cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Detroit
Flytrafikk
Detroit Metropolitan Wayne County Airport (DTW) er områdets hovedflyplass, og ligger i den nærliggende byen Romulus og er hovedbasen til Northwest Airlines og Spirit Airlines. Bishop International Airport (FNT) ligger i Flint og er den nest travleste ruteflyplasse i regionen. Coleman A. Young International Airport (DET), tidligere kalt Detroit City Airport ligger nordøst i Detroit. Selv om Southwest Airlines tidligere fløy fra flyplassen, foregår det i dag bare charterflyvning og hobbyflyvning der. Willow Run Airport, i den vestlige delen av Wayne County nær Ypsilanti, er en hobby og varetransportflyplass.
Offentlig transport
Buss er regionalt sett eneste offentlige transport av betydning. Antall busspassasjerer økte med 8,4 % i 2006. Detroit Department of Transportation (DDOT) sørger for rutetrafikk innenfor bygrensene og Suburban Mobility Authority for Regional Transportation (SMART) sørger for busstrafikk i forstedene. Grensetrafikk mellom sentrumsområdene i Windsor og Detroit blir utført av Transit Windsor via Tunnel Bus.
Et banetrikkelinjesystem kalt Detroit People Mover, som sto ferdig i 1987, kjører daglig på en rundgang på 4.6 km i sentrum. Amtrak har togruter til Detroit; og har sin Wolverine-rute som går mellom Chicago og Pontiac. Bagasje kan ikke bli innsjekket i Detroit; dog kan inntil to kofferter i tillegg til personlige gjenstander som vesker, laptopvesker og spedbarnsutstyr bringes på toget som håndbagasje. Amtrackstasjonen i Detroit ligger nord for sentrum ved Woodward Avenue. «J.W. Westcott II», som leverer post til lastebåter på Detroitelven, er verdens eneste flytende postkontor.
Southeast Michigan Council of Governments (SEMCOG) har analysert muligheten til en jernbane mellom Detroit og Ann Arbor, som ville gitt pendlere mellom byene flere muligheter. Banen vil i såfall bli finansiert med 100 millioner dollar føderal støtte som er sikret på bakgrunn av analyseresultatene.
I et annet forslag, har DDOT planer om en trikkelinje. I mars 2008 ble det annonsert at en trikkelinje er planlagt langs Woodward Avenue. Den er beregnet til å koste 372 millioner dollar og er foreløpig prosjektert åpnet innen 2013.
Hovedfartsårer
Detroitområdet har et stort utbygd motorveisystem administrert av Michigan Department of Transportation. Byen er kryssningspunkt for tre Interstate highways. Detroit er forbundet via Interstate 75 og Interstate 96 til Kings Highway 401 og da til større Ontariobyer som London i Ontario og Torontometropolen som ligger langs Kings Highway 401.
Bilder fra Detroit
Billedgalleri med motiver fra Detroit by. Klikk på bildene for større versjoner.
Levi P. Morton
Levi Parsons Morton (født 16. mai 1824 i Shoreham i Vermont i USA, død 16. mai 1920 i Rhinebeck i New York) var en forretningsmann som begynte sin politiske karriere som representant for New York i Kongressen i 1879. Han ble i 1889 USAs 22. visepresident under president Benjamin Harrison. Han ble etterpå guvernør for delstaten New York.
Detroit
Referanser
Litteratur
Levi P. Morton
Bakgrunn
Morton stammet fra en pastorsfamilie; han far var kalvinistisk-kongregalististisk predikant som flyttet meget rundt med sin familie i New England-statene. Morton selv var oppkalt etter onkelen Levi Morton, protestantisk misjonær i Palestina.
Detroit
Eksterne lenker
Nettsider om Detroit
Levi P. Morton
Karriere
Morton underviste på en skole og forretninger i Boston. Så kom han inn i finans og forretningsvesen i New York City. Der bygde han i 1850-årene opp et eget og fremgangsrikt handelshus. Det spesialiserte seg på handelen mellom den amerikanske Sørstatene og New England-statene. Ved utbruddet av den amerikanske borgerkrig i 1861 måtte han oppgi dette. I stedet bygde han opp en bank på Wall Street, og den vokste seg til en av de største i landet i 1870-årene, med stor virksomhet internasjonalt.
Politiker
Han kandiderade til USAs representanthus i 1876 men ble ikke innvalgt første gangen. Det andre forsøket var vellykket og han var medlem av representanthuset 1879-1881.
Morton ble allerede i 1881 spurt om å være vispresidentkandidat for president James Garfield, men takket nei til det - han ville heller bli minister til Storbritannia eller Frankrike.
Diplomat
Garfield tilbød ham også post som marineminister, men også dette avslo han. I stedet ble han minister til Frankrike.
