cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Reidar Schjei
Utmerkelser
Er tildelt følgende priser: Elverum Fotball sitt Hederstegn 2008. Indre Østland Fotballkrets Hederspris 2009. Årets trenerildsjel i Norsk Fotball 2010. Æresmedlem i Elverum Fotball 2013.Tildelt Kongens fortjenstmedalje i 2013.
Frans Blom
Blom og Duby fortsatte med å dra på ekspedisjoner, nå for den mexicanske regjering. Blom døde i 1963, 70 år gammel.
11. mars
11. mars er den 70. dagen i året, den 71. i skuddår. Det er 295 dager igjen av året.
Navnedag
Norge: Edvin, Tale
Sverige: Edvin, Egon
Danmark: Thala
Fødsler
Se flere som er født 11. mars i Kategori:Fødsler 11. mars.
Dødsfall
Se flere som døde 11. mars i Kategori:Dødsfall 11. mars.
Odd Grüner-Hegge
Odd Ragnar Grüner-Hegge (født 23. september 1899 i Kristiania, død 11. mai 1973 i Oslo) var en norsk dirigent og komponist, kjent som den som har ledet for Oslo Filharmoniske Orkester lengst, samt som kapellmester og sjef ved Den Norske Opera i 1960-årene.
Oppvekst
Han var sønn av Christian Thorberg Grüner Hegge (1859–1918) og Olga Christensen (1869–1954). Moren var maler og tegner, og av søsknene ble Thorleif (1889–1979) psykolog ved University of Michigan, Rolf ble forretningsmann og Finn (1895–1962) ble fiolinist. Odd hadde en sopranstemme og komponerte sitt første stykke som seksåring. Som sjuåring prøvespilte han for Edvard Grieg, som i brev til moren uttrykte tro på guttens musikalske talent, men mante til forsiktighet og minte om at gutten måtte få tid til lek med kameratene ved siden av klaverspillet.
Studier og debut
Senere studerte han piano med Fridtjof Backer-Grøndahl, komposisjon med Otto Winter-Hjelm og Gustav Fr. Lange, og direksjon med Felix Weingartner (1863–1942). Debuten som komponist fant sted i Oslo i 1917, sammen med broren Finn Grüner-Hegge (1895–1962) på fiolin og seg selv på piano, selv om han ikke debuterte som pianist før i 1918. Da han debuterte som dirigent i 1927 i en pianokonsert med Elisabeth Reiss (1902–1970) og Oslo-Filharmonien, skrev komponisten Harald Sæverud om ham i Aftenposten: Odd Grüner-Hegge var gått til sin oppgave med en energi som til slutt tok livet av taktstokken, og det var kanskje heldig at han fikk utlade en del av den Coriolan-ouverturen, som konserten blev innledet med. Fra 1925 til 1929 var han også knyttet til Dagbladet som musikkritiker.
Dirigentvirke
Grüner-Hegge var ellers gjestedirigent blant annet i Budapest, Paris, Haag, Hilversum, København, Stockholm og Göteborg. Han var en nær venn av komponistene Christian Sinding og Ludvig Irgens-Jensen, som også var hans barndomsvenn. Odd frontet unge komponister som Geirr Tveitt og ellers Klaus Egge, Øistein Sommerfeldt og Edvard Fliflet Bræin.
Som dirigent prioriterte Grüner-Hegge den store symfoniske linje i sine tolkninger, og særlig hans oppsetninger av romantiske symfonier vakte oppsikt for sitt musikalske driv.
Premier og verv
Han var i flere tiår medlem i Norsk Komponistforening og i TONO. Ellers mottok han Norsk Musikerforbunds hederstegn, Musikselskabet Harmoniens hederstegn, Oslo-filharmoniens hederstegn og ble ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden i 1959, foruten å bli ridder av den svenske Nordstjärneorden og den danske Dannebrogordenen. Grüner-Hegge var frimurer og innehadde VI grad i Den norske Frimurerorden.
Familie
Han giftet seg i 1929 med Sigrid Elena Feinsilber (født 1906), så i 1944 med Karen Welle (1914–2006), som var datter av presten Ivar Welle. Han var far til ballettdanseren Karen Grüner-Hegge (født 1947).
Bortføringen av Ylenia Lenhard
Von Aesch begikk angivelig selvmord ved å skyte seg selv i hodet 3. august 2007, samme dag som Yleina forsvant. Han hadde like forut for dette skutt en uidentifisert 46 år gammel mann. En sekk med Yleinas klær og sykkelhjelm ble funnet nær liket av Von Aesch, og hans DNA ble også funnet på denne. Spor av Yleinas DNA ble også funnet i en hvit varebil eid av Von Aesch, hvor han oppbevarte en madrass han pleide å sove på.
Vitner har fortalt at de har sett en mann som passer til beskrivelsen av Von Aesch holde Yleinas hjem under oppsikt i minst 10 dager.
Von Aesch hadde et kriminelt rulleblad og ble i 1961 dømt til 15 måneder i fengsel etter å ha forsøkt å utpresse 10 000 sveitsiske franc av en forretningsmann i Zürich ved å true med å kidnappe sønnen hans. Han har sendt ham et brev hvor han skriver (oversatt): «Hvor forferdelig må det ikke være å leve hver eneste dag i vissthet om at din kjære Geni ikke vil komme tilbake fra barnehagen».
I 1990 giftet han seg og flyttet til Benimantell, en småby 15 kilometer fra Benidorm i Spania. Politi i St. Gallen har undersøkt en mulig kobling mellom mellom Von Aesch og fem andre jenter som forsvant i området før mannen flyttet til Spania.
Madeleine McCann-saken
Von Aesch ble også mistenkt for å ha bortført den lille jenta Madeleine McCann. Man tror han oppholdt seg i Praia da Luz-området da Madeleine McCann forsvant. En hvit varebil med spansk registreringsnummer som passer beskrivelsen av Von Aeschs bil ble observert parkert flere dager foran McCann-familiens leilighet. Varebilen ble aldri sett igjen etter at Madeleine forsvant.
Seán MacBride
Han var sønn av John MacBride, som ble henrettet for sin rolle under påskeopprøret i 1916, og den revolusjonære feministen Maud Gonne.
I 1930-årene var han med i IRA, men i 1939 forlot han organisasjonen for å drive politikk i mer parlamentariske former. Han grunnla det irske partiet Clann na Poblachta i 1946 og var utenriksminister fra 1948 til 1951. Ti år senere, i 1961, trakk han seg tilbake fra politikken og arbeidet som advokat. Etter hvert engasjerte han seg stadig sterkere i menneskerettighetsarbeid. Han var med i Amnesty International fra begynnelsen av, og var internasjonal formann der helt til 1974 da han ble leder av det internasjonale fredsbyrå i Genève.
