cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fredrik Steffens
Fredrik Steffens tok juridisk embedseksamen med laud i 1880 og ble fullmektig hos sorenskriveren i Hallingdal. To år senere ble han fullmektig hos to av Kristianias mest benyttede skrankeadvokater, Nils Roth Heyerdahl og Hans Christian Grønn. Steffens tok advokatprøven og fikk møterett for Høyesterett i 1886 og åpnet eget advokatkontor. I 1890 ble han oppnevnt som offentlig forsvarer ved lagmannsretten.
Steffens var en dyktig debattant på konservativ side i de politisk stormfulle 1880-årene. Han var formann i Det Norske Studentersamfund siste kvartal i 1882 og hele 1883. I 1884 ble Høyre konsolidert som parti i moderne forstand. Steffens ble, ved siden av advokatjobben, ansatt som sekretær for både Kristiania konservative forening (Oslo Høyre) og De konservative foreningers sentralstyre (Høyres sentralstyre). Han la ned en stor arbeidsinnsats, men tok til takke med en beskjeden sekretærlønn og stilte sitt eget advokatkontor til rådighet for partiarbeidet. Han tok avskjed i april 1892.
Steffens fikk et hjerneslag mens han spaserte på Karl Johan i mai 1892, segnet om og døde før han kom til sykehus. Han var 38 år gammel og ugift.
Bing & Grøndahl
Bing & Grøndahl, også omtalt som Bing & Grøndahls Porcelænsfabrik, var en dansk porselenprodusent som drev under eget navn fra 1853 til 1987 da selskapet ble fusjonert med Den Kongelige Porcelænsfabrik til Royal Copenhagen.
Historikk
Bing & Grøndahls porselensfabrikk ble opprettet i april 1853 av Frederik Vilhelm Grøndahl og brødrene Meyer Hermann Bing og Jacob Herman Bing. I 1885 ble Harald Bing (1848–1924) eneeier av fabrikken, og i 1895 gikk virksomheten over til et aksjeselskap, mens Bing fortsatte som administrerende direktør. Den første fabrikken lå i København i krysset mellom Vesterbrogade og Rahbeks Allé. Seinere ble det også drevet produksjon i Randers. Bing & Grøndahls storhetstid var omkring 1900 da dansk porselen hadde en kunstnerisk særstilling i Europa. I 1895 lanserte Bing & Grøndahl, som den første, en juleplatte.
I 1987 ble firmaet slått sammen med Den Kongelige Porcelænsfabrik, en tidligere konkurrent, under varemerket Royal Copenhagen.
Bing & Grøndahls mest kjente servise er «Mågestellet» som ble skapt av Fanny Garde i 1895 og utnevnt til «Danmarks nasjonalservise» på 1950-tallet. I dag skal serviset finnes i mer enn hvert tiende danske hjem.
Angélique du Coudray
Angélique Marguerite Le Boursier du Coudray (ca. 1712 – 17. april 1794) var en innflytelsesrik, banebrytende jordmor som i løpet av sin levetid oppnådde berømmelse da menn overtok på fagfeltet. Hun hadde middelklassebakgrunn, men kom til å bli lagt merke til, og fikk oppdrag direkte fra Kong Ludvig XV.
Liv
Angélique Marguerite Le Boursier du Coudray ble født inn i en fremtredende fransk familie av medisinere i Clermont-Ferrand. En av tidlige slektninger var Louyse Bourgeois, jordmor for Marie De ' Medici. . I en alder av tjuefem år, i februar 1740, fullførte Angélique du Coudray sin treårige læretid hos Anne Bairsin, Dame Philibet Magin, og besto sine kvalifiserende eksamener ved École de Chirurgie. I løpet av de neste årene, stengte École de Chirurgie kvinnelige jordmorstudenter ute fra undervisningen. Du Coudray ble tatt opp ved skolen etter at hun hadde signert en begjæring som krevde at det medisinske fakultet ved universitetet i Paris skulle gi alle jordmødre og jordmorstudenter undervisning.
I 1743 ble kirurgers status løftet. Samtlige var menn, og de ville utvide sin rolle til jordmorfeltet ved å nekte undervisning av kvinnelige jordmødre. Du Coudray og andre kvinnelige jordmødre signerte en ny begjæring og beskyldte kirurgene for å forsømme sine plikter. De argumenterte for at ved å nekte å instruere kvinnelige jordmødre, tillot kirurger jordmødre å bli feilutdannet og forårsaket dermed mangel på offentlig godkjente jordmødre. For å hindre skade på pasienter, og for å holde sin profesjonelle status som leger unna kirurgene tillot legene kvinner å delta. Etter at situasjonen var løst og alle jordmødre fikk riktig opplæring, fikk Du Coudray stilling som ledende jordmor ved hospitalet Hôtel Dieu i Paris. Ved å føre an i denne politiske saken ble hun en fremtredende skikkelse i Paris.
I 1759 ga hun ut en tidlig lærebok for jordmødre, «Abrégé de l'art des accouchements» (Håndbok i forløsningens kunst), som var en revisjon og utvidelse av en tidligere jordmorbok utgitt i 1667. Boken ble oversatt til mange språk, inkludert tysk, nederlandsk og engelsk. En senere versjon av læreboken, som ble utgitt i 1769, inneholdt Coudrays illustrasjoner for å vise viktige teknikker sammen med en vurdering av hvor farlige disse teknikkene kunne være.
Samme år (1759) gav kongen (Ludvig XV) henne i oppdrag å undervise bondekvinner i jordmorkunsten i et forsøk på å redusere spedbarnsdødeligheten. Dette hadde blitt en politisk bekymring fordi man antok at den høye dødeligheten i forbindelse med fødsler på landsbygda, som fulgte dødsfallene i Syvårskrigen, var i ferd med å tømme Frankrike for fremtidige borgere.
Mellom 1760 og 1783 reiste hun over hele den franske landsbygda og delte sin omfattende kunnskap med fattige kvinner. I løpet av denne perioden anslås hun å ha undervist i over førti franske storbyer og mindre provinsbyer og selv å ha undervist 4000 studenter direkte. Hun var også ansvarlig for opplæringen av 6000 andre kvinner, som ble undervist av hennes egne tidligere studenter. I tillegg underviste hun rundt 500 kirurger og leger, alle menn. I løpet av sine tretti år med undervisning hadde hun over 30 000 studenter. Gjennom sin pedagogiske innsats ble du Coudray berømt nasjonalt, og internasjonalt kjent som et tegn på fransk medisinsk fremgang.
