cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Datia (fyrstestat)
Senere skjebne
I forbindelse med Indias selvstendighet i 1947 gikk Datia 4. april 1948 inn i De forente stater Vindhya Pradesh, en sammenslutning av 35 fyrstestater. Den 1. januar 1950 sluttet Vindhya Pradesh seg til India. Ved delstatsreformen i 1956, da de gamle fyrstestatsterritoriene ble oppslukt av større delstater basert på språkgrenser, ble territoriet som hadde tilhørt Datia en del av delstaten Madhya Pradesh. Datia er i dag et distrikt i denne delstaten.
NEC Nijmegen
Spillerstall
Oppdatert 16. april 2023.
Kjente spillere med tilknytning til klubben
• Nacer Barazite
•  Chris Eagles
•  Guus Hiddink
•  Tim Janssen
•  Collins John
•  David Jones
•  Jonas Olsson
•  Dennis Rommedahl
•  Erik Stock
•  Frans Thijssen
•  Rob Wielaert
Gaddi
Gaddi er en indisk trone, autoritetstegn og del av de fyrstelige insignier i de historiske fyrstestatene på det indiske subkontinent. I utvidet forstand utviklet gaddi seg også til å vise til fyrsteinstitusjonen og -gjerningen.
Gaddien kan bestå av en bomullsfylt pute, eventuelt i kombinasjon med et lavt sete, slik at fyrsten sitter høyere enn medlemmene av hoffet som omgir ham. Gaddien kunne også være utformet som stol i tre, stein eller metall. I noen fyrstestater fantes det rikt utstyrte tronstoler i edelt metall. Britene tillot som suzeren makt ikke herskerne av fyrstestatene å benytte betegnelsen trone, da dette kunne gi inntrykk av at fyrstene var suverene herskere.
Filmåret 1910
Filmåret 1910 er en oversikt over lanserte filmer, fødte og avdøde filmpersonligheter i 1910.
Fødsler
|| skuespiller || align=center| || align=center| 1993 ||
|| manusforfatter og produsent || align=center| || align=center| 1967 ||
Annette Bening
Annette Francine Bening (født 29. mai 1958 i Topeka i Kansas) er en amerikansk skuespiller.
Hun har tre ganger vært Oscar-nominert for prisen som beste kvinnelige hovedrolle, for sine roller i filmene American Beauty, Being Julia og The Kids Are All Right. De to første gangene gikk oscarstatuetten til Hilary Swank.
Hun er siden 1992 gift med Warren Beatty, og sammen har de fire barn.
Asbjørn Selsbane
Asbjørn Selsbane var en norsk viking, mest kjent for at han drepte Tore Sel, som var Olav den helliges årmann, noe som bidro til ufreden mellom kongen og Erling Skjalgsson. Han fikk derav navnet Selsbane.
Han ble drept av Åsmund Grankjellsson, kongens lendmann i Hålogaland; ifølge Snorre tok Tore Hund spydet som han ble drept med og brukte det under slaget på Stiklestad.
Han var sønn av Sigurd Toresson, som var bror til Tore Hund.
Fortellingen om ham finnes i Olav den helliges saga, avsnitt 117–123.
Paragominas
Paragominas er en kommune i delstaten Pará i nordregionen av Brasil.
Bronkhorstspruit
Bronkhorstspruit er en liten jordbruksby 50 km øst for Pretoria, i provinsen Gauteng i Sør-Afrika langs riksvegen N4 mot Witbank. Den ligger tett opp mot grensen til provinsen Mpumalanga.
I 1858 slo en gruppe voortrekkere seg ned i området som opprinnelig ble kalt Kalkoenkransrivier. I juni 1897 ga Den sydafrikanske republikk sin godkjennelse av navnet Bronkhorstspruit, som da allerede hadde blitt tatt i bruk av lokalbefolkningen. I 1894 fikk stedet egen jernbanestasjon, og i 1905 ble den offisielt grunnlagt som by. Det er uenighet om hvor i byen fikk sitt navn fra. Noen mener det var oppkalt etter bonden JG Bronkhorst, mens andre sier at den ble oppkalt etter planten Engelskkarse (afrikaans: Bronkors) som vokste i området.
I 1880 fant en av de første trefningene under Transvaalkrigen sted i Bronkhorstspruit, noe som senere er blitt referert til som ''Bataljen i Bronkhorstspruit.
Cultura Park er en forstad til Bronkhorstspruit og her finnes det største buddhistiske tempelet på den sørlige halvkule. Det er det sørafrikanske hovedkvarteret til den humanistiske buddhistordenen hvor det drives utstrakt samfunnsarbeid, feires kinesisk nyttår og er åpent for besøkende.
Figgjo (bydel)
Figgjo er en bydel i Sandnes i Rogaland. Figgjo er i sør vokst sammen med stedet Ålgård i Gjesdal kommune, og de utgjør sammen tettstedet Ålgård/Figgjo. Figgjo er mest kjent for porselensprodusenten Figgjo AS. Tettstedet ligger ca. 10 km sør for sentrum langs E39. I sentrumet av Figgjo ligger Joker, Figgjo Autoservice og Steintøy kjelleren.
Fiske
Figgjo er også kjent for dens gode lakseelv, og mange har fått mye fisk her, man trenger ikke fiskekort eller avtaler for å fiske i Figgjoelven fra Figgjo og sørover.
Elva er vernet i henhold til Verneplan I for vassdrag
Kjente personer fra Figgjo
Kronprinsesse Mette-Marit (f. Tjessem Høiby) stammer på morssiden fra gården Tjesseim som ligger i Figgjo bydel.
Historikk
Historisk deler man Figgjo i to steder, Håland og Figved. Figgjo er i stor grad vokst opp rundt klesfabrikken DFU og Figgjo AS. DFU trakk til seg arbeidere som bosatte seg på Figgjo, men fabrikken er nå nedlagt. Figgjo var også en stasjon på Ålgårdbanen, denne lever videre som kultur og museumsstasjon. Ålgårdbanen er ikke nedlagt, det er ordinær togdrift som er innstilt på ubestemmt tid. Figgjo bydelsutvalg gjorde et forsøk på å få lov til å rive en del av Ålgårdbanen, dette ble stoppet av jernbaneverket som eier sporet. Sandnes kommune ved kulturetaten sponset i flere år driften av veterantoget til Figgjo, sist i 1999 med over ett tusen reisende på en søndag. Kommunen søkte og om muligheter for å legge en bro over Åslandsveien. Kommunen har og satt opp nye trafikkskilt, bygget nye planoverganger og satt opp ledegjerder og porter for å ivareta sikkerheten ved banen.
