cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zbigniew Wassermann
Fra november 2005 til november 2007 var han statsråd i regjeringene til Kazimierz Marcinkiewicz og Jaroslaw Kaczynski.
Fylkesvei 2406
Fylkesvei 2406 går mellom Fredheim og Vardal ungdomsskole i Gjøvik kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 154 (Oppland).
Eurotreff 7
Eurotreff 7 er et musikkalbum med Four Jets, utgitt i 1975.
Oval undergrunnsstasjon
Oval undergrunnsstasjon er en stasjon i Londons undergrunnsbane. Den ligger i bydelen Lambeth, i kollektivsone 2, og betjener Northern-linjen.
Stasjonen ligger i krysset mellom Kennington Park Road, Camberwell Road, Clapham Road og Harleyford Street, omkring 500 meter fra Oval cricketstadion. Den ble åpnet 18. desember 1890 som en del av City & South London Railway.
Overflatebygningen ble endret i begynnelsen av 1920-årene i forbindelse med modernisering av linjen. Den har også senere blitt dekorert på nytt, med cricket som gjennomgangstema i flisleggingen.
Under terrorangrepet i London 21. juli 2005 ble en bombe forsøkt sprengt på et tog på denne stasjonen.
Saïd Haddou
Saïd Haddou (født 23. november 1982 i Issy-les-Moulineaux) er en fransk landeveissyklist.
4 skritt tilbake
4 skritt tilbake er et konsertalbum utgitt av Åge Aleksandersen & Sambandet i 2005. Opptaket er fra en konsert i 2004.
Center of the Beat
Center of the Beat er Per Eriksens debutalbum. Det ble utgitt i 1994.
Bybil
En bybil er en betegnelse for småbiler som først og fremst er laget for bruk i storbyer og til pendling til og fra bysentrum over kortere avstander og i begrenset hastighet siden det oftest er snakk om tettbygde områder. Den typiske bybilen er en fireseter og har i dag normalt en lengde på fra 3,4 til 3,6 meter. Den har en relativt liten motor og tilsvarende begrenset drivstofforbruk og topphastighet. De første bilmodellene som ble utviklet primært med tanke på bybruk ble lansert på 1960-tallet. Ikke minst Fiat har vært aktive i dette segmentet. Dette kan ha sammenheng med behov og etterspørsel på hjemmemarkedet.
I EU-området klassifiseres bybilene i A-segmentet. I Japan har biler med lengde under 3,4 meter spesielle skattefordeler og lavere parkeringsavgifter.
Utvikling
Det er først og fremst i Europa at slike biler har hatt et voksende marked fra 1960-tallet og fremover da trafikk- og parkeringsproblemene ble påtagelige i storbyene. De fleste, store bilprodusentene har minst én, ofte to modeller i dette segmentet.
Segmentet oppnådde spesielt stor vekst på 1980-tallet og utviklet seg videre på 1990-tallet.
Segmentet over, B-segmentet, kalles småbiler. Modeller som er mindre enn bybiler kalles ofte mikrobiler.
Sainte-Radegonde
Sainte-Radegonde er navnet på flere kommuner i Frankrike. Disse stedene har fått navn etter den franske middelalderhelgenen Sankt Radegund (520–586):
Herman Bellstedt
Herman Bellstedt (født 12. februar 1858 i Bremen, Tyskland, død 8. juni 1926 i San Francisco, California) var en berømt kornettist og komponist.
Bellstedt spilte sammen med Benjamin Bent i Patrick Gilmores Band fra 1889 til 1892 og satt ved siden av selveste Herbert Lincoln Clarke i The Sousa Band fra 1904 til 1906. I perioden 1906 til 1909 spilte han i Fredrick N. Innes' Band, hvor Bellstedt erstattet den legendariske kornettisten Bohumir Kryl – mannen med det fabelaktige omfanget! Deretter, i 1913, ble Bellstedt lærer ved konservatoriet i Cincinnati ; hvor han blant andre hadde Frank Simon (1889–1967) som elev.
Napolivariasjoner er muligens Bellsteds mest kjente verk. Han skrev i alt 53 verk for blåseorkester, hvorav 20 er soloverk. Napoli er et variasjonsverk i virtuos Bellstedt-stil over melodien Funicoli Funicola (komponert av Luigi Denza i 1880 ifm åpningen av taubanen Il Funiculare i Napoli).
Bilal Velija
Bilal Velija (født 22. oktober 1982 i Negoino-Gostiva ) er en makedonsk fotballspiller som spiller for den finske klubben JJK. I 2009 og 2010 spilte han for Løv-Ham.
Velija signerte for Løv-Ham foran 2009-sesongen og debuterte mot Moss i første serierunde. Før han kom til Norge hadde han spilt for Shkendija 79 i Makedonia finske FC PoPa, aserbajdsjanske FC Olimpik Baku og albanske KS Besa. Halvveis i 2010-sesongen ble Velija og Løv-Ham enig om å avslutte samarbeidet på grunn av at klubben gikk over til semiproffmodell.
Etter dette gikk han tilbake til albansk fotball og KS Besa.
Geir Olav Flåan
Geir Olav Flåan (født 1968) er en norsk journalist og redaktør.
Han kommer fra Gudå, og begynte som journalist i Meråkerposten straks etter videregående skole.
Bagheria
Bagheria er en italiensk by med 50 321 innbyggere. Byen ligger på øya Sicilia, i nærområdet til Palermo. På 1900-tallet var byen populær blant Italias aristokrati, som bygde mange herregårder der. De fleste har klart seg dårlig opp gjennom årene, men ett, «Villa Palagonia», står fortsatt og er åpen for turisme. Bagheria er Giuseppe Tornatores fødested og landsbyen Giancaldo i Cinema Paradiso er basert på Bagheria.
Ad notam
Ad notam er et latinsk uttrykk som brukes i vanlig norsk språk sammen med verbet ta. Å ta ad notam vil si å legge merke til, å huske på.
Bagheria
Byen opptrer i filmen Gudfaren III.
Geir Olav Flåan
Han var ansvarlig redaktør i Malvik-Bladet fra 1994 til 2002, ansvarlig redaktør i Stjørdalens Blad fra 2002 til 2010 og konstituert redaktør i Opdalingen og Malvik-Bladet, alle eid av A-pressen, senere Amedia.
Erlend Eskeland
Har har tidligere jobbet som journalist og redaktør innenfor film, TV og internett i NRK. Han ble i 1998 utnevnt som fagredaktør for fiction i NRK 2, da Trond Viggo Torgersen ble kanalsjef.
Geir Olav Flåan
Han har også vært kommunikasjonsrådgiver og frilansjournalist.