Angélique du Coudray døde i Bordeaux 17. april 1794. Det er uklart hvordan hun døde. Dødsfallet skjedde under skrekkveldet som fulgte den franske revolusjon. Mange forskere mener hun ble drept i løpet av natten fordi hun tidligere hadde blitt anerkjent og ansatt av kong Ludvig XV. Andre hevder at hun rett og slett døde av alderdom.
"Maskinen"
Du Coudray oppfant den første obstetriske modellen, for å trene på fødsler. Det ble vanligvis kalt "Maskinen". Hver koster ca. 300 livres å konstruere, og var vanligvis laget av stoff, lær og fyllmateriale. Noen ganger var endatil menneskelige knokler inkludert for å danne overkroppen. Ulike strenger og stropper hjalp til med å simulere åpningen av fødselskanalen og perineum å demonstrere fødselsprosessen. Hodet på spedbarnsmodellen har en formet nese, sydde ører, hår tegnet med blekk og en åpen munn (med tunge) dyp nok til å stikke en finger 5 centimeter inn. Denne detaljen var viktig, da det tillot jordmoren å sette to fingre i munnen for å lette passasjen av hodet i tilfelle av setefødsel. Disse utstillingsdukkene var veldig detaljerte og nøyaktige. Oppfinnelsen tilskrives ofte en skotte, William Smellie, men det kongelige utnevnelsesbrevet av 19. oktober 1759 nevnte allerede du Coudrays modell, og ga henne et tidligere krav på oppfinnelsen. Et historisk eksempel på "Maskinen" er oppbevart i Musée Flaubert et d'histoire de la médecine i Rouen, Frankrike, og en kopi i Musée de l'Homme i Paris.
Reiser
Du Coudray reiste først til Moulins i november 1761 fra Claremont Frankrike. Le Nain, som hadde hørt og lært mye om du Coudrays fødselskurs i en brevveksling med Ballainvilliers, var svært entusiastisk til hennes ankomst. Han var en av de første som sikret seg tjenestene hennes i byen sin. I hennes første leksjon i Moulins dukket åtti studenter opp, og den andre leksjonen brakte sytti. Færre studenter kom fordi dette også var høstetid og mange kvinner ikke kunne skånes for arbeidsoppgavene sine på gården. Du Coudray merket seg at mange kvinner ikke var skikket og sendte dem endatil hjem. Bare noen få kvinner skilte seg virkelig ut for henne. Kurset hennes kostet kvinnene 36-40 livres, inkluderte det endelige fullføringsbeviset. Hun drev studentene sine hardt og lærte dem bare det grunnleggende, men selv dette var nok til at de kunne være svært nyttige i byene sine. Klassene varte seks dager i uken, hele morgenen og hele ettermiddagen, i rundt to måneder, slik at hver student hadde god tid til å lytte til forelesninger og øve på hver manøver på maskinen flere ganger. Noen ganger lot hun sine beste studenter delta på virkelige fødsler med veiledning. I de fleste byer fikk hun betalt 300 livres i måneden for undervisningen.
I løpet av det neste halvannet året reiste hun til Burgund: til Autun i 1761, Bourg-en-Bresse og Chalon-sur-Saône i 1763, og samme år til Limogne-en-Quercy og Tulle. Hun reiste deretter til Angoulême i 1764 og Bourdeilles samme år, så til Poitiers i 1764-65, til Sablés-Sur-Sarthe i 1765, og til slutt til Périgueux og Agen i 1769. Hun holdt lignende kurs i alle disse regionene. En nyskapning var at du Coudray underviste jordmødrene i å endre praksis, ved å legge antatt døende spebarn til sides for å fokusere på morens tilfriskning. Hun ba dem om å forsøke å gjenopplive spedbarnet, noe som kunne lykkes.
Håndbok i forløsningens kunst
«Håndbok i forløsningens kunst» inneholder du Coudrays forelesninger i den rekkefølgen hun holdt dem, med utgangspunkt i de kvinnelige reproduktive organene og reproduksjonsprosessen. Den forklarer deretter spørsmålet om riktig fødselsomsorg. Til slutt diskuterer den hvordan man skal ta imot spedbarn, inkludert hvordan man håndterer vanlige obstetriske problemer. Håndboken dekker også sjeldne tilfeller under fødselsprosessens gang, som du Coudray kalte sine "observasjoner". Gjennom hele boka refererer hun til sin "maskin" som en metode for å forklare undervisningen. Til tross for sine viktige bidrag til jordmorfaget, ble håndboken oversett da den ble publisert første gang, fordi den var et tynt, lett, og beskjedent bind. Likevel fungerte boken som et innflytelsesrik læreverk for jordmødre i løpet av det attende århundre.
James Craig
James Craig, 1. viscount Craigavon, (født 8. januar 1871 i Belfast, død 24. november 1940 i Glencraig i County Down) var en unionistisk politiker, formann for Ulster Unionist Party og første statsminister for Nord-Irland.
Bakgrunn
Craig ble født i forstaden Sydenham i Øst-Belfast. Faren var av en velstående brennerifamilie som bygde sin formue på produksjon av whiskey: Dunville Wiskey. Faren James Craig (1828–1900) hadde et stort landsted, Craigavon, i nærheten av Lisburn.
Craig fikk sin utdannelse ved Merchiston Castle School i Edinburgh i Skottland. Etter å ha drevet med kjøp og salg med aksjer gikk han inn i British Army og kjempet i annen boerkrig.
Politisk virke
Etter hjemkomsten til Irland ble han medlem av det britiske Underhuset for valgkretsen East Down. Dette setet innehadde han fra 1906 til 1918. Fra 1918 til 1921 representerte han valgkretsen Mid Down. Fra 1919 hadde han forskjellige verv i statsminister Lloyd Georges regjering.
Kort før første verdenskrig samlet Craig de opposisjonelle unionistiske krefter i provinsen Ulster mot den såkalte Home Rule. I dette øyemed grunnla og organiserte han den paramilitære Ulster Volunteers. De fikk støtte i form av våpenleveranser fra Tyskland. I februar 1921 avløste han Edward Carson som formann for Ulster Unionist Party.
Ved det første nordirske parlamentsvalget i 1921 ble Craig innvalgt i det nylig opprettede underhuset for Nord-Irland. I juni 1921 ble Craig Nord-Irlands første statsminister. Han var tilhenger av Orangeordenen og overbevist antikatolikk.
I april 1934 uttalte han, som svar på et spørsmål fra George Leeke vedrørende Craigs protestantiske parlament:
I 1918 ble han adlet til baronett og i 1927 gjort til viscount av Craigavon i County Down. Craig ble også æresdoktor ved Queen’s University of Belfast (1922) og University of Oxford (1926).