Visepresident, guvernør
Da han kom tilbake fra Europa, ble han USAs visepresident under president Benjamin Harrison 1889-1893. Etter at vervet som visepresident var over ble Morton guvernør i New York fra 1895 – 1896.
Morton døde på sin 96. fødselsdag i 1920. Ingen annen amerikansk visepresident har dødd på fødselsdagen og (pr 2017) bare John Nance Garner har levd lengre enn Morton. Morton var ved liv ennå etter at fem av hans ettertredere, nemlig Adlai E. Stevenson, Garret Hobart, Theodore Roosevelt, Charles W. Fairbanks og James S. Sherman, hadde dødd.
Sør-Waziristan
Sør-Waziristan er den sørlige delen av Waziristan, en fjellregion i nordvestlige Pakistan mot grensen til Afghanistan. Sør-Waziristan dekker et område på 11 585 km² og har 429 841 innbyggere (1998). Regionen ble en del av Pakistan i 1947.
Fjelldalslia naturreservat
Fjelldalslia naturreservat ligger sørøst for Fjelldal i Tjeldsund kommune i Nordland. Naturreservatet har et areal på 754 dekar. Området er vernet for å bevare ei frodig, variert og lite kulturpåvirket bjørkeskogsli med god forekomst av tyrihjelm.
Sasakia
Sasakia er en slekt av sommerfugler som tilhører gruppen glanssommerfugler (Apaturinae) i den store familien flikvinger (Nymphalidae).
Utseende
Store (vingespenn 9-12 cetimeter), kraftige, blåskimrende sommerfugler med hvite flekker. Undersiden er grønnlig grå. Japansk keisersommerfugl (Sasakia charonda) er den største arten i Apaturinae.
Levevis
Larvene lever på nesletre-arter (Celtis spp., hampfamilien). De er svært sterke flygere som gjerne holder seg oppe i trekronene, vingeslagene kan høres på noen meters avstand.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Kina, Vietnam og Japan.
Tarhana
Tarhana er en tradisjonell rett som er utbredt i Tyrkia og andre land i Midtøsten. Tarhana består av en blanding av korn og surmelk som får gjære og som deretter tørkes for lagring. Tarhana konsumeres vanligvis som suppe ved at den bløtes og kokes i vann eller melk og tilsettes grønnsaker og urter. Tarhana kan lagres som små kaker eller klumper over lang tid uten kjøling og uten at melkeproteinet går tapt. I dag finnes tarhana i handelen som suppeposer eller blokker.
Tyrkisk tarhana inneholder knust hvete, yoghurt, grønnsaker (f.eks. paprika og hvitløk) og krydder (f.eks. mynte). Den greske trahana inneholder bare hvete og surmelk. På Kypros regnes tarhana som en nasjonalrett, og krydres gjerne med laurbærblad, timian og fennikelfrø. Den spises som suppe tilsatt kraft eller vann, eller oppbløtt i melk som en slags frokostblanding. Tarhana er svært lik noen varianter av kishk.
Durasamy Simon Lourdusamy
Durasamy Simon Lourdusamy, som regel kalt D. Simon Lourdusamy, (født 5. februar 1924 i Kallery nær Pondicherry i Tamil Nadu i Britisk India, død 2. juni 2014 i Roma i Italia) var en av Den katolske kirkes kardinaler.
Han var erkebiskop av Pondicherry-Cuddalore fra 1962 til 1968 og deretter av Bangalore fra 1968 til 1973, og ble så kalt til Roma hvor han arbeidet i Den romerske kurie og til slutt ble prefekt for Kongregasjonen for Østkirkene fra 1985 til 1991. Han ble kreert til kardinal i 1985, og fikk Santa Maria delle Grazie alle Fornaci fuori Porta Cavalleggeri som sin romerske tittelkirke.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Kystsequoia
Kystsequoia eller redwoodtreet (Sequoia sempervirens) er et bartre i sypressfamilien. Det er den eneste nålevende arten i slekten Sequoia. Tidligere henførte man arten til en nå forsvunnet familiebetegnelse, Taxodiaceae.
Treet kan bli over 115 m høyt og ha et stammetverrmål på åtte meter med volum inntil 1200 m³. Voksestedet er langs kysten i nordlige og sentrale California og lengst sørvest i Oregon. Plantet i Europa blir treet opp til 50 meter høyt. I New Zealand er treet naturalisert rundt byen Rotorua. Kystsequoia har både kjønnet og ukjønnet formering. Veksten i starten kan nå opp til 20 meter på 20 år.
Kystsequoia er lite hardført, det vokser nær kysten i California, og tåler frost dårlig. Forsøk på å plante treet i Norge har vært lite vellykket på grunn av klimautfordringer, men i for eksempel England vokser den raskt.
