cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eksistensialisme
Ond tro
Ond tro er det å nekte seg selv sin frie vilje ved å lyge til seg selv om at man er fri. Konkret kan dette anta forskjellige former, som det å overbevise seg selv om at determinisme er sant, eller det at man "mimer" tilværelsen ved å bare gjøre "som man gjør." Hvordan man gjør er ofte diktert av et "bilde" man har av hvordan en person, i et ytre henseende, bør handle. Dersom man for eksempel er fisker og har et ganske klart bilde av hvordan en fisker handler, kan man la dette bildet erstatte ens egen valgfrihet. Hvordan "man" handler er ofte i sterk tilknytning til sosiale normer av forskjellige slag.
Nøyaktig hvordan en person lyger til seg selv er vanskelig å få tak på, særlig siden Sartre benekter at det finnes noe underbevisst som har stor makt over oss, samtidig som han hevder at den som lyger til seg selv egentlig vet sannheten, og at han ikke er dette "noe" som han gir seg ut for å være.
Frihet
At det ikke finnes verdier i verden i-seg-selv, betyr dog ikke at folk ikke har verdier: Hver av oss har vanligvis en rekke forskjellige verdier innen vi første gang begir oss ut på en refleksjon over verdienes gyldighet, og det er som regel på grunnlag av disse verdiene vi handler. Som eksempel kan man ta Søren Kierkegaards Assessor Wilhelm i Enten - Eller, som hevder at det å "velge" uten å la ens verdier gi alternativene i valget forskjellig verdi, er å velge å ikke velge, eller altså å overlate valget til tilfeldighetene; man kunne like gjerne kastet krone og mynt. Dette er å nekte å leve i konsekvensen av ens frihet, og er som sådan en form for Ond Tro. Eksistensiell frihet er altså ikke abstrakt absolutt frihet, men et spesielt menneske i denne verdens frihet; friheten er, som mennesket, begrenset av å være i verden, og bare på den måten får friheten betydning.
For å oppsummere, kan man si at eksistensfilosofiens insistering på menneskelig frihet også er en insistering på menneskelig ansvar: En undersøkelse av friheten – og grensene for den – er også samtidig en undersøkelse av hva man kan være ansvarlig for. Det eksistensialistiske begrepet om frihet henger også sammen med begrepet om faktisitet.
Faktisitet
Ens faktisitet er den faktiske situasjonen man er i og som "rammer inn" ens frihet. Den er i stor grad knyttet til de tilfeldigheter som omgir livet, som at man er født til en viss tid og på et visst sted, at man er der man er og at man har den kroppen man har, men også at mam er den personen man er, med visse verdier og med visse tilbøyelighetene, osv. Noen ting ved ens faktisitet kan man ikke endre på (det å være født, for eksempel), mens andre ting er mer ettergivende.
Et av de viktigere aspektene ved faktisitet er at det man forsøker å forandre allerede en del av en selv, også når det gjelder det man "kan" forandre. Dette innebærer at man ikke kan ønske seg vekk fra seg selv, men må ta utgangspunkt i det konkrete selvet man er, og forholde seg til dette på en ærlig og autentisk måte. Å gjennomføre denne prosessen uten å ha seg selv som konkret utgangspunkt, kalte Kierkegaard å gjøre bevegelsen abstrakt, og resultatet av dette ble at man ble abstrakt, eller altså at man er i ond tro.
Den Andre og Blikket
Den Andre (skrives med stor a hos eksistensfilosofer) er et konsept som kommer fra den fenomenologiske tradisjonen og dens beskrivelse av intersubjektivitet. Eksistensfilosofien drar andre konklusjoner fra det enn hva fenomenologene generelt gjør.
Når man erfarer den Andre, erfarer man et annet fritt subjekt som bebor den samme verden som en selv. I sin mest grunnleggende form, er det denne erfaringen som konstituerer intersubjektivitet og dermed også objektivitet: Når man erfarer noen Andre, erfarer man denne Andre også som erfarende subjekt. Implisitt i denne erfaringen ligger det også en erfaring av at den andre, som subjekt, erfarer den samme verden som du erfarer, og de ting som er i den, men at han gjør det fra sin posisjon "der borte." Erfaringen av den andres blikk kalles Blikket.
Mens denne erfaringen av den Andre, i sin vanlige fenomenologiske sammenheng, konstituerer verden som objektiv og en selv som objektivt eksisterende subjektivitet (man erfarer seg selv som sett i den Andres Blikk på samme måte som man ser den Andre med sitt Blikk – som subjektivitet), så har den også visse eksistensfilosofiske implikasjoner. Mer spesifikt er det en slags begrensning av ens frihet. Først og fremst fordi den Andre er like fri som en selv (man kan følgelig ikke fritt begrense den Andres frihet), men også fordi Blikket, siden det er medkonstituerende for objektivitet, har en tendens til å objektivisere det det ser. Når man erfarer seg selv i Blikket, erfarer man dermed seg selv som noe istedenfor intet. Sartres eksempel med mannen som kikker gjennom nøkkelhullet er illustrerende for fenomenet: Mannen sitter i en hotellgang og kikker gjennom et nøkkelhull på det som foregår i rommet. Mannen er fullstendig prerefleksivt engasjert i det som foregår bak døren mens han selv bare er implisitt til stede. Plutselig hører han en knirkende gulvplanke bak seg, og han blir umiddelbart var på seg selv og situasjonen han er i; noen Andre har sett ham, og han ser seg selv gjennom den Andres Blikk. Dermed fylles han av skam over å gripe seg selv som det skammelige han ville oppfattet enhver han kom over i samme situasjon som – en kikker.
Nå er det karakteristisk for Blikket at en konkret eller spesifikk Annen ikke nødvendigvis trenger å være til stede: Knirkingen kunne bare ha vært de vanlige lydene i et gammelt hus. Blikket er videre ikke noen mystisk telepatisk erfaring av hva den Andre faktisk ser; det kan like godt ha vært noen som ikke så mannen ved nøkkelhullet, eller en annen kikker som har lyst til å være med på moroa. Poenget er at man inntar et refleksivt forhold til seg selv, og man griper seg selv som det man er i øyeBlikket.
Det Absurde
Tanken om det Absurde går i store trekk ut på at det ikke finnes noen mening i verden ut over den mening vi selv gir til den. At verden er meningsløs betyr ikke bare at det ikke finnes konkret mening i verden i-seg-selv, men også at verden ikke er "rettferdig", eller at den er amoralsk: Ingenting kan, i verdens øyne (metaforisk sett), fremtre for verden som verken godt eller ondt. Implisitt i dette synet på verden ligger det at onde ting kan skje med gode folk, og egentlig at hva som helst kan skje med hvem som helst.