I 2020 ble han journalist for Trønder-Avisa i Stjørdal, og i 2021 ansvarlig redaktør i Meråkerposten, som Trønder-Avisa AS og Amedia da hadde kjøpt.
Beckenham
Beckenham er en postby i distriktet Bromley i London, omkring 13,5 kilometer sørøst for Charing Cross. Fram til jernbanen kom i 1857 var Beckenham en liten landsby som med resten av kommunen i Kent med bortimot det meste av dets landbrukseiendommer og private parkanlegg. En familie med entreprenører begynte å bygge villaer som førte til en voldsom befolkningsvekst fra 2 000 i 1850 til 26 000 i 1900. Husbyggingen og befolkningsveksten har fortsatt å øke, men i en mindre tempo siden 1900.
Stedet er nevnt i Domesday Book (1086) som Bacheham. Dette kommer antagelig fra mannsnavnet Beohhan og angelsaksiske ham, i betydningen «hjem», det vil si «Beohhans hjem». Elven Beck har navn etter byen.
Seksflekket bloddråpesvermer
Seksflekket bloddråpesvermer (Zygaena filipendulae) er en sommerfugl som tilhører familien bloddråpesvermere (Zygaenidae). Den finnes spredt nord til Nordland i Norge, og er den vanligste bloddråpesvermeren i lavlandet i Sør-Norge. Som andre bloddråpesvermere, er den giftig.
Beckenham
Fram til slutten av 1700-tallet var stedet en landsby. Tømmerhandleren og landeieren John Cator regnes som den mest sentrale personen for stedets vekst, en prosess som ytterligere skjøt fart etter hans død da jernbanen kom i 1830-årene.
Sognekirken St. George's Church har en lychgate fra det 1200-tallet, som regnes for å være den eldste bevarte i England.
Seksflekket bloddråpesvermer
Levevis
Den lever på blomsterenger, lysninger i skogen, veikanter og andre urterike, åpne områder. Larvene utvikler seg på tiriltunge (Lotus corniculatus), sjeldnere på andre planter. Når den er utvokst, forpupper den seg i en karakteristisk, glatt, gul kokong som sitter klistret inntil et strå. De voksne sommerfuglene flyr i solskinn en kort periode i juli eller august. Perioden med høy aktivitet av denne arten varer bare noen dager. Som hos mange andre bloddråpesvermere varierer bestandene mye fra år til år.
Utbredelse
Den er utbredt over det meste av Europa østover til Kaukasus, og i Syria og Iran. I Norge er den ganske vanlig i Sør-Norge nord til Møre og Romsdal, selv om den ser ut til å mangle i noen områder. Dessuten finnes det noen små bestander på Helgeland og i Lofoten.
Wangaratta (Victoria)
Wangaratta er en by i delstaten Victoria i Australia. Den ligger 230 kilometer nordøst for delstatshovedstaden Melbourne og er administrasjonssenter for lokalstyret Rural City of Wangaratta. Byen ligger langs Hume Highway mellom Benalla og Albury-Wodonga. Ved Wangaratta renner elvene Ovens og King sammen.
Wangaratta ligger ikke langt fra Falls Creek og Mount Hotham som er to av Victorias største vintersportssteder.
Cheytac M200 intervention
Se også
Liste over skarpskyttergeværer
Heidi Gjermundsen Broch
Heidi Gjermundsen Broch (født 1975) er en norsk skuespiller og sanger ansatt på Det norske teatret.
Broch er utdannet på Paul McCartneys Liverpool Institute for Performing Arts i 1995–1997 og Teaterhøgskolen 1997–2000.
Hun startet karrieren med hovedroller i stykkene Ronja Røverdatter og Keisaren av Portugalia på Det norske teatret. Etter det har hun hatt roller i musikalene My Fair Lady, Piaf, Musical Musikal og Bør Børson Jr. Hun var i 2005 og 2006 aktuell i revyen 100 år i rødt, hvitt og blått og høsten 2005 hadde hun en sentral rolle i Shakespeare-stykket Richard II. Hun har i tillegg hatt roller som An-Magritt samt som Polly Peachum i Tolvskillingsoperaen og som «Donna» i ABBA-musikalen Mamma Mia! på Folketeateret i Oslo i 2009.
I 2011 mottok hun Heddaprisen og Teaterkritikerprisen i kategorien for beste kvinnelige hovedrolle for sin rolle som Diana i musikalen Next to Normal.
Broch er gift med skuespilleren Nicolai Cleve Broch og har to barn sammen med ham.
Fotball under Sommer-OL 1964
Fotball under Sommer-OL 1964. Fotball var med på det olympiske programmet for trettende gang i Tokyo 1964. Seksten lag deltok og turneringen ble avviklet mellom 11. og 23. oktober. Ungarn slo Tsjekkoslovakia 2-1 i finalen og ble olympiske mestere i fotball for første gang.
Anna Martine Nilsen
Anna Martine Nilsen (født 2. mai 1974) er norsk billedkunstner og illustratør som hovedsakelig jobber med foto og video.
Arbeid
Fra 1999 til 2009 arbeidet Nilsen som illustratør for Dagbladet. Hun var bilderedaktør for tidsskriftet Fett fra 2006 til 2008, og fra 2004 til 2006 var hun tilknyttet tidsskriftet Snitt, både som redaksjonsmedlem og skribent. I 2002 regisserte og produserte Nilsen dokumentarfilmen «Bananen». Nilsen har bodd deler av sitt liv i Argentina der hun våren 2009 regisserte kortfilmen «Too Damn Late».
Småbil
Karakteristisk for modellene i segmentet er tverrmontert frontmotor, forhjulsdrift og total lengde på fra 3,5 til 4,15 meter.
Det er mange modeller og tøff konkurranse i segmentet. I 2008 var 7 av de 15 mest solgte bilmodellene i Europa småbiler.
Kermān (provins)
Kermān (persisk: استان کرمان Ostān-e Kermān) er en av de trettien provinsene i Iran. Den er den nest største provinsen (ostān) i Iran, og ligger sørøst i landet. Provinsen har en populasjon på 3 164 718, hvorav 534 441 bor i administrasjonssenteret Kermān (by). 61% bor i urbane strøk, mens ca. 39% bor på landet. I 2010 ble området rammet av et kraftig jordskjelv.
Befolkningen i Kerman-provinsen inkluderer majoriteten Fars og mange iranske språklige grupper som Lorer, Kurder, Lak, Afshar-Tyrker, Jebal-Barezi, Zartoshti, Balucher, Larestani, Bandari og Ghassemlou.