Treet likner svært på urtreet (Metasequoia glyptostroboides), som i 1948 ble funnet i levende eksemplar i Kina. Hovedforskjellen er at urtreet feller nålene om høsten, slik også lerketrær gjør.
Havna Idrettslag
Havna IL ble stiftet i desember 2006 og hører hjemme i Kirkenes. Hjemmebane er Kirkenes stadion. Foreløpig består klubben av et herrelag i fotball som skal stille lag i fjerdedivisjon i Finnmark. Daglig leder er Jørn Inge Høgdahl.
Kystsequoia
Kronen har en lett konisk form, og greinene er vannrette eller litt hengende. Greinenes form og den slankere formen skiller dette treet fra mammuttre (Sequoiadendron giganteum).
Barken er rød eller rødbrun, og opp til 30 cm tykk. Nålene er sjelden mer enn 2 cm lange, og sitter tett parallelt som tennene på en kam. De er mørk grønne med en hvit stripe under. I sjeldne tilfeller er nålene albino (hvite), og disse trærne er det observert ca. 50 individer av. De frøbærende konglene er vanligvis 2-3 cm lange og rødbrune. De modnes på bare én sesong.
Utbredelse og økologi
Treet kan bli 2200 år gammelt, barken er rik på tanniner som beskytter mot forråtnelse, skogbrann og insekter. Trærne gir habitater for noen truede fuglearter i USA. Treet liker dype, fuktige og nedbørrike dalbunner. Det vanligste bartreet som vokser sammen med den er douglasgran. Avhengig av voksested kan også kjempeedelgran, vestamerikansk hemlokk og sitkagran være vanlig. De vanligste løvtrærne er madrona og Notholithocarpus densiflorus. Andre løvtrær som kan vokse her, er oregonlønn, rødor, Chrysolepis chrysophylla, oregonask, Frangula purshiana, pil og californialaurbær. I undervegetasjonen finnes blant annet klaseberglyng, Rhododendron macrophyllum og prydbringebær.
Treet vokser på 30-900 meters høyde, og er en art som er sårbar for hogst og utryddelse. Habitatene utgjør over 360 000 hektar, og treet er svært verdifullt i tømmerhogst.
Aiskhines Sokratikos
Aiskhines Sokratikos eller egentlig Aiskhines fra Sfettos (gresk: Αἰσχίνης; født ca. 425 f.Kr., død ca. 375 f.Kr.) var sønn av Lysanias av demos (kommunen) Sfettos i Athen. Aiskhines var i sin ungdom en tilhenger av filosofen Sokrates. Etter Sokrates' dom og død, forlot trolig Aiskhines Athen og oppholdt seg midlertidig i den greske bystaten Siracusa på Sicilia. Under hans navn var det i antikken mange sokratiske dialoger som kom i tillegg til de som er skrevet av Platon, men av dem er det kun bevart som fragmenter eller i form av sitater i andre tekster.
Historikerne har kalt ham for «Aiskhines Sokratikos», det vil si «den sokratiske Aiskhines», for å skille ham fra den historisk mer betydningsfulle athenske oratoren av samme navn: Aiskhines.
Aiskhines og Sokrates
I henhold til Platon var Aiskhines fra Sfettos til stede ved rettssaken og henrettelsen av Sokrates. Etter Sokrates' død skrev Aiskhines filosofiske dialoger på samme vis som Platon gjorde og hvor Sokrates er den som førte den fremste dialogen. Selv om Aiskhines' dialoger har kun blitt bevart i fragmenter var han kjent i antikken for hans nøyaktige portrett av Sokrates' samtaler. I denne betydning var han antagelig bedre enn Xenofon og kan ha ligget nærmere Platon i dramatisk dyktighet.
I henhold til Diogenes Laertios skrev Aiskhines syv dialoger:
Av disse er det mest informasjon om Alkibiades og Aspasia, og kun litt om de andre titlene. Suda, det bysantinske leksikon som ble sammensatt århundrer senere, tilskrev Aiskhines flere andre verker karakterisert som akephaloi («hodeløse», det vil si uten forord): Faidon, Polyainos, Drakon, Eryxias, Om fortreffelighet, Erasistratoi og Skythikoi. Få moderne forskere tror at disse verkene faktisk ble skrevet av Aiskhines.
Fylkesvei 126
Fylkesvei 126 (Fv126) går mellom Bekkenga og riksgrensen i Aurskog-Høland.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
Luís Miguel Brito
Luís Miguel Brito Garcia Monteiro (født 4. januar 1980 i Lisboa), bedre kjent som Miguel, er en portugisisk tidligere fotballspiller. Han spilte sist for Valencia CF frem til 2012 og, som han debuterte for mot 12. februar 2003. Miguel spilte for Portugal under EM 2004, der Portugal tapte for i finalen.