Ituri (provins)
Ituri er en provins i Den demokratiske republikken Kongo. Før konstitusjonen av 2006 var Ituri en del av provinsen Orientale. Hovedstad i Ituri er byen Bunia.
Geografi
Provinsen ligger nordøst for elven Ituri, og på vestre bredd av Albertsjøen. Den grenser mot Uganda og Sudan. Den har fem administrative territorier:
Ituri ligger på et høyt platå fra 2000 til 5000 moh. Den store regnskogen Ituri-regnskogen ligger her, men det er også savanne i provinsen. Kongos nasjonaldyr, okapi, finnes her. Et viktig innslag i floraen er mangongo. Bladene av mangongo brukes av mbutiene til å bygge bostedene.
Økonomi
Gullgruvene Kilo-Moto finnes i Ituri. Tidlig i det 21. århundre har det blitt funnet olje på kysten av Albertsjøen.
Martin Knutzen
Andreas Martin Knutzen (født 24. mai 1863 i Drammen, død 9. desember 1909 i Kristiania) var en norsk pianist, i sin tid en av Europas ypperste.
Linje 6 (New Yorks undergrunnsbane)
Linje 6 (6 Lexington Avenue Local) er en undergrunnslinje ved New Yorks undergrunnsbane. Den har fargen grønn på rutekart. Linjen betjener 38 stasjoner mellom Pelham Bay Park i The Bronx og Brooklyn Bridge – City Hall på Manhattan.
XXX korps
XXX korps (XXX Corps) var et korps i den britiske hæren under annen verdenskrig. Det spilte en stor rolle under felttoget i Nord-Afrika og mange operasjoner i det nordvestlige Europa, inkludert operasjon Market Garden, da det ble anført av generalløytnant Brian Horrocks.
Navnebeskyttelsen Norge
Navnebeskyttelsen Norge er en interesseorganisasjon som arbeider for en lovendring knyttet til lov om stadnamn, slik at endringer av gårds- og bruksnavn ikke kan skje uten grunneiers samtykke.
Cuba under Sommer-OL 1956
Cuba under Sommer-OL 1956. Seksten sportsutøvere fra Cuba deltok i fem sporter under Sommer-OL 1956 i Melbourne. Cuba vant ikke noen medaljer.
Hevingham
Hevingham er en landsby og verdslig sogn i distriktet Broadland i grevskapet Norfolk i England. Den ligger omkring 11 km nord for byen Norwich og 6,4 km sør for kjøpsteden Aylsham. I henhold til folketellingen i 2011 har sognet og landsbyen en befolkning på 1260 innbyggere.
Historie
Stedsnavnet «Hevingham» består av tre ledd. Det første leddet er avledet fra et personnavn, Hefa (v og f er likelydende i middelalderen). Mellomleddet -ingas, som i Hastings og Reading, tilhører en tidlig angelsaksisk tid hvor -ingas ble lagt til et personnavn, og henviste til en gruppe eller et folk. Hastings er således en moderne form av Hæstingas, «Hæsts folk». Siste leddet -ham er fra et angelsaksisk ord for «landsby». Til sammen har Hevingham betydningen «Hefa + ingas + ham».
Sognekirken er dedikert helgenene jomfru Maria og Budolf (engelsk gjengitt som Boltoph), sistnevnte var en lokal helgen som beskyttet reisende. Den ble hovedsakelig bygget i tiden rundt 1300, men deler av den kan antagelig dateres tilbake til normannsisk tid. Den ligger rett nord for landsbyen. Prestegården som ble bygget i 1788 for prost J. Alderson er i dag et sykehjem.
Landsbyskiltet viser to kryssede sopelimer gjort av bjørkestammer i form av et andreaskors. Det henviser til en tidligere industriaktivitet i liten skala i landsbyen. Skiltet ble satt opp i 2009 ved hjørnet av landsbyparken (village green).
Springfield M1903
Springfield M1903 er et repetergevær med sylinderlås fra USA.
Historie
Riflen ble utviklet og produsert av det nasjonale arsenalet Springfield Armory i Massachusetts. M1903 bygger på konstruksjon fra Mauser og var opprinnelig i kaliber .30-03 Springfield. De første riflene ble levert til hæren i 1903, men allerede i 1906 ble en ny patron utviklet for våpenet. Kaliber .30-06 Springfield ble standard-ammunisjon for USAs militære styrker frem til etter den andre verdenskrigen.
Bruk
M1903 riflen var standardgevær for amerikanske soldater under den første verdenskrigen og helt frem til 1936, da det skulle avløses av det nye halvautomatiske M1 Garand. Siden det var visse produksjonsproblem med dette nye våpenet, ble M1903 også mye brukt under den andre verdenskrigen, særlig i Stillehavskrigen. Både under andre verdenskrigen og under Koreakrigen var en variant av M1903 brukt som skarpskyttergevær.
Anne Gjeitanger
Anne Gjeitanger (født 15. januar 1963 i Oslo) er en norsk forfatter som debuterte med romanen Incontro i 2005. Hun jobber til daglig med alternativ terapi. Før hun flyttet til Sandefjord var hun forlagskonsulent i Forlaget Oktober.
Sira
Sira kan vise til:
Slaget ved Kyzikos
Slaget ved Kyzikos fant sted i 410 f.Kr. under Peloponneskrigen. I slaget omringet og fullstendig ødela en athensk flåte ledet av Alkibiades, Thrasybulos og Theramenes en spartansk flåte ledet av Mindaros. Seieren gjorde at Athen kunne ta tilbake kontrollen over et antall byer i Hellespont i løpet av det neste året. I etterkant av nederlaget kom spartanerne med et fredsforslag som athenerne avslo.
Opptakt
I etterkant av den athenske seieren ved Abydos i november 411 f.Kr., sendte den spartanske admiralen Mindaros etter forsterkninger fra Sparta og begynte å planlegge en ny offensiv sammen med den persiske satrapen Farnabazos. Athenerne klarte i mellomtiden ikke å følge opp sin seier, siden den tomme athenske skattekisten fohindret betydelige operasjoner. Dermed hadde Mindaros i 410 bygget en flåte på 80 skip som han med støtte fra Farnabazos' styrker, beleiret og tok byen Kyzikos med. Den athenske flåten i Hellespont trakk seg tilbake fra sin base ved Sestos til Kardia for å unngå den overlegne spartanske styrken. Skip under Alkibiades, Theramenes og Thrasybolos som ble sendt for å skaffe penger, sluttet seg til denne styrken. Totalt ble denne flåten på 86 skip. Flåten, sammen med en styrke på land under Khairias, satte kursen for Hellespont for å utfordre Mindaros.
