cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Innlandsklima
Kontinentalklima er preget av kalde luftmasser om vinteren og varme luftmasser om sommeren, som oppstår på grunn av høy sol og lange dager. Områder med kontinentalklima har man som regel enten langt fra hav, eller i kyststrøk der vinden vanligvis blåser fra land. Slike områder kan få ganske høye temperaturer om sommeren, ikke ulikt tropisk klima, men er ofte mye kaldere enn områder med andre klima på samme breddegrad om vinteren.
Subarktisk klima (Dfc) har svært kalde, lange og tørre vintre, men med minst en måned over 10 ℃.
Eksempler
Man finner ikke denne type klima på den sørlige halvkule fordi man ikke har de store landmassene her på midlere bredder. De sørligste delene av Afrika og Australia er påvirket av havområdene rundt, mens Sør-Amerika er for smalt til at kalde luftmasser kan bygge seg opp. Antarktis ligger selvsagt utenfor midlere bredder.
Meroë
Historie
Byens siste periode er markert av seiersstele av en hersker fra Aksumriket hvor navnet har gått tapt, reist på stedet til Meroë. Fra hans beskrivelse på gresk var han «konge av aksumittene og omerittene» (det vil si fra Aksum og Himyar) og er antagelig en konge som styrte en gang rundt år 330 e.Kr. Ytterligere to inskripsjoner i den gamle etiopiske skriften ge'ez har blitt funnet i nærheten av pyramidene, men det er uklart om de er samtidige med den kongelige stelen eller tilhører en senere dato.
Sivilisasjon
Meroë var sentrum for et blomstrende kongedømme. Grunnlaget for rikdommen var en sterk jernindustri foruten også en internasjonal handel som involverte land så langt borte som Kina og India. Meroës jernvinning og produksjon av metall og metallarbeider var omfattende, og ble eksportert til resten av Afrika og til internasjonal handel. Det egyptisk vannhjulet sakia ble brukt for transportere vann langs irrigasjonsanlegg for å øke jordbruksavlingene. I sin tid var jern et av de viktigste metaller verden over, og meroittiske metallarbeidere var blant de beste i verden.
På sitt høydepunkt kontrollerte herskerne i Meroë Nildalen nord og sør i en distanse på mer enn 1000 km.
Kongen av Meroë var en aristokratisk hersker som delte sin autoritet kun med dronningmoren, eller kandake. Imidlertid har dronningmorens rolle forblitt uklar. Administrasjonen besto av skatteministere, seglbærere, overhoder av arkivene, sjefskriverne og andre.
Ved 200-tallet f.Kr. ble et nytt, egenutviklet alfabet, det meroittiske alfabetet, etablert. Det besto av 23 bokstaver og erstattet det egyptiske skriftspråket som til da var i bruk. Meroittisk alfabet var opprinnelig avledet og utviklet fra egyptiske hieroglyfer. Det ble utviklet i den napatanske perioden (rundt 700-300 f.Kr.), og er bevitnet første gang på 100-tallet f.Kr. For en tid var det også mulig å skrive nubisk av det påfølgende nubiske kongedømme.
Arkeologi
Å bedrive moderne arkeologi i Sudan har vært vanskelig på grunn av den pågående borgerkrigen, se blant annet Darfur-konflikten. Stedet Meroë ble oppdaget i 1821 av den franske mineralogen Frédéric Cailliaud (1787–1869), som utga et illustrert verk som beskrev ruinene. En del utgravninger på jakt etter kostbarheter ble utført i liten skala i 1834 av Giuseppe Ferlini som oppdaget (eller hevdet å ha oppdaget) ulike oldtidsfunn, hovedsakelig i form av smykker som i dag er huset i tyske museer i Berlin og München.
Ruinene ble undersøkt mer omsorgsfylt i 1844 av den tyske arkeologen og filologen Karl Richard Lepsius som brakte med seg plantegninger, skisser, og kopier, foruten fortidsgjenstander, tilbake til Berlin. Ytterligere utgravninger ble gjort av den engelsk egyptologen E. A. Wallis Budge i årene 1902 og 1905. Resultatet av dette arbeidet ble utgitt i hans bok The Egyptian Sudan: its History and Monuments (London, 1907). Sir Reginald Wingate, guvernør av Sudan, tok grep om stedet, og fikk laget veg til og mellom pyramidene.
Det ble funnet at pyramidene hadde jevnlig blitt bygget over gravkamre som inneholdt levninger av lik som var enten brent eller begravd uten å bli mumifisert. De mest interessante objektene som ble funnet var relieffer på murveggene i gravkamrene, allerede blitt tolket av Lepsius; disse presenterte navn og representasjoner av deres dronninger, de nubiske kentaker, en del konger, og noen kapitler av Dødeboken; en del steler med inskripsjoner på det meroittiske språket, og en del beholdere av metall og keramikk. De beste av relieffene ble tatt ned, stein for stein, i 1905 og satt opp igjen, delvis i London og delvis i Khartoum.
I 1910 som en konsekvens av en rapport ved Archibald Sayce ble det gjort utgravninger i jordhaugene i byen og i gravområdene, nekropolis, ved John Garstang på vegne av Universitetet i Liverpool. Garstang oppdaget ruinene av et palass og flere templer som var blitt bygget av herskerne i Meroë.
Byen består av tre deler:
Den store tempel for Amon er orientert bort fra Nilen og ser mer til den stigende solen. Til dette tempelet er flere mindre templer rundt gruppen. I underkant av åtte km unna i øst finnes gravplasser med mange pyramider.
Halvveis mellom hjemsted og pyramidene ligger det såkalte Soltempelet (M 250). Denne bygningen ble gjort fra et indre tempel og dette anlegget ble omgitt av en mur. I tempelet fantes det et bilde av anlegget, slik at arkeologene kunne foreta en rimelig nøyaktig rekonstruksjon. Det såkalte Tempel 292 er også kjent som «Augustus' tempel» da det ble funnet bronselevninger av keiser Augustus. Det er mulig dette er deler av tyvgods eller erobringer fra striden med romerne. I tempelet var det malerier som er bevart kun i kopier.
Igalo
Igalo har 3 754 innbyggere (2003), og folketallet er svakt økende. Den er i praksis vokst sammen med Herceg Novi, og det er bare administrative inndelinger innad i kommunen som skiller de to tettstedene fra hverandre. Det er 60% serbere, 27% montenegrinere, 2% kroater og 1% muslimer i Igalo.
Næringsliv
Byen er kjent for sin lindrende leire som blant annet blir brukt til behandling av pasienter med revmatisme ved både «Institut Igalo» (konstruert av arkitekt Aleksandar Djordjevic) og «Dr. Simo Milošević». Instituttet har for øvrig også en norsk avdeling.