I august 2004, mens han spilte for SL Benfica, ble Miguel koblet til en overgang til Juventus, men det ble aldri noe av klubbskiftet.
I juli 2005 kom ikke Miguel tilbake etter en ferie, idet han hevdet at kontrakten med Benfica var ugyldig. Det endte med at han gikk til spanske Valencia CF, der han spilte frem til 2012 da han la opp som aktiv fotballspiller.
Johan Ackermann
Johan Ackermann (født 3. juni 1970 i Benoni i Sør-Afrika) er en sørafrikansk rugby union-spiller.
I 2007 ble Johan Ackermann den eldste som noensinne har spilt for det sørafrikanske landslaget, i en alder av 37 år. Etter VM 2007 i Frankrike, ble han tatt ut i troppen som spilte mot Barbarians FC. Dette var hans siste internasjonale kamp.
Svart mamba (film)
Svart mamba (originaltittel: Venom) er en britisk thriller fra 1981 regissert av Piers Haggard. Filmen handler om velstående familie i London som blir holdt fanget av noen kidnappere i leiligheten de bor. Foreldrenes sønn samler på krypdyr og ved en tilfeldighet rømmer en giftig svart mamba fra buret. Hovedrollene spilles av Klaus Kinski, Oliver Reed, Nicol Williamson og Sarah Miles.
Handling
En gruppe internasjonale terrorister forsøker å kidnappe den ti år gamle gutten til et rikt par i London. Guttens hobby er å samle på krypdyr. Like før kidnapperne iverksetter sin aksjon mottar han en ny slange, men denne har blitt forvekslet med en svart mamba, som er en av verdens giftigste slanger. Kidnapperne tar seg inn i leiligheten og holder familien som gisler. Etter kort tid omringes huset av politi. I tillegg oppdages det at giftslangen har rømt. Den biter og dreper en av kidnapperne.
Om filmen
VG gav den terningkast tre.
I rollene
(utvalg)
DOCSIS
DOCSIS er kortform for Data-Over-Cable Service Interface Specification, eller ''tjenestespesifikasjon for 'data-over-kabel' på norsk.
DOCSIS-standarden brukes i de aller fleste moderne kabelmodem-baserte bredbåndstilgangsystemer, dvs. systemer for bredbåndstilgang over kabel-TV-nettene. Slike systemer kalles også CMTS.
Standarden er opprinnelig utviklet av amerikanske CableCom, men er nå adoptert av ITU-T som global standard (ITU-T Rec. J.122).
I Norge brukes en europeisk variant kalt Euro-DOCSIS, der endringene finnes i et anneks i standarden.
Siste versjon av standarden, DOCSIS 2.0, beskriver kommunikasjon med opptil 51 Mbit/s pr. "TV-kanal" som brukes til slik kommunikasjon.
Weizsäcker
Weizsäcker er en kjent protestantisk slekt fra Württemberg, ofte beskrevet som et fremtredende eksempel på det tyske dannelsesborgerskapet. Slekten stammer fra presten Christian Ludwig Weizsäcker (1785–1831), som var far til historikeren Julius Weizsäcker (1828–1889) og til den kjente protestantiske teologen og kansleren ved universitetet i Tübingen, Karl Heinrich Weizsäcker (1822–1899). Karl Heinrich Weizsäckers sønn Karl Hugo von Weizsäcker (1853–1926) ble statsminister i Kongeriket Württemberg og opphøyet i den personlige adelstanden og senere i den arvelige friherrestanden. Hans sønn var diplomaten baron Ernst von Weizsäcker (1882–1951), som var far til Tysklands president baron Richard von Weizsäcker (1920–2015) og til fysikeren og filosofen baron Carl Friedrich von Weizsäcker (1912–2007), som blant andre gav navn til Bethe-Weizsäcker-formelen. En annen av Karl Hugo Weizsäckers sønner var medisineren baron Viktor von Weizsäcker, som grunnla den psykosomatiske medisin og den medisinske antropologi.
Carl Friedrichs sønner er baron Carl Christian von Weizsäcker (1938–), professor i politisk økonomi, og baron Ernst Ulrich von Weizsäcker (1939–), vitenskapsmann og politiker. Richard von Weizsäckers sønner er baron Robert Karl von Weizsäcker (1954), professor i politisk økonomi, baron Andreas von Weizsäcker (1956–), kunstprofessor, baronesse Beatrice von Weizsäcker (1958), jurist, og baron Fritz von Weizsäcker (1960–), professor i medisin.
