cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nordre Dalernes prosti
Ved kgl. res. av 20. april 1911, ble disse to prostiene i stedet organisert i tre nye: Gauldal, Orkdal og Strinda prosti.
Prestegjeld i Nordre Dalernes prosti
Til Strinda prosti 1911: Til Gauldal prosti 1911: Til Orkdal prosti 1911:
Bad Salzuflen
Byen er kjent for saltvannet og de varme kildene som ligger her, og er en gammel by med mange historiske bygninger.
Sigmund Feyling
Sigmund Feyling (opprinnelig Simon Feyling Slettebø; født 8. mai 1895 i Egersund, død 28. januar 1980 i Oslo ) var en norsk prest. Han var under andre verdenskrig ekspedisjonssjef i kirkedepartementet for Nasjonal Samling, og gikk i spissen for å kontrollere og nazifisere kirken. Målet var å gjøre kirken til et lydig redskap for de nye makthaverne.
Feyling var en konservativ teolog, som leste Bibelen bokstavelig og mente at nazismen ga større rom til å forkynne enn for eksempel kommunismen. Han viste blant annet til taler av Goebbels og Hitler der de lovet å la religionene få være i fred. På 1930-tallet var han kritisk til persondyrkelsen av Hitler i Tyskland. Han skiftet navn til det tyskklingende Sigmund Feyling. Feyling var hans morsslekts navn; tippoldefaren Ludvig Feyling var født i Tyskland og kom til Egersund som tømrer og snekker i 1776.
Utdanning og teologisk arbeid
Feyling var utdannet lærer og hørte opprinnelig til en radikal og kirkekritisk fløy i lekmannsbevegelsen. Han ble cand.theol. i 1924, tok praktisk-pedagogisk seminar i 1926 og ble samme år ordinert til prest. Han ble prost i Dalane i 1936 etter å ha tjenestegjort som sogneprest i Egersund og Ogna. Han var en periode formann i Israelsmisjonen i Rogaland.
Andre verdenskrig
Feyling meldte seg inn i Nasjonal Samling i november 1940. Som ekspedisjonssjef under NS fra februar 1941 kom han raskt i konflikt med kirken. Han mente at prestene skulle være lydige mot makthaverne og ikke blande seg i politikk, men konsentrere seg om evangeliet. Feyling forsvarte en autoritær og anti-liberal linje, og mente Vidkun Quisling var Guds gave til Norge. Han var Den midlertidige kirkeledelses hovedmotstander. Ragnar Skancke var Feylings sjef i departementet, og Feyling hadde ansvar for utredninger og lovutkast som berørte blant annet jødene. NS-regimet ville i 1942 erstatte Eivind Berggrav med Feyling som redaktør i tidsskriftet Kirke og Kultur, tidsskriftet innstilte da driften. Feyling ville ikke innføre Deutsche Christen i Norge. I sitt forsvar for den autoritære staten brukte han blant annet Ole Hallesbys Den kristelige sedelære. Feyling mente at Hitlers angrep på kommunismen etter 1933 var en fordel for de kristne i Tyskland. Han besøkte Tyskland i 1933-1934 og var inspirert av Paul Althaus' luthersk ortodokse lære basert på en autoritær og nasjonal statsforståelse.
Jødene
Han mente det ville være best for jødene om de fikk sitt eget land og forsvarte arrestasjonen av jødene ). Feyling støttet de som fryktet «jødeveldet» og mente at jødedommen var en fare for hele verden. Han uttalte senere at han hadde bedt Quisling om å være moderat i jødespørsmålet, noe som skal ha gjort Quisling rasende. Benkt Jerneck var korrespondent for Sveriges telegrambyrå i Oslo 1942-1943 og beskrev Feyling som skinnhellig, ærgjerrig, hensynsløs og sadistisk. Feyling ble beskrevet som en ond ånd som hvisket Skancke og Quisling ting i øret når de viste tegn til være moderate. Jerneck intervjuet Feyling etter deportasjonen av jødene og der uttalte Feyling: «Det er en stor lykke for jødene at de nå kan samles på ett sted, slik som de så lenge har ønsket. Det kan kanskje i øyeblikket synes å være et grusomt skritt, men en dag vil jødene takke oss.»
Rettsoppgjør
Ved rettsoppgjøret etter andre verdenskrig ble han dømt for oppløsning av Det mosaiske trossamfunn og for beslag i midler og eiendom. Feyling ble i 1949 dømt til 15 års tvangsarbeid med fratrekk for 1502 dager i varetekt. Han ble også fradømt retten til å arbeide som prest. Han ble løslatt i 1951 og fikk da økonomisk hjelp av Eivind Berggrav og Ole Hallesby. Portrett av Feyling som henger i Egersund kirke er omstridt. Ragnar Skancke var den siste nordmann som ble henrettet etter krigen, trolig ville Feyling også blitt henrettet om saken hadde kommet opp tidligere ifølge Jostein Berglyd. I 1949 var stemningen i landet mildnet. Blant annet på grunn av omfattende dokumentasjon ble Feyling sittende lenge i varetekt. Wilhelm Wagner mente Feyling var den reelle kirkeminister. Feyling var den siste NS-presten som ble dømt og som fikk lengst straff.
Koffein
Koffein (C8H10 N4O2,)(1,3,7-trimetylpurin-2,6-dione) er et psykoaktivt sentralstimulerende stoff av xantin-klassen, som blant annet finnes i kaffe, te, sjokolade, og noen typer brus som cola. Koffein er stoffet som gjør at man føler seg opplagt og våken etter at man har drukket kaffe. Koffein finnes også i tablettform. Hovedkilden til koffein er kaffebønner, men stoffet finnes også i andre planter som teplanter, guarana og Yerba maté.
Koffein er det mest brukte psykoaktive stoffet i verden. Stoffet er definert som et rusmiddel, fordi det stimulerer sentralnervesystemet og forårsaker økt årvåkenhet. Den som har et inntak av koffein på mer enn 200 mg i døgnet risikerer imidlertid å utvikle både avhengighet og medikamentoverforbrukshodepine (MOH). Ifølge Folkehelseinstituttet (FHI) inneholder en vanlig kopp med kaffe cirka 40 mg koffein per desiliter, men dette varierer noe avhengig av forholdet mellom kaffe og vann, tilberedelsesmåte og kaffetype. En kopp espresso inneholder til sammenligning omkring 268 mg koffein per desiliter.
Ren koffein er en luktfri, hvit pulver med bitter smak.