Sistema Central
Sistema Central er en fjellkjede på Den iberiske halvøy og en av de meste dominerende delene av det iberiske platået (Meseta Central). Fjellkjeden deler platået i to deler. Sistema Central går fra øst til vest, stort satt langs den sørlige grensen til den autonome regionen Castilla y León og inn i Portugal.
Fjellene består av flere mindre fjellkjeder, som Sierra de Guadarrama som går om lag langs grensen mellom Madrid og Castilla y León, og Sierra de Gredos nord for grensen mellom Castilla y León og Castilla-La Mancha og inn i Extremadura. I sistnevnte ligger det høyeste fjellet i systemet, Pico Almanzor på 2 592 meter over havet.
Av andre fjellkjeder i Sistema Central finner en Sierra de Ayllón, Sierra de Ávila, Sierra dere la Paramera, Sierra de Candelario, Sierra de Francia, Sierra de Gata og Serra da Estrela i Portugal.
Pyrrhopygini
Pyrrhopygini er en gruppe av sommerfugler som tilhører familien smygere (Hesperiidae). Det er beskrevet rundt 160 arter fordelt på 34 slekter. De lever i den Neotropiske region (Sør- og Mellom-Amerika), der gruppen inneholder mange store og fargerike arter. Før ble de gjerne regnet som en egen underfamilie (Pyrrhopyginae), nå er det mer vanlig å regne dem til gruppen Pyrginae.
Utseende
Pyrrhopyginae er store og forholdsvis fargerike, kontrastrikt fargede sommerfugler. Vingenes grunnfarge er gjerne svart, ofte med blåaktig metallisk glans, gjerne med røde eller oransje flekker.
Utbredelse
Gruppen finnes bare i den neotropiske økosonen.
Systematisk inndeling
Inndelingen følger Brower & Warren (2007).
Normalår som begynner på fredag
Et normalår som begynner på fredag er alle år som ikke er skuddår (dvs. år med 365 dager) som begynner fredag 1. januar og avsluttes fredag 31. desember. Søndagsbokstaven dets er dermed C. Det siste året av en slik type var 2010 og det neste vil være 2021 i den gregorianske kalenderen eller på samme måte 2011 og 2022 i den gamle julianske kalenderen. Året 2100 vil også være et normalår som begynner på fredag i den gregorianske kalenderen. Dette normalåret har én fredag den 13. i august. Skuddår som begynner på torsdag deler denne egenskapen, men har også én i februar.
International Convention Center
International Convention Center (מרכז הקונגרסים הבינלאומי, Merkaz Ha'kongresim Ha'Bein'Leumi) er en konsertsal og et kongressenter i strøket Givat Ram i Israels hovedstad Jerusalem. I Israel er sentret best kjent under navnet Binyenei Ha'uma (בנייני האומה, som betyr nasjonens bygg. Senteret er det største av sitt slag i Midtøsten. Eurovision Song Contest 1979 og Eurovision Song Contest 1999 ble arrangert i arenaen.
Historie
Alexander Ezer fikk først ideen til å bygge Binyenei Ha'uma, og bygget ble tegnet av arkitekten Zeev Rechter som vant arkitektkonkurransen i 1949.
En venninne i pels
En venninne i pels (original tysk tittel: Das häßliche Mädchen) er en tysk komedie fra 1933 regissert av Hermann Kosterlitz og med Dolly Haas, Max Hansen og Otto Wallburg i hovedrollene.
International Convention Center
Historie
Byggearbeidene pågikk i årene 1950–1963, men senteret åpnet dørene i 1956 for holde et møte i regi av World Zionist Organization. Senteret har plass til rundt 10,000 tilskuere, mens hovedsalen huser rundt 3100 mennesker. Senteret har 12,000 kvadratmeter med utstillingsplass. Binyenei Ha'uma er også hjemmebasen til Jerusalems symfoniorkester og har huset en rekke internasjonale begivenheter som Eurovision Song Contest 1979, Eurovision Song Contest 1999 og Jerusalem International Book Fair. Rettssaken til John Demjanjuk ble også holdt i senteret.
Raul Nantes
Raul Nantes Campos (født 20. mars 1990) er en brasiliansk profesjonell håndballspiller, som er bakspiller på det brasilianske håndballandslaget.
Per Christian Solberg
Per Christian Solberg (født 1962) er en norsk tidligere svømmer som representerte Larvik SK.
Han vant 6 NM-gull og 18 NM-medaljer i perioden 1980–1986.
Jonah Hex (film)
Jonah Hex er en amerikansk westerfilm fra 2010, regissert av Jimmy Hayward. Filmen er basert på tegneseriefiguren med samme navn, og har Josh Brolin i tittelrollen. Andre roller fylles av John Malkovich, Megan Fox og Michael Fassbender.
Handling
Jonah Hex var soldat for Sørstatene under den amerikanske borgerkrigen. Han nekter å følge ordre fra sin kommanderende offiser, Quentin Turnbull, om å tenne på et sykehus. Han ender med å skyte sin beste venn, Jeb Turnbull, som er Quentins sønn. Etter borgerkrigen blir Hex oppsøkt og overmannet av Turnbull og hans menn, og han blir tvunget til å se huset sitt brenne ned, med hans kone og sønn inne i huset. Turnbull brennmerker ham så i ansiktet med bokstavene QT, og etterlater ham fastbundet for å dø. Men Hex blir funnet i tide av en stamme med crow-indianere. De redder ham, men Hex har vært så nærme døden at han nå kan kommunisere med de døde. Hex bruker en øks som han gjør rødglødende, og svir bort brennmerket han har i ansiktet. Men hele hans høyre side av ansiktet blir misformet. Han setter etter Turnbull for å ta hevn, men Turnbull dør angivelig i en hotellbrann før Hex finner ham. Etter dette begynner Hex som dusørjeger.
10 år senere dukker plutselig Turnbull opp i live. Han stjeler deler for å bygge et nytt supervåpen som han skal bruke på nasjonaldagen 4. juli for å skape en ny konføderasjonsstat i USA.
Forskjell mellom tegneserie og film
I tegneserien, blir Hex' ansikt deformert etter at han fikk en glødende tomahawk presset mot det, som straff for at han jukset i en tvekamp der han kjempet mot sønnen til høvdingen i apasje-stammen han vokste opp i. I filmen gjør han det selv, for å fjerne QT-brennmerket Quentin Turnbull sved inn.
I filmen kan Hex snakke med de døde, mens han ikke har noen magiske egenskaper i tegneserien.