Gustav Landauer
Gustav Landauer (7. april 1870 – 2. mai 1919) var en tysk forfatter, oversetter, politisk aktivist, og en ledende anarkistisk tenker i Tyskland i slutten av 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet. Han fremmet en sosial anarkisme og var en pasifist og krigsmotstander.
Landauer gikk inn for Pierre-Joseph Proudhons anarkisme med mutualistisk (gjensidig) økonomi og var dermed kritisk til Karl Marx og marxismen. Hans anarkistiske visjon var basert på sosial individualisme, med organisering i naturlige grupper, og dessuten på individenes egen grad av bevissthet, slik at sosialismen ikke kan bli virkelig uten individuell læring. Gustav Landauer deltok i den korte rådsrepublikken i München, der han blei drept av høyreorienterte frikorpsstyrker, etter å ha blitt fengsla, tross sine idéer om ikke-vold.
Landauer er også kjent for sin studier og oversettelser av William Shakespeares verker til tysk. Han var gift med Hedwig Lachmann, også forfatter og oversetter. Et av hans barnebarn er Mike Nichols, amerikansk forfatter, produsent og regissør for film og drama.
Liste over norske aviser
Liste over norske aviser er en liste over aviser som kommer ut i Norge. Listen omfatter tradisjonelle papirmedier. Listen omfatter ikke rene nettaviser eller fagtidsskrifter.
Riksdekkende aviser
Dette er en liste over norske aviser som ofte regnes som riksdekkende, sortert etter opplagstall.
Perrig Quéméneur
Perrig Quéméneur (født 26. april 1984) er en fransk landeveissyklist, som syklet hele sin profesjonelle karriere for Bouygues Télécom/Team Total Direct Energie. Han ble kåret til mest offensive rytter på den sjette etappen i Tour de France 2015.
Han la opp i 2019.
Couronne
Couronne har flere betydninger:
Tsjekkoslovakisk koruna
Tsjekkoslovakisk koruna (tsjekkisk og slovakisk: koruna československá) var myntenheten i Tsjekkoslovakia fra 1919 til 1993. 1 koruna var inndelt i 100 haléřů (slovakisk: halierov).
Ved oppløsningen av forbundsstaten Tsjekkoslovakia ble den tsjekkoslovakiske korunaen 8. februar 1993 erstattet av tsjekkisk koruna og slovakisk koruna, begge med samme verdi som den tsjekkoslovakiske korunaen.
Giuseppe Caprio
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Han Chengdi
Keiser Cheng av Han (tradisjonell kinesisk: 漢成帝; forenklet kinesisk: 汉成帝; hanyu pinyin: Hàn Chéngdì; 51-7 f.Kr.), født Liú Ào (劉驁), tempelnavn Xiàochéng (孝成; «Filial og suksessfull»), var den tolvte keiseren av det tidlige kinesiske Han-dynastiet, kjent som det Det vestlige Han-dynasti, fra 33 til 7 f.Kr. Under keiser Chéng fortsatte dynastiets nedgangstid og desintegrasjon, mens Wáng-klanen strammet sitt grep om makten og regjeringsaffærene, som den hadde blitt gitt av den forrige keiseren, Han Yuandi. Korrupsjon og grådige embetsmenn fortsatte å ødelegge for regjeringa, og på grunn av dette ble det flere steder i landet startet opprør. Keiser Chéng døde etter å ha regjert i 26 år, og han ble etterfulgt av sin nevø, som ble keiser Han Aidi.
Pontiac (Michigan)
Pontiac er en by i delstaten Michigan i USA. Pontiac er administrasjonssentrum i Oakland County, og er en satellittby til Detroit. Byen har 66 337 innbyggere.
Pontiac er mest kjent for sin bilindustri, da byen har flere General Motors-fabrikker. Bilmerket Pontiac er kalt opp etter byen.
Dave Gibbons
Dave Gibbons (født 14. april 1949 i England) er en britisk tegneserieskaper og tidvis også manusforfatter.
Han er best kjent for sitt samarbeid med forfatteren Alan Moore, som inkluderer miniserien Watchmen og Superman-historien For the Man Who Has Everything. Han har også bidratt til den britiske antologien 2000 AD siden første utgave i 1977. Siden 1982 har Gibbons hovedsakelig laget tegneserier for det amerikanske markedet. Etter manus av Frank Miller har han tegnet Give Me Liberty og de etterfølgende seriene om Martha Washington på 1990-tallet. Han har også skrevet manus til miniserien World's Finest fra 1990 (med Steve Rude). Han har også i flere omganger jobbet som både tegner og forfatter av Green Lantern (Grønne lykt) og relaterte titler for DC Comics. I 2004 ga han ut tegneserieromanen The Originals.
