cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ukrainere
Det finst også ukrainske minoriteter i mange av de tidligere sovjetrepublikkene. Folketellingen i Russland i 2002 viste 2 940 000 ukrainere i Russland, i Kasakhstan i 1999 var det 547 000 ukrainere, i Moldova er det om lag 375 000 ukrainere og i Hviterussland rundt 248 000.
Av utvandrergrupper av ukrainsk opphav finnes det rundt 1 100 000 i Canada, 1 000 000 i Brasil og 900 000 i USA.
Ukrainerne har tradisjonelt vært ortodokse kristne, enten tilknyttet Moskva-patriarkatet eller et eget patriarkat i Kyiv, men en del av ukrainerne har også tradisjonelt vært katolske kristne.
Totalavhold
Totalavhold betyr oftest avhold fra all rusdrikk og rusmidler. I Norge har organisasjoner som Det Norske Totalavholdsselskap stått fremst i kampen for avhold, og har vært en del av motkulturbevegelsen.
Bovallstrand
Bovallstrand er et tettsted ved Bottnefjorden i Sotenäs kommune i Västra Götalands län i landskapet Bohuslän i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 474 innbyggere.
Tønnes
Tønnes er en dansk og norsk variant av det tyske mannsnavnet Tönnes, som er en kjæleform av Anton. Dette navnet har opphav i det romerske familienavnet Antonius, som har usikker betydning.
Utbredelse
Tønnes er et sjeldent navn.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Pinamar (Uruguay)
Pinamar eller Pinamar-Pinepark er en by i kommunen Salinas i Canelones-departementet i det sørlige Uruguay. Byen har 4 724 innbyggere.
Geografi
Byen er i sørlige Canelones i Costa de Oro, ved siden av Río de la Plata.
Befolkning
Pinamar-Pinepark har 4 724 innbyggere (Beregning 2011)
Kilde:
Madman Across the Water
Madman Across the Water er et musikkalbum av Elton John fra 1971.
Sporliste
Alle sangene er skrevet av Bernie Taupin og Elton John.
Georges Cabanier
Georges Etienne Jules Cabanier (født 21. november 1906 i Grenade-sur-Garonne, død 26. oktober 1976 i Paris var en fransk admiral. Han er kjent for sin innsats under andre verdenskrig, som han ble tildelt det norske Krigskorset med sverd for.
Madman Across the Water
Medvirkende
«Tiny Dancer»
Georges Cabanier
Andre verdenskrig
Cabanier begynte i 1925 på sjøkrigsskolen og startet deretter sin sjømilitære karriere om bord på skip i den franske marine. Etter videre utdanning tjenestegjorde han på begynnelsen av 1930-tallet på undervannsbåt. I 1938 ble Cabanier utnevnt til sjef på den mineleggende ubåten «Rubis», som hadde havn i Cherbourg. Ved utbruddet av andre verdenskrig ble «Rubis» forflyttet til Bizerte og i 1940 ble skipet stasjonert i Storbritannia.
Madman Across the Water
Medvirkende
Innspilt 9. august 1971
«Levon»
Georges Cabanier
Andre verdenskrig
Etter Frankrikes kapitulasjon gikk Cabanier og «Rubis» med i general de Gaulles frie franske styrker. Fra basen i Dundee i Skottland opererte «Rubis» i Nordsjøen og på norskekysten. I slutten av juni 1940 la ubåten ut miner i Trondheimsfjorden og disse krediteres med ødeleggelse eller senkning av seks fiendtlige skip. Operasjonene i Norge fortsatte, blant annet ved Bergen.
Madman Across the Water
Medvirkende
Innspilt 27. februar 1971
Georges Cabanier
Andre verdenskrig
I mai 1941 ble Cabanier overført til tjeneste i Stillehavet, der han det meste av de resterende krigsårene deltok i forsvaret av de franske koloniene og gikk i konvoitjeneste.
Madman Across the Water
Medvirkende
«Razor Face»
Georges Cabanier
Andre verdenskrig
Cabanier representerte i april 1945 Frankrike under FN-konferansen i San Francisco. Han fikk deretter ansvar for å reorganisere det franske sjøkrigsakademi.
Madman Across the Water
Medvirkende
«Madman Across the Water»
Georges Cabanier
Etter verdenskrigen
I oktober 1945 heiste Cabanier kommando på orlogsskipet «Jeanne d'Arc». Cabanier hadde deretter en rekke ledende stillinger i Frankrikes forsvar. I 1949 ble han marineattaché i Washington, DC. Han ble utnevnt til kontreadmiral i januar 1951. I 1953 ble han utnevnt til generalsekretær for det franske forsvar. Året etter ble han sjef for de franske marinestyrkene i Indokina. I 1956 ble han stabssjef for statssekretæren for sjøforsvaret. Han ble i 1958 stabssjef for forsvarskontoret under president de Gaulle og ble samme år forfremmet til viseadmiral. Cabanier ble utnevnt til admiral i 1960. Fra 1960 til 1968 var han sjef for sjøforsvarsstaben.
Madman Across the Water
Medvirkende
Innspilt 14. august 1971
«Indian Sunset»
Georges Cabanier
Etter verdenskrigen
Cabanier var Æreslegionens ordenskansler fra 1969 til 1975.
Madman Across the Water
Medvirkende
«Holiday Inn»
Georges Cabanier
Utmerkelser
I 1946 ble Cabanier hedret med det norske Krigskorset med sverd for sin innsats i andre verdenskrig. Han mottok også Deltagermedaljen.
Cabanier var innehaver av storkors av Æreslegionen og av Den nasjonale fortjenstorden. Han ble utnevnt til medlem av den franske Frigjøringsordenen og ble hedret med både Croix de guerre 1939–1945 og Croix de guerre des Théâtres d'opérations extérieures, så vel som andre franske militære utmerkelser. Han var ridder av De akademiske palmer og kommandør av Ordenen for sjøfartsfortjenester. Cabanier var innehaver av storkors av Den svarte stjernes orden og storoffiser av Ordenen Nichan el Anouar. Videre ble han tildelt den britiske Distinguished Service Order og utnevnt til kommandør av USAs Legion of Merit. I tillegg ble han tildelt over 30 andre utenlandske ordener og utmerkelser, deriblant storkors av den svenske Sverdordenen og kommandørkors av Dannebrogordenen.
