cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Erhard Heiden
Bakgrunn og virke
I 1925 sluttet Heiden, som allerede var knyttet til NSDAP, seg til den lille livvaktavdelingen Schutzstaffel (SS). Det var på det tidspunkt få medlemmer i organisasjonen, hvis hovedoppgave var å være Adolf Hitlers livvakt under folkemøter. Han var en av de første som oppfordret til å skille ut SS fra moderorganisasjonen Sturmabteilung (SA). I mars 1927 ble han utnevnt til Reichsführer i SS - en vanskelig periode hvor det var sterke ønsker fra SA om at SS skulle oppløses. Da han ble kommandant hadde medlemstallet nådd omkring 1 000. Under hans ledelse ble ting enda vanskeligere, og medlemstallet sankt helt ned til 280, mest på grunn av press fra SA. En av dem Heiden tok inn i organisasjonen for å redde den fra nedleggelse var Heinrich Himmler, som ble hans nestkommanderende. Heiden mente Himmler var en god assistent, men fant ikke ledermateriale i ham. Etter en tid ble Himmler hoveddrivkraften i SS og overskygget Heiden mer og mer.
I 1929 ble Himmler satt til å lede SS og han skulle skulle med tiden gjøre den til en av de mektigste organisasjonene i Det tredje rike (Tyskland 1933–1945). Heiden ble avsatt, offisielt på bakgrunn av familiære forhold. Men det er blitt antatt at de egentlige grunnene at han måtte gå var at han var for dårlig til å lede organisasjonen, samt at han hadde tjent store penger på å levere uniformer til enheten. Det ble heller ikke likt at han hadde enkelte jøder i sin omgangskrets og at buksene han leverte til SS kom fra en jødisk underleverandør. I tillegg gikk det rykter om at han var en politiinformant.
Etter at Hitler kom til makten i 1933 ble Heiden arrestert. Senere på året ble han, på ordre fra Himmler og Reinhard Heydrich, myrdet av personer fra Sicherheitsdienst.
Cyrix MediaGX
Cyrix MediaGX er en tidligere femte generasjon 32-biter x86 mikroprosessor som ble utviklet og produsert av Cyrix Corporation og National Semiconductor. Mikroprosessoen ble lansert i 1997, og var basert på Cyrix Cx5x86. Den ble senere erstattet av Geode, som i sin tur ble oppkjøpt av Advanced Micro Devices.
A Creampuff Romance
A Creampuff Romance er en amerikansk stumfilm fra 1916 regissert av Roscoe Arbuckle.
Cyrix MediaGX
Cyrix MediaGX en oppgraderingsprosessor, og var konstruert for å kjøre på hovedkort som ellers var beregnet for Intel 80486.
Angelsaksere
Angelsaksere var en gruppe av germanske stammer, anglerne og sakserne fra Angeln (idag Syd-Slesvig) og Sachsen (tilsvarer det nåværende Niedersachsen), hovedsakelig fra nordlige Tyskland, sørlige Danmark og Nederland. Det er fra angelsakserne at den moderne engelske nasjon utviklet seg, blant annet kommer ordet «England» fra «Anglernes land», og angelsakserne tok med seg sitt gammelsaksiske og gammelnedertyske språk, som utviklet seg til dagens engelsk. Med angelsakserne ble det England som i dag eksisterer grunnlagt; monarkiet, språket, lovene og de viktigste institusjonene.
Angelsaksernes historie strekker seg over mer enn 600 år. Den begynner med Romerrikets sammenbrudd på De britiske øyer og ankomsten av angelsaksiske bosettere fra over Nordsjøen på begynnelsen av 400-tallet, og kommer til sin ende med den normanniske erobringen i 1066. Nykommerne, som aldri hadde vært underkastet Romerriket, kom som hedninger med sitt eget språk, sine egne skikker og seremonier, sin byggestil og klesdrakt, sin dikterkunst, og de kremerte eller gravla sine døde med gravgods. Gradvis ble angelsaksisk språk og kultur dominerende, unntatt i utkanten hvor keltisk ble bevart. Legendene som ble nedskrevet senere snakker om en storstilt invasjon og krig, men arkeologi og DNA-analyser støtter ikke oppfattelsen av en form for etnisk utrenskning. Isteden synes det som om flertallet av de innfødte frivillig tilpasset seg et levevis bedre egnet en forlatt romersk utpost.
Alfred av England, den eneste engelske konge som er blitt karakterisert som «Den store» av engelske historikere, var den som forente de angelsaksiske kongedømmene mot den felles fiende vikingene, og således la grunnlaget for et forent England som en nasjon. Han fremmet engelsk (angelsaksisk) som et lærd språk og var også den første engelske monark som skrev en bok. Den andre var Henrik VIII rundt seks århundrer senere. Den første engelske konge som ble kronet som «konge av England» var Edgar med tilnavnet «Den fredsommelige», selv om kroningen ble utsatt i fjorten år før det faktisk skjedde.
Etymologi
Begrepet «angelsakser» i henhold til ulike skriftlige kilder går i hovedsak tilbake til kong Alfred den stores tid som synes å ha hyppig benyttet tittelen rex Anglorum Saxonum eller rex Angul-Saxonum («konge av de engelske saksere»). Opphavet til dette er ikke klart, men man mener at det kan stamme fra sammenslåingen av forskjellige kongedømmer i England under Alfred i 886.
Det synes som den germanske innvandringen først ble kalt for saksere og senere til anglere, og i året 601 refererte paven til Æthelbert av Kent som Rex Anglorum («konge av anglerne»). Etter hvert som tiden gikk ble de ulike germanske stammene gradvis forent inntil de sluttet å referere hverandre og seg selv ved deres individuelle opprinnelse og ble enten angelsaksere eller engelske. Begrepet angelsaksere ble ikke vanlig før på 700-tallet, allerede et århundre før Alfred den store, da folk på kontinentet begynte å bruke det for å skille mellom befolkningen i Britannia fra sakserne som fortsatte bodde i nordlige Tyskland. Paul diakonen brukte begrepet angelsaksere i et av sine skrifter. Det synes klart at han der ikke tenkte på angelsaksere som én forent gruppe, men på sakserne i England i motsetning til sakserne på kontinentet.