Slaget
Den athenske styrken seilte inn i Hellespont, passerte den spartanske basen ved Abydos om natten for å skjule sitt antall og etablerte en base på øya Prokonnesos (dagens Marmaraøya), rett nordvest for Kyzikos. Dagen etter satte de i land Khairias' styrker nær Kyzikos. Den athenske flåten delte seg og 20 skip under Alkibiades seilte mot Kyzikos, mens to andre divisjoner under Therasybolos og Theramenes holdt seg i bakgrunnen. Mindaros så en mulighet til å angripe det som så ut som en svært tallmessig underlegen styrke. Han seilte ut mot dem med hele sin styrke. Alkibiades styrke flyktet, og Mindaros satte etter dem. Da begge styrkene hadde kommet seg godt ut av havnen, snudde Alkibiades for å møte Mindaros, og Thrasybolos og Theramenes dukket opp med sine styrker for å avskjære deres retrett. Mindaros så fellen, flyktet i en åpen retning mot en strand sør for byen hvor Farnabazos hadde sine styrker. Den spartanske flåten led tap i flukten og nådde stranden med athenerne i hælene.
Alkibiades' styrke ledet den athenske forfølgelsen, gikk i land og forsøkte å dra de spartanske skipene tilbake på sjøen. De persiske troppene under Farnabazos gikk inn i kampene på stranden og begynte å drive athenerne som var undertallige og kjempet mot motstandere på fastere grunn, ut på sjøen. Da han så dette, gikk Thrasybolos i land med sin styrke som avledning og beordret Theramenes til å slutte sin styrker til Khairias og slutte seg til slaget. En stund ble både Thrasybolos og Alkibiades drevet bakover av en overlegen styrke, men ankomsten til Theramenes og Khairias snudde slaget. Spartanerne og perserne ble beseiret, og Mindaros mistet livet. Alle de spartanske skipene ble erobret med unntak av de siracusiske allierte som brente skipene sine idet de trakk seg tilbake.
Etterspill
I etterkant av denne dramatiske seieren hadde athenerne full kontroll over farvannet i Hellespont. Dagen etter tok de Kyzikos som overgav seg uten kamper. Et brev ble avskåret fra de spartanske styrkene som var strandet nær Kyzikos som sa at «skipene er borte. Mindaros er død. Mennene sulter. Vi vet ikke hva vi skal gjøre.» Demoralisert av ødeleggelsen av flåten deres sendte spartanerne en utsending til Athen for å be om fred. Athenerne avslo dette.
I Athen måtte den oligarkiske styresmakten som hadde styrt siden 411, gi plass for et gjeninnsatt demokrati innen få måneder etter slaget. En ekspedisjonsstyrke under Thrasyllos var forberedt på å slutte seg til styrkene i Hellespont. Men denne styrken dro ikke før et år etter slaget, og selv om athenerne til slutt tok tilbake Bysantium og igjen begynte å kreve inn skatt fra Khalkedon, brukte de egentlig aldri fordelen som Kyzikos hadde gitt dem. Dette skyldtes hovedsakelig manglende økonomisk evne. Selv etter seieren var den athenske økonomien for hardt presset til å støtte offensive operasjoner i stor skala. Imens gjenoppbygget spartanerne raskt flåten sin med persiske midler, og ville fortsette å undergrave den athenske fordelen. Athen ville komme til å vinne enda et sjøslag i krigen, ved Arginusai, og deres nederlag ved Aigospotamoi i 405 ville gjøre slutt på krigen. Kyzikos, selv om det var en dramatisk seier, milsyktes i å føre til en varende fordel for den athenske siden og utsatte bare utfallet av krigen.
Simon (fornavn)
Simon er et mannsnavn som er særlig utbredt i den jødiske og kristne kulturen. Det tilsvarende kvinnenavnet er Simone. Navnet stammer fra latin Simon etter det greske navnet Simeon (Σίμων) som var den helleniserte formen av det hebraiske Sjimon (šimn), med betydningen «Han (Gud) er hørt». På gresk fantes også navnet Simon dannet fra ordet simós, som betyr «oppstoppernese». Det greske originalnavnet Simon og den greske oversettelsen Simon fra hebraisk Simeon blandes noe i litteraturen.
Simon kan også være en norsk eller svensk variant av Sigmund.
Simon brukes også som etternavn og forekommer i en lang rekke formvarianter, blant annet i de norske dialektnavnene Simen, Simo og Simå, kvinnenavnene Simone, Simona, Simonette og Simonetta og det engelske etternavnet Simons.
Utbredelse
Simon er kjent i islandsk allerede fra rundt 1100, og kom til Norge som døpenavn omkring 1140. Simon var et vanlig navn i Norge i middelalderen. Over 90 forskjellige personer med navnet er nevnt i Regesta Norvegica. Navnet var noe brukt i norsk på 1700-tallet og i 1890-åra, men har vært mest populært fra 1990-årene. Formen Simen har vært mer populær de siste årene.
I England var Simon mye brukt fra 1200-tallet fram til 1700-tallet, og igjen rundt 1970-årene.
I Sverige har Simon vært mest brukt fra 1980-årene.
Simon har vært et vanlig kallenavn og nøytral personbetegnelse i flere faste uttrykk både på dansk og svensk. For eksempel ble «Rødesimon» i dansk på 1800-tallet brukt som synonym til Gammelerik eller Fanden. Den milde vestaviden kunne på tilsvarende måte kalles «Simon Slikmund», mens «Simon Videkendt» var betegnelse på en person som var kjent eller kjente mange. I Sverige betydde «doktor Simon» fra 1500- og 1600-tallet en dominerende og herskesyk hustru. Seinere ble frierbetegnelsen «Simon i Sälle» også navn på en vanlig julelek både i Sverige og Finland.
Simon har i dag stor utbredelse i den vestlige verden.
Barb Wire
Barb Wire er en tegneserie satt til en post-apokalyptisk verden. Serien ble publisert av Comics Greatest World, et under-forlag av Dark Horse Comics.
Simon (fornavn)
Simon på andre språk
Lista viser noen former av navnet Simon på andre språk.
Barb Wire
I 1996 ble en filmversjon av tegneserien lansert, med Pamela Anderson i hovedrollen.
Simon (fornavn)
Kjente personer med navnet Simon og beslektede navn
Personene i listene er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Fylkesvei 7728
Fylkesvei 7728 går mellom Vonheim og Steira i Vestvågøy kommune.