Madman Across the Water
Medvirkende
«Rotten Peaches»
Innspilt 11. august 1971
«Goodbye»
Canon EOS 20D
Canon EOS 20D er et semiproft digitalt speilreflekskamera som er produsert av Canon. Kamera ble introdusert 20. august 2004 og tok over for forgjengeren Canon EOS 10D. Noen av oppdateringene er:
Madman Across the Water
Korister og forfattere
Lesley Duncan, Sue og Sonny, Barry St. John, Liza Strike, Roger Cook, Tony Burrows, Terry Steele, Dee Murray, Nigel Olsson, Chris Spedding.
Publisert av Dick James Music Limited.
Jens Barland
Jens Barland (født 18. mai 1966 på Smøla) er en norsk medieforsker og tidligere redaktør. Han er førsteamanuensis og instituttleder ved Høyskolen Kristiania, og var i 2012-2019 førsteamanuensis i medieledelse og innovasjon ved NTNU. Han var i 2009-2012 ved Institutt for medier og kommunikasjon ved Universitetet i Oslo og tok PhD-graden med doktoravhandlingen Journalistikk for markedet.
Tidligere har han jobbet i Aftenposten fra 2005. Barland var sjefredaktør og administrerende direktør i Stavanger Aftenblad fra januar 2000 til oktober 2002. Det vakte stor oppsikt da han offentliggjorde at avisens korrespondent i Brussel, Stein Viksveen, var siktet for spionasje. Stor offentlig oppmerksomhet fikk også saken der journalister i avisen kjøpte ecstasy. Barland jobbet i Dagbladet i 1987-1999.
Barland har Master of Arts i International Relations fra United States International University lokalisert i Nairobi. Han er også Diplomøkonom fra Handelshøyskolen BI, har kristendom grunnfag fra Det teologiske menighetsfakultet, og journalistikk fra Mediehøgskolen Gimlekollen.
Barland har vokst opp i Stokke.
Krambuvika Bygdemuseum
Krambuvika Bygdemuseum ligger i Lavangen kommune og er en del av Sør-Troms museum.
Bygdemuseet består av flere bygninger: Hovedbygningen «Sverrebrygga», nothuset «Arthurbrygga», «Jennystua», naust, bårstue og rett i nærheten står en komplett innredet smie, «Halmarsmia».
Krambuvika Bygdemuseum eies av Krambuvika bygdemuseumslag.
Väjern
Väjern er et tettsted i Sotenäs kommune i Västra Götalands län i landskapet Bohuslän i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 688 innbyggere.
Leonard Kristensen
Leonard Kristensen (født 18. september 1857 på Nøtterøy, død 29. juni 1911) var en norsk skipsfører og antarktispioner. Kristensen var kaptein på «Antarctic» som i 1894–95 seilte til Sørishavet på en hvalfangstekspedisjon ledet av Henrik Johan Bull. Ekspedisjonen er blitt berømt fordi en gruppe på åtte mann, inkludert Bull og Kristensen, greide å komme seg i land på Kapp Adare den 24. januar 1895. Dette er den første dokumenterte ilandstigning på det antarktiske kontinent.
Fylkesvei 282
Fylkesvei 282 (Fv282) går mellom Lyngås i Lier og Brakerøya i Drammen.
Historikk
Strekningen mellom Tranbykrysset og Frydenlund var opprinnelig skiltet riksvei 289.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, sammen med den tidligere riksvei 282.
2019 ble den tidligere strekningen mellom Hamborgsundtunnelen og Strømsø del av fylkesvei 283, strekningen mellom Bangeløkka og Kobbervikdalen del av fylkesvei 319.
Emre Belözoğlu
Emre Belözoğlu (født 7. september 1980) er en tyrkisk fotballeder og tidligere fotballspiller som er hovedtrener for İstanbul Başakşehir FK. Han har tidligere spilt for bla. Atlético de Madrid, Galatasaray og Newcastle.
Karriere
Som 9-åring begynte han i en klubb som heter Zeytinburnuspor. Han spilte i klubben frem til han ble snappet opp av Galatasaray som 15-åring. Han debuterte på førstelaget deres allerede da han var 16 år og året etter var han fast på laget. Senere var han med å vinne den tyrkiske ligaen tre ganger og UEFA-cupen en gang. Ble kjøpt av Inter i 2001. Han gjorde det brukbart i Italia, og ble cupmester i 2005. Dro til England og Newcastle i 2005. Spilte mye for klubben før han i 2008 dro til tyrkiske Fenerbahçe.
Army Distinguished Service Medal
Army Distinguished Service Medal (DSM) er en militær fortjenstmedalje fra USA innstiftet av presidenten 2. januar 1918. Medaljen tildeles personell i USAs hær for usedvanlig fortjenstfull innsats i ansvarsfull stilling.
Forholdet til andre utmerkelser
Army Distinguished Service Medal tilhører en gruppe av fortjenstmedaljer som i utmerkelsessystemet i USAs forsvar rangerer etter den høyeste felles utmerkelse for heltemot, Medal of Honor, og de enkelte forsvarsgreners fremste utmerkelser for heltemodig innsats, Distinguished Service Cross (hæren), Navy Cross (sjøforsvaret) og Air Force Cross (luftforsvaret). I gruppen av fortjenstmedaljer som følger etter disse utmerkelsene, kommer forsvarets fellesutmerkelse Defense Distinguished Service Medal først og deretter forsvarsgrenenes fortjenstmedaljer, blant dem Army Distinguished Service Medal. Tilsvarende medaljer i sjøforsvaret er Navy Distinguished Service Medal, i luftforsvaret Air Force Distinguished Service Medal og i kystvakten Coast Guard Distinguished Service Medal. Også Homeland Security Distinguished Service Medal, som har erstattet Transportation Distinguished Service Medal, kan tildeles militært personell og hører i USAs forsvar til i gruppen av de øverste fortjenstmedaljer.
Utforming
Army Distinguished Service Medal har på advers motivet fra USAs segl i forgylt bronse omgitt av en blåemaljert bord med omskriften «FOR • DISTINGUISHED • SERVICE • MCMXVIII •». På revers er det plassert et arrangement av trofeer og et bånd der det er plass til mottagerens navn. Medaljen er tegnet av kaptein Aymar E. Embury og modellert av menig Gaetano Cecere.
Medaljebåndet er i rødt, hvitt og blått, fargene fra USAs flagg. Det har en bred hvit midtstripe med smale blå kanter og utenfor dette igjen brede røde kanter. Gjentatte tildelinger til samme person markeres med eikeløv i bronse eller sølv på båndet.
Tildeling
Medaljen ble innstiftet under første verdenskrig, som følge av det behov man i USAs forsvar følte for et utmerkelsessystem med flere trinn. Tanken var at medaljen skulle være en krigsutmerkelse, men dette er endret slik at medaljen også kan tildeles for innsats i fredstid.
