cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Burgundere
Streben etter riket
Burgunderne, åpenbart trygg på deres voksende makt, forhandlet i 456 om en utvidelse av deres områder og deling av makt med de lokale romerske senatorene. I 457 kastet Ricimer en annen keiser, Avitus, og fikk plassert Majorian på tronen. Den nye keiseren viste seg å være lite takknemlige overfor Ricimer og burgunderne. Året etter hans tronbestigelse fratok han burgunderne de landområdene de hadde skaffet seg to år tidligere. Etter å ha vist disse tegnene på selvstendighet ble han myrdet av Ricimer i 461.
Ti år senere, i 472 konspirerte Ricimer, som nå var svigersønn av den vestlige keiseren Anthemius, med Gundobad for å få sin svigerfar myrdet. Gundobad halshugget keiseren, etter sigende egenhendig. Ricimer utnevnte deretter Olybrius til ny keiser som døde, underlig nok, av naturlige årsaker. Gundobad synes å ha etterfulgt sin onkel som patrisier og kongemaker, og plasserte Glycerius på tronen.
I år 474 synes det som burgundernes innflytelse over vestromerriket var over. Glycerius ble avsatt til fordel for Julius Nepos, og Gundobad dro tilbake til Burgund, antagelig på grunn av at hans far Gundioc var død. På denne tiden, eller kort tid etter, ble det burgundiske kongedømmet delt mellom Gundobad og hans brødre, Godigisel, Chilperic II, og Gundomar I.
Konsolidering av kongedømmet
I henhold til Gregorius av Tours var årene som fulgte Gundobads tilbakekomst til Burgund en blodig konsolidering om makten i riket. Gregorius slår fast at Gundobad drepte sin bror Chilperic, druknet hans hustru og sendte deres døtre i eksil (en av dem, Clotilda, ble hustru til frankernes konge, Klodvig I, og bidro til at ektemannen og frankerne konverterte fra den arianske tro og til katolisismen. Imidlertid har dette har blitt betvilt av historikerne som har pekt på problemer med Gregorius’ kronologi.
En gang rundt år 500 da Gundobad og Klodvig var i krig med hverandre skal Gundobad ha blitt forrådt av sin bror Godegisel som slo seg sammen med frankerne, sammen med Godegisels og Klodvigs sttyrker ble «hæren til Gundobad knust». Gundobad ble for en kort tid oppholdt i Avignon, men greide å få gjenreist hæren og herjet Vienne hvor hans bror Godegisel og mange av hans tilhengere ble drept. Fra da av synes Gundobad å ha vært ubestridte enekonge av Borgund. Dette vil innbefatte at hans bror Gundomar allerede var død, skjønt det blir ikke nevnt i kildene.
Enten greide Gundobad eller Klodvig å bli forsonet, eller Gundobad ble tvunget til en form for underkastelse av Klodvig på grunn av den tidligere seieren ettersom burgundernes konge synes å ha gitt støtte til frankerne i 507 i deres seier over Alaric II og vestgoterne.
En gang mellom årene 483 og 501 begynte Gundobad utstede lovene Lex Gundobada (se nedenfor). Etter hans konsolidering av makten, mellom år 501 og til hans død i år 516 utstedte han den andre halvdelen av sin lov, som reflekterte burgunderne mer enn den første halvdelen.
Det andre kongedømmets fall
Burgunderne utvidet deres makt over sørøstlige Gallia, det er nordlige Italia, vestlige Sveits, og sørøstlige Frankrike. I 493 giftet frankernes konge Klodvig (som før nevnt) med den burgundiske prinsessen Clotilda. Først var frankerne alliert med burgunderne mot vestgoterne tidlig på 500-tallet, men burgunderne ble til slutt erobret av frankerne i år 534. Det burgundiske kongedømmet ble da lagt inn under kong Klodvigs etterkommere, kongeslekten Merovingerne, og burgunderne som folk ble i det store og hele absorbert og oppslukt i det frankiske kongedømmet som ga navn til nasjonen Frankrike.
Lovverket til burgunderne
Liber Consitutionum sive Lex Gundobada (Konstitusjonsboken med Loven til Gundobad), også kjent som Lex Burgundionum, eller ganske enkelt som Lex Gundobada eller kun Liber, ble utstedt i flere deler mellom år 483 og 516, i hovedsak av Gundobad, men også av hans sønn Sigismund. Det var en opptegnelse av vanlig lov og typisk for mange germanske lovverk som ble utstedt på denne tiden. Lex Gundobada lånte spesielt fra Lex Visigothorum og påvirket den senere Lex Ribuaria. Lex Gundobada er også en av hovedkildene for burgundersk dagligliv på 500-tallet foruten historien om deres konger.
Som med mange germanske konger tillot burgundernes rettslige tradisjoner egne og adskilte lover for de enkelte etniske grupper. I tillegg til Lex Gundobada utstedte Gundobad også et sett av lover for romerske undersåtter i det burgundiske kongedømmet, Lex Romana Burgundionum (Den romerske lov for burgunderne).
I tillegg til overstående lovverk lot Gundobads sønn Sigismund senere utstedte Prima Constitutio.
Opprinnelsen til Burgund / Bourgogne
Navnet til burgunderne har siden forblitt forbundet til det området i moderne Frankrike som fortsatt bærer deres navn, se senere historie om Burgund. Mellom 500-tallet og 1900-tallet ble derimot grensene og de politiske sammenhengene i dette området endret ofte, ingen av disse endringene hadde noe å gjøre med de opprinnelige germanske burgunderne. Navnet burgundere er brukt og blir generelt brukt av skribenter for å referere til innbyggere fra dette franske området Burgund / Bourgogne. Etterkommerne til de opprinnelige germanske burgundere av i dag er hovedsakelig å finne blant de fransktalende sveitsere og i naboområdene i Frankrike.
Wings of Bornholm
Wings of Bornholm var et dansk flyselskap som ble opprettet i 2009 av Wings of Europe AB. Wings of Europe har også opprettet en rekke svenske flyselskaper som Gotlandsflyg og Smalandsflyg.
Signaler
Signaler er en debutantantologi som gis ut av forlaget Cappelen Damm hvert år. Antologien ble første gang gitt ut i 1986 og består av skjønnlitterære tekster fra bidragsytere som tidligere ikke har fått arbeidene sine publisert, samt inviterte forfattere.
Redaktør for Signaler er forfatteren Amalie Kasin Lerstang. Tidligere redaktører er Kristin Berget, Pedro Carmona-Alvarez, Lars Saabye Christensen og Eivind Hofstad Evjemo.
