cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alpene
Historie
Parallelt med de politiske endringene fra 1800 til i dag skjedde det gjennomgripende økonomiske omveltninger: Nedgangen i det alpine landbruket begynte med økende konkurranse fra lavlandet. Arbeidskraft ble gradvis dyrere og produktprisene sank, slik at de tradisjonelle, arbeidsintensive næringsgrenene i Alpene ble ulønnsomme. Gjennom utbyggingen av passveier ble transporten gjennom Alpene mer og mer overtatt av utenomalpine aktører. Samtidig endret europeernes oppfatning av Alpene seg: Fra å være et avskrekkende villnis (montes horribiles – «de fryktelige fjellene») ble Alpene i økende grad romantisiert. Perioden som er kjent som belle epoque («den skjønne epoke», ca. 1880–1914) var resultatet av denne første blomstringstiden for alpeturismen. Utover slutten av 1900-tallet flatet imidlertid også veksten i turistnæringa ut. I dag er Alpene delt i avfolkningsområder i store deler av spesielt de sydlige Vest-Alpene, der næringslivet har stagnert og til dels brutt sammen, og områder med moderne infrastrukturer hovedsakelig i Øst-Alpene, der servicenæringer dominerer og befolkningen fortsetter å vokse.
Språk i Alpene
I Alpene møtes utbredelsesområdene for de tre store europeiske språkgruppene.
Bosetning
Mens befolkningstallet i de sju landene med andel i Alpene har økt med 105 % fra 1870 til 1990, har Alpenes befolkning bare vokst fra ca. 7 til om lag 11 millioner mennesker (57 %). Denne befolkningen fordeler seg på følgende måte over de ulike høyderegionene:
I seks områder har bosetningen nådd 2000 moh.:
Spesifikk absorpsjonsrate
Spesifikk absorpsjonsrate (SAR), ofte omtalt som stråleverdi, er et måletall for hvor mye energi som absorberes av biologisk vev per tid per masse. Det er definert som watt per kilogram masse (W/kg), og måler absorpsjon av stråling i frekvensspekteret 100 kHz–10 GHz. Stråleverdi brukes mest om stråling fra mobiltelefoner.
Alpene
Bosetning
De tradisjonelle bosetningsformene har vært veldig forskjellige i de germanske og de romanske delene av Alpene. I de førstnevnte var bosetningen stort sett spredd, og bestod av enkeltstående gårder eller små gårdsklynger og grender. Egentlige landsbyer var nokså sjeldne, og vokste ofte rundt kommunens kirke, men kom i så fall i tillegg til enkeltgårdene. Byer oppstod bare ved spesielt viktige steder (kryss mellom handelsveier, fyrstelige residenser, passfotsteder). I den romanske kulturkretsen var bosetningene vanligvis tettere og mer konsentrert, gjerne som småbyer med steinhus og trange smyg. Det er mange unntak fra denne grove regelen, og mellom- og overgangsformer mellom de to ytterpunktene forekommer. Forskjellene mellom regionene har også blitt betydelig mindre i dagens tettsteder. Rundt regnet en fjerdedel av alpebefolkningen lever i byer.
Bosetningsstedene kan også grupperes etter noen foretrukne landskapsformer: Felles for de valgte beliggenhetene er at befolkningen i Alpene unngikk farlige steder og foretrakk tørre beliggenheter. Derfor ble også sydeksponerte (og i mindre grad vesteksponerte) beliggenheter foretrukket fremfor steder som vendte mot nord eller øst. Rasfarlige plasser ble unngått, og skoger ovenfor bosetningene ble vernet som beskyttelse mot snøras. Disse bosetningsmønstrene ble først gitt opp i andre halvdel av 1900-tallet. Myndighetene stoler nå ofte i stor grad (kanskje for stor grad) på bygningstekniske tiltak og tillater bygging i dalbunnene og tidligere rasområder.
Næringsliv i Alpene
Den tradisjonelt viktigste næringsgrenen i Alpene var landbruk (se eget avsnitt under). I løpet av 1900-tallet har mange steder turismen tatt over som den dominerende næringen (se eget avsnitt under). Andre næringer har fått noe mindre oppmerksomhet, men har vært og er av delvis stor betydning, i det minste lokalt:
Landbruk
Siden den tidligere middelalderen har landbruk preget Alpene helt opp til den alpine vegetasjonssonen, dvs. frem til snøgrensa. Alpenes landskapsbilde er derfor et resultat ikke minst av landbruket inkludert seterbruket. Landbruksformene har variert sterkt regionalt, avhengig av de naturlige forholdene, men også av kulturkretsene. Det tradisjonelle landbruket i Alpene var veldig arbeidsintensiv. Dette utgjorde opprinnelig ingen ulempe, siden arbeidskraft var billig i forhold til produkter og transport. Da de generelle økonomiske rammevilkårene endret seg utover 1800- og 1900-tallet, ved at prisen på arbeidskraft steg og produkt- og transportkostnader sank, kom Alpenes landbruk i en alvorlig krise. Mange av de tradisjonelle driftsformene er ikke bedriftsøkonomisk lønnsomme under dagens konkurransesituasjon. Noen driftsformer har derfor så godt som forsvunnet, mens andre har blitt forsøkt modernisert. De ulike driftsformene i Alpenes landbruk kan grovt klassifiseres slik:
Det fantes flere fellestrekket for det tradisjonelle alpine landbruket (uansett driftsform): Alle fire særtrekkene har enten blitt svekket eller gått tapt i løpet av de siste hundre år.
Turisme
Alpene er ett av jordens mest besøkte områder: Med over 100 millioner overnattingsreiser – og nærmere en halv milliard gjestedøgn per år – går på verdensbasis om lag hver femte til tiende feriereise til Alpene. Dette forklarer også at turismen i dag er Alpenes viktigste næringsgren. Spesielt Øst-Alpene og Sveits har et velutbygd nett med stier og fjellhytter for sommerturister. Vinterturismen er det lagt til rette for med minst 20 000 kilometer alpine skiløyper, som til sammen utgjør rundt én prosent av Alpenes areal. Ved siden av «vanlig» sommer- og vinterturisme finner man også byturisme, kuropphold, gårds- (eller seter-)ferie m.m. Turismen er imidlertid veldig ujevnt fordelt. Mesteparten av overnattingene skjer i bare 20 % av kommunene, mens 40 % praktisk talt ikke har turisme i det hele tatt.