Dette står i sterk kontrast til vår dagligdagse omgang med tingene, hvor det meste har mening for oss, og hvor man godt kan få belønning for gode handlinger, osv. Likevel vil de fleste eksistensfilosofer hevde at dette ikke er en nødvendighet (og i hvert fall ikke en egenskap ved verden i-seg-selv), og at en eller annen tragedie på et hvilket som helst punkt kan inntreffe og sende ethvert individ rett inn i et møte med det meningsløse.
Mange eksistensfilosofer har behandlet det Absurde, men Albert Camus' behandling i Myten om Sisyfos er kanskje en av de mer kjente. Det Absurde er også et kjent tema blant eksistensielle forfattere, som for eksempel hos Fjodor Dostojevskij og Franz Kafka, og i Jean-Paul Sartres litterære verker.
Ateistisk eksistensialisme
Ateistisk eksistensialisme er en filosofisk skole innen eksistensialismen, men adskiller seg fra kristen eksistensialisme ved at den ikke har en skapende Gud, og den hevder derfor at mennesket ikke har noen forutgående mening. Menneskets eksistens går således forut for dets essens. Jean-Paul Sartre, som var den ateistiske eksistensialismens far, forklarte dette ved å sammenligne med fabrikasjonen av en saks. I dette eksemplet går essensen forut for eksistensen, da mennesket har en idé – et formål – med å skape saksen. I den ateistiske eksistensialismen er det ingen skaper – og derfor intet formål (essens) med mennesket før det eksisterer. Dette standpunktet står i klar kontrast til determinismen, da mennesket ifølge Sartre er dømt til frihet, fordi det ikke finnes andre forklaringer på menneskets handling enn dets egne valg.
Teistisk eksistensialisme
Selv om teistisk eksistensialisme i stor grad er kristen eksistensialisme, finnes det også eksistensfilosofer fra andre retninger (jødedom, for eksempel). Hovedforskjellen mellom teistiske og ateistiske eksistensialister er at de teistiske har en gud som har skapt verden, men at "hans veier er uransakelige," og at man dermed ikke kan forstå hele hans tankegang og alle hans gjerninger. Vi kan ikke bevise fysisk at han fins. Man kan bare velge å tro og se at han vil gi oss et meningsfullt liv, og tro på hans ord som sier at "hver den som påkaller Herrens navn, skal bli frelst". De teistiske eksistensfilosofene setter altså fokus på at man skal ha tro, og at man skal foreta et troens sprang. Tilværelsen er like absurd, og mennesket er like fritt (det kan velge å ikke tro på gud), men det hevdes at troen er den egentlige måten å møte det absurde på.
Nihilisme
Selv om nihilisme ikke er eksistensialisme, og eksistensialisme ikke nihilisme, eksisterer det en viss grad av forvirring med henhold til disse to filosofiene. Årsaken til forvirringen kan godt være at Nietzsche er en sentral filosof innenfor begge retninger, men i tillegg til dette, finnes det også en form for eksistensialistisk nihilisme.
Det som skiller eksistensiell nihilisme fra vanlig nihilisme er at mens vanlig nihilisme sier at alt er meningsløst, så fokuserer de eksistensialistiske nihilistene på at livet er meningsløst. Dette er selvfølgelig implisitt i vanlig nihilisme, og det er godt mulig at eksistensielle nihilister også er nihilister på andre områder, men eksistensiell nihilisme er like fullt i stand til å stå på egen hånd. Det som videre skiller de eksistensielle nihilistene fra vanlige eksistensialister er at mens vanlige eksistensialister tillater en å ha mening i livet (den meningen man selv skaper), så mener de eksistensielle nihilistene at selv sånn mening vil være et selvbedrag. Det eneste man kan gjøre er å leve i den fulle konsekvensen av livets meningsløshet, enten dette er selvmord, å unnlate å få barn, som Zapffe foreskrev, eller å bare hengi seg til betingelsesløs hedonisme.
Fylkesvei 4272
Fylkesvei 4272 går mellom Refsland og Bjørnemo i Lund kommune. Veien er 2,7 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 14.
Lamborghini Miura
Lamborghini Miura er en sportsbil bygget i Italia av bilprodusenten Lamborghini mellom 1966 og 1973. Modellen ble oppkalt etter den spanske ranchen Miura, som avlet spesielt hissige kampokser.
På midten av sekstitallet hadde midtmotoriserte sportsbiler gjort stor suksess i racing (bl.a. Ford GT40 og Ferrari 250 LM i 24-timersløpet på Le Mans). De Tomaso hadde produsert en gatemodell med midtmotor (De Tomaso Vallelunga), men bortsett fra denne var gatebiler nesten utelukkende frontmotoriserte og bakhjulsdrevne. Miura var en trendsetter, og den bilmodellen som gjorde midtmotorisering standard blant toseters supersportsbiler.
Utseende
Miura vakte stor oppsikt på bilutstillingen i Torino i 1965, til tross for at kun chassiset var utstilt. Allerede her ble adskillige bestillinger lagt inn, til tross for at Lamborghini ikke hadde vist frem noe karosseri. Senere ble Marcello Gandini fra Bertone valgt til å designe karosseriet, og han designet også senere de fleste av Lamborghinis modeller. Både chassis og karosseri ble lansert fem måneder senere, på bilutstillingen i Genève i 1966. Bilen var en sensasjon, med sitt oppsiktsvekkende design og sin tverrstilte midtmotor.
P400
De første Miura-modellene, kjent som P400, var utstyrt med en 3,9 liters versjon av den berømte Lamborghini V12-motoren montert på tvers, som leverte 350 hk (260 kW). 275 eksemplarer ble produsert mellom 1966 og 1969, og var en stor suksess for Lamborghini til tross for sin relativt stive pris på 20 000 USD (rundt 114 000 USD i dagens valuta). De første modellene hadde girkassen under motoren, hvor girkassen delte olje med motoren. Dette gjorde det nødvendig med hyppige oljeskift.
P400S
Miura P400S, også kjent som Miura S, ble introdusert på bilutstillingen i Torino i november 1968, hvor det opprinnelige chassiset hadde blitt vist frem tre år tidligere. Bilen hadde fått noen små endringer i forhold til P400, blant annet elektriske vinduer, kromlister rundt vinduene, ny midtkonsoll med nye knapper og endringer i motorkomponenter samt et noe endret karosseri bak som økte bagasjeplassen noe. Motorendringene sørget for 20 hk ekstra. Andre endringer var tatt med av komforthensyn, slik som hanskerom, endret posisjon på sigarettenneren og en annen hendel til vindusviskerne. 338 Miura P400S ble produsert mellom desember 1968 og mars 1971.