Geografi
Kermān er den nest største provinsen i Iran og utgjør med sine 182 301 km² 11% av ladnets landareal. De sentrale fjellkjedene i Iran strekker seg inn i provinsen og har tatt form av platåer. Det høyeste punktet er Hezar-fjellet på 4465 moh. Landskapet i Kermān består for det meste av stepper og ørken.
Administrativ inndeling
Kerman er pr. 2004 delt inn i 16 shahristān (شهرستان). Disse er: Bāft, Bardsir, Bam, Jiroft, Rāvar, Rafsenjān, Rūdbār, Zarand, Sīrjān, Shahr-e-Bābak, Anbar Ābād, Ghal'e Ganj, Kermān, Manūjān, Kūhbanān og Kahnūj. Noen nyere oversikter viser også Mahan som en 17. shahristān.
Videre, består provinsen av 58 byer (shahr), 45 kommuner (bakhsh) og 142 landsbyer (dehestān).
Næring
Kermān har stor produksjon av følgende naturressurser :
24% av alle landets gruver ligger i Kermān. I tillegg er Kermān kjent for sine tepper (ghali) og karve.
Stockwell undergrunnsstasjon
Stockwell undergrunnsstasjon er en stasjon i Londons undergrunnsbane. Den ligger i Stockwell i bydelen Lambeth, i kollektivsone 2, og betjener Northern-linjen og Victoria-linjen.
Stasjonen ble åpnet 18. desember 1890 av den senere kong Edvard VII, som på det tidspunkt var prins av Wales. Den var da den sørligste stasjonen på City & South London Railway.
Den opprinnelige stasjonsbygningen var lik, men noe større enn, den nåværende bygningen på Kennington, med en kuppel over heisjakten. I 1923 og 1924 ble den modernisert i forbindelse med utvidelsen av linjen til Morden, som ble gjennomført i 1926.
Da Victoria-linjen tok den i bruk 23. juli 1971 ble det anlagt adkomstvei mellom plattformene for å gjøre det lett å bytte linje. Den gamle overflatebygningen ble fjernet, og dagens struktur ble reist i stedet.
Stockwell er en av åtte undergrunnsstasjoner i London som har et stort tilfluktsrom under plattformene. Tilfluktsrommene ble konstruert under andre verdenskrig.
Tusculum
Tusculum er det klassiske romerske navnet for en betydelig oldtidsby i Albanerfjellene sørøst for den italienske hovedstaden Roma og nord for Anzio i Latium-regionen.
Beliggenhet
Ruinene av Tusculum ligger på Tuscolohøyden på den nordlige enden av det ytre kraterhullet av Albanervulkanen. Vulkanen ligger i Albanerfjellene 6 km nordøst for dagens Frascati.
Det høyeste stedet er 670 meter over havnivået på toppen av Tuscolohøyden. Derfra er det omfattende utsikt over det romerske Campagna med Roma som ligger 25 km nordvest. Roma ble nådd ved Via Latina, den gamle antikke vegen gjennom Italia og som har en sideveg til Tusculum, mens hovedvegen går gjennom dalen sør for den, eller ved Via Labicana i nord, den andre antikke oldtidsvegen.
I området til Tusculum er det en gammel elv som ble kalt «Tuscus Amnis» som begynte ved Tuscolohøyden under akropolis og fløt sørover gjennom Latindalen. Elven snudde deretter i nordlig retning og møtte elven Aniene ved broen Mammolo. Senere ble det bygget en demning i 1122 av pave Callistus II i Morena, noe som endret løpet til «Tuscus Amnis» til elven «Albula» (Tiberen).
Den greske geografen Strabon skrev om Tusculum i hans Geografika, V 3 § 12.:
Antikken
I henhold til legende ble byen grunnlagt av Telegonos, sønn av Odyssevs og Kirke.
Gravurner som er datert til 700- og 600-tallet f.Kr. demonstrerer menneskelig tilstedeværelse i de sene faser av den latinske kulturen i dette området. Tusculum ble først nevnt i historien da den var en uavhengig bystat med en konge, en konstitusjon og egne guder.
Da den siste konge i Roma, Tarquinius Superbus, ble utvist fra byen, ble hans sak forsvart av de mest framstående borgerne av Tusculum, Octavius Mamilius. Han kommanderte hæren til det latinske forbundet mot romerne i slaget ved Regillus, en øy i en innsjø ved Lazio, i år 497 f.Kr. Mamilius ble selv drept. Utfallet var begynnelsen på Romas overmakt blant de latinske byene. I henhold til en del redegjørelser ble Tusculum fra da av en alliert av Roma, og på grunn av det hyppig preget av fiendtlige handlinger fra andre latinske byer.
I 459 f.Kr. ble Tusculum angrepet av æquiene som erobret deres festning. Romerne kom til hjelp og festningen ble frigjort av troppene til Lucius Quinctius Cincinnatus som beseiret æquiene i slaget ved Mons Algidus.
Romersk tid
I 381 f.Kr. etter at romerne krevde fullstendig underkastelse mottok folket i Tusculum romersk handelsavtale. Tusculum ble den første «municipium cum suffragio», eller selvstyrte by. Borgere av Tusculum ble derfor nedtegnet i «Tribus Papiria».
Andre skrifter taler imidlertid om Tusculum som hyppige allierte med Romas fiender, de siste var samnittene i år 323 f.Kr.
Flere av de viktigste romerske familiene var opprinnelig fra Tusculum, eksempelvis gentes Mamilii (Mamilius), Fulvii, Fonteii, Juventii, Oppii, Coruncanii, Quintii, Rabirii, Javolenii, Cordii, Manlii, Furii og Porcii; til den siste tilhørte Marcus Porcius Cato den eldre, som ble født i Tusculum i 234 f.Kr.
I år 54 f.Kr. sier Marcus Tullius Cicero i en av sine taler (Orationes Pro Cn. Plancio): «”u er fra den eldste municipium av Tusculum, fra hvor så mange konsulære familier har sin opprinnelse, blant dem selv de gens Iuventia – alle andre municipia (sammen) har ikke så mange (konsulære familier) som kommer fra dem».
Marcus Terentius Varro skrev om lovverket til Tusculum i De Lingua Latina, femte bok: «Ingen vin skal bli fraktet til byen før Vinalia er proklamert». Vinalia var en romersk festival holdt til ære for Jupiter og Venus.