Igalo er en turistby, og det er stor utbyggingsaktivitet i området. mange utlendinger, både russere og vestlige, kjøper dessuten opp eiendom og leiligheter i Igalo.
Den tidligere jugoslaviske presidenten Tito hadde sitt tilholdssted i Igalo om sommeren. I september 1991 hadde de serbiske og kroatiske lederne Slobodan Milošević og Franjo Tudjman et toppmøte i denne villaen.
Transport
Igalo har forbindelse østover til hovedstaden Podgorica og vestover til Dubrovnik i Kroatia langs stamveien E65/E80. En mindre lokalvei går også rett nordover og inn i Bosnia-Hercegovina. Nærmeste flyplasser ligger ved Tivat, på andre siden av Kotorbukten, og i Dubrovnik.
Vennskapsbyer
Levanger
Syntax-e
Syntax-e, er et norsk elektronika / pop band fra Vennesla, Kristiansand.
Bandmedlemmer er Henrik M. Askildsen, Kim A Modalsli. Syntax-e har gitt ut debutalbumet New sounds from the past. Platen er mikset og mastret av Espen Berg. På bass har Syntax-e med seg Lars Christian Folkvord (Kurt Nilsen, Maria Mena, Willie Nelson),på trommer Thomas Pettersen (King Midas, Paperboys). På perkusjoner Tom Rudi Torjussen (Jim Stärk, Elvira Nikolaisen) Salvadore (Darkside of the Force), Thom Hell og Frank Hammersland.
Ragnar Røgeberg
Ragnar Røgeberg (født 23. mai 1926 i Øvre Eiker, død 15. oktober 2004 i Hamar) var en norsk dirigent og organist.
Utdannelse
Røgeberg fikk sin utdannelse ved Musikkonservatoriet i Oslo. Lærere var blant andre Arild Sandvold (orgel) og Øivin Fjeldstad (orkesterdireksjon).
Karriere
Røgeberg var organist i Fiskum kirke, og deretter i Larvik kirke hvor han virket i perioden 1946 til 1953. Han var i Larvik også klaverpedagog og dirigent for kor og orkester. Han gjestet også som dirigent for Cæciliaforeningen i Larvik. I 1953 ble han domorganist på Hamar hvor han arbeidet til 1996.
Han var en drivende kraft i Hamars og Hedmarks musikkliv som dirigent for blant annet Hamar domkor, Hamar Musikkorps og Hamar orkesterforening. Han var i 25 år knyttet til Hamar katedralskole som sanglærer og dirigent for skolekoret.
Flatenfoss 2 kraftstasjon
Flatenfoss 2 kraftstasjon er eid av Arendal Fossekompani og ligger i Åmli kommune i Arendalsvassdraget.
Ragnar Røgeberg
Karriere
Ragnar Røgeberg var en ettertraktet samarbeidspartner som akkompagnatør på piano og orgel for en rekke solister og kor på Østlandet. Hans nære samarbeid og vennskap med komponisten Egil Hovland resulterte i flere uroppførelser i Hamar domkirke. Røgeberg var en sentral utøvende skikkelse i den liturgiske og kirkemusikalske fornyelse som fant sted i Norge fra sekstitallet og framover. I dette arbeidet hadde han en sterk støttespiller i biskop Alex Johnson.
Flatenfoss 2 kraftstasjon
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 10 meter. Nidelva er oppdemt på stedet.
Ragnar Røgeberg
Karriere
I NRK var han en hyppig kringkastet gudstjenesteorganist og akkompagnatør for mange sangsolister.
Flatenfoss 2 kraftstasjon
Installert effekt er 5,5 MW fra en horisontal kaplanturbin. Årsproduksjon er 35 GWh.
Ragnar Røgeberg
Karriere
Ragnar Røgeberg var frimurer av X. grad og knyttet til Den Norske Frimurerorden som organist fra 1952 til sin død.
Flatenfoss 2 kraftstasjon
Kraftverket er bygget i 1981. Slukeevnen er 60 m3/s.
Ragnar Røgeberg
Ettermæle
Ragnar Røgeberg ble hedret med en rekke kulturpris, blant annet Hedmark fylkeskommunes kulturpris. Til hans 70-årsdag forelå et festskrift med et tyvetalls artikler redigert av Roger Andreassen, Astrid Hagen, Egil Hovland og Arne Moseng.
Flatenfoss 2 kraftstasjon
Kraftverket ble utvidet i 2009 med Flatenfoss 3 kraftstasjon.
Ragnar Røgeberg
Ettermæle
Utenfor Hamar domkirke ble det 23. mai 2006 på 80-årsdagen for Ragnar Røgebergs fødsel avduket en byste i bronse modellert av kunstneren Svein-Tore Kleppan.
Flatenfoss 2 kraftstasjon
Flatenfoss kraftstasjon 1
Flatenfoss kraftstasjon 1 kom i drift i 1927; den er nå nedlagt. Stasjonen hadde ett horisontalt aggregat med dobbel francisturbin. Vanninntaket var fra Nidelva; det er bygget som dam og har kapasitet på 58 m3/s. Normal årsproduksjon var 27 GWh.
Ragnar Røgeberg
Ettermæle
Korsalen i det nye kulturhuset på Hamar er kalt Korsal Ragnar Røgeberg.
Porto Seguro
Porto Seguro er en by og kommune i delstaten Bahia i nordøstregionen av Brasil. Dette var havna hvor Pedro Álvares Cabral gikk i land da han oppdaget Brasil i år 1500. Porto Seguro var en av de travleste havnene i de portugisiske koloniene fra 1500 og frem til tidlig på 1800-tallet.
I dag er Porto Seguro en turistdestinasjon med mange strender. Byen fikk internasjonal flyplass i 1993.
VM i skiskyting 1961
Det '''3. verdensmesterskapet i skiskyting''' ble arrangert i Umeå i Sverige i 1961.
Fylkesvei 4824
Fylkesvei 4824 går mellom Kalstø og Kongshaugen i Karmøy.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 850.
Kari Traa
Kari Traa (født 28. januar 1974 på Voss) er en norsk freestyler. Hun begynte med skikjøring som treåring, og med freestyle som sekstenåring. Traa vant sitt første internasjonale skirenn i 1997, og har siden den gang blitt olympisk mester, vunnet sølv i OL, vunnet bronse i OL, vunnet den totale verdenscupen flere ganger og vunnet flere NM-titler.