P400 Jota
Dette enkelt-eksemplaret (# 747) ble bygget som en testbil for fremtidige Miura-modeller. Lamborghini ble tvunget til å selge bilen grunnet økonomiske problemer mot slutten av syttitallet. I 1980 ble bilen totalvrak i en ulykke, hvor både sjåfør og passasjer slapp unna uten skader. Lamborghini har senere bygget en kopi av denne bilen.
P400 SJV
Så fort kunder fikk høre om Jota-modellen ble det etterspørsel etter en ny "Jota Miura". Dette resulterte i Miura SVJ, som kun ble bygget i fem eksemplarer, hvorav samtlige eksisterer i dag.
En av de mest kjente modellene er en Metallic Red Burgundy-modell (# 4.939), tidligere eid av en av selskapets beste kunder, sjahen av Iran, Mohammad Reza Pahlavi. Han lagret denne bilen med væpnet vakthold sammen med en annen Miura SV under det kongelige palasset i Teheran. Senere, da han flyktet landet under revolusjonen, ble bilen beslaglagt av iranske myndigheter, og senere solgt til Dubai i 1995. I 1997 ble denne bilen solgt på auksjon til Nicolas Cage for prisen 490.000 amerikanske dollar, noe som gjorde den til den dyreste Lamborghini solgt på auksjon noen sinne. Cage solgte senere bilen (i 2002).
Roadster
Miura Roadster ble kun bygget i ett eksemplar, og ble bygget som et PR-stunt. Etter å ha blitt utstilt på flere bilutstillinger ble bilen solgt til en gruppe selskaper i metallbransjen som gjorde den til utstillingsbil for å vise frem mulighetene til å bruke selskapets forskjellige metallegeringer i biler. Bilen eksisterer fortsatt, og det har blitt bygget en rekke kopier.
P400 SVJ Spider
Denne Miura-utgaven ble vist frem på bilutstillingen i Genève i 1981, kort tid etter at Patrick Mimran tok ledelsen i Lamborghini. Bilen var egentlig den samme gule Miura S som ble vist på bilutstillingen i Genève i 1971, som ble bygget om til en cabrioletutgave i 1980 av den sveitsiske Lamborghini-importøren. Miura SVJ Spider ble vist på Lamborghinis stand sammen med de øvrige 1981-modellene (Jalpa og LM002), og var utstyrt med brede dekk og hekkvinge. Denne bilen ble ansett som en prototype for en eventuell fremtidig cabrioletversjon av Miura.
Øvrig informasjon
Tidlige Miura-modeller ble kjent for å være brannfeller. Problemet var en følge av Lamborghinis avgjørelse om å benytte seg av Weber 40 IDL 3C1 forgassere, som var designet utelukkende for racingbruk, og ikke passet til gatebruk. Problemet oppsto mens bilen sto på tomgang (for eksempel ved et rødt lys), og resulterte i at området over gasspjeldet ble fylt av bensin, som ofte ble antent da bilen akselererte etter stans. En av Lamborghinis ingeniører utviklet en modifikasjon for forgasserne, som sørget for at bensinen ble returnert til tanken. Ferrari, som benyttet seg av de samme forgasserne i en av sine modeller, og som også hadde det samme problemet, fikk bruke Lamborghinis utvikling for å løse også sitt problem.
Noen andre interessante detaljer: bensintankens plassering foran i bilen sørger for at bilen har mindre vekt foran etterhvert som bensintanken blir lettere, og derfor blir bilen også vanskeligere å håndtere i høye hastigheter. En annen detalj er at dørene skal imitere en okses horn når de står åpne (Lamborghinis logo viser også en okse).
2006 Miura Concept
En Lamborghini Miura konseptbil ble presentert på et museum i tilknytning til bilutstillingen i Los Angeles i januar 2006, men modellen var ikke utstilt på selve bilutstillingen. Sin offisielle debut fikk den på North American International Auto Show i Detroit to uker senere. Den var dagens Lamborghini-sjef Walter de'Silvas første design, og er en krysning av den originale Miura og en moderne sportsbil.
En produksjonsversjon vil dele chassis med Audi R8, igjen en modifisert versjon av Lamborghini Gallardo-plattformen. Sannsynligvis vil bilen få en 6,5 l V12-motor montert på langs, i stedet for på tvers som i den originale Miura, og DSG-girkassen fra Bugatti Veyron. Det har også ryktes at bilen vil få 6-liters W12-motoren fra Audi A8 og Bentley Continental GT.
Bus Stop (TV-serie)
Bus Stop er en dramaserie på 26 episoder som ble sendt på ABC fra 1. oktober 1961 til 25. mars 1962. Marilyn Maxwell spiller hovedrollen som Grace Sherwood, eieren av en busstasjon og kafé i den fiktive byen Sunrise i Rocky Mountains i Colorado. Serien er basert på William Inges Broadway-teaterstykke Buss stopp, og Inge var manuskonsulent for serien. Handlingen i serien foregår på busstasjonen og kaféen. I de andre hovedrollene spiller Richard Anderson, som statsadvokaten Glenn Wagner, Rhodes Reason, som sheriffen Will Mayberry, Joan Freeman, som servitrisen Elma Gahrigner, Bernard Kates, som rettsmedisineren Ralph, og Buddy Ebsen, som Virge Blessing.
Handling
Serien følger en rekke historier om forskjellige reisende som besøker Grace Sherwoods spisested, som ligger i nærheten av en bussterminal i den lille byen Sunrise, Colorado. Blant disse gjestene var en tidligere lokal innbygger, Victor, som vender tilbake til byen med den hensikt å bli værende i hjem-byen for godt.
Den unge skuespillerinnen Patricia Parker kommer til Sunrise, sammen med en teater-gruppe på turne. En ung kvinne, som nylig har ankommet Sunrise, blir involvert i en utpressing. Eller en forretningsmann, Joe Harrison, som blir involvert i en ulykke som dreper en fremmed.
Simusjir
Simusjir (russisk: Симушир, japansk: 新知島) er ei vulkansk øy i Kurilene i Russland.
En rekke vulkaner (opp til 1539 moh.) danner øya, som er 59 km lang og 12 km bred med et areal på 227,6 km². En kaldera på 7,5 km i diameter ligger nordøst på øya og delvis under vann. Midt på øya ligger Prevotoppen og i sørvest ligger Zavaritskij kaldera med tre kalderaer inni hverandre.