Barb Wire
Handlingsreferat
Ett par tiår senere vokser Barbara Kopetski opp i Steel Harbor, når denne byen fremdeles var en blomstrende by - hovedsakelig på grunn av den store stål-industrien i området. Barbara og hennes bror Charlie bor sammen med deres foreldre og bestemor. Moren deres arbeider innenfor politiet, og faren deres var en tidligere sjømann som senere fikk seg jobb i byens økende stål-industri. Etter foreldrenes død forlater Barbara byen etter at byens økonomi begynner å gå nedover, og kriminaliteten begynner å øke. Snart blir store deler av byen kontrollert av kriminelle gjenger som slåss mot hverandre. Flere år senere returnerer Barbara til Steel Harbor, nå som en erfaren dusørjeger som opererer under navnet Barb Wire. Hun gjenforenes med broren Charlie, og bestemmer seg for å bli værende i hjembyen og bli eier av baren Hammerhead. Men hun fortsetter fremdeles som dusørjeger, og samarbeider ofte med politiet eller kausjonist Thomas Crashell.
Etter hvert som tiden går, blir Steel Harbor farligere og farligere, ofte beskrevet som en by beleiret av narkotika, kriminalitet, forurensning og gjeng-krig. I 1993 utløses en ny amerikansk borgerkrig, når Golden City kunngjør sin løsrivelse fra resten av unionen. Kunngjøringen fører til protester og opptøyer i en rekke byer. Enorme opprør over hele Steel Harbour gjør at enkelte nabolag blir liggende igjen bokstavelig talt i ruin, med hundrevis av bygninger ødelagt eller forlatt i området som får kallenavnet Metal City. Mange innbyggere blir tvunget til å forlate byen, eller bli hjemløse.
Gjengene (som alle har overmenneskelige medlemmer) forsøker å ta over mer kontroll. Barb Wire forsøker til tider å gripe inn når politiet ikke kan eller vil. Hun slåss ofte sammen med Wolf Gang, ofte mot de kriminelle Mace Blitzkriegs forsøk på å bringe alle gjengene under hans ledelse og kontrollere hele byen. Barb Wire er flink til nærkamp, og dyktig med mange forskjellige skytevåpen. Hennes bar Hammerhead har blitt ansett som nøytral møteplass for de aller fleste Steel Harbor-gjengene. Barb får også hjelp fra Avram Roman Jr. En cyborg som noen ganger bare kalles for Maskinen. Selv om hun har flere lojale allierte, inkludert broren Charlie, er Barb Wire en veldig privat person som ser på verden med stor mistenksomhet og kynisme, og betrakter seg selv som ensom.
Simon (fornavn)
Eksterne lenker
Simon
Rowohlt Verlag
Rowohlt Verlag er et forlagshus med sete i Reinbek ved Hamburg og Berlin, som eies av Verlagsgruppe Georg von Holtzbrinck (siden 1982). Forlaget ble grunnlagt i 1908 i Leipzig av Ernst Rowohlt.
Forfattere
Nikolaj Aaron, Paul Auster, Simone de Beauvoir, Wolfgang Borchert, Albert Camus, C. W. Ceram, Janice Deaner, Jeffrey Eugenides, Hans Fallada, Jon Fosse, Jonathan Franzen, Max Goldt, Ernest Hemingway, Felicitas Hoppe, Siri Hustvedt, Heinrich Eduard Jacob, Elfriede Jelinek, Daniel Kehlmann, Imre Kertész, Georg Klein, Henry Miller, Toni Morrison, Robert Musil, Vladimir Nabokov, Péter Nádas, John Dos Passos, Harold Pinter, Thomas Pynchon, Uwe Reimer, Philip Roth, Peter Rühmkorf, José Saramago, Jean-Paul Sartre, Kurt Tucholsky, John Updike, Ernst von Salomon o.a.
Fylkesvei 7728
Før 1. januar 2010 hadde veien betegnelsen fylkesvei 835.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 996.
Sunion
Sunion eller Kapp Sunion (gammelgresk: Ἄκρον Σούνιον, Άkron Soúnion; moderne gresk: Aκρωτήριο Σούνιο, Akrotírio Soúnio; latinisert: Sunium; venetiansk: Capo Colonne, «Kapp med søylene») er en odde eller et nes ved den sørligste enden av halvøya Attika, 8 km sør for byen Lavrio (antikkens Thorikos), og 70 km sørøst for Athen. Den er en del av kommunen Lavreotiki i prefekturområdet Øst-Attika.
Fylkesvei 7356
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 324.
Volkswagen Passat
Volkswagen Passat er en familiebil i D-segmentet fra Volkswagen, lansert i 1973. Passat etterfulgte K70, som ble konstruert og produsert av NSU men som etterhvert ble lansert med Volkswagens emblem. Passat var designet av Giorgetto Giugiaro. Modellen er en av Volkswagens bestselgere gjennom tidene. Bare Volkswagen Golf og Volkswagen Type 1 har høyere salgstall. Passat har gjennomgått flere ansiktsløftninger. Modellen produsert fra 1973 til 1979 ble kalt B1. Underveis ble det gjort visse små endringer som annerledes fasong på lykter og lys og bakluke og mindre detaljer. Mark I ble lansert med 4-sylindrede rekkemotorer med 1,3, 1,5 og 1,6 liters volum.
I 1988 ble B3 lansert. Dette var en helt ny bil på alle måter og lignet ikke på sine forgjengere. Det kantete karosseriet var erstattet med et rundere og mykere. Passat B3 minnet entusiaster om de tidligere Volkswagen-modellene med motoren montert bak, siden Passat B3 ikke hadde grill. B3 ble lansert med en omfattende liste av ekstrautstyr. Volkswagen lanserte kjørecomputer, klimaanlegg, høydejusterbart ratt, elektriske speil og vinduer. B3 ble erstattet i 1993 av B4 som vel må kalles en omfattende facelift, da den hadde fått glattere karosserilinjer og en rekke kosmetiske endringer ellers, selv om grunnkonstruksjonen forble den samme. En justering på lyktestilling og andre kritiske «barnesykdommer» ble utbedret. Den fikk også grill på dette tidspunktet. Modellen ble produsert frem til 1996, da den ble erstattet av den helt nye B5. B5 fikk en mindre oppgradering/facelift med det som populært kalles B5.5 i 2000, og det er denne som var i produksjon til 2006, da den helt nye B6 ble lansert. B6 kunne leveres med 4Motion firehjulstrekk som er basert på 4. generasjon Haldexkobling. VW Passat B7 ble introdusert i 2010 og er mest en facelift av B6, men har likevel fått et nytt kodenummer i B-rekken. Passatmodellene for det europeiske markedet produseres på VW fabrikken i Emden.