I 1974 ble han tildelt Nobels fredspris sammen med Eisaku Sato.
Kanariøyenes flagg
Kanariøyenes flagg er en trikolor i fargene hvitt, blått og gult. Flagget er i to varianter, med og uten Kanariøyenes riksvåpen i det midtre feltet. Flagget som har våpenet i midten er statsflagg for myndighetene i Den autonome regionen Kanariøyene. Begge varianter er i størrelsesforholdet 2:3. Flaggene ble innført som en del av Kanariøyenes selvstyrestatutter av 16. august 1982.
Trikoloren har sin opprinnelse i bevegelsen Canarias Libre på 1960-tallet. Det ble utformet av Carmen Sarmiento og hennes sønner, Arturo og Jesus Cantero Sarmiento, og først vist (på papir) 8. september 1961. Flagget kombinerer de blå og hvite fargene til provinsen Santa Cruz de Tenerife med de blå og gule fargene til den andre kanariske provinsen, Las Palmas.
Maridalen
Maridalsvannet er kilde for drikkevann for 90 % av Oslos befolkning. Området er et kjent mål for friluftsliv.
Navnet
Området var opprinnelig kjent som Margrétardalr, etter den middelalderske Margaretakirken (etter Margareta av Antiokia), hvis ruiner er bevart og ligger ved nordenden av Maridalsvannet.
Historie
En bygdeborg som antas å være fra eldre jernalder, ligger «mellom Maridalsvannet og Gryta nordøst for Sander gård».
På 1200-tallet ble Margaretakirken bygget.
I 1854 ble en privateid kruttfabrikk anlagt på Skar. Virksomheten ble kjøpt opp av staten i 1863 og omdøpt til «Skars Krudtværk. I 1898 flyttet virksomheten til Raufoss».
«Den første skolebygningen i Maridalen ble reist på Hønefoten, skilt ut fra Kirkeby, i 1857». Lærergården var den største i Aker herred.
Hammeren kraftstasjon, ferdigstilt i 1900, ligger ved Maridalshammeren nordvest for Maridalsvannet.
Maridalen landskapsvernområde ble opprettet 31. august 2001.
Geografi
Fra vestsiden av dalen er Nordmarka tilgjengelig og fra østsiden av dalen ligger Lillomarka godt tilgjengelig.
Samferdsel
Vy Gjøvikbanen går igjennom dalen og stoppet opprinnelig på tre stasjoner i området. Movatn stasjon (opprettet i 1900) er en ubetjent holdeplass ved Movatn. Snippen holdeplass (tatt i bruk i 1934) er en ubetjent holdeplass med adresse Greveveien. Sandermosen stasjon er en tidligere betjent holdeplass mellom Kjelsås stasjon og Snippen stasjon. Den ble tatt i bruk i 1909, men nedlagt i 2006.
Landskapsvernområdet
Maridalen landskapsvernområde (VV00000581) er et 27 333 dekar ble fredet som landskapsvernområde den 31. august 2001. Den inngår i Nordmarka, og danner et vidt daldrag nord i Oslo kommune, med Maridalsvannet som naturlig tyngdepunkt. Området rundt Hammeren er preget av rik edelløvskog med mye gråor og heggskog. Landskapsvernområdet er i syd forbundet med Akerselva miljøpark. I nord grenser landskapsvernområdet til Mellomkollen naturreservat.
Kultur
I Margaretakirkens bevarte ruiner ved nordenden av Maridalsvannet foregår det årlige «Maridalsspillet» som tar for seg livet i dalen i middelalderen.
To kirkebygg finnes. Maridalen kirke ligger i kort avstand fra ruinene etter Margaretakirken, mens Sørbråten kapell ligger på Sørbråten mot nordøst i dalen.
Marsala (Sicilia)
Marsala (fra arabisk: Marsa allah – Guds havn) er en havneby som ligger ytterst på Sicilias vestkyst og tilhører Trapani frie kommunale konsortium i Italia. Den har 77 000 innbyggere.
Historie
Marsala ble grunnlagt i 397 f.Kr. av kartagerne som festningen Lilybaion etter at deres tidligere befestning Motya var blitt ødelagt. Under den første puniske krig var Lilybaion deres siste fotfeste på Sicilia. Men kartagerne tapte krigen og festningen falt og hele Sicilia i 241 f.Kr.. Romerne, de nye makthavere, overtok og kalte den for Lilybaeum.
Festningen forfalt så, og da det vestromerske rike falt kom området på sarasenernes hender. De gjenoppbygget festningen og gav den navnet Marsa allah. Etterhvert ble den en by, og etterhvert kom den igjen på italienske hender.
Mot midten av 1500-tallet forfalt byen. Men på 1700-tallet begynte engelskmenn med vinproduksjon der. Byen fikk ikke særlig betydning før ved Italias samling; det var her at Giuseppe Garibaldi og hans 1 000 frivillige gikk i land den 11. mai 1860.
Tirunelveli (distrikt)
Tirunelveli (tamilsk: திருநெல்வேலி மாவட்டம் ) er et distrikt i den indiske delstaten Tamil Nadu. Distriktets hovedstad er Tirunelveli.
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 3,072,880 innbyggere i distriktet, mot 2,723,988 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 49,49 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 9,80 % i 2011 mot 11,75 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 964 i 2011 mot 957 i 2001.
Taluker
I Tamil Nadu er taluk det tredje administrative nivået, under staten og distriktene. Tirunelveli distrikt har 11 taluker.
EM i curling 2001
Det deltok 18 lag for herrer og 14 lag for kvinner.
Papillon (bok)
Papillon er en selvbiografisk bok om den dømte forbryteren og rømlingen Henri Charrière (1906–1973), som første gang ble utgitt i Frankrike i 1969 og ble en umiddelbar bestselger med over 1,5 millioner solgte eksemplarer i Frankrike. Den ble siden oversatt til en rekke språk, deriblant norsk i 1971. Boken beskriver Charrières fengselsopphold på fangekolonien Djeveløya i Fransk Guyana.
Bokens tittel er hentet fra Charrières tilnavn, som han fikk på grunn av en tatovering av en sommerfugl på brystet. «Papillon» er fransk for sommerfugl.
Boken er en spennende fortelling om 14 år av fortellerens liv, fra oktober 1931 til oktober 1945. Historien begynner med at Charrière feilaktig blir funnet skyldig i mord i Frankrike og dømt til straffearbeid på fangekolonien Djeveløya. Han rømmer fra fangekolonien under dramatiske omstendigheter, oppholder seg blant urbefolkningen, og bosetter seg til sist i Venezuela, der han levde i frihet fra fransk justis.
