker.
Ludvig 14.s militære aktiviteter innebar samtidig et økende press mot Det tyske rikets vestside. Dette hindret Leopold å konsentrere seg om utfordringen fra Ungarn og osmanene. Avtalen fra Vasvár (Vasvárfreden) ble inngått i 1664 og løp ut i 1682. Polens konge Jan (Johan) Sobieski var den eneste utenfor riket som støttet Leopold. Innenfor riket stilte kurfyrstene av Bayern og Sachsen opp. England avsto fra å støtte habsburgerne.
I 1681 og 1682 ble sammenstøtene mellom Imre Thökölys og det tysk-romerske riket på grensen til det nordlige Ungarn intensivert. Habsburgske styrker trengte inn i det sentrale Ungarn, noe som ga storvesir Kara Mustafa Pasha det avgjørende argument for å overbevise sultan Mehmed 4. og hans divan (riksråd) om å mobilisere den osmanske hær. Samtidig fikk Kara Pasha tillatelse til å operere så langt som til Győr og Komárom i det nordvestlige Ungarn samt å beleire disse. Den osmanske hær var mobilisert 21. januar 1682, og 6. august 1682 erklærte Mehmet IV krig.
Da et opprør i de ungarske områdene innen det habsburgske territoriet i 1681 svekket Leopold I, forserte Mehmet IV planene om en erobring. For å unngå et felttog om vinteren, utsatte osmanene likevel angrepet til april 1683.
Habsburgerne var på samme tid i krig med Frankrike, men for både keiser Leopold I og pave Innocens XI sto denne kampen mellom kristendommen og islam. Både av denne grunn og fordi han fryktet et senere angrep på Kraków, gikk kong Jan III Sobieski av Det polsk-litauiske samvelde i allianse med Leopold I.
I løpet av sommeren 1683 forberedte Jan Sobieski å komme Wien til unnsetning i overensstemmelse med traktaten med keiser Leopold. Han etterlot Polen nesten forsvarsløs da han marsjerte fra Kraków 15. august. Innen Sobieski forlot Polen truet han Imre Thököly med tilintetgjørelse om han forsøkte å dra fordel av situasjonen. Thököly gikk likevel over grensen, men ble stoppet av litauiske Jan Kazimierz Sapieha den yngre som også var på vei mot Wien. For å fullføre Sobieskis trussel utførte han et ødeleggende angrep på Thökölys styrker på det ungarske høylandet. I Sobieskis styrker var også et antall lipka-tatarer herunder den kjente oberst Samuel Murza Krzeczowski. Lipka-tatarene hadde kvister i hjelmene for å skille seg fra Krim-tatarene, som kjempet på osmansk side. Lipka-tatarene var sunnimuslimer innenfor det store polsk-litauiske riket. Sobieski snakket selv tatarspråket.
Beleiringen av Wien
Den store osmanske hæren nådde fram til utkanten av Wien i juli 1683. Hæren ble ledet av storvesiren Kara Mustafa. Keiser Leopold I flyktet fra Wien da fortroppene hadde ankommet en ukes tid i forveien, og han flyttet midlertidig hovedstaden og hele sitt hoff til Linz. Også det meste av byens befolkning flyktet, rundt 80,000 mennesker. Dette gjorde forsvaret av byen enklere og reduserte behovet for forsyninger til sivilbefolkningen dersom byen skulle bli omringet. Gjenværende i byen var en militær styrke på rundt 10,000 og rundt 5,000 flyktninger fra de områdene osmanene hadde tatt under framrykningen.
Osmanene rykket fram og omringet byen, men gikk ikke til et direkte angrep, siden de ønsket å sikre seg den rike byen mest mulig intakt. I stedet iverksatte de en beleiring, som ble total 14. juli. Under beleiringen etablerte de en enorm teltby rundt Wien.
Selv om osmanene hadde 300 kanoner, var befestningene rundt Wien så gode og moderne at de sto imot. Osmanene måtte derfor finne andre metoder, og de begynte å grave tunneler under de massive bymurene for å sprenge dem.
Situasjonen ble etter hvert kritisk inne i den totalt avstengte byen. I slutten av august var faren så overhengende at byens kommandant, von Starhemberg, beordret henrettelse på stedet for den som sovnet på vakt.