Avhengighetsteori
Avhengighetsteorien er en skole innen samfunnsvitenskapene som står for et syn på verden som tar utgangspunkt i at de rike statene i verden trenger en perifer gruppe av fattigere stater for å sikre rikdommen sin. Avhengighetsteori slår fast at fattigdommen i landene i periferien ikke kommer av at de ikke er integrert i verdenssystemet, eller 'fullstendig' integrert, slik tilhengerne av frimarked hevder, men av hvordan de er integrert i systemet.
Kari Traa
Traa markedsfører sin egen kleskolleksjon. Hun startet bedriften Kari Traa AS i 2002, og spesialiserte seg da på luer. Etter hvert omfattet kolleksjonen hennes også T-skjorter, gensere, jakker, bukser og sokker. Kari Traa AS inngår som en av merkene i investorselskapet Active Brands AS. Kari Traas eierandel der er trolig rundt 3 prosent. .
Hun har blant annet utdannelse fra Voss ungdomsskole, og det var denne klassen hun hadde med seg da hun var gjest i Den store klassefesten i 2005.
Avhengighetsteori
Avhengighetsteoriens grunnleggende teser er:
Kari Traa
Meritter
Hun har også vunnet verdenscupen i freestyle sammenlagt tre sesonger og har tilsammen 39 førsteplasser i verdenscuprenn. I tillegg har hun vunnet ni norgesmesterskap.
Skylla
Skylla (gresk: Σκύλλα, Skylla) var i henhold til gresk mytologi et monster av hunkjønn som levde på den ene siden av et trangt sund, stred eller vannkanal, på motsatt side av motparten Kharybdis. De to sidene av sundet var innenfor rekkevidden av pilskudd av hverandre — så nært at skip som forsøkte å unngå Kharybdis kunne komme for nært Skylla, og motsatt.
Tradisjonelt har dette stredet blitt assosiert med Messinastredet mellom Italia og Sicilia, men i nyere tid har denne teorien blitt utfordret og det alternative stedet er Kapp Skilla i nordvestlige Hellas blitt foreslått av forfatteren Tim Severin. Talemåten «mellom Skylla og Kharybdis» henviser til å være mellom to vonde ting, tilsvarende som ordtaket «mellom barken og veden», uansett hva man velger går det dårlig.
Skylla er også navnet på en gresk prinsesse, se nedenfor.
Skylla og Kharybdis
I Homers Odysseen er Skylla et sjøuhyre som lever på den ene sida av et trangt sund. På den andre sida lever det enda frykteligere Kharybdis.
Skylla er beskrevet som et forferdelig sjøuhyre med fire øyne, seks lange nakker med uhyggelige hoder, hver av dem hadde tre rekker med skarpe tenner. Hennes kropp besto av tolv føtter som lignet på tentakler og hadde fiskehale og med fire til seks hundhoder som var vokst ut ved midjen. Hun var en av barna til Forkys og Keto. En del kilder, inkludert Stesichoros (500-tallet f.Kr.), oppgir hennes foreldre som havguddommene Triton og Lamia.
Kharybdis suger inn vatnet i sundet tre ganger om dagen og spyr det ut igjen, og på den måten skaper det en sterk malstrøm.
I tolvte sang av Odysseen blir Odyssevs råda av Kirke å seile nærmest Skylla, fordi Kharybdis kan knuse hele skipet hans. Han greier å navigere seg forbi Skylla, men hun snapper seks av mennene hans og sluker dem levende.
Prinsesse Skylla
Skylla var ifølge et gresk sagn datter av kong Nisos og prinsesse av Megara. Nisos var usårbar så lenge han hadde noe rødt hår i behold blant det hvite. Kong Minos av Kreta angrep Megara, men Nisos hadde stadig én lokk med rødt hår og hadde ingenting å frykte. Skylla forelska seg imidlertid i Minos, og beviste sin kjærlighet veg å skjære av farens røde hårlokk. Nisos ble drept, og Megara tilfalt Kreta. Som straff for at hun hadde sveket faren, tok Minos livet av Skylla. Hun ble forvandla til en sjøfugl, evig forfulgt av faren, som var blitt til en havørn.
Kari Traa
Meritter
I 2001 mottok hun Porsgrunds Porselænsfabriks Ærespris, og i 2006 ble hun kåret til Årets nynorskbrukar.
Avhengighetsteori
Avhengighetsteori oppsto først på 1950-tallet og tar i stor grad utgangspunkt i Raúl Prebischs studier som viste at rikdommen i fattige land tenderte til å synke når rikdommen økte i rike land. Nevnes bød også Paul A. Baran som i sitt verk The Politial Economy of Growth viser hvordan dette forholdet historisk har oppstått.
Teoriens utbredelse
Avhengighetsteori ble populær på 1960- og 1970-tallet som en del av kritikken av tradisjonell utviklingsteori som syntes å være feilslått siden fattigdommen fortsatte å være utbredt i store deler av verden. I forbindelse med den tilsynelatende veksten i Øst-Asia og India de siste årene har teorien mistet noe popularitet. Den bryter kraftig med klassisk økonomi og frimarkedsøkonomi. Den er i langt større grad akseptert innen andre disipliner, som historie og antropologi, der det går an å konkludere for eller imot.
Avhengighetssystemet sies å ha oppstått i forbindelse med den industrielle revolusjon og uvidelsen av europeiske imperier rundt hele verden som var muliggjort på grunn av deres overlegne makt og rikdom. Noen hevder at utbyttingsmønstret før denne ekspansjonen var internt, slik at de viktigste økonomiske sentra dominerte resten av landet (for eksempel Københavns dominans over resten av Danmark-Norge). Ved at globale handelsmønstre oppsto på 1700- og 1800-tallet kunne dette systemet overføres til globalt nivå. Det hadde den fordelen at det ytterligere isolerte de rike fra faren for bondeopprør og fattigopprør. I stedet for å kunne vende seg mot undertrykkerne som i den amerikanske borgerkrigen eller i forbindelse med sosialistiske eller kommunistiske revolusjoner, hadde de fattige ikke lenger de rike innen rekkevidde, og i stedet ville de mindre utviklede statene ende opp med borgerkriger. Er først en rik stats dominans etablert kan den ikke fjernes. Denne kontrollen sikrer at all profitt i mindre utviklede land utvinnes av de mer utviklede landene, og forhindrer dermed reinvestering og vekst.
Kritikk
Mens avhengighetsteori som en rent teoretisk tilnærming til global økonomi fortsatt finnes har en stor del av de historiske forsøkene på å benytte teorien til å skape en praktisk løsning innen dens rammeverk mislyktes. Noen av årsakene er:
Tilhengere av avhengighetsteori mener at teorien om komparative fortrinn bryter sammen når kapitalen – fysisk kapital som maskiner og finanskapital – er så mobil som den er i en globalisert verden. Derfor kan avhengighetsteorier tilby flere nye erkjennelser i en verden av mobile multinasjonale selskaper.