Charrière uttalte at boken er stort sett sannferdig og nøyaktig, med unntak av mindre hukommelsesfeil. Siden utgivelsen har nøyaktigheten likevel blitt betvilt, kritisert og delvis tilbakevist. Ikke alle hendelser og fengsler han beskriver, passer med tidsrammen i boken. Den er derfor best forstått som en fortellende roman som beskriver livene til flere av Charrières medinnsatte, blant dem Charles Brunier (1901–2007), som selv hevdet å ha vært inspirasjon til den virkelige Papillon.
Boken ble filmatisert i 1973 som  Papillon med Steve McQueen i hovedrollen som Charrière.
Charrière fulgt opp Papillon med en fortsettelse, Banco, i 1972, som kom på norsk året etter.
Haapajärvi
Haapajärvi er en by og kommune i landskapet Norra Österbotten i Finland. Kommunen har 7,520 innbyggere (2014) og et areal på 789,11 km². Haapajärvi er en finskspråklig kommune som grenser til kommunene Haapavesi, Kärsämäki, Nivala, Pihtipudas, Pyhäjärvi, Reisjärvi og Sievi.
Hypotermibehandling
Hyopotermi betyr nedkjøling. Hypotermibehandling er aktiv nedkjølning av menneskekroppen til 32–34ºC. Dette blir gjennomført etter en vellykket hjerte-lunge redning.
Hensikt
En ønsker å redusere skadeomfanget i kroppen etter hjertestans. Spesielt på hjerte og hjerne.
Bakgrunn
Undersøkelser har vist at nedkjølning av en pasient med hjertestans, og i 24 timer etterpå bedrer utsiktene til at pasienten skal overleve og reduserer skade på hjerne og hjerte. Ved å kjøle ned kroppen, reduseres kroppens energibehov, og kroppens stressrespons.
Gjennomføring
Nedkjølningen blir startet så snart som en har konstatert en vellykket gjennopplivning, der pasienten er bevisstløs. Nedkjølningen starter i ambulansen og fortsetter i akuttmottak til intensivavdeling. Pasienten kan nedkjøles ved kalde kluter, isposer og ved hjelp av aktiv nedkjølning. Pasienten får medikamenter mot smerter og ubehag. Under nedkjølningen blir pasienten holdt sovende og har respirator.
En pasient som blir aktiv nedkjølt er en intensivpasient og blir overvåket av intensivsykepleiere på intensivavdeling. Se også intensivsykepleie.
Aktiv nedkjølning
Det finnes ulike løsninger på markedet. Noen invasive og non – invasive. Begge har fordeler og ulemper. Se f.eks CritiCool, Coolguard og Artic Sun.
Eirik Raudes saga
Eirik Raudes saga (norrønt Eiríks saga rauða) er en islendingesaga om Eirik Torvaldsson Raude fra Jæren i Norge og om den norrøne utforskningen av Grønland og Nord-Amerika.
Sagaen er bevart i to manuskripter i noe ulike versjoner, Hauksbok fra 1300-tallet og Skålholtsbok fra 1400-tallet. Moderne filologer mener at den sistnevnte boken er mest opprinnelig til originalmanuskriptet som man antar ble skrevet en gang på 1200-tallet.
Sagaen er ganske kortfattet, selv til sagalitteratur å være, men legger ikke skjul på at Eirik Raude var en hard og stridbar person:
Saga forteller også at Leiv Eiriksson satte seil mot Norge i 999, hvor han gikk i kong Olav Tryggvasons tjeneste. Ett år senere ble han sendt tilbake til Grønland for å bringe kristendommen til folkene som hadde bosatt seg der sammen med Eirik Raude. Leiv Eiriksson ble den første europeer som satte foten på nordamerikansk jord. Dermed ble han også den første nordmannen som er tildelt plass blant de store oppdagelsesreisende:
Derimot er Eirik Raudes saga noe motstridende til hva som fortelles i Grønlendingenes saga som mener at Bjarne Herjolvsson oppdaget den nye verden først da han drev ut av kurs på veg til Grønland. Eirik Raudes saga nevner ikke det, men gir all ære til Leiv Eiriksson.
Eirik Raudes saga har en ofte referert hendelse om da volven Torbjørg besøkte storbonden på Herjolfsnes på Grønland. Det er få beskrivelser av volver og deres ritualer i den norrøne litteraturen. Det fortelles blant annet at hun fikk puter stoppet med hønsefjær å sitte på før hun ga sin spådom:
Wilson Pickett
Wilson Pickett (født 18. mars 1941 i Prattville, Alabama, USA, død 19. januar 2006 i Virginia, USA) var en amerikansk R&B- og soulsanger.
To av Picketts største hits var «Mustang Sally» og «In the Midnight Hour». Sistnevnte var hans gjennombruddslåt og var en sensasjon da den ble utgitt i 1965. Pickett ble i 1991 valgt inn i Rock and Roll Hall of Fame.
Rekonstruksjonistisk jødedom
Rekonstruksjonistisk jødedom er en retning av rabbanittisk jødedom som er karakterisert ved:
Opprinnelse
Rekonstruksjonismen ble utviklet av de amerikanske konservative rabbinerne Mordecai Kaplan (1881–1983) og Ira Eisenstein som en radikal fløy av konservativ jødedom i løpet av perioden fra slutten av 1920-årene til 1940-årene. Bevegelsen ble en ny hovedretning av jødedommen i og med etableringen av The Reconstructionist Rabbinical College i Philadelphia i Pennsylvania i 1968.
Teologi
Mordecai Kaplan mente at de nye funnene i filosofi, vitenskap og historie ville gjøre det umulig for moderne jøder å holde på mange av de tradisjonelle teologiske standpunktene. Kaplans naturalistiske teologi har bl.a. blitt sett som en variant av John Deweys filosofi. Deweys naturalisme kombinerte ateistiske trosprinsipp med religiøs terminologi for å konstruere en religiøst sett tilfredsstillende filosofi for jøder som hadde mistet troen på tradisjonell religion.