8. september sprengte osmanene flere hull i bymuren og inntok de ytterste forsvarsverkene. Byen var i ferd med å falle, men samme dag samlet unnsetningsstyrken seg ikke langt unna.
Unnsetningsstyrken
7.-8. september 1683 ble unnsetningsstyrken samlet i Tulln an der Donau, bestående av følgende styrker (Rystad oppgir 15.000 polske soldater ):
Slaget
Jan III Sobieski rykket fram med unnsetningsstyrken, krysset Donau og kom fram til høydedraget Kahlenberg nord for Wien 11. september, hvor han fikk oversikt over slagområdet. Slaget begynte før alle enheter fra unnsetningsstyrken var på plass. Tidlig om morgenen, kl. 04.00, gikk osmanene til motangrep for å forstyrre dem før alle troppene var på plass. Unnsetningsstyrken rykket likevel fram med keiser Leopold Is svoger Karl V, hertug av Lorraine, som kommandant på den venstre flanken, mens Jan III Sobieski selv hadde kommandoen på den høyre.
Mustafa Pasja gikk til et nytt motangrep med det meste av sin styrke, men holdt igjen noe av elitestyrkene, janitsjar- og spahi-enheter, for å iverksette et samtidig angrep på Wien. Osmanene hadde planlagt å rykke inn i byen før unnsetningsstyrken kom, men rakk det ikke. De hadde avsluttet en større utgraving under bymuren Löbelbastei, for å slå en bresje i muren. Men mens osmanene avsluttet arbeidet og tettet tunnelen for å få størst mulig effekt, grov forsvarerne seg inn samme ettermiddag fra den andre siden og desarmerte sprengladningen rett før den gikk av.
Den osmanske styrken kom under angrep fra to sider, både av unnsetningsstyrken og den beleirede styrken inne i byen, og det oppsto fullt kaos i de osmanske rekkene. Den angripende polsk-tyske hæren drepte for fote alle fiender de kom over. Kampene var på sitt hardeste om formiddagen 12. september.
Unnsetningsstyrken og særlig kavaleriet tok initiativet fra osmanene og drev dem på flukt mot sør og øst. Mindre enn tre timer etter at kavaleriet angrep, hadde de vunnet slaget og reddet Wien.
Etter slaget skal Jan III Sobieski ha laget en parafrase over Julius Cæsars kjente utsagn ved å si «Venimus, Vidimus, Deus vincit» («Vi kom, vi så, Gud vant».
Virkninger
Med det osmanske nederlaget ved Wien falt også Thökölys opprør i Ungarn sammen. Hoveddelen av keiserens arme ble da stasjonert i Ungarn og landet ble i praksis styrt av militære kommandanter. Leopold I utnyttet den stadige trusselen fra osmanene til å overbevise de ungarske stendene om å avskaffe valgkongedømmet. Med dette fikk huset Habsburg arverett til den ungarske kronen. Seieren over osmanene og styrket herredømme over Ungarn fikk betydning for habsburgerriket helt til slutten av første verdenskrig. Keiserens harde fremferd førte til ny oppstand i Ungarn under den spanske arvefølgekrigen.
Til tross for den store påkjenningen som slaget hadde vært, og den emosjonelle lettelsen over å ha vunnet, satte byens kommandant grev Starhemberg øyeblikkelig i gang med å gjenoppbygge forsvarsverkene i tilfelle osmanene skulle komme tilbake og forsøke et motangrep. Dette skulle imidlertid vise seg å være unødvendig. Seieren i slaget var opptakten til Eugene av Savoias gjenerobring av Ungarn og midlertidige fremgang på Balkan i de følgende år. Østerrike undertegnet en fredsavtale med Det osmanske rike i Karlowitz i 1699.
Historikere har omtalt slaget som «osmanenes Stalingrad», med referanse til den mislykkede beleiringen og nederlaget overfor unnsetningsstyrken, tilsvarende tyskerne nederlag i slaget om Stalingrad under andre verdenskrig. Det osmanske rike var på denne tiden allerede i en nedgangstid. Den teknologiske utviklingen i Europa, sammen med fremveksten av sterkere og mer sentraliserte nasjonalstater, gjorde Vesten militært overlegen, slik at Det osmanske rike ikke klarte å holde følge. Samtidig ble handelsveiene utenom Middelhavet viktigere, og dette gjorde at Det osmanske rike ble liggende mer i utkanten og ble svekket i forhold til motstanderne i vest.