Byrådet benyttet navnet senat, men tittelen diktator ga plass til det av aedile (en romersk posisjon som håndterte offentlige bygninger og regulerte festivaler). Et eget kollegium av equites ble dannet for å håndtere gudenes kulter i Tusculum, og særlig den til Dioscuri (Castor og Pollux), men borgerne som bodde der var hverken tallrike eller innflytelsesrike. Villaene i nabolaget hadde faktisk fått større betydning enn de i selve byen, og ved slutten av den romerske republikk, og enda mer i det romerske keiserriket var området rundt Tusculum et yndet sted å bo for rike romere. Seneca den yngre skrev at «Ingen som ønsker å skaffe seg et hjem i Tusculum eller Tibur av helsegrunner eller som en sommerbolig vil regne ut hvor mye årlig kostnad det er».
I 45 f.Kr. skrev Cicero en rekke bøker i sin romerske villa i Tusculum, Tusculanae Quaestiones. I hans tid var det 18 eiere av villaer der. Det meste av området, inkludert Ciceros egen villa, men ikke byen i seg selv som lå altfor høyt oppe, fikk vann fra Aqua Crabra.
Det siste arkeologiske beviset på romerske Tusculum er en bronsetablett fra 406 e.Kr. som minnes konsulen Anicius Probus og hans søster Anicia.
Middelalderen
Fra 400-tallet og til 900-tallet er det ingen historisk benevnelse av Tusculum. På 900-tallet var det en base for grevene av Tusculum, en betydningsfull familie i Romas middelalder.
De var en familie hvor det første medlem som er nevnt er Theophylact I (død 924). Hans datter Marozia giftet seg med Alberic I, marki av Spoleto og Camerino, og var for en tid dommer av de politiske og religiøse affærer i Roma – en posisjon som grevene holdt i en lengre tidsperiode. De var for Østromerriket og motstandere av de tyske keiserne. Fra deres familie kom flere paver i tiden mellom 914 og 1049.
Gregor I av Tusculum bygget om festningen på Tuscolohøyden og ga den siden som en gave til sankt Nilus den yngre. Denne bygde et berømt kloster der. Gregor ledet også et romersk opprør mot den tyske keiser Otto III i 1001.
Etter 1049 ble grevene av Tusculums pavedømme avsluttet da den særlige «formula» av pavedømme-familien ble foreldet. Påfølgende hendelser fra 1062 bekreftet endringen av grevenes politikk som ble pro-keiserlig i opposisjon til Kommunen i Roma, en politisk system som ble etablert for å drive motstand mot enkelte familier og pavens herredømme. Tusculum hadde på denne tiden flere betydningsfulle gjester: Henrik III av Det tysk-romerske rike og hans hustru keiserinne Agnes i 1046, pave Eugenius III fra 1149, Ludvig VII av Frankrike og hans hustru Eleanora av Aquitaine i 1149 på besøk der hos paven, den tyske keiser Fredrik I Barbarossa og den engelske pave Hadrian IV i 1155.
I 1167 ble Tusculum angrepet av hæren til Kommunen i Roma i slaget ved Monte Porzio, men ble beseiret av den keiser-allierte hæren, ledet av Christian I, erkebiskop av Mainz. Sommeren 1167 tvang et utbrudd av en pest keiserhæren og Fredrik I Barbarossa til å trekke seg tilbake til Tyskland.
Ødeleggelse og gjenoppdagelse
Fra 1167 flyttet beboerne av Tusculum til nabolagene (Locus) eller små landsbyer som Monte Porzio Catone, Grottaferrata og hovedsakelig til Frascati. Kun en liten gruppe av forsvarssoldater ble igjen i den gamle byen.
Da den romerske hæren i 1183 igjen angrep Tusculum sendte Fredrik I Barbarossa en ny kontingent av tropper for dens forsvar. Kommunen i Roma var imidlertid i stand til å ødelegge byen den 17. april 1191 med samtykke fra pave Celestin III og fra Henrik VI av Det tysk-romerske rike, sønn av Fredrik I Barbarossa.
Roger av Hoveden skrev «lapis supra lapidem non remansit», faktisk tok hæren til Kommunen i Roma steinene fra Tusculums murer som krigsbytte for Roma. Etter ødeleggelsen av Tusculum ble byen skogland og beiteområde. De ødelagte bygninger ble steinbrudd for nabobyene.
I 1806 kom de første forsøkene på arkeologiske utgravninger av toppen på Tuscolohøyden av Lucien Bonaparte. I 1825 gravde arkeologen Luigi Biondi for å finne Tusculum, engasjert av dronning Maria Christina av De to sicilier, ektefelle av Karl Felix av Savoia. I 1839 og 1840 ble arkitekten og arkeologen Luigi Canina engasjert av den samme kongelige familien, og gravde i teaterområdet i Tusculum. De oldtidsgjenstander som ble utgravd ble sent til Savoie-slottet i Agliè i Piemonte.
I 1890 kom Thomas Ashby til Roma som direktør av Den britiske skolen i Roma. Han var en eksepert på topografien til oldtidsmonumenter og studerte disse i Tusculum, og rapporterte resultatene i The Roman Campagna in Classical Times utgitt i London i 1927.
Fra 1994 til 1999 ble den hittil siste arkeologiske undersøkelsen gjort av arkeologen Xavier Dupré og hans gruppe ved Escuela Espanola de Historia y Arqueologia en Roma.
Betydningsfulle severdigheter
I høymiddelalderen var det tre kirker i Tusculum: En for Frelseren og en for Den hellige treenighet «in civitate», mens den for Sankt Thomas lå i akropolis. Det greske klosteret til Sankt Agata lå ved foten av Tuscolohøyden og ved vegen Via Latina. Den ble grunnlagt i 370 av en basiliansk munk ved navn Johannes av Cappadocia, en disippel av Basilios den store. Han fraktet med seg relikviene av mesteren, gitt til ham av munken Gregor av Nazianz. Sankt Nilus den yngre døde i dette greske klosteret den 27. desember 1005.
Portrettet «Madonna del Tuscolo», i dag plassert i en liten aedicule på Tuscoloåsen, er en reprudksjon av et tidligere original ikon fra Tusculum, et krigsbytte som i dag er klosteret Santa Maria i Grottaferrata.
I det urbane området sør for byen, mellom byen og Via Latina, er det arkeologiske bevis på gravsteder ved middelalderkirke som lå i ruiner etter 1191 og er datert til 1200-tallet. Det ble funnet i 1999.