I samsvar med noen klassiske jødiske tenkere i middelalderen, inkludert Maimonides, bekreftet Kaplan troen på at Gud ikke er personlig og at alle antropomorfiske beskrivelser av Gud i beste fall er ufullkomne metaforer. Kaplans teologi gikk enda videre og hevdet at Gud er summen av alle naturlige prosesser som lar mennesket fylle sin særlige rolle. Kaplan skrev at «å tro på Gud betyr å ta for gitt at det er menneskehetens skjebne å stige opp over råskapen og å utrydde alle former av vold og utbytting fra menneskesamfunnet». Merk at ikke alle skriftene etter Kaplan er konsistente på dette punktet; synet hans utviklet seg en del i løpet av årene, og ved nøye lesning skiller to karakteristiske teologier seg ut:
Det synet som populært sett oftest blir satt i forbindelse med Kaplan er en streng naturalisme à la Dewey — som er blitt kritisert for å bruke religiøs terminologi som kamuflasje for et ikke-teistisk, eller til og med ateistisk, ståsted. David Ray Griffin og Louis Jacobs har kritisert omdefineringen av begrepene ‘åpenbaring’ og ‘Gud’ innenfor rekonstruksjonismen som intellektuelt uærlig og som en form for «konvertering gjennom definisjon». De hevder at disse omdefineringene tillegger ikke-teistisk tro teistiske begrep. Liknende kritikk er også reist av rabbinerne Neil Gilman (Sacred Fragments, s. 200), Milton Steinberg (Simon Noveck: Milton Steinberg : portrait of a rabbi. Ktav, 1978, s. 259f.) og Michael Samuels (The Lord is My Shepherd: The Theology of a Caring God. 1996.).
Men den andre karakteristiske linjen i Kaplans skrifter viser at han i alle fall til tider trodde at Gud har ontologisk eksistens — en faktisk og absolutt eksistens uavhengig av menneskelig tro. I denne andre teologiske linjen avviser Kaplan stadig de klassiske formene av teisme og all tro på underverk, men holder seg til et ståsted som på noen måter er nyplatonsk.
De fleste rekonstruksjonistiske jøder avviser tradisjonelle former av teisme. Mange er deister, og et lite mindretall har et kabbalistisk gudssyn.
Alle ortodokse jøder, de fleste konservative jøder og noen reformjøder regner Kaplans teologi som uforenelig med klassisk jødedom. En del medlemmer av den rekonstruksjonistiske bevegelsen som på andre vis vedkjenner seg Kaplans idéer nekter å godta teologien hans. I stedet står de for et teistisk gudssyn.
Generelle trosprinsipp
I praksis er Kaplans bøker — særlig The Meaning of God in Modern Jewish Religion og Judaism as a Civilization, de facto prinsipperklæringer for rekonstruksjonismen. I 1986 vedtok the Reconstructionist Rabbinical Association (RRA) og the Federation of Reconstructionist Congregations (FRC) den offisielle Plattformen for rekonstrukjonismen (2 s.). Det er ikke en pålagt liste over prinsipper, men heller en konsensus av nåværende tro innenfor den rekonstruksjonistiske bevegelsen. [Se FRC Newsletter, september 1986, s. D–E.]
Sentrale punkter i plattformen er:
De fleste rekonstruksjonister tror ikke på åpenbaring (idéen at Gud på noe slags vis kan åpenbare viljen Sin til menneskeheten). Dette blir avvist som supernaturalisme. Kaplan holder i stedet på synet at åpenbaring «er å løsrive fra den naturlige sammenhengen de element av denne som gir svar på varige postulater i menneskenaturen og å integrere dem i vår egen ideologi ... resten kan arkeologien ta seg av». [The Meaning of God in Modern Jewish Religion]
Halakhá og minhág
Som i reformjødedommen er hovedsynet i rekonstruksjonistisk jødedom at personlig ståsted er overordnet halakhá (jødisk lov) og teologi. En krever ikke at medlemmene holder seg til noen spesifikk tro, og en krever heller ikke at halakhá må bli godtatt som bindende. Men i motsetning til klassisk reformjødedom, mener en i rekonstruksjonistisk jødedom at utgangspunktet for hver person bør være å holde seg til tradisjonell jødedom med mindre en har særlige grunner til å vike fra dette. Hovedskillet mellom rekonstruksjonistisk jødedom og den tradisjonelle jødedommen er at rekonstruksjonismen kategoriserer halakhá som folkekultur heller enn som lov. De 613 misvót (religiøse bud) har altså blitt omtolket til elementer av folkekultur som kan godtas eller settes til sides av hver menighet.
Tradisjonelle jødiske praksiser som blir fremmet inkluderer bruk av hebraisk i gudstjenesten, torástudium, daglig bønn, bruk av kippót (kalotter), talletót (bønnesjal) og tefillín (bønneremmer) under bønn og feiring av jødiske helgedager.
Interreligiøse bryllup
Rekonstruksjonistisk jødedom overlater til hver enkelt rabbiner å avgjøre om de vil forrette ved bryllup der bare én av partene er jødisk — rundt halvparten av de rekonstruksjonistiske rabbinerne gjør dette.
Ikke-jøders rolle i menighetene
Ikke-jøders rolle i menighetslivet er et emne som er under stadig debatt i rekonstruksjonistiske menigheter, og praksisen varierer sterkt mellom menighetene. De fleste av dem prøver å finne en balanse mellom inklusjon og integritet. The Jewish Reconstructionist Federation (JRF) har offentliggjort et ikkebindende rundskriv der de har prøvd å sette opp et rammeverk for hvordan menighetene kan avgjøre politikken sin på dette punktet, og de har også satt opp det de ser på som de beste alternativene. Men disse spørsmålene blir til syvende og sist avgjort av den lokale lekfolksledelsen. [R. Edward Feld: «Can Halakha Live?», i The Reconstructionist, v. 59 (1994), b. 2, s. 64–72]
Kjønnsroller
Rekonstruksjonistisk jødedom har likestilling som ett av sine grunnprinsipper og praktiserer i dag full likestilling mellom kjønnene. I praksis betyr dette at både kvinner og menn kan bruke tallét (bønnesjal) og tefillín (bønneremmer); både kvinner og menn blir talt i minján; både kvinner og menn kan lese fra Toráen; både kvinner og menn kan lede alle gudstjenester; og både kvinner og menn kan utdanne seg til og arbeide som rabbinere. Rekonstruksjonistiske menigheter har normalt ikke mehissá (fysisk skille mellom manns- og kvinnedeler av synagogerommet), og kvinner og menn sitter oftest ikke i spesielle avdelinger inndelt etter kjønn.
Capstan (sigarettmerke)
Capstan er et sigarettmerke, uten filer, produsert av Imperial Tobacco. Merket ble mindre populært når de helsemessige effekter av tobakk ble mer allment kjent, få butikker selger dem i dag.
Darwin (Australia)
Darwin er hovedstaden og den største byen i Nordterritoriet i Australia, med 148,564;innbyggere (est. 2018 ). Byen ligger ved Australias nordlige kystlinje og har tropisk klima. Byen er spesielt utsatt for tropisk tordenvær og sykloner; mye av byen ble ødelagt av syklonen Tracy i 1974.