Virtual Sailor
Virtual Sailor er et videospill laget av utvikleren Ilan Papini. Dette er et spill der man kan seile mange forskjellige båter og skip. Disse blir laget av add on-utviklere som og kan installeres i spillet. Virtual Sailor har blitt utviklet over lang tid og ble påbegynt i midten av 1998, og siden da har om lag 12 versjoner blitt lansert. Den siste versjonen heter Virtual Sailor 7 og kom ut i 2007.
Innhold
I spillet kan man blant annet:
Ved siden av dette kan man også lage dine egne add-ons, eksempelvis ved å benytte programmer som Google Sketchup, 3DS Max, Gmax eller andre programmer som du kan benytte til å lage datagrafikk.
Systemkrav
For add-ons kan systemkravet være betydelig høyere.
Cinéma vérité
Cinéma vérité (fransk for «sannferdig kino») er en type dokumentarfilm som oppsto i Frankrike på 1950-tallet med pådrivende, tolkende observasjon. Begrepet ble oppfunnet av Jean Rouch, inspirert av russiske Dziga Vertovs teori om Kino-Pravda («kinosannhet») og påvirket av filmene til amerikaneren Robert J. Flaherty. Det kombinerer improvisasjon med subjektiv bruk av kamera for å avsløre sannheten eller framheve emner skjult bak den grusomme virkeligheten.
Live! The Ike & Tina Turner Show
'Live! The Ike & Tina Turner Show' er det 2. konsertalbumet til Ike & Tina Turner som ble gitt ut i 1965. Albumet kom på 8.-plass på R&B-lista og 126.-plass på Pop-lista. Albumet ble spilt inn i The Skyliner Ballroom i Fort Worth og Lovall's Ballroom i Dallas i Texas i USA.
Cinéma vérité
Viktige elementer i Cinéma vérité:
Live! The Ike & Tina Turner Show
Sporliste
Side 1:
Cinéma vérité
Etiske og estetiske analyser av dokumentarformen fra 1950- og 1960-tallet har også blitt knyttet til et kritisk blikk på etterkrigstidens propaganda. En enkel måte å beskrive denne formen for film er å hevde at den er opptatt av forestillinger av sannhet og virkelighet i filmen. Også feministiske filmer fra 1970-tallet benytter ofte teknikker fra cinéma-vérité. Etter teknikkens popularitet begynte å falme ble den kritisert for dens villedende pesudo-naturlige konstruksjon av virkeligheten.
Kjeks
Kjeks er flate, små bakverk som er stekt tørre slik at de kan holde seg i lang tid.
Kjeks kan brukes som et lite måltid, servert til te eller kaffe om de er søte eller med ost og vin om de ikke er det.
Ordet «kjeks» er avledet fra det engelske cakes, «kaker». På engelsk kaller man kjeks «biscuit» (britisk engelsk) eller «cookie» (amerikansk engelsk) for søt kjeks, og «cracker» for annen type kjeks.
Mummitrollet
Mummitrollet (svensk Mumintrollet) er hovedfiguren i en serie på ni barnebøker og fire bildebøker av den finlandssvenske forfatteren og tegneren Tove Jansson, utgitt fra 1945 til 1970. Bøkene blir ofte kalt Mummibøkene og handler om Mummitrollet og hans venner og familie i Mummidalen.
Bøkene tar utgangspunkt i Janssons barndomsminner fra sommerferier i den finske skjærgården. Personer og mennesketyper er kamuflert som mummiverdenens forskjellige figurer. Bøkenes tilsynelatende enkelhet oppfattes som en overbygning over vesentlige spørsmål. I fabelens form behandler bøkene spørsmål som familierelasjoner, personlighetsutvikling og katastrofefrykt. Mummitrollets to grunnholdninger gjenspeiles i fortellingene: eventyrdrømmen og redningsdrømmen; han vil gjerne oppleve eventyr, men aller helst vil han være en helt og redde noen.
Bøkene om Mummitrollet er oversatt til om lag 50 språk og er bearbeidet for flere andre medier: Tegneserien Mummitrollet ble produsert fra 1954 til 1975, først av Jansson selv, senere av broren Lars Jansson. Det er lagd en mummiopera, flere animasjonsfilmer for TV og en europeisk-japansk animasjonsserie for TV og kino, I Mummidalen (1990–91). Fornøyelsesparken Muminvärlden åpnet i Nådendal i Finland i 1993.
Bakgrunn
Da Tove Jansson utga den første mummiboken i 1945, var hun allerede en etablert kunstner med virksomhet på flere områder. Hun ga ut bildeboken Sara och Pelle och neckens bläckfiskar i 1933 under psevdonymet Vera Haij. Da var hun 19 år gammel, og hadde i tre år vært elev ved Konstfack i Stockholm. Gjennom hele 1930-tallet skrev og illustrerte hun for ulike blad samtidig som hun delvis fullførte malerutdanning ved Atheneum. Hun deltok på sin første kunstutstilling i 1937 og holdt sin første separatutstilling på Konstsalongen i 1943.