Virkninger
Koffein gir raskere reaksjonstid og hindrer tretthet ved å blokkere virkningen av adenosin på reseptorene i hjernen. Ved inntak av koffein kan man derfor holde seg våken, selv om man er trett. Koffein fører derimot ikke til at søvnbehovet blir mindre, bare til at tretthetsfølelsen forsvinner.
Overdosering, toleranse og abstinenssymptomer
Høye inntak av koffein (fra 250 til 750 mg) kan føre til hodepine, svimmelhet, rastløshet, angst og kvalme. I tillegg kan andre ingredienser i kaffe forårsake løs mage og diaré. En dødelig dose koffein er rundt 3 til 20 g, avhengig av toleransenivået til individet som inntar koffeinet. Angstlignende symptomer kan også forekomme ved allergier/overfølsomhet mot stoffet.
Koffein gir svak toleranse allerede etter få dagers sammenhengende bruk, men forsvinner når man slutter å konsumere det.
Stoffet er avhengighetsskapende. En brå slutt i koffein-inntaket kan gi abstinenser i form av hodepine, angst, tretthet og en følelse av nedsatt energi, økt irritabilitet og influensaliknende symptomer. Abstinensen starter etter 12–24 timer og kan vare i opptil en uke, men forsvinner vanligvis innen tre dager. Etter lang tids bruk av koffein kan abstinensplagene bli betydelige.
Virkning og halveringstid
Koffein absorberes hurtig etter oralt inntak, for eksempel i form av kaffe eller energidrikker. Serumkonsentrasjonen i blodet (Tmax) vil være på sitt høyeste etter 30 minutter til to timer. Mat kan imidlertid forsinke opptaket. Hurtigere opptak av koffein kan oppnås gjennom slimhinnene, for eksempel ved tygging av koffeinholdig tyggegummi eller sniffing av rent koffeinpulver.
Hos en voksen eller et barn av gjennomsnittlig størrelse på over 9 år er halveringstiden for koffein omtrent fem timer. Ulike egenskaper og tilstander kan endre koffeinets halveringstid. Den kan reduseres med opptil 50 % hos røykere. Flere eldre studier ser en sammenheng med bruk av østrogenholdige prevensjonsmidler og lengre halveringstid for koffein. Gravide kvinner viser en økt halveringstid på 15 timer eller mer, spesielt i tredje trimester. Halveringstiden hos nyfødte er forlenget til cirka åtte timer ved fullbåren og 100 timer hos premature barn, sannsynligvis på grunn av redusert evne til å metabolisere det.
Dagen er din (film)
Dagen er din er en amerikansk film fra 1989, regissert av Peter Weir, og med Robin Williams, Ethan Hawke og Robert Sean Leonard i hovedrollene.
Handling
Filmen følger tre personer. Todd Anderson (Ethan Hawke) – som historien blir sett gjennom øynene fra – begynner på den konservative privatskolen der hans bror tidligere briljerte med toppkarakterer og hadde toppverv i skoleaktivitetene. Todd er derfor usikker på sine egne kvaliteter, er svært sjenert og lite villig til å stikke seg frem til å begynne med. Han blir romkamerat med en person som er i motsatt ende av skalaen, Neil Perry (Robert Sean Leonard), en talentfull gutt med mange ess i ermet, men som også blir hardt presset av sin manipulerende far. Dette hadde nok vært bare et vanlig skoleår, om det ikke hadde vært for den svært eksentriske professor John Keating (Robin Williams), som er nyansatt og forsøker å nyansere sinnene til sine elever. Elevene blir snart begeistret av læreren, som oppfordrer dem til å "gripe dagen" (carpe diem), men de øvrige lærerne (som er svært konservative) er ikke like imponert. Som en følge av Mr. Keating, starter en gruppe med gutter, med Neil i spissen, imidlertid en forening ved navn «Dead Poets Society», noe som også Todd svært motvillig blir med på. Ved hjelp av foreningen knytter guttene et svært tett vennskap, men den starter også en kjedereaksjon av handlinger, både på godt og vondt.
Priser og utmerkelser
Filmen ble tildelt Oscar i 1990 for beste originalmanus. Den vant også Academy Award for Writing Original Screenplay og var nominert til Beste skuespiller i ledende rolle (Robin Williams), Beste regissør (Peter Weir) og Beste film.
Iván García (friidrettsutøver)
Iván García Sánchez (født 29. februar 1972) er en cubansk friidrettsutøver.
Han representerte Cuba under Sommer-OL 2000, hvor han tok bronse på 4 × 100 meter stafett.
Harald Otto
Harald Otto (født 24. januar 1865 på Nes i Akershus, død 13. mai 1928 i Oslo ) var en norsk skuespiller og teatermann.
Otto var teatermann i Chicago (1890) før han returnerte til hovedstaden og virket ved diverse ensembler (1891–1900). Han kjøpte Centralteatret i 1907 og (assistert av Torolf Voss) drev dette inntil sin død, da sønnen Reidar Otto overtok. Det forble i familiens eie inntil 1959.
Otto var den første som fremførte sangen Akerselva av Vilhelm Dybwad (1906).
Barkåkerveien (Tønsberg)
Barkåkerveien (1-49, 14-68) er en 2 km lang vei gjennom Barkåker i Tønsberg. Gulliveien var tidligere en del av Barkåkerveien, forbundet via Barkåker planovergang. Ved utbyggingen av Vestfoldbanen i 2011 ble planovergangen nedlagt og Barkåkerveien fikk ny trasé.
Barkåkerveien utgjør fylkesvei 540.
Sagafestivalen
Sagafestivalen er den litterære delen av Tønsberg Middelalderfestival. Sagafestivalen er en litteraturfestival med fokus på historiske romaner og historisk faglitteratur innenfor tidsperioden 500–1500.
Prosopocoilus (Cyclotropus) sericeus
Prosopocoilus sericeus er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
En middelsstor (hannene 20-36 millimeter), brunsvart hjortebille, kroppen vanligvis tett dekket av lysbrune, hårlignende skjell. Hannen har forholdsvis korte, sigdformede, sagtakkede kjever,store hanner har lange kjever med tenner bare i spissen. Hodet er stort og bredt, pannen er litt vagt, V-formet uthulet i midten. Hodet har en butt tann på hver side bak fasettøynene. Antennene har en tre-leddet vifte. Pronotum er betydelig bredere enn langt, rundet. Beina er brune. Hunnen er noe mindre enn hannen, uten forstørrede kjever, kroppsformen bredere, hodet og pronotum tett og fint punktert, gjerne med en blank midtstripe uten skjell.
Levevis
Larvene utvikler seg i råtne trestammer. Utviklingen tar trolig ett år. De voksne billene drikker gjerne sevje fra trær.