Dette motsies av kritikerne med argumentasjonen at forholdene rundt globaliseringen gjør komparative fortrinn mer relevant. To av hovedantagelsene i komparative fortrinn-teorien – null transport- og kommunikasjonsomkostninger – er mer realistisk antagelse i dagens globale markedsplass enn i tidligere tider. Mens null kommunikasjonomkostninger underbygges ved hjelp av Internett, ser det dog ut til at tendens mot null transportomkostninger kan møte flere hindringer (bl.a. teorier som går under betegnelsen Peak Oil o.a.).
Markedsøkonomer trekker ofte frem en rekke studier av enkelttilfeller for å diskreditere avhengighetsteorien. Bedringen i Indias økonomi etter at landet gikk fra en statskontrollert økonomi til åpen handel nevnes oftest. India ser også ut til å motsi avhengighetsteoretikernes tidligere nevnte påstand om komparative fortrinn og mobilitet, siden så mye av den økonomiske veksten kom som et resultat av slike bevegelser, outsourcing, en av de mest mobile formene for kapitaloverføringer. Tilhengere av avhengighetsteorien vil på sin side påpeke de sosiale følgene – økt polarisering og økt avhengighet som i sin tur begrenser vekstpotensialet og potensialet for å avskaffe fattigdommen.
Idar Handagard
Idar Antonius Handagard (født 9. august 1874 i Kristiansund, død 11. desember 1959) var en norsk lege, botaniker, nynorskforkjemper, forfatter, avholdsagitator og statsstipendiat.
Handagard ble født i Kristiansund og vokste opp der og i Bergen. Han ble cand.med. i 1905, og fikk i 1907 Kongens gullmedalje for en avhandling om norske plantenavn. Samme året fikk han også en pris for den første nynorske læreboka i helselære, Mannalikamen og helsa. Boka kom etterhvert i mange opplag.
Hans forfatterskap og engasjement omfattet målrørsla, avholdssaken og et venstreorientert standpunkt i flere samfunnsspørsmål. Ved Norsk Bokmannslags stiftelse i 1910 ble han valgt til lagets første formann. Han både beundret og skrev om Oscar Nissen, som var leder av både Det norske Totalavholdsselskap og Arbeiderpartiet.
Han praktiserte aldri som lege, men var en aktiv og iherdig skribent, og skrev mer enn 80 bøker og hefter, 1000 dikt og et stort antall avisartikler, blant bøkene: Doktorboki (1913), Vanlege sjukdomar (1925), engasjerte seg i Grønlandssaken, og skrev flere korte dikterbiografier i serien Småskrifter for bokvenner (om Ivar Aasen, Kristofer Janson, Wessel og Wergeland): Han skrev også mange diktsamlinger, og flere dikt er tonesatt. Hans verselære fra 1932
Handagard var lenge og aktivt engasjert i avholdssaken, blant annet gjennom Studentavholdslaget i Oslo. Hans motivasjon var både kristenetisk, allmennetisk og medisinsk. Han skrev flere artikler om avholdsbevegelsens historie og pionerer. Spesielt kan nevnes det litteraturhistoriske verket En samfunds-ide og dens digtere fra 1915.
Idar Handagard ble statsstipendiat i 1932.
Han var gift med Sara Thingulstad (1879-1958). De møttes da hun var 15 år gammel og ble hemmelig forlovet året etter. Sara Handagard drev Norsk Bokhandel Forlag fra hun var 26 år gammel og hun var utgiver av 26 av Idar Handagards bøker.
Litteratur
Turrmanns visor og andre vers. 1921
Mo industripark
Mo industripark er et av Norges største industrimiljøer med ca. 2335 ansatte fordelt på ca. 110 bedrifter (i september 2015). Industriparken er bygd på eiendommen, og benytter noe av bygningsmassen og infrastrukturen til tidligere A/S Norsk Jernverk.
Industriparken er plassert like over sentrum i Mo i Rana.
Mo industripark AS
Mo industripark AS (MIP AS) er et norsk industrikonsern som tilbyr infrastruktur og ulike tjenester for bedriftene i Mo industripark (MIP). I 2014 hadde selskapet en konsernomsetning på 304,0 millioner kroner og et ordinært resultat etter skatt på 45,6 millioner kroner. Konsernet har totalt 98 ansatte (2014).
Selskaper i MIP-konsernet
En stor eiendomsaktør som leier ut ca. 110,000 m² bygningsareal. Selskapet utvikler også eksisternde eiendomsmasse og står for oppføring av nybygg i parken. I 2009 kjøpte selskapet det tidligere industrianlegget til EKA Chemicals.
Mo Industripark AS har tre damanlegg: Andfiskvann, Småvatnan, Fisklausvann. Disse leverer vann til industriparken, og dette er i tillegg reservevannforsyning til Mo i Rana by.
Industriparken har eget strømnett og distribuerer 1,7-2,3 TWh/år. I tillegg administreres kraftforsyning, kraftproduksjon samt produksjon av gasser og distribusjon av disse. Avdeling MIP Sikkerhetssenter i MIP AS har ansvar for brann- og sikkerhetsberedskap i industriparken og sysselsetter 13 årsverk.
Datterselskap er:
Historie
Da Norsk Jernverk AS ble nedlagt var det en betydelig eiendomsmasse og infrastruktur. Noen måtte drifte og utvikle infrastrukturen og ta ansvar for ”områdeutvikling” på området. MIP skiller seg noe ut fra de andre industriparkkonseptene i Norge da man her valgte å etablere et infrastrukturselskap som eier av all infrastruktur og de fleste bygninger
Mo Industripark AS fikk ansvaret for å koordinere, forvalte og utvikle infrastruktur og stordriftsfordeler i Mo Industripark.
MIP AS ble dannet i 1991 med en åpningsbalanse 100 millioner kroner. Eierne fikk selskapet gratis. MIP AS eies i dag av seks bedrifter med tilknytning til industriparken. De største eierne er Helgeland Invest AS og Celsa Armeringsstål AS.
Industriparkkonseptet
På slutten av 1980-tallet ble det i Norge dannet industriparker i blant annet Rana og i Kongsberg, hvor det var to store statsbedrifter i økonomisk krise. Dette var starten på et vellykket industriparkkonsept som er «kopiert» og vil bli kopiert mange steder i Norge.
Industriparkkonseptet innebærer at den enkelte bedrift kan konsentrere seg fullt og helt om sin forretningsidé, mens det praktiske allerede er tilrettelagt. For denne oppgaven ble bedriften Mo Industripark AS etablert. Det er et eiendoms- og driftsselskap med hovedoppgave å drive og utvikle eiendommer og infrastruktur i Mo industripark. Industriparken har industriell infrastruktur som leveranse av prosessvann og kjølevann, elektrisitet, luftgasser og andre gasser, trykkluft, telekommunikasjon, fibernett, avløp, veinett, med mer.