I mars 2012 ble Passat Alltrack lansert. Dette er en slags "Cross"-utgave av Passat. Den norske importøren tar inn to varianter – begge med 4Motion firehjulsdrift som standard. 2,0 TDI med 140 hk og storebror 2,0 TDI med 170 hk og DSG girkasse.
Volkswagen Santana
Da B2-plattformen ble lansert i 1980, laget Volkswagen Passat i den velkjente kombiutgaven, men selskapet besluttet tilby en såkalt «executive car». De brukte plattformen og understellet til Passat, og utviklet et nytt sedankarosseri. Denne modellen fikk sitt eget navn, Santana. Santana var nå det fremste Volkswagen kunne levere. Modellen ble lansert i 1980 og ble laget frem til 1984. I 1984, da Santana var på topp, ble den tilbudt i utstyrsgradene «LX» og «Topic». Topic var den fineste, med elektriske vindusheiser, 5-trinns girkasse, den kraftige 2,0 liters GT motoren med 136 HK og velourinteriør.
Navnet Santana forsvant i 1984, da ansiktsløftningen til Passat kom, og Volkswagen besluttet å bruke sedankarosseriet til videre produksjon av Passat, men nå bare som vanlig Passat sedan. Dette medførte at bilen så helt lik ut utvendig, kun med små justeringer på frontlykter og grill, og at den i stedet het Passat. Det lavest mulige utstyrsnivået var også lavere nå enn lavest mulig utstyrsnivå hos Santana var.
Sunion
I oldtiden ble forhøyningen der brukt til å speide etter skip på vei til Athen. Stedet er kjent for sitt Poseidon-tempel, ett av de store monumentene fra Athens gullalder, reist i tiden 444–40 f.Kr. Ruinen står på en høyde, 60 moh, omgitt av havet på tre sider.
Historie
Sjømannskoret i Sofokles' tragedie Ajax lengter hjem til Athen og Sounion, i Peter Østbyes oversettelse :
Deme
Sounion var en deme (distrikt) for stammen (fyle) Leontis selv før stedet ble befestet i peloponneserkrigen. På Kleisthenes’ tid sendte de fire menn til boule, de fem hundres råd. På 200-tallet f.Kr. sendte de seks menn til rådet, som da hadde seks hundre deltakere. På 100-tallet f.Kr. ble Sounion fortsatt regnet som en deme, men nå betraktet som en del av det da nyopprettede attalidefyle, opprettet til ære for kong Attalos I av Pergamon.
Denne deme var lokalisert mellom Amfitrope i vest og Thorikos i nord, et område som omfattet deler av Lavrions sølvgruver. Ifølge Traill (1986) var sentrum for bosetningen beliggende et sted nord for Sounion, mellom de moderne bosetningene Ano Sounio og Kato Sounio.
Sounion ble befestet i peloponneskrigens nittende år (413 f.Kr.) for å beskytte kornskipene på vei til Athen, og ble fra den tid av vurdert som en av Attikas fremste befestninger. Beliggenheten like ved Lavrions sølvgruver bidro antagelig til dets velstand, som etter hvert ble et ordtak; men på Ciceros tid var det forfalt. Forsvarsmurene kan fortsatt spores, unntatt der bratt berg utgjør naturens eget forsvar. Murene ble befestet med kvadratiske tårn, hovedsakelig av murstein, og dannet et indre rom med omkrets litt under 800 meter. Sounion var særskilt hellig for Athene, men Aristofanes forteller at også Poseidon ble æret her, slik det fremgår av hans tempel.
Poseidons tempel
Dette er ikke det første tempelet på stedet, og det er heller ikke enestående i området. Athenes tempel ligger like ved. Det første Poseidon-tempelet her stammer fra arkaisk tid, og var som de fleste templer fra den tiden bygd av tufa, en myk og porøs kalkstein. Det ble ødelagt av persiske soldater i 480 f.Kr. under den andre invasjonen av Hellas, ledet av Xerxes I. Bruddstykker av søyler og trappetrinn fra dette første tempelet i tufa finnes under det nåværende ruinen.
Det nye tempelet ble bygget i tiden 444–40 f.Kr. under Perikles som også bygget Parthenon på Athens Akropolis etter persernes ødeleggelser. Etter at grekerne beseiret Xerxes i sjøslaget ved Salamis i 480 f.Kr., plasserte athenerne en hel erobret, fiendtlig trirem (krigsskip med tre rader med årer) ved Sounion som et trofé viet Poseidon.
I 1906 ble det oppdaget en arkaisk statue av en ung mann, en kouros, i en grop sammen med andre bruddstykker av statuer. Antagelig var den én av rekke votivstatuer viet til Poseidon og antagelig plassert foran gudens helligdom. Tempelets utforming er typisk med en frontal portiko som teller seks søyler. Kun noen få søyler står igjen i dag, men da tempelet var intakt, fremstod det svært likt det samtidige og velbevarte Hefaistos-tempelet på Akropolis, og er derfor antagelig tegnet av samme arkitekt.
Som alle greske templer var Poseidons tempel rektangulært med et fundament på 21,12 ganger 13,47 meter og en dorisk søylerad på alle fire sider. Det totale antallet søyler var 36, hvorav 15 fortsatt står oppreist. De er utført i lokal hvit marmor. De var 6,12 meter høye og med diameter på 1 meter ved fundamentet og 79 cm ved toppen. Ved tempelets sentrum var hallen for religiøs dyrkelse (naos), et vinduløst rektangulært rom, tilsvarende den intakte hallen i Hefaistos-tempelet. Her ville man funnet en bronsestatue av Poseidon ragende opp til taket ved veggen motsatt inngangen.
Tempelet til Athene
Tempelet til ære for Athene Sounias (Ναός της Αθηνάς Σουνιάδος) ble bygget på en lav høyde rundt 300 meter nordøst for Poseidons tempel. Det ble reist i 470 f.Kr. og erstattet da en eldre bygning fra 500-tallet f.Kr. Dets arkitektur var uvanlig, for så vidt som det fikk en søylerad langs de sørlige og østlige, men ikke langs den vestlige eller nordlige sidene, som beskrevet av Vitruvius i De Architectura. Det ble bygget tilstøtende til en peribolos, et hellig område omgitt av en mur, identifisert som gravhaugen og helligdommen til Frontis, kong Menelaos' rorgjenger, hvis gravferd er omtalt i Odysseen.