Alpene ble oppdaget som reisemål av Europas overklasse mot slutten av 1700-tallet. Den første blomstringstiden av alpinismen var på slutten av 1800-tallet. Turismen bestod den gang i at rike utlendinger (fremfor alt fra Storbritannia og Tyskland) besteg fjelltopper med lokale guider og bærere. Mot 1880 var alle de større fjelltoppene i Alpene besteget. Alpeforeninger hadde begynt å bygge opp en turistisk infrastruktur med stier og betjente og ubetjente fjellhytter. De følgende tiårene (Belle Epoque-perioden) frem til første verdenskrig var kjennetegnet ved at antallet alpeturister økte kraftig og ved bygningen av overdådige palasthoteller, tannhjul- og smalsportog. I mellomkrigstiden var turismens omfang vesentlig beskjednere, selv om også vinterturismen begynte å gjøre seg gjeldende. De første skiheisene ble bygget rundt 1927/28.
Masseturismen begynte for alvor etter andre verdenskrig, som siden 1960-tallet også omfatter vinterturismen. Turismusstedene opplevde en enorm byggeboom, som med sin ensformede storbyarkitektur ikke sjelden ødela landsbyenes opprinnelige sjarm. Også masseturismens negative miljøkonsekvenser ble etter hvert åpenbare (luft-, vann- og støyforurensning, erosjon langs stier og løyper, nedbygging av kultur- og naturlandskapet). Siden 1980-tallet har alpeforeningene derfor gått bort fra en ytterligere utbygging av infrastrukturen og konsentrerer seg nå om vedlikehold av hytter og veinettet. Også utbyggingen i dalene har blitt forsøkt begrenset i mange områder.
Veksten i alpeturismen stoppet opp i midten av 1980-tallet. Samtidig begynte de tradisjonelle ferieaktivitenene (turgåing på sommeren, alpinski på preparerte løyper på vinteren) å miste oppslutning til fordel for trendsportarter (trekking, konkurranse- og ekstremklatring, terrengsykling, snøbrett, rafting, paragliding, basehopping, brettseiling, tennis, golf, bungee-jumping osv.). Dette har skapt problemer for en del turismesentre – for det første fordi stedenes infrastruktur ofte var tilrettelagt for å tilfredsstille andre behov. For det andre minker noen trendsportarter turistenes forståelse for de lokale alpine problemene, ved at Alpene reduseres til en ren kulisse for aktivitene. Samtidig berører flere trendsportarter de siste uberørte områdene, noe som også skaper problemer for dyrelivet.
Transport
Alpene er et av Europas viktigste transittområder. I romertiden var Alpene ikke mye mer enn akkurat det: et område som man bygget veier gjennom, men som man ellers ikke oppholdt seg i lenger enn nødvendig. Flere rester etter romerveier over viktige fjellpass vitner fremdeles om denne perioden (Tenda-, Montgenèvre-, lille St. Bernhards-, Settimo-, Julier-, Reschen-, Brenner- og Radstädter Tauern-passet). I den tidlige middelalderen lå Alpene mellom de tyske og de italienske delene av Det tysk-romerske rike. Den vanligste ruten som keiserne valgte, f.eks. på vei til og fra kroningen i Roma, gikk via Brennerpasset. Brennerpasset var også det alpepasset som hadde størst betydning for handelen: Rundt 1500 ble det årlig transportert 4500 tonn varer over Brennerpasset, 25 ganger mer enn f.eks. over Gotthardpasset.
I dag er ikke betydningen av alpetransitten blitt mindre. Ikke minst gjennom EUs indre marked har transporten gjennom Alpene opplevd en jevn økning. Noen av de viktigste passveiene har blitt erstattet av jernbane- og/eller veitunneler (først ute var Mont Cenis-tunnelen i 1871, Gotthard- og Tendatunnelen i 1882). Nesten halvparten av trafikkmengden over Alpenes hovedkam er transitt, dvs. ikke transport til eller fra Alpene, men transport gjennom Alpene. Tabellen gir en oversikt over de viktigste fjellovergangene, sortert fra sydvest til nordøst etter plasseringen på Alpenes hovedkam:
Målt i forhold til Alpenes totale trafikkmengde, utgjør transitten rundt 10 %, eller 20 % for tungtransportens vedkommende, resten er lokaltrafikk eller transport til og fra Alpene. Til gjengjeld er transittrafikken konsentrert på et fåtall strekninger (Brenner, Gotthard, Simplon), som derfor er ekstremt belastet gjennom luftforurensning (jf. trusler mot Alpene).
Kultur og tradisjoner
Det har aldri vært en felles kultur i Alpene. Alpene har alltid hørt til ulike kulturkretser (eller språkregioner), og kulturen var gjerne likere i de alpine og utenomalpine områdene av samme kulturkrets enn mellom ulike alpine områder. Den «alpine kulturen» som har blitt markedsført av turismeindustrien, har sitt opphav i virkelige lokale tradisjoner, men har blitt generalisert og ofte grovt karikert eller forenklet for markedsføringens skyld. Mange av tradisjonene som oppfattes som arketypisk alpine (f.eks. lærbukser, alpehorn, tirolerhatt, marsjmusikk), har egentlig hatt svært begrensede geografiske utbredelser (Sveits' urkantoner, Tirol, Bayern) og/eller liten faktisk betydning.
Likevel vil man finne en del fellestrekk i de alpine kulturene på grunn av det harde naturmiljøet, som krevde en del kulturelle tilpasninger som delvis viser forbausende paralleltrekk. Eksempler er verktøytyper, måter å tørke fjellslåttenes høy på, avtalene som regulerer bruk av fjellbeiter, dugnadsarbeid for å hindre erosjonsskader og lignende. Interessant nok finner man også en del felles sagnmotiver: Eksempler er sagn om frodige fjellbeiter som på grunn av befolkningens hovmod ble forvandlet til isørken (muligens bearbeidelser av den lille istiden!), og sagn om dverger eller underjordiske som røpet ystingens hemmelighet. Et ytterlige fellestrekk er en tendens til konservatisme, dvs. at alpebefolkningen ofte er mer skeptisk til kulturelle endringer. Dette har på den andre siden også medført at mange tradisjoner som har gått tapt ellers, har overlevd i Alpene. Eksempler på dette er de mangfoldige og ofte særpregede karnevalstradisjonene som finnes i mange alpelandsbyer (spesielt i Sveits og Tirol), men også religiøse, yrkes- og årstidsrelaterte tradisjoner (bufardagen m.m.).
Generelt overveier derimot forskjellene mellom kulturkretsene. Den germanske og den romanske språkregionen har nokså ulike tradisjoner når det gjelder bosetningsmønstre (grender vs. småbyer), landbruksformer (eng/seter-drift vs. åker/seter-drift), arverett (odelsrett vs. deling) osv. Grensen mellom de ulike tradisjonene er imidlertid ikke alltid skarpe, og trenger heller ikke å være helt sammenfallende med språkgrensene.