Philip Houm
Liv og virke
Houm tok artium i 1929 og brukte flere år før han mag.art. i 1938 på en avhandling om Olaf Bull. Da hadde han allerede i flere år virket som kritiker, skrevet bedriftshistorie for Oslo Sporveier og debutert med et essay om Bull i Nordisk Tidsskrift i 1933. Han var universitetslektor i Sverige 1939–1945. I 1945 giftet han seg med Lise Fougner. Ved hjemkomsten til Norge i 1945 oppdaget han at han var påsatt som ny hovedanmelder i Dagbladet. Da han i 1947 ble bedt av Aschehoug om å skrive et avsluttende bind til Norges litteraturhistorie, kjent som Bull-Paasche-Winsnes-Houm, ble det klart at han måtte regnes som sin generasjons fremste kritiker. Da boken i 1955 forelå, ble den nokså utradisjonelt akseptert som en doktorgradsavhandling.
Hoem engasjerte seg etter hvert i norsk religionsdebatt, hvor han tok rollen som refser av lekmannspietismen og av tradisjonelle, kristne trosposisjoner.
Hans-Jürgen Schorre
Hans Jürgen Schorre (født 10. mai 1958) er en norsk/tysk teolog og miljøverner, med særlig interesse for økologisk teologi/etikk. Han er seniorrådgiver for miljø- og samfunnsspørsmål i Kirkerådet, hvor han har vært ansatt siden 1996. Han er koordinator for Kirkelig nettverk for miljø, forbruk og rettferd og for det felleskirkelige prosjektet Skaperverk og bærekraft (Grønn kirke), som ble etablert i 2009 (etter modell av Den danske kirkes prosjekt Grøn kirke). Schorre er utdannet i biologi, teologi og pedagogikk, og har tidligere blant annet vært lærer og journalist. Han deltok i oppbyggingen av Stiftelsen Fairtrade Norge, hvor han har vært både daglig leder og styreleder, og representerer Den norske kirke i en rekke internasjonale nettverk.
Liuvigild
Liuvigild (Leuvigild, Leuvigildo, Leovigild, Leovigildo, Leogild) var vestgoternes konge fra 569 til 21. april 586.
Liuvigild ble erklært medkonge med sin bror Liuva I på vestgoternes trone etter en kort periode med anarki efter deres bror, kong Atanagilds død. Begge var ariansk kristne. Liuva var foretrukket av de vestgotiske adelsmennene og hersket over områdene nord for Pyreneene, mens Liuvigild hersket i Hispania.
Liuva døde i 572 eller 573. Liuvigild begynte sitt styre over de gjenforente vestgotiske territoriene ved å innta den bysantinsk-styrte byen Cordoba, hvor bysantinerne nylig hadde svart på Atanagilds bønn om hjelp ved å etablere et bysantinsk territorium sørøst på Den iberiske halvøy. Liuvigild drev også de germanske sueviene bort fra deres befestninger i León og Zamora, og på den måten utvidet han sitt kongedømme nord- og vestover, men i mer enn en ny generasjon skulle den østlige romerske keiseren beholde en base i det sørøstlige Hispania, som tok tilbake sitt gamle romerske navn Hispania Baetica.
Selv om han var i konstant krig med bysantinerne i det sørlige Hispania, aksepterte Liuvigild administrasjonen til Det bysantinske riket, adopterte dets pomp og seremonier og etterlignet dets mynter. Han gjorde viktige forbedringer i vestgotisk lov. Liuvigild styrket videre mulighetene for en fremtidig fredelig arverekke ved å plassere sine to sønner, Hermenegild og Reccared, i kongelige embeter og legge visse regioner under deres styre. Hermenegild, den eldste, var gift med den frankiske prinsessen Ingund, datter av kong Sigibert I, den austrasiske kongen ved Metz.
Hermenegilds opprør
Liuvigild beleiret og tok bysantinernes Sevilla, tok sin sønn som fange i Cordoba og forviste ham nord til Valencia, hvor han ble myrdet av Liuvigilds agenter i 585. Hermenegild ble senere kanonisert som St. Hermenegild av pave Sixtus IV på oppfordring fra Filip katolikken. Den frankiske prinsessen ble overlevert til den østromerske keiseren Tiberius II Konstantin og ble sist hørt om i Afrika. Liuvigild sendte også den problematiske biskopen i eksil. Han tilbrakte årene før Hermenegilds opprør, 579 til 582, ved hoffet i Konstantinopel. Den romersk-katolske kirken kanoniserte ham som St. Leander av Sevilla.
Liuvigild var generelt ikke en fiende av katolske kristne, selv om han var bestemt på å straffe dem når de konspirerte mot ham med sine eksterne fiender. Han styrte delvis gjennom den lokale prestisjen til katolske biskoper, noen av dem hadde fire århundrers historie bak seg. For den arianske monarken var katolisismen religionen til hans romerske undersåtter, mens arianismen var et samlingspunkt for å møte den bysantinske fienden i sør. Konvertering var likestilt med forræderi.
Liuvigilds siste år
I nord dro Liuvigild fordel av interne gnisninger mellom suevifraksjoner om etterfølging, og i 584 beseiret han suevienes kongedømme Galicia og la det til sin krone. På slutten av hans styre var det bare baskerlandene og to små bysantinske territorier som ikke tilhørte vestgoterne i Iberia.
Vestgoterne var fremdeles et militært aristokrati på halvøya, og arianisme var fremdeles den kongelige religion. Nye monarker måtte godkjennes av adelsmennene, selv om dette kun var en formalitet. Vestgoterne og deres undersåtter var fremdeles separat styrt ifølge to forskjellige lovverk.
Liuvigilds siste år var preget av åpen krig med frankerne langs hans nordligste grenser. Men generelt var Liuvigild en av de mest effektive vestgotiske kongene i Hispania, gjenoppretteren av vestgotisk enhet. Han styrte fra den nylig etablerte hovedstad i Toledo, hvor han slo seg ned mot slutten av sitt styre. På grunn av dette blir det iberiske vestgotiske monarkiet noen ganger kalt «kongedømmet Toledo». Hovedstaden i Toledo, etablert i det forrige styre, markerte den bevegelsen av et kulturelt senter fra middelhavskysten eller det sørlige Tartessos.
Ulefos Hovedgaard
Hovedbygningen ble reist av godseier Niels Aall (bror av Jacob Aall på Næs Jernverk ved Tvedestrand) og hans hustru Christine Johanne Blom, og var sommerresidens for familien. Huset sto ferdig i 1807, etter en byggeperiode på ca. 5 år. Arkitekter var Jørgen Henrik Rawert og Christian Ancher Collett.
Den er bygget i slaggstein som ble hentet fra Ulefos Jærnverk. Jacob Aall, med sin erfaring fra andre jernverk, visste at slaggstein ble brukt som byggemateriale ute i Europa. Dessverre er slaggstein ikke godt egnet for bygging i det norske klimaet, fordi den trekker vann gjennom kapillær virksomhet.