I dag
Mo Industripark hadde en sterk vekst i perioden 2005 til 2009, både med flere nye bedrifter og i eksisterende bedrifter. Mo Industripark har i dag et mangfold av bedrifter innenfor: Prosessindustri, gruve-/bergindustri, mekanisk industri, logistikk, gjenvinning, service-bedrifter, IT bedrifter, engineering, rådgiving, offentlig tjenesteyting, entreprenør og mer. Fra 2005 til 2009 økte antall arbeidsplasser med mer enn 360 ansatte, som tilsvarer en økning på tjue prosent. Etter finanskrisen sank antall ansatte en del, før det kom ny vekst igjen. Per september 2015 har Mo Industripark ca. 110 bedrifter og ca. 2335 arbeidsplasser.
Til sammen omsetter bedriftene i Mo industripark for ca. 7 milliarder (2015) i året. En stor del av dette er eksport. Ca. 25 prosent av all eksport fra Nordland fylke kommer fra Mo industripark.
UFC 50
UFC 50: The War of '04 var et MMA-arrangement i regi av UFC i Atlantic City, New Jersey, USA 22. oktober 2004. Hovedkampen var opprinnelig Tito Ortiz mot Guy Mezger, men ble endret da Mezger måtte trekke seg av medisinske årsaker. Erstatter ble Patrick Côté. Arrangementet var også UFC debut for fremtidig mellomvekt tittelholder Rich Franklin.
Mo industripark
I dag
Mo Industripark AS forvalter knapt 110 000 kvadratmeter bygningsareal, både kontorbygg og næringsbygg. Industriparken har et eget energinett og distribuerer årlig om lag 1800 GWh energi til kunder i industriparken. De driver også Norges nest største vannverk som leverer ca. 81,5 millioner kubikkmeter vann i året.
Antall sysselsatte i Rana vokste med ca. 700 stk fra 2005 til  2008. I samme tidsrom var folketallet i Rana svakt synkende. Halvparten av veksten har kommet fra industriparken. Selv i nedgangstiden etter finanskrisen har en del av bedriftene ansatt nye medarbeidere. Den største reduksjonen kom gjennom nedleggelsen av Ruukki Profiler AS, som før finanskrisa hadde 275 ansatte. I månedsskiftet januar-februar 2012 gikk flere av selskapene i Miras-konsernet konkurs. Dette medførte at mer enn 100 mistet arbeidet. Samtidig oppbemannet Rana Gruber AS og Momek Group AS, slik at antallet sysselsatte i Rana ble stabilt. I 2013 etablerte selskapet Wasco Coatings Norway AS seg i Mo Industripark for å levere rør belagt med betong for Polarled, olje-/gassrørledningen fra Nyhamna utenfor Molde til Aasta Hansteen-feltet. Dette prosjektet var ferdig i september 2015.
Historikk
Rana har lange tradisjoner innen industriell gruvedrift. Industrihistorien kan grovt deles i tre deler.
Før 1946
Båsmo Gruver ble startet på 1880-tallet. Da den svenske konsulen Nils Persson kjøpte Båsmo Gruver på begynnelsen av 1890-tallet, ble gruvedriften industrialisert. Det ble bygd hengbane, kaianlegg, vaskeri, og også installert elektrisk lys i 1895. Etter få år solgte konsul Pärsson gruvene, og investerte fortjenesten i oppbygging av gruvene i Sulitjelma.
Dunderland Iron Ore Company Limited (etablert i London den 15. april 1902, avviklet 1. januar 1947) var et utenlandsk eid gruveselskap, drevet i Mo i Rana for å utvinne det som var landets rikeste jernmalm-forekomster i Dunderlandsdalen. Etableringen ga stor tilflytning til området. Etter tre korte negative driftsperioder ble selskapet solgt til A/S Norsk Jernverk.
Jernverkstida
A/S Norsk Jernverk (vedtatt etablert i Stortinget den 10. juli 1946 i Mo i Rana) var et norsk industriverk, for å gjøre Norge mer selvforsynt med stål, samt bidra til styrking av landsdelen Nord-Norge. Stortinget vedtok 9. juni 1988 å legge ned norsk malmbasert stålproduksjon, og samtidig ble Norsk Jernverk AS omstilt. Mo Industripark AS er i dag den juridiske viderefører av Norsk Jernverk AS.
Etter omstillingsprosessen
Rundt 1990 ble hovedanleggene omdannet til industripark, og en rekke nye aktører var inne i Jernverkets tidligere bygnings- og eiendomsmasse. Noen måtte drifte og utvikle infrastrukturen og ta ansvar for «områdeutvikling», og Mo Industripark AS fikk ansvaret for å koordinere, forvalte og utvikle infrastruktur og stordriftsfordeler i Mo Industripark. En rekke bedrifter ble opprettet under og like etter omstillingen på grunnlag av kompetansen fra Norsk Jernverk AS, blant annet SINTEF Molab AS, Multimaskin AS, Multirør AS, Mokado AS, med flere. Samtidig kom det flere nye, som Rana Metall AS, Mo Shipping Agency AS, Helgeland Smolt AS, og flere andre. Smelting av jernskrap til armeringsstål og valsing av skipsprofiler ble videreført i et nytt nordiske stålkonsern; Fundia. Dette ble senere videreført i det som ble til Celsa Armeringsstål AS og Ruukki Profiler AS. Ruukki Profiler AS produserte skipsprofiler og flenser til vindmøller frem til bedriften stoppet produksjonen i mai 2010, som følge av finanskrisa.
Nøkkelbedrifter
Blant bedriftene som er lokalisert i industriparken i dag nevnes særlig:
Museo Nazionale, Palazzo del Bargello
Museo Nazionale, Palazzo del Bargello er i dag et viktig kunstmuseum i Italia. Bygningen ble i en periode brukt som anstalt og fengsel, og ble da også kalt for Palazzo del Popolo (Folkets palass). Adressen er Proconsolo 4, Firenze.
Borgen
Palazzo del Bargello ble opprinnelig oppført som sete for byrådet, men ble 1261 overtatt den høyeste magistrat, Podestà, ved Firenzes bystyre, og ble da omtalt som Palazzo del Podestà. Palazzo del Bargello er nå den eldste offentlige bygning Firenze. I høyrenessansen på 1300-tallet var fasaden hyppig brukt som åsted for uthenging av folkets fiender gjennom såkalte pittura infamante.