Trusler mot Alpene
Gjennom de politiske og økonomiske omveltningene som Alpene har opplevd gjennom de siste 100–200 år (jf. historie), har Alpene på flere måter blitt til et problemområde. Problemene oppstår på minst tre områder: økonomisk, økologisk og kulturelt. De ulike regionstypene i Alpene strever imidlertid med veldig forskjellige problemer:
Problemene kan sammenfattes slik (regionstypene forkortes med forbokstavene, U står for ubebodd):
At Alpene altså utgjør en såkalt struktursvak region, er imidlertid ingen nødvendighet, og er i et historisk perspektiv til og med et nokså nytt fenomen: Fra bronsealderen og frem til det 19. århundre utgjorde Alpene en viktig næringsregion i Europas økonomi. Grunnene til at dette har endret seg, ligger på flere plan: De utbredte lokale selvstyrte organisasjonsformene ble stort sett opphevet under absolutismen; dagens statsgrenser er kunstige og degraderer alperegionene til periferien i hver sin stat; mange lokale næringer (gruvedrift, passtransport, håndverk osv.) brøt sammen på 1800- og 1900-tallet eller ble overtatt av aktører utenfor Alpene; endringene i de globale næringsstrukturene gjorde arbeidskraft dyrere og produkter billigere; den lille istiden rammet Alpenes landbruk ytterlig.
Alpene kunne være et foregangsområde for bærekraftige bruksformer. Overbruk eller feil bruk av naturressurser fører også andre steder til utarming (f.eks. gjennom forsterket erosjon), men i Alpene blir konsekvensene av slike misgrep synlige i løpet av én eller få generasjoner på grunn av fjellkjedens høye og sprangvise dynamikk (se over). Dette har ført til Alpenes mangfold av bærekraftige og lokalt tilpassede bruksformer, og til at allmenningens tragedie ble unngått i de fleste alpine samfunn. Behovet for økologisk reproduksjon (se over), som har spilt en sentral rolle i Alpenes landbruk, er også til stede i andre områder, om enn ikke like tydelige som i Alpene. På grunn av arbeidsintensiviteten har reproduksjonstiltak blitt nedprioritert i Alpene i de siste tiårene. Utfordringen ligger i å skape rammebetingelser som igjen gjør det lønnsomt å utføre disse nødvendige arbeidene.
Alpepolitikk
Alpene har i Alpekonvensjonen fått sitt eget politiske, overnasjonale samarbeidsorgan. Annethvert år møtes medlemslandenes miljøministere på Alpekonferansen, der de kan vedta bindende protokoller for å styrke en bærekraftig utvikling i Alpene. Alpekonvensjonens målsetting er ikke ren naturvern (å gjøre om Alpene til et stort naturhistorisk museum), men en integrert økonomisk-sosialpolitisk-regionalpolitisk-økologisk tilnærming med styrking av bærekraftige næringsgrener og infrastrukturer.
Alpekonvensjonen ble vedtatt i 1989, undertegnet i 1991 og etterpå ratifisert av alpelandene og EU. Forløperne for Alpekonvensjonen var Alpevernkommisjonen CIPRA (grunnlagt 1952) og de tre regionale samarbeidsorganene Arge Alp (rundt Brenneraksen), Arge Alp-Adria (østlige Øst-Alpene og tilgrensende områder) og COTRAO (i Vest-Alpene; alle grunnlagt på 1970-tallet). Før dette var «alpepolitikk» et rent nasjonalt anliggende, noe som gjorde det umulig å ta tak i grenseoverskridende problemer (trafikk, forurensning, turisme m.m.). Samtidig utgjorde Alpene periferien i alle de større alpelandene (spesielt Frankrike, Italia og Tyskland), slik at alpepolitikk ikke var noe prioritert politisk område på de nasjonale planene heller. Alpekonvensjonen er et forsøk på å endre denne situasjonen.
Navnet
Alpenes navn (slovensk Alpe; tysk Alpen; fransk, ladinsk og latin Alpes; italiensk Alpi; friulisk, oksitansk og retoromansk Alps; frankoprovençalsk Arpes; bairisk Oipm) går tilbake på en indoeuropeisk eller muligens førindoeuropeisk ordrot *alp, som sannsynligvis betød «fjellbeite». Opprinnelig betegnet navnet altså ikke fjellkjeden som helhet. Betydningsforskyvningen skjedde gradvis, sannsynligvis i nyere tid (etter middelalderen). På alemannisk brukes ordet Alpen fremdeles i begge betydningene, dvs. kan betegne både setre og fjellkjedene.
Teorien om at Alpene er beslektet med den indoeuropeiske roten *albhos = «hvit» (kanskje på grunn av de snødekte fjelltoppene), må sannsynlivis betraktes som en folkeetymologi. Den har i hvert fall ikke funnet noen støtte fra lingvistisk hold.
Tjørvåg
Tjørvåg er et tettsted som ligger på Gurskøya i Herøy kommune på Sunnmøre i Møre og Romsdal.
Tjørvåg var tidligere hjemhavn for en stor stor flåte selfangstskip: 17 ishavsskuter var hjemmehørende i Tjørvåg mellom 1905 og 1970. I dag ligger det en selforedlingsbedrift i bygda. En tidligere hjørnestensbedrift i bygda var Smedvik Mek. Verkstad.
The Devil’s Pass Key
The Devil's Pass Key er en amerikansk drama-stumfilm fra 1920, regissert av Erich von Stroheim. Manus er basert på en novelle av Olga de Meyer.
Filmen er antatt tapt.
Den ble vist i Norge under tittelen Tre kvinder.
Handling
Kona til en amerikansk dramatiker i Paris blir fanget i en amerikansk offisers forførende planer. Men hennes hengivenhet til ektemannen sin overbeviser etter hvert offiseren om å forsøke å frigjøre henne fra sladderen og skandalene som har oppstått i kjølvannet av dette.
Truls Glesne
Truls Glesne (født 8. april 1916, død 28. august 1971) var en norsk embetsmann, utdannet sosialøkonom ved Universitetet i Oslo i 1940. Glesne ble i 1948 ansatt i Handelsdepartementet som konsulent, og ble med over til Finansdepartementet etter tilbakeflyttingen av planleggingsapparatet – som byråsjef i Økonomiavdelingen fra 1952.
Han ble ekspedisjonssjef samme sted i 1958. Fra 1960 til 1971 var Glesne ekspedisjonssjef i Finansavdelingen i Finansdepartementet, og arbeidet da med statsbudsjettet. Fra 1967 til 1969 fungerte han som finansråd.
Hans Beck
Hans Arnold Beck (født 25. april 1911 på Kongsberg, død 10. april 1996 i Oslo) var en norsk skihopper.
Han fikk sølv i stor bakke under OL 1932 i Lake Placid.
Fylkesvei 517 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 517 i de følgende fylkene:
Jan Hendrik Parmann
Jan Hendrik Parmann (født 8. juni 1971) er en norsk idrettsleder, som har vært president for Norges Basketballforbund (NBBF) siden 2014. Han er bosatt i Bergen.