Bidragsytere til Signaler
Lista under er ikke fullstendig. {| width="100%" border="0"
1999
med flere
2001
Debutanter:
Inviterte bidragsytere:
{| width="100%" border="0"
2006
Debutanter:
2008
med flere
2012
Inviterte bidragsytere:
2015
Inviterte bidragsytere:
2016
Inviterte bidragsytere:
Jens-Halvard Bratz
Jens-Halvard Bratz (født 21. april 1920 i Østre Aker, død 19. januar 2005 i Oslo) var en norsk industrileder og politiker (H). Han var administrerende direktør i Grorud Jernvarefabrikk 1962–1981, en tid da bedriften opplevde en sterk ekspansjon, før han var industriminister i Kåre Willochs regjering 1981–1983. Bratz innehadde en rekke sentrale styreverv, blant annet som president i Norges Industriforbund og formann i Jern- og Metallvarefabrikkenes Landsforening.
Familie og yrkesliv
Han ble født i Østre Aker i 1920. Foreldrene var direktør Ragnvald Bratz (1889–1968) og Oline Henriksen (1892–1974). Faren var administrerende direktør ved Grorud Jernvarefabrikk som han grunnla i 1917. Jens-Halvard Bratz giftet seg i 1946 med hoffdame Sissel Lie (1922–1983), datter av Trygve Lie, og som enkemann giftet han seg i 1985 med Evelyn Heje (født Lorentzen). Jens-Halvard Bratz bodde på Furuset under hele sin oppvekst og sitt voksne liv, og gjennom sine store friluftsinteresser var han sterkt knyttet til Østmarka.
Bratz gikk middelskolen i Østre Aker, og han tok artium ved Oslo handelsgymnasium i 1940. Under okkupasjonen var han aktiv motstandsmann i Distrikt 13 i Milorg. Etter frigjøringen hadde han studieopphold i Storbritannia og USA. Han ble ansatt i produksjonen ved farens fabrikk i 1941. I ung alder var han igjennom både innkjøp, lønnsforhandlinger, personalsaker og salg, og etter hvert representerte han bedriften i eksterne forhandlinger og organisasjoner. I 1950 ble han disponent, og i 1962 ble han administrerende direktør. Med årene ute i fabrikken fikk han grunnlaget for gode lederegenskaper. Bratz ble senere meget avholdt og respektert. .
Fabrikken hadde 400 ansatte da han overtok i 1962. Boligbyggingen etter krigen førte til en sterk ekspansjon av bedriftens virksomhet og antall ansatte økte til om lag 600 ansatte. Nye produkter ble sagblader, håndsager og skogsverktøy, som for det meste hadde blitt importert før den tiden. Grorud Jernvarefabrikk tok etter hvert store markedsandeler både i USA og Europa.
Politisk arbeid
Han var formann i Høyres økonomistyre 1974–1981 og medlem av Høyres sentralstyre og arbeidsutvalg. Som statsråd 1981-1983 var han også medlem av Høyres sentralstyre. Han ble utnevnt til industriminister i Kåre Willochs regjering 14. oktober 1981. Bratz var med sine 61 år regjeringens eldste. Med seg i Industridepartementets politiske ledelse hadde han statssekretær Arnulf Ingebrigtsen og politisk rådgiver Kristin Clemet.
Som industriminister var han omstridt, noe som i ettertid gjerne tillegges hans manglende politiske erfaring heller enn hans faglige kvalifikasjoner. Blant problemene som tårnet seg opp var Kongsberg Våpenfabrikk-saken, med store avvik i forhold til budsjett for statsbedriften. Dette var ikke et enestående eksempel i forhold til andre statsbedrifter. Ifølge Erna Solberg sørget Bratz for en snuoperasjon i norsk industripolitikk, bort fra 1970-årenes omfattende selektive støtteordninger, og la grunnlaget for ny vekst. Da han søkte avskjed 16. september 1983 var dette angivelig av personlige grunner. Professor Frank Aarebrot har hevdet at Bratz ble presset ut slik at Jan P. Syse kunne tre inn og rydde opp.
Ola Viker
Forfatterskap
Etter et kraftig hjerteinfarkt la Ola Viker bort fiolinen og begynte i stedet "å improvisere på skrivemaskinen", som Jul Haganæs skriver i biografien ''Dikteren ved Dommerbordet. Et portrett av Ola Viker'' (Lokalhistorisk forlag Espa, 1992). I en alder av 54 år debuterte Viker i 1951 som forfatter med boka Gullskoen – en samling poetiske noveller som i store trekk omhandler livet og oppveksten på Viker, men som også beskriver den unge manns motgang og modning i studietiden i Kristiania. Deler av stoffet er ifølge forfatteren selvbiografisk forankret, men det meste må allikevel sies å være fri diktning. I alle av Vikers bøker er handlingen lagt til forfatterens hjemtrakter ved Randsfjorden, og de er fulle av fargerike skildringer av folket og livet i bygda til ulike tider. Språket varierer mellom riksmål, som brukes der forfatteren forteller, dansk "kansellisprog", der det handler om det gamle rettsvesen og dets irrganger, og lokal dialekt, der vanlig folk eller andre enn embetsmennene kommer til ordet. Mange steder er stilen også poetisk og er blitt karakterisert som poetisk prosa. I så måte var Viker en sjelden blomst i tidens litterære flora. Fortellerteknikken er av og til tablåaktig, gjerne med et svevende overblikk, og kan således minne om film. Det er fra flere hold blitt gjort oppmerksom på at Vikers bøker også har påfallende likheter med musikalske stykker; Månemyra en blitt sammenlignet med en fuge, og Dommerbordet blir gjerne beskrevet som improviserte variasjoner over et tema. Inspirasjonen fra såvel musikkens som jussens verden er da også noe Viker ikke var fremmed for å bekrefte i intervjuer. Selv om Viker skrev meget om den stedlige natur og det stedlige sosiale miljø, er han langt ifra noen provinsiell forfatter: Han kan betegnes som en "hjemstavnsdikter" i den forstand at han tar utgangspunkt i det lokale, men beskriver alltid noe allmennmenneskelig. Litteraturprofessor Asbjørn Aarnes har i denne forbindelse uttalt at "Viker er ikke mer bundet av Randsfjord-traktene enn Kafka til Prag eller Olav Duun til Namdalen. Ved å tale om slektsgården taler han samtidig om det uforanderlige menneskehjertet." Aarnes har for øvrig påpekt at Vikers bøker i høy grad bærer preg av "levet liv", eller livserfaring. Viker nøt stor anseelse i sin samtid, og hans bøker ble godt mottatt og lest av mange. Han fikk glimrende anmeldelser for debuten "Gullskoen", som i utgivelsesåret kom i tre opplag. Spesielt gode kritikker høstet han imidlertid for bøkene Månemyra, Dommerbordet og Ulvegraven. I 1968 kom hans åttende og siste bok, Frostrøyk og morgenrøde. Gullskoen ble i anledning 100-årsjubileet for Vikers fødsel utgitt på nytt på Gyldendal, da med et etterord av Harald Bache-Wiig.