Antaresia perthensis
Antaresia perthensis er en slangart som lever i Vest-Australia. Artens kallenavn, Pygmépyton og Maurtuepyton, kommer fra at de er den minste arten av Pytonslangene og ofte holder til i Termitthauger. Det vitenskapelige navnet er avledet fra delstatshovedstaden, Perth, til tross for at arten ikke finnes i byen. Ingen underarter har ennå blitt beskevet.
Slaget ved Wien
Virkninger
Denne svekkelsen ble tydelig etter nederlaget ved Wien og gjorde at osmanene aldri greide å komme tilbake. En seier ved Wien kunne i hvert fall for en stund ha gitt osmanene tilgang på ytterligere ressurser og ha svekket deres motstandere.
Freden i Karlowitz innledet også en kamp mellom europeiske stater om hvem som skulle erobre landområder fra osmanene og sikre seg innflytelse i deres rike.
Kulturelle impulser
Da osmanene flyktet fra Wien, etterlot de den enorme teltleiren rundt byen nesten intakt. Denne ble først plyndret av soldatene, deretter av de sivile. Mange av de nye kulturelle impulsene dette ga, har siden preget vestlig kultur.
Uten at det er helt dokumentert, hevdes det at både kaffe og bakverk som croissanter skal ha blitt kjent gjennom etterlatenskaper i denne leiren.
Videre skal byttet ha omfattet en rekke musikkinstrumenter som cymbaler, basstrommer og triangler, som skal ha lagt grunnlaget for den vestlige Janitsjarmusikken, kalt tyrkisk militærmusikk, som ble svært populær utover på 1700-tallet. Både Mozart og Haydn imiterte denne musikken i sine verker. Den østerrikske komponisten Johann Joseph Fux minnet slaget i sitt verk Turcaria, som hadde undertittelen: «Musikalsk portrett av den tyrkiske beleiringen av Wien i 1683».
Etter slaget ble det nyoppdagete stjernebildet Skjoldet (latin: «Scutum») opprinnelig kalt Scutum Sobiescianum («Sobieskis skjold») av astronomen Johannes Hevelius, til ære for Jan III Sobieski. Dette er det eneste stjernebildet som er blitt oppkalt etter en ikke-astronom som var i live da oppkallingen skjedde.
Siden Jan III Sobieski hadde overgitt sitt kongedømme under beskyttelse av jomfru Maria (Sorte Madonna av Częstochowa) før slaget, bestemte pave Innocens XI å minnes hans seier ved å gjøre 12. september til en festdag viet til jomfru Maria, som skulle feires i hele kirken. Fram til da hadde den bare hadde vært feiret i Spania og i Kongedømmet Napoli.
Oak Creek
Oak Creek kan være:
Oulun Palloseura
Klubben spiller i Kakkonen ligaen, som er den tredje høyeste divisjonen i landet. I 2006 ble klubben nr. 11 på dette nivået.
De har spilt i Serievinnercupen 2 ganger. Ved begge tilfellene ble de slått ut av Liverpool. I sesongen 1980/1981 spilte klubben 1-1 i Finland, men tapte hele 1-10 på Anfield, som fremdeles i 2007 ligger på delt 4.-plass over Liverpools største seiere gjennom tidene.
Året etter tapte laget 0-1 i Finland, og fikk nok et stygt resultat i England i 0-7 tapet.
William Pickering
William Pickering er navnet til flere personer:
Elin Vangen
Elin Vangen (født 13. juli 1960 i Bergen) er en norsk prest og domprost i Bodø domkirke.
Hun ble uteksaminert som cand.theol. fra Menighetsfakultetet i 1987 og har vært prest i Lofoten (89–92) og Saltstraumen menighet (92–99).
Fra 1999 fram til utnevnelsen som domprost var hun Stiftskapellan/rådgiver ved bispekontoret Sør-Hålogaland bispedømme.