Han ble valgt til leder i Hordaland Basketballkrets i 2004. I 2009 ble flere av NBBFs kretser på Vestlandet slått sammen NBBF Region Vest, og Parmann ble leder for den nye regionen. I 2010 ble han visepresident i NBBF.
Alyson Michalka
Alyson Renae Michalka (født 25. mars 1989) er en amerikansk skuespiller og sanger. Hun er med i bandet 78violet med sin søster Amanda Joy Michalka, bedre kjent som AJ Michalka. Hun debuterte på skjermen i Disney Channel-serien Phil fra fremtiden. Hun har siden den gang spilt i flere filmer, blant annet ungdomsfilmen Bandslam, hvor hun spilte mot Vanessa Hudgens. Aly Michalka skal fra høsten 2010 spille en sentral rolle i den amerikanske drama-komedien Hellcats.
Filmografi
2010 – easy A
ISSF 25 meter standardpistol
25 m standardpistol, også kjent som ISSF finpistol, er et internasjonalt skyteprogram som i Norge arrangeres av Norges Skytterforbund. Finpistol omfatter pistoler 5,6 mm (kaliber .22), og må kunne ta minst 5 skudd, 6 skudd hvis den skal brukes fullt ut til feltskyting.
Fylkesvei 506 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 506 i de følgende fylkene:
Røssvoll kirke
Røssvoll kirke, også kalt Anne Marie-kirken, er en åttekantet langkirke i Rana kommune på Helgeland i Nordland fylke. Kirken ligger i bygda Røssvoll, 13.8 km nordøst for Mo i Rana. Kirken ble innviet den 27. juni 1953.
Kirken har adresse i Røvassdalveien 4 på Skonseng. Før åpningen av parsellen Reinforsheitunnelen den 27. september 2018, lå kirken ved Fv353 og E6.
Byggverket ble oppført i 1952, er i tre og har 250 plasser. Arkitektene var Andreas Wiel Nygaard (1903–1982) og Thorstein Andreas Schyberg (1899–1976).
Kirken er underlagt Røssvoll menighet i Indre Helgeland prosti i Sør-Hålogaland bispedømme.
Kirken var i 1953 underlagt Mo prestegjeld. Ved reformen den 24. april 1964 ble den, sammen med Nevernes kapell, underlagt Nord-Rana prestegjeld. Prestegjeldet ble faset ut i 2004 i forbindelse med omstruktureringene i Den norske kirke.
Mo og Nord-Rana prestegjeld
Ved innvielsen i 1953 var Røssvoll kirke underlagt Mo prestegjeld. Den 1. januar 1964 ble Nord-Rana kommune, Mo bykommune og deler av Sør-Rana og Nesna lagt til den nye storkommunen Rana, som hadde et raskt økende folketall på 22 500. De store avstandene og det høye folketallet gjorde det også nødvendig å tredele prestegjeldet i 1964.
Den 24. april 1964 ble Røssvoll kirke, sammen med Nevernes kapelldistrikt, knyttet til Nord-Rana prestegjeld. Prestegjeldet fikk i 1977 sin hovedkirke på Ytteren, mens presteboligen ble liggende på Selfors. Prestegjeldet ble faset ut i 2004 i forbindelse med omstruktureringene i Den norske kirke.
Nevernes sogn og menighet
Nevernes sogn og menighet har eksistert siden 1893, og ble opprettet innenfor det daværende Mo prestegjeld. Mo prestegjeld ble opprettet i 1843, og tilsvarte i geografisk henseende det tidligere Mo herred fra 1838. Prestegjeldet bestod igjen av Nord-Rana kirkesogn og Sør-Rana kirkesogn; sistnevnte ble i 1839 utskilt som Hemnes herred.
Nord-Rana kirkesogn har senere blitt delt opp i flere sogn og menigheter, etter hvert som nye kirker ble bygd. Nevernes sogn er underlagt Indre Helgeland prosti, som omfatter kommunene Grane, Hattfjelldal, Hemnes, Rana og Vefsn. Prostiet er igjen underlagt Sør-Hålogaland bispedømme.
Røssvoll kirke eies av Nevernes menighet.
«Vollen til fjellet Røffa»
Røssvoll er skrevet «Roffsuoldt» i 1612, og «Roffsuoldtt» i 1620. Gardshistorikeren Anders Frøholm (1922–2006) setter første ledd i sammenheng med dialektordet ruff, røff som betyr «en bratt fjellskrent eller hammer». Han setter det også i sammenheng med det lokale fjellnavnet Røffa.
I bind XVI, Nordlands Amt (1905), i bokverket Norske Gaardnavne av stedsnavngranskeren Oluf Rygh (1833–1899) er første ledd tolket som det urnordiske mannsnavnet Refr. Jmf «Reffsvold» (1614).
Gravplass og kirkeklokke
Historien til kirken begynte i 1930 da det ble anlagt en gravplass på Røssvoll. En kirkeklokke ble anskaffet ved bevilgninger fra Nord-Rana kommune, og bidrag fra Skonseng Ungdomslag og Skonseng Kvinneforening. Klokken skulle være så stor at den senere kunne brukes i en kirke. Klokken befinner seg i dag i tårnet på Røssvoll kirke.
Olsok 1930
Klokken ble altså montert 29. juli 1930. Olsok er feiringen av Olav den helliges dødsdag.
Ære være Gud i det høyeste og fred på Jorden. I mennesker Guds velbehag.
Ære være Gud i det høyeste (Gloria in Excelsis Deo) er en av de viktigste liturgiske lovsanger i flere kristne kirker.
Innsamlingsaksjoner og byggekomité
I 1943 foreslo Elias Dreyer Nilsen (1895–1992) fra Storrødvann å sette i gang en ny pengeinnsamling til kirken. Kristen E. Rødvann og lærer Per Dahlberg ga Martin Nilsen Røssvoll fullmakt til å igangsette innsamlingen. Heller ikke dette innsamlede beløpet er kjent.
Gullvik var fergemann på Langvatnet, og fikk i oppgave å forsøke å samle inn penger i Langvassgrenda. Det var ikke enkelt, siden de fleste i Langvassgrenda tilhørte Frikirken.
Den 30. desember 1945 ble det avholdt en kirkebasar på Skonseng. Formannen i kirkekomitéen henvendte seg til banksjef Sigurd Anton Marstein (1900–1988), som da var i menighetsrådet, om mulige offentlige fond som kunne bidra til kirkebygg. Marstein sendte spørsmålet videre til biskopen.
Det kom et brev fra biskopen den 9. februar 1946 hvor han ba om flere opplysninger.