Niels Aall fikk økonomiske problemer, og Ulefoss hovedgård måtte i 1840 selges på offentlig auksjon. Sønnen kammerherre Hans Aall (død 1863) kjøpte imidlertid hovedgården og eiendommene på auksjonen for midler arvet av hans ektefelle, Marianne Didrikke, født von Cappelen (død 1867), datter av eidsvollsmannen Didrich von Cappelen (død 1828). Deretter var hovedgården og eiendommene eid av etterkommerne i slekten Aall, som fortsatt eier skogeiendommene, mens hovedgården gikk over til å bli en stiftelse.
Moderne historie
I dag er hovedgården del av Telemark Museum. I tillegg til den herskapelige hovedbygningen omfatter det også et vognmuseum med kjøretøy og reiseutstyr fra hovedgården, en restaurert jordkjeller, lekestue og drivhus. Hovedbygningen er omgitt av en stor park i engelsk stil. Ulefoss Kunstforenings Galleri Fjøset holdt tidligere til i driftsbygningen.
I hovedbygget tilbys det guidede turer i huset på sommeren. Telemark Museum tilbyr også pedagogiske opplegg for barn i skolealder og barnehagealder.
På området er det en egen kafé og galleri. Bygget brukes dessuten til arrangementer , og til bryllup.
Princeton University
Princeton University er et privat universitet i Princeton i New Jersey i USA. Det er den fjerde eldste institusjonen for høyere utdanning i USA, grunnlagt i byen Elisabeth i 1746 som College of New Jersey. Det inntar i 2008 tolvteplass globalt på Times´ liste over verdens beste universiteter.
Akalla
Akalla er en bydel i Västerort i Stockholm kommune. Den ligger i bydelsområdet Rinkeby-Kista.
Princeton University
I 1896 flyttet institusjonen til Princeton, og fikk samtidig navnet Princeton University. Samme år ble Woodrow Wilson ansatt som professor her, og han var rektor fra 1902. Under hans ledelse tok lærestedet et kvalitetssprang og etablerte seg som et av lndets ledende universitet. Wilson ble deretter nominert og valgt til guvernør i New Jersey.
Akalla
Akalla ble bygd som en av de siste delen i millionprogrammet på 1970-tallet.
Princeton University
Princeton er ett av åtte Ivy League-universiteter i USA.
Akalla
Akalla domineres av de 18 høyhusene som går rett gjennom bydelen. På den sørlige siden av høyhusene ligger sentrum langs Sibeliusgången, og på nordsiden av høyhusene ligger lavere hus som danner storgårder med små skogholt og lekeparker.
Princeton University
I 2006 var det i alt 7 242 studenter ved Princeton, og skolepengene utgjorde US$ 33 000 årlig. Med 1 025 vitenskapelig ansatte samme år, ga det en student:lærer-tetthet på 7:1, som er meget stor lærertetthet selv blant de bedre amerikanske universitetene.
Akalla
Akalla har også en tunnelbanestasjon, som er endestasjon på den blå linjen. Se Stockholms tunnelbane for mer informasjon om tunnelbanen.
Fergie
Stacy Ann Ferguson, også kjent som «Fergie», (født 27. mars 1975 i Whittier i California i USA) er en amerikansk musiker og sanger. Hun ble medlem i gruppen Black Eyed Peas i 2003, og tok da over som bakgrunnsvokalist etter Kim Hill.
Hun satser også på en solokarriere.
I 2008 spilte hun i musikalen Nine sammen med Oscar-vinnerne Daniel Day-Lewis, Marion Cotillard, Penélope Cruz, Nicole Kidman, Judi Dench og Sophia Loren med Oscar-nominerte Kate Hudson i en birolle. Filmen har planlagt premiere i november 2009.
Fergie i Norge
Fergie har vært i Norge minst to ganger, da hun opptrådte på Quartfestivalen i 2009, som en del av Black eyed peas og en gang i 2005 med samme gruppe i Oslo Spektrum.
Terje Kristiansen
Terje Kristiansen (1944–2021) var en norsk filmregissør, skuespiller, filmprodusent og kinosjef kjent for filmer som Høvdingen, Løperjenten og Hud.
Han var kinosjef og kultursjef i Ås kommune fra 1970 til 2008 og var i sin tid Norges yngste kinosjef. I 1980 startet han produksjonsselskapet Åsfilm og i 1985 The Norway Film, som blant annet var med på å produsere Moskitokysten, Mio, min Mio og Veiviseren. På slutten av 1990-tallet startet han IMAX på Aker Brygge som viste tredimensjonale filmer.
I 1984 skrev han manus, produserte, regisserte og spilte hovedrollen i filmen Høvdingen.
Kristiansen var gift med filmskaperen og skuespillerinnen Vibeke Løkkeberg. Han produserte de fleste av hennes filmer. I 1987 kjøpte ekteparet Løkkeberg/Kristiansen gården Il Casone i Italia. De oppholdt seg siden 1990-årene store deler av året i Italia.
Sammen fikk ekteparet døtrene Tonje Kleivdal Kristiansen (f. 1975) og Marie Kleivdal Kristiansen (f. 1982). Fra et tidligere ekteskap hadde Kristiansen to sønner.
UEFA-cupen
UEFA-cupen (UEFA Cup) kan peke på:
Slaget ved Great Bridge
Slaget ved Great Bridge ble utkjempet 9. desember 1775 ved Great Bridge i Virginia under den amerikanske uavhengighetskrigen. Den kontinentale armés seier førte til at John Murray ble fjernet. I tillegg mistet den britiske regjeringen sitt fotfeste i kolonien Virginia i begynnelsen av revolusjonen. Kort tid etterpå ble Norfolk som på den tiden var et sentrum for lojalister, erobret og ødelagt, noe som sikret patriotisk tak på Virginia. Nederlaget til britene i Virginia ble i samtiden kalt det andre slaget ved Bunker Hill.
Opptakt
John Murray, Lord Dunmore, kongelig guvernør i Virginia, trakk seg tilbake fra Williamsburg til Norfolk som ble regnet som «lojalistenes reir». Murray trodde han gjorde fremskritt mot opprøret ved å ødelegge plantasjene til patriotene, vinne slaver over på sin side og ta trykkerier. Med bare et regiment og noen få bataljoner skrev han 30. november 1775 at «jeg tror vi bør lære denne kolonien deres korrekte plikt.»
På den andre siden oppfordret George Washington, kommandant over den kontinentale armé, til at Murray «burde knuses umiddelbart» før hans styrker vokser. Mens Washington var i New England skrev han til presidenten i den kontinentale kongress at «jeg mener ikke å diktere, jeg er sikker på at de vil unnskylde meg for å fritt gi min mening som er at Amerikas skjebne i stor grad er avhengig av om han får evakuere Norfolk denne vinteren eller ikke.»