Karislojo
Karislojo (finsk: Karjalohja) er en tidligere kommune i landskapet Nyland i Finland. Karislojo grenset til kommunene Raseborg, Salo og Lojo. Karislojo var enspråklig finsk.
Den 1. januar 2013 ble Karislojo og Nummi-Pusula slått sammen med Lojo.
Powys
Powys er det største grevskapet i Wales. Det dekker de tradisjonelle grevskapene Montgomeryshire, Radnorshire og Brecknockshire. Det ble opprettet i 1974, og var da delt i de tre distriktene Montgomery, Radnor og Brecknock (basert på de tradisjonelle grevskapene). I 1996 ble distriktene avskaffet, og grensen ble noe justert i nordøst.
Karislojo
Til severdighetene i Karislojo hører Kärkelä bruk.
Powys
Grevskapet har sitt navn fra kongedømmet Powys, et av de viktigste walisiske rikene i middelalderen. Det dekkes omtrent samme område. Powys ble til slutt innlemmet i kongedømmet Gwynedd av Hywel ap Cadell.
Giannis Khrysomallis
Yanni (egentlig Giannis Khrysomallis; gresk Γιάννης Χρυσομάλλης, født 14. november 1954 i Kalamata) er en gresk pianist, keyboardist, produsent og komponist. 18 år gammel forlot han Hellas for å studere ved University of Minnesota.
Han blander jazz, klassisk, chill og verdensmusikk for å skape sin musikk som i stor grad er instrumentalverk. Yanni kombinerer synthesizere med fullt symfoniorkester og inkluderer en rekke eksotiske instrumenter.
Minst seksten av Yannis album har plassert seg som nr. 1 i Billboards kategori Top New Age Album, og to album (Dare to Dream og In My Time) fikk Grammy Award-nominasjoner.
Han har også skrevet filmmusikk, musikk til tv-serier og reklamer.
Diskografi
Studioalbum
Konsertalbum
Kolle
Kolle har flere betydninger:
De facto
De facto er et latinsk uttrykk som betyr «faktisk», «i virkeligheten» eller «i praksis». De facto er det motsatte av de jure som betyr «etter lov». Hvis noe er de facto, betyr det at det er allment anerkjent, selv om det ikke foreligger noe offisielt vedtak om saken.
I en juridisk kontekst betyr de jure hva loven sier, mens de facto betyr hvordan loven faktisk blir tolket og brukt.
Bruk
De facto handler om hvordan noe er i praksis. Det trenger ikke ha noe motstykke i lovtekster eller andre regler – enten det er skriftlig eller muntlig. Begrepet brukes ofte for å beskrive hvordan det egentlig er, i situasjoner der det er regler/lover eller politiske vedtak som faktisk eller tilsynelatende har en annen betydning eller formål.
Högfors
Högfors (finsk: Karkkila) er en kommune i landskapet Nyland i Finland. Kommunesenteret og byen er vokst fram omkring fossen ved utløpet fra innsjøen Pyhäjärvi, der det ble anlagt støperi (Högfors bruk).
Högfors grenser til kommunene Vichtis, Nummi-Pusula, Tammela og Loppi.
I Högfors finnes et støperimuseum og et arbeidermuseum. Nylands høyeste punkt Loukkumäki på 174 m ligger vest for bydelen Järvenpää.
Högfors er enspråklig finsk.
Kolle (dyr)
Ei kolle er i utgangspunktet et kvegdyr av hunnkjønn som naturlig mangler horn. Uttrykket brukes imidlertid også om hunner av hjort og elg, for eksempel ei elgkolle, som ikke utvikler gevir. Uttrykket skriver seg fra adjektivet «kollet», som beskriver noe som er ubevokst eller nakent (jamfør kolle).
Enola Gay
Enola Gay var et amerikansk bombefly av typen B-29 Superfortress. Flyet ble oppkalt etter piloten Paul Tibbets’ mor, dagen før angrepet. Flyet ble brukt til å slippe den første atombomben i bruk i krig noensinne. Bomben ble sluppet over det strategiske målet Hiroshima som var en av det japanske forsvarets viktigste baser. Bomben ble droppet på 9600 meters høyde og detonerte 580 meter over byen. Dette skjedde kl 08:15:17, den 6. august 1945. Førtitre sekunder senere skal mesteparten av Hiroshima ha ligget i grus. Selve atombomben som ble brukt gikk under navnet Little Boy
Før bombingene
Enola Gay (Modellnummer B-29-45-MO, Serienummer 44-86292, typenummer 82) ble bygd av Glenn L. Martin Company (nå Lockheed Martin) på selskapets fabrikk i Bellevue, Nebraska, i det som i dag er Offutt Air Force Base. Bombeflyet var en av 15 B-29 med «Silverplate»-modifikasjoner som var nødvendige for å kunne bære atomvåpen. Disse endringene inkluderte en omfattende endring av bombekammeret med pneumatiske dører og britisk bombefeste- og slippsystemer, reversible propeller som ga mer bremsekraft ved landing, forbedrede motorer med innsprøytning og bedre kjøling, og fjerning av beskyttelsespansring og kanoner.
Den delvis monterte uranbomben Little Boy L-11 ble oppbevart inne i en 100 cm x 120 cm x 350 cm stor trekasse, som veide 4,500 kg. Kassen var festet til dekk på USS «Indianapolis». I motsetning til de seks uran-235-platene, som senere ble fløyet til Tinian i tre separate fly 28. og 29. juli. Det monterte prosjektilet med ni uran-235 plater ble levert i en enkelt blydekket stålbeholder, som veide 140 kg og som var låst og sikret fast til dekk på kaptein Charles B. McVay IIIs kvarter. Både L-11 og prosjektilet ble lastet av på Tinian 26. juli 1945.
Bombingen av Hiroshima
5. august 1945, under forberedelsene til den første bombingen, overtok Tibbets kommandoen av flyet og kalte det opp etter moren sin, Enola Gay Tibbets, som selv hadde blitt kalt for heltinnen i romanen Enola; or, Her fatal mistake. Når det kom til å velge navn på flyet, har Tibbets senere uttalt at:
Navnet ble malt på flyet, 5. august av menig Allan L. Karl. Den tidligere fartøysjefen Robert Lewis var skuffet over å bli fortrengt av Tibbets for dette viktige oppdraget, og ble rasende da han kom på flyet på morgenen, 6. august for å se det malt med den nå berømte nesekunsten.