Røssvoll fikk en av kirkene som den tyske professor Ewald Bosse (1880–1956) hadde gitt til Hålogaland bispedømme. Den andre kirken lå i Digermulen i Lofoten. Nord-Rana herredstyre valgte så en byggekomité med Albert Skogmo som formann. De øvrige medlemmene i komitéen var Olea Henningsen, Lars Rufsvoll, Gjert Strandjord og Per Dahlberg.
Byggingen
Grunnmuren stod ferdig høsten 1951 ved doning. Byggmesteren G. Syvertsen stod for oppføringen av kirken. Det elektriske ble utført av Sjursen. Malingen ble gjort av Egil Jakobsen.
Arkitektene var Andreas Wiel Nygaard (1903–1982) og Thorstein Andreas Schyberg (1899–1976). Arkitektfirmaet Nygaard og Schyberg hadde sitt sete i Bodø. Firmaet tegnet også Øvre Saltdal kirke (1938) og Digermulen kirke i Austre Vågan (1951) i Lofoten.
Professor Bosse ga en pengegave på kroner 31 419,13 til kirken. Han ga også mye annet: Prekestol, altertavle, utskåret ramme rundt altertavlen, to forgylte lysestaker til alteret, døpefont, kirkeharmonien, døpefat, alterkalk, desk og særkalker, to lysestaker i sølv, to kirkeengler og en lysekrone. De to kirkeenglene er meget gamle, sannsynligvis fra 600-tallet.
Mo Sparebank ga penger til en lysinstallasjon. Hanne Smith Meyer Rimer (1917–2012) og Sverre Meyer (1907–2004) ga penger til 350 meter flettverk, gjerde og kirkeport av smijern.
Det ble også gitt mange gaver, fra folk både i og utenfor bygda. Og i årenes løp har mange gitt ved basarer, utlodninger og ved gratis arbeid.
Kirken kalles også Anne Marie kirken, fordi professor Bosse dedikerte kirkebygget til sin mor, Anne Marie Bosse  (1834–1894). Det henger et maleri av henne i Røssvoll kirke.
Innvielsen
Røssvoll kirke ble innviet den 28. juni 1953 av biskop Wollert Krohn-Hansen (1899–1973). Tilstede var også prost Hans Våge Gjeitanger (1902–1990) fra Hemnes, sogneprest Sigurd Myhra fra Vefsn, sogneprest Våge fra Mo, hjelpeprest Karl Arthur Syverstad fra Vefsn og stiftskapellan Iversen fra Mo.
Etter vigselen var det høymesse med nattverd. Prekenen ble holdt av prost Gjeitanger. Selfors Mannskor deltok.
Lone Star
Lone Star er en by Morris County, Texas, USA. Den har en areal på 5,2 km² og 1581 innbyggere ved folketellingen i 2010.
Nathilde Overrein Rapp
Nathilde Overrein Rapp (født 10. juni 1969) er en norsk regissør med blant annet utdanning fra filmskolen i Łódź, Polen. Hun vant pris for avgangsfilmen Tidewater på Kortfilmfestivalen i Grimstad. Hun bor og jobber i London.
Genuchinus
Genuchinus er en gruppe (slekt) av biller som hører til underfamilien gullbasser (Cetoniinae) i den artsrike gruppen Scarabaeoidea.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Amerika, fra det sørlige USA sørover.
Madame Tussauds
Madame Tussauds er et vokskabinet i London, England, med filialer i Amsterdam, Berlin, Hongkong, Las Vegas, New York, Shanghai og Washington, DC. Siste skudd på stammen er den nye filialen i Hollywood som åpnet 26. juli 2009.
Fylkesvei 507 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 507 i de følgende fylkene:
Madame Tussauds
Grunnleggeren, Madame Tussaud, het Marie Tussaud, og var født den 1. desember 1761 i en tyskspråklig familie i Strasbourg. Hun var datter av soldaten Joseph Grosholtz.
Fylkesvei 527 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 527 i de følgende fylkene:
El Tigre
El Tigre er en by i Venezuela. Innbyggertallet er på cirka 150 011 mennesker.
Petsjorabukta
Petsjorabukta (russisk: Печорская губа) er ei stor bukt i Petsjorahavet i den sørøstlige delen av Barentshavet, i det autonome området Nenetsk i Russland.
Lengden er 100 km og bredden fra 40 til 120 km. Bukta er grunn, med dybder på opp til 6 meter. I den sørvestlige delen av bukta ligger munningen til den store elva Petsjora. Bukta er tilfrosset fra oktober til juni.
I bukta drives fangst av hvithval og sel, og fiske etter torsk og andre arktiske fiskeslag.
Ytteren kirke
Kirkebygget har siden 1977 vært eid av den norske kirke, og er den yngste av kirkene innenfor det tidligere Nord-Rana prestegjeld. Den er en av seks kirker som brukes av Nord-Rana menighet i Indre Helgeland prosti i Sør-Hålogaland bispedømme.
Byggverket har 460 plasser.
Altertavlen viser «Juleevangeliet», «Korsfestelsen og nattverden» og «Såmannslikn» og ble malt av Titti Hovig i 1983 i modernistisk stil. Prekestolen og døpefonten er av tre, og fra 1977 i moderne stil. Orgelet med 22 stemmer er fra 1978.
Begivenheter i kirken
Den 8. august 2013 ble det avholdt en samisk konfirmasjon i kirken, i regi av sørsamisk menighet.
Den 27. oktober 2013 ble det avholdt en konsert i kirken av Alexander Rybakk i samarbeid med Prima Musikkskole fra Langneset i Mo i Rana. De fremførte Great Balls of Fire av Otis Blackwell og Jack Hammer, What are words av Chris Medina, såvel som Rybaks egenkomponerte Fairytale.
Livingston FC
Livingston Football Club er en skotsk fotballklubb som holder til i Livingston. Klubbens hjemmebane er Almondvale Stadium.
Historie
Klubben ble opprinnelig stiftet som Ferranti Thistle FC i 1943. Klubben skiftet navn til Meadowbank Thistle FC og flyttet til Meadowbank Stadium i Edinburgh da de ble valgt inn i den skotske ligaen i 1974. I 1995 flyttet klubben til Livingston og tok navnet Livingston FC.
Ferranti Thistle spilte i amatørligaen East of Scotland League. Meadowbank Thistle gjorde seg ikke spesielt bemerket i den profesjonelle ligaen, selv om de ble nummer 2 i nest høyeste divisjon i 1988. I 1995 ble de nest sist i Division Two (nivå 3), og begynte livet som Livingston FC i laveste profesjonelle divisjon.
Etter flyttingen til Livingston gikk det imidlertid langt bedre. Klubben vant Division Three i 1996, og i 1999 vant de Division Two. Med seieren i Division One i 2001 var de for første gang klare for øverste divisjon. Der debuterte de med et brak, med 3.-plass i sin første sesong. I 2004 vant Livingston sitt første mesterskap, med 2-0 over Hibernian i ligacupfinalen. Samme året nådde de semifinalen i den skotske FA-cupen.