Ruhi Sarıalp
Ruhi Sarıalp (født 5. desember 1924, død 3. mars 2001) var en tyrkisk friidrettsutøver som delok i de olympiske leker 1948 i London.
Army Distinguished Service Medal
Tildeling
Medaljen tildeles nå personell i USAs hær for usedvanlig fortjenstfull innsats i utøvelse av ansvarsfull stilling i hæren. Tildeling skal bare skje for eksepsjonelle ytelser, som det anses står over fremragende utførelse av ordinær tjeneste. I krigstid anses flere stillinger som ansvarsfulle av en slik karakter at innsats der kommer i betraktning enn i fredstid. Medaljen tildeles sjelden personell med lavere grad enn brigadegeneral.
Ruhi Sarıalp
Sarıalp vant en olympisk bronsemedalje i friidrett under Sommer-OL 1948 i London. Han kom på tredjeplass i tresteg med et hopp på 15,02 bak Arne Åhman fra Sverige og australske George Avery.
Army Distinguished Service Medal
Tildeling
Personell i andre forsvarsgrener kan tildeles medaljen for tjenesteinnsats i tilknytning til hæren. Medaljen er også tildelt sivile.
Metis (måne)
Metis er den innerste av de kjente månene til planeten Jupiter. Metis var i henhold til gresk mytologi en av gresk visdomsgudinne, og dertil Zevs' (Jupiters) første make. Månen ble oppdaget av Synnott i 1979 (Voyager 1).
Metis og Adrastea ligger i Jupiters hovedring. De antas å utgjøre kilden av materialet som ringen består av. Banen den går i forventes med tiden å bli ustabil, slik at den vil falle ned på Jupiter om et ukjent antall tusen år. Formen er så ujevn at den alltid vender samme side mot Jupiter.
Noter og referanser
<references group="N"/>
Castle
Castle er en amerikansk dramakomedie og krimserie som gikk på ABC fra 2009 til 2016. I Norge har den blitt vist på TVNorge.
I serien spiller Nathan Fillion Richard Castle, en berømt kriminalforfatter som følger en politietterforsker i NYPD, for å finne nye idéer til bøkene sine. Stana Katic spiller hovedrollen som den unge politietterforskeren Kate Beckett. I de påfølgende episodene bruker Castle sine kontakter for å få tillatelse til å følge Beckett i flere saker, og dette skal vise seg fruktbart for begge parter. Castles innfallsvinkler er til god hjelp når Beckett får nye saker, og Beckett er inspirasjon for en ny person i Castles nye romanserie. Serien har blitt svært populær i USA og ligger på topp 10 mest sett. Nathan Fillion har også vunnet People's Choice Awards for sin tolking av Richard Castle.
Fylkesvei 2366
Fylkesvei 2366 går mellom Grønland og Bilitt i Østre Toten.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 92 (Oppland).
Vektløfting
Vektløfting er en idrett hvor man løfter en vektstang over hodet. Det konkurreres i to øvelser, rykk og støt.
Øvelsen rykk går ut på å løfte stangen fra bakken i en bevegelse direkte til strake armer over hodet. I øvelsen støt skal man først løfte vekten til skuldrene. Denne bevegelsenen kalles vending. Deretter støtes vekten til strake armer i en bevegelse som starter i beina. Under konkurransen har løfteren kun tre forsøk i rykk og tre i støt. Løfteren har også begrenset med tid – vanligvis ett minutt fra stangen er lastet til løftet skal være startet.
Tidligere ble det også konkurrert i øvelsen press. Øvelsen er lik støt i den første delen av løftet der stangen hentes fra golvet til skuldrene. Derfra skulle stangen presses over hodet til strake armer fra rette bein. Øvelsen var vanskelig å dømme og ble avskaffet i 1972.
Det internasjonale vektløfterforbundet (IWF) ble etablert i 1905 og administrerer vektløfting internasjonalt, samt offisielle konkurranser innen vektløfting. I Norge er det Norges Vektløfterforbund som er sportens særforbund, organisert under NIF og IWF.
Historie
Det har vært konkurrert i løfting av tunge steinvekter siden antikkens olympiske leker. Det første uoffisielle verdensmesterskapet for amatører ble arrangert på Café Monoco i London 28. mars 1891. Før den tid var vektløfting preget av oppvisninger av profesjonelle løftere. Vektangivelsene fra disse showene var nok ikke alltid til å stole på.
Det første offisielle verdensmesterskapet ble arrangert i Tallinn, Estland i 1922.
Stangens belastning
Det løftes som regel et multiplum av 1 kilogram (kg), det betyr at den minste vekten stangen kan økes med mellom hvert løft er 1 kg.
De ulike vektene har fargekoder:
De nye skivene som brukes nå (2 kg og mindre) har et gummibelegg ytterst som gjør at det ikke lenger er nødvendig med låser ytterst på stangen, da friksjonen i denne gummien holder vektene på plass.
Vektløfting i Norge
Vektløfting er en relativt liten idrett i Norge. Idretten er tilrettelagt for utøvere i alle aldre, og noen er aktive helt til de er over 80 år. Eksempler: Tormod Jensen og Kåre Sømme. På slutten av 1980-årene begynte kvinner å markere seg i norsk vektløfting. Gjennom 1990-årene og frem til i dag har kvinneandelen vært økende. Fire av disse har deltatt i verdensmesterskap.
Hver år tildeles Kongepokalen til den som Norges Vektløfterforbund mener har det beste resultatet under norgesmesterskapet. Siden 1947 har disse mennene vunnet fem eller flere kongepokaler: Jørgen Barth Jørgensen (5), Leif Jenssen (5), Øystein Holt (7), Stian Grimseth (10), Per Hordnes (7). Kvinner som har vunnet Kongepokalen: Ruth Kasirye, Anja-Evelin Jordalen og Sarah Hovden Øvsthus.
Følgende sammenlagtresultater er de tyngste som er gjort av nordmenn i "to-kamp" (f.o.m. 1973):
Norske OL-deltagere
Elleve norske vektløftere har deltatt i de olympiske leker. Under OL i 1952 deltok fire mann: Bjørn Heyn, Thor Olsen og Jørgen Barth Jørgensen. Under OL i Roma 1960 stilte Arne Lanes. Leif Jenssen startet som vektløfter i 1965 og allerede i 1968 var han deltaker under OL i Mexico. Det grodde i norsk vektløfting og under OL 1972 i München stilte Norge med fire løftere: Tore Bjørnsen, Leif Jenssen, Edgar Kjerran og Eivind Rekustad. Leif Jenssen vant gullmedalje. Jenssen fortsatte fremgangen og under OL 1976 i Montreal var han favoritt. Dessverre gikk han ut av konkurransen fordi han ikke klarte begynnerløftet. Rolf Larsen var også med i Montreal. Han mislyktes i støt og begge to reiste hjem uten resultat. Etter dette gikk det mange år før noen nordmann kom med til OL. Stian Grimseth deltok under OL 1996 i Atlanta. Under OL 2004 i Athen ble han alvorlig skadet. Han var også uttatt til OL 2000 i Sydney, men offentliggjøringen av en positiv dopingprøve på lekenes åpningsdag stoppet deltakelsen. Les mer i egen artikkel om Stian Grimseth. Ruth Kasirye var norsk flaggbærer i åpningsseremonien under OL 2008 i Beijing. Hun ble nummer sju i 63-kilosklassen.