Gribbefond
Et Gribbefond er en betegnelse på et fond som kjøper gjeld, statsgjeld, gjerne u-landsgjeld, til en sterkt redusert pris – for deretter å kreve tilbakebetaling basert på det opprinnelige gjeldsbrevet, med renter. Gribbefondene sikter seg ofte inn mot land som vil få internasjonal gjeldslette, og dermed økt evne til å innfri gamle gjeldskrav. Kravene fremmes gjennom forhandlinger, søksmål og beslag av verdier.
Spanias riksvåpen
Spanias riksvåpen fikk sin nåværende utforming 18. desember 1981, og er sammensatt av våpenskjold fra de tradisjonelle delene av kongeriket Spania.
Kronen: Kongekronen symboliserer det spanske monarkiet.
Søylene: Kong Karl I av Spania innførte Herkulessøylene som skjoldholdere for riksvåpenet. Søylene, som er Herkulessøylene, symboliserer både landets beliggenhet ved Middelhavets munning til Atlanterhavet og orienteringen mot oversjøiske territorier. Båndet som omslynger søylene bærer mottoet «Plus Ultra» (latin for alltid videre). Høyre søyle bærer det tyske keiserrikets krone, mens venstre søyle bærer den spanske kongekronen.
De seks feltene representerer de middelalderske kongerikene som har vært forgjengere til det nåværende spanske monarkiet.
I første felt Castillas riksvåpen, i rødt en gull borg (kastell) med blå porter.
I andre felt Kongeriket Leóns riksvåpen, i sølv en opprett purpur løve med gull krone.
I tredje felt Aragonias våpen, i gull fire røde stolper.
I fjerde felt kongeriket Navarras riksvåpen, i rødt et gull kjede som består av kryssende lenker. En grønn skive i midten.
I nederste spiss et felt for kongeriket Granada, i sølv et gull granateple med rød kjerne og grønne blad.
I hjerteskjoldet slektsvåpenet til huset Bourbons slektslinje Anjou: i blått tre gull liljer innenfor en rød skjolbord. Dette er det spanske kongehusets slekt.
Skazka pro vljubljonnogo maljara
Skazka pro vljubljonnogo maljara (originaltittel: Сказка про влюблённого маляра) er en sovjetisk film fra 1987, regissert av Nadezjda Kosjeverova.
Handling
Filmen forteller om den unge og muntre maleren Makar, som en dag blir invitert til kongens palass. Der møter han en vakker prinsesse, som han umiddelbart blir forelsket i.
Men maleren blir kort tid senere utvist fra palasset.
Skrivepult
En pult er en spesielt type bord som man kan bruke får å oppbevare forskjellige gjenstander på. En pult kan komme i mange forskjellige fasonger og i mange forskjellige materialer.
En pult har oftest 4 stenger som holder pulten over bakken og holder den i en fast og god posisjon som man kan arbeide i en god posisjon.
Tom Gehrels
Han har vært med på å etablere Spacewatch-programmet for å finne asteroider i nærheten av Jorden. Han har oppdaget en mengde med kometer, bl.a de periodiske kometene 64P/Swift-Gehrels, 78P/Gehrels, 82P/Gehrels, and 90P/Gehrels. Han har også oppdaget over 3000 asteroider, inkludert 1864 Daedalus, 5011 Ptah og 4587 Rees, i tillegg til dusinvis av trojanske asteroider.
Gehrels var også en vitenskapsmennene bak «Imaging Photopolarimeter»-eksperimentet ombord på romsondene Pioneer 10 og Pioneer 11 som reiste til Jupiter og Saturn.
I en felles kreditert trio med Ingrid van Houten-Groeneveld og hennes mann Cornelis Johannes van Houten, ble han en felles-oppdager av 4637 asteroider. Gehrels brukte teleskopet ved «Palomar Observatory» og sendte de f otografiske platene av observasjonene til paret van Houten ved «Leiden Observatory», som analyserte dem for nye asteroider. Trioen er sammen kreditert for oppdagelsen av flere tusen asteroider.
To av asteroidene de oppdaget ble navngitt til ære for marsroverne Spirit og Opportunity, gitt navnene 37452 Spirit og 39382 Opportunity etter forslag fra oppdagerne.
Under 2. verdenskrig var Gehrels et medlem av den nederlandske motstandsbevegelsen, og han har intervjuet mange overlevende politiske fanger som ble tvunget til å bygge V-1 og V-2 raketter under overoppsyn av Wernher von Braun. Han har hevdet at von Braun har større ansvar og skyld for hard behandling av fanger enn hans «saniterte» biografi påstod.
Lifehacker
Lifehacker er en blogg om life hacks og programvare som ble startet 31. januar 2005. Siden er eid av Gawker Media og handler om Microsoft Windows-, Apple Macintosh- og Linux-programmer og tips og triks. De ansatte oppdaterer websiden ca. 18 ganger hver hverdag og reduserer oppdateringer i helgene. Lifehackers motto er «Tips and downloads for getting things done.» («Tips og nedlastinger for å få ting gjort.»)
I tillegg har Lifehacker to internasjonale utgaver, Lifehacker Australia og Lifehacker Japan som tar fleste innlegg fra den amerikanske versjonen og flere fra sine lokale lesere.
Komanda 33
Komanda 33 (originaltittel: Команда «33») er en sovjetisk film fra 1987, regissert av Nikolaj Gusarov.
Handling
Filmen forteller om en sovjetisk oberstløytnant, som skulle få ansvaret for en gruppe vernepliktige soldater, som blir sendt på oppdrag til det fjerne østen.
Liste over nasjonale mottoer
De fleste land har et motto. Dette er ofte en setning eller noen ord som gjengir landets nasjonale verdier, som for eksempel, orden, liket eller frihet.
Johan Fredrik Urnes
Johan Fredrik «Joffe» Urnes (født 7. november 1962) er en norsk akademiker og faglitterær forfatter.
Johan Fredrik Urnes er cand.philol. fra Institutt for medievitenskap ved Universitetet i Bergen. Han har vært museumspedagog ved Rogaland Kunstmuseum og høgskolelektor i mediefag og kunst- og kulturformidling ved daværende Høgskolen i Stavanger. Han er i dag (2012) høgskolelektor ved Høgskolen i Lillehammer og underviser i kulturprosjektledelse. I 2001 ga han ut boken Kunst i storforetakenes tid på Fagbokforlaget.
I perioden fra 1988 til 1990 var Johan Fredrik Urnes vokalist i Bergensbandet Vidunderbarna.