Darwin har størst andel aboriginer av australske hovedsteder, og en relativt stor del er immigranter fra Sør- og Øst-Asia, og blir derfor ofte kalt for «Australias flerkulturelle hovedstad». Darwin er en viktig havn, spesielt for eksport av sauer og kyr, og av mineraler.
Oljesøl 2009
Den oppjekkbare boreriggen West Atlas på Montarafeltet rundt 690 kilometer utenfor byen Darwin brøt ut i brann 1. november 2009 etter at oljefeltet hadde lekket olje i ti uker. Operatør på feltet var det thailandske selskapet PTTEP. Boreriggen tilhørte riggselskapet Seadrill.
Tinus Osendarp
Martinus Bernardus «Tinus» Osendarp (født 21. mai 1916 i Delft, død 20. juni 2002) var en nederlandsk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker i 1932 i Los Angeles og i 1936 i Berlin. Han var politi i det sivile liv og meldte seg inn i Den nasjonalsosialistiske bevegelsen i Nederland etter at Tyskland hadde okkupert landet. Han ble ansatt som sikkerhetspoliti og bistod deportasjonen av nederlandske jøder.
Osendarp vant to olympiske bronsemedaljer i friidrett i Sommer-OL 1936 i Berlin. Han kom på tredjeplass både på 100- og 200 meter. På 100 meter ble han slått av Jesse Owens og Ralph Metcalfe fra USA og på 200 meter var det amerikanerne Jesse Owens og Matthew Robinson som var raskere.
Osendarp ble etter krigen dømt til tolv års fengsel forbrytelser han hadde begått i krigsårene. Han ble løslatt i 1953. Han arbeidet som trener resten av sin yrkesaktive karriere.
Friedrich Maurer
Friedrich «Fritz» Maurer (født 18. juni 1912, død 10. juli 1958) var en østerriksk håndballspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Maurer vant en olympisk sølvmedalje i håndball under OL 1936 i Berlin. Han var målvakt på det østerrikske laget som kom på andreplass i håndballturneringen bak Tyskland. Det var første gang håndball var olympisk sport. Seks lag deltok i turneringen som ble avviklet i perioden 6. og 14. august. Østerrike vant fire av fem kamper, i finalerunden som besto av fire lag, beseiret de Sveits med 11-6 og Ungarn med 11-7 og tapte kampen mot Tyskland med 6-10. Maurer spilte to kamper i OL-turneringen som målvakt.
Motorsagmassakren
Motorsagmassakren (originaltittel: The Texas Chainsaw Massacre) er en amerikansk skrekkfilm fra 1974 regissert av Tobe Hooper.
Filmen har fått flere oppfølgere samt en remake.
Handling
Filmen handler om fem ungdommer, Sally Hardesty, hennes handicappede bror; Franklin, og vennene deres; Jerry, Kirk og Pam, som på vei til en av ungdommenes bestefar går tom for bensin. Underveis plukker de opp en haiker, som snakker om familien sin som tidligere arbeidet ved et gammelt slakteri i området. Ungdommene møter en kannibalfamilie i Texas som bortfører ofre fra bensinstasjonen sin. En av hovedpersonene i filmen, Leatherface, har blitt en av de mest kjente skurkene i skrekkfilmens historie med sin maske laget av menneskehud, sitt blodflekkete slakterforkle og motorsagen han farer rundt med.
Om filmen
Til å stadig bli trukket fram som prototypen på «blod og gørr»-film inneholder den overraskende lite blod og gørr. Det er snarere antydningene til ugjerningene kombinert med et effektivt lydspor som gjerne gjør at du tror du har sett mer enn du egentlig har gjort. Filmens tittel fungerte som argument for sensurtilhengere på 1970-tallet.
Filmen er, i motsetning til hva mange tror, ikke basert på en sann historie. Den er derimot (i likhet med Alfred Hitchcocks Psycho og Jonathan Demmes Nattsvermeren) lettere inspirert av den sanne historien om Ed Gein, en massemorder som riktignok laget en maske av menneskehud, men som handlet alene, og som aldri brukte motorsag.
Filmen ble produsert på et budsjett på rundt 300 000 dollar og hadde en omsetning på over 30 millioner dollar i USA alene, hvilket gjør den til en av de mest suksessfulle uavhengige filmer i filmhistorien. Finansieringen av filmen stammet fra profitten fra pornofilmen Deep Throat, som produksjonsselskapet tidligere hadde finansiert.
Severodvinsk
Severodvinsk (russisk: Северодви́нск) er en by i Arkhangelsk oblast i Russland, beliggende i deltaet til elva Nordre Dvina, 35 km vest for Arkhangelsk.
Historie
Bosetningen på stedet hvor den nåværende byen Severodvinsk ligger ble først nevnt i 1419, da svenskene seilte inn i bukta og brente ned klosteret Nikolo-Korelskij som lå ved bredden. Dette klosteret antas å ha blitt grunnlagt av St. Euphemius, en ortodoks misjonær i de karelske land. Klosteret lå i ruiner til 1471, da to sønner av Marfa Boretskaja ble drept under en forrykende storm, og likene deres ble funnet på stranden nær klosteret tolv dager senere. Etter overtalelser fra Boretskaya ble klosteret gjenoppbygd og hennes sønner gravlagt der.
Klosteret blomstret etter etableringen av det engelske Muscovy Company, ettersom mesteparten av selskapets handel gikk gjennom den lokale havna. De nåværende bygningene på klosteret ble bygget på slutten av denne perioden. St. Nikolas-katedralen, med sine fem kupler, ble bygget 1670-74. Flere tiår senere ble veggene og tårnene bygget i tømmer, og de best bevarte av disse tårnene ble i Sovjet-tiden fraktet til Kolomenskoje i Moskva, hvor de kan ses i dag.
Nåtidens by
Under andre verdenskrig var Severodvinsk stedet hvor en betydelig del av materialene som ble levert til Sovjetunionen via de arktiske konvoiene til Murmansk og Arkhangelsk faktisk ble losset.
Byen er hovedbasen for de russiske atomubåtene, og har også store verft for bygging og reparasjon av ubåter. Bygningene fra 1600-tallet på Nikolo-Korelskijklosteret ble tilpasset og brukes fremdeles til skipsbyggingsformål.
Byen er endepunkt for den føderale hovedveien M8, som går fra Moskva.
Demografi
Befolkningsutvikling: ! År || Folketall || Kilde
Casper Oimoen
Biografi
Kasper Øimoen var født i Etnedal, men familien flyttet til Raufoss da han var omtrent 14 år gammel. I 1923 emigrerte han til USA og bosatte seg i Minot i Nord-Dakota.