Hiroshima var det hovedmålet for den første atombombingen, 6. august, med Kokura og Nagasaki som alternative mål. Enola Gay, fløyet av Tibbets, tok av fra North Field, ca. seks timers flytid fra Japan. Det fløy sammen med to andre B-29 fly, The Great Artiste, for å overvåke og en da navnløse flyer, men senere kalt Necessary Evil, ledet av kaptein George Marquardt, for å ta bilder. Direktøren i Manhattanprosjektet, generalmajor Leslie Groves, ville vise hendelsen for ettertiden, så avgangen ble opplyst av lyskastere. Da flyet takset ut mot rullebanen, lente Tibbets seg ut av vinduet for vinke tilskuerne ut av veien. På forespørsel, ga han et vennlig vink til kameraene.
Etter å ha forlatt Tinian, fløy flyet alene til Iwo Jima, hvor de møttes på 2440 m og satte kurs for Japan. Flyet kom til målet med klar sikt fra 9855 m. Kaptein William S. «Deak» Parsons fra Project Alberta, som hadde kommandoen under oppdraget, armerte bomben under flyturen for å minimere risikoen under avgang. Assistenten, fenrik Morris R. Jeppson, fjernet sikkerhetsanordningene, 30 minutter før de nådde målområdet.
Bomben ble sluppet kl 08:15 (Hiroshima-tid), som planlagt, og Little Boy brukte 43 sekunder på å falle fra flyets høyde på 31060 ft til den forhåndsbestemte detonasjonhøyden på 1968 ft over byen. Enola Gay fløy 18,5 km før det ble truffet av sjokkbølgene fra eksplosjonen. Selv om flyene ble truffet av sjokkbølgene, ble verken Enola Gay eller The Great Artiste skadet.
Bomben skapte et smell på 16 TNT-ekvivalenter (67 TJ). Våpen med U-235 ble ansett som svært ineffektiv, med at bare 1,7% av sitt spaltbare materiale, som ble spaltet. Ødeleggelsene hadde en radius på ca 1.6 km, med påfølgende branner over 11 km². Amerikanerne regnet med at 12 km² av byen var blitt ødelagt. Japanske myndigheter sa at 69% av Hiroshimas bygninger ble ødelagt og ytterligere 6-7% ble skadet. Omtrent 70 000-80 000 mennesker, eller 30% av byens befolkning, ble drept i eksplosjonen og den påfølgende ildstormen, og ytterligere 70 000 personer ble skadet. Av de drepte var 20 000 soldater.
Enola Gay returnerte trygt til basen på Tinian til stor fanfare og landet 14:58, etter 12 timer og 13 minutter. The Great Artiste og Necessary Evil fulgte rett bak. Flere hundre mennesker, inkludert journalister og fotografer, hadde samlet seg for å se flyene, da de kom tilbake. Tibbets var den første til å komme ut av flyet og ble tildelt medaljen Distinguished Service Cross på stedet.
Bombingen av Nagasaki
Bomingen av Hiroshima ble etterfulgt av en ny bombing. Denne var opprinnelig satt til 11. august, men ble fremskyndet med to dager til 9. august på grunn av dårlig vær. Denne gangen ble atombomben Fat Man, fløyet av et B-29 Bockscar, med Major Charles Sweeney som pilot. Enola Gay, fløyet av kaptein George Marquardt, var værrekognoseringsfly for Kokura, det primære målet. Enola Gay rapporterte om klart vær over Kokura, men da Bockscar kom, var byen dekket i røyk fra branner etter den konvensjonelle bombingen av Yawata av 224 B-29 bombefly, dagen før. Etter tre mislykkede overflygninger, fløy Bockscar videre til det sekundære målet, Nagasaki, hvor det slapp atombomben. I motsetning til bombingen av Hiroshima, ble bombingen av Nagasaki beskrevet som taktisk feilslått, selv om de traff målene som var satt. Mannskapet hadde rekke problemer under gjennomføringen, og hadde svært lite drivstoff da de landet på Yontan Airfield i Okinawa.
Etter andre verdenskrig
6. november 1945 ble Enola Gay fløyet tilbake til USA og ankom 509ths nye base på Roswell Army Air Field i New Mexico 8. november. 29. april 1946 forlot Enola Gay, Roswell som en del av atomprøvesprengningene i Operation Crossroads i Stillehavet. 1. mai ble det fløyet videre til Kwajalein. Det ble ikke valgt å gjøre noe prøvesprengninger på Bikiniatollen, derfor ble Enola Gay fløyet videre fra Kwajalein 1. juli, da teste skulle vært og videre til Fairfield-Suisun Army Air Field i California, neste dag.
Det ble vedtatt å bevare Enola Gay, og 24. juli 1946 ble det fløyet til Davis-Monthan Air Force Base i Arizona, som forberedelse for å lagre flyet. 30. august 1946 ble eierskapet til flyet overført fra USAAF til Smithsonian Institution. I perioden 1946-1961 ble Enola Gay lagret midlertidig på en rekke steder. Det var på Davis-Monthan fra 1. september 1946 til 3. juli 1949, da det ble fløyet til Orchard Place Air Field utenfor Chicago Den ble flyttet videre til Pyote Air Force Base i Texas, 12. januar 1952 og deretter til Andrews Air Force Base i Maryland, 2. desember 1953, fordi Smithsonian ikke hadde noen lagringsplass for flyet.
Det ble håpet på at luftforsvaret ville passe på flyet, men mangelen på hangarplass, gjorde at flyet ble plassert utendørs på en avsidesliggende del av flystasjonen og ble svært utsatt for vær og vind. Suvenirjegere brøt inn og fjernet deler fra flyet. Insekter og fugler hadde bosatt seg i flyet. Paul E. Garber, den første sjefen for National Air Museum of the Smithsonian Institution, var svært bekymret for tilstanden til Enola Gay, og 10. august 1960 begynte ansatte fra Smithsonian, å demontere flyet. Komponentene ble fraktet til Smithsonians lager i Suitland, Maryland, 21. juli 1961..
Enola Gay ble lagret i Suitland i mange år. På begynnelsen av 1980-tallet, begynte de to veteraner Don Rehl og hans tidligere navigatør, fra 509th, Frank B. Stewart, å jobbe for å få flyet restaurert og stilt ut til publikum. De fikk med seg Tibbets og Senator Barry Goldwater på prosjektet. I 1983 ble den tidligere B-52 piloten Walter Boyne, direktør for National Air and Space Museum, og vedtok å restaurere Enola Gay. Å de på flyet igjen, har Tibbets uttalt at var «et trist møte. [Mine] gode minner, og jeg mener ikke atombombingen, men de mange anledninger jeg fløy flyet.... Jeg presset det veldig, veldig hardt og det har aldri sviktet meg.... Det var trolig den vakreste maskinen som en pilot noensinne har fløyet.»