Det angelsaksiske begrepene ænglisc og Angelcynn (engelsk «Angle-kin», norsk «angel-ætt») da de først ble dokumentert hadde de allerede tapt deres opprinnelige mening i å referere til anglerne ved å utelate sakserne, og i deres eldste nedtegnede mening viser til nasjonen av germanske folk som bosatte seg i England og i sørlige Skottland i og etter 400-tallet. De innfødte britiske folkene, som skrev både på latin og walisisk (brytonisk) refererte til disse nye folkene som Saxones eller Saeson – det sistnevnte er fortsatt i bruk den dag i dag i det walisiske ordet for det engelsk folk, og i det tilsvarende skotsk-gæliske ordet det engelske folk, saesonach.
Den historiske konteksten
Da den romerske okkupasjonen av England gikk mot slutten, trakk motkeiseren Konstantin III ut de siste romerske troppene fra England for å sette disse opp mot barbarinvasjonene på kontinentet. Tradisjonelt har den endelige avskjeden vært betraktet som fullført ved år 410. Det er indikasjoner på at det romano-britiske samfunnet allerede var i vanskeligheter uten den tryggheten som den romerske hæren ga. Fra sjøsiden, særlig fra piktere fra det som i dag er Skottland, kom det stadig angrep langs østkysten av England.
Arkeologi har vist at det var totalt sammenbrudd i samfunnsstrukturen i overgangen fra 300- til 400-tallet. Det skjedde tilsynelatende brått en dramatisk mangel på nye bygninger, og på nye produserte varer. Mot slutten av 300-tallet hadde det vært en blomstrende keramikkproduksjon med verksteder over hele England med omfattende produksjon og distribusjon. Hele denne industrien synes å ha fått et sammenbrudd i løpet av noen få år. Keramikk er bare én indikasjon på et samfunn tilsynelatende kastet ut i kaos. Britene sendte bud om hjelp til Flavius Aëtius, den romerske hærføreren av det vestlige delen av Romerriket, selv om keiser Honorius allerede hadde sendt brev til de britiske civitas i eller rundt 410 hvor han fortalte at de selv måtte sørge for eget forsvar.
Opprinnelsen til angelsakserne
Tiden etter at romerne forlot England er sparsommelig dokumentert og tiden ligger i halvmørke. Den angelsaksiske krønike, som først ble påbegynt på Alfred den stores tid, 200 år etter de viktigste hendelsene, forsøker å gi redegjørelse år for år, men de første årene er gjengitt sparsommelig på detaljer. Krøniken begynner med år 449:
Etter at romerne avslo å sende hjelp, ansatte de romano-britiske lederne germanere fra kontinentet som leiesoldater, men en gang rundt 442 gjorde disse opprør etter sigende for at de ikke var blitt betalt eller betalt godt nok. De påfølgende årene i Krøniken forteller om at Horsa ble drept, men Hengist vant flere slag, og til sist et kongedømme. Ebsfleet er antagelig et sted ved Sandwich i østlige Kent, og kongedømmet antagelig Kent. Deretter forteller Krøniken om Aelles ankomst og suksess i Sussex og om Cerdic i Wessex. Det er alt; ingenting om stridigheter i andre deler av England.
Benediktinermunken og historikeren Beda den ærverdige (selv angelsakser) gir et utvidet bilde i sitt verk, Historia ecclesiastica gentis Anglorum («Anglerfolkets kirkelige historie»), antatt ferdigstilt på latin i 731. Beda forteller lite om ankomsten til de første germanerne. Han gjentar den samme fortellingen om Hengist og Horsa, men konsentrerer seg deretter om religiøse hendelser. Derimot forteller Beda om hvem nykommerne var, hvor de kom fra og hvor de slo seg ned:
Beda beskrevet i hovedtrekk nykommerne som bestående av tre germanske hovedstammer:
Beda forteller dessuten at folkene i de nordlige kongedømmene (East Anglia, Mercia, Northumbria med flere) var anglere, de i Essex, Sussex og Wessex var nedstammet fra saksere og de i Kent og det sørlige Hampshire var nedstammet fra jyder. Andre tidlige forfattere har ikke et slikt skille, og verken i språk eller skikker er det nevneverdige forskjeller mellom anglere og saksere, mens jydenes etterkommere i Kent sto i kontrast til dem. Videre skrev forfattere fra Wessex regelmessig om sin nasjon som en del av Angelcyn, og omtalte sitt språk som Englisc, og kongefamilien i Wessex hevdet å være av samme avstamning som den i Bernicia i Northumbria. Det er mulig at Bedas skille bare er trukket ut fra navnene på rikene (Essex – østsaksere, Wessex – vestsaksere og videre), men opprinnelig har de utvilsomt tilhørt forskjellige stammer og folkegrupper. På et tidlig tidspunkt, hadde de to gruppene vokst sammen til en.
Tyfonen Kompasu
Tyfonen Kompasu (JTWC:08W internasjonalt:1007 PAGASA navn: Glenda) var en av tre stormer som rammet Øst-Asia i løpet av en enkelt uke i 2010.
Angelsaksere
Opprinnelsen til angelsakserne
Selv om det er liten grunn til å tvile på Bedas tradisjonelle utlegning, er den nok samtidig en forenkling. Den germanske komposisjonen var langt mindre entydig, og utgjorde også frankere og frisere. De første bosetterne holdt seg til egne stammer, dannet kongedømmer og småkongedømmer. De mindre underkastet seg etterhvert de større og mektigere. Ved 800-tallet var landet delt opp i fire kongedømmer: Northumbria, Mercia, East Anglia og Wessex. Deres språk, som ble angelsaksisk, er hovedsakelig avledet fra vestgermanske dialekter, og i England ble det etter hvert delt inn i fire hoveddialekter: vestsaksisk (Wessex), mercisk (Mercia), nordhumbrisk (Northumbria) og kentisk (Kent). Hva som kulturelt skilte de germanske folkeslagene i England var dog mindre enn hva som forente dem. Forskjellene i den ene dialekten fra den andre var neppe trekk som gikk tilbake til før innvandringens tid. Forskjellene i sosial struktur, sedvane, jordbrukspraksis og språk kan like gjerne ha vært en utvikling som hadde sin årsak i senere samspill mellom region og deres forhold til kontinentet.