Et mindre dorisk tempel lokalisert like ved, antas å ha vært viet til enten helten Frontis eller til Artemis. I en dyp grop sørvest for temenos skrotet man det som var blitt ødelagt under den persiske invasjonen. Athenes tempel ble revet en gang på 100-tallet e.Kr., og deler av søylene fraktet til Athen for å gjenbrukes i det sørøstlige tempelet på Athens agora.
Festning
I 413 f.Kr., under peloponneskrigen mot Sparta befestet Athen stedet med mur og tårn for å forhindre at det kom under spartansk herredømme. Dette ville ha truet kornskipene fra Euboea til Athen. Athens forsyningssituasjon var kritisk etter at byens forsyningslinjer over land ble truet ved Spartas befestning av Dekeleia i det nordlige Attika. Festningen på Sounion ble senere erobret av slaver fra Lavrions gruver som hadde gjort opprør.
Poseidon-tempelet lå i det sørøstlige hjørnet av festningen, med garnisonens kvarterer langs en elv ved den vestlige høydeskråningen. Festningen hadde også en liten marinebase med kaianlegg for to krigsskip i det nordvestlige hjørnet. Festningen ble opprettholdt godt inn i den hellenistiske perioden. Under den kremonideiske krigen (266–61 f.Kr.) ble festningen utbedret og utvidet.
Litterær omtale
Navnet Capo Colonne (forgresket til Καβοκολώνες, Kavokolones) er kjent fra 1600-tallet og tyder på at flere av Poseidon-tempelets søyler fortsatt sto oppreist da. Stedet omtales i reiseskildringer av den engelske presten George Wheler (1676), den franske legen og bidragsyteren til Diderots Encyclopédie Jean-Baptiste Le Roy (1754), den engelske oldtidsgranskeren Richard Chandler (1765), samt Edward Dodwell, irsk maler og skribent. Den skotske poeten William Falconer (1732-69) led skipbrudd i 1750 utenfor Cape Colonna, som Sounion på tiden var kjent som, en hendelse som utgjør den sentrale scenen i hans episke dikt The Shipwreck (1762).
Lord Byrons navn er risset inn i basis, fundamentet, på en av Poseidon-tempelets søyler, muligens knyttet til hans første besøk i Hellas da han foretok sin dannelsereise på kontinentet, før han ble berømt. Byron tilbrakte flere måneder i Athen i 1810/11, inkludert to dokumenterte besøk til Sounion. Det er derimot ingen direkte bevis for at inskripsjonen ble gjort av Byron selv. Han nevner Sounion i sitt dikt Isles of Greece:
Martin Heidegger besøkte Sounion på sin reise til Hellas i 1962, og beskrev besøket i sin filosofiske dagbok, utgitt på engelsk som Sojourns (2005). Han refererte til «funklende-hvite ruiner av tempelet». I den sterke havbrisen, «disse få stående søyler var strenger på en usynlig lyre, sangen av hvor de langtseende deliske guder lot gi gjenklang over den kykladiske verden av øyer.»
Moderne utvikling
Kommunen Lavreotiki ble opprettet i 1890 under navnet Sounio, men omdøpt til Lavreotiki i 1891. Kapp Sounion selv ligger mellom landsbyene Kato Sounio og Legena. Sounions nasjonalpark (Εθνικός Δρυμός τού Σουνίου) ble etablert i 1974 med et kjerneområde på 750 hektar.
Sounion utgjør den sørøstlige enden av Athens riviera, og er om sommeren et attraktivt utfluktsmål for athenere. Det ble bygd en rekke sommerhus langs bukten nordvest for Sounion på 1960- og 1970-tallet. Femstjernershotellet Grecotel Cape Sounio ble bygget i 1973.
Prosjekteringen av Sounion som arkeologisk sted (2011–13) ble finansiert av Det greske ministeriet for kultur og idrett i samarbeid med EU (ERDF: Det europeiske regionale utviklingsfond).
M4 Sherman
M4 Sherman er en amerikansk stridsvogn fra andre verdenskrig. Den ble brukt av Storbritannia og Det britiske samveldet, Frankrike og Sovjetunionen.
Vognen var relativt rask og smidig, pålitelig, enkel å produsere og vedlikeholde. Sherman ble produsert i mange forskjellige varianter, noen av dem med store avvik fra utgangspunktet. M4 Sherman tjenestegjorde i Afrika, østfronten, vestfronten og Asia under andre verdenskrig. Etter krigen ble Sherman brukt i mange lands forsvar. Oppgraderte versjoner var i tjeneste fram til slutten av århundret.
Sherman møtte hovedsakelig Panzer IV-varianter og Panther på slagmarken. Den eneste stridsvognen som ble produsert i sammenlignbart antall var sovjetiske T-34.
Indiahavet
Indiahavet, eller Det indiske hav, er det tredje største havet i verden og dekker ca. 20 % av verdens vannoverflate, med et areal på 70 560 000 km². Gjennomsnittlig dybde er 3 741 meter, største dybde 7 906 meter. Havet er avgrenset i nord av Sør-Asia, i vest av Den arabiske halvøy og Afrika, i øst av Malayahalvøya, Sundaøyene og Australia, og i sør av Sørishavet. Meridianen fra Kapp Agulhas (20°Ø) danner grense mot Sør-Atlanteren, mens meridianen fra sørspissen av Tasmania (146°55'Ø) er grense mot det sørlige Stillehavet. Mot Sørishavet er breddesirkelen 60°S valgt som grense.
M4 Sherman
Historie
Spesielle versjoner ble utviklet for invasjonen i Normandie under ledelse av generalmajor Percy Hobart og kalt Hobart's funnies. Dette inkluderte amfibiske Duplex Drive-varianter, minerydderen Sherman Crab, bruleggere og veileggere.
Tidlige versjoner var utstyrt med en 75 mm kanon med lav utgangshastighet, med begrenset panserbrytende effekt. Den hadde dog en effektiv, høyeksplosiv granat. Senere amerikanske varianter fikk en 76 mm kanon med høyere utgangshastighet. Disse variantene het M4A1 76(w), M4A2 76 (w), M4A3 76(w). Den siste Sherman-varianten fra andre verdenskrig var M4A4.
Noen britiske Sherman ble modifisert ved å bytte ut kanonen med en britisk 17-punder (76,2 mm); denne varianten ble kjent som Sherman Firefly. Kanonen hadde allerede vist seg effektiv i 1943 i Afrika, da som panservernkanon. Fra 1944 hadde britiske pansereskadroner en Firefly per tropp med fire Sherman. Da Sherman senere ble erstattet av Cromwell, så ble Firefly beholdt i tjeneste fram til Comet kom. En type pilammunisjon ble utviklet for 17-punderen, noe som gjorde den enda mer effektiv. Britene forsøkte å tilby amerikanerne 17-punderen, men de takket nei.