Oberst William Woodford som hadde ledelsen over 2nd Virginia Regiment, samlet styrkene bestående av minutemen fra Fauquier, Augusta og Culpepper ved Great Bridge. Woodford rapporterte at 250 menn fra Carolina–statene ankom under oberst Vail som «bestod av regulære soldater, minutemen, militsmenn og frivillige...» Virginia Gazette rapporterte at «150 frivillige herrer hadde marsjert til Virginia fra Nord-Carolina da de hørte om Lord Dunmores fornærmelser og raseri.»
Slaget
Murray var feilinformert om styrken til motstanderne og sendte sjømenn fra Otter i Norfolk «pluss rundt 60 innbyggere» i et overraskelsesangrep på Great Bridge. I morgentimene kom avdelingen på femten stegs avstand fra de amerikanske styrkene før de falt, dødelig såret. Løytnant Travis som ledet den amerikanske fremrykningen mot befestningen, beordret sine 25 menn til å holde igjen skudd til fienden var 50 meter unna. Britene ble samlet under løytnant Samuel Leslie som senere ble tatt til fange. Oberst Woodfords hovedgruppe beveget seg gjennom Great Bridge og kom under ild fra kanonene. Det hele var over etter en halvtime.
Etterspill
Britene hadde mistet sitt grep på kolonien Virginia og rapporterte om 102 døde og sårede, og bare elleve av Fordyce sine grenaderer overlevde. Bare en amerikaner ble såret.
Britene trakk seg tilbake til Norfolk. Innen George Washingtons brev nådde kongressen fra New England, kunne oberst Woodford rapportere til Edmund Pendleton, presidenten av konvensjonen i Williamsburg, at han og oberst Robert Howe hadde kommandoen over Norfolk med 1275 menn, og at lojalistene og deres familier hadde gått ombord i Murrays skip, Otter, i havnen.
Liten bloddråpesvermer
Levevis
Den lever på blomsterenger, lysninger i skogen og andre urterike, åpne områder. Larvene lever på ulike planter i erteblomstfamilien (Fabaceae) i mai. De voksne sommerfuglene flyr om dagen i juli.
Utbredelse
Den er utbredt i Europa og i det nordlige Asia østover til Sibir og Mongolia. Den er sjelden de fleste steder og har gått sterkt tilbake i mange land, for eksempel er den i Storbritannia redusert til en enkelt koloni i Argyll, Skottland. I Norge var den tidligere nokså vidt utbredt på Østlandet, men de nordligste bestandene ser ut til å være utdødd, slik at den i dag bare finnes nord til Tyrifjorden. Selv om den kan være lokalt tallrik er den regnet for truet.
Ella Fitzgerald
Hun gikk ofte under hedersbenevnelsen «The First Lady of Jazz», og var en av USAs største kvinnelige sangere på 1900-tallet innen jazz og populær­musikk.
Karriere
Fitzgerald begynte sin karriere som sanger i Chick Webbs orkester da hun var rundt 18 år. Hun regnes blant de fremste eksponentene for scat-sang.
I sin aktive periode spilte hun inn over 200 album, som blant annet inneholdt sanger av Richard Rodgers, Lorenz Hart, George Gershwin og Cole Porter. Hun ga blant annet ut flere album med Louis Armstrong og jazz­innspillingen Ella in Berlin: Mack the Knife, samt duo­innspillinger med gitaristen Joe Pass.
Fitzgerald mottok 13 Grammy-priser, mer enn noen annen musiker, og tre år på rad vant hun prisen for beste kvinnelige vokalist. Hun fikk en stjerne på Hollywood Walk of Fame og ble tildelt Presidentens Frihetsmedalje av president George H.W. Bush. I 1995 ble hun innvotert i National Women's Hall of Fame.
Familie
De siste årene av sitt liv led hun under blant annet hjerteproblemer og ble tvunget til å amputere bena som følge av diabetes.
John Frusciante
John Anthony Frusciante (født 5. mars 1970) er en amerikansk musiker og gitarist. Han spilte gitar Red Hot Chili Peppers.
Frusciante kommer fra en musikalsk familie, og han ble oppdaget av Michael «Flea» Balzary, bassisten i Red Hot Chili Peppers, etter at Hillel Slovak døde av heroinoverdose. Han ble offisielt medlem av Red Hot Chili Peppers i 1988, samme år som trommeslager Chad Smith overtok etter Jack Irons. På dette tidspunktet var Frusciante bare 18 år. I 1989 spilte han på Red Hot Chili Peppers første gullplate, Mother's Milk. I 1991 var han igjen med på suksessutgivelsen Blood Sugar Sex Magik, med sanger som blant annet «Under the Bridge».
Frusciante sluttet imidlertid i bandet under den lange Blood Sugar Sex Magik-turnéen, før en konsert i Japan. De påfølgende årene var preget av dyp heroinavhengighet før han i 1998 ble med i Red Hot Chili Peppers igjen, med comeback-albumet Californication. Senere utgivelser med Red Hot Chili Peppers er By the Way og Stadium Arcadium. Han har også spilt inn en rekke soloalbum, derav hele seks stykker i 2004. I 2009 ble det kunngjort på Frusciantes hjemmeside at han hadde forlatt Red Hot Chili Peppers ett år tidligere. I desember 2019 ble det kunngjort at han var tilbake i Red Hot Chili Peppers for andre gang.
Tokamak
En tokamak er en innretning som skaper et toroidisk (smultringformet) magnetfelt for innelukking av plasma i tilnærmet termisk likevekt. Dette er en av flere typer magnetiske innelukkingssystemer (et annet er magnetiske speil), og den ledende designkandidaten for kjernefysisk fusjon. Betegnelsen tokamak er en omskrivning av det russiske ordet «Токамак» som igjen er et akronym for «тороидальная камера в магнитных катушках» (toroidal'naya kamera v magnitnykh katushkakh — toroidalt kammer i magnetiske spoler), Tokamaken ble oppfunnet på 1950 tallet av Igor Tamm og Andrei Sakharov.
Tokamaken er karakterisert av rotasjonssymmetri og kombinerer magnetiske spoler rundt torusen med elektrisk strøm i plasmaet for å skape et spiraliserende magnetisk felt. Dette får ioner og elektroner i plasmaet til å følge spiralformede feltlinjer rundt plasmaet slik at dette innelukkes rundt en senterlinje i torusen. Ved tilstrekkelig lavt tap av partikler og energi fra plasmaet kan dette opprettholde fusjon.