Quentin Turnbull er general i filmen, mens han er en mektig godseier i tegneserien. Hex drepte sønnen hans i begge tilfellene.
Tallulah Black blir i filmen fremstilt som en prostituert som har følelser for Hex. I tegneserien er hun en kvinne som blir voldtatt og vansiret av mennene som dreper familien hennes. Hex redder henne fra å dø, og hjelper henne å jakte ned mennene. Hun blir senere dusørjeger, og Hex' elskerinne.
Mongolinvasjonene av Korea
Mongolinvasjonene av Korea var en serie på seks invasjoner gjennomført av Mongolriket mot det koreanske kongedømmet Goryeo mellom 1231 og 1257. Angrepene var ødeleggende både materielt og menneskelig og resulterte i en fredsavtale i 1270 der Korea ble en mongolsk vasallstat og alliert underlagt Yuan-Kina.
Første og andre invasjon
I 1225 framsatte utsendinger fra Mongolriket krav overfor kong Gojong om at Goryeo skulle betale tributt til Yuan-dynastiet. Kravet ble avvist, og mongolenes utsending Chu-ku-yu ble drept. Dette brukte mongolene som en påskudd for å invadere.
I 1231 beordret Ögedei Khan første invasjon. De erfarne mongolske krigerne ble kommandert av general Sartai. Mongolhæren krysset Yaluelva, og like etter falt grensebyen Uiju. Etter et statskupp i 1170 var Goryeo i realiteten et militærdiktatur, styrt av Choe-familien. Disse hadde valgt å beholde Goryeo-kongene som marionetter uten særlig makt og innflytelse. Den da sittende diktator Choe U mobiliserte alle de soldatene han kunne til en i all hovedsak infanterihær, som kjempet mot invasjonsstyrkene ved Anju og Kusong. Mongolene erobret Anju, men ble tvunget til å trekke seg tilbake etter Beleiringen av Kusong. Sartai brukte hærens mobilitet, dro forbi koreanernes infanteri og erobret hovedstaden Kaesong. Deler av mongolhæren nådde helt til Chungju i det sentrale Korea, men framgangen ble stanset av en slavehær under ledelse av Ji Gwang-su som kjempet til den gikk i oppløsning. Goryeo forstod at tapet av hovedstaden ville gjøre det umulig å bekjemte invasjonsstyrken og bad derfor om fred. Mongolriket forlangte 10000 oterskinn, 20000 hester, 1000 bunter silke, klær for en million soldater og et stort antall barn og håndverkere som skulle bli sendt til Mongolriket som slaver og tjenere. General Sartai startet tilbaketrekkingen av hovedstyrken mot nord våren 1232, men etterlot 72 embedsmenn stasjonert i flere byer i det nordvestre Goryeo, for å passe på at koreanerne holdt seg til avtalen.
Mot bønnene til både kong Gojong og mange av hans ledende embedsmenn beordret Choe U i 1232 det kongelige hoff og det meste av hovedstadens befolkning flyttet til øya Ganghwa i Gyeonggibukta. Der startet han også byggingen av forsvarsverk. Choe U ville utnytte mongolenes største svakhet, frykten for havet. Myndighetene beordret hvert eneste skip og pram som var å oppdrive til å transportere forsyninger og soldater til Ganghwa. Evakueringen kom så brått på at kong Gojong selv måtte sove på et gjestgiveri ved ankomst til øya. Myndighetene beordret resten av befolkningen til å flykte til andre byer eller til fjellfestninger eller andre øyer. Ganghwa hadde etterhvert fått et sterkt forsvarsverk, mens mindre festningsverk ble bygd på fastlandet på den siden som vendte mot øya.
Mongolriket protesterte mot flyttingen og lanserte en andre invasjon. Mongolhæren ble ledet av en forræder fra Goryeo, Hong Bok-won fra Pyongyang, og mongolene endte med å okkupere det meste av det nordlige Korea og enkelte områder i sør. Men de klarte ikke å erobre Ganghwa som bare ligger noen få kilometer fra land. Mongolene ble slått tilbake i Gwangju, der mongolgeneral Sartai ble drept av munken Kim Yun-hu (김윤후). Mongolene ble etter sterk sivil motstand i slaget om Cheoin nær Yongin tvunget til retrett. Mongolene mistet sin kommandør to ganger i krig. Dette var første gang, den andre var slaget om Ain Jalut i 1260 der Kitbuqa ble drept.
Tredje invasjon
I 1235 iverksatte Mongolriket den tredje invasjonen. Den ødela store deler av Gyeongsang og Jeollaprovinsene. Den sivile motstanden var sterk og det kongelige hoffet på Ganghwa styrket sitt eget forsvaraverk. Goryeo vant flere viktige militære slag men hæren og militia klarte ikke å motstå de stadige angrepene. Mongolene hersket på lavlandet, men klarte verken å erobre Ganghwa eller halvøyas mange fjellfestninger. I de festningene som mongolene klarte å erobre ble alle henrettet. Mongolene nøyde seg til slutt med å svi av avlingene i et forsøk på å sulte ut befolkningen.
I 1238 bad Goryeo om fred på ny. Mongolene trakk seg tilbake i bytte mot en avtale der Goryeo sendte medlemmer av kongefamilien som gissler. Men Goryo sendte personer som ikke var i slekt med kongefamilien. I sinne over dette forlangte mongolene at alle koreanske skip skulle fjernes fra havene, hoffet flyttes til fastlandet, alle anti-mongolske embedsmenn skulle overleveres og på ny, at kongefamilien skulle tas som gissler. Som svar på det sendte Goryeo en prins, en fjern slektning av kongefamilien og ti barn fra aristokratiet.
Fjerde og femte invasjon
I 1247 begynte mongolenes fjerde invasjon av Goryeo. Kravet var at hovedstaden skulle flyttes tilbake til Songdo og at kongefamilien skulle overleveres. Güyük Khan sendte general Amuqans hær til Goryeo og mongolhæren slo leir ved Yomju i juli 1247. Etter at kong Gojong på ny hadde nektet å flytte hovedstaden fra Ganghwa til Songdo plyndret Amuqans styrker Koreahalvøya. Güyük Khan døde i 1248 og dette førte til en ny mongolsk tilbaketrekking, men raidene på kvløya fortsatte fram til.