Utbredelse
Arten er utbredt i Thailand, Malaysia, på Sumatra og Borneo.
Belarus under Kortbane-EM i svømming 2015
Belarus deltok under Kortbane-EM i svømming 2015 i Netanya i Israel fra 2. til 6. desember 2015.
Sorgen og gleden – H.K.H. Kronprinsesse Mette-Marits utvalgte salmer
Sorgen og gleden – H.K.H. Kronprinsesse Mette-Marits utvalgte salmer er et musikkalbum utgitt av Kirkelig Kulturverksted i februar 2008. Det ble innspilt i januar 2008 i Kulturkirken Jakob og utgitt med støtte fra Haakon Selvaags Stiftelse. Inntektene fra salget går til Kirkens Bymisjon. Albumet solgte til gull allerede første uke den var i butikkene. Kronprinsesse Mette-Marits salmevalg og omtale av de elleve salmene var begrunnelsen for at hun ble tildelt Petter Dass-prisen i desember samme år. Albumet ble nominert til Spellemannprisen 2008 i åpen klasse.
Produksjon
Kronprinsesse Mette-Marit samarbeidet med Erik Hillestad om produksjonen og var selv til stede under opptakene. Bandet bestod av: Tord Gustavsen (piano, elpiano, melodika), Mats Eilertsen (kontrabass) og Rune Arnesen (trommer, perkusjon), mens ulike artister fremførte sangene.
Akhtar Hameed Khan
Akhtar Hameed Khan (født 15. juli 1914 i Agra, død 9. oktober 1999 i Indianapolis) var en pakistansk samfunnsviter. Akhtar Hameed Khan arbeidet mye med utviklingsspørsmål og er kjent for sin pionerinnsats for mikrokreditt, jordbrukskooperativer og opplæringsprogrammer på landsbygden.
Sorgen og gleden – H.K.H. Kronprinsesse Mette-Marits utvalgte salmer
Produksjon
Basert på albumet ble det i påsken 2008 sendt et timelangt program på NRK1 som viste gløtt fra produksjonen og opptak fra konserten som ble holdt da albumet ble lansert.
CD-ens omslag
Forsidebildet heter «Please Return» og er tatt av A.K Dolven. Dette bildet er, i motsetning til noen rykter, ikke av Kronprinsessen. Fotografiet av Kronprinsessen på baksiden av tekstheftet er tatt av Jo Michael. I det medfølgende omslagsheftet er realkommentarer til salmene og sangtekstene inkludert.
Pedro Celestino Negrete
Pedro Celestino Negrete (født 14. mai 1777, død 11. april 1846) var en meksikansk politiker og militær som var medlem av Mexicos provisoriske regjering 1823–1824 etter Det første meksikanske keiserrikets fall. Han var alliert av Agustín de Iturbide i rojalistarmeen under den meksikanske uavhengighetskrigen, og en sterk støttespiller til Iturbide i keiserrikets tid. I 1823 var Negrete blant de som presset Iturbide til å abdisere og gå i eksil.
Internasjonal Reporter
Internasjonal Reporter (IR) er en norsk organisasjon som arbeider for å fremme kvalitet, bredde og bevissthet i utenriksjournalistikken. Den ble stiftet som Forum for utviklingsjournalistikk i 1987 av lærere ved Norsk Journalisthøgskole, forskere og journalister.
Pedro Celestino Negrete
Negrete ble leder i den nye regjeringen som tok over. Han hadde tittelen Supremo Poder Ejecutivo (høyeste utøvende leder) og ikke tittelen president, hans etterfølger general Guadalupe Victoria ble den som intok stillingen som Mexicos første president. I sin tid som leder var Negrete blant annet ansvarlig for utformingen av en ny grunnlov. Den delte landet inn i 19 frie og suverene stater, 4 territorier som var avhengig av sentrum, og Federal District. Og så var regjeringen delt inn i lovgivende, utøvende og rettslige grener. Denne grunnloven var i stor grad inspirert av kontrollene og balansene i USAs grunnlov, den franske grunnloven og den i Cádiz. Den var i kraft fra 4. oktober 1824 til 30. april 1836, da den ble erstattet av Santa Annas sentralistiske omskrivning.
Internasjonal Reporter
Internasjonal Reporter har tidligere hatt en fast ansatt som arbeider som organisasjonssekretær. Organisasjonen drives i dag utelukkende av et frivillig, ubetalt styre. Organisasjonens styre har ni medlemmer.
Pedro Celestino Negrete
Negrete ble senere forvist fra Mexico, han dro til Frankrike og døde i Bordeaux i 1846.
Internasjonal Reporter
International Resource Network
IR har drevet International Resource Network (IRN). Det var en engelskspråklig database som inneholder navn, kontaktinformasjon og korte presentasjoner av journalister, fotojournalister, ekspertkilder og bistandsfolk i Afrika, Asia og Latin-Amerika. Her fantes også personer i Norge med særlig kunnskap om disse områdene. Hovedmålgruppen for IRN var norske journalister, men databasen kunne også være relevant for de som jobber innen bistand, næringsliv eller organisasjonsliv, og som trenger samarbeidspartnere eller ressurspersoner fra land i sør.
Databasen er ikke lenger i bruk.
Estlands kvinnelandslag i fotball
Estlands kvinnelandslag i fotball representerer Estland i internasjonal fotball. Estland er et av de svakeste kvinnelandslagene i UEFA.
Internasjonal Reporter
Journalistpris
I 2012 gikk prisen til Eskil Engdal og Aleksander Nordahl i Dagens Næringsliv for reportasjen «Jakten på bloddiamanten».
Estlands kvinnelandslag i fotball
Estland debuterte i mesterskapssammenheng med kvalifiseringen til EM i 1997. Ettersom Estland ble plassert i klasse B, måtte de først rykke opp før de kunne spille om kvalifisering til et sluttspill. Estland tapte imidlertid klart i sin gruppe i klasse B. I neste kvalifisering vant Estland sin første kvalifiseringsseier hjemme mot Litauen, men det ble ikke flere poeng. I de neste kvalifiseringene har Estland kommet sist eller nest sist. Også i kvalifiseringen til EM i 2009 endte Estland på sisteplass i sin gruppe.
I Estlands kvalifisering for VM i Tyskland var de imidlertid langt bedre, om enn ustabile. Estland slo Serbia hjemme, men tapte klart borte. I tillegg tapte Estland stort mot Island og Frankrike. Likevel holdt det til en tredjeplass bak Island og Frankrike, men foran Kroatia og Serbia.