Etter dette snudde lykken seg noe for klubben. Klubben ble satt under administrasjon for økonomiske problemer en periode, og våren 2006 ble de sist i Premier League.
Ny Tid (Oslo)
Ny Tid var en ukeavis som ble etablert av dagsavisa Friheten i 1954 som dennes landsutgave.
Friheten som ble utgitt av og var partiorgan for Norges Kommunistiske Parti, var i 1954 sammen med Nordland Arbeiderblad i Narvik den eneste gjenværende NKP-avisa. Friheten var med sine 20 000 i daglig opplag i realiteten partiets riksavis, med den følge at en måtte holde seg med en dyr landsomfattende distribusjon.
I 1954 vedtok partiets landsstyre å etablere en ny ukeavis spesielt beregnet på de områdene av landet som ikke ble dekket av Friheten. Dette skulle skje ved at en av Frihetens utgaver fikk lokalstoff på forsiden samt to sider inne i avisa. Prosjektet ble startet i september 1954 under navnet Ny Tid.
I 1958 ble også Nordland Arbeiderblad lagt ned, og Friheten og Ny Tid var tilbake som eneste partiorgan for NKP.
Partiets stadige fall i oppslutning gikk også ut over Frihetens størrelse og økonomi, og i april 1967 ble avisen lagt om fra dagsavis til ukeavis. Samtidig ble Ny Tid lagt ned.
Hasundgot Idrettslag
Hasundgot Idrettslag (stiftet i 1976) er et idrettslag fra Hasund og Sundgot i Ulstein kommune i Møre og Romsdal. Hjemmebanen, Hasundgot Stadion, ligger mellom Sundgotmarka og Gjerdsbakkane. Klubben har naboklubber som IL Hødd, Haddal IL og Flø IL. I 2010 kom Hasundgot G16 på 2.-plass i kretsmesterskapet for 7-er-fotball.
Pantone
Pantone LLC er et firma basert i Carlstadt, New Jersey, USA som er særlig kjent for sitt fargereferansesystem Pantone Matching System (PMS). De gir ut en vifteformet katalog som brukes i trykkerier og av grafiske designere. Katalogen inneholder trykte prøver av 1114 farger, sammen med oppskrifter på hvordan trykkeriet kan blande seg fram til de tilsvarende trykkfargene ut fra 15 utgangsfarger. Firmaet tilvirker også fargestoffer for industrien, både til bruk i trykkfarger, maling, tekstiler og plast. Firmaet ble etablert i 1962.
Pantone Matching System benyttes ofte for å fastsette offisielle referanser for fargene i flagg.
Eksterne lenker
Pantone Pantone Matching System Цветовая модель Пантон Pantone Matching System Pantone Matching System
Fylkesvei 528 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 528 i de følgende fylkene:
Høy på pæra
Høy på pæra (orig. Keeping Up Appearances) er en britisk situasjonskomedie som gikk på BBC fra 1990 til 1995.
Rollen som Bucket ble spilt av Patricia Routledge. Serien er skrevet av Roy Clarke, og det ble laget fem sesonger og totalt 44 episoder (hvorav fire julespesialer), som opprinnelig ble sendt på BBC One.
Pistolskyting
Pistolskyting er en idrett hvor håndvåpen benyttes.
Høy på pæra
Handling
Serien handler om Hyacinth Bucket, en middelaldrende kvinne fra et ordinært middelklassestrøk som insisterer på at navnet uttales «Bouquet». Hun er inkarnasjonen av en snobb, og gjør alt for å klatre på den sosiale rangstigen. Hennes mål i livet er å imponere naboer, venner og medlemmer av overklassen, og gi inntrykk av at hun selv er både rik og fornem. Hun oppnår imidlertid aldri dette, fordi hennes arbeiderklasseslektninger, som hun skammer seg over, ofte dukker opp uventet og skaper pinlige situasjoner for Hyacinth. Hyacinth gjør alt for å unngå slektningene sine for ikke å tape ansikt, og hennes ekstreme snobberi gjør livet vanskelig for dem rundt henne, særlig for den tålmodige ektemannen Richard.
Pistolskyting
Forbund
Det drives pistolskyting innen flere forbund i Norge:
Tjongsfjorden kirke
Tjongsfjorden kirke er en langkirke fra 1962 i Tjongsfjord i Rødøy kommune, Nordland fylke.
Byggverket er i tre og har 280 plasser.
Høy på pæra
Norge
I Norge gikk serien på TVNorge fra 1992. Den har gått flere ganger i reprise på norsk TV.
Oppfølger i 2016
En såkalt prequel, Young Hyacinth, kom i 2016. Handlingen i denne serien er lagt til 1950-tallet og skildrer Hyacinth som ung.
Jalpaiguri (distrikt)
Jalpaiguri (bengali: জলপাইগুড়ি জেলা ) er et distrikt i den indiske delstaten Vest-Bengal. Distriktets hovedstad er Jalpaiguri.
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 3,869,675 innbyggere i distriktet, mot 3,401,173 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 27,00 % av befolkningen.
ʿUmar II
ʿUmar ibn ʿAbd al-ʿAzīz (arabisk: ; født 2. november 682 i Medina, død 31. januar 720 i Aleppo/61-101 AD) var den åttende kalifen av Umajjadekalifatet fra 717 til 720. Tidligere hadde han fra 706 til 712 vært guvernør for Medina. ʿUmar var fetteren til den forrige kalifen Sulaymān ibn ʿAbd al-Malik, siden han var sønn av ʿAbd al-Maliks yngre bror ʿAbd al-ʿAzīz ibn Marwān. Han var også oldebarnet til den andre kalifen og følgesvennen til Profeten Muḥammad ʿUmar ibn al-Ḫaṭṭāb.
Bakgrunn
ʿUmar tilbragte sine tidligste leveår i Egypt, der hans far ʿAbd al-ʿAzīz fra 686 til 705 var stattholder for sin bror Marwan I. Etter farens død ble han av ʿAbd al-Malik kalt til Damaskus og gift med hans datter Fātima.
Stattholder, rådgiver
Kort etter utnevnte ʿAbd al-Malik ham til stattholder i Medina. I februar/mars 706 tiltrådte han denne posten. Hans område omfattet også de to byer Mekka og Taif. Lite er kjent om hans virksomhet i byen, men det fortelles at at han tidlig søkte omgang med Medinas fuqahā'. I året 707 holdt ʿUmar på oppdrag av Al-Walīd I oppsyn med byggearbeidene med utvidelsen av Profetmoskeen i Medina. På grunn av hans mildhet flyktet mange irakere som var kommet i konflikt med al-Hadjādj ibn Yūsuf til Hijaz. Dette førte til slutt til at ʿUmar i mai/juni 712 etter påtrykk fra al-Hadjādj ble fjernet fra embedet.