Mykhet og skader
Vektløfting kan være vanskelig å lære fordi idretten krever særlig mykhet (leddutslag). Slik mykhet må kanskje vedlikeholdes spesielt. Knærne er utsatt for slitasjeskader. Slike skader kan ha sammenheng med overtrening – dvs. man trener uten nok hvile (restitusjon) eller selv om man har betennelser eller skader med smerter i muskler, sener  eller ledd. Ryggskader forekommer også. Hvis man ser på skadestatistikken vil man finne at vektløfting har så få skader at det knapt er synlig på statistikken. Dette gjelder også når man korrigerer for antall aktive i idretten.
Doping
Vektløfting er sammen med sammenlignbare styrkeidretter belastet med misbruk av doping, og da spesielt bruk av anabole steroider. Samtidig er det nok slik at vektløfting ikke er noe mer belastet med doping enn all annen idrett på internasjonalt nivå. Dette har medført at en rekke rekorder ble tilsynelatende «umulige» å slå. Det internasjonale vektløfterforbundet (IWF) har gjort en rekke grep for å rydde opp i problemene, og i 1992 gjorde de om vektklassedelingen. Dermed ble de gamle rekordene satt til side og nye rekorder kunne noteres.
I forbindelse med OL 2004 i Athen ble 11 utøvere tatt og utestengt for bruk av ulovlige midler. I juni 2008 ble det kjent at 11 utøvere fra det bulgarske landslaget hadde testet positivt i forbindelse med en treningssamling.
I Norge har vektløftermiljøet vært skånet for større dopingsaker siden tidlig på 1990-tallet, der unntaket er Grimseths uheldige sak fra i forbindelse med inntak av kosttilskuddet Ribose i forkant av OL 2000 i Sydney. I den saken ble det til slutt dokumentert at Grimseth hadde fått i seg fragmenter av et dopingpreparat fordi firmaet som lagde Ribose (som er et fullt lovlig kosttilskudd) ikke hadde renset blandemaskinen som også hadde vært i bruk til å lage et ulovlig preparat. Grimseth fikk en skikkelig erstatning for dette og ble "renvasket" for dopingbeskyldningene.
Eksterne lenker
Ȝearƿung (indryhtu)
Lee Jun-yong
Lee Jun-yong (hangul: 이준용, hanja: 李埈鎔, født 25. juni 1870 i Seoul, død 22. mars 1917 i Seoul) var en koreansk politiker og filosof. Han samarbeidet med de japanske okkupantene under Japans kolonisering av Korea.
Han var barnebarn av Heungseon Daewongun og nevø av keiser Gojong (1897–1907).
Utstilling
En separatutstilling er en temporær utstilling av verk fra en enkelt kunstner. Separatutstilling er antonym til kollektivutstilling.
I kommersielle kunstgallerier er separatutstillinger som regel salgsutstillinger som viser de seneste verk fra en kunstner. Separatutstillinger i kunstmuseer viser gjerne verk med et spesifikt tema, fra en distinkt periode eller i et særskilt medium. Mer omfattende separatutstillinger som viser sentrale verk fra en hel karriere kalles retrospektivutstillinger. Museenes separatutstillinger er som regel ikke salgsutstillinger. Kunsthallene kan ha separatutstillinger som salgsutstillinger, men utvalg av kunstner og verk skal være fundert på kunstfaglige kriterier og uavhengig profitthensyn.
Avhengig av kunstinstitusjonens omdømme og stilling i kunstverdenen, inngår separatutstillinger i et uoffisielt krediteringssystem. Som regel regnes separatutstillinger som mer meritterende enn kollektivutstillinger. Separatutstillinger i ikke-kommersielle kunstinstitusjoner regnes som regel som mer meritterende enn utstillinger i kommersielle kunstgalleri.
EMS
Ems, eller forkortelsen EMS, kan vise til:
Danainae
Danainae er en underfamilie av sommerfugler som tilhører den store familien flikvinger (Nymphalidae). De aller fleste har det til felles at larvene lever på giftige planter, særlig i familiene Apocynaceae, Asclepiadaceae og Solanaceae. De tar gjerne opp plantenes giftstoffer og derfor er både larvene og de voksne sommerfuglene giftige eller usmakelige. Dette signaliserer de med slående fargemønstre, såkalt aposematisme. Danainene inngår ofte i såkalte mimikrykomplekser, der mange ubeslektede, mer eller mindre giftige arter ligner sterkt på hverandre. De sender da ut et felles signal om giftighet til alle som kunne tenkes å ete dem. De aller fleste artene er tropiske eller subtropiske, men en art, monarksommerfuglen (Danaus plexippus), vandrer om sommeren over det meste av Nord-Amerika. Den har også nylig etablert seg i Sørvest-Europa.
Utseende
Middelsstore til store (vingespenn 40 – 120 mm) sommerfugler med slank kropp, ikke påfallende hårete. På farge er de vanligvis kontrastrikt farget i gult, rødt eller hvitt og svart, en del arter i Ithomiini har helt eller delvis gjennomsiktige vinger. Antennene er lange og tynne, sugesnabelen velutviklet. Ithomiini har påfallende slank bakkropp, avlange og avrundede vinger, bakvingene er bare rundt halvparten så lange som forvingene. Danaini er vanligvis større og kraftigere bygd, med lange, avrundet trekantede forvinger. Bakvingene er ikke påfallende små. Den lille gruppen Tellervinini omfatter noen små arter med avrundede vinger, svarte med store, hvite felter på vingene. Larvene er kontrastrikt fargede, ofte hvite eller gule med svarte tverrstriper. De har ofte lange, tynne, oppstående utvekster på ett eller flere kroppsledd. Puppene er korte og trinne, mer eller mindre tønneformede, også disse har oftest sterke farger.