Etter andre verdenskrig ble noen israelske Shermanvogner utstyrt med en fransk 75 mm kanon (M50 Supersherman) eller en 105 mm kanon (M51 Isherman), en kortere (L/44) versjon av den som ble brukt i AMX-30. Mange land i Latin-Amerika brukte Sherman i lang tid etter krigen. Det siste var Paraguay.
Teknisk
Sherman har et mannskap på fem. Vognføreren satt framme i skroget, og på tidlige utgaver hadde han doble .30 M1919A4 mitraljøser. Disse ble tatt bort 6. mars 1942.
Panseret på Sherman var jevnere fordelt enn motstykkene; for eksempel hadde den tykkere panser på dekket enn Tiger. Den var dog markert dårligere beskyttet enn de mest moderne, tyske stridsvognene den møtte. Sherman startet krigen med 51 mm panser foran på skroget. Dette ble oppgradert til 64 mm på noen senere varianter, og opp til 114 mm på M4A3E2 Sherman Jumbo.
Erfaring i kamp viste at Shermans hadde lett for å brenne. Dette ble forsøkt rettet på ved å sveise på en tomme (cirka 25 mm) tykke plater over ammunisjonslageret. Senere modeller flyttet ammunisjonslageret ned på gulvet av skroget, med vanntanker rundt. Disse endringene gjorde at stridsvognen endte opp mindre brennbar enn andre stridsvogner i krigen.
Etter hvert som Sherman-mannskaper støtte på tyske panservernstyrker med våpen med hulladninger ble vognene ofte oppgradert med mer panser i felten. Dette var noen ganger så enkelt som å lage en stålramme som ble fylt med sandsekker.
Kanonen på Sherman var første en 75 mm med lav utgangshastighet. Denne var lite effektivt mot nyere varianter av fiendtlige stridsvogner, og ble erstattet i tjeneste, først av en 76,2 mm med høyere utgangshastighet. Den var en hybrid av 3-tommers kanonen på M10 Wolverine og sluttstykket på 75 mm-kanon, kalt M1. På slutten av krigen var 50% av Shermanvognene utstyrt med denne kanonen. Britiske styrker laget en versjon med 17-punder kalt Firefly. Chassiset på Sherman ble også brukt til selvdrevet artilleri med forskjellige artillerivåpen på (se varianter under).
Sherman hadde flere typer motorer i løpet av levetiden. Under andre verdenskrig startet den med en radialmotor fra Continental, og senere fikk M4A3 en Ford GAA V-8. Denne motoren utgjorde brorparten av dem som var i tjeneste med den amerikanske hæren. M4A4 hadde en Chrysler-motor. Andre brukere enn den amerikanske hæren satte dieselmotor i vogna: M4A2 og M4A6 hadde dette.
1. divisjon fotball for kvinner 1995
1. divisjon fotball for kvinner 1995 ble vunnet av Trondheims-Ørn. Donn og Grand Bodø rykket ned.
Engbiller (Dascilloidea)
Engbiller (Dascilloidea) er en artsfattig gruppe av biller som har larver som lever i jorden. Biologien er lite kjent, men man antar at larvene til familien engbiller (Dascillidae) spiser røtter mens de til familien Rhipiceridae er parasitter på sangsikader. Engbillene er avlange, men kraftig bygde biller, med lite hode, forholdsvis lange antenner og vanligvis matt overside. Én art, Dascillus cervinus, finnes i Norge. Familien Rhipiceridae kan kjennes på hannenes store, fjær- eller vifteformede antenner.
Kulisteinen
Kulisteinen katalogisert som N 449 i Samnordisk runetekstdatabase, er en runestein med en kristen runeinskripsjon fra øya Kuli i Smøla kommune på Nordmøre i Møre og Romsdal fylke. Steinen har det eldste skriftlige belegget for navnet «Norge» i Norge, og kan derfor kalles «Norges dåpsattest».
Funnsted
I over 900 år sto steinen på Kuløy, men i 1913 ble den flyttet til Vitenskapsmuseet i Trondheim. En kopi av originalsteinen står nå på Kuløy. Øya Kuli ligger mellom Smøla og Edøya på østsiden av skipsleia langs norskekysten der den deler seg inn mot trondheimsleia til Trondheim.
Sogneprest Holck nevnte steinen i 1810 i en rapport til oldsakskommisjonen. Holck nevnt da korset som var risset inn. Presten Grøn Bull i Kvernes nevnte i sin rapport fra samme år runeinnskriften. Bendixen besøkte stedet i 1870 og undersøkte steinen som da ble brukt i en låvemur. Bendixen kunne ikke se runeteksten.
Steinen
Steinen er nær rektangulær, om lag 190 centimeter høy, 13 cm tykk og 23 cm bred. Steinmaterialet er gneis. Det er risset inn to linjer på steinen. Den øverste A, er 112 cm lang og den nederste B, er 111 cm lang. På den ene bredsiden er det risset inn et kors, på den ene smalsiden er det to rekker med runetekst. Den sto opprinnelig på et sted rikt på fornminner med gravminner fra yngre og eldre jernalder (500 f.Kr. til 1000 e.Kr.). Den øvre delen av steinen er slått av slik at deler av teksten mangler.
Inskripsjonen
Steinen har et kors på den brede siden, noe som indikerer at den har vært en kristen markeringsstein. Den ble beskrevet som en runestein allerede i 1810. I 1956 gjenoppdaget Aslak Liestøl runeinskriften langs den smale kanten. Den ble av ham tolket som:
Den siste setningen er omtolket av Jan Ragnar Hagland til: Den språklige formen tyder på at personen som risset steinen ikke var fra Norge, språklige særtrekk tyder på at personen var fra de britiske øyer.
Datering
Liestøl knyttet ikke de tolv vintrene til slaget på Stiklestad i 1030, men hendelser i Olav Tryggvason s regjeringstid. Særlig Dragseidtinget i 996-997, der folket i Sogn, Sunnfjord, Sunnmør og Romsdal aksepterte kristendommen. Halvdan Koht knyttet navnet Ulv til Ulv Raude i Olavs tjeneste.
Kulisteinen har vært datert til 1034 ettersom man har ment at opprinnelig plassering var tilstøtende til en gangbro i myra nord for steinen, som ble utgravd i 1984. Denne ble datert ved hjelp av dendrokronologi (treringdatering eller årringdatering). Dersom steinen ble reist i 1034 viser den til hendelser omkring 1022, noe som kan støtte Nils Hallans hypotese om steinen henviser til Mostratinget i 1024. Nasjonallaboratoriene for datering har senere gjennomgått kalibreringen av dateringer gjort på åttitallet, og setter nå dateringen av treverket til 1003. Det svekker antagelsen om at steinen og gangbroen kan ha vært samtidig.