Tyfonen Kompasu
Den tropiske stormen som fikk navnet Kompasu ble meldt av Joint Typhoon Warning Center 25. august 2010, som utviklet seg nær Chuuk State. I løpet av de neste dagene flyttet vindsenteret seg nordøstover
Angelsaksere
Invasjon og bosetning
Den tidligste utviklingen kjennes bare gjennom legender, som blant annet Beda har gjenfortalt. Vortigern, leder for britene som i romernes fravær hadde blitt selvstyrte, skal ha gitt jyden Hengest området Thanet i Kent til odel og eie. Til gjengjeld skulle han støtte britene mot kelterne og andre germanere. Historiene er litt uklare i forhold til hvordan anglerne og sakserne kom med i denne alliansen, men de må ha gjort det på et nokså tidlig tidspunkt. Motstanden skal først ha blitt ledet av Ambrosius Aurelianus, og deretter av kong Arthur. I slaget ved Mons Badonicus skal han ha klart å stoppe invasjonene.
I omkring 590, på et tidspunkt hvor kildene er bedre, var britenes skjebne fortsatt uviss. Den keltiske kongen Urien av Rheged beleiret Lindisfarne, kongeriket Bernicias best befestede sted. Andre keltere hadde seiret i slaget ved Fethanleag (nord for Banbury i Oxfordshire). Urien ble myrdet av en rival, og dermed falt den keltiske offensiven sammen. Angelsakserne, som nå framstår som en mer enhetlig gruppe språklig og kulturelt sett, sikret dermed kontroll over dagens England. Det walisiske navnet på England er Lloegyr, «de tapte landene», noe en del forskere mener kan ha sammenheng med dette keltiske nederlaget.
Den romersk-britiske befolkningens skjebne er uviss. Gildas den vise skrev at de ble myrdet omtrent til siste mann, kvinne og barn. Moderne historikere mener at de stort sett overlevde, men at svært mange havnet i slaveri eller ble leilendinger under anglere og saksere. På det tidspunkt hvor man får noenlunde sikre kilder står det klart at de opprinnelige britene bare fantes i Cornwall og Wales, og i Strathclyde i dagens Skottland.
Nye teorier om invasjonene
I nyere tid har enkelte historikere påpekt at det ikke finnes arkeologiske bevis som støtter teorien om en eller flere større invasjoner. De mener derfor at det er snakk om en mer gradvis migrasjon, at anglere, saksere og andre innvandrere gradvis ble blandet med den lokale befolkningen. Studier av språk og genetisk oppbygning har ikke ført til noe gjennombrudd i forskningen, men stadig flere heller mot en gradvis absorbering av innvandrede stammer.
Heptarkiet
Kristningen av angelsakserne begynte i 597 og var i det minste formelt fullført i 686. Gjennom 600- og 700-tallet vekslet makten mellom de store kongedømmene. Beda nedtegnet at Æthelbert av Kent var dominerende ved slutten av 500-tallet, men makten synes deretter å ha skiftet nordover til kongedømmene Mercia og Northumbria.
Æthelbert og en del av de senere kongene ble anerkjent av de andre kongene som Bretwalda («hersker av Britannia»). Det såkalte «overhøyheten til Mercia» dominerte 700-tallet, skjønt det var ikke konstant. Æthelbald og Offa, de to mektigste kongene, oppnådde denne høye statusen. Denne perioden har siden blitt beskrevet som heptarkiet (gresk for «syv» + «hersker»), de syv kongedømmene: Northumbria, Mercia, Kent, East Anglia, Essex, Sussex og Wessex som de viktigste rikene. Senere forskning har vist at teoriene om heptarkiet ikke var så entydig som tidligere historikere tolket det som. Begrepet er derfor ikke lenger benyttet i akademisk forskning. Det er mer sannsynlig at makten bølget mellom flere «kongedømmer». Andre politiske betydningsfulle riker i større eller mindre grad var Hwicce, Magonsæte, kongedømmet Lindsey og mellomanglere.
Språk
Det angelsaksiske språket var utviklet fra gammelsaksisk og nært beslektet med nedertysk.
Litteratur
Den angelsaksiske litteraturhistorien dekker perioden fra midten av det 5. århundre til 1066. Man har eksempler på episk diktning, hagiografi, prekener, Bibeloversettelser, lovsamlinger, krøniker, gåter og annet. Omkring 400 manuskripter fra perioden er bevart.
Blant de mest kjente verkene er det episke diktet Beowulf, som har blitt et nasjonalepos i Storbritannia, og Den angelsaksiske krønike som er et meget viktig historisk dokument. Sistnevnte eksisterer i flere manuskripter med innbyrdes forskjeller, noe som er verdifullt i arbeidet med å eliminere feil begått av avskrivere. Den eldste skrevne tekst som er bevart er et dikt med navnet Hymn, fra det 7. århundre; eldre tekster er bare bevart i senere kopier.
Arkitektur
Det finnes få bevarte eksempler på angelsaksisk arkitektur. Minst femti kirker er av angelsaksisk opprinnelse, og mange flere kan være det, men i de fleste tilfeller har senere ombygginger fjernet det meste av den opprinnelige arkitekturen.
Ingen sekulære byggverk er bevart, men det er funnet mange hustufter som gjør det mulig å rekonstruere en del.
Distinkte trekk i angelsaksisk arkitektur er bruk av ujevne tegl og ekstremt tykke vegger. Vinduene var normalt buet øverst, men kunne også være firkantet eller triangulære. I de tidligste kirkene finner man mye gjenbrukt romersk materiale.
Kunst
Angelsaksisk kunst er i liten grad kjent fra perioden før Alfred den store (871–899). Den overlevde en tid etter normannernes invasjon, frem til begynnelsen av det 12. århundre da romansk stil tok over som den rådende stilart. Før Alfreds tid finner man en blandingsstil, kalt hiberno-saksisk kunst, som blander angelsaksiske og keltiske elementer.
De fremste eksemplene på angelsaksisk kunst som er bevart finnes i illuminerte manuskripter. Blant de viktigste er St. Æthelwolds Benedictionale, Leofric-missalet og Harley-psalteret. St. Æthelwolds manuskript blander hiberno-saksisk, karolingisk og bysantinsk stil, mens Harley-psalteret er en etterligning av det karolingiske Utrecht-psalteriet. Harley-psalteret er i en «renere» angelsaksisk stil, kjent som Winchesterstilen.
Et annet svært godt kjent eksempel er Bayeux-teppet. Dette forbindes mest med normannerne, ettersom det viser Wilhelms erobring av England, men kunstnerne var angelsaksere som arbeidet i sin egen tradisjonelle stil. Dette reflekterer også stilen man finner innen malerkunst. Det finnes også noen få bevarte eksempler på fresker, arbeider i elfenben og stein, metallarbeider og emalje.