Karen Blixen Museum (Kenya)
Karen Blixen Museum i Kenya er et museum til minne om den danske forfatteren Karen Blixen. Museet ligger i nærheten av Nairobi i forstaden Karen, og var Karen Blixens hjem mellom 1917 og 1931. Det var den gang sentrum i en stor kaffeplantasje på 5 000 acres. I dag drives museet av National Museums of Kenya.
Den danske stat kjøpte eiendommen i 1963 og ga den til Kenya for å markere uavhengighetsdagen den 12. desember samme år. Det var imidlertid først i 1985, hundreåret for Karen Blixens fødsel, at Kenyas nasjonalmuseum innviet et museum i hovedbygningen på hennes farm. I dag er farmen derfor en avdeling under National Museums of Kenya.
På midten av 1980-tallet var det stor interesse for Karen Blixen på grunn av filmen Min afrikanske farm. Filminnspillingen foregikk ikke på museet, men i den første gården hun eide, Mbagathi, der hun bodde fra 1914 til 1917.
Stein Ramberg
Stein Ramberg (født 6. mars 1961) er en norsk gitarist som spilte i Backstreet Girls i 1984. Han har også spilt i bl.a. Divin' Ducks, Saturday Cowboys og Casino Steel.
I 1993 var Ramberg med Backstreet Girls på turné. Den 11. desember spilte de inn konsertalbumet Get Yer Yo-Yo's Out! The Backstreet Girls Live på Sentrum Scene i Oslo.
Reidar Raaen
Reidar Severin Arne Raaen (født 15. april 1897 i Trondheim, død 5. april 1964 samme sted) var en norsk toppsyklist med flere norske mesterskap Han syklet for Trondhjems Velocipedklub, og var også blant landsdelens beste innen langrenn og kombinert.
Raaen ble rangert som nummer 201 på listen over de tusen beste idrettsutøverne i Trøndelag i avisa Nidaros sin kåring i 2022.
Frukthagen
[[Fil:Brooklyn Museum - Sa'di's Visit to an Indian Temple folio from a manuscript of the Bustan by Sa'di.jpg|thumb|Sa'di besøker et tempel i India; illustrasjon fra et 1500-tallsmanuskript.
Sa'dis tekster «er usedvanlig rike på bilder, vakre, blomstrende og treffende bilder. Noen er opplagt hans egne, originale, men mye kan se ut til å være fellesgods, faste uttrykk som er tilegnet gjennom lange studier i skaldskap» ]] Frukthagen (, Bustān) er et diktverk fra 1257 av den persiske dikteren Sa'di (ca 1200–83).
Verket består av ca 4100 dobbeltvers i mathnawi-form, og beskrives som et «moralistisk og anekdotisk poetisk verk» Boken er mye sitert i de persiskspråklige landene Iran, Afghanistan og Tadsjikistan. «Mange av versene er blitt til ordtak og stående uttrykk brukt som livsfilosofi eller allmennkunnskap og rettesnor i hverdagen.»
Innhold
Diktverket har ti hovedkapitler:
Moralen i verket gjenspeiler en generell og pragmatisk etikk, som roser fyrsten, oppfordrer til gudsfrykt og til gode egenskaper - særlig ydmykhet. «En fremstilling av fyrstens gode gjerninger, som like gjerne kan tolkes som retningsgivende for fyrstens fremtidige liv og gjerning. Og så vidt generelle at det kan gjelde alle med makt, rikdom, autoritet.» «Selv om Gud nevnes titt og ofte og tas til intekt for dette og hint, er det altså ikke som religiøst skrift Frukthagen kan ha betydning for noen, men som en rikholdig samling visdomsord fra en mann som 'har sett verden'. Fyndige, vakkert formulert.»
«Selv om også Sa'di i Frukthagen fører leseren inn i mystikken, er boken et skattkammer av verdslig livsvisdom, i høy grad basert på forfatterens egne reiser og studier.» Verket beskrives også som «stories aptly illustrating the standard virtues recommended to Muslims (justice, liberality, modesty, contentment) as well as of reflections on the behaviour of dervishes and their ecstatic practices».
Kevin Kühnert
Kevin Kühnert (født 1. juli 1989 i Vest-Berlin) er en tysk politiker (SPD). Han ble 11. desember valgt som sitt partis generalsekretær.
Den 24. november 2017 ble han valgt leder av partiets ungdomsorganisasjon Jusos. Kühnert var medlem av bydelsforsamlingen i Tempelhof-Schöneberg i Berlin. Han ble 6. desember 2019 valgt som en av fem stedfortredende ledere av sitt parti.
Vestvågøy
Vestvågøy er en kommune i Lofoten i Nordland. Vestvågøy kommune omfatter Vestvågøya og flere mindre øyer og holmer i havområdene rundt. Vestvågøy bar navnet Lofotr i vikingtiden, opphavet til Lofoten. Kommunesenteret er Leknes by. Vestvågøy kommune er Lofotens mest folkerike med 11 433 innbyggere innbyggere (totalen av alle grunnkretsene 1. januar 2020). Leknes ligger geografisk midt i Lofoten, ca. 68 km vest for Svolvær og ca. 65 km øst for Å. Vestvågøy kommune ble etablert i 1963 etter sammenslåing av Buksnes, Hol, Borge og Valberg. Stamsund er et av de sentrale steder på Vestvågøy med daglige anløp av Hurtigruten. Stamsund er et fiskevær, og bebyggelsen i bildet er rorbuer, opprinnelig bygd som sesongboliger for fiskere som deltok i lofotfisket, i dag utleies rorbuene til turister, en virksomhet som gjerne kalles rorbuturisme.
Befolkningen er mye konsentrert rundt Buksnesfjorden, det vil si rundt kommunesenteret Leknes, Fygle og Gravdal der man finner Nordlandssykehuset Lofoten, samt videre ut mot Ballstad. Den ca. 11 km lange strekningen langs Buksnesfjordens vestside Leknes–Gravdal–Ballstad, har noe over 5,000 innbyggere. Leknes var den byen/tettstedet som hadde størst befolkningsvekst i Lofoten og Vesterålen fra 2000 til 2008. På Bøstad ligger vikingmuseet Lofotr langs E10, kanskje den største turistattraksjonen i Lofoten. Jordbruk og skole dominerer innlandsklimaet som ligger i denne grønne dalen mellom Inner og Yttersia som starter på Strømgård og går helt til Skulbru der det åpner seg mere mot havet mot vest.