Under det nasjonale mesterskapet i Canton i Sør-Dakota i 1925 var han beste hopper, men kunne ikke bli mester fordi han på det tidspunktet ikke var Class A-hopper. Han hadde rennets lengste hopp med 183 fot (56 meter), 27 fot (8 meter) lengre enn det lengste hoppet til Alfred Ohrn som ble mester. I 1926 vant han sitt første regionale mesterskap, Central Championship i Glenwood i Minnesota. Året etter vant han Central Championship for andre gang, og samme år ble han nummer 5 i det nasjonale mesterskapet.
Casper Oimoen vant USAs nasjonale mesterskap i 1930, 1931 og 1934. Han vant Central Championship ti ganger, hvorav seks ganger på rad, Northwestern Championship ni ganger og Montanas delstatsmesterskap seks ganger. I 1930 vant han både det nasjonale mesterskapet, Central Championship og Eastern Championship. I løpet av en treårsperiode vant han 95 % av alle rennene han deltok i. Han vant Norge Ski Clubs renn i Cary Hill utenfor Chicago fem ganger og satte minst seks bakkerekorder i forskjellige bakker. Til sammen vant han over 400 premier.
I 1928 ble han tatt ut på det amerikanske laget til OL i St. Moritz. Mens han var med laget i Europa for å forberede seg til mesterskapet, ble det oppdaget at de amerikanske immigrasjonsmyndighetene hadde skrevet navnet hans feil da han kom til USA, og at han derfor formelt sett ikke var amerikansk statsborger. Dermed fikk han ikke delta i OL. Selv den amerikanske presidenten Calvin Coolidge involverte seg og forsøkte å ordne opp i saken, men uten hell.
Med statsborgerskapet ordnet ble han igjen tatt ut til OL i 1932. Under uttakingsrennet til OL falt han og skadet skulderen. men han kunne likevel delta i OL-rennet i Lake Placid, der han ble nummer 5. I 1935 hoppet han 255 fot (77,7 meter) og satte den siste bakkerekorden i Big Pines Ski Jump i California, en bakke som en periode var blant de største i USA. Under OL i Garmisch-Partenkirchen i 1936 var han kaptein på det amerikanske skilandslaget. I OL-rennet ble han nummer 13.
I 1935 organiserte og vant han hopprennet i det første vinterkarnevalet i Anaconda i Montana, i en bakke som var oppkalt etter ham, Oimoen Hill. Han arrangerte hopprenn i Anaconda fram til 1939. I et treningshopp dagen etter det siste rennet falt han og brakk beinet, og med det valgte han å legge opp som skihopper.
I løpet av hoppkarrieren representerte Casper Oimoen skiklubber i Minot i North Dakota, Saint Paul i Minnesota, Canton i South Dakota og Anaconda i Montana. Som de fleste skihoppere på den tiden (dog med en del unntak på 1930-tallet) var Casper Oimoen strengt amatør. Av yrke var han murer, og han bygde etter hvert opp sitt eget entreprenørfirma. Han bodde i Montana i noen år, men flyttet så tilbake til Minot. Da han pensjonerte seg i 1964, flyttet han fra Minot til Ashland i Oregon, hvor han bodde til han døde i 1995.
Casper Oimoen ble tatt opp i US Ski Hall of Fame i 1963. Han ble tildelt prisen Theodore Roosevelt Rough Rider Award av North Dakotas guvernør i 1973. I 1984 ble han tatt opp i Scandinavian-American Hall of Fame under festivalen Norsk Høstfest i Minot. En statue av ham i bronse ble avduket i 1979. Statuen er laget av Gerald Peterson og står i Scandinavian Heritage Park i Minot. Casper Oimoen er Raufoss Idrettslags eneste æresmedlem.
Fatima (kvinnenavn)
Fatima (arabisk فاطمة) er et opprinnelig arabisk kvinnenavn som betyr «barnepike». Bruken av navnet i katolsk tradisjon er også knyttet til byen Fátima i Portugal, der tre barn i 1917 skal ha sett en åpenbaring av jomfru Maria. Byens navn har opphav i det arabiske kvinnenavnet.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Lamborghini V12
Lamborghini V12 er en V12-motor designet av Lamborghini, og var selskapets aller første motor. Den blir ansett som en av de beste bil-motorer som noen sinne er laget. Den ble satt i produksjon som en 3,5 liter (3 464 cm³) i Lamborghini 350 GT, bilfabrikkens første modell.
Det er mange versjoner av historien rundt utviklingen av motoren – noen sier den er en videreutvikling av et Honda-design, andre sier at Giotto Bizzarrini hentet massiv inspirasjon fra sin egen F1-motor. Begge var 1,5 liters V12-motorer, og Lamborghini-motoren har likheter med begge.
Det som er hevet over enhver tvil er at Ferruccio Lamborghini kontaktet Bizzarrini for å designe motoren da han startet sportsbilproduksjonen. Ifølge rykter lovet Lamborghini Bizzarrini bonus for hver hestekraft over det Ferraris V12-motor leverte. Det ferdige produktet var så godt at motoren, med små endringer og forbedringer, fortsatt brukes (i 6,2 liters form) i dagens V12-motoriserte Lamborghini Murciélago.
Motoren ble fra starten designet med fire kamaksler (to kamaksler per sylinderrekke) som en 60° V12, i motsetning til Ferraris to kamaksler (én kamaksel per sylinderrekke). Da prototypen på 3,5 liter (3 464 cm³) ble testet i 1963 leverte den 370 hk (276 kW) ved 9 000 omdreininger per minutt – nesten 107 hk (77 kW) per liter, noe som var sensasjonelt for sin tid. Bizzarrini insisterte på at motoren var mekanisk kapabel til å levere 400 hk (298 kW) ved 11 000 o/min med et oppgradert bensinsystem, men det ble bestemt at 370 hk var tilstrekkelig, og etter at motoren var utstyrt med forgassere for gatebruk leverte den fortsatt imponerende 280 hk (209 kW). Som en referanse kan man sammenlikne den med motoren i 1968 Chevrolet Camaro, som var en 3,6 liters rekkemotor med seks sylindre som leverte 140 hk (104 kW).
I årenes løp har motoren nesten doblet sitt sylindervolum, fått endret sylindertoppen slik at den i dag huser fire ventiler per sylinder og forgasserne har blitt erstattet med elektronisk innsprøytning, men motoren som driver dagens Murciélago er en direkte etterkommer etter det Formel 1-inspirerte designet til motoren Bizzarrini og hans gruppe laget for mer enn 40 år siden.