Religion
Angelsaksernes opprinnelige religion var germansk mytologi, med nær tilknytning til norrøn mytologi. Man finner spor etter deres guder i de engelske navnene på dager, på samme måte som man finner det på norsk:
Kristendommen ble etablert i England allerede i romersk tid, og angelsakserne kom raskt i kontakt med både romersk og keltisk kristendom. Den første angelsakser som ble erkebiskop av Canterbury var Bertwald, som ble utnevnt i 693. Mange lot seg etter hvert omvende, og i løpet av 8. og 9. århundre ble kristendommen den dominerende og etter hvert den eneste religion blant angelsakserne. Ettersom de skrivekyndige først og fremst var å finne blant munker, ble lite bevart av den gamle religionen, slik at det i dag ikke finnes noe helhetlig bilde av den. Blant de klareste referansene man finner er lover hvor forskjellige hedenske skikker forbys; de beskrives da såpass godt at man kan danne seg et bilde av dem.
Mesterligaen 2006/2007 gruppe A
Gruppe A i Mesterligaen (Champions League) 2006/2007 besto av, , og. Chelsea og Barcelona møttes for tredje sesong på rad, men for første gang i gruppespillet.
Barcelona var tittelforsvarer etter å ha vunnet Champions League i 2005/06.
The Craving (1916)
The Craving er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Charles Bartlett.
Handling
Oliver Bailey, en erstatter for stjerne-spilleren Foster Calhoun på fotballaget Newbridge College, skylder mye penger til forskjellige gamblere. For å betale tilbake, bestemmer han seg for å spille en viktig kamp. Han narrer Calhoun til å drikke for mye alkohol. Så når Calhoun ikke er i stand til å spille, blir Bailey sendt inn i hans sted. Bailey taper kampen bevisst.
Men han blir deretter holdt personlig ansvarlig for tapet, og han blir utvist. Etter å ha mistet både sin sosiale status, kjæresten sin og tapt sin popularitet, blir Bailey en håpløs alkoholiker. Senere møter han en ung kvinne, som forsøker å narre ham til å gifte seg med henne.
Kristian Bakken
Kristian Bakken (født 11. juni 1888 i Vang, død 20. desember 1954) var en norsk politiker. I 1911 var han med på å starte det første sosialistiske ungdomslaget i Hedmark. Han ble valgt inn i Hamar bystyre i 1917, og var viseordfører i 1932–33. I 1935 ble han ordfører.
Grisungbekken
Grisungbekken  er en elv i Dovre kommune i Innlandet fylke og danner sammen med Svone begynnelsen på Drivavassdraget i kommunene Oppdal og Sunndal.
Geografi
Elven er 15,2 km lang, drenerer et nedbørsfelt på 44,5 km² med fjerneste kilde i dalsøkket opp mot Einøvlingseggen (1 676 moh.); Bekkjeslågån på grensen mellom Lesja og Dovre. Hele Grisungelven har sitt løp gjennom den slake og vide Grisungdalen med et fall på 1,55 %, fra 1 235 moh. til 1 000 moh. Dalen starter sørfra i Lesja kommune der hvor Grisungvatni ligger, går nordover og bytter navn til Drivdalen der elven Svone, ved samløpet med Kaldvella, får navnet Driva. Grisungvatni er ikke kilde til Grisungelva men drenerer sørover via en bekk med samme navn ut i Grøna og i Gudbrandsdalslågen etter samløp med Jora
Landskap
Grisungbekken ligger i nedbørsfeltet Øvre Driva (424 km²) som omfatter fjellområdene sør for Åmotsdalen, selve Drivdalen fra nordgrensa for Drivdalen landskapsvernområde og sørover til grensen for dette feltet. Grisungbekken løper sammen med Svone ca. 3 km nord for Hjerkinn stasjon og 2,7 km sør for grensen mellom Oppdal og Dovre. Landskapet domineres av runde tertiære former rundt vidstrakte dalformer (Grisungdalen og Stroplsjødalen). Det yngre kvartære landskapet er formet av isbreer og smeltevannselver og markerer seg i Svånåtindans og Snøhettas botner. Dalene i området er av forskjellig opprinnelse og form. Grisungdalen, Svånådalen og Stroplsjødalen representerer en tidlig utviklingsperiode og skiller seg tydelig fra den tidsepoken som skapte den trange Drivdalen med bratte lier, der fosser fra sidedaler i høyereliggende områder i fjellet har sine nedløp.
Canápolis (Bahia)
Canápolis er en kommune i delstaten Bahia i nordøstregionen av Brasil.
Xu Linbei
Xu Linbei (født 19. november 1983 i Wafangdian i provinsen Liaoning i Folkerepublikken Kina) er en kinesisk padler som padler flatvann. Hun representerte Kina under Sommer-OL 2008, der hun ble slått ut i de innledende rundene.
Ordets liturgi
Ordets liturgi er i katolsk liturgi betegnelsen på den midterste delen av en messe, etter de Innledende riter og før Nattverdens liturgi. Navnet kommer av at det sentrale er lesningene fra Bibelen, som i kristen forståelse er Guds ord.
De vanlige elementer i denne delen av messen er:
Etter forbønnene begynner Nattverdens liturgi. I oldkirken måtte de som ikke var døpt gå ut av kirken på dette tidspunkt.
Anakoluti
Anakoluti (fra gresk: ἀνακόλουθον eller ἀνἀκόλουθος av an = uten og akoluthia eller akólouthos = følge) uttrykker et brudd på grammatisk sammenheng i skrift eller tale.
Anakoluti er et retorisk virkemiddel hvor setningsstrukturen blir endret. Det er her snakk om slike logiske brister som det advares mot i det latinske uttrykket non sequitur. I diktningen er det som regel snakk om bevisst skifte av perspektiv, noe som gjerne blir benyttet for å forvirre leserne (non sequitur), eller eventuelt for å oppnå en syntaktisk effekt der temaet vris til å introdusere et annet og uventet aspekt. I slike tilfeller kan vi også snakke om anakolutiske setningsforbindelser. James Joyce gjorde bevisst bruk av anakoluti, ettersom han mente dette var et karakteristisk kjennetegn på menneskelig tankeflukt ettersom slikt ikke var uvanlig å høre artikulert i muntlige fremstillinger.