8. etappe av Vuelta a España 2009
8. etappe av Vuelta a España 2009 ble kjørt 6. september 2009 og gikk fra Alzira til toppen av Alto de Aitana. Dette var den første klatreetappen i denne utgaven av Vueltaen og den hadde hele åtte kategoriserte stigninger. Som på de foregående etappene ble starten preget av flere bruddforsøk, men det gikk 37 kilometer før en gruppe ryttere klarte å skaffe seg en solid luke. Pieter Weening (Rabobank), David Moncoutié (Cofidis), Johnny Hoogerland (Vacansoleil), Sébastien Hinault (ag2r-La Mondiale), Paul Voss (Team Milram) og William Bonnet (Bbox Bouygues Télécom) opparbeidet seg etterhvert et forsprang på over 15 minutter og la beslag på alle klatrepoengene frem til den siste stigningen som ble avsluttet på målstreken på Alto de Aitana. Etter sterk kjøring av Caisse d'Epargne ble de fleste rytterne i bruddet syklet inn. Moncoutié og Hoogerland stakk ifra sine bruddkamerater før feltet tok dem igjen, og klarte lenge å holde avstanden tilbake til sammenlagtfavorittene. 4 km før toppen stakk Moncoutié fra Hoogerland for å sikre seg etappeseieren og ledelsen i klatrekonkurransen. I hovedfeltet stakk Damiano Cunego og etterhvert også Robert Gesink ifra. Cunego tok fort igjen Hoogerland og klarte etterhvert å komme opp til, og å sykle ifra Moncoutié. Den lille italieneren tok sin første etappeseier foran Moncoutié som overtok den røde klatretrøya. Cadel Evans tok over ledelsen i både sammendraget og i kombinasjonskonkurransen.
Elin Vangen
Vangen har uttalt at hun er positiv til homofile i vigslede stillinger i kirken.
8. etappe av Vuelta a España 2009
1. spurt (Xàtiva)
Etter 17 km
2. spurt (Sella)
Etter 186,4 km
2. klatring (Alto de Margarida)
Etter 71,4 km
3. klatring (Alto de Tollos)
Etter 80 km
4. klatring (Alto de Castell de Castells)
Etter 100,7 km
6. klatring (Alto de Cofrides)
Etter 146,1 km
7. klatring (Alto de Tudons)
Etter 160 km
Eksterne lenker
2009 Vuelta a España, Stage 1 to Stage 11
Alpine Unit
Alpine Unit er et musikkalbum med Lukestar. Albumet ble utgitt i 2004.
Bodil Jørgensen
Bodil Jørgensen (født 3. juni 1961  i Vejle) er en dansk skuespiller. Hun har hovedsakelig jobbet på forskjellige teatre, blant annet Jomfru Ane Teatret og siden 1996 på Det Kongelige Teater, men hun har også hatt markante roller på film, blant annet store roller i Lars von Triers Idiotene og Fruen på Hamre. Hun medvirket i 2005 i Jul i Valhall.
Bodil Jørgensen har vært gift med regissøren Henrik Sartou.
Quechuafolket
Quechuafolket (også omtalt som runakunaer, kichwaer, og ingaer) er et kollektiv begrep for flere opprinnelige etniske grupper (urfolk) i Sør-Amerika som snakker et quechuaspråk, rundt 10 millioner mennesker i Andesfjellene, særlig i Peru, Ecuador, Bolivia, Chile, Colombia og Argentina. En del lingvister betrakter quechuaspråk som en språkfamilie.
Ingrid Berge
Ingrid Aarvik Berge (født 30. november 1987 ) er en norsk billedkunster og trommeslager.
Quechuafolket
Quechuaene i Ecuador kaller seg selv og deres språk for kichwa eller quichua. I Colombia kaller de seg for ingaer. Andre quichuatalere kaller seg selv for runakuna. Quechua betyr «folket».
Ingrid Berge
Hun har tidligere vært medlem av bandene Norma Sass og The Switch.
Quechuafolket
En del quechuafolk er:
Ingrid Berge
Bakgrunn
Ingrid Berge vokste opp på Blylaget, Nesodden.