Levevis
Danaini er sterke flygere, og noen arter, for eksempel monarksommerfugl (Danaus plexippus) og afrikansk monarksommerfugl (Danaus chrysippus), foretar lange vandringer. Ithomiini er derimot langsomme flygere. De fleste Danainae har larver som lever på mer eller mindre giftige planter, og de utnytter giftstoffene til sitt eget forsvar. Noen arter av Ithomiini får derimot beskyttelsesstoffene sine fra blomster eller råtnende løv som de drikker fra som voksne.
Mimikrykomplekser
Giftige eller usmakelige arter bruker gjerne utseendet sitt til å signalisere at de ikke er bryet verdt å forsøke å ete. Hvor effektivt et slikt signal er, avhenger av hvor ofte potensielle rovdyr møter dette signalet. Altså er et signal om giftighet mest effektivt når mange bruker det. Dette har ført til at giftige arter har utviklet likt utseende, selv om de ikke er nært beslektet. Dette fenomenet kalles mimikrykomplekser, og mange slike komplekser omfatter sommerfugler i underfamilien Danainae. I mange tilfeller kan representanter for opptil 5-6 forskjellige sommerfuglgrupper ha medlemmer som er så like hverandre at selv eksperter kan ta feil. Dette fenomenet er særlig utbredt i de meget artsrike regnskogene i Sør- og Mellom-Amerika, man man finner også slike komplekser i Sørøst-Asia og andre steder. Fargene som varsler giftighet er ofte kombinasjoner av rødt, gult og svart. Disse kompleksene kan omfatte arter av Danainae-gruppene Danaini og Ithomiini, perlemorsommerfugler (Heliconiinae), ringvinger (Satyrinae), hvitvinger (Pieridae), svalestjerter (Papilionidae) og også enkelte "nattsommerfugler", for eksempel bjørnespinnere (Arctiidae). Dersom begge parter som ligner hverandre, er giftige, snakker man om Müllersk mimikry, men det forekommer også at arter som ikke er giftige eller usmakelige, etterligner de giftige. Da snakker man om Batesisk mimikry. Et kjent eksempel fra Nord-Amerika er monarksommerfuglen (Danaus plexippus)og den såkalte "viceroy" (Limenitis archippus, Limenitidinae). Disse to ubeslektede artene er meget like, de skiller seg kun på at L. archippus er en tanke mindre og har en ekstra, tynn, svart skråstripe i bakvingene. Man har regnet dette som et klassisk eksempel på Batesisk mimikry, der den ugiftige L. archippus blir beskyttet av sin likhet med den giftige monarksommerfuglen. Men nyere forskning tyder på at også L. archippus er noe giftig, og det er trolig heller å forstå som Müllersk mimikry, der begge artene drar fordel av likheten.
Utbredelse
Alle Danainae hører hjemme i varme klima, og kan ikke greie å overvintre utenfor tropiske og subtropiske områder. Én art, monarksommerfuglen (Danaus plexippus) kan på sine vandringer dukke opp over det meste av Nord-Amerika om sommeren, men sommerfuglen vandrer tilbake sørover om høsten, og hele bestanden overvintrer, såvidt man vet, på to ganske små områder, i Mexico og California. Disse sterke flygerne kan greie å overleve å bli blåst over verdensavene, og monarksommerfuglen har i nyere tid etablert seg både i Sørvest-Europa, Afrika og Australia. Danaini finnes i alle verdens varme områder, mens gruppen Ithomiini bare finnes i den Neotropiske region (Sør- og Mellom-Amerika). Den lille gruppen Tellervinini finnes bare i Indonesia, Ny-Guinea og øyene rundt omkring og det nordlige Australia.
Bratsberg amt
Bratsberg amt var en administrativ enhet (amt) i Norge 1662–1918, som i geografisk utbredelse tilsvarer det senere Telemark fylke. Det var delt underamt til Akershus stiftamt og Christiansand stiftamt.
Bratsberg amt tilsvarte Bratsberg len som ved Amtsinndelingen i 8. februar 1671 ble til et eget amt underlagt Christiansand stiftamt, fra 1687 underlagt Akershus stiftamt.
Bratsberg amt grenset i syd og vest til Nedenes amt, i nordvest til Bergenhus amt og i nord og øst til Buskerud amt, i øst til Jarlsberg grevskap og Laurvig grevskap, senere Jarlsberg og Larvik amt.
Skrivemåte
Ved overgang til fylker i 1919 var den offisielle skrivemåten Bratsberg amt, etter at 1907-reformen innførte liten forbokstav på substantiv (Amt -> amt). Før 1907 var således den vanlige skrivemåten Bratsberg Amt (Ubunden form: Bratsberg). Tidligere, f.eks. i Matrikkelen av 1838 var skrivemåten Bratsbergs Amt og Pontoppidans kart av 1785 var skrivemåten Bradsbergs Amt. Navnet skriver seg fra den gamle storgården Bratsberg i Gjerpen.
Gotisk:.
Fra 1. januar 1919 fikk Bratsberg amt navnet Telemark fylke.
Woo Sun-hee
Woo Sun-hee (hangul: 우선희, hanja: 禹仙姬) (født 1. juli 1978 i Gyeonggi, Sør-Korea) er en sørkoreansk håndballspiller. Hun spilte i posisjonen høyre ving på Sør-Koreas kvinnelandslag i håndball i Håndball-VM 2011.
I håndball-VM for kvinner i 2003 i Kroatia ledet hun det sørkoreanske landslaget til en bronsemedalje, og ble til slutt plassert på mesterskapets All-Star lag. Året etter i OL 2004 vant laget sølv i håndballturneringen. Hun spilte alle sju kamper og skårte 37 mål. I 2002 og 2006 vant laget hennes gull i håndballturneringen i Asialekene.
Etter noen år i den rumenske toppligaen Liga Naţională for laget CS Rulmentul Brașov dro hun tilbake til Sør-Korea.
GALLEX
GALLEX eller Gallium Experiment var et radiokjemisk eksperiment for påvisning av nøytrinoer som foregikk ved Laboratori Nazionali del Gran Sasso (LNGS) mellom 1991 og 1997. Prosjektet var et internasjonalt samarbeidsprosjekt mellom franske, tyske, israelske, polske og amerikanske forskere under ledelse av Max-Planck-Institut für Kernphysik Heidelberg.
Anlegget ble designet for å oppdage nøytrinoer fra solen og for å bevise teorier knyttet til solens mekanismer for å skape energi. Før dette eksperimentet hadde det ikke vært observasjoner av lavenergi-nøytrinoer fra solen.