Natur og geografi
Vestvågøy har bare et ørlite felt av gammelt (arkeisk) grunnfjell av inntil 2 500 millioner års alder, like ved Borge kirke nord i kommunen. Det består av gabbro, dioritt og anortositt. Kommunen består ellers av om lag 80 prosent paleo-proterozoisk grunnfjell fra 1 870 – 1 790 millioner år før vår tid. Dypbergartene mange steder i Lofoten og Vesterålen størknet raskt, i løpet av de 10 millioner årene fram til 1 790 millioner år siden, og er omtrent like gamle som bergartene i Vest-Troms. Massene stammer fra mantelen, og magmaen strømmet oppover og blandet seg delvis med arkeisk grunnfjell, og størknet allerede ganske dypt nede i jordskorpa. De vanligste bergartene i denne strukturen er mangeritt og charnoctitt, for eksempel nord for Raftsundet.
Mellom grunnfjellsstrukturene finner vi på lavslettene et innslag av paleo-proterozoisk glimmergneis som er 1 870 – 1 770 millioner år gammel, men kanskje inntil 2 100 millioner år. Disse strukturene består også av grafittskifer og marmor, med innslag av jern, kvarts og mørk brungul feltspat.
I havet utenfor Lofoten er grunnfjellet på havbunnen dekket av yngre sedimenter.
Sveveprydvikler
Utseende
En middelsstor (vingespenn 14-17 millimeter), brunspraglete vikler. Forvingens grunnfarge er mørkt gråbrun, i den midtre delen litt okerfarget. Vingen har to nokså brede, noe uregelmessige, hvite tverrbånd med lysbrun midtstripe. I vingespissen er det en svart flekk. Bakvingen er lyst gråbrun.
St. Kilda
St. Kilda kan referre til:
Vestvågøy
Natur og geografi
Vestvågøy er som Lofoten for øvrig et turistmål med høye fjell, på sydsiden sjarmerende fiskevær som Ballstad og Stamsund, og på øyas vestside hvite sandstrender som på Hauklandsstranden, Viksanden, Unstad, Utakleiv og Eggum. På Eggum finnes Eggum naturreservat. Utakleiv, Eggum, Vestresand og Kvalnes er yndede steder å betrakte midnattssola. I Leknes er sola over horisonten (midnattssol) fra 26. mai til 17. juli, og om vinteren er sola under horisonten fra 9. desember til 4. januar. Utakleiv er av den britiske avisa The Times kåret til å være den den mest romantiske stranden i Europa, mens nabostranden Hauklandsand i mars 2021 ble kåret av Lonely Planet til Europas vakreste badestrand.
Sveveprydvikler
Levevis
Arten finnes på enger og andre åpne områder der larvene lever på rothalsen av svever (Hieracium spp.).
Vestvågøy
Natur og geografi
Kommunens høyeste fjell Himmeltindan ligger på den vestre delen av øya, nord for Leknes.
Sveveprydvikler
Utbredelse
Den er utbredt i Europa, unntatt lengst i nord, og i det nordlige Asia. I Norge er den funnet over hele landet, men funnene i Nord-Norge er spredte.
Vestvågøy
Samfunn og næringsliv
Leknes er handelssentrum med Lofotens største detaljhandelomsetning, og Nord-Norges nest største kjøpesenter Lofotsenteret sto ferdig her i 2009. Leknes lufthavn er en kortbaneflyplass med 7 daglige avganger til Bodø, samt enkelte avganger til Svolvær og Røst. Leknes er utgangspunkt for bussruter til resten av Lofoten. Leknes Havn er en av Norges viktigste og mest besøkte havner for cruiseskip med ca. 70 anløp i året.
Lokalavisa for Vest-Lofoten, Lofot-Tidende, holder til på Leknes og kommer ut en gang i uka. Lofotpostens redaksjon for Vest-Lofoten ligger også her.
En av vekstområdene i turistnæringen er relatert til surfing i bygda Unstad.
En stor næring i Vestvågøy er havbruk, det er ca 8 konsesjoner for oppdrett av laks. Det er også eierskap til 2 settefiskanlegg, en i Straumen og en på Kleppstad. Begge har en ikke ubetydelig skatteinngang til kommunen og holder mye folk i arbeid.
Kommunens tettsteder
Pr. 1. kvartal 2022 hadde kommunen 11 558 innbyggere. Pr. 1. januar 2021 hadde kommunesenteret Leknes innbyggere. Tettstedet Gravdal hadde innbyggere, mens tettstedene Stamsund hadde 1077 innbyggere og Ballstad hadde 862 innbyggere. Bøstad er et sentrum i nord på øya. Der finnes matbutikk/Post i butikk.
Administrativ historie
Dagens Vestvågøy kommune består av fire tidligere kommuner: Buksnes, Hol, Borge og Valberg.
Hol ble 1. juli 1919 utskilt fra Buksnes som egen kommune. Ved delingen hadde Hol kommune 2272 innbyggere og gjenværende Buksnes 3188 innbyggere.
1. januar 1963 ble kommunene Buksnes, Hol, Borge og Valberg slått sammen til Vestvågøy kommune. Ved sammenslåingen hadde Buksnes 4416 innbyggere, Hol 3154, Borge 4056 og Valberg 662 innbyggere.
Horn (album)
Horn er den norske rockegruppen Saft sitt andre album. Det ble utgitt samme år som debutalbumet av Polydor, og er det nest siste studioalbumet bandet ga ut før de ble oppløst i 1973. Albumet lå fem uker på VG-lista i 1971 og 1972, med nummer atten som beste plassering.
Historie
Plata blir sett på som en sprikende plate, og den mest ukommersielle av platene til bandet. Grunnen til dette var imidlertid en demokratisering innad i bandet, noe som førte til at gruppens ledende låtskriver (Ove Thue) nesten ikke fikk slippe til. Plata bar således preg av lite gjennomtenkte komposisjoner, improvisering og et par instrumentale jingler. «People In Motion» som var utgitt i forkant sto i sterk kontrast til resten av materialet.
Mästerskapsserien
Mästerskapsserien var en turnering for å avgjøre svensk mesterskap i fotball. De seks best plasserte lagene fra Allsvenskan var kvalifisert for turneringen, mens de fire lavest plasserte lagene måtte spille Kvalsvenskan med fire lag fra Division 1.
Vinnere
Vinnerlaget og laget som ble nummer to, var:
Ioan-Gabriel Nan
Ioan-Gabriel Nan (født 3. september 1980) er en rumensk alpinist.
Han har deltatt i ett renn i verdenscupen i alpint 31. januar 2010, men kjørte ut i 1. omgang i dette slalåmrennet.
Nan deltok for Romania under Vinter-OL 2010 og oppnådde en 49.-plass i storslalåm som beste resultat.
Seifen (Dippoldiswalde)
Seifen er et lite sted mellom Paulsdorf og Seifersdorf som tidligere var et jordbrukområde underlagt herregården (Rittergut) Berreuth. Stedet er idag en del av Dippoldiswalde i Landkreis Sächsische Schweiz-Osterzgebirge i Sachsen.