Quechuafolket
Historisk og sosialpolitisk bakgrunn
De som snakker quechuaspråket, til sammen rundt 9 til 14 millioner mennesker i Peru, Bolivia, Ecuador, Chile, Colombia og Argentina, har så langt kun delvis utviklet en felles følelse av identitet. De ulike quechuadialektene er i en del tilfeller så forskjellige at ingen felles forståelse er mulig. Quechuaspråket ble ikke bare snakket av inkaene, men i en del tilfeller også av langvarige fiender av Inkariket. Disse omfattet huancaene (deres språk wanka er en avart eller dialekt av quechuaspråket som i dag snakkes i området Huancayo), og khankafolket (khankadialekten i peruanske regionen Ayacucho), og kañarifolket i Ecuador. Quechua ble også snakket av en del av disse folkene før inkaene i Cusco, mens andre folk, særlig Bolivia, men også i Ecuador, gikk over til quechuaspråket først i inkatiden eller senere.
Ingrid Berge
Billedkunstner
Hun tok videregående skole på Oslo By Steinerskole i Oslo sentrum, på billedkunstlig fordypningslinje. Fra 2006 til 2008 studerte hun ved Einar Granum Kunstfagskole i Oslo. I perioden 2008–2011 tok hun bachelorgraden i grafikk på Kunsthøgskolen i Oslo (KHIO). I 2020 begynte hun på et toårig studieforløp frem mot en mastergrad ved KHIO.
Quechuafolket
Historisk og sosialpolitisk bakgrunn
Quechua ble Perus andre offisielle språk under militærdiktaturet til Juan Velasco Alvarado. Etter denne tiden har det vært tendenser mot nasjonalbygging blant quechuatalere, særlig i Kichwa i Ecuador, men også i Bolivia hvor det er kun små språklige forskjeller fra den peruanske versjonen. En indikasjon på dette er paraplyorganisasjonen til kichwafolket i Ecuador, ECUARUNARI (Ecuador Runakunapak Rikcharimuy). En del kristne organisasjoner refererer også til et «quechuafolk», blant annet den kristne kortbølgeradiostasjonen La Voz de los Andes (HCJB). betegnelsen «Quechua-nasjonen» opptrer i kontekster som navnet Consejo Educativo de la Nación Quechua (CENAQ), «Utdanningsrådet til Quechua-nasjonen», som er ansvarlig for språkopplæring eller tospråklig interkulturelle skoler i quechuatalende regioner i Bolivia.
Ingrid Berge
Musiker
I 2007 ble hun trommeslager i bandet Norma Sass. Fra 2011 til 2016 var hun medlem av det Oslo-baserte bandet The Switch.
Quechuafolket
Historie
På 1400- og starten på 1500-tallet erobret inkafolket nabofolkene og innlemmet dem i sitt eget rike. Inkafolket utgjorde rundt 6 millioner mennesker da spanjolene kom til området deres tidlig på 1500-tallet. På den tida var det borgerkrig i Inkariket, og innbyggerne ble et lett bytte for de spanske erobrerne. På bare 30 år hadde cirka 5 million indianere dødd på ulike måter, hovedsakelig av smittsomme sykdommer fra Europa som indianerne ikke hadde noe immunforsvar mot. Inkakulturen ble så godt som utryddet, men språket overlevde sammen med nabofolkenes levemåte og tradisjoner.
Inkafolket var meget dyktig i kunsten å bygge monumentale byggverk i stein. Festningsbyen Macchu Picchu, som ligger 2800 meter over havet i det som nå er Peru, var bygd så utilgjengelig at spanjolene ikke fant den. Først i 1911 ble denne vakre byen oppdaget av en nordamerikaner. Ogsåvevekunst, metallurgi og keramikk hadde et høyt nivå i dette området.
Pelješac
Pelješac (italiensk: Sabbioncello) er ei halvøy sør i Kroatia i Dubrovnik-Neretva fylke. Den er ca. 70 km lang, med et areal på om lag 350 km², og er forbundet med et smalt eide ved Ston. Det er den nest største halvøya i Kroatia (etter Istria). Pelješacsundet ligger mellom halvøya og øya Korčula, og i øst skiller Neretvakanalen halvøya fra fastlandet.