I 1251 overtok Möngke Khan som mongolhersker, og han gjentok det mongolske kravet. Möngke sendte flere utsendinger til Goryeo for å offentliggjøre den nye mongolske tronfølger i oktober 1251. Der ble det også framsatt krav om at Gojong skulle framstilles for den nye mongolhærskeren personlig og at hongehoffet skulle flyttes til fastlandet. Hoffet nektet å gi slipp på kongen fordi han var blitt gammel og alt for skrøpelig for en så lang reise. Mongke sendte en ny gruppe utsendinger med konkrete krav. I Goryeo ble utsendingene tatt godt imot. Men de ble også kritisert og fortalt at Goryeo-kongen ikke fulgte noen ordre fra Mongke. Möngke gav prins Yeku kommandoen over hæren som på ny ble utrustet til et angrep på Korea. En koreaner i Möngkes hoff overbeviste han om at de skulle angripe i juli 1253. Yeku sammen med Amuqan forlangte på ny Goryeo-hoffets overgivelse. Dette nektet hoffet, som deretter samlet bondestanden i fjellfestninger og på øyene langs kysten. Sammen med Goryeo-kommandører som hadde slått seg sammen med mongolene plyndret general Jalairtai Qorchi halvøya.
Gojong møtte til slutt en av Yekus utsendinger i sitt nye kongepalass i Sin Chuan-bug. Der gikk han med på å flytte hovedstaden tilbake til fastlandet, og sende sin stesønn, Angyeong til Khan, som gissel. Mongolene gikk etter dette med på en våpenhvile i januar 1254.
Sjette invasjon og fredsavtale
Möngke forstod etter hvert at gisselet han hadde fått ikke tilhørte Goryeos kongefamilie. Han klandret Goryeo-hoffet for å ha forrådt han og drepte familien til Lee Hyeong, en pro-mongolsk koreansk general. Deretter slapp han løs kommandør Jalairtai som mellom 1253 og 1258 gikk til fire ødeleggende angrep på Korea. I 1254 tok han 206 800 fanger. Hungersnød og fortvilense gjorde at de koreanske bøndene overgav seg til mongolene. Mongolene etablerte seg ved Yonghung der de tvang koreanere til å bygge skip. Med disse kunne mongolene angripe øyene langs kysten fra 1255. På Liaodonghalvøya samlet mongolene sammen koreanske avhoppere, tilsammen en koloni på 5000 familier.
I 1258 gjennomførte kong Gojong og den gjenværende fra Choe-klanen, Kim Unjin et motkupp mot militærdiktatorene, drepte lederen av Choe-familien og bad deretter mongolene om fred. Etter at Goryeo-hoffet sendte den kommende kong Wonjong som gissel til mongolenes hoff og lovte å flytte hovedstaden tilbake til Kaegyong, trakk mongolene seg tilbake fra det sentrale Korea.
Fredsavtalen gav Goryeo tilbake sin selvstendighet og tradisjonelle kultur, mongolene gav opp å inkorporere Goryeo under direkte kontroll av Mongolriket, og var fornøyde med å gi Goryeo autonomitet. Men Gorueo-kongen måtte gifte seg med mongolske prinsesser og være underordnet den mongolske Khan.
Etterspill
Interne stridigheter i Goryeo-hoffet fortsatte uavhengig av fredsavtalen. Etter Choe Chung-heon hadde Goryeo vært et militærdiktatur, styrt av en privat hær ledet av den mektige Choe-familien. Noen av disse militære nektet å akseptere avtalen, flyktet i til Jindo, senere til Jeju, der de fortsatte sin motstand mot mongolene gjennom Sambyeolcho-opprøret, som først ble slått ned i 1273.
Men militærdiktaturets dager var talte og fredsavtalen førte til at monarkiets autoritet ble gjenopprettet.
Mongolske og koreanske herskere ble knyttet sammen i en serie med fornuftsekteskap mellom medlemmer av de to kongefamiliene. Under Kubilai Khan giftet kong Chungnyeol seg med en av Kublais døttre. Senere giftet en koreansk prinsesse, Qi seg med Ukhaantu Khan og ble kriserinne. Hennes sønn, Biligtü Khan av nordre Yuan, ble en mongolsk Khan. Goryeo-kongene fikk en viktig status lik tilsvarende blant Mardin, Uighurene og Mongolene (Oirater, Hongirat og Ikeres). Det er hevdet at en av Goryeomonarkene var et kjært barnebarn av Kublai-khan. Mongolske darughachi ved Goryeohoffet ble gitt posisjoner og var noen ganger villige til å involvere seg i hoffets aktiviteter.
Goryeo måtte dessuten avgi noe territoriet nord for Cheollyeong og Jbiryeongpasset i nord, foruten øya Jeju der deler ble omgjort til grasland for det mongolske kavaleriet. På Jeju brukes i moderne tid flere mongolske låneord. Goryeos statsapparat ble justert og tilpasset basert på tilsvarende hos Yuan-dynastiet.
Blant de mest fruktbare aspektene ved mongolrikets innflytelse var den kulturelle utvekslingen og den voksende internasjonale handelen mellom øst og vest. Blant de fordelene koreanerne fikk under innflytelse av et verdensrike var ny kunnskap om kartografi og pottemakeri, språk, skikker, og filosofi (neokonfucianisme), en ny bomullsplante som skulle komme til å endre koreanske klesvaner og krutt.
Invasjonene førte til at flere koreanske kulturskatter ble ødelagt. Kanskje den viktigste var en nietasjers høy trepagodee som stod i Hwangryongsatempelet i Gyeongju, samt den originale Tripitaka Koreana som da ble oppbevart i Buinsaklosteret i Daegu.
Jes’ Call Me Jim
Jes' Call Me Jim er en amerikansk stum dramakomedie fra 1920, regissert av Clarence G. Badger og med Will Rogers i hovedrollen. Filmen er basert på en roman fra 1875 av James G. Holland.
Handling
Jim Fenton hjelper en oppfinner ut av fengselet etter at ble uskyldig straffeforfulgt og dømt. Deretter bistår Jim oppfinneren med å få hevn over mannen som hadde stjålet oppfinnelsen hans og sørget for at han havnet i fengsel.
Den østerrikske hockeyligaen 2018/19
Den østerrikske hockeyligaen 2018/19, også kalt Erste Bank Eishockey Liga 2018/19 var den 90. sesongen av Østerrikes øverste nivå i ishockey. vant grunnspillet, mens vant mellomspillet. Sluttspillet ble vunnet av etter å ha vunnet 4–2 i kamper mot.
Struktur
Ligaen startet med grunnspillet der hvert lag møtte hverandre fire ganger med to hjemme- og to bortekamper mot hvert lag, totalt 44 serierunder. De seks øverste lagene og de seks nederste lagene møtte hverandre internt i ytterligere to oppgjøre med én hjemme- og bortekamp. Inn i mellomspillet fikk lagene med seg bonuspoeng basert på plassering i grunnspillet, der nummer 1-2-3-4 fikk henholdsvis 6-4-2-1 poeng. De åtte beste lagene etter mellomspillet gikk videre til sluttspillet der lagenes seeding var basert på resultatet fra mellomspillet.