Dobbelte nektelser og anakronismer
Et område som ofte skaper problemer på norsk er ved bruken av doble nektelser:
I slaviske språk kan en derimot tillate seg å smøre på både med trippelnektelser og mer, som i Nikita Khrusjtsjovs svar på anklager om statshemmelige lekkasjer:
En annen type setningsbrudd som er alminnelige på norsk skyldes bruk av anakronistiske og motstridende tidsfaktorer:
Froland prestegjeld
Froland prestegjeld var et prestegjeld tilhørende Aust-Nedenes prosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet sogn i Froland kommune i Agder fylke, og hovedkirken var Froland kirke.
Froland prestegjeld og dets sogn er nå en del av Froland kirkelige fellesråd, som er underlagt Aust-Nedenes prosti.
Historikk
Fróðalands sókn (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Froland antas å være lagt under Øyestad prestegjeld i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.
Froland hørte til Øyestad inntil det ved kgl. res. 29. januar 1849 ble eget sognekall. Da Herefoss prestegjeld ble nedlagt ved kgl. res. 8. oktober 1976, ble Mykland sokn overført til Froland.
Ved avviklingen bestod Froland prestegjeld av menighetene i Froland og Mykland sokn.
Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.
Beltespenne
En beltespenne er en spenne som er laget for å holde endene på et belte sammen. Ved bruk av beltespenner blir endene koblet til hverandre og låser seg. Denne funksjonen holder på plass beltet, som henger rundt midjen til brukeren. Beltespenner er lagd i forskjellige typer materiale. Det vanligste er metall, men andre forekommer.
Historie
Beltespenner ble først tatt i bruk i det gamle Kina og Roma. Disse hadde et primitivt design, men var veldig funksjonelle på dette tidspunktet. Spennene ble lagd hos en smed, og formet som en firkantet D.
Susteraia
Susteraia er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere som lever på trær og busker i skog.
Absolute Music 64
Absolute Music 64 er det 64. samlealbumet i den norske Absolute Music-serien og ble utgitt 10. oktober 2014.
Susteraia
Utbredelse
Slekten er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika.
Beltespenne
Historie
På 1800-tallet ble millitærspenner populært, noe som hadde en stor innflytelse på beltespennenes utvikling. Det påvirket først og fremst designet på beltespennen, men gjorde også at beltespenner ble assosiert med noe maskulint helt fram til 1900-tallet.
Tidlig på 1900-tallet begynte cowboyer å ta i bruk beltespennen. Selv om man vanligvis ser et spesielt design som er «Western-inspirert» på filmer, tok i realiteten cowboyene i bruk de samme beltespennene som ble brukt i militæret. Det var først senere, da «Cowboy-filmer» ble populært at et slikt design faktisk kom fram i lyset, og ble masseprodusert.
I dag bruker de fleste belter, fordi de er funksjonelle, og fordi de, og dermed også beltespennene er en enkel måte å uttrykke sin klesstil på.
Typer av beltespenner
Beltespennenes hovedfunksjon er å holde noe på plass, vanligvis en bukse. Det er derfor utviklet seg flere forskjellige typer beltespenner som har hver sin måte å utføre denne oppgaven:
Beltespenner som er formet som en ramme: Spissen på beltespennen er festet til en ende av et belte som er formet som en ramme. Den strekker seg «bort» fra brukeren gjennom et hull i beltet, hvor det fastspenner seg mot den motsatte siden av «rammen». Dette designet går langt tilbake i tid. I tillegg til å brukes til å holde buksen til forbrukerne, oppe, var det også populært å bruke slike spenner som en detalj på sko på 1700-tallet. Tekst. «Box-out»-spenner: Dette er den mest populære beltespennen i dagens samfunn. Her må brukeren «dytte ut» spennen for å åpne den og «dytte den inn» igjen for å lukke den. Til tross for at disse beltespennene er de mest populære, har de det minst funksjonelle designet. Grunnen til at disse ble mer populære var at de dukket opp i flere kjente filmer, der de ble fremstilt som noe man måtte ha for å være en vellykket og attraktiv person. Tekst.
«Box-frame»-spenner: Disse spennene består av flere deler. En rygg, en forside og en funksjon, der man kan justere beltet. Ved disse spennene kan man justere beltet ved å presse den ytre funksjonen, ut fra kroppen sin for å få det strammere, eller inn mot kroppen for å slakke det igjen. Tekst. Beltespenner formet som en flate: Disse beltespennene består av en lås med tre kroker. To av krokene passer inn i den ene delen av beltet og den tredje i den andre. Man fester beltet ved å feste den ene delen av beltet til en av krokene som går inn i et beltehull som er rettet inn mot bærenes kropp. Siden låsen på beltet er snudd mot forbrukeren, etterlater dette en ren flate på utsiden av beltet. Dette gir mulighet for å dekorere beltespennen. Dette brukes derfor ofte og er en populær detalj for å uttrykke sin klesstil og personlighet.
Beltespenner formet som en dobbel D: Dette designet baserer seg på formen til bokstaven «D». De består av to D-er ved siden av hverandre. For å feste en slik beltspenn fester man beltet sitt rundt midjen, drar beltet inn i de to D-ene, putter beltet over den øverste D-en og inn gjennom den andre D-en. Man drar det dermed gjennom den innerste D-en for å stramme det. Tekst.
Western-inspirert beltespenne: Disse beltespennene er vanligvis lagd av tungmetall. De blir derfor vanligvis kombinert med belter med lær, eller andre materiale som kan holde beltespennen oppe. Man fester beltet ved å feste en spiss fra beltespennen på et hull i beltet. Tekst.
Alltingsvalget 1978
Alltingsvalget 1978 ble avholdt 25. juni 1978.
Olav Haraldsson Geirstadalf
Olav Haraldsson (født ca. 890, død 934) var sønn av Harald Hårfagre og Svanhild Øysteinsdatter, datter av Øystein jarl. Han ble gjort til småkonge av Vingulmark av sin far, og arvet senere Vestfold etter at broren hans, Bjørn Farmann, ble drept av deres halvbror Eirik Blodøks. Siden det var danskekongen som styrte Viken og Vestfold på denne tiden er opplysningene i Snorre ikke pålitelige, og kan være laget for å fremme den norske kongefamilienes politiske interesser. Are Frode omtaler Bjørn Farmann (også omtalt som Bjørn Buna) som herse i Sogn.