Administrativt hører øya til Sakhalin oblast.
Historie
Ainofolket og aleuter bosatte seg på Simusjir på 1800-tallet.
Nordøst på øya ligger Broutonbukta som den sovjetiske marinen brukte som en hemmelig ubåtbase mellom 1987 og 1994. Restene av basen kan en tydelig se på satellittbildet. I dag er ikke øya bosatt og flere sovjetiske landsbyer, som Kraternyj er forlatt.
Okular
Et okular er den linsen i et optisk instrument, for eksempel en kikkert eller et mikroskop, som vender mot øyet (latin: oculus), motsatt objektivet.
Okularet virker som lupe og forstørrer det bildet som dannes i objektivets brennpunkt. Forstørrelsen fåes ved å dividere objektivets brennvidde med okularets brennvidde.
Okularet består, i likhet med objektivet, av flere linseelementer. Disse er satt sammen for å hindre forvrengning på grunn av lysgjennomgangen i glass (forskjellige farger lys brytes ulikt, og gir dermed uklart bilde.) Nyere linseverk bruker også forskjellige glass-sorter med forskjellig brytningsindeks.
Liste over byer i Mosambik
Dette er en liste over byer i Mosambik.
Det uten sammenligning største byområde i Mosambik er Maputo. Området har 1 810 641 innbyggere (1. januar 2005). Dermed bor omkring ti prosent av landets befolkning i hovedstadsregionen.
I tabellen er byer med mer enn 20 000 innbyggere tatt med. Antallet ved folketellingene 1. august 1980 og 1. august 1997 samt et beregnet folketall 1. januar 2005 er oppgitt. Folketallet omfatter byen uten forsteder. Tabellen er sortert etter folketall i 2005.
Kjønnsinkongruens
Kjønnsinkongruens (tidligere omtalt som transkjønnethet og transseksualisme) handler om at et individs kjønnsidentitet er annerledes enn individets somatiske kjønn. Dette kan for eksempel si at en person med kvinnelig anatomi har en mannlig kjønnsidentitet (transmann), eller en person med mannlig anatomi kjønn har en kvinnelig kjønnsidentitet (transkvinne). Det finnes også transkjønnede personer som føler seg som både kvinne og mann, mens andre ikke føler seg som noen av delene. Andre igjen føler seg som et tredje kjønn. Personer med transkjønnethet kan få hormonell og/eller kirurgisk behandling for å gjøre kroppen mest mulig i samsvar med sin kjønnsidentitet.
En person med kjønnsinkongruens kalles for en transperson. Fra 1. januar 2020 innførte det norske helsevesenet begrepet kjønnsinkongruens som erstatning for transsekualisme.
Definisjon
Regjeringens handlingsplan «Bedre livskvalitet for lesbiske, homofile, bifile og transpersoner» definerer begrepet transseksuell slik i kapittel «2.2 Lhbt-begrepet»:
Behandling
Rikshospitalet krever at man oppsøker lege, psykiater eller psykolog i nærheten av der man bor for så å bli henvist til Rikshospitalet.
Ifølge LHBT-organisasjonen FRI følger behandlingen av personer med kjønnsinkongruens i Norge ikke den internasjonale behandlingsmodellen «Standards of Care», versjon 7. Denne behandlingsmodellen er anerkjent i de fleste vestlige land. Standards of Care har sin opprinnelse fra Harry Benjamin International Gender Dysphoria Association. Harry Benjamin var en tyskamerikansk lege som gjorde mye for å forbedre behandlingen av personer med kjønnsinkongruens; internasjonalt går organisasjonen under navnet World Professional Association for Transgender Health.
Når pasientens lege og/eller psykolog skriftlig har henvendt seg til Seksjon for transseksualisme ved Rikshospitalet, vil man bli innkalt til konsultasjonstime hos psykiater for diagnostisk vurdering. Den dreier seg blant annet om å bekrefte diagnosen kjønnsinkongruens, og at pasienten ikke har noen sosiale eller psykiske problemer. Pasienten vil deretter ha jevnlig kontakt med psykiaterne i en evalueringsperiode som vanligvis varer i ett år.
Når pasienten har fått diagnosen F.64.0 – transseksualisme – og arbeidsgruppen ved Rikshospitalet anbefaler kjønnskorrigerende kirurgi, vil man bli undersøkt hos endokrinolog (hormonspesialist). Dersom det ikke er noen medisinske hindringer for videre behandling, vil man begynne den hormonelle behandlingen. I løpet av hormonbehandlingsperioden på normalt ett til to år, forventes det at pasienten starter å leve ut kjønnet sitt. Dette kalles virkelighetserfaring («Real Life Test»). Etter denne perioden tilbys pasienten kirurgisk behandling, dersom psykiateren mener det er forsvarlig.
Behandlingen er som oftest individuell, og behandlingstiden varierer derfor fra pasient til pasient. Den beskrevne saksgangen tar normalt to til tre år. Vanligvis kan en kjønnskorrigerende prosess ta mellom fem til åtte år totalt. Hensikten med den lange utredningstiden er blant annet for å unngå feildiagnostisering og påfølgende irreversibel behandling.
Seksuell legning
Kjønnsinkongruens er uavhengig av seksuell orientering. Kjønnsinkongruente kan være heterofile, homofile, bifile eller ha hvilken som helst annen seksuell legning.
Rettslig status
Norge er et av få land i verden som har et system med kjønnsbestemt personnummer. Det tredje siste sifferet er partall for kvinner og oddetall for menn. For å eksistere som juridisk individ må man ha enten mannlig eller kvinnelig kjønn. I Norge tildelte man før nye personnummer til kjønnsinkongruente som gjennomgikk kjønnsbekreftende behandling først etter at hovedoperasjonen var gjennomført. For å endre juridisk kjønn måtte vedkommende tidligere fjerne indre kjønnsorganer ifølge norsk lov. Blant annet Amnesty Internasjonal, LLH og Skeiv Ungdom kritiserte dette, og siden innføringen av ny lov om endring av juridisk kjønn den 1. juli 2016 kan alle norske statsborgere som har fylt 16 fritt søke om å endre kjønn uten krav om medisinsk behandling. Barn og unge mellom 6 og 16 år må søke sammen med sine foreldre.
Richard Laymon
Richard Carl Laymon (født 14. januar 1947, Chicago, Illinois, død 14. februar 2001) regnes av mange som en av Amerikas (og verdens) fremste skrekk/horror-forfatter. Den amerikanske horror-forfatter foreningen har oppkalt en av sine priser etter ham.