Framtidsfrø – spirer for en bedre verden
Boken tar opp tema som helse og medisin, økologisk levemåte, forbrukersamfunnet og økonomi. Helge Torvund beskriver boken som «ein verktøykasse, ei oppslagsbok som presenterer nye syn og grøne løysingar». Åpningskapittelet, skrevet av Erik Dammann, er en framtidsfabel der en student og en professor i år 2200 diskuterer hvorfor menneskeheten ikke endret kurs før det var for sent.
Tokamak
Design
For å oppnå fusjon må plasmaet ha en tilstrekkelig høy densitet, et energinivå som gir en minimum reaksjonrate og en innelukkingstid som hindrer at ionene forsvinner eller taper sin energi før de kan fusjonere. Ioner og elektroner i et plasma må gis relativt høy energi for å oppnå fusjon, typisk 25 keV for Deuterium-Tritiumbrensel. Temperaturen er derfor typisk 300 Mill Kelvin og middelhastigheten omtrent 1,25-1,5•106 m/s. For å opprettholde fusjon må innelukkingssystemet sørge for at plasmaet ikke taper partikler med energi, og at partiklene ikke taper energien for raskt. I tidlige konstruksjoner (eks. Z-klemme) brukte man kun plasmastrøm og det poloidale feltet denne setter opp (midtre figur). Dette vil få ionene til å sirkle parallelt med en senterlinje i torusen. Dette er ustabilt, og tokamaken bruker derfor i tillegg omsluttende magnetspoler som setter opp feltlinjer som er parellelle med en senterlinje i torusen (øverst). Dette vil avbøye ionene sirkulært rundt de toroidale feltlinjene, og gjøre plasmaet «stivere».
Framtidsfrø – spirer for en bedre verden
Boken har blitt anmeldt av blant andre Thomas Hylland Eriksen i Morgenbladet, Freddy Fjellheim i Klassekampen,, Kari Gåsvatn i Nationen, Wanda Widerøe i Ren Mat, og Stein Arne Sæther i Adresseavisen.
En av bidragsyterne, Ingvald Erga, jobber med en film basert på boken.
John Frusciante
Frusciante har komponert filmmusikk i samarbeid med Vincent Gallo. Gallo har på sin side fotografert bilder til Frusciantes CD-omslag og regissert et par av hans musikkvideoer. Frusciante har også jobbet med Red Hot Chili Peppers nye gitarist Josh Klinghoffer, sammen har de gitt ut flere album. Frusciante har også gjort en rekke samarbeid med Wu-Tang Clan, The Mars Volta og George Clinton.
1970-1988: Tidlig liv
John Frusciante bodde sine første år i New York City sammen med sin mor som var en lovende vokalist, men som ble hjemmeværende fordi ektemannen hennes avskar henne fra en musikalsk karriere. Frusciantes far var en advokat og spilte piano. Frusciante har italienske røtter gjennom farens familie. Da foreldrene skilte seg flyttet Frusciante og moren til Santa Monica i California. Han ble i ung alder svært interessert i musikk, og har uttalt at stefaren var den første som introduserte ham for musikk. Da han var elleve år begynte Frusciante å studere gitarister som blant annet Jeff Beck, Jimmy Page og Jimi Hendrix, alle gitarister han var stor fan av, spesielt sistnevnte. Frusciante spilte opptil 15 timer hver dag, og lærte seg fort hele den heksatone skalaen. Senere begynte han å lytte til Frank Zappa, en artist han også kom til å studerte i flere timer hver dag. Frusciante har i ettertid uttalt at han hadde sett for seg et musikalsk liv i et «Frank Zappa-band».
Tokamak
Design
Nettoresultatet er at partiklene vil spiralisere rundt en senterlinje i torusen. I praksis oppstår det alltid ustabiliteter i plasmaet som fører til lekkasje av ioner og energi. En av utfordringene i nåværende eksperimentreaktorer er å studere hvordan feltene kan korrigeres for å minimalisere disse tapene.
John Frusciante
1970-1988: Tidlig liv
Han sluttet på high school da han var 16 år. Med godkjennelse fra sine foreldre dro han til Los Angeles for å jobbe med karrieren sin som musiker. Det var der han oppdaget og ble fan av Red Hot Chili Peppers, som han ble introdusert for av sin gitarlærer. I 1986 begynte han på Guitar Institute of Technology som var en høyt respektert skole, men han sluttet også der nokså fort. Under denne perioden begynte Frusciante å bruke marihuana og kokain, som senere utviklet seg til et stort helseproblem.
1988-1994: Red Hot Chili Peppers
Frusciante ble i Los Angeles fan av bandet og den daværende gitaristen i Red Hot Chili Peppers, Hillel Slovak. De to ble fort venner, og sammen med blant annet trommeslager D.H. Peligro begynte de å spille sammen. Av og til inviterte Slovak bassisten i Red Hot Chili Peppers, Flea. Frusciante og Flea utviklet et musikalsk bånd sammen, og ble nære venner. Frusciante gav også opp tanken om å spille i et «Frank Zappa-band», ettersom han ikke kunne «få seg damer og bruke narkotika». Frusciante, som hadde et eget tilnærmet forhold til The Chili Peppers, snakket sammen med Hillel om bandets lydbilde:
Da Slovak døde av en heroinoverdose i 1988, forlot trommeslageren i Red Hot Chili Peppers, Jack Irons, bandet, ettersom han ikke klarte å komme over tapet. Bandet trengte derfor en ny gitarist og trommeslager. Flea inviterte da Frusciante på audition for eventuelt å erstatte Slovak. I samme audition møtte også trommeslageren Chad Smith opp. Han kom til å bli et nytt, langvarig medlem i gruppen. Bandet godtok også Frusciante som nye gitarist.
Frusciante, som kun var 18, var svært ukjent med den spesielle funksjangeren til Red Hot Chili Peppers. Han uttalte; «Jeg var egentlig ikke en funkspiller før jeg begynte å spille i bandet. Jeg lærte alt jeg trengte å vite av å studere Slovaks gitarstil, og tok alt derfra». Det nye bandet begynte å spille inn sitt første album, Mother's Milk. Frusciante fokuserte på å etterligne Slovaks stil, heller enn å bruke sin egen personlige stil. Det resulterte i mye bråk med produsenten, Michael Beinhorn, som ville at Frusciante skulle spille en form for ukarakteristisk heavy metal stil. Frusciante gav seg ettersom Beinhorn hadde større kunnskap om musikk og studio. Albumet ble uansett godt mottatt, og fikk større anerkjennelse enn med bandets tidligere medlemmer.