Jansson utviklet opprinnelig Mummitrollet som en figur på sider hun laget for det finske humormagasinet Garm. Figuren er til stede som idé eller prototyp allerede på 1930-tallet og vises første gang på en tegning i 1943. I 1944 brukte hun mummifiguren som signatur.
Mummifamilien og miljøet rundt Mummihuset har lånt trekk fra Janssons egen oppvekst med familiens sommerferier i den finske skjærgården ; «övärld med tydliga drag av den östnyländska skärgård där Jansson hade präglande barndomsupplevelser.» Mummimamma er helt entydig basert på Janssons egen mor. Hele mummifamilien er bygget på inntrykk fra forfatterens egen familie og de rollene foreldrene hadde i familien: «Mummimamma holder familien sammen og gir aldri opp, mens Mummipappa er bohem og går sine egne veier.»
Den fjasete duoen Tufsla og Vifsla er basert på det nære forholdet mellom Tove Jansson og venninna, som var regissør og teatersjef. Videre er Snusmumrikken basert på Janssons forlovede på 1940-tallet, journalisten og politikeren Atos Wirtanen (1906–79). Jansson møtte i 1955 illustratøren og grafikeren Tuulikki Pietilä, som hun samme år flyttet sammen med. Deres forhold varte livet ut, og Pietilä blir portrettert i figuren Too-tikki, som introduseres i Mummidalen Trollvinter, den første av bøkene som utkom etter at de to kvinnene innledet sitt forhold.
Variasjon og utvikling i bokserien
Historiene fra Mummidalen kan deles i tre faser: de første, utprøvende fortellingene, den gjennomarbeidede barnebok-fasen og den siste fasen hvor fortellingene muligens er allaldersbøker eller fortellinger for voksne innenfor et barnebokunivers.
De to første bøkene; Småtrollene og den store oversvømmelsen og Kometen kommer, kan beskrives som en etableringsfase. I Småtrollene… (1945) finnes Mummitrollet og foreldrene, men de har ennå ikke fått Mummi-navn eller funnet Mummidalen. I Kometen kommer (1946) etableres miljøet i Mummidalen. Mummibøkene fra 1940-årene forteller om faktiske og mulige kriser med tema som undergang, oppstandelse, ungdom og eventyrlyst. I det neste tiåret, i bøkene fra 1950-årene, skriver Jansson om illusjoner, foranderlighet og om fremtiden.
De tre neste bøkene skildrer Mummitrollet som et lekende, beskyttet barn i en verden av forholdsvis trygge, episodiske eventyr. Dette er de mest «barnevennlige» bøkene. Fra og med Trollvinter (1957) skifter bøkene karakter. «Med den boken fikk Mummitrollet et eget ansikt. Han var ikke lenger bare et snilt og morsbundet lite troll som opplevde eventyr. Etter den fortellingen ble bøkene mindre barnslige,» sa Jansson selv i en intervjubok Mens de tidligere bøkene konsentrerer seg om somrene i Mummidalen, byr Trollvinter på et ødslig vinterlandskap, som Mummitrollet må mestre alene. Trollvinter har preg av å være en utviklingsroman.
Den åttende av bøkene, Pappaen og havet (1965), beskrives som «den egentliga brytpunkten mellan barn- och vuxenskrivande» i Mummibøkene, og «rör sig i en zon bortom gränerna för barnsligt och vuxet». Historien er «nästan helt avmumifierad»; de tre hovedpersonene omtales ikke lenger med prefikset Mummi-, men bare som mammaen, pappaen og trollet.
Bøkene varierer betydelig i sjanger. Småtrollene… er holdt i eventyrstil, med klar påvirkning fra H.C. Andersen. De to neste, Kometen kommer og Trollmannens hatt, har trekk av fantastiske fortellinger med reelle problemer behandlet i fabelens form. Mummipappa på eventyr (1950) kan leses som en parodi på memoarsjangeren, mens Farlig midtsommer (1954) har en drama-aktig struktur. Trollvinter (1957) er en utviklingsroman om en ung manns mestring, mens Pappaen og havet (1965) skildrer personlige kriser hos alle familiemedlemmene.
Mummidalen
Mummitrollet og familien hans bor i Mummidalen i et høyt, sylinderformet blått hus, som Mummipappa bygde etter sin stormfulle ungdom med hattifnattene. Huset er i jugendstil med kunstferdige utskjæringer og mange detaljer. Stilen peker tilbake til det finlandssvenske borgerskapets sommerhus, slik det var i Janssons barndom. Dette at Mummidalen i utgangspunktet bare er levende om sommeren er også en understrekning av forbindelsen til Janssons barndoms-sommerminner. Det skjer ingen form for matproduksjon eller annen yrkesaktig virksomhet i Mummidalen. Det henger sammen med rollen som ferielandskap.