Bo Henrik Breigan
Bo Henrik Breigan (født 17. desember 1958 i Fredrikstad) er en norsk tidligere mellomdistanseløper. Gullmedaljør under Norgesmesterskapet i friidrett for senior i løping 6 ganger og har flere sølv og bronsemedaljer i NM for senior. Deltaker på det norske landslaget 23 ganger. Aktiv i perioden 1977-1991. Breigan bor i dag i Fredrikstad med sin familie. Han deltok i junior-VM i Donetsk, Ukraina i 1977, senior-EM i friidrett, utendørs, i 1986 i Stuttgart, Tyskland, senior-EM i friidrett, innendørs, i 1978 i Gøteborg og VM i friidrett for senior i 1983 i Finland. Han hadde Norgesrekorden i 5-kamp i en periode, og var med på klubblaget som har den gjeldende Norgesrekorden på 4 x 800m for IK Tjalve på 7,22,6 satt 19. august 1986 på Bislett i Oslo. Hans personlige rekord på 800m er blant tidenes 10 beste i Norge.
Tagiadini
Tagiadini er en gruppe av sommerfugler som tilhører familien smygere (Hesperiidae). Det er beskrevet rundt 170 arter fordelt på 27 slekter. De fleste lever i tropene i Afrika, Asia og Australia.
Utseende
Stort sett middelsstore, forholdsvis slanke og bredvingede, mer eller mindre brune smygere. Disse smygerne sitter gjerne med vingene spredt flatt utover, mange av artene kalles derfor "flats" på engelsk.
Levevis
Larvene lever stort sett på busker og løvtrær.
Systematisk inndeling
Inndelingen følger Brower & Warren (2007).
Maria do Nascimento da Graça Amorim
Maria do Nascimento da Graça Amorim er en saotomesisk politiker. Hun var utenriksminister i São Tomé og Príncipe fra 1978 til 1985. Fra 1980 til 1982 var hun i tillegg minister for undervisning og kultur.
Amorim tilhørte partiet Movimento de Libertação de São Tomé e Príncipe (MLSTP) og var minister under president Manuel Pinto da Costa. Fra 1984 til 1996 var hun medlem av MLSTPs politbyrå. Amorim var landets første ambassadør til Portugal og var også ambassadør til Frankrike (1975–1978). Som ambassadør i Lisboa gjorde hun det i 1976 kjent at São Tomé og Príncipe vurderte sosialistiske land som sine naturlige allierte.
Etter at statsminister Miguel Trovoada ble fjernet av presidenten i 1979, slo regjeringen inn på en mer radikal retning, med Amorim som en av de ledende kreftene. Amorim var kjent som motstander av Gabon og andre vestligorienterte land. Da president Pinto da Costa bestemte seg for en mer vestvennlig og økonomisk liberal kurs, fjernet han i 1985 de mest radikale ministrene. Amorim var blant de som ble anklaget for å motarbeide den nye politikken. I april 1985 ble hun fjernet fra posten som utenriksminister.
Historikk over olympiske rekorder i tresteg
Dette er en liste over utviklingen av olympiske rekorder i friidrettsøvelsen tresteg.
Viggo Venn
Viggo Venn (født 1989) er en norsk komiker og klovn som vant sesong 16 av talentprogrammet Britain’s Got Talent i juni 2023. Som deltager i sesong 16 tiltrakk han seg oppmerksomhet for humoristiske innslag med bruk av refleksvest og synlighetsklær. Som vinner av talentprogrammet mottok han en premie på 250,000 britiske pund og muligheten til å opptre på Royal Variety Performance i Royal Albert Hall.
Karriere
Viggo Venn begynte med standup i 2011 mens han var økonomistudent ved Universitetet i Agder. Han var konferansier på flere arrangementer i regi av universitetet. Han startet studentbedriften «Gult er kult» sammen med Mathias Storm Michelsen, en bedrift som holdt motivasjons- og presentasjons-kurs. Etter tre år som økonomistudent begynte han i stedet på den fysiske teaterskolen Ecole Philippe Gaulier. Fra 2016 til 2023 har han turnert mer eller mindre sammenhengende, og har opptrådt på Edinburgh Fringe Festivalen, Adelaide Fringe Festival og Melbourne International Comedy Festival.
I 2019 kom han med sitt soloshow «Viggo The Viking» på Det Andre Teatret i Oslo, som han tok med videre til Island, Macau International Mime Festival, Just For Laughs i Canada og Edinburgh Fringe i Skottland.
I 2020 laget han sammen med Julia Masli, med støtte fra Norwegian Arts Abroad, filmen We Missed You, en teatralsk film om virkningen av pandemien sett gjennom klovneøyne.
Priser
Venn har blitt tildelt prisene «Best Comedy» på Brighton Fringe og «Best Comedy weekly award» på Adelaide Fringe. I 2022 vant Viggo Venn talentkonkurransen NATYS: New Acts of the Year Show. Han vant også «Leicester Square Theatre New Comedian of The Year 2022». I 2023 vant Venn talentprogrammet Britain’s Got Talent.
Neohyparpalus
Neohyparpalus er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) markløpere (Harpalinae) i familiegruppen løpebiller.
Utseende
En middelsstor, mørkbrun løpebille.
Utbredelse
Slekten er utbredt i sørlig-sentrale deler av Afrika (sørlige deler av Den demokratiske republikken Kongo).
Sternophysingidae
Sternophysingidae er en av de 4 familiene i overfamilien Crangonyctoidea som inngår i infraorden Gammarida - innenfor Senticaudata-gruppen av amfipoder. Gruppens arter lever som bentiske bunndyr og kjennes fra Gammaridea-arter på avvikende morfologi i halepartiet.
Denne gruppens arter lever alle i ferskvann i Sør-Afrika. Gruppen har bare en slekt med 8 arter.
Finn Gjerdrum
Finn Gjerdrum (født 20. mars 1961 i Sandefjord) er norsk filmprodusent.
Gjerdrum startet sin karriere sammen med Bent Hamer med å lage kortfilmer. Siden produserte de En dag til i solen i 1998 i selskapet BulBul Film, før Finn Gjerdrum startet filmselskapet Paradox Spillefilm i 1998 sammen med Erik Poppe og Torleif Hauge. Han har produsert et trettitalls spillefilmer. Sammen med Stein B. Kvae vant han Kanonprisen 2016 i klassen beste produsent for Kongens nei.