Stavanger amt
Stavanger amt var en administrativ enhet (amt) i Norge 1662–1918, som i geografisk utbredelse tilsvarer dagens Rogaland fylke. Det var underamt til Christiansand stiftamt til utpå 1800-tallet, da det ble eget stiftamt.
Ved innføringen av amt i Danmark-Norge i 1662 ble Stavanger utpekt til ett av fire stiftamt i Norge, ved siden av Akershus, Bergenhus og Trondhjems. Administrasjonen lå i Stavanger og var hovedamt også for Agdesiden og Bratsbergs amt. Stavanger forble ikke stiftamt lenge, ettersom stattholder Ulrik Frederik Gyldenløve allerede i 1670 foreslo at Christiansand skulle være stiftstad. I 1680 ble amtmannen i Stavanger, baron Ludvig Holgersen Rosenkrantz, utnevnt som ny stiftamtmann, og i 1682 ble endelig bestemt at Stavanger stift heretter skulle hete Christiansand stift, og at både stiftamtmannen og biskopen skulle bo i denne byen.
Sammen med Mandals amt, Nedenes amt og Øvre Tellemarkens fogderi utgjorde amtet Christiansand stiftamt.
Skrivemåte
Ved overgangen til fylker i 1919 var den offisielle skrivemåten Stavanger amt, etter at 1907-reformen innførte liten forbokstav på substantiv (Amt -> amt). Før 1907 var således den vanlige skrivemåten Stavanger Amt (Ubunden form: Stavanger). Tidligere, f.eks. i Matrikkelen av 1838 var skrivemåten Stavangers Amt og Pontoppidans kart av 1785 Stavanger Amt.
Gotisk:.
Stavanger amt endret navn til Rogaland den 1. januar 1919.
Mats
Mats og Mads er henholdsvis svensk og dansk kortform av mannsnavnet Matthias, som er en gresk form av hebraiske mattathia, «gave fra Gud». På norsk brukes begge formene.
Utbredelse
Mads var et populært navn på norske guttebarn på 1700-tallet, mens formen Mats har vært populær siden 1980-tallet.
I Sverige var Mats mest populært i 1950- og 1960-årene.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Opernhaus undergrunnsstasjon
Opernhaus er en undergrunnsstasjon på Nürnbergs undergrunnsbanenettverk. Opernhaus ligger på linjene U3 (samt forsterkerlinjen U21) og U3. I nærområdet rundt stasjonen ligger Germanisches Nationalmuseum, hovedkvarteret til Bundesagentur für Arbeit, Nürnberg transportmuseum, Straße der Menschenrechte og Staatstheater Nürnberg.
Alp-Tigin (Ghazna)
Alp-Tigin (pers. الپتگین Alp-Tigīn, tyrkisk for ‘modig fyrste’) eller Alp-Tegin ble den første tyrkiske emiren av Ghazna i 962 eller 963 og la med det grunnlaget for det senere ghaznavidedynastiet. Han styrte byen formelt som en del av samanideriket i nord.
Alp-Tigin var en militærslave som først tilhørte samanideemiren Ahmad b. Ismail og tjente i dennes livgarde. Siden ble han frigitt av Nasr b. Ahmad. I livgarden ble han forfremmet til kommandør for livvakten (arab. ḥājib al-ḥujjāb) og hadde den faktiske makten under den unge herskeren Abd al-Malik 1. For å fjerne ham fra hovedstaden ble Alp-Tigin i 961 gitt posten som guvernør av Khorasan. Senere ble han fjernet fra denne stillingen av Manṣūr b. Nūḥ, hvis tronfølge Alp-Tigin hadde opponert imot. Alp-Tigin dro seg tilbake til Balkh, nord i dagens Afghanistan. I 962 beseiret han en hær som samanideherskeren hadde sendt mot ham. Han krysset da Hindukush-fjellene i sør og marsjerte mot Ghazna, som lå strategisk mellom Kabul og Kandahar, avsatte det lokale Lawik-dynastiet der, og etablerte et eget herredømme med Ghazna som hovedstad. Kildene har motstridende opplysninger om når han døde.
Semikarakorsk
Semikarakorsk (russisk: Семикарако́рск) er en by i Rostov oblast i Russland. Den ligger på venstre bredd av elva Don, rundt 90 km nordøst for Rostov-na-Donu.
Stanitsaen Semikarakorskaja (russisk: Семикаракорская) ble grunnlagt av donkosakker, og har vært kjent siden 1672. Stanitsa ble ofte flyttet på grunn av flommer i Don, og ble til slutt flyttet til sin nåværende beliggenhet i 1845.
Demografi
Befolkningsutvikling: ! År || Folketall || Kilde
Norges historie
Norges historie med menneskelig bosetning går tilbake minst 10,000 år, til sen paleolittisk tid, den første perioden i steinalderen. Arkeologiske funn av boplasser langs hele norskekysten har hittil blitt datert tilbake til 10 400 før nåtid (BP), det eldste funnet regnes i dag å være en boplass ved Pauler i Brunlanes, Vestfold.
Disse boplassene ble en periode vurdert å være levinger etter bosettere fra Doggerland, et område som i dag ligger under Nordsjøen, men som en tid var en landbro knyttet dagens De britiske øyer med danske Jylland. Men arkeologene som studerer initialfasen i bosetningen i det som i dag er Norge regner med at de første menneskene som kom hit fulgte kysten langs det som i dag er Bohuslân. At de kom i en eller annen form for båt er helt sikkert, og mye tyder på at de lett kunne flytte seg over store avstander.
Siden siste istid har det vært sammenhengende bosetning i Norge. Det kan ikke utelukkes at det levde mennesker i Norge i mellomistiden, men det er ikke påvist spor etter slik befolkning eller bosetning.
Steinalderen varte lenge; halvparten av det tidsrommet som landet vårt har vært befolket. Det er ingen skriftlige beretninger om hvordan livet var den gang. Den kunnskapen vi har er møysommelig samlet ved undersøkelser av steder der menneskene har oppholdt seg og etterlatt seg gjenstander som vi kan forstå er behandlet av menneskehender. Dette kunnskapsfeltet kalles arkeologi. Arkeologene tolker sine funn og historien om landskapet omkring. I vårt land er landhevningen etter istiden grunnleggende. Historien om boplassene på Pauler er ikke mer enn knapt femten år gammel.
Fosnakulturen bosatte deler av Norge en gang i tiden 10,000–8,000 f.Kr. (se Steinalderen i Norge). Datering av helleristninger er satt til neolittisk tid (i Norge mellom 4000 f.Kr. til 1700 f.Kr.) og viser aktiviteter typiske for jegere og samlere.
Jordbruk med fehold og åkerbruk ble innført i yngre steinalder. Svedjebruk der jordbrukerne flytter seg når åkeren ikke gir forventet avling.