Pelješachalvøya er kjent for å være et godt vinområde, samt for østers- og muslingoppdrettet som foregår her. Tidligere var saltutvinning en viktig næringsvei.
Kommuner
Halvøya er delt inn i kommunene:
West Bend
West Bend kan være:
Den anglo-sovjetiske invasjonen av Iran
Den anglo-sovjetiske invasjonen av Iran var et alliert angrep på det iranske Pahlavi-dynastiet under andre verdenskrig utført av Storbritannia og Sovjetunionen. Invasjonen, som varte fra 25. august til 17. september 1941, ble gitt kodenavnet Operasjon Countenance (Operasjon Åsyn). Den offisielle begrunnelsen for invasjonen var at sjahen nektet å utvise tyske borgere fra landet. Mens den raske tyske fremrykningen på østfronten pågikk var det frykt for at tyske styrker kunne nå Irans grenser mot Sovjetunionen. Okkupasjonen sikret tilgang til oljekildene i området og til en sikker forsyningsrute, den persiske korridor, til Sovjetunionen mens kampene på østfronten pågikk.
Bakgrunn og motiver
Målet med invasjonen var særlig å sikre Irans oljefelt og sørge for at de allierte forsyningslinjene (se den persiske korridor) ikke ble forstyrret. Det var også frykt for at en tysk fremrykning mot Kaukasus kunne true Irans grenser i de vestlige delene av landet.
Situasjonen i Iran
Etter urolighetene i Iran tidlig på 1900-tallet delte Storbritannia og Russland i 1907 Persia (Irans daværende navn) i interessesfærer med en britisk i sør, en russisk i nord og et nøytralt område i midten. Anglo-Persian Oil Company ble stiftet i 1909 da det første vesentlige oljefunnet i Midtøsten ble gjort. Under første verdenskrig førte tysk og osmansk innflytelse i Vest-Persia til at Storbritannia forsterket sitt nærvær. Etter første verdenskrig gjorde Storbritannia landet til sitt protektorat mens Sovjetunionen oppga de gamle russiske ambisjonene overfor Persia. Storbritannia trakk utover på 1920-tallet tilbake mer av sine styrker i områder.
Selv om Iran var offisielt nøytral under krigen var den sittende monarken Reza Pahlavi vennlig innstilt til Aksemaktene, og avfeide alliert press om å utvise tyske statsborgere fra landet. Haj Amin al-Husseini, den tysk-vennlige stormuftien av Jerusalem, fikk opphold i Iran. Tyskland var Irans viktigste handelspartner før krigen med omtrent halvparten av eksport og import.
Tysk spesialister og rådgivere arbeidet på flere militære og sivile prosjekter i Iran før krigen; antall tyske borgere i landet (anslått til i størrelsesorden 1000 til 3000) og hvor mange av disse som var hemmelige agenter er usikkert. Sommeren 1941 drev Tyskland utstrakt etterretningsvirksomhet i Iran med i størrelsesorden 200 agenter. De tyske agentene forsøkte blant annet å undergrave britisk stilling i landet ved å spre anti-britiske rykter og oppfordret folk til ikke å arbeide for Anglo-Iranian Oil Company. Nord i Iran drev tyske agenter etterretning mot Sovjetunionen; før invasjonen av Sovjetunionen trappet Tyskland opp de anti-sovjetiske tiltakene nord i Iran: Tyske agenter forsøkte med lite hell å rekruttere frivillige armenere, aserbadjanere, turkmenere og russere til undergraving og sabotasje nord for grensen. Inntil nederlaget ved Stalingrad og det tyske sammenbruddet på østfronten ønsket den tyske ledelsen at oljeinstallasjonene ved rundt Gulfen skulle forbli uskadet med håp om å erobre disse intakte.
Iran var forberedt på å yte motstand mot britisk-sovjetisk invasjon. Sjahen selv, Reza Pahlavi, trodde antakelig at Tyskland var Sovjetunionen militært overlegen og ville nedkjempe sovjetiske styrker innen relativt kort tid. Sjahen kan også ha sett for seg at Tyskland var en bedre alliert enn Storbritannia og at det var best å motsette seg allierte krav inntil tyske styrker kom Iran til unnsetning - sjahens regjeringen var ikke enig i dette.