Edward Dominic Fenwick
Edward Dominic Fenwick, O.P. (født 19. august 1768 i Saint Mary's County i provinsen Maryland, død 26. september 1832 i Wooster i Ohio i USA var en amerikansk dominikaner som var en av den katolske kirkes pionerer i Amerika vest for Appalechene, og ble den første katolske biskop av Cincinnati.
Dominikaner, prest
Edward Fenwick, som var hans opprinnelige navn, kom fra en katolsk nybyggerfamilie i Maryland. Faren hans, en velstående oberst, stilte seg på kolonienes side i revolusjonskrigen.
Edward ble sendt til Holy Cross College for de engelske dominikanerne i Bornem i de østerrikske Nederlandene i en alder av 16 år. Der var hans onkel en av lærerne. Der ble han seminarist, studerte teologi, sluttet seg til dominikanerordenen i 1788 og ble ordinert til prest den 23. februar 1793 av biskop Ferdinand-Marie de Lobkowitz av Gent. Han fikk da en lærerstilling ved samme høyskole.
I 1792 ble de østerrikske Nederlandene erobret av franske tropper og annektert i 1795. I løpet av den revolusjonære antiklerikalisme franskmennene ble drevet av ble Bornemklosteret og dets utdanningsinstitusjoner oppløst. Fenwick dro til dominikanernes kloster i Carshalton i Surrey i England. Der vant han tre medbrødre for den katolske misjon i USA. I 1804 krysset de Atlanterhavet. Biskop John Carroll av Baltimore oppfordret dem til å utforske det underutviklede området Kentucky.
Fenwick og hans tre følgesvenner (de engelske patrene Samuel Thomas Wilson, Robert Angier og William Tuite) krysset rundt omkring Mississippidalen i 1805 for å finne et gunstig sted å etablere sin orden. De fant passende jordbruksland nær Springfield i Kentucky, hvor de etablerte det første dominikanske kommunitet i USA, St. Rosa av Lima. Allerede i 1807 etablerte generalsuperior pater Pio Giuseppe Gaddi den nye ordensprovinsen St. Joseph for USA under pater Fenwicks ledelse. Fenwick returnerte så til Maryland for å selge sin farsarv for å bygge klosteret med inntektene. I årene som fulgte ble klosterbygningen, kirken og skolen bygget.St. Rose Priory var den første katolske utdannelsesinstitusjon vest for Appalachene. Den første biskop av det nye (1808) bispedømmet Bardstown, Benedict Joseph Flaget, benyttet prioratet inntil Bardstowns St. Joseph-katedral var bygd. Saint Thomas of Aquinas College tilkom senere, og stod ferdig i 1812. Jefferson Davis var blant dens tidligste studenter.
Fenwick fortsatte å reise gjennom Midtvesten som misjonsprest, nå med fokus på Ohio.
I 1808 kom Fenwick til Ohio, der han arbeidet blant hovedsakelig tyske og irske familier, mange med svake engelskkunnskaper. I 1817 fikk han ved sin side din bylig ordinerte nevø fader Nicholas Dominic Young, O.P. Den første katolske kirke i Ohio ble bygd i Somerset og dedisert til St. Joseph den 6. desember 1818. Den neste tømmerkirken, dedisert til Jomfru Maria, ble bygd i Lancaster. En tredje ble påbegynt i Cincinnati, på forslag av biskop Benedict Joseph Flaget, som besøkte byen våren 1818.
Biskop av Cincinnati
I 1821 etablerte pave Pius VII bispedømmet Cincinnati for hele Ohioterritoriet. Han utnevnte Edward Dominic Fenwick til den første biskopen, og han ble bispeviet den 13. januar 1822 i klosterkirken St. Rosa av biskopen av Bardstown, Benedict Joseph Flaget, PSS. Den nye biskopen ble opprinnelig assistert av bare seks prester; alle var dominikanere.
I 1823 foretok Fenwick en rundreise i Europa for å samle inn penger og utstyr for å bygge opp sitt bispedømme. Han var i stand til å rekruttere to franske, en spansk og en sveitsisk prest til bispedømmets presteskap. Den første pro-katedralen ble bygget som en trekonstruksjon. I 1829 ble St. Frans Xaver-seminaret etablert der. I 1831 hadde bispedømmet allerede 22 kirker, 24 prester, 13 seminarister og en katolsk ukeavis.
I sin bok Domestic Manners of the Americans skrev Fanny Trollope om Fenwick:
"I had the pleasure of being introduced to the Catholic bishop of Cincinnati, and have never known in any country a priest of a character and bearing more truly apostolic. He was an American, but I should never have discovered it from his pronunciation or manner. He received his education partly in England, and partly in France. His manners were highly polished; his piety active and sincere, and infinitely more mild and tolerant than that of the factious Sectarians who form the great majority of the American priesthood."
I 1832 brøt det ut en kolera epidemi i Great Lakes-regionen. Under sin årlige visitasreise ble biskop Fenwick smittet, og døde på et hotellrom i Wooster.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Edith Kramer
Edith Kramer (født 1916 i Wien i Østerrike-Ungarn, død 2014) utdannet seg til maler, tegner og skulptør og var mye i Tyskland og Tsjekkoslovakia. Reiste til New York i USA med sin familie, først som flykting før krigen. Hun returnerte som 33 år gammel og etablerte hun seg der. Her utdannet hun seg til psykoanalytiker. Ble en av grunnleggerne av kunstterapi i USA sammen med Margaret Naumberg (1890-1983). En viktig forskjell mellom dem var at Naumberg tenkte «kunst i terapi» tenkte Kramer «kunst som terapi».
Kramer ble amerikansk stasborger, men døde 97 år gammel i sitt barndomshjem i Østerrike.
Revac
Revac er et gjennvinningsselskap for EE-avfall. Selskapet ble etablert i 1996. Bedriften holder til på Linnestad sør for Revetal i Tønsberg kommune. Revac har også et datterselskap i Västra Götaland i Sverige.
Brann i juli 2014
Det brøt ut brann i bedriften 21. juli 2014. Store mengder batterier, plast og metall brant, og forurenset i form av giftig røyk og avrenning av slukkevann til lokale vassdrag. Brannen tok 36 timer å slukke. I tingretten ble ledelsen senere dømt til fengselsstraffer, og bedriften ble dømt til bøter og saksomkostninger på til sammen tre millioner kroner.
Brann i mai 2018
Den 27. mai 2018 oppsto det en ny brann hos Revac AS.