Restaurering av flyet begynte 5. desember 1984 på Paul E. Garber Preservation, Restoration, and Storage Facility i Suitland-Silver Hill, Maryland. Propellene som ble brukt på bombeoppdraget ble senere sendt til Texas A & M University. En av disse propellene ble forkortet til 3.8 meter for å kunne brukes i universitetets vindtunnel. Den lette vridbare propellen i aluminium er drevet av en 1250 kVA elektrisk motor som gir en vindhastighet opp til 320 km/h. To motorer ble gjenoppbygd på Garber og to på San Diego Air & Space Museum. Arbeidet var tregt, men grundig, der hver komponent er nøye rengjort. Noen deler og instrumenter hadde blitt fjernet, og ble ikke funnet. Det ble funnet eller laget nye erstatningsdeler, som ble merket slik at det i fremtiden skulle være mulig å kunne skille dem fra de opprinnelige komponentene.
Kontroverser rundt utstillingen
Det skapte store kontroverser da Smithsonian Institution, ønsker å stille ut flykroppen til Enola Gay, i anledning 50-årsdagen for bombingen av Hiroshima i 1995. Utstillingen, The Crossroads: The End of World War II, the Atomic Bomb and the Cold War, ble utarbeidet av personale på National Air and Space Museum og arrangert rundt den restaurerte Enola Gay.
Kritikken av den planlagte utstillingen, særlig fra American Legion og Air Force Association, gikk på at utstillingen fokuserte for mye på de japanske tapene som ble påført av atombomben, snarere enn på motivasjonene for bombingen eller diskusjon av bombingens rolle for å få slutt på konflikten med Japan. Utstillingen ga nasjonal oppmerksomhet til de akademiske og politiske spørsmålene, i den langvarige debatten rundt atombombingen av Hiroshima og Nagasaki knyttet til de retrospektive synene på bombene. Som et resultat ble utstillingen avlyst den 30. januar 1995, etter mange mislykkede forsøk på å endre utstillingen for å møte de forskjellige interessegruppene. Martin O. Harwit, direktør for National Air and Space Museum, ble tvunget til å trekke seg på grunn av kontroversen rundt saken. Den fremre delen av flykroppen ble stilt ut 28. juni 1995. 2. juli 1995, ble tre personer arrestert for å kaste aske og menneskelig blod på flyskroget. Det hadde tidligere blitt kastet rød maling over galleriets tepper av en demonstrant. Utstillingen ble avsluttet 18. mai 1998 og flykroppen ble returnert til Garber Facility for endelig restaurering.
Endelig restaurering og utstilling
Restaureringsarbeidet startet i 1984, og tok 300,000 arbeidstimer å fullføre. Mens flykroppen var utstilt fra 1995 til 1998 fortsatte arbeidet med de gjenværende urestaurerte delene. Flyet ble levert i deler til Steven F. Udvar-Hazy Center på National Air and Space Museum i Chantilly, Virginia fra mars-juni 2003. Flykroppen og vingene ble gjenforent for første gang siden 1960, 10. april 2003 og hele flyet ble ferdig montert 8. august 2003. Flyet har blitt stilt ut på Steven F. Udvar-Hazy Center på Washington Dulles International Airport, siden museumsannekset åpnet 15. desember 2003.
Fotnoter
<references group="N" />
Hølvannet naturreservat
Hølvannet naturreservat er et våtmarksområde ved riksgrensen i Aurskog-Høland kommune. Området som ble vernet i 1992 for å sikre et næringsfattig vann beliggende i myrrike barskogstrakter i høyereliggende del av Østfold, var på 2256 dekar. Reservatet omfatter også myra Finnemosen som ligger inntil sjøen. Ved utvidelse i 2008 ble området på over 5500 dekar. I vannet er det en rekke holmer som utgjør et "skjærgårdsmiljø" som ikke finnes tilsvarende i andre sjøer i Østfold. Området har en spesiell hekkefuglfauna. Hølvannet var det eneste næringsfattige vannet som inngikk i verneplan for våtmark i Østfold.
Vannstanden i sjøen er kunstig høy som følge av en gammel reguleringsdam. Dammen ble restaurert i 1998 av Østre Rømskog Jeger- og Fiskerforening med tilskudd fra Fylkesmannen. I forbindelse med erstatningsoppgjøret ble det fastsatt en egen avtaleforutsetning om vedhogst på Storøya.
20. etappe av Giro d’Italia 2010
20. etappe av Giro d'Italia 2010 ble kjørt den 29. mai 2010. Etappen ble preget av flere bruddforsøk, men de fleste ble raskt syklet inn av hovedfeltet. Drøye 35 kilometer før mål stakk Gilberto Simoni og Johann Tschopp i fra i stigningen opp Gavia. I sin siste Giro håpet vinneren fra 2001 og 2003 å være førstemann over Cima Coppi som ses på som en ære, men Tschopp spurtet lett i fra italieneren, og i nedstigningen suste sveitseren nedover i et tempo som gav han en ledelse på ett minutt før siste stigning.
I gruppen med sammenlagtfavorittene satte Cadel Evans inn et knusende angrep i jakten på etappeseieren og Michele Scarponi prøvde å riste av seg Liquigas-duoen Basso og Vincenzo Nibali for å ta verdifulle sekunder på de to i sammendraget. Basso klarte å lime seg på Scarponis bakhjul, mens Nibali tilslutt måtte se seg slått med 18 sekunder av sine bruddkamerater på den foregående etappen.
Inn mot mål klarte ikke Evans å komme opp til Tschopp som sikret seg sin første etappeseier i Giroen.
Eksterne lenker
2010 Giro d'Italia, Stage 12 to Stage 21
Ventus, Studentmediehuset i Bodø
Ventus, Studentmediehuset i Bodø er en paraplyorganisasjon for magasin, nettside, radio og student-TV i Bodø.
Bakgrunn
Mediehuset ble startet 1. mars 2007 av studentene ved daværende Høgskolen i Bodø som Norges første fellesredaksjon for alle typer studentmedia. Studentavisen Bodøstudenten og Studentkanalen slo sine redaksjoner sammen og dannet et mediehus med en ansvarlig redaktør. Mediehuset driver nyhetssiden ventusmedia.no og gir ut et magasin på papir 4-5 ganger i løpet av studieåret. Magasinene legges også ut på nettsiden, og i PDF-versjon hos Issuu. Programmer og innslag fra Ventus studentradio og Ventus student-TV, samt nettnyheter legges kontinuerlig ut på nettsiden. Ventus Studentradio fikk i juni 2008 tildelt nisjekonsesjon fra 2009 til 2015. I dag publiseres radioprogrammene på SoundCloud.
Studentmediehuset er utelukkende basert på frivillig arbeid og består bare av studenter fra Nord universitet.