Laymon hadde en BA i engelsk litteratur fra Willamette University, Oregon og en MA i engelsk litteratur fra Loyola University, Los Angeles. Familien flyttet tidlig til California hvor Laymon tilbrakte resten av sitt liv. Laymon døde av et massivt hjerteinnfark og etterlot seg kone (Ann) og datter (Kelly).
Laymon var tidlig uheldig med valg av agent/forleggere, noe som førte til at han ikke er spesielt anerkjent på hjemmebane, men på grunn av en dyktige engelske forlegger og en rekke small-press utgivere i statene så har han oppnådd svært godt ry verden over. Likevel har han aldri vært oversatt til norsk. Flere av bøkene hans har oppnådd kult-status og er svært utilgjengelige.
Laymon skrev over 60 noveller og over 30 bøker og flere bøker har vunnet priser, f.eks.;
Richard Laymon skrev noen få bøker under pseudonymene Richard Kelly, Carl Laymon, Carla Laymon Inntil sin død så var han president i foreningen HWA – Horror Writers of America.
MGMT
MGMT er et Brooklyn-basert band bestående av Andrew VanWyngarden og Ben Goldwasser.
Bakgrunn
Andrew VanWyngarden og Ben Goldwasser møttes på Wesleyan University i Connecticut i 2001. De fant ut at de hadde felles interesser, spesielt innenfor musikk hvor begge likte å høre på sær og dyster psykedelisk musikk. De hadde aldri noen intensjon om å danne et band, men i 2002, etter å ha oppholdt seg på rommet til Goldwasser og eksperimentert med forskjellige lyder og sjangere, ble The Management, senere kjent som MGMT, dannet.
I 2005, etter utdannelsen ved Wesleyan var ferdig, gav de ut EP-en Time to Pretend med seks spor. Goldwasser og VanWyngarden skiftet da også navn fra The Management til MGMT siden et annet band hadde brukt det opprinnelige navnet. Samme år varmet de opp for det amerikanske bandet Of Montreal på deres turné. Etter at de var ferdige med å turnere, var VanWyngarden og Goldwasser usikre på hva som skulle skje med MGMT fremover, og bandplanene ble lagt litt på hylla. Noen måneder senere fikk de e-post fra Maureen Kenny i Columbia Records som var interessert i å signere dem, og høsten 2006 fikk MGMT platekontrakt.
Den 22. januar 2008 gav MGMT ut sitt debutalbum Oracular Spectacular. Sangen «Kids» har toppet VG-lista Topp 20.
Nils Jøran Riedl
Nils Jøran Riedl (født 16. desember 1965 i Bodø) er en norsk teolog og billedkunstner. Han er kjent gjennom media for sitt engasjement for homofiles rettigheter i Den norske kirke.
Riedl er cand.philol. fra Universitetet i Trondheim (1992) med ekvivalering til cand.theol fra Universitetet i Oslo (UiO) (1993).
Han ble ordinert til prest i Den norske kirke av biskop Gunnar Stålsett 20. desember 2001, til tjeneste ved Det praktisk-teologisk seminar, Universitetet i Oslo. Ordinasjonen av Riedl var kontroversiell, siden han levde i registrert partnerskap, og Stålsett ble kritisert av sine kolleger.
I 2005 ble Riedl ansatt av Oslo bispedømmeråd som studentprest ved Universitetet i Oslo. Biskop Ole Christian Kvarme, som i pakt med et vedtak fra Den norske kirkes øverste organ kirkemøtet fra 1997 (som går imot ordinasjon og ansettelse av prester i homofilt partnerskap) stemte mot ansettelsen og nektet senere å sende offisielt kollasbrev ved Riedls innsettelse.
Fra 1996 til 1998 var Riedl leder for Åpen kirkegruppe for lesbiske og homofile i Oslo. Riedl var registrert partner med Petter Møller, tidligere nestleder i Landsforeningen for lesbisk og homofil frigjøring, fra 1993 til 2013.
Han har utgitt boken Roma, historiske vandringer (Verbum forlag, Oslo 2001) sammen med Petter Møller, og deltok i dokumentarfilmen, BE - Skitne, syndige meg (Dirty, Sinful me) i 2000.
Som billedkunstner har han hatt flere separatutstillinger, særlig i Lofoten, der han var sokneprest i perioden 2014-2020. Siden 2020 har han vært sokneprest i Gildeskål.
Kilder
Avisa Nordland 17.04.07 om søkere til domproststilling.
MinID
MinID er en personlig elektronisk ID (eID) som er utviklet og forvaltet av Digitaliseringsdirektoratet.
Om MinID
MinID brukes til innlogging på mer enn 200 offentlige nettjenester, og kan blant annet brukes til innlogging for å levere selvangivelsen eller søke om studielån hos Statens lånekasse for utdanning. Andre typiske tjenester der MinID brukes til innlogging er flere nettjenester hos NAV, søknad om studieplass gjennom Samordna opptak og plass i videregående skole gjennom Vigo, samt innlogging til kommunale skjemaer og nettportaler.
MinID er sammen med BankID den mest utbredte elektroniske identitetsløsningen i Norge. MinID passerte 2.7 millioner brukere i januar 2012. MinID ble lansert i desember 2008 som en felles innloggingsløsning for offentlig sektor. MinID er nå en av flere innloggingsløsninger i den offentlige innloggingsplattformen ID-porten.
Brukeridentifikasjonen i MinID er fødselsnummer.
I bruk
For å bli MinID-bruker trenger man et PIN-kodebrev som kan bestilles fra Difi. PIN-kodebrevet sendes kun til den adressen brukeren er registrert med i folkeregisteret. Når brukeren har fått PIN-kodebrevet kan han/hun registrere seg med fødselssnummer, selvvalgt passord, mobilnummer og e-post. Ved fremtidige innlogginger med MinID vil alle koder bli sendt til brukernes mobiltelefon.
Hvem kan bruke MinID?
Alle innbyggere i Norge over 13 år som har et gyldig fødselsnummer eller D-nummer kan bruke MinID. Dette forutsetter at man står oppført med gyldig folkeregistrert adresse.
Sikkerhet
MinID er en eID på sikkerhetsnivå 3. Sikkerhetsnivå 3 vil si at MinID anbefales brukt som autentiseringsløsning (innlogging) for offentlige nettjenester opp til risikonivå 3 av FAD. Det vil si at MinID-løsningen kan brukes som løsning for viktige og kritiske tjenester i offentlige virksomheter, inkludert helsesektoren.
Ann Possible
Ann Possible er mor til tittelrolleinnehaveren i Disney Channel-serien Kim Possible.