Historie
Omkring 1500 hadde stedet flere dammer med verdifulle mineraler (tysk: Seifen), hvor man utvant gull. I 1590 var Seifen tilhørende Amt Dippoldiswalde, i 1856 Gerichtsamt Dippoldiswalde og i 1875 Amtshauptmannschaft Dippoldiswalde. I 1952 ble Seifen en del av Kreis Dippoldiswalde og i 1993 Weißeritzkreis.
Seifen ble i 1921 innlemmet i Seifersdorf, og i 2003 ble stedet innlemmet i Dippoldiswalde sammen med resten av Seifersdorf.
Tropicana Las Vegas
Tropicana Las Vegas er et hotell og kasino på Las Vegas Strip i Paradise i Nevada. Det åpnet 4. april 1957 og har 1658 rom og et 4600 m² stort kasino. I tillegg har det en 9300 m² stor messe- og utstillingshall.
Scener fra feriestedet har blitt brukt i flere filmer og TV-serier, inkludert Gudfaren, Viva Las Vegas, Charlie's Angels, Diamanter varer evig og Angel.
Tropicana eies av Tropicana Las Vegas Hotel and Resort Inc. og drives av Alex Yemenidjians Armenco Holdings.
Po glavnoj ulitse s orkestrom
Po glavnoj ulitse s orkestrom (originaltittel: По главной улице с оркестром) er en sovjetisk film fra 1987, regissert av Pjotr Todorovskij.
Handling
Men etter hvert møter Muravin datteren sin, Ksenia, igjen. De begynner etter hvert å bli kjent med hverandre igjen, og lærer ting om hverandre. Men samtidig er datteren hans i et forhold med en gift doktor Igor, som hun føder et barn fra. Men det viser seg at barnet aldri var hans. Dette viser seg senere å være en løgn, i håp om å få Igor til å bli værende hos henne.
Michelle Aavitsland
Michelle Aavitsland (født 23. desember 1996) er en norsk popsanger og låtskriver fra Nesodden. Hun har gitt ut ett album og flere singler, og er blant annet kjent for sangene «Broken Diamond», «Replay» og «Never Change».
Michelle Aavitsland fikk sin første platekontrakt i 2009 med plateselskapet Growing City, og debuterte med albumet Michelle Aavitsland i 2011. Albumet var produsert av Knut Bjørnar Asphol, og med på albumet er blant annet trommeslager Torstein Lofthus. Flere av låtene ble spilt på norske radiostasjoner. I 2015 slapp hun gjennom Starbox Cassette singlen «Broken Diamond». Låten fikk stor suksess og rundet hundre tusen visninger på musikkvideoen etter bare noen uker. I ettertid har hun sluppet både «Never Change» og Believe in Love».
I 2012 mottok hun årets kulturstipend fra Frogn kommune, som den yngste søkeren noen gang. I 2016 og 2017 mottok hun Tono Unge Talenter Stipendet for låtene «Never Change» og «Replay».
Etter å ha gått musikklinja ved Ski videregående skole tok hun våren 2018 en bachelorgrad i populærmusikk på Westerdals Oslo ACT (tidligere NISS).
The Lost Adventures of Princess Summer Fall Winter Spring
The Lost Adventures of Princess Summer Fall Winter Spring er et musikkalbum med Phileas Fog, utgitt i 1997. Dette ble bandets første og siste plate under dette navnet.
Victoria (krater)
Opportunity reiste i 21 måneder til Victoria før den nådde kanten av krateret 26. september 2006, ved stedet kalt "Duck Bay". Rundt roveren var der andre geologiske formasjoner med navnene "No Name", "Duck Crater", "Emma Dean", "Maid of the Canyon", og "Kitty Clyde's Sister". Det er også tatt bilder av flere andre detaljer, uformelt gitt navnene "Cape Verde" og "Cabo Frio", og et lite lyst krater ved navn Beagle på motsatt side av Victoria.
Victoria kan bli det siste stedet som roveren vil besøke. En av grunnene til det, er at det store, dype krateret vil ta opp mot et år å undersøke skikkelig. For det andre, er det få andre interessante steder i nærheten og andre kratere dypere enn Victoria er så langt som 25 km unna.
Navnet
Krateret er navngitt etter «Victoria», et av fem skip som Ferdinand Magellan brukte, og det første skipet som seilte rundt Jorden. Langs kantene av krateret er det mange utspring og detaljer, som er oppkalt etter steder som Magellan oppdaget.
Norgesmesterskapet for brassband 2009
Norgesmesterskapet 2009 ble vunnet av Eikanger-Bjørsvik Musikklag (dirigent Nicholas Childs).
= Resultat og musikk =
Elitedivisjon
Pliktverk i elitedivisjonen i 2009 var Rococo Variations av Edward Gregson. Dommere var: Torstein Aagaard-Nilsen, Maurice Hamers, Jan Van der Roost, Cathrine Winnes Trevino og Edward Gregson.
1. divisjon
Tertnes Brass vant 1. divisjon - selvvalgt verk Dances and Arias (Edward Gregson); dommere var Cathrine Winnes Trevino og Karl Ole Midtbø.
2. divisjon
Kleppe Musikklag vant 2. divisjon - selvvalgt verk Tallis Variations (Philip Sparke); dommere var Elisabeth Fossan og Arvid Anthun.
3. divisjon
Tromsø Brass vant 3. divisjon - selvvalgt verk Myte (Torstein Aagaard-Nilsen); dommere var Harald Eikaas og Jappie Dijkstra.
4. divisjon
U19-EM i håndball for kvinner 2015
U19-EM i håndball for kvinner 2015 ble arrangert i Valencia i Spania i 2015.
Beagle (krater)
Beagle  er et nedslagskrater (ca. 1-2 meter dypt) som Mars-roveren Opportunity observerte og tok bilder av på Mars på Sol 855, 20. juni 2006. Krateret er lokalisert på Meridiani Planum, like ved Victoria-krateret. Beagle-krateret er på kanten av ejecta-teppet til Victoria-krateret, med navnet «Victoria Annulus».
Navnet
Navnet har to ulike referanser: til ære for skipet HMS «Beagle» som Charles Darwin seilte ombord på, og den europeiske romsonden Beagle 2 som krasjlandet på Mars i desember 2003.
Konstantin Gorbatov
Konstantin Ivanovitsj Gorbatov (russisk: Константин Иванович Горбатов, født i Stavropol, død 24. mai 1945 i Berlin) var en russisk post-impresjonistisk maler.
Liv og arbeid
Gorbatov ble født i Stavropol i provinsen Samara. Han bodde i Riga fra 1896 til 1903, og studerte ingeniørvitenskap før han gikk i malerlære. Gorbatov flyttet til St. Petersburg i 1904 og studerte ved en høyere skole der han lærte teknisk tegning. Deretter tok han til med arkitektur i St. Petersburgs kunstakademi, før han studerte kunstmaling med Nikolaj Dubovskij. Gorbatov fikk stipend og studerte kunst i Roma og på Capri. Han vendte tilbake til St. Petersburg og deltok på Peredvizjnikis utstillinger.