Britiske motiver
Iran produserte før krigen om lag 8 millioner tonn olje årlig, noe som var av stor strategisk verdi for de allierte. Iran hadde på den tiden de største oljereservene tilgjengelig for Storbritannia. Fra britisk perspektiv ville ethvert tysk fremstøt mot Britisk India (som inkluderte det senere Pakistan med grense til mot Iran) gå via Iran og okkupasjon av Iran ville skape en forsvarslinje.
I slutten av juni 1941 skisserte britiske myndigheter (i samtale med sovjetiske representanter) Iran som en mulig forsyningsrute. Storbritannia og Sovjetunionen signerte 1. oktober 1941 en formell avtale om forsyninger. Høsten 1941 trodde britiske myndigheter at sovjetiske styrker snart ville stanse og kanskje slå tilbake den tyske fremrykkingen, og antok at forsyninger fra Storbritannia og USA ikke ville ha betydning. Vinteren 1941-1942 informerte britiske myndigheter om at de fortsatt ikke var i stand til å gjøre bruk av ruten gjennom Iran. I midten av 1942 ble ruten gjennom Iran særlig viktig etter at konvoi PQ-17 til Arkhangelsk mistet 24 av 35 handelsskip - noe som skapte tvil om den nordlige sjøruten var trygg nok.
Før angrepet på Sovjetunionen var sovjetiske og britiske myndigheter lite bekymret for tysk tilstedeværelse i Iran. Etter invasjonen av Sovjetunion forsøkte britiske myndigheter å presse Iran til å utvise tyskerne. Iranske myndigheter var sommeren 1941 lite interessert i å provosere den tyske regjeringen fordi den allmenne oppfatningen i Iran var at tyske styrker innen noen få måneder ville erobre Ukraina og nå Baku hvorpå Iran ville bli invadert. Britiske myndigheter antok at den iranske regjeringen ville se an den strategiske situasjonen.
Det britisk utenriksdepartementet ved utsendingen i Teheran og ved Anthony Eden selv hadde 28 og 30. juni 1941 samtaler med Ali Mansur (statsminister) og med Mohammad Ali Moqaddam (utsending i London). Iranske myndigheter var ikke villige til å utvise tyskerne med begrunnelse at de var tekniske eksperter som var avgjørende for landets økonomi. Britiske myndigheter var forberedt på det iranske svaret og innledet tidlig planer for tiltak mot Iran dersom regjeringen der ikke ville samarbeide. Det britiske ministeriet for India insisterte på å legge press på Iran med sovjetisk hjelp også med sikte på å etablere britiske flybaser i landet. Den britiske militære toppledelsen i India advarte mot å forsyne Iran med våpen og utstyr før situasjonen på østfronten var avklart, av frykt for at materiellet ville falle i tyske hender. Den britiske utsendingen i Teheran mente at Iran burde holde strengt på nøytraliteten fordi det ville gi britene en fordel i tilfelle tyske styrker nådde landets nordlige grense. Den britiske ministeren for krigsøkonomien, Hugh Dalton, fremholdt i juli 1941 at Iran ville være den eneste tilgjengelige forsyningsruten fra Storbritannia og USA dersom ruten via Stillehavet og Vladivostok ble sperret.
Invasjonen var dels motivert av ønske om å nøytralisere tysk påvirkning i Iran og komme tyske planer om å innsette et nazi-vennlig regime i landet i forkjøpet. Sikring av en forsyningsrute i henhold til lend-lease-avtalen var et annet viktig motiv. Historikere har i ettertid også nevnt Sovjetunionens (for eksempel hadde Sovjetunionen i 1920 forsøkt å ta kontroll over provinsen Gilan) og Storbritannias territorielle ambisjoner som medvirkende motiv for invasjonen.
Sovjetiske motiver
Sovjetiske myndigheter antok at det sommeren 1941 var opp mot 7000 tyskere i Iran og den sovjetiske ledelsen var bekymret for dette. Stalin uttalte 8. juli i samtale med den britiske utsendingen at det hastet med å gjøre noe med situasjonen i Iran. Britene ville gjøre et felles diplomatisk fremstøt mot Iran kombinert med oppmarsjering av styrker ved Irans grenser i nord og sør. Forslaget om alliert bruk av Irans jernbaner og veier samt anlegg av flybaser, ville neppe bli akseptert fordi det ville stride mot Irans nøytralitet. Storbritannia og Sovjetunionen måtte derfor være forberedt på bruk av militærmakt for å få tilgang til iransk territorium.