Philip John Noel-Baker
Philip John Noel-Baker, baron Noel-Baker (født 1. november 1889, død 8. oktober 1982) var en britisk politiker, diplomat, professor og friidrettsutøver.
Han ble født Philip Baker men byttet navn til Noel-Baker i 1943 etter hustruen siden 1915, Irene Noel. I 1912 deltok han, som Philip Baker, i OL for Storbritannia som mellomdistanseløper. I Antwerpen 1920 vant han en sølvmedalje på 1500 meter.
Etter første verdenskrig var han med i opprettelsen av Folkeforbundet som assistent for Robert Gascoyne-Cecil, som igjen var assistent til Eric Drummond, Folkeforbundets første generalsekretær. Han var også professor i internasjonal rett ved University of London fra 1924 til 1929 og foreleser ved Yale-universitetet 1933 til 1934.
Jevgenija Poljakova
Jevgenija Poljakova (russisk: Евгения Андреевна Полякова; født 29. mai 1983) er en russisk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintøvelser.
Philip John Noel-Baker
Den politiske karrieren begynte i 1924 da han for første gang prøvde å bli valgt til Det britiske parlamentet for Labour. Det lyktes riktignok ikke før i 1929, og han tapte plassen igjen to år senere, men i 1936 tok han plassen tilbake og beholdt den helt til 1970.
Han ble tildelt Nobels fredspris i 1959, for sin langvarige bidrag til nedrustning og fred.
Jevgenija Poljakova
Poljakova deltok ved innendør-EM 2007, der hun kom på andreplass på 60 meter. Under VM utendørs samme år ble hun slått ut i semifinalen på 100 meter. Ved innendørs-VM 2008 i Valencia kom hun til finalen på 60 meter, og endte på femteplass.
Hun deltok under OL 2008 i Beijing, og ble slått ut i semifinalen på 100 meter. Hun deltok senere på laget som vant gullmedaljer i stafett på 4 x 100 meter.
Fylkesvei 4988
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 8 (Hordaland).
Anadyrbukta
Anadyrbukta, eller Anadyrgulfen (russisk: Анадырский залив), er ei bukt lengst øst i Russland, i den nordvestre delen av Beringhavet. Den strekker seg fra Kapp Tsjuktsji i nord til Kapp Navarin i sør. Bukta er 280 km lang og fra 270-400 km bred. Maksimal dybde er 105 meter, og tidevannet i bukta er 2,5-3 meter. Anadyrbukta er vanligvis isdekt 10 måneder i året.
Byen Anadyr, administrativt senter for Tsjukotka autonome okrug, ligger innerst i bukta, ved elvemunningen Anadyrskij Liman.
Benjamín Noval
Benjamín Noval González (født 23. januar 1979 i Mieres) er en spansk tidligere profesjonell syklist. Han ble profesjonell i 2001 og har stort sett vært hjelperytter.
Alfred Ingelaus Olsen Engan
Alfred Ingelaus Olsen Engan (født 19. juni 1887 i Fauske, død 24. januar 1966 i Fauske ) var under andre verdenskrig ordfører i Fauske kommune.
Engan ble utnevnt som ordfører i Fauske i 1941, dog motstrebende. Han aksepterte likevel stillingen. Han meldte seg inn i NS sommeren 1941. Engan var ikke av de mest engasjerte medlemmene og dette ble sett på som formildende under landssvikoppgjøret, men han ble likevel dømt 7. juli 1948 til 48 dagers fengsel og en bot på 40,000 kr.
Varaordfører var Fridtjov Østensen (1896–1948) fra Finneid, Fauske.
Engan, som tok etternavnet fra det nå fraflyttede Engan i indre Salten, var forretningsmann før, under og etter krigen.
Han er begravet på Fauske Øvre Kirkegård.
Brandbu
Brandbu er et sogn i Gran på Hadeland i Innlandet. Tettstedet Brandbu/Jaren ligger delvis i Brandbu. Sognekirken til Brandbu er Nes kirke, på nordsiden av Røykenvika. Røykenvikbanen med Brandbu stasjon gikk fra 1900 til 1957 til Røykenvik ved Randsfjorden. Stasjonsbygningen er revet. Fra toppen av Brandbukampen (522 moh), opprinnelig en vulkan fra perm-perioden, er det vid utsikt over Brandbu og bygdene rundt. Den tidligere kommunen ble slått sammen med Gran 1. januar 1962. Like ved Brandbu sentrum ligger Brandbu ungdomsskole, samt tidligere Hadeland videregående skole avdeling Brandbu før ny skole sto ferdig i 2012.
Kommunen hørte til tidligere Oppland fylke.
Brua
Brua, som det ofte sies, eller Åvedalsbrua, også skrevet Augedalsbrua, er et eldgammelt brosted over (Vigga), og her var i eldre tid skysstasjon. Her møttes den gamle og den nye Bergensveien, og Høgkorsveien gikk herfra over til Toten. Riktignok ble brostedet flyttet til Rosendal litt lenger oppe ved elven på midten av 1800-tallet, men Brua fortsatte å være skyssted. Stedet var dessuten møtested for kommunestyret i den gamle kommunen Brandbu.
Brua er motivet for maleriet «Augedals bro» (1897) av Gerhard Munthe.
Kommunen
Brandbu kommune ble utskilt fra Gran kommune i 1897, og innlemmet igjen i 1962. Kommunens området omfattet begge sider av Randsfjorden.
«Brandbu Polonaise»
«Brandbu Polonaise» ble skrevet av Peder Pedersen Sandbæk. Hadelandsgutta Leder: A.K. Nielsen spilte den inn i Oslo 3. september 1954. Melodien ble utgitt på 78-platen His Master's Voice A.L. 3434. Arr.: A.K. Nielsen.
Lamborghini 350GTV
Lamborghini 350 GTV var prototypen og forgjengeren til 350 GT (Lamborghinis første produksjonsmodell).
Den hadde et kontroversielt fastback-design av Franco Scaglione, som ble modifisert for serieproduksjon av Carrozzeria Touring, og var utstyrt med Lamborghinis egen 3.5 liters V12-motor.
Motoren, som ble utviklet av Giotto Bizzarini, var ferdig kun kort tid før bilen skulle presenteres på bilutstillingen i Torino, og da motoren skulle monteres i det ferdige karosseriet oppdaget man raskt at det ikke var plass, på grunn av de seks forgasserne, som var plassert øverst på motoren. Derfor fylte Ferruccio Lamborghini motorrommet med murstein da bilen ble plassert på utstillingen, og unnskyldte seg med at panserlåsen var knukket, og at panseret derfor ikke kunne åpnes, da presse og potensielle kunder ønsket å ta en nærmere kikk på motoren.