Fridtjov Birkeli mente at Kulisteinen kunne være fra 900-tallet og knyttet dette til kongenes kristningsforsøk på den tiden. Han viser til Aslak Liestøl som har datert den til begynnelsen av 1000-tallet, men som senere uttalte at det ikke er noe i veien for at den kunne være fra 900-tallet. Nils Hallan knyttet steinens tekst til Mostratinget i 1024. Hallan legger vekt på at teksten sier «i Norge» noe han mener må knyttes til hendelser av rikspolitisk betydning og ikke lokale tingmøter som Dragseidtinget.
Forskerne har fremsatt tre hypoteser til dateringen og grunnen til at steinen er blitt reist:
Teksttolkning
På midten av 1990-tallet ble inskripsjonen underlagt laserskanning og mikrokartografi i håp om å få en mer sikker lesning og tolkning. Det ble da antydet at ordet som tidligere hadde vært tolket som «vært» faktisk burde ha blitt lest i norrønt som «um rétt», og det ga en annen tolkning ved i betydningen at kristendommen hadde vært i henhold til «å sørge for lov og rett» for «tolv år». Det er dog visse runologiske og filologiske problemer i samband med også den nye tolkninga.
På bakgrunn av lingvistiske kriterier, først og fremst grafiske, kan det virke som om runeinnskriften er fra tidlig 1000-tall, noe som sannsynliggjør at steinen ble risset og reist tidlig på 1000-tallet, kanskje faktisk rett etter at Olav Tryggvason døde i år 1000 i slaget ved Svolder. Grafeminventaret, det vil si hvilke runetegn som brukes, er forenlig med øvrige innskrifter fra den perioden vi i dag kaller vikingtida i Norge. Videre, dersomm teksten om at "tolv vintre hadde kristendommen vært i Norge" viser til kristenrettsvedtaket ved Mosterting, tidfester dette også Mosterting til år 1024.
Innskriften på Kulisteinen er det eldste skriftlige belegget fra Norge for ordet Norge.
Runetegnene
Runeteksten med latinske bokstaver:
Runeteksten på gammalnorsk:
Verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2011/12
Verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2011/12 er en internasjonal skøyteserie som vil bli avholdt gjennom hele sesongen for ISU sine medlemsforbund. Verdenscupsesongen starter helgen 18. – 20. november 2011 i Tsjeljabinsk, Russland, og blir avsluttet helgen 9. – 11. mars 2012 i Berlin, Tyskland. Verdenscupen er organisert av Det internasjonale skøyteforbundet (ISU).
Terminliste 2011/12
Oversikt over verdenscupstevner for sesongen.
* = En demonstrasjons-øvelse (lagsprint) vil bli utprøvet under disse 2 stevnene, som et tillegg til de andre øvelsene.
Sammenlagt Grand verdenscup
{|
Menn
Oppdatert pr dato etter 7 av totalt 7 verdenscupkonkurransestevner.
Kvinner
Oppdatert pr dato etter 7 av totalt 7 verdenscupkonkurransestevner.
500m
Oppdatert pr dato etter 12 av 12 konkurranser.
1000m
Oppdatert pr dato etter 7 av 7 konkurranser.
{|
1500m
Oppdatert pr dato etter 6 av 6 konkurranser.
5000m/10000m
Oppdatert pr dato etter 4 + 2 av 4 + 2 konkurranser.
{|
Fellesstart
Oppdatert pr dato etter 3 av 3 konkurranser.
Lagtempo
Oppdatert pr dato etter 4 av 4 konkurranser.
Kvinner – distanser
{|
Fylkesvei 835 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 835 i de følgende fylkene:
Verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2011/12
3000m/5000m
Oppdatert pr dato etter 4 + 2 av 4 + 2 konkurranser. * = Rangert bak på dårligere besteplassering.
{|
Lagtempo
Oppdatert pr dato etter 3 av 4 konkurranser.
Kvalifiseringstider
For å kunne delta eller være reserve i verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2011/12 må en ha klart følgende kvalifiseringstider for de respektive distanser.
For at en kvalifiseringstid skal være gyldig må tiden være oppnådd i offisielle ISU-løp, internasjonale konkurranser eller nasjonale mesterskap i perioden 1. juli 2010 og verdenscupløpets påmeldingsfrist.
Verdenscup deltager kvoter 2011/12
Kvotene er laget på grunnlag av sist sesongs verdenscup sluttstilling samt resultater fra VM enkeltdistanser 2011. Maks kvote per medlemsforbund, per kjønn og per distanse er 5. Vertskap for et verdenscup arrangement får full kvote, men kan bare stille med så mange løpere som samtidig har klart gjeldende kvalifiseringstider.
Poengberegning
Distanser – World Cup (verdenscup)
Sammenlagt – Grand World Cup
Zdeněk Fibich
Zdeněk (Zdenko) Fibich (født 21. desember 1850, død 15. oktober 1900 i Praha) var en tsjekkisk komponist av klassisk musikk. Han skrev blant annet to strykekvartetter og en kvintett for piano, strykere og blåsere), tre symfonier, operaer og en stor syklus med pianoverker. Internasjonalt er han mest kjent for sitt "Poeme", som en del av det symfoniske diktet "Våren".
Liste over kirurgiske inngrep
Kirurgiske inngrep har lange og ofte vanskelige navn. Navnene er som regel fremmedord bygget opp av det latinske eller greske navnet på kroppsdelen(e) inngrepene angår eller berører, og hva som gjøres med denne kroppsdelen. Ved å dele betegnelsene opp i disse orddelene kan man lettere forstå dem. I for eksempel appendektomi er -ektomi et suffiks (etterledd) som betyr «å fjerne noe». Append- er en forkortet versjon av appendix, som betyr blindtarmsvedheng (i dagligtale omtalt som bare blindtarmen). Altså er appendektomi et inngrep der man fjerner hele eller deler av blindtarmen.
Innføringen av kikkhullskirurgi har ført til en rekke nye ord, som artroskopisk eller laparoskopisk kirurgi. Disse er satt sammen på samme måte som over; et artroskop er et verktøy som lar en se (gresk skopos) inn i et ledd (gresk arthrosi).
Pax forlag
Pax forlag A/S (fra latin pax, «fred») er et norsk bokforlag, etablert i 1964. Forlaget holder til i Filmens hus i Dronningens gate 16 i Oslo.