Knespenne
Knespenner eller knespretter kom i bruk på knebukser i europeisk motedrakt i siste del av 1600-årene, I portrettet av Bjørn Frøysåk med familie, malt i 1699, ser vi storbonden selv med knespenner i buksene. Knespenner var laget i forskjellige metall-legeringer, og de mer velstående kunne ha knespenner i sølv, og knespennene kunne ha støpt eller gravert dekor. Av form kan knespenner minne om skospenner, men de er mindre. Knespennene kunne være feste i en påsydd linning nederst på buksene eller i løse lærremmer som ble spent utenpå.
Olav Haraldsson Geirstadalf
Etter Snorre skulle Olav etter sin fars død ha utropt seg til konge av Østlandet, og at han allierte seg med halvbroren Sigrød Haraldsson mot Eirik Blodøks. De tre kongene møttes i kamp utenfor Tønsberg. Olav og Sigrød tapte og ble begge drept der. Olavs sønn, Tryggve Olavsson, ble senere småkonge av Ranrike og Vingulmark. Tryggve ble far til Olav Tryggvason som ble konge av Norge i 995. I Norge er det tradisjon for ikke å feste lit til Snorres beretning.
Knespenne
Bruk av knespenner forsvinner utover på 1800 tallet ved at langbuksene overtar i motebildet i empiretiden. I Østfold går knebuksene av bruk allerede omkring 1800 og i Gudbrandsdalen omkring 1810-20. I perioden 1830 -1860 blir knebuksen avleggs i de fleste norske bygder, men en del eldre menn kunne fortsette med knebukser langt utover på 1800-tallet.
Gong Jinjie
Gong Jinjie (født 12. november 1986) er en kinesisk syklist som spesialiserer seg i banesykling. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun tok sølv i lagsprint.
Hun tok gull under Sommer-OL 2016.
Cyrix III
Cyrix III er en tidligere sjette generasjon 32-biter x86 mikroprosessor som ble utviklet og produsert av Cyrix Corporation. Mikroprosessoren ble lansert i februar 2000, og var etterfølgeren til Cyrix MII.
Jan Švankmajer
Jan Švankmajer (født 4. september 1934 i Praha i Tsjekkoslovakia) er en tsjekkisk filmregissør og animatør. Som filmskaper og skulptør har Švankmajer laget en filmer der han kombinerer realfilm med figurteater og dokke- og plastilinaanimasjon i stop-motion-teknikk. Filmene er preget av leken surrealisme, satire og humor. Arbeidet hans har inspirert en rekke yngre animatører, for eksempel Tim Burton, Terry Gilliam og spesielt brødrene Stephen og Timothy Quay.
The Crimson Stain Mystery
Handling
I forsøket på å utvikle et nytt kjemikalie som han håper kan gjøre en person super-intelligent, mislykkes Dr. Montrose.
Alle forsøkspersonene hans forvandles i stedet til fæle monstre som slår seg sammen, og begynner å forgripe seg på mennesker.
Capela do Alto Alegre
Capela do Alto Alegre er en kommune i delstaten Bahia i nordøstregionen av Brasil.
Øyestad prestegjeld
Øyestad prestegjeld var et prestegjeld tilhørende Aust-Nedenes prosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet sogn i tidligere Øyestad, nå Arendal kommune i Agder fylke, og hovedkirken var Øyestad kirke.
Øyestad prestegjeld og dets sogn er nå en del av Arendal kirkelige fellesråd, som er underlagt Aust-Nedenes prosti.
Historikk
Øyjarsstaðir sókn (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Øyestad prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden, og omfattet på denne tiden Øyestad, Fjære, Froland og Hisøy.
Prestegjeldet er i 1620 omtalt i Graagaas som Øiestad Præstegjeld under Nedenes Prouistij tilhørende Stavanger stift. Ved kgl. res. av 6. mai 1682 ble prestegjeldet overført til det nye Christianssands stift.
Øiestad prestegjeld dannet grunnlaget for Øiestad formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.
Froland ble eget prestegjeld ved kgl. res. 29. januar 1849. Hisøy ble eget kirkesokn ved kgl. res. 8. desember 1847, og eget Hisøy prestegjeld fra 1. januar 1872 ved kgl. res. 16. september 1871.
Ved avviklingen bestod Øyestad prestegjeld av menigheten i Øyestad.
Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.
Arau
Arau er en by i delstaten Perlis i Malaysia. Den er residensby for rajaen av Perlis, mens nabobyen Kangar er delstatshovedstad.
I byen finnes rajaens palass og kongelige gravsteder. Byen har en statsmoské. Flere utdanningsinstitusjoner holder til i Arau, blant dem Universiti Teknologi MARA (UiTM).
Jernbanen langs vestkysten av Malayahalvøya går gjennom Arau.
Kvinneligaen 2017/18
Kvinneligaen 2017/18 var det øverste nivået i norsk basketball for kvinner i 2017/18-sesongen. Ligaen besto av de seks lagene fra Kvinneligaen 2016/17, samt. Sesongen ble spilt som trippel serie med første runde 23. september 2017 og siste runde 25. mars 2018. vant ligaen for tredje året på rad, foran og.
Petticoat Lane
Petticoat Lane er et uoffisielt navn på Middlesex Street i det østlige sentrale London, i det strøket som kalles Spitalfields. Middlesex Street går fra Aldgate undergrunnsstasjon nordvestover til Bishopsgate, og danner på det meste av denne strekningen grense mellom bydelene City of London og Tower Hamlets.
Det gamle navnet på denne gata rett utafor Londons bymur var Hog Lane. På 1600-tallet var den – ifølge London-kronikøren John Stow – omgitt av hekker og almetrær. Tilnavnet Petticoat Lane fikk gata etter underskjørtene (Petticoats) som var å få kjøpt hos silkeveverne som hadde slått seg ned her.
I 1830 bestemte myndighetene at gata ikke kunne ha navn etter undertøy, og døpte den Middlesex Street, i og med at den var grense mellom City og det som den gang var grevskapet Middlesex. Petticoat Lane har vært dominert av skiftende grupper av innvandrere – jøder på 1800-tallet og asiater på 1900-tallet – mens tekstiltradisjonene har vært holdt ved like. Petticoat Lane Market var en gang et betydningsfullt gatemarked for omsetning av klær og tekstiler. Petticoat Lane Market består den dag i dag, men selv om det fortsatt er godt besøkt, omsettes det i dag stort sett billige, masseproduserte klær og juggel.
Alan Taylor (regissør)
Alan Taylor (født 1959) er en amerikansk regissør som har befattet seg både med film og TV.