Rudolph Hackbarth
Rudolph Hackbarth (født 10. mars 1994) er en brasiliansk profesjonell håndballspiller, som er kantspiller på det brasilianske håndballandslaget.
Life in the Raw
Life in the Raw er en amerikansk westernfilm fra 1933 regissert av Louis King. Manuset var basert på Zane Greys novelle From Missouri, som ble publisert i McCall's Magazine i august 1926. I rollene ses blant andre George O'Brien, Claire Trevor (hennes filmdebut) og Greta Nissen.
Handling
En ung kvinne kommer for å besøke broren sin, som bor i Arizona. Men det hun ikke vet er at broren hennes er medlem av en kriminell gjeng. De iscenesetter et ran, og snart dreper de et vitne.
Den unge kvinnen og broren hennes stikker deretter av i forskjellige retninger. Men når kvinnen blir stoppet, legger hun skylden for alle forbrytelsene på en vennlig cowboy som tidligere hadde hjulpet henne.
Norges ambassade i Singapore
Norges ambassade i Singapore huser den norske ambassadør til landet Singapore der Singapore er hovedstad.
Life in the Raw
Innspillingsfakta
Innspillingen tok til i midten av mai 1933. Ifølge en artikkel i Variety ble noen scener filmet i Hesperia og Lone Pine i California.
Norges ambassade i Singapore
Diplomatiske forbindelser mellom Norge og Singapore ble etablert i 1969. Fra før hadde man et generalkonsulat i byen.
Life in the Raw
Fakta om filmen
I filmens tittelkort står det: «Fox Film presents Zane Grey's Life in the Raw».
Arbeidstitlene til denne filmen var From Missouri og Arizona Wildcat.
Uronyctidae
Uronyctidae er en av de 4 familiene i overfamilien Crangonyctoidea som inngår i infraorden Gammarida - innenfor Senticaudata-gruppen av amfipoder. Gruppens arter lever som bentiske bunndyr og kjennes fra Gammaridea-arter på avvikende morfologi i halepartiet.
Denne gruppen er monotypisk og arten Uronyctus longicaudus lever ferskvann i Australia. Gruppen har bare en slekt.
Gruppens taksonomi
En moderne oppdatering av systematikken gis nedenfor i lys av 2013-revisjonen av storkrepsenes taksonomi, med basis i WoRMS-databasen.
Oscar Dehkes
Oscar Marinius Dehkes (født 31. juli 1874, død 1949) var en norsk arkitekt som tegnet en rekke bygårder, ikke minst i Oslo, på overgangen mellom 1800- og 1900-tallet.
Dehkes arbeidet en periode som assistent for Kristen Rivertz sammen med Oscar Hoff. Han etablerte egen praksis i 1896, men fortsatte å samarbeide med Hoff til 1898.
Dehkes er mest kjent for å ha tegnet en rekke leiegårder i Kristiania, men tegnet også enkelte villaer. Aktivitet fra Dehkes' side er kjent frem til 1903. Bygårdene er preget av historisme med nyromanske og nygotiske trekk, med en utvikling mot jugend. Jugendpreget er særlig sterkt i Torvgården i Moss, som markerer et høydepunkt i Dehkes' arkitektvirke.
I 1907 utvandret Dehkes til Amerika.
Bygninger i utvalg
(I Oslo med mindre annet er nevnt)
Gustavo Rodrigues
Gustavo Cesar Rodrigues (født 9. april 1995 i São Paulo) er en brasiliansk profesjonell håndballspiller, som er bakspiller på det brasilianske håndballandslaget.
Han ble tatt ut til å representere Brasil under Håndball-VM 2019 i Danmark og Tyskland.
Georgias offentlige kringkasting
Georgias offentlige kringkasting (GPB) (georgisk: საქართველოს საზოგადოებრივი მაუწყებელი, engelsk: Georgian Public Broadcasting) er den riksdekkende offentlige kringkasteren i Georgia. GPB startet med radiosendinger i 1925, mens tv-sendingene startet i 1956.
Fjernsyns- og radiotilbud
Kringkasteren driver to tv-kanaler og to radiokanaler:
Økonomisk situasjon
GPB får rundt 40 millioner georgiske lari i statsstøtte årlig, i tillegg kommer rundt 120 millioner lari fra reklameinntekter og produktplassering. Etter 2010 har kringkasteren strevd med økonomiske problemer, og GPBs direktør, Vasil Maglaperidze, foreslo vinteren 2017 å innstille alle sendinger frem til 2018. Unntaket var nyhetssendinger. Bakgrunnen for forslaget var å spare penger, redusere bemanningen og bruke de sparte midlene på å oppdragere GPBs tekniske utstyr og fornye selskapet. Statsminister Giorgi Kvirikashvili støttet planene.
Kringkasteren har blant annet stengt ned en rekke politiske programmer og debattprogrammer, blant annet fellessendingene med Radio Free Europe/Radio Liberty. Avgjørelsen har høstet kritikk blant journalister i landet, og blant en rekke sosial organisasjoner som mener regjeringen får stadig større innflytelse over kringkasteren.
King, Queen, Joker
King, Queen, Joker er en amerikansk stumfilm fra 1921, regissert av Sydney Chaplin.
Handling
Selv om kongen av Coronia blir truet med en revolusjon, nekter han å gi etter for noen av innbyggernes krav. Kongen blir deretter kidnappet, og blir snart erstattet med en frisør som ligner veldig på monarken. Men kongen stikker snart av fra sine kidnappere, og han beordrer at frisøren umiddelbart skal henrettes.
Ved hjelp av dronningen kommer denne bedrageren seg vekk fra palasset. Etterpå samtykker kongen endelig til befolkningens krav.
Øyeblikk (Rita Eriksen-album)
Øyeblikk er et musikkalbum med Rita Eriksen. Albumet ble utgitt i 2014.
Else Lill Bjønnes
Else Lill Münter Bjønnes (født 29. november 1944 i Oslo) er en norsk forlegger og gründer.
Hun er utdannet lektor fra Universitetet i Oslo med fransk hovedfag, tysk mellomfag, litteraturvitenskap grunnfag og pedagogisk seminar.
Virksomhet
Hun lærte forlagsvirksomhet i Dreyers Forlag, der hun i løpet av 3 år var ansvarlig redaktør for utgivelse av 59 titler.
Etter å ha jobbet 1 år i Fabritius forlagshus og fått en sønn, startet hun Kolibri forlag AS i 1982. Dette driver hun fortsatt. Kolibri har utgitt bøker i de fleste sjangre og har markert seg ved at mange titler har fått en lang levetid.