I perioden mellom 800 og 1066 kom en betydelig ekspansjon og den er referert til som vikingtiden. I løpet av denne perioden reiste nordmenn, slik også svensker og dansker gjorde det, utenlands i langskip med seil som utforskere, handelsmenn, bosettere og som vikinger (herjingsmenn og pirater). På midten av 1000-tallet var det norske kongedømmet blitt fast etablert, og bygde sin rett som ætlinger av Harald Hårfagre og deretter som arvtagere av Olav den hellige. De norske kongene, og deres undersotter, bekjente seg nå til kristendommen. I tiden rundt Håkon Håkonsson, i tiden etter borgerkrigstiden, var det en liten renessanse i Norge med omfattende litterær aktivitet og diplomatiske aktivitet med Europa. Svartedauen kom til Norge i 1349 og drepte rundt halvparten av befolkningen. Hele statsapparatet og Norge gikk deretter inn i nedgangstid.
Mellom 1396 og 1536 var Norge en del av Kalmarunionen, og fra 1536 og til 1814 var Norge blitt redusert til et skatteskyld del av Danmark, navngitt som personalunionen Danmark-Norge. Denne personalunionen gikk inn i en allianse med Napoléon Bonaparte med en krig som medførte dårlige tider og hungersnød i 1812. I 1814 tapte Danmark-Norge Englandskrigene, en del av Napoleonskrigene, og den danske kongen ble tvunget til å avstå Norge til kongen av Sverige i Kielfreden den 14. januar samme år. Etter et norsk forsøk på uavhengighet ble Norge tvunget inn i en løs union med Sverige, men hvor Norge fikk opprette sin egen konstitusjon, Grunnloven av 1814. I denne perioden blomstret norsk, romantisk nasjonalfølelse, og nordmennene forsøkte å utvikle og etablere egen nasjonal egenverd. Unionen med Sverige ble brutt i 1905 etter at det var blitt truet med krig, og Norge ble et selvstendig rike med egen monark, Haakon VII.
Norge holdt seg nøytral under den første verdenskrig, og ved utbruddet av den andre verdenskrig erklærte Norge seg igjen for nøytral, men ble invadert av det nasjonalsosialistiske Tyskland den 9. april 1940.
Norge ble medlem av den vestlige forsvarsalliansen NATO i 1949. To forsøk på å bli medlem av EU ble nedstemt i folkeavstemninger med liten margin i 1972 og 1994. Norge har vært en nær alliert med USA i etterkrigstiden. Store funn av olje og naturgass i Nordsjøen på slutten av 1960-årene førte til en voldsom økonomisk vekst i landet som fortsatt holder seg. Tradisjonelle næringer som fiske er også en del av Norges økonomi.
Steinalder (før 1700 f.Kr.)
Da mesteparten av isen forsvant spredte vegetasjonen seg over landskapet og på grunn av varmt klima rundt år 2000-3000 f.Kr. vokste skogen mye høyere enn i moderne tid. Landhevning etter istiden førte til at en del fjorder ble til innsjøer og tørt land. Trolig kom de først menneskene fra sør langs kysten av Kattegat og over land inn i Finnmark fra øst. De første menneskene levde trolig av sanking, jakt og fangst. Det er funnet en god del steinalderboplasser som viser at slike jakt- og fangsfolk oppholdt seg lenge på samme eller kom tilbake til samme sted regelmessig. Store mengder avgnagde bein viser at de levde av blant annet reinsdyr, elg, småvilt og fisk.
Flintstein ble importert fra Danmark og bortsett små naturlige forkomster langs sørlandskysten er all flintstein i Norge fraktet av mennesker. På Espevær ble det i steinalderen brutt grønnstein til redskaper og over store deler av Vestlandet er det funnet redskaper av grønnstein fra Espevær. Omkring 2000-3000 år f.Kr. ble de vanlige husdyrene som ku og sau innført i Norge. Husdyr innebar trolig en grunnleggende samfunnsendring ved at en del av folket måtte være bofaste eller leve et halvnomadisk liv. Husdyrhold kan også ha ført til konflikt med jegere.
De eldste spor av mennesker i det som i dag er Norge, er funnet på Pauler, en gård i Brunlanes i Larvik kommune i Vestfold. Gården har i 2007 og 2008 gitt navn til en rekke steinalderboplasser som er gravd ut og undersøkt av arkeologer fra Kulturhistorisk museum ved UiO. Undersøkelsene er utført i forbindelse med den nye traseen for motorvei E18 vest for Farris. Den eldste boplassen, som ligger mer enn 127 moh., dateres til å være om lag 10 400 år gammel (ukalibrert, mer enn 11 000 år i virkelige kalenderår). Herfra var kanskje innlandsisen synlig da folk slo seg til her. Denne lokaliteten har fått navnet Pauler I, og regnes i dag å være det hittil eldste sikre spor etter mennesker i Norge. Stedet ligger i fjellet over Paulertunnelen på E18 mellom Larvik og Porsgrunn. Pionerbosetningen er et begrep arkeologene har tatt i bruk om den eldste bosetningen. Arkeologene har spekulert på om hvor de kom fra, de første menneskene i det som i dag er Norge. Det er foreslått at de kunne komme i båt eller kanskje over isen fra Doggerland eller Nordsjølandet, men det er nå stor enighet om at de kom nordover langs det som i dag er Bohuslän-kysten. Fosnakulturen, Komsakulturen og Nøstvetkulturen er de tradisjonelle betegnelser på fangstkulturer fra eldre steinalder. En ting er sikkert – å ta seg fram til vanns var noe de mestret, de første folkene i landet vårt. Derfor kunne de i løpet av kort tid ta hele vår lange kyst i bruk.
I den yngre steinalderen (4000 f.Kr.–1700 f.Kr.) finnes det en teori om at et nytt folk innvandret til landet, det såkalte steinøksfolket. Helleristninger fra denne perioden viser motiver fra jakt og fiske som stadig var viktige næringer. Fra denne perioden er det funnet en megalittgrav i Østfold.