De påfølgende år tilbragte ʿUmar ved umajjadenes hoff i Damaskus, hvor han sammen med den lærde Radsjā' ibn Haiwa (død 730) fungerte som rådgiver for sin nevø kalifen Sulaimān (715–717). I 716 ledsaget han Sulaimān i dette verv på en valfart (hajj) til Mekka. Da Sulaimān samme år syknet hen i det nordlige Syria under forberedelsene til et felttog mot Konstantinopel, foreslo Radsjā' for herskere å ikke peke på noen av sine brødre, men på nevøen ʿUmar, som sin etterfølger. Men visste nok at denne uventede suksesjonsbeslutning kunne støte på motbør fra ʿAbd al-Maliks linje, og krevde derfor at alle avla troskapseden (baiʿa) ikke til ʿUmar ved navns nevnelse, men til en ennå ikke navngitte etterfølger. Motstanden mot denne beslutning ble ikke brutt før det ble lovet at kalifverdigheten etter ʿUmars død atter skulle gå over til ʿAbd al-Maliks sønner (Yazīd II, Hisham).
Beleiringen av Konstantinopel (717–718)
ʿUmars kalifat begynte mist under krigen mot Bysants. Hans forgjenger kalif Sulayman (715–717) innledet sommeren 717 den annen arabiske beleiring av Konstantinopel. Krigsforetaket slo feil, og med store arabiske tak - likesam under den første beleiringen av Konstantinopel (674–678). Den overordentlig dyktige bysantinske keiser Leo III kunne blant annet ved hjalp av en militærteknisk innovasjon stagge fienden. Det dreide seg om gresk ild, som bidro til å stanse Sulaimāns og etterfølgeren ʿUmar storm mot Konstantinopel. To dager etter at beleiringen var innledet døde kalif, enten den 22. september eller den 1. oktober 717. Hans etterfølger kalif ʿUmar fortsatte beleiringen i ti måneder, men uten fremgang.
Forsvaret av Konstantinopel (717–718) under den bysantinske keiser Leo IIIs ledelse var av uvurderlig betydning. Arabernes flåte ble nesten fullstendig knust, og med dette mistet araberne sitt hegemoni over det østlige Middelhavet.
Uten Konstantinopels forsvar ville den islamske ekspansjon inn i Europa vanskelig kunne stanses. Forsvaret av Konstantinopel skulle bli meget skjellsettende for utviklingen av det middelalderske Europa.
ʿUmars samfunns- og skattereformer
Under ʿUmars regjering ble det gjennomført reformer som hadde til hensikt å nedbygge sosiale spenninger. Han forbød også offentlige fornærmelser av Ali Ibn Abi Talib. Dessuten gav han et berømt edikt som gikk ut på at kristne og jøder måtte passe på å forholde seg slik at de ikke krenket muslimene og deres tro. Flant annet måtte jødene bære et gult merke på tøyet. Jøder og kriste kunne ikke inneha høyere forvaltningsembeder. Offentlige (synlige) kors lot han ødelegge. Ediktet fremmet en massiv islamisering av samfunnslivet.
Det oppstod en inntektsmessig problemstilling ved at ikkemuslimer gikk over til islam. Med dette skulle de jo egentlig slippe å betale jizya-skatt til kalifen. Det var så mange som benyttet seg av denne mulighet til å slippe den skatten at kalifatets finansielle grunnlag ble satt i fare. Under Umar ble der derfor foretatt en skattereform: Nå ble ikke personer beskattet per hode, men skatten ble knyttet til jordeiendom. Inntektsproblemet ble dermed redusert, men ikke fjernet.
Arvinger, livets slutt
ʿUmar hadde en sønn ved navn ʿAbd al-Malik, som han skattet høyt. Han hadde gudfryktighet og omfattende utdannelse. ʿAbd al-Malik var rådgiver for ʿUmar og gikk inn for en raskt implementering av hans reformer. Så døde han i 719, i en alder av 17 år i Dair Samʿān. I et skriv til sin guvernør i Kufa forbød ʿUmar at man avhold den dødeklage som ellers var vanlig for herskere og deres sønner. Selv døde han noen uker senere, i januar 720, på samme sted som sønnen.
Hans etterfølger ble fetteren Yazīd II (720–724), en av sønnene til umajjadenes femte kalif Abd al-Malik (685–705).
Royal Air Force Ensign
Royal Air Force Ensign er flagget for det britiske luftforsvaret. Det er laget etter mønster av britiske maritime flagg, de såkalte red ensigns og blue ensigns. Det har etter disse forbildene Storbritannias unionsflagg i kantonen av en flaggduk som har flyvåpenets gråblå farge. Det britiske identifikasjonsmerket for militære fly er plassert i flaggets frie ende.
Titus County
Titus County er et fylke i den amerikanske delstaten Texas. Det ligger i de østlige delene av staten. Det grenser mot Red River County i nord, Morris County i øst, Camp County i sør og mot Franklin County i vest.
Titus Countys totale areal er 1 103 km² hvorav 39 km² er vann. I 2000 hadde fylket 28 118 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Mount Pleasant. Fylket har fått sitt navn etter nybyggeren Andrew Jackson Titus.
Fylkesvei 529 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 529 i de følgende fylkene:
You Can’t Imagine How Much Fun We’re Having
You Can't Imagine How Much Fun We're Having er Atmospheres fjerde studioalbum, utgitt 4. oktober 2005.
Kerlon
Kerlon Moura de Souza (født 27. januar 1988) er en brasiliansk tidligere fotballspiller.
Stellan Rye
I 1913 skapte han, sammen med Hanns Heinz Ewers og Paul Wegener, stumfilmen Studenten fra Prag. Han er dessuten kjent for Der Flug in die Sonne (1914), Gendarm Möbius (1914) og Die goldene Fliege (1914) Ved utbruddet av første verdenskrig sluttet han seg til Det tyske keiserrikes hær. Han døde som en krigsfange i Frankrike.
Kerlon
Kerlon er mest kjent for å kunne vippe ballen på hodet og løpe med den der i spill. Han blir derfor ofte kalt for "sel-dribleren".
1. september 2008 signerte han for den italienske Serie A klubben Chievo.
Compressed sensing
Compressed sensing, også kalt compressive sensing, compressive sampling og sparse sampling, er en teknikk for å innhente og rekonstruere signal, basert på kunnskap om at signalet i utgangspunktet er komprimerbart. Metoden ble lagt frem av David Donoho, Emmanuel Candes, Justin Romberg og Terence Tao.