Internasjonal Reporter
Journalistpris
IR-prisen 2015 gikk til Kristoffer Egeberg for reportasjeserien «Nigeriabåtene», som avslører Norges salg av 10 militære fartøyer til en krigsherre i Nigeria, og til Maren Sæbø, redaktør i Verdensmagasinet X for hennes mange innsiktsfulle og gode reportasjer om Nigeria og Boko Haram-problematikken.
I 2016 vant Anders Fjellberg, Tomm W. Christiansen, Hampus Lundgren og Anders Wiik fra Dagbladet Internasjonal Reporters Journalistpris for 2016. De vinner prisen for sin reportasje «Våtdraktmysteriet».
I 2017 vant Anders Hammer IR-prisen for Brennpunkt-dokumentaren «Talibanistan» i 2017.
I 2018 gikk prisen til VGs journalister Ronny Berg, Stian Eisenträger og Espen Rasmussen for «Det hvite raseriet / Det amerikanske hatet».
Vinner av IR-prisen i 2019 var «Krabbekrigens ofre» i Dagbladet. Teamet bak var Gunnar Thorenfeldt, Siri Gedde-Dahl, Leif Stang, Ola Strømman, Hans Arne Vedlog, Tomm W. Christiansen, Øistein Norum Monsen, Audra Girijote og Janis Zvers.
NRK-journalistene Anette Berentsen, Kjersti Knudssøn og Synnøve Bakke vant Internasjonal reporters pris 2020 for dokumentaren «Søppelsmuglerne».
I 2021 vant Anders Hammer igjen IR-prisen for dokumentaren «Do not split».
Helene Skjeggestad vant IR-prisen i 2022 for reportasjeserien «Et russisk liv», publisert i Aftenposten/A-magasinet.
ES Sétif
Entente Sportive Sétifienne, arabisk: الوفاق الرياضي السطايفي (stiftet 1958) er en algerisk fotballklubb fra Sétif.
Siegfried Wagner
Siegfried Helferich Richard Wagner (6. juni 1869 i Tribschen – 4. august 1930 i Bayreuth) var en tysk komponist og sønnen til Richard og Cosima Wagner. Han var også Franz Liszts barnebarn. Siegfried Wagner var en veldig produktiv komponist. Han skrev flere operaer enn sin far, men ingen er blitt en del av det normalt oppførte operarepertoiret. I 1869 begynte han å dirigere i festspillhuset i Bayreuth og rundt omkring i Tyskland. Siegfried Wagner var kunstnerisk sjef for festspillene i Bayreuth fra 1908 til 1930.
Siegfried Wagner var biseksuell og hadde liten interesse for ekteskap. Ikke desto mindre ble det arrangert et møte i 1914 ved festivalen i Bayreuth, hvor den dengang 45-årige Siegfried Wagner ble introdusert for den 17-årige Winifred Klindworth. De ble gift den 22. september 1915, og man forventet at ekteskapet ville gjøre en ende på hans biseksualitet, og de dermed forbundne skandaler.
Siegfried og Winifred Wagner fikk fire barn:
Siegfried Wagner fikk også et barn på siden, Walter Aign, med en prestedatter. Mens Siegfried Wagner levde, var Walter Aign ansatt som repetitør ved festivalen. Han ble allikevel sparket av Winifred Wagner, da hun overtok ledelsen etter sin mann.
Jeg har sett en negermann
«Jeg har sett en negermann» er den norske tittelen på den populære danske barnesangen «Jeg har set en rigtig negermand» av Niels C. Andersen fra Hobro.
Sangen siteres i Thomas Vinterbergs film Festen fra 1998, der lillebroren «Michael», spilt av Thomas Bo Larsen, og resten av familien, synger den som en rasistisk nidvise.
«Jeg har sett en negermann» ble også fremført av den norske barnestjernen Darlén Bakke og utgitt i Norge. Denne versjonen ble gjenutgitt på cd som bilag til Are Kalvøs satiriske bok Kunsten å vere neger i 1996.
Peter Davison
Peter Davison (født 13. april 1951 i Streatham i London, England) er en skuespiller, som er mest kjent for å ha spilt Tristan Farnon i TV-serien basert på James Herriots All Creatures Great and Small og som den femte Doktoren i Doctor Who.
Fulham Road
Fulham Road er en gate i London, England, som går fra Fulham i bydelen Hammersmith and Fulham gjennom Chelsea til Brompton Road Knightsbridge og A4 i Brompton i bydelen Kensington and Chelsea.
Peter Davison
Davison ble født Peter Moffett, men skiftet navn til Peter Davison fordi hans opprinnelige navn var likt Peter Moffatt, som var navnet på en annen skuespiller og også en regissør som Davison har jobbet med. Davisons far var en elektroingeniør som opprinnelig var fra Guyana. Davison studerte ved Central School of Speech and Drama. Han var med i flere teateroppsetninger og hadde mindre roller i TV-serier før han fikk sitt store gjennombrudd i 1978 som veterinæren Tristan Farnon i All Creatures Great and Small. Han giftet seg med den amerikanske skuespillerinnen Sandra Dickinson samme året og de skilte seg i 1994. Han og Dickinson hadde tidligere spilt sammen i en episode av The Tomorrow People (1975) og de hadde også komponert kjenningsmelodien til Button Moon, et barneprogram som ble vist på 1980-tallet. Han dukket opp sammen med Dickinson som dagens måltid i TV-serien basert på Haikerens guide til galaksen (1981). Produsentene syntes det var humoristisk at noen som var kjent for å spille en veterinær spilte en ku. Davison var også med i noen britiske komiserier, inkludert Holding the Fort, Sink or Swim og Ain't Misbehavin ' .
Fulham Road
Fulham Road er kjent for å passere hjemmebanen til fotballklubben Chelsea FC. I den enden av veien som peker mot Fulham finnes broa Putney Bridge, som går over Themsen.
Peter Davison
Det var ikke før i 1986 at Davison fikk en ny rolle i en populær serie. Han spilte doktor Stephen Daker, den troskyldige helten i A Very Peculiar Practice, som ble skrevet av Andrew Davies. Det surrealistiske komedie-dramet ble flere år senere gjenopplivet og døpt om til A Very Polish Practice. Davison hadde også hovedrollen i Campion, en seri basert på mordmysteriene skrevet av Margery Allingham. Disse seriene og anledningen til å spille Tristan igjen i 1985 og 1990 gjorde at Davison hadde full timeplan frem til begynnelsen av 1990-tallet da han gradvis forsvant fra offentlighetens søkelys. Han fortsatte med å dukke opp på TV fra tid til annen og han spilte også hovedrollen i Harnessing Peacocks i 1992 og han dukket opp i den amerikanske TV-serien Magnum, P.I.. Det var ikke før år 2000 at han fikk en ny, stor rolle, denne gangen som David Braithwaite i At Home with the Braithwaites.