Gorbatov forlot Russland for godt i 1922 i kjølvannet av oktoberrevolusjonen. Han slo seg ned på den italienske øya Capri, men flyttet i 1926 til Berlin og bodde der til han døde. I Berlin ble han med i en sirkel av russiske emigrantkunstnere, som f.eks. Leonid Pasternak, Vadim Falilejev og Ivan Mjasojedov. Han ble en velkjent og etablert kunstner. Gorbatov reiste i 1930-årene rundt omkring i Europa. Han besøkte Palestina og Syria i 1934 og 1935, og var ofte innom Italia.
Gorbatovs kunst ble erklært uønsket i det nasjonalsosialistiske Tyskland og familien måtte deretter klare seg med lite. Ettersom han var borger av Sovjetunionen hadde han forbud mot å forlate Tyskland mens andre verdenskrig pågikk. Gorbatov døde den 12. mai 1945, kort tid etter den allierte seieren over Tyskland. Kona hans tok livet sitt 17. juni 1945.
Gorbatov testamenterte arbeidet sitt til kunstakademiet i Leningrad. Verkene ble overlevert Moskva regionale museum for historie og kunst, og har siden vært utstilt i Ny-Jerusalem-klosteret.
Pult
Skolepulter var de vanlige arbeidsplassene for skoleelever i mange år. De besto av sitteplass og arbeidsflate i ett stykke, vanligvis med en hylle under bordplaten. Størrelsen var gjerne tilpasset til barn av forskjellig størrelse. Sitteplassen var laget som en kort benk. Innstigningen var fra begge sider, og pulten fantes i både en- og toeleversvariant.
Skriveflaten var gjerne svakt hellende mot eleven, og der kunne være en renne til å legge fra seg blyanter og penner. Blekkhuset hadde ofte sitt eget hulrom.
I etterkrigstiden ble slike pulter etterhvert faset ut til fordel for løse stoler og bord. Navnet pult ble hengende igjen, men er etterhvert i ferd med å bli mindre brukt.
Annen bruk
Skrivepult var et lite, enkelt skrivebord med tilhørende (løs) stol. Fra gammelt hadde man også pulter som man sto ved når man skrev eller leste.
Vefsn
Vefsn (sørsamisk: Vaapste) er en kommune på Helgeland i Nordland fylke. Den grenser i nordvest mot Leirfjord, i nord og øst mot Hemnes, i sørøst mot Hattfjelldal, i sør mot Grane, og i vest mot Brønnøy, Vevelstad og Alstahaug.
De fleste innbyggerne bor i Mosjøen, som også er kommunens administrasjonssenter. Viktige næringsveier er handel, industri og landbruk.
Geografi
Kommunen har fått sitt navn etter elva Vefsna som renner gjennom kommunen og ut i Vefsnfjorden. To andre store vassdrag er Fusta-vassdraget og Drevjo-vassdraget nord i kommunen. Fustvatnet er den største innsjøen. Andre innsjøer i Fustavassdraget er Mjåvatnet, Ømmervatnet og Luktvatnet. I Drevjovassdraget er Drevvatnet største innsjø. Foruten disse vassdragene finner vi innsjøene; Hundålvatnet, Grytåvatnet og Aunvatnet på Øyfjellplatået vest for Vefsnfjorden. Store deler av kommunen består av skog og fjellområder. Det høyeste fjellet er Geittinden på 1556 moh. Litt sør for Mosjøen finner man kalksteingrotta Øyfjellgrotta. På sørsiden av Vefsnfjorden ligger bygdene Vikdalen, Hundåla og Husvika. I nord finner man den lille bygda Elsfjord.
Bygder og gårder i Vefsn
Almlia, Almåsen, Andåsen, Angermoen, Bergsnevet, Bjørkremma, Blåfjellet (Vefsn), Blåfjelldalen, Brattbakken (Vefsn), Brattlia, Brækken, Båthola, Båtstrand, Digermulen, Drevland, Drevvatn, Elsfjord, Enget, Eriklia (Rundsvollen), Forsmoen, Granmoen, Granåsen (Vefsn), Gullmoen, Halsøya, Hatten (Vefsn), Helfjell, Herringen, Holand, Holandsvika, Hundåla (bygd), Husvika (Vefsn), Juvik, Kammen (Skogsmoen), Keggvika, Kommermoen, Kommerneset, Kulstad, Kulstadsjøen, Lamoen, Lindset, Myrmo, Neverveien, Nilsskogen (Breimoen), Nyland, Oppland, Perjorda, Rognryggen, Rokkåsen, Rynes, Sandbukta (Vefsn), Sandvik, Skaland, Slåttremma, Smalburemma, Smedseng, Steinhaugen, Stordalen (Vefsn), Straum (Vefsn), Straumsåsen, Stuvland, Søfting, Sørnes, Søttaren, Tuvneset, Ura (Trolldalsura), Utnes, Vasshøvet (Vatshaug),Vestvågan, Vikdalen, Ømmervassbukta, Åremma,
Historie
Den første bosetningen i Vefsn kan spores tilbake til steinalderen. Blant annet er Norges eldste ski funnet i Drevja. Vefsn dukker også opp i historien om hvordan Torolv Kveldulvsson krevde «finnskatten» i Egils soga, og den dag i dag bærer veistykket mellom Storsmedseng og Litlsmedseng ved Fustvatnet navnet «Toraveien».
Dolstad har vært kirkested siden 1100-tallet hvor den første kirka var tilegnet St. Michael. Fra middelalderen var Vefsn en fjerding under Alstahaugsysla. Den nåværende Dolstad kirke ble bygget i 1735 og Vefsn ble eget prestegjeld i 1767.
Under krigen var det en tysk krigsfangeleir i Drevja. Hovedsakelig ble det holdt russere i leiren. I tillegg arbeidet jugoslaviske krigsfanger på «Blodveien» over Korgfjellet. Den andre store bølgen med industrietablering kom etter 2. verdenskrig, med etableringen av Nord-Norges Salgslag i 1945 og aluminiumsverket Mosal, nå Elkem Aluminium og Mosjøen Veveri på 50-tallet. Samtidig pågikk det store vannkraftutbygginger i distriktet. Kommunen ble dannet i sin nåværende form i 1963 ved å slå sammen daværende Vefsn kommune (som omfattet den sørlige delen av dagens kommune) med kommunene Mosjøen, Drevja og Elsfjord.