Sovjetiske myndigheter begrunnet invasjonen blant annet med henvisning til artikkel 6 i traktaten av 1921 som ga adgang til å intervenere i tilfelle uroligheter i Iran. Traktaten ga Sovjetunionen rett til å utplassere styrker i på Irans territorium dersom det var fare for at et tredje land ville bruke Iran som utgangspunkt for angrep på Sovjetunionen. I den diplomatiske noten overlevert fra sovjetiske representanter til iranske myndigheter på invasjonstidspunktet viste den sovjetiske regjeringen til tre advarsler overlevert tidligere (26. juni, 19. juli og 16. august 1941) angående tysk aktivitet i landet. Sovjetiske regjeringen forsikret den iranske regjeringen om at styrkene ville bli trukket tilbake så snart trusselen forårsaket av tysk aktivitet i Iran var over.
Historikere har i ettertid også nevnt Sovjetunionens (for eksempel hadde Sovjetunionen i 1920 forsøkt å ta kontroll over provinsen Gilan) og Storbritannias territorielle ambisjoner som medvirkende motiv for invasjonen. Tilgang til sovjetiske og britiske arkiver har hemmet historikernes forskning på bakgrunnen for invasjonen; etterhvert som dokumentene har blitt nedgradert har forskerne fått mer innsikt i detaljene særlig etter oppløsingen av Sovjetunionen i 1991.
Forberedelser
Den britiske og sovjetiske regjeringen var enige om en samordnet operasjon. Representanter for de to landene leverte 16. august identiske krav til Irans regjering. Britiske og sovjetiske myndigheter mottok 20. august svar på sitt krav overfor Iran. Fordi svaret ikke ble ansett som tilfredsstillende ble styrkene klargjort med sikte på innmarsj 23. august. Sovjetiske styrker viste seg likevel ikke å være klare og innmarsjen ble utsatt til 25. august.
Invasjon
De britiske styrkene besto for en stor del av indisk mannskap (en infanteridivisjon, en infanteribrigade, og to armoured brigader). De sovjetiske styrkene besto av 47. og 53. arme. Iran stilte med ni infanteridivisjoner. Britiske og sovjetiske styrker krysset grensen tidlig på dag 25. august. Dette var den eneste felles britisk-sovjetiske operasjonen under andre verdenskrig. Invasjonen var hurtig og relativt ukomplisert for de allierte. Britiske styrker rykket inn fra sine baser i Irak og sovjetiske styrker rykket inn fra nord. De iranske infanterstyrkene ble raskt overvunnet av sovjetiske og britiske panservåpen; de iranske styrkene trakk seg raskt tilbake eller forble i sin forlegninger. Den iranske regjeringen kunngjorde 31. august at den væpnede motstanden opphørte. Britiske og sovjetiske styrker møttes i Teheran 17. september 1941.
Samtidig med innmarsjen la de britiske og sovjetiske utsendingene i Teheran frem sine diplomatisk noter for statsminister Ali Mansur. Den britiske noten la vekt på at Iran ikke hadde utvist tyske borgere og at Storbritannia ville respektere Irans selvstendighet når krisen var over.
Britiske og indiske styrker gikk i land i Abadan og Bandar Shapur for å sikre oljefelter og -raffinerier der og i Ahvaz. Britiske styrker fra Basra krysset Shatt al-Arab fra irakisk side og gikk mot Ahvaz. Andre britiske hæravdelinger krysset grensen fra irakisk side på høyde med Bagdad og rykket i retning Kermanshah. Fire tyske og fire italienske handelsskip skip i Bandar Shapur ble tatt. Australske krigsskip deltok i operasjonen i Persiabukta. Britisk flyvåpen satte den iranske flystyrken på 50 fly raskt ut av spill. Britiske fly kastet flygeblader over Teheran og andre hovedbyer med begrunnelser for invasjonen.