Stoksund
Stoksund er ei bygd og et sogn på Fosen på Trøndelagskysten. Stoksund omfatter Stokkøya og Linesøya, grendene Revsnes og Harbak og fastlandet innenfor, til sammen 114,23 km², og utgjør den nordvestlige delen av Åfjord kommune. For statistiske formål utgjør Stoksund et delområde av Åfjord kommune med 646 innbyggere den 1. januar 2017. Stoksund kirke ligger på Revsnes, hvor det også finnes barne- og ungdomsskole, barnehage og dagligvarehandel med post. Selv om Stoksund var kommunenavn frem til 1964 og er navnet på kirken i bygda ble Stoksund i mange år skrevet som Stokksund. I eldre matrikler er det også Stoksund som er skrevet. I 2020 ble det endelig vedtatt at bygdelagsnavnet skal skrives på samme måte som det gamle kommunenavnet.
Navnet kommer fra skipsleden som går igjennom det trange sundet. Øyene har fastlandsforbindelse med Revsnes via Stokkøybrua og Linesøybrua på fylkesvei 6320, mens fylkesvei 723 forbinder Stoksund med Årnes.
Jordbruket er en viktig næringsvei, mens det tradisjonelle fiskeriet har gått tilbake og havbruk har blitt desto viktigere. Det finnes settefisk- og oppdrettsanlegg, reparasjonsverft og servicebåtrederi. Det er flere småbåthavner, blant annet Kuringen Marina. Ved Kuringen Marina finner man Kuringen Bryggehotell, en ombygd klippfiskbrygge fra 1885 som tilbyr overnatting og servering (blant annet i en ombygd, flytende laksemære). Stokkøya Sjøsenter på Hosnasand drives som hotell-, kurs- og konferansested med matservering på Strandbaren. Det er flere naturopplevelser i området, blant annet Harbakhula.
Administrativ inndeling
Ved reformatsen i 1589 var det to prester i Bjørnør prestegjeld som betjente hovedkirken i Roan og annekskirkene i Osen og Stoksund. Med formannskapslovene av 1837 utgikk fra prestegjeldet det verdslige Bjørnør formannskapsdistrikt. I 1892 ble Bjørnør delt i tre herreder (kommuner), etter sognegrensene. I 1964 ble Stoksund en del av Åfjord kommune, etter at den faste veiforbindelsen mellom de to kommunene hadde åpnet i 1955. I 1967 ble Stoksund sogn overført fra Bjørnør til Åfjord prestegjeld. Prestegjeldene ble faset ut fra 2004, og Stoksund hører til Fosen prosti i Nidaros bispedømme.
Dominique Pire
Dominique Pire (1910–1969) var en belgisk munk. Han kalte seg for Dominique Pire etter å ha avlagt munkeløftet i 1932.
Han etablerte i 1930 en organisasjon for å støtte fattige familier. Under andre verdenskrig arbeidet han som prest i forsvaret, og deltok i den anti-tyske motstandsbevegelse. Etter andre verdenskrig konsentrerte han seg om hjelpearbeid for flyktninger, etter å ha sett flyktningeleirene i Østerrike. I løpet av 1950-årene opprettet han flere «Europeiske landsbyer» for flyktninger, og etablerte i 1957 en organisasjon som opprettet utviklingsprosjekter i andre deler av verden. I 1958 ble han tildelt Nobels fredspris for sin innsats for å hjelpe flyktninger i etterkrigstidens Europa.
Kjetil Hildeskor
Kjetil Hildeskor (født 12. oktober 1960 i Sogndal) er en norsk idrettsleder. Han har vært generalsekretær i Norges Friidrettsforbund siden 2003.
Hildeskor har selv vært aktiv mellomdistanseløper med de personlige rekordene 1.53,91 på 800 meter og 3.52,81 på 1500 meter.
Han er utdannet fra Norges idrettshøgskole og har tidligere jobbet blant annet som daglig leder for IL i BUL og fagsjef i Oslo Handelsstands Forening.
Ferruccio Lamborghini
Ferruccio Lamborghini (født 28. april 1916, død 20. februar 1993) var en italiensk bilprodusent, og mannen bak bilmerket Lamborghini.
Biografi
Ferruccio Lamborghini ble født i en liten landsby i Renazzo di Cento, i Ferrara-provinsen.
Lamborghini var en rik traktorprodusent allerede før den andre verdenskrig, og var eier av en Ferrari. Ryktene forteller at han tok bilen sin med tilbake til fabrikken da clutchen sviktet. Enzo Ferrari nektet å møte ham, og sa "En traktorprodusent kan ikke forventes å forstå sportsbiler". Så, etter at Lamborghini selv hadde demontert clutchen og oppdaget at den benyttet de samme komponentene som han selv gjorde i traktorene sine, bestemte han seg for å starte sin egen sportsbilproduksjon.
Lamborghinis første bil, Lamborghini 350GT, var Ferraris modeller overlegen på alle områder, og hans tredje modell, Lamborghini Miura, var en grensesprengende og legendarisk bil på linje med Ferraris 250 GTO og 365 GTB/4 Daytona.
Selskapets logo, en okse, ble tatt fra Lamborghinis stjernetegn, Tyren. Miura ble oppkalt etter en oksetrener, Don Eduardo Miura. Den berømte Countach ble oppkalt etter et italiensk uttrykk, etter at noen så prototypen og utbrøt: "Countach!"
Lamborghini døde i Perugia i 1993, i en alder av 76 år.
Vigrestad
Vigrestad er et tettsted i Hå kommune sør på Jæren i Rogaland. Tettstedet har innbyggere per 1. januar, og ligger omtrent 7,5 kilometer sør for kommunesenteret Varhaug. Stedsnavnets førsteledd kan komme av det norrøne navnet vigr, som betyr spyd. Nord for bygda er det flere gravhauger fra jern- og bronsealderen.
Nivala
Kommunen har betydelige forekomster av kopper-nikkelmalm, som gir grunnlag for byens gruve- og metallindustri.
Kärsämäki
Kärsämäki er en kommune i landskapet Norra Österbotten i Finland. Kommunen har cirka 3 000 innbyggere og et areal på 700,57 km². Kärsämäki er en finskspråklig kommune som grenser til kommunene Haapajärvi, Haapavesi, Pyhäjärvi, Pyhäntä og Siikalatva. Finlands geografiske midtpunkt befinner seg i kommunen.
Hüttener Berge
Hüttener Berge (dansk: Hytten Bjerge) er et landskap vest for Eckernförde i Schleswig-Holstein i Tyskland. Området domineres av bakker, skoger og mindre innsjøer. Området er vernet gjennom en cirka 22 hektar stor naturpark, Naturpark Hüttener Berge.