Hun debuterte i sesong en og har gjort regelmessige opptredener gjennom hele serien. Pussig nok har fornavnet hennes aldri blitt avslørt, og hun har derfor blitt kalt for fru Possible, fru Dr.P/Possible eller variasjoner av mamma.
I originalutgaven spilles fru Possible av Jean Smart. Den norske versjonen bærer preg av at fru Possible er en relativt liten rolle, og hun spilles av tre forskjellige skuespillere: Marte Stolp, Marianne Mørk Larsen og Katrine Blomstrand.
Historie
Fru Possible er hjernekirurg av yrke, mor til Kim, Jim og Tim og gift med James Possible, men stort mer vet man ikke om henne.
Selv om fru Possible har vært med fra de aller første episodene, har hennes bakgrunn, familie og personlig historie aldri blitt tatt opp i serien, og hun har aldri vært et objekt for flashbacks eller liknende, så bakgrunnen hennes forblir et mysterium. Det eneste man vet om henne fra tiden før serien er at hun var høygravid med Jim og Tim da Kim begynte på førskolen, og at hun ikke var overbegeistret over tanken på at det kunne være tvillinger.
Da hun ble introdusert i sesong en ble fru Possible framstilt som en stereotypisk tenåringsdrama-/komediemor. En intelligent husmor med stor oppofrelse for familien, hvis yrke kun ble nevnt i forbifarten. Etterhvert som serien skred fram ble hun gradvis sterkere involvert i handlingen, selv om hun hele tida hadde en langt mindre rolle enn sin mann. Han var oftere på skjermen, hadde flere replikker og ble oftere involvert i oppdrag i større eller mindre grad.
Fru Possible tilbrakte mesteparten av sesong en som en sporadisk rollefigur med få replikker, i hovedsak i forbindelse med måltider der hun var organisator eller fredsmekler, eller tilfeller der Kim har behøvd råd. En av hennes mest markante opptredener i sesong en var i episoden «Downhill» (hennes nest største opptreden, «Mother's Day» er den episoden der hun har mest sendetid og flest replikker), der hun var anstand på skoleutflukten i skibakken. Uten å vite det, utsetter hun Kim for flere flaue situasjoner ved å avsløre hemmeligheter fra barndommen hennes, og blir ille til mote når hun oppdager at Kim ikke setter pris på hennes nærvær. Derimot gjør hun det godt igjen ved å sørge for at Bonnie (som i utgangspunktet inviterte Possible-paret med for å plage Kim) lider samme skjebne.
I løpet av sesong to ble rollen til fru Possible noe utvidet, og hun dukket opp i flere ulike situasjoner, inklusive to tilfeller der hun var med Kim på oppdrag, og et tilfelle der et oppdrag kom til henne. Det tilfellet som er mest verdt å merke seg er «Mother's Day», der fru Possible hadde hovedrollen sammen med Kim, og bisto på oppdrag i Rons fravær. Deltakelsen i denne episoden er spesiell, ikke bare fordi hun tok Rons plass som assistent, men også som komisk motstykke. I dette tilfellet ble riktignok generasjonkløften mellom Kim og moren (misforståelser og ulikt perspektiv som da vil dukke opp) brukt som bakgrunn for komikken, i stedet for Rons slapstickhumor. På oppdrag bruker fru Possible samme antrekk som datteren, men toppen hennes dekker midjen, i motsetning til Kim.
Fru Possible spilte en liten rolle i sesong tre, og gikk mer eller mindre tilbake til sin opprinnelige posisjon som husmor og mamma, der mesteparten av hennes tid på skjermen gikk med til å gi Kim ulike råd, som primært dreier seg om tenåringsproblemer og gutter (spesifikt Ron). Når saken ble bragt på bane tok hun tanken på Kim og Ron som et par mye bedre enn sin mann, som lovte Ron en enveistur til «Det ytre rom» hvis han såret Kim.
Personlighet
På tross av generasjonskløften er fru Possible emosjonelt på linje med datteren (for det meste), og fungerer som Kims forankringspunkt i hennes stadige utbrudd av tenåringsangst, der hun hjelper Kim med å sette følelsene i perspektiv og minner henne på at ting ikke er så ille som de kan virke.
Når hun skal diskutere med datteren kan fru Possible med vilje være vanskelig å forstå. Målbevisst overser eller misforstår hun problemer relatert til personlig perspektiv så hun enten kan pakke logikk inn i framgangsmåten eller ordlegge seg slik at Kim selv må sette inn logikken. Dette er spesielt tydelig når problemet dreier seg om image eller utseende, eller hvordan andre ser på Ron.
Georgia i Junior Eurovision Song Contest
Georgia debuterte i Junior Eurovision Song Contest i 2007 i Rotterdam i Nederland, med sangen «Odelia Ranuni», framført på georgisk av Mariam Romelashvili. Bidragene ble fram til 2011 valgt gjennom en nasjonal finale, arrangert av den georgiske kringkasteren GPB. Fra 2012 har bidragene blitt valgt internt av GPB.
Ann Possible
Personlighet
Selv om fru Possible for det meste av tida er omgitt av en aura av rolig beherskelse, har hun vist tegn på frustrasjon eller uro når hun skal takle Jim og Tims utagerende oppførsel. Noe som viser at selv om hun er glad i dem, driver de henne til vanvidd. Derfor har hun, ved ytterst få tilfeller, forsøkt å bestikke eller gi Kim dårlig samvittighet slik at hun vil hjelpe til, som å kjøre dem til eller fra et sted. Favorittmetodene hennes inkluderer «Dådyrblikket/Valpeblikket» og den obligatoriske pengebestikkelsen. Hun har også vist tegn på sårethet når Kim heller ville være med venner enn med henne, eller når generasjonkløften lager problemer. Likevel sier hun sjelden noe.
Navn
25. mars 2007, kort etter lanseringen av sesong fire i USA, møtte produsent/skaper Mark McCorkle fans i et lunsjmøte der han bekreftet av fru Possible ikke ville bli tildelt noe fornavn. Ifølge McCorkle hadde staben sluppet opp for kreative navneforslag (ordspill på «Impossible»). Medskaper Bob Schooley erklærte at navnet Ann, som fansen hadde kommet fram til (etter Kims mellomnavn) «hørtes fornuftig ut» for ham.