På 1990-tallet spilte Davison også i flere hørespill på radio, inkludert Change at Oglethorpe (1995) og Minor Adjustment (1996). I 1998 var han med i BBC Radio 4s komedie-drama King Street Junior. Han spilte læreren Eric Brown, men han forlot serien etter en stund og ble byttet ut med Karl Howman. I 1999 spilte han en overlærer i TV-serien Hope and Glory. Han har også vært med i seriene The Last Detective og Distant Shores. I sistnevnte spilte han tilfeldigvis også en doktor. I 2006 spilte han professor George Huntler i The Complete Guide to Parenting.
Davison spilte Doktoren igjen i veldedighetsspesialen Dimensions in Time fra 1993. Han har også spilt rollen i flere hørespill fra Big Finish Productions.
Davison gjorde en gjesteopptreden i den første episoden av den andre sesongen av BBC Radio 4s science ficion-serie Nebulous, som ble kringkastet i april 2006.
Manerebia
Manerebia er en slekt av sommerfugler som hører til underfamilien ringvinger (Satyrinae) i den store familien flikvinger (Nymphalidae).
Utseende
Middelsstore, brune sommerfugler med avrundede vinger. Oversiden er ensfarget brun. Undersiden er mørkbrun, ofte med et hvitt tverrbånd eller en rekke av hvite flekker på bakvingen. Det er svært små ytre forskjeller mellom artene og man må gjerne dissekere hannenes kjønnsorganer for å skille dem, i tillegg kan det være betydelig variasjon i ytre utseende innen samme art. Noen arter ser ut til å etterligne ulike andre ringvinger som de lever sammen med, det er ikke klarlagt om noen av disse er giftige.
Amused to Death
Amused to Death er et konseptalbum fra Roger Waters, tidligere bassist, vokalist og hovedlåtskriver i Pink Floyd. Albumet var hans tredje rene soloalbum etter at han forlot Pink Floyd. Waters fortsetter med å vise sin misnøye med det vestlige samfunnet, spesielt fjernsynets og massemedias påvirkning.
Manerebia
Levevis
Larvene lever sannsynligvis på bambus i slekten Chusquea. Disse sommerfuglene lever for det meste i høytliggende tåkeskoger, selv om noen er funnet så lavt som 800 meter over havet. De fleste lever mellom 2000-3000 meter over havet, noen få arter lever på høysletter (páramo) opptil 4000 meter over havet. I den nordlige delen av utbredelsesområde synes de fleste av artene å være ganske sjeldne, men i sør kan de være tallrike. De blir tiltrukket til gjødsel og ulike slags råtnende materiale.
Amused to Death
Albumet er delvis inspirert av den amerikanske forfatteren Neil Postmans bok Amusing Ourselves to Death. Albumets rammes denne gang løselig om en ape som sitter og zapper mellom kanalene på TV.
Den første gulfkrigen i 1991 får sin dose med kritikk i sangen «Perfect Sense» som er delt opp i to deler. I «Watching TV» tar Waters opp massemedias påvirkning i forbindelse med studentopptøyene på Den himmelske freds plass i Beijing i 1989.
I den tredelte «What God Wants» er det politiske lederes bruk av religion som får gjennomgå på Waters' tradisjonelt krasse vis. Likevel er det i motsetning til de fleste andre konseptalbumene Waters har skrevet en viss optimisme å spore mot slutten av avslutningslåten «Amused to Death».
Albumet er dedikert til den amerikanske soldaten Bill Hubbard som døde under 1. verdenskrig. Alf Razzel, som måtte forlate en døende Hubbard, medvirker på albumet.
Albumet er innspilt i QSound som er en måte å fremstille 3D-lyd på. Dette var for å få fremhevet Roger Waters' karakteristiske bruk av lydeffekter. Musikalsk minner det mer om Pink Floyd fra 1970-tallet enn forgjengeren Radio K.A.OS.. Noen av gitarsoloene har et visst preg av David Gilmour over seg til tross for at Waters ikke var på talefot med sin gamle kollega fra Pink Floyd på denne tiden.
Amused to Death fikk langt bedre kritikker enn Waters' to foregående album The Pros and Cons of Hitch Hiking og Radio K.A.O.S. og solgte adskillig bedre. Det nådde 8.-plass i Storbritannia og 21.-plass i USA. I tillegg gjorde singelen «What God Wants, Part 1» det brukbart og ble spilt en del på radio. Norge var det landet der Amused to Death gjorde det best. Der havnet albumet på 2.-plass på VG-lista. Roger Waters har senere gitt uttrykk for at albumet ville blitt regnet som en klassiker på linje med The Dark Side of the Moon og The Wall om det hadde stått Pink Floyd på albumet istedenfor Roger Waters.
Waters hadde allerede begynt å skrive på albumet da Radio K.A.O.S ble lansert i 1987, men han brukte fem år på å bli ferdig, delvis fordi han allerede på slutten av 1980-tallet gikk i gang med arbeidet på operaen Ça Ira som ble utgitt i 2005.
Oversikt
Amused to Death utforsker ytterligere Waters' skuffelser over det moderne vestlige samfunnet og fokuserer særlig på fjernsynets og massemedias dystre innflytelse. Albumet ble inspirert av boken Amusing Ourselves to Death (1985), en kritikk av fjernsyn og dennes kultur, skrevet av kulturkritikeren og mediateoretikeren Neil Postman. Albumet fortsatte også Waters' tendens til å benytte velkjente gjestegitarister på sine soloalbum. Blant annet spilte Jeff Beck sologitar.
Den første sangen, «The Ballad of Bill Hubbard», har et lydspor av krigsveteranen fra første verdenskrig, Alfred «Alf» Razzell, et medlem av det britiske infanteriregimet Royal Fusiliers (tilsvarende slik Waters' far Eric Fletcher ble benyttet av Waters for den påfølgende krigen) som fortalte om hvordan han fant sin medsoldat William «Bill» Hubbard, som albumet er dedikert til, hardt skadet på slagmarken. Etter ikke å ha greid å frakte ham til et trygt sted ble Razzell tvunget til å etterlate ham i ingenmannsland. Dette lydkuttet fortsetter mot slutten av tittelsporet, helt mot slutten av albumet, og ga således en mer fargerik avslutningen til den tragiske historien.