Kommunikasjonsmessig ble Nordlandsbanen åpnet frem til Mosjøen sommeren 1940, mens veiforbindelsen til Leirfjord og Sandnessjøen ble åpnet på 1960-tallet. Før den tid var det sjøbussforbindelse mellom de to byene. Kommunen fikk egen kortbaneflyplass i 1987. Det er også verdt å nevne at Blodveien over Korgfjellet ble i 2005 erstattet med tunnel gjennom Korgfjellet. Korgfjelltunnelen er med sine 8555 meter lengste tunnel på E6. Det planlegges også ny E6 gjennom kommunen fra Korgfjellet til Mosjøen og ny fylkesvei 78 fra Mosjøen til Leirfjord åpnet senhøsten 2014.
Næringsliv
Tertiærnæringene er den viktigste næringsgrenen i kommunen, hvor både handel og offentlig tjenesteyting er viktig. Innenfor sekundærnæringene er store industribedrifter som Alcoa Mosjøen, Alcoa Mosjøen Anode, ISS Industrielt vedlikehold. Andre større bedrifter er Helgeland Sparebank og HelgelandsKraft. Kommunen har relativt lite landbruk. I 2008 åpnet en ny anodefabrikk i Mosjøen.
Kultur
Vefsn har et rikt kulturliv, spesielt innenfor kunsthåndverk og musikk. Distriktsmusikerne i Vefsn-Ensemblet samt ansatte ved musikklinja ved den videregående skolen er viktige pådrivere innenfor musikklivet. Komponisten David Monrad Johansen (1888) er født og oppvokst i Mosjøen. Hvert år i september arrangeres det også Tiendebytte, som er et tradisjonsrikt handels- og kulturarrangement. Kippermocupen, som er en stor helgeturnering i fotball for barn og unge er også et årlig arrangement. Kommunen er deltaker i Skulpturlandskap Nordland med skulpturen «Tre Éldar» av den islandske kunsteneren Hulda Hákon. Målsaken står også ganske sterkt i kommunen, der Vefsn mållag er en aktiv forening.
Den nyrestaurerte Byparken i Mosjøen dokumenterer og beskriver byens og parkens utvikling gjennom mer enn 130 år og kan leses som en levende historiebok. Parkelementer eller delområder fra alle tidsepokene i parkens historie er gjenskapt. Den 8,5 dekar store parken består av 4 deler som representerer fire ulike tidsepoker: 1900-parken, Paviljongen fra byplanen av 1925, 1948-parken og 2000-parken.
Det er tre kirker i Vefsn kommune. Dolstad kirke, Elsfjord kirke og Drevja kirke.
Kommunevåpen
Vefsns kommunevåpen er en hane i sølv på svart bunn. Våpenet ble godkjent 13. november 1974, og er tegnet av Arthur Gustavsson.
Våpenet er opprinnelig Mosjøens byvåpen og ble godkjent i 1960, og etter sammenslåinga og opprettelsen av Vefsn kommune tok den nye kommunen opp dette våpenet uten endringer eller nye tegninger.
Hanen står for årvåkenhet og kamplyst. hanen beskrives i våpenbeskrivelsen bare med sølv, men i tegningen har den også «bevæpningsfarge», det vil si rødt nebb, kam, hakeskjegg og føtter. Dette betyr at man i praktisk bruk har valgfrihet og kan gjengi hanen helt hvit, eller ta med rødfargen i de nevnte detaljer.
Vennskapsavtaler
Volkhov, Leningrad i Russland (siden 1992)
Gornji Milanovac, Moravica i Serbia (siden 1975)
Hør min sang
Hør min sang er tittelen på tre forskjellige spillefilmer:
Pink Floyd: The Wall
Pink Floyd: The Wall er en britisk film utgitt av Metro-Goldwyn-Mayer og regissert av Alan Parker i 1982 basert på albumet The Wall, som ble utgitt i 1979 av Pink Floyd. Filmmanuset ble skrevet av Pink Floyd-vokalisten og bassisten Roger Waters. I utgangspunktet var Waters selv tiltenkt hovedrollen, men valget ble tilslutt på Bob Geldof. Denne rollen var mer eller mindre basert på biografien til både Roger Waters og det tidligere bandmedlemmet Syd Barrett, som begge var grunnleggende medlemmer av bandet.
Fakta om filmen
Filmen baserte seg på musikken fra det opprinnelige Pink Floyd-albumet, hvor mye ble innspilt av bandet på nytt, med ekstra orkestrering ledet av Michael Kamen og med små forandringer i tekst og musikk. To sanger fra albumet ble ikke inkludert i filmen («The Show Must Go On» og «Hey You»), mens to sanger som ikke er med på albumet var inkludert i filmen: «When the Tigers Broke Free» (som ble skrevet spesielt til filmen av Roger Waters) og «What Shall We Do Now?» (som originalt var innspilt til albumet, men ikke gitt ut før filmversjonen, selv om den ble spilt på konsertene). Låten «Empty Spaces» ble utstrakt til to minutter for å passe til en animasjonssekvens.
Filmen er veldig metaforisk og rik på symbolikk i animasjon, bilder og lyd. Den har i realiteten ingen dialog og har en ikke-lineær progresjon som blir ført frem i sin helhet av Pink Floyds lyriske musikk. Animasjon er spredt utover filmen med rundt 15 minutter av den politiske karikaturtegneren og illustratøren Gerald Scarfe, som spilte en sentral rolle i utviklingen og den helhetlige estetikken av produksjonen. Animasjonssekvensene inkluderer en uforferdet og marerittaktig visjon av krig, og spesielt av de tyske bomberaidene over England under 2. verdenskrig i sangen «Goodbye Blue Sky».
Roger Waters har uttrykt misnøye med det ferdige produktet av filmen, og har etter sigende vært i motsetning til regissøren Alan Parker under filmingen, som på sin side gikk ut av prosjektet flere ganger på grunn av konflikter. Til tross for Waters misnøye er filmen vurdert av fansen som en verdig tolkning av Pink Floyds album og et kraftfullt filmverk i sin egen forstand.
Filmen har vunnet 3 priser, blant annet 2 BAFTA-priser i 1983 for beste originalsang og beste lydbilde.
Filmens handling
Pink Floyd: The Wall skildrer konstruksjonen og den endelige ødeleggelsen av en metaforisk vegg. Selv om filmen er høyt tolket, reflekter veggen i seg selv en form for isolasjon og fremmedgjøring.
Pink, den tragiske helten i filmen, er skildret i forskjellige former for fysisk og mental utvikling. Vi møter først Pink som en ung britisk gutt som vokser opp tidlig på 50-tallet. Unge Pink er sterkt preget av farens død i 2. verdenskrig, og som et resultat av det utvikler han et nært forhold til sin egen kvelende og overbeskyttende mor. Med tiden blir han en suksessfull rockestjerne i USA, men fremstår i en mentalt ustabil og desillusjonert tilstand.