Georgia i Junior Eurovision Song Contest
Georgia har vunnet Junior Eurovision Song Contest flest ganger, med tre seire. Første gangen Georgia vant, var i 2008 med sangen «Bzz …», framført på kunstig språk av gruppen Bzikebi. Dette var første gangen i Eurovision-sammenheng at en sang, framført på kunstig språk, har vunnet. Dette var også Georgias første seier i Eurovision-sammenheng. Tre år senere, i 2011, vant Georgia med sangen «Candy Music», framført på georgisk og engelsk av gruppen Candy.
I 2016 tok Georgia sin tredje seier med sangen «Mzeo», framført på georgisk av Mariam Mamadashvili. Hun mottok 239 poeng og fikk den høyeste poengsummen i Junior Eurovision Song Contests historie og ble ikke slått frem til 2019.
I 2017, arrangerte Georgia Junior Eurovision Song Contest i i Tbilisi. Det var første gangen Georgia arrangerte noen av Eurovision-konkurransene. 16 land deltok det året.
The McGuire Sisters
The McGuire Sisters var en amerikansk sangtrio som bestod av søstrene Christine McGuire (født 30. juli 1926), Dorothy McGuire (født 13. februar 1928, død 7. september 2012) og Phyllis McGuire (født 14. februar 1931). Blant deres mest kjente sanger er «Sincerely» og «Sugartime».
Setesdal Vesthei Ryfylkeheiane landskapsvernområde
Setesdal Vesthei Ryfylkeheiane landskapsvernområde er det nest største landskapsvernområdet i Norge og dekker to områder på ca. 2 346,7 kvadratkilometer, herav 1 906 kvadratkilometer i hovedverneområdet og et tilleggsvern på 448,4 km². Området ligger i Bykle, Valle, Bygland, Åseral, Hægebostad, Kvinesdal og Sirdal kommuner i Agder fylke, og Sandnes kommune i Rogaland fylke. Verneplanen ble vedtatt 28. april 2000 for begge de to verneområdene.
Da innlandsisen trakk seg tilbake for 14 000 år siden, fikk naturen sin form. I heiene finnes deler av urkontinentet «Det baltiske skjoldet».
Gjennom et forsøk med lokal forvaltning ble det opprettet et forvaltningssekretariat i Valle kommune. Sekretariatet har ikke forvaltningsmyndighet. Gjennom et delegasjonsvedtak fra Direktoratet for Naturforvaltning forvalter hver kommune sitt areal etter regler som er fastsatt ved Kongelig resolusjon av 28. april 2001.
Froskebittslekten
Froskebitt er en gruppe planter i froskebittfamilien. De lever i ferskvann. Det vitenskapelige navnet Hydrocharis kommer fra gresk hydor, «vann» og charis, «behag», noe som refererer til plantens habitat.
Den mest kjente arten er froskebitt (Hydrocharis morsus-ranae).
G-44
G-44 er en grønlandsk fotballklubb som ble stiftet 17. september 1944. Klubben hører hjemme i byen Qeqertarsuaq på øya med samme navn i Vestgrønland.
G-44 har de siste årene vunnet flere GM (Grønlandsmesterskap) både utendørs og innendørs. På grunn av den korte sommersesongen i arktiske strøk er GM utendørs det korteste nasjonale fotballmesterskapet i verden [1].
I 2008 vant G-44 sitt første GM innendørs, og klubben fulgte opp med å vinne mesterskapet utendørs på hjemmebane i 2009. Det påfølgende året kom G-44 til finalen igjen, men denne gangen ble det tap for B67 fra hovedstaden Nuuk.
20. august 2011 fikk G-44 revansj da B67 ble slått 7-6 etter staffesparkkonkurranse i GM-finalen i Sisimiut. Stillingen var 1-1 etter ekstraomganger, men G-44 avgjorde på straffene og vant tilbake tittelen fra klubben som ble mester året før. G-44s midtstopper Nukannguaq Zeeb ble kåret til årets spiller etter finaletriumfen.
Waupaca County
Waupaca County er et fylke i den amerikanske delstaten Wisconsin. Det ligger i de sentrale delene av staten og grenser mot Shawano County i nord, Outagamie County i øst, Winnebago County i sørøst, Waushara County i sørvest, Portage County i vest og mot Marathon County i nordvest.
Waupaca Countys totale areal er 1 982 km² hvorav 37 km² er vann. I 2000 hadde fylket 51 731 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Waupaca.
Fylket har fått sitt navn etter et menominee-ord som betyr hvit sandbunn eller modig, ung helt.
Tao-Rusyr kaldera
Tao-Rusyr kaldera er en stratovulkan som ligger sør på øya Onekotan i Kurilene i Russland. Den har en 7,5 km bred kaldera dannet under et katstrofalt utbrudd for mindre enn 10 000 år siden. Bergartene har en alder på mellom 5500 og 9400 år. Kaltsevojesjøen fyller kalderaen samt en stor symmetrisk andesittisk kjegle kalt Krenitsyn, som stiger som ei øy i innsjøen. Vulkanen er kalt opp etter kaptein Pjotr Krenitsyn fra den russiske keiserlige marinen.
Det siste utbruddet skjedde i 1952 og dannet en liten lavadom på kysten av øya. Krenitsyn har et krater på toppen som er 350 meter bredt og er det høyeste punktet på vulkanen og hele Onekotan med 1325 moh. En annen kaldera Nemo, ligger nord på øya og inneholder en sentral kjegle og en kratersjø. Tao-Rusyr kalderaen er fortsatt aktiv.
Usjisjir
Usjisjir (russisk: Ушишир) er en delvis undersjøisk vulkan sentralt i Kurilene i Russland. Det meste av vulkanen ligger under havnivå, men delene av den som stikker opp av havet danner ei øygruppe kalt Usjisjirøyene.
Den største av disse er Ryponkitsja, nordsiden av vulkanen, og den andre er Jankitsja, toppen av kalderaen. Begge øyene er knyttet sammen av ei smal landtunge.
Administrativt hører øyene til Sakhalin oblast.
FUNSK
Partiet ble opprettet i 1978 for å hjelpe Vietnam under krigen mot Pol Pot, og etter at krigen var over, installerte Vietnam et regime styrt av FUNSK. Da Vietnam trakk seg ut av Kambodsja i 1988, fortsatte den politiske ubalansen. I 1992 tok FN landet i forvalting i en treårig periode. Frie valg ble så holdt, men partiene mislykkes i å danne en koalisjonsregjering. I 1997 gjenerobret FUNSK makten ved et kupp, støttet av Vietnam.
Koettlitzbreen
Koettlitzbreen er en stor isbre i Antarktis, beliggende vest for Mount Morning og Mount Discovery. Den starter på Antarktisplatået i nærheten av Mount Cocks og strekker seg nordøstover til Rossbarrieren ved innløpet av McMurdo-sundet. Den er om lag 65 kilometer lang, og ved munningen er den 20 kilometer bred.