Den andre sangen, «What God Wants, Part I», følger og står i kontrast til de bevegende ordene til Razzell i åpningen med fjernsynet som blir avstemt til et utdrag som høres ut som det er tatt fra vox pop, «folkets røst», i form av et barn som sier «I don't mind about the war. That's one of the things I like to watch, if it's a war going on. Cos then I know if, um, our side's winning, if our side's losing...» («Jeg har ikke noe imot krig. Det er en av de tingene jeg liker å se på, om det er en krig på gang. For da vet jeg om, um, vår side vinner, om vår side taper...»), og blir deretter avbrutt av at kanalen byttes til en ny og et utbrudd med apeknising.
Den tredje sangen, «Perfect Sense, Part I», begynner med en høy, uforståelig skråling, og etter dette kan man høre ord sagt baklengs spredt over i de første to minuttene av sangen. Om dette spilles baklengs hører man Roger Waters fortelle at han besluttet å innspille et budskap baklengs: «Julia, however, in the light and visions of the issues of Stanley, we changed our minds. We have decided to include a backward message. Stanley, for you, and for all the other book burners.» Waters hevdet i et intervju med Rockline den 8. februar 1993 at han ønsket å benytte lydkutt med HAL 9000 fra filmen 2001: En romodyssé. Stanley Kubrick, regissøren, avslo på grunnlag av at det ville åpne døren for at alle kunne bruke lydkutt fra filmen. Budskapet får sitt klimaks når Waters skriker i aggressiv, skotsk-klinkende stemme, slik han også lot lærerfiguren lyde på albumet The Wall. På gjenutgivelsen av albumet fra 2015 ble den baklengs meldingen erstattet med det sporet fra 2001 som Waters opprinnelig hadde tenkt å bruke, og som han tidligere har benyttet under konsertframføringer av sangen.
I «Perfect Sense, Part II», forteller den kjente sportsjournalisten Marv Albert om en krig som om det var en fotballkamp han refererte fra, og et stort kor synger sin «globale hymne»:
I «The Bravery of Being Out of Range» synger Waters: «I looked over Jordan and what did I see. Saw a U.S. Marine in a pile of debris», noe som er lignende ekko av hans tidligere tekstlinje i sangen «Sheep» fra Pink Floyds album Animals (1977): «I've looked over Jordan, and I have seen things are not what they seem».
«Too Much Rope» avsluttes bestående av en gitarseksjon som svinner hen, og nær slutten kan man høre temaet på fire noter fra sangen «Shine On You Crazy Diamond Part II» fra Pink Floyd-albumet Wish You Were Here.
På begynnelsen av «What God Wants, Part II» framstiller Charles Fleischer (bedre kjent som stemmen til Roger Rabbit) en grisk vekkelsespredikants preken.
Sangen «Watching TV» (i en duett med Don Henley) undersøker massemedias innflytelse på de kinesiske protestene i 1989 for demokrati og reformer på Den himmelske freds plass og som endte opp i massakrer. Sangen kan både oppfattes som en protest mot at demonstrantene ble brutalt slått ned og den hjelpeløshet som de som tittet på fjernsynet på andre siden av kloden, følte.
I sangen «It's a Miracle» la Waters til en hånlig og hatefull referanse til musikalkomponisten Andrew Lloyd Webber:
En grunn til Waters' avsky for sin musikalske kollega er ifølge ham selv at Webber hadde plagiert musikk fra Pink Floyds «Echoes» for seksjoner i musikalen The Phantom of the Opera.
Det avsluttende tittelsporet, «Amused to Death», har et lydkutt fra lavbudsjettfilmen Shock Waves, en zombiefilm fra 1977, hvor filmfigurene slåss om en lommelykt, og deretter begynner sangteksten: «Doctor, Doctor.» Sangen «Take Up Thy Stethoscope and Walk» på albumet The Piper at the Gates of Dawn, som var den første sangen som Waters skrev, begynner med samme tekstlinje.
Sporliste
Tekst og musikk av Roger Waters.
Hilde Synnøve Lid
Hilde Synnøve Lid (født 18. mars 1971 på Voss) er en tidligere norsk freestylekjører (hopp), som konkurrerte i verdenstoppen i flere år. Hun er den eneste norske utøveren som har satset så hardt i denne grenen, og trente mesteparten av sin karriere med det sveitsiske landslaget. Hun debuterte i verdenscupen i 1987 på Voss der hun endte på 14.-plass. En uke senere tok hun bronsemedaljen i junior-VM.
I VM i 1999 tok hun bronse, noe som hun selv beskriver som karrierens høydepunkt.
Hun deltok i OL fire ganger i løpet av karrieren. Hun debuterte med sjetteplass i OL 1992 i Albertville, der hopp var demonstrasjonsøvelse, og i OL 1994 i Lillehammer tok hun bronse. Hun fikk en ny sjetteplass i OL 1998 i Nagano, og avsluttet karrieren med OL 2002 i Salt Lake City, der hun ikke kvalifiserte seg til finalen.
Jørn Lyseggen
Jørn Lyseggen (født 1. desember 1968 i Sør-Korea) er en norsk serieentreprenør og konsernsjef for Meltwater
Freddy Mayola
Freddy Mayola (født 1. november 1977) er en cubansk friidrettsutøver.
Han representerte Cuba under Sommer-OL 2000, hvor han tok bronse på 4 × 100 meter stafett.
Prosopocoilus (Hoplitocranum) bruijni
Prosopocoilus bruijni er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
En middelsstor (hannene 17-48 millimeter), brunsvart hjortebille med rødbrune dekkvinger. Store hanner har lange, krumme kjever med spredte, lange, men butte tenner. Hodet er stort og bredt, pannen er litt vagt, V-formet uthulet i midten. Hodet har en butt tann på hver side bak fasettøynene. Antennene har en tre-leddet vifte. Pronotum er betydelig bredere enn langt, rundet. Beina er brune. Hunnen er noe mindre enn hannen, uten forstørrede kjever, kroppsformen bredere, hodet og pronotum tydelig punktert.
Utbredelse
Arten er endemisk for Sulawesi, men forekommer i ulike underarter rundt om på øya
Technical Ecstasy
Technical Ecstasy er Black Sabbaths sjuende studioalbum.