Toylor hadde sin regidebuterte med filmen That Burning Question (1990). Han har videre hatt regi på filmer som blant annet Thor: The Dark World (2013), Terminator Genisys (2015) og The Many Saints of Newark (2021). Han har hatt regi på tv-serier som blant annet Sopranos, Sex og singelliv, Game of Thrones og Mad Men.
Han ble tildelt Emmy-prisen for sitt arbeid med TV-serien Sopranos.
Taylors foreldre var James J. Taylor, en videokunstner, og Mimi Cazort, en museumskurator. Han er bror av popartisten Anna Domino.
Ellen Wang
Ellen Wang (født 28. august 1989) er en norsk fotballspiller fra Tonsenhagen.
Hun spilte for Skeid 2005–06, videre for Linderud-Grei, før hun gikk til Kolbotn før 2012-sesongen. Etter 2,5 år i Kolbotn, signerte hun i 2014 for Vålerenga. Hun ble en sentral spiller for Vålerenga de neste årene og hun forlenget kontrakten i januar 2018 ut sesongen.
Wang har spilt tre kamper for det norske U23-landslaget.
Europamesterskapet i mellomdistansetriatlon
Mesterskapet blir arrangert av European Triathlon Union.
Nate Holland
Nate Holland (født 8. november 1978 i Sandpoint, Idaho) er en amerikansk snøbrettkjører som er 5-dobbelt vinter-X Games mester i snowboardcross i årene 2006-2010.
Holland vant gullmedalje i snowboardcross under Vinter X-Games XI i Aspen, Colorado. Han gjentok bedriften i 2008, under Vinter X-Games XII, hvor han slo Markus Schairer i finalen. Han konkurrerte for USA under Vinter-OL 2006 i Torino, hvor han endte på en fjortendeplass. Han konkurrerte også for USA under Vinter-OL 2010, hvor han endte på en fjerdeplass.
Vilhelm II av England
Vilhelm II av England, også kalt for Vilhelm Rufus (= «Vilhelm den røde») et tilnavn han kan ha fått for sitt utseende eller sitt blodige regime. På fransk ble han kalt Guillaume Le Roux. Han ble født ca. 1056, døde 2. august 1100 og var Vilhelm Erobreren og Matilda av Flanderns tredje sønn. Han var bror til hertug Robert II av Normandie og Henrik I av England. Han var konge av England fra 1087 og til 1100. Han fikk makt over Normandie og hadde en viss innflytelse over Skottland, men hadde mindre suksess med erobre Wales.
Bakgrunn
Selv om Vilhelm var en dyktig soldat, var han en hensynsløs hersker og lite likt av dem han styrte over, og i henhold til Den angelsaksiske krønike var han «hatet av nesten alle i sitt folk». Det er dog ikke underlig at tidens historieskrivere hadde et negativt bilde å formidle av ham da de fleste av de skrivekyndige var kirkens menn som Vilhelm Rufus hadde kjempet hardt og hensynsløst mot, og i normannisk tradisjon forsøkte han å utrydde både angelsakserne og deres kultur. Hans regjeringstid var preget av hans krigerske temperament, han verken giftet seg eller hadde noen illegitime barn, hvilket har ført til spekulasjoner om han var homoseksuell. Hans favoritt var Ranulf Flambard som han gjorde til biskop av Durham i 1099, en utnevnelse som også var basert på politiske behov ettersom et bispesete på denne tiden var også et betydningsfullt føydalt område.
Fiskå (Strand kommune)
Fiskå er en bygd i Ryfylke i Rogaland fylke. Bygden ligger i Strand kommune, ca. 10 km nord for Tau. Den er i dag grunnskolesenter for nordre del av Strand kommune.
Vilhelm II av England
De tidligste årene
Vilhelms nøyaktige fødselsdato er ukjent, men det var en gang mellom 1056 og 1060. Han ble født i sin fars hertugdømme Normandie som skulle arves av hans eldre bror Robert Curthose. I sin ungdom ble han utdannet under Lanfranc og tilsynelatende utpekt til en adelig posisjon, men ikke som konge. En brå død av en eldre bror plasserte han derimot i direkte linje for å etterfølge faren på den engelske tronen. Som sin fars favorittsønn ble Vilhelm engelske konge da Vilhelm Erobreren døde. Mellom Vilhelm Rufus og hans eldste bror var det alltid et fiendskap selv om de kom til en enighet i 1091 etter et kuppforsøk av deres yngste bror Henrik.
Fiskå (Strand kommune)
På Fiskå har det vært drevet med maling av korn i flere hundre år. Denne virksomheten, Fiskå Mølle, er videreutviklet til produksjon av kraftfor, og den er nå en av Strand kommunes mest betydningsfulle bedrifter.
I Fiskåkrossen står en minnestatue over motstandsmannen Torvald Fiskå, som døde i tysk krigsfangenskap.
Vilhelm II av England
De tidligste årene
I henhold til William av Malmesbury var Vilhelm Rufus «tykkfallen og muskuløs med en framskutt mage, en spradebasse kledd i den seneste moten, dog overdrevet, han bar sitt lange, blonde hår, delt på midten som lot pannen bli bar, og i hans røde, koleriske ansikt fantes det øyne i ombyttelige farger» (Barlow).
England og Frankrike
Oppdelingen av Vilhelm Erobrerens rike i to deler innebar et dilemma for de normanniske adelsmenn som hadde landområder på begge sider av kanalen. Ettersom de to brødrene Vilhelm og Robert var fiender og naturlige rivaler ble adelsmennene urolige for at de ikke kunne gjøre begge herrer til lags og risikerte å komme på kant med en av dem eller begge. Den eneste løsningen, slik de så det, var å forene England og Normandie atter en gang under en hersker. Streben mot dette målet fikk dem til å gjøre opprør i 1088 mot Vilhelm, og under lederskapet til den mektige biskop Odo av Bayeux, halvbror til Vilhelm Erobreren. Robert dro derimot ikke over til England for å støtte opprøret og broren Vilhelm vant engelsk støtte ved hjelp av sølv og løfter om bedre styre. Uten autoritet ble opprøret slått ned og i 1090 invaderte han Normandie, knuste Roberts soldater og tvang ham til å avgi en del av sitt land. Deretter klarte de å komme til en enighet og Vilhelm lovte Robert å hjelpe ham med få tilbake andre landområder som han tidligere hadde tapt til Frankrike, i særdeleshet Maine.