Ideen kan bli eksemplifisert med et digitalkamera. Et bilde med høy oppløsning fanges opp av et stort antall sensorer. Rådataene i dette kan være på flere megabyte. Dette bildet komprimeres så slik at bare det viktigste innholdet er igjen, kanskje en tidel eller mindre. Mesteparten av sensorinformasjonen er altså forkastet. Hvis man kunne gå direkte til den komprimerte formen ville man få store innsparinger i både strømforbruk og hvor avansert elektronikk man trengte. Dette blir viktigere i framtidige sensornettverk der en slik metode ville kunne brukes til å redusere antallet sensorer, senke strømforbruk, redusere kompleksiteten og dermed prisen i hver komponent, redusere størrelsen på datatrafikken og håndtere at noen av sensorene faller ut.
Project Hip Hop Palestine
Project Hip Hop Palestine er et dansk-palestinsk kulturprosjekt. Fra 11. juli 2008 har en gruppe dansker, danskarabere samt palestinsk-israelere reist Vestbredden omkring med workshops i rap, spoken word samt breakdance.
Intensjonen er såvel å finne palestinske talenter som å spre hiphop til ungdommer, som er vokst opp med manglende frihet.
Mer enn hundre ungdommer i Jenin, Deheisha flyktningleir, Nablus, Ramallah samt Shoufat flyktningleir i Jerusalem har medvirket.
Project Hip Hop Palestine inkluderer dessuten en turné i oktober 2008 og en åpen konsert på Vestbredden i januar 2009.
Hiphop-kurset er første del av et ett år langt prosjekt som er finansiert av det danske representasjonskontoret i Ramallah.
Initiativtaker og prosjektleder er Janne Andersen.
Rødøy kirke
Rødøy kirke er en åttekantet kirke fra 1885 på Rødøy i Rødøy kommune, Nordland fylke. Byggverket er i tømmer og har 700 plasser. Kirken er en av Nordlands største.
Rødøy kirke er en korskirke kombinert med åttekantet form, eller en korskirke med «brutte kanter». Byggmester var Andreas Grendstad fra Sandnessjøen. Grendstad brukte tegningene for Stamnes kirke i Sandnessjøen (reist 1882) som grunnlag for Rødøy kirke. Rødøy kirke har noen nygotiske elementer. Grendstad var fra Trondheim eller Klæbu. Klæbu kirke er en åttekantet kirke.
Altertavlen er fra 1861 og utført av Anders Askevold.
En kirke på Rødøy er nevnt i Aslak Bolts jordebok fra 1432 og ble bygget en tid før det uten at nærmere tidspunkt er kjent. I 1589 var Meløy kirke anneks til Rødøy. I 1700 blir også Lurøy og Træna oppgitt som anneks til Rødøy. Presten bodde på prestegården på Rødøy. Omkring 1900 ble Meløy eget sogn.
Brann
Søndag 11. januar 2009 ble kirken rammet av brann etter lynnedslag i tårnet. Sakristiet ble totalskadet av brannen, men inventaret ble berget. Kirken fikk imidlertid store vannskader. Brannen betegnes som den største kirkebrann i Norge på fem år.
Tidligere kirker
Lorentz Dietrichson skrev i 1888 at «Den ældre Træ-Korsk. fra 1667 staar endnu». Ifølge Dietrichson var det før 1667 en middelaldersk trekirke på stedet, «Rauđeyjar K.».
Kulturkampen (litteraturhistorie)
Kulturkampen refererer til en debatt som foregikk innad i norsk kulturliv i 1930-årene. Navnet er hentet fra kulturkampen i Tyskland, som egentlig var en strid mellom regjeringen og katolikkene på 1870-tallet.
I 1930-årene gikk Norge igjennom en politisk, økonomisk og sosial krise. Det var stor arbeidsløshet som innebar mange streiker og lockouts. Det var politisk kaos, fascismen vokste frem, og den kapitalistiske økonomien datt sammen. Likevel fokuserte ikke den litterære hovedstrømmen på politikk og økonomi, men på psykologi.
Psykologien ble videreutviklet av Sigmund Freud, og hans teorier ble videreført til Norge av skjønnlitterære forfattere i Europa. Hans teorier som vi samlet sett kaller psykoanalysen, er veldig radikale og revolusjonære. Psykoanalysen er teorien om menneskenes naturlige drifter. Den viktigste delen av menneskets utvikling foregår i barndommen. Barnet har en fri, spontan livsglede, som må utvikles for at man skal få tro på seg selv. Samfunnet i 1930-årene dreide seg mye om straff og lydighet – dette ødela barna mente Freud. Det kan komme tilbake igjen i det voksne liv og kan ødelegge en person. Er man ufri som barn, blir man ufri som voksen. Dette skildres i mange verk i 1930-årene. Freuds tanker støttes av de kulturradikale.
Blant de kulturradikale var Sigurd Hoel, Aksel Sandemose og Arnulf Øverland. Blant de kulturkonservative var Eivind Berggrav, Ole Hallesby og Sigrid Undset.
Hongwu-keiseren
Hongwu-keiseren (kinesisk: 洪武帝; pinyin: Hóngwǔ dì, Wade-Giles: Hung-wu Ti; født 21. oktober 1328 i fylket Pei ved Xuzhou i Jiangsu i Kina, død 24. juni 1398 i Nanjing), personlig navn Zhu Yuanzhang (kinesisk: 朱元璋; pinyin: Zhū Yuánzhāng , Wade-Giles: Chu Yuan-chang), var grunnlegger og første keiser (1368–98) av Ming-dynastiets Kina.
Hans æranavn, Hongwu, betyr «stor militær makt».
Hans tempelnavn ble Taizu (明太祖, som gjerne presiseres Ming Taizu – Ming etter dynastinavnet).
Forhistorien til dynastiskiftet
Hvordan det enn er, kom det til et hankinesisk opprør mot Yuan-dynastiet som drev mongolene tilbake til de mongolske stepper.
Andre årsaker som også har spilt sin rolle, var at det ble satt i omløp alt for store mengder papirpenger, noe som førte til at inflasjonen kom opp i det tifoldige under Yuan-keiseren Shundi, samtidig med store oversvømmelser av Den gule flod på grunn av at vedlikeholdet av kanaler og diker var forsømt og irrigasjonsprosjekter var blitt oppgitt.
Mot slutten av Yuan-tiden rådet det kaotiske tilstander i jordbruket. Da hundretusener ble utkommandert for å arbeide på elvedikene, brøt det ut krig. Mange hankinesere gjorde opprør, og etterhvert utkrystalliserte det seg en ledergruppe, De røde turbaner, ledet av Zhu Yuanzhang. De ble hjulpet av et gammelt hemmelig selskap intellektuelle som ble kalt sommerpalassfolket. Opprøret lyktes, og Ming-dynastiet ble etablert i Nanjing i 1368.