Svensk Røde Kors
Svensk Røde Kors (Svenska Röda Korset) er den nasjonale Røde Kors-foreningen i Sverige i henhold til Genèvekonvensjonene og en av Sveriges største frivillige organisasjoner. Den består av ca. 1,100 lokalforeninger og hadde (per 2012) ca. 147,000 medlemmer og over 30,000 frivillige. Anna Carlstedt er president og Ulrika Årehed Kågström er generalsekretær. Kong Carl XVI Gustaf er beskytter for Svensk Røde Kors.
Hederstegn og priser (utvalg)
Svenska Röda korset har i årenes løp etablert flere forskjellige hederstegn og priser.
Wang Yue
Wang Yue (王玥; pinyin: Wáng Yuè, født 31. mars 1987 i Taiyuan i Shanxi i Folkerepublikken Kina) er en kinesisk stormester i sjakk med FIDE-rating 2749 per 1. mars 2010, som er 10.-plass i verden.
KNM «Uredd»
KNM «Uredd» har vært navnet på to undervannsbåter i den Kongelig Norsk Marine.
Malin Åkerman
Malin Maria Åkerman (født 12. mai 1978 i Stockholm) er en svensk-canadisk skuespillerinne, fotomodell og sanger.
Stemshaug
Stemshaug er en tidligere kommune i Møre og Romsdal fylke. Stemshaug var fra 1837 del av Aure formannskapsdistrikt sammen med Valsøyfjord. Valsøyfjord ble skilt ut som egen kommune 1. januar 1894.
Malin Åkerman
Tidlig liv
Åkerman ble født i Stockholm av en mor som var fotomodell og en far som jobbet med forsikring. Hennes familie flyttet til Toronto, Canada da hun var to år gammel. Etter at hennes foreldre skilte seg, returnerte hennes far til Sverige, og Malin ble i Canada med sin mor. Hun bodde i Niagara-on-the-Lake, Ontario en kort tid der hun gikk på Parliament Oak Primary School, og siden Sir Winston Churchill Secondary School (St. Catharines).
Stemshaug
Stemshaug ble skilt ut som egen kommune fra Aure 1. juli 1914. Kommunen hadde 851 innbyggere ved opprettelsen.
Malin Åkerman
Karriere
Da hun var 17 år gammel, vant Åkerman Ford Supermodel of Canada konkurransen. Hun hadde roller i flere fjernsynsreklamer, inklusive en for Noxzema. Etter en modellkarriere, begynte hun med skuespill og flyttet til California. Hun har fått flere filmroller, blant annet i The Utopian Society (2003) med Sam Doumit og Austin Nichols; og i Harold & Kumar Go to White Castle (2004) som Freakshows' sexy kone. Hun har også hatt flere gjesteopptredener i TV-serier, og fikk i 2005 rollen som Juna i HBO-serien The Comeback. Hun har også vært med i The Showbiz Show with David Spade som en korrespondent, og i den tredje sesongen av Entourage i rollen som Tori. Åkerman spilte i Farrelly Brothers sin film The Heartbreak Kid fra 2007 og 27 Dresses året etter.
Max Blösch
Max Blösch (født 27. juni 1908, død 9. august 1997) var en sveitsisk håndballspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Malin Åkerman
Karriere
Hun fikk så rollen som Laurie Juspeczyk/Silk Spectre II i filmen Watchmen som hadde premiere i 2009. Filmen inneholdt bl.a Åkerman i flere nakenscener sammen med Patrick Wilson. Watchmen var filmen som virkelig plasserte henne på kjendis-himmelen.
Stemshaug
1. januar 1965 ble Stemshaug og Aure kommuner samt områder på Ertvågøya fra Valsøyfjord og Tustna kommuner slått sammen til den nye Aure kommune. Stemshaug hadde ved sammenslåingen 877 innbyggere.
Max Blösch
Blösch vant en olympisk bronsemedalje i håndball under OL 1936 i Berlin. Han var med på det sveitsiske laget som kom på tredjeplass i håndballturneringen bak Tyskland og Østerrike. Det var første gang som håndball var olympisk sport. Seks lag deltok i turneringen som ble avviklet i perioden 6. og 14. august. Sveits vant to av fem kamper, i finalerunden som besto av fire lag, tapte de mot Østerrike med 6-11 og mot Tyskland med 6-16 men de vant over Ungarn med 10-5. Blösch spilte en kamp i OL-turneringen.
Malin Åkerman
Karriere
Åkerman hadde i 2009 rollen som Ronnie i Couples Retreat, en komedie som omhandler fire par som deltar i terapi på en tropisk øy. Vince Vaughn spilte hennes mann. Jon Favreau, Kristin Davis, Jason Bateman, Kristen Bell, Faizon Love og Kali Hawk spilte de andre parene. I 2012 spilte hun journalisten Constance Sack i den romantiske musikal-komedien Rock of Ages. Hun har hovedrollen i den svenske romantiske musikal-komedien En del av mitt hjärta som er planlagt utgitt i julen 2019.
Stemshaug
Historikk
Navnet Stemshaugs eldre form kan tenkes å være Stefnishaugr, av stefni, avledet av stafn, stavn, brukt om en sterkt fremspringende, bratt høyde og om langt utstikkende odder. Stafn er antageligvis hentet fra bruksnavnet Stevnet. I fjorden utenfor gården stikker det et lite smalt nes ut som ender i en bratt fjellknaus.
Malin Åkerman
Karriere
I 2013–2014 hadde hun hovedrollen i ABCs situasjonskomedie Trophy Wife. Serien ble kansellert etter kun én sesong. Åkerman har siden 2016 hatt rollen som Lara Axelrod i Showtimes dramaserie Billions, der hun spiller mot Damian Lewis, Paul Giamatti og Maggie Siff. I februar 2019 ble det kjent at Åkerman skal spille hovedrollen i NBCs rettsdramaserie Prism.
2000
2000 (MM) i den gregorianske kalenderen var et skuddår som begynte på en lørdag.
Malin Åkerman
Personlig liv
Åkerman giftet seg med den italienske musikeren Roberto Zincone den 20. juni 2007. De fikk et barn sammen før de skilte seg i 2013. 1. desember 2018 giftet hun seg med den britiske skuespilleren Jack Donnelly.
2000
Avignon, Bergen, Bologna, Brussel, Helsingfors, Kraków, Reykjavík, Praha og Santiago de Compostela ble valgt til europeiske kulturhovedsteder for 2000.