Således ble Vilhelm Rufus sikker i det mektigste kongedømmet i Europa etter at det Salianske dynastiet hadde kollapset. Som i Normandie var hans biskoper og abbeder bundet til ham ved føydale forpliktelser, og hans egen kongelige rett var i normannisk tradisjon var urokkelig. Det engelske kongedømmet, grunnlagt på de anglosaksiske ruiner og normanniske overtagelse, nådde en effektivitet som ikke hadde sitt motstykke i Europa. Kongens lov og kongens administrasjon forente kongedømmet og gjorde det bortimot uimottagelig for press eller fordømmelse fra Den hellige stol, noe Vilhelm Rufus’ styre demonstrerte.
Maktkamper
Vilhelm Rufus arvet den anglo-normanniske bosetningen, dens detaljer er reflektert i «Dommedagsboken» (1086), en oversikt som ikke kunne ha blitt gjort noe annet sted i Europa på denne tiden og et signal på monarkiets makt, men han hadde ikke arvet Vilhelm Erobrerens karisma eller politiske kløkt. I løpet av noe få mistet Vilhelm Rufus sin fars rådgiver og fortrolige, den italiensk-normanniske erkebiskopen av Canterbury, Lanfranc, i 1089.
Store deler av Vilhelms regime ble benyttet til strid med kirken. Etter at Lanfranc døde utsatte og forhalte han å utnevne en ny biskop mens han i mellomtiden innkrevde de geistlige inntekter, noe som var ment å være beskyttet for kirken, og for dette ble han sterkt kritisert. I panikken da han var svært syk i 1093 ble en ny italiensk-normanner gjort til erkebiskop av Canterbury, Anselm av Bec, den største teologen i sin generasjon. Utnevnelsen førte til et stort fiendskap mellom kirken og staten. Anselm var en sterkere tilhenger av gregorianske reformer enn Lanfranc hadde vært. Vilhelm og Anselm var uenige om en rekke kirkelige spørsmål, og det engelske presteskapet som var avhengig av kongen for sine posisjoner var ute av stand til å støtte erkebiskopen offentlig. Vilhelm innkalte til et råd ved Rockingham i 1095 for bringe Anselm under hælen, men denne appellerte til Roma.
I 1097 dro Anselm i eksil og førte sin sak til Den hellige stol. Den nye paven var den diplomatiske og politisk fleksible franske Urban II som ikke var i en posisjon hvor han ønsket flere kongelige fiender. Herskeren i Tyskland støttet en motpave, og Urban kom til en overenskomst med Vilhelm Rufus: Den engelske kongen anerkjente Urban som pave og denne ga sin godkjennelse til å holde de geistlige spørsmål i England i status quo. Vilhelm kunne dessuten kreve inntektene av erkebispedømmet Canterbury så lenge Anselm forble i eksil, noe denne gjorde så lenge Vilhelm levde.
Vilhelm Rufus var mindre dyktig enn sin far å holde orden på de normanniske adelskapets tendens til vold og ulydighet. I 1095 ville ikke jarlen av Northumbria, Robert de Mowbray, komme til Vilhelms Curia Regis, hans kongelige hoff hvor alle avgjørelsene ble foretatt. Vilhelm ledet deretter en hær mot Northumbria og beseiret jarlen som ble kastet i fengsel. En annen adelsmann, William av Eu, ble også anklaget for forræderi og straffet med kastrasjon og blindet. Det samme året gjorde Vilhelm et mislykket forsøk på å erobre Wales. Han forsøkte på nytt i 1097 med samme mangel på suksess. Han dro tilbake til Normandie samme år og til 1099 dro han på hærtokt i Frankrike, sikret og holdt nordlige Maine, men mislykket med å overta det franskkontrollerte området Vexin. På den tiden da han døde planla han å erorbre Aquitaine i sørvestlige Frankrike.
Vilhelm hadde også en strid med den skotske kongen Máel Coluim III, eller Malcolm III, og tvang ham til betale skatt og underkaste seg i 1091, og han overtok grensebyene i Carlisle og Cumbria i 1092. I slaget ved Alnwick den 13. november 1093 ble Malcolm og hans sønn Edvard drept og skottekongens bror Donald overtook den skotske tronen. Vilhelm støttet Malcolms sønn Duncan som klarte å overta den skotske tronen i en kort tid før han ble drept. Edgar av Skottland overtok da tronen og erobret Lothian i 1094 og fikk fjernet Donald i 1097 med Vilhelms støtte. Edgar anerkjente Vilhelms herredømme over Lothian og deltok ved Vilhelms hoff.
I 1096 deltok Vilhelms bror Robert Curthose i Det første korstoget. Han trengte penger for å finansiere sitt hærtokt og pantsatte sitt hertugdømme til Vilhelm for en utbetaling på 10 000 merker – en sum tilsvarende en fjerdedel av Vilhelms årlige inntekter. I en demonstrasjon av den normanniske skattleggingens effektivitet skaffet Vilhelm pengene ved å pålegge en ekstra og svært tung og forhatt skatt på hele England. Vilhelm styrte deretter Normandie som hersker i Roberts fravær. Robert kom ikke tilbake for september 1100, en måned etter at Vilhelm døde.
Vilhelm IIs hoff
Vilhelm Rufus hadde en beryktet forakt for kirken og hans mest pasjonerte kritikere fantes naturlig nok blant kirkens menn. Eadmer beskriver to hendelser da kongen enten overtalte konverterte jøder til å gå tilbake til jødedommen, eller forsøkte å gjøre det. I løpet av sine strider med Anselm av Canterbury erklærte kongen at «han hatet han mye i går, at han hatet mye i dag og at han skulle hate ham mer og mer i morgen og hver eneste dag.»
William av Malmesbury beskrev Vilhelms hoff som fylt med feminine unge menn i ekstravagante klær med tilgjort gange med «sko med bøyde tupper». Orderic Vitalis nevner «de utuktige og sodomitter» som hadde velvilje under Vithelm Rufus’ regjeringstid, og påpekte at det første ordre som Henrik utførte som konge var å se til at hoffmennene klipte sitt lange hår!
Vilhelm Rufus’ underlige død
Kanskje den mest minneverdige hendelsen i Vilhelm Rufus’ liv var hans død. Det skjedde mens han var på jakt i New Forest. Han ble drept av pil gjennom hjertet, men omstendighetene er fortsatt uklare.