Brysthule
Brysthulen (thoraxhulen) er et hulrom i menneskekroppen som dannes av brystkassens ribbein. Brysthulen er åpen på oversiden slik at luftrør, spiserør, nerver og halspulsårene skal kunne gå fra halsen og ned i brystet, mens den på de andre kantene avgrenses av ribbeina (costae) på sidene, av brystbeinet (sternum) foran og av mellomgulvet (diafragma) nedentil for å beskytte bl. a. lungene og hjertet. Brysthulens omfang varierer med tilstanden man befinner seg i; den trekker den seg eksempelvis sammen når man er anspent. Fellesbetegnelsen på strukturene som ligger omkring midtlinjen i brysthulen og skiller høyre og venstre lunge fra hverandre er mediastinum. Disse omfatter bl. a. luftrøret og hovedbronkiene, aorta og lungearteriene, hulvenene og lungevenene, samt spiserøret. Nervus vagus, som hovedsakelig inneholder parasympatiske nervefibre til fordøyelseskanalen, og nervus phrenicus, som innerverer mellomgulvet (diafragma), ligger også i mediastinum. Inspirasjonsmusklene (innåndingsmusklene) våre er diafragma (mellomgulvet) og intercostalmusklene (de små musklene som fyller ut mellomrommet mellom ribbeina (costae) våre).
Verginia
Støtespillerne til Verginius ba domstolen spørre datteren selv, men faren Verginius dro en kniv og drepte datteren i tempelet til Venus Cloacina, fordi dette var eneste måten å bevare hennes frihet. Støttespillerne til Verginius og Icilius kom tilbake bevæpnet, og dette førte til at decemviri ble styrtet, og den romerske republikken ble gjenopprettet.
Evangelisten Lukas
Lukas (gresk: – Loukâs; hebraisk: לוקא) levde i det 1. århundre og nevnes i Det nye testamente som lege og som Paulus' medarbeider og reiseledsager. I 2. Timoteusbrev nevnes Lukas som den som er hos Paulus til det siste.
I kirkelige tradisjon tillegges han forfatterskapet av Lukasevangeliet ('Evangeliet etter Lukas') og Apostlenes gjerninger. Kirkehistorikeren Eusebius av Caesarea forteller at Lukas traff Paulus rundt år 50, og ble med han på misjonsreisene.
Noen hevder at Lukas var øyenvitne til Jesus, og han har blant noen kirkefedre blitt satt i forbindelse med de 72 disiplene Jesus utsendte som beskrevet i Lukasevangeliet, kapittel 10. Denne tradisjonen finnes det ikke belegg for.
Lukas' evangelistsymbol er en bevinget okse fordi evangeliet etter ham begynner med Sakarjas offer i tempelet. Oksen var et vanlig offerdyr.
Eg rodde meg ut
«Eg rodde meg ut» er ei norsk folkevise.
Sangteksten
Eg rodde meg ut på seiegrunnen,
det var om morgonen tidleg.
Då kom han Ola frå Kåremunnen,
og lagde båten for ile.
Då treiv eg til han med fiskestongi,
så'n datt i uvitet bak i rongi.
Eg vart så glad, tok til å kvad,
eg rådde grunnen åleine!
Suddeli, suddeli, suddeli, dei sann!
Jack Yerman
Jack Yerman (født 5. februar 1939) er en amerikansk friidrettsutøver.
Han representerte USA under Sommer-OL 1960, hvor han tok gull på 4 × 400 meter stafett.
The Night Manager (miniserie)
I september 2016 mottok Bier en Emmy-statuett for serien som beste instruktør. I januar 2017 mottok Tom Hiddleston Golden Globes pris for året beste mannlige hovedrolle i samme miniserie, Hugh Laurie fikk prisen for beste mannlige birolle, og Olivia Colman ble hedret for beste kvinnelige birolle.
Handling
Under Den egyptiske revolusjonen i 2011 var Jonathan Pine ansatt ved Nefertiti Hotel i Kairo, Egypt. Han blir involvert med Sophie Alekan, elskerinnen til en playboy, Freddie Hamid, fra en velstående og innflytelsesrik familie i området. Sophie gir Jonathan en rekke konfidensielle dokumenter som hun ønsker å kopiere, inkludert en liste over våpen og kjemikalier brukt til krigføring, og korrespondanse mellom Hamids selskaper og Ironlast Limited. Hun ber ham holde dokumentene trygge, og gi dem videre til kontaktene hans hvis noe skjer med henne. Jonathan leverer dokumentene til International Enforcement Agency i London, England. Denne informasjonen havner snart hos etterretningsoffiser Angela Burr hos Foreign, Commonwealth and Development Office, som lenge har forsøkt å ta ut våpen-selger Richard Roper.
Imidlertid blir denne informasjonen på en eller annen måte lekket til Richard Roper, og han trekker seg dermed fra avtalen med Hamid-familien. Når Jonathan neste gang ser Sophie, er hun banket opp og forslått. Jonathan bringer henne til et trygt hus, og de begynner et forhold. Jonathan konfronterer kontakten sin over det lekkede dokumentet, og krever at Sophie får asyl. Han blir fortalt at Hamid-familien har mange venner og støttespillere i England. Senere blir Burr kontaktet av Jonathan, med et forslag for å redde Sophie. Jonathan skynder seg deretter til rommet hennes, hvor han oppdager Sophie død.
Jonathan godtar å samarbeide med Angela, etter løfte om en ny identitet for ham etterpå. Han får først en ny identitet til å bruke under operasjonen: Jack Linden, og senere Thomas Quince. Som «Jack Linden» tilbringer Jonathan en periode i Devon, England, for å etablere en voldelig bakgrunn. Senere sender Angela ham til Spania, hvor Roper møter partnere for å inngå en våpen-avtale. Operasjonen for å plassere Jonathan innenfor Ropers organisasjon, får kallenavnet Limpet. På Mallorca blir en bortføring av Ropers sønn Daniel iscenesatt ved en restaurant. Jonathan, under identiteten som Quince arbeider som kokk. Han frigjør Daniel og konfronterer angriperne, som i virkeligheten var undercover-agenter.
Rewa Province
Rewa Province er en provins på den største øya i Fiji, Viti Levu. Det er den minste provinsen på Fiji, og det er den tredje mest folkerike. Rewa er en del av divisjonen Central på Fiji, en av landets fire regioner. I provinsen ligger hovedstaden på Fiji, Suva.
Provinsen består av 9 tikina (distrikter) og 56 landsbyer:
George Minot
George Richards Minot (født 2. desember 1885 i Boston i Massachusetts, død 25. februar 1950 samme sted) var en amerikansk lege. Han ble tildelt Nobelprisen i fysiologi eller medisin i 1934, sammen med landsmennene George Whipple og William Parry Murphy for deres oppdagelser vedrørende leverbehandling i tilfeller av anemi.
Minot fullførte sin bachelor i 1908 og sin mastergrad i 1912 ved Harvard University. Mellom 1914 og 1915 ble George Minot utnevnt til assistent innen medisin ved Johns Hopkins University i Baltimore. Senere i 1915 ble han utnevnt til assistent innen medisin ved Harvard Medical School.