Finnmark
I forhistorisk tid var husdyrhold og jordbruk av liten økonomisk betydning i Finnmark. Leveveiene i Finnmark var hovedsakelig basert på fisk, sanking, jakt og fangst, og etterhvert ble tamreindrift utbredt i middelalderen. Arkeologisk funn fra eldre steinalder har vært omtalt som komsakulturen og omfatter rundt 5000 års bosetning. Finnmark fikk trolig den første bosetningen rundt 8000 år f.Kr. Det antas at kystområdene ble isfrie 11,000 år f.Kr og fjordområdene rundt 9000 år f.Kr. hvorpå vier, gress, lyng, bjørk og furu kom til. Finnmarksvidda var dekket av furuskog rundt 6000 år f.Kr. Etter istiden hevet landet seg rundt 80 meter i indre fjordstrøk (Alta, Tana, Varanger). På grunn av issmelting i polområdet steg havet i perioden 6400–3800 f.Kr. og i områder med liten landheving ble noen boplasser fra første del av eldre steinalder oversvømmet. På Sørøya var netto havstigning på 12 til 14 meter og mange boplasser ble oversvømmet.
Ifølge Bjørnar Olsen er det mye som tyder på forbindelse mellom den eldste bosetningen på Vestlandet («Fosnakulturen») og den i Finnmark, men det er usikkert i hvilken retning bosettingen har skjedd. I tidligste del av eldre steinalder var trolig bosetningen i Finnmark konsentrert til kystområdene og disse bare preg av livsstil med stor mobilitet og uten varige boliger. De indre strøkene, som Pasvik, ble trolig utnyttet sesongvis. De arkeologisk påviste boplassene fra eldre steinalder i indre Finnmark og Troms er knyttet til innsjøer og store vassdrag. De eldste Helleristningene i Alta er vanligvis datert til 4200 f.Kr., det vil si yngre steinalder. Bjørnar Olsen tror at de eldste kan være inntil 2000 år eldre enn dette.
Fra rundt 4000 år f.Kr. begynte en langsom avskoging av Finnmark og rundt 1800 f.Kr. var vegetasjonsutbredelsen omtrent som i moderne tid. Vegetasjonsendringen kan ha gitt lenger avstand mellom reinens sommer- og vinterbeite. Landhevingen fortsatte langsomt fra rundt år 4000 f.Kr. samtidig som havstigningen stanset.
Bosettingen i Finnmark og store deler av Nord-Norge i yngre steinalder var ifølge Gutorm Gjessing halvnomadisk med flytting mellom fire sesongboplasser (etter mønster av livet i samiske siidaer i historisk tid): Ved den ytre kysten om sommeren (fiske og selfangst) og i innlandet om vinteren (jakt på rein, elg og bjørn). Povl Simonsen mente i stedet at vinterboplassen var i indre fjordstrøk i landsbyaktig torvhusbebyggelse. Bjørnar Olsen tror at det ved slutten av steinalderen langs kysten var relativt bofast befolkning mens det i innlandet var mindre bofasthet og mer mobil livsstil.
Bronsealder (1700 f.Kr.–500 f.Kr.)
Bronse ble i Norge tatt i bruk til verktøy fra rundt år 1500 f.Kr.. Bronse er en blanding av tinn og kobber, og disse metallene ble innført fordi de den gang ikke ble utvunnet i landet. Bronse antas å ha vært et relativt dyrt materiale. Bronsealderen i Norge kan deles i to faser:
For den forhistoriske (skriftløse) tid er det begrenset kunnskap om samfunnsforhold og eventuelle statsdannelser. Fra bronsealderen finnes det store gravhauger av steinrøyser langs kysten av blant annet Vestfold og Agder. Trolig var det bare høvdinger eller andre stormenn som kunne reise slik gravminner og trolig fantes en form for organisert samfunn knyttet til disse. I bronsealderen ble samfunnet mer organisert og lagdelt enn i steinalderen. Da vokste det fram en rik høvdingklasse som hadde nære forbindelser med Sør-Skandinavia. Bosetningene ble mer permanente og folk tok i bruk hest og ard. Man skaffet seg statussymboler av bronse, bodde i langhus og folk ble gravlagt i store gravhauger. Helleristninger fra bronsealderen indikerer at menneskene drev soldyrking.
Finnmark
I det siste årtusen f.Kr. ble klimaet kjøligere og furuskogen forsvinner fra kysten; furuskog fantes for eksempel bare innerst i Altafjorden mens ytterkysten var nesten treløs. Rundt år 0 var grensen for bjørkeskog sør for Kirkenes. Dyr med skog som biotop (elg, bjørn og bever) forsvant og reinen etablerte trolig sine årlige trekkruter en gang på den tiden. I tiden 1800–900 f.Kr. ble det betydelig flere boplasser i og utnyttelse av innlandet særlig merkbart på Finnmarksvidda. Fra rundt år 1800 f.Kr. til år 0 ble det betydelig økende kontakt mellom Finnmark og områder i øst blant Karelen (der det ble produsert metaller blant annet kobber) samt det sentrale og østlige Russland. De yngste helleristningene i Alta viser langt flere båter enn de tidligere fasene og båtene minner om typer fremstilt i helleristninger i det sørlige Skandinavia. Det er uklart hvilken innflytelse sørskandinaviske samfunn hadde så langt nord som Alta før år 0. Mange av de kulturtrekkene som i moderne tid regnes som typisk samiske ble skapt eller konsolidert i det siste årtusen f.Kr., dette gjelder blant annet skikk med gravlegging i murte kammer i steinur. Mortensnes-gravfeltet kan ha vært brukt i 2000 år til rundt år 1600 e.Kr.
Jernalder (ca. 500 f.Kr.–ca. 1050 e.Kr.)
Omkring 500 år f.Kr. regner forskerne med at bronsealderen avløses av jernalderen da jern overtar som viktigste materiale til våpen og redskaper. Bronse, tre og stein ble fortsatt brukt. Jern var billigere enn bronse, lettere å bearbeide enn flint, og kunne brukes til mange formål; trolig ble jern et allemannseie. Jern kunne blant brukes til å lage solide og skarpe økser som gjorde det mye lettere å felle trær. I jernalderen ble også gull og sølv tatt i bruk dels til pynt og dels som betalingsmiddel. Det er ukjent hvilket språk som ble brukt i Norge før vår tidsregning. Fra rundt år 0 og til rundt år 800 snakket alle i Skandinavia (unntatt samene) urnordisk, et nordgermansk språk. Deretter utviklet det seg i dette området flere forskjellige språk som bare var delvis innbyrdes forståelige. Jernalderen deles inn i flere periode:
Norske vikinger drar på plyndringstokter og handelsferder rundt Vest-Europas kystland. Store grupper av nordmenn utvandrer til De britiske øyer, Island og Grønland. Harald Hårfagre starter sent på 800-tallet en samlingsprosess av Norge, som ble fullført av Harald Hardråde i 1060-årene. Landet ble kristnet under kongene Olav Tryggvason, falt i slaget ved Svolder (1000) og Olav Haraldsson (den hellige), falt i slaget på Stiklestad i 1030.