I 1924 fikk Murphy hunder til å blø for å gjøre dem anemiske, for deretter å mate dem med ulike stoffer og måle forbedringen. Han oppdaget at inntak av store mengder lever syntes å kurere sykdommen. Minot og Whipple satte deretter i gang med å kjemisk isolere helbredende stoff, og til slutt var de i stand til å isolere  vitaminB12 fra leveren.
AC Pisa 1909
Associazione Calcio Pisa 1909 (tidl. Pisa Calcio) er en italiensk fotballklubb fra Pisa i Toscana. Klubben ble stiftet i 1909. Forrige gang Pisa spilte i Serie A var i 1991.
Białystok
Białystok er den største byen i det nordøstre Polen, og er hovedstad i Podlasie voivodskap. Den er en distriktsnivåby, og ligger nær grensen til Belarus (tidlig kalt Hviterussland). Det er den historiske hovedstad i Podlasie-regionen og har en befolkning på 295 223 (2014). Byens historie daterer seg tilbake til 1300-tallet. Byen har tradisjonelt vært sett på som et av de ledende sentrene for akademisk, kulturell og kunstnerisk utvikling i Podlasie, samt det økonomiske sentrum i det nordøstlige Polen. Avstanden i en rett linje mellom byene Białystok - Oslo er 1 120 km til Warszawa er det 175 ? km.
Etymologi
Direkte oversatt til norsk betyr Białystok «hvite skråninger» eller (fra gammelpolsk) «ren strøm». Byen er kjent på hviterussisk som Беласток (translittereres som: Biełastok), på ukrainsk som Білосток (translittereres som: Bilostok), på jiddisch som ביאַליסטאָק (translittereres som: Byalistok eller Bjalistok), på russisk som Белосток (translittereres som: Belostok) og på litauisk heter byen er Balstogė.
1400–1699
Byen ble for første gang nevnt i skriftlige kilder fra 1437, da landområdet rundt elva Biala ble gitt til Raczko Tabutowicz av kong Kasimir IV av Polen. I 1547 gikk byen til familien Wiesiołowski, som fikk bygget en borg og en kirke i byen. Byen var da en del av Storhertugdømmet Litauen. Fra 1569 var Białystok en del av kronen til kongeriket Polen. I 1645 døde Krzysztof Wiesiołowski, den siste i familien, og Białystok kom inn under Det polsk-litauiske samveldets eiendom. I 1661 ble byen gitt til Stefan Czarniecki som lønn for hjelpen han ga under seieren over svenskene. Fire år senere kom byen inn under Branicki-familien som medgift for datteren Aleksandra.
1700-tallet og 1800-tallet
I andre halvdel av 1700-tallet ble sjefskommandør og Hetman Jan Klemens Branicki arvingen til Białystok-området. Det var han som omgjorde byen til en flott adelsby. Flere kunstnere og vitskapsmenn kom til Białystok for å utnytte de gode mulighetene som Branicki hadde gitt dem. Białystok fikk bystatus i 1749. I andre halvdel av 1700-tallet var det en stor økning i den jødiske befolkningen i Białystok. Da byen rundt 1750 var bebodd i 70 % av polakker og 25 % av jødene, og også i 5 % av andre, utgjorde rundt 1800, jøder 45 % av byens befolkning, og polakker rundt 55 %. På 1800-tallet oversteg antallet jøder i Białystok antallet polakker.
Etter den tredje delingen av Polen av Det polsk-litauiske samveldet i 1795 hørte byen først til under Kongedømmet Preussen, og ble en del av Russland etter Tilsit-traktaten i 1807. På 1800-tallet var byen et stort senter for tekstilindustrien. På grunn av den industrielle utviklingen økte folketallet fra 13 787 innbyggere i 1857, til 56 629 i 1889 og 65 781 i 1901. I denne perioden var mesteparten av innbyggerne jødiske. Den nest største etniske gruppen i Białystok, etter jødene, var polakker.
1900-tallet
Under den første verdenskrig begynte bombingen av byen 20. april 1915. 13. august samme år kom det tyske soldater til Białystok. Byen ble en del av okkupasjonsområdet Ober Ost. I mars 1918 ble byen en erklært del av Den hviterussiske folkerepublikken, og juli 1918 en del av Den litauiske provinsen og hovedstad i Sør-Litauen. 19. februar 1919 kom byen tilbake under Polen. I 1920 ble byen en kort stund okkupert av sovjetiske styrker under den polsk-sovjetiske krigen og var da hovedkvarteret for den polske revolusjonskomiteen under ledelse av Julian Marchlewski, som prøvde å opprette Den polsk-sovjetiske sosialistrepublikken.
I perioden 1920–1939 ble byen igjen en del av det selvstendige Polen. I 1931 hadde Białystok 91 335 innbyggere, hvorav 51% var polakker, 44% jøder og de resterende 5% (hviterussere, russere, tyskere, tatarer, litauere, etc.). I 1939, før krigen brøt ut, hadde Białystok 107 063 innbyggere, hvorav 53 % var polakker, 43 % jøder og 4 % andre. På 1920-tallet, etter mer enn 100 år, oversteg antallet polakker igjen antallet jøder i Białystok.
I september 1939 ble Białystok okkupert av det nasjonalsosialistiske Tyskland, men ble en del av Sovjetunionen gjennom den hemmelige Molotov–Ribbentrop-pakten og annektert inn i Hviterussiske SSR. Biełastok vobłasć med senter i Bialystok ble opprettet i 1939.
Den 27. juni 1941 ble Białystok erobret av tyske styrker da de invaderte Sovjetunionen. De forfulgte og utryddet den ikke-tyske befolkningen. 56 000 jøder ble stengt inne i en getto som ble utryddet i løpet av august 1943. Om morgenen 27. juni 1941 fikk tropper fra Ordenspolitibataljon 309 ordre om å omringe byplassen ved Den store synagogen (den største tresynagogen i Øst-Europa), og tvinge innbyggerne fra hjemmene sine og ut på gatene. Rundt 800 menn, kvinner og barn ble låst inne i synagogen som deretter ble satt i brann. Alle omkom i brannen. Om lag 3,000 jøder mistet livet i løpet av den dagen.
I juli 1944 ble Białystok frigjort av sovjetiske styrker, som en del av Operasjon Bagration. Byen ble 20.september 1944 overgitt fra Den hviterussiske SSR til Folkerepublikken Polen.
Demografi
Etter andre verdenskrig ble byen etnisk homogen. I dag utgjør polakker 97 % av innbyggerne i Białystok, 2 % er hviterussere og 1 % resten.