I Mummihuset bor mummifamilien med Mummitrollet, Mummipappa, og Mummimamma. Huset rommer også Mummitrollets kjæreste Snorkfrøken, hennes bror Snorken og vennene Sniff, Snusmumrikken, Lille My og flere. I hus i nærheten bor det «andre», som står i kontrast til mummifamiliens bohemtilværelse: «de konvensjonelt innskrenkede Filifjonkene. Og Hemulene som representerer det ordnede samfunn.» Mummifamilien kan beskrives som «lyckliga naturbarn mitt i ett samhälle av neurotiska filifjonkor och rigida hemuler.»
Mummidalen inneholder skog, fjelltopper, en elv, en grotte, havet og et badehus, alt i det omfang og den utstrekning som er nødvendig for hver fortelling.
Tema
Bøkenes tilsynelatende enkelhet oppfattes som en overbygning over vesentlige spørsmål. I fabelens form behandler bøkene spørsmål som familierelasjoner, personlighetsutvikling og katastrofefrykt. Figurene representerer stiliserte personlighetstyper.
Frykten for katastrofer og dramatiske omveltninger er et gjennomgående tema i bøkene. Dette kan tolkes som en reaksjon på andre verdenskrig og etterkrigstidens kalde krig, som frykten for et sovjetisk angrep på Finland, eller som en bearbeiding av borgerkrig og samfunnsomveltninger i Finland i Janssons oppvekst. Jansson sa i et intervju i 1952 at hun egentlig oppfattet seg som maler, men at krigene på 1940-tallet førte til at hun tok tilflukt i eventyrdiktning; «Det var egentligen en flykt undan verkligheten in i en diktad värld, Mumintrollens värld.» Noen ganger personifiseres frykten gjennom figuren Hufsa, andre ganger gjennom ytre trusler som i Kometen kommer. I bildeboken Den farlige reisen er hele handlingen basert på hovedpersonens reise gjennom et forvirrende, skremmende og katastrofeherjet landskap. Denne boken kan også tolkes som en selvbiografi.
Vekslingen mellom katastrofer og berging er et annet ledemotiv. Mummitrollet vil gjerne oppleve eventyr, men aller helst vil han redde noen. I noen sammenhenger pekes det på «behovet for katastrofer» som et gjennomgående trekk ved bøkene.
Et annet gjennomgående tema i bøkene er «Tove Janssons bohemopprør mot kald orden og overdreven renslighet.» Lek, ansvarsløshet og et romantisk kunstnerideal – slik det uttrykkes gjennom Snusmumrikken, fremheves som gode egenskaper, mens Hemulen og Filifjonka representerer småborgerlige dyder som karikeres.
Bøkene kan leses biografisk eller som et studium i roller og relasjoner i en familie. ''«Även relationen till föräldrarna bearbetas i Muminböckerna. Först alla de motstridiga känslorna över de dominerande roller de hade i hennes liv. Sedan sorgen över förlusten hon kände när hon förlorat dem.»''
Bydel Nordstrand (1988–2003)
Nordstrand var en administrativ enhet i Oslo i henhold til den bydelsinndelinga som gjaldt i perioden 1988–2003. Den bestod i hovedsak av Nordstrandsplatået og området derfra og ned til Oslofjorden. Arealet var på 6,2 km², og folketallet var ved århundreskiftet rundt 17,000 innbyggere.
Mummitrollet
Tema
I en norsk masteroppgave i litteratur fra 2008 pekes det igjen på at bøkene har flere tekstlag: ett rettet mot barn og ett rettet mot voksne. Bøkene oppfattes som de har flere ulike rom eller innfallsvinkler: «det ironiske rommet; det uhyggelige rommet; det hjemlige rommet», og alle rommene sees i lys av Janssons grunntanke om Mummidalen som et eskapistisk paradis.
Bydel Nordstrand (1988–2003)
Bydelens logo var det samme som dagens Bydel Nordstrand har: et stilisert bilde av sveitservillaer med furutrær foran.
Mummitrollet
Tegneserie
Tegneserien Mummitrollet ble utviklet da Associated Newspapers of London i 1953 tok kontakt med Tove Jansson med en forespørsel om hun ville lage en tegneserie i stripeform basert på Mummibøkene. Hun takket ja, og i 1954 ble «Moomin» publisert i verdens daværende største aftenavis, britiske Evening News. Noen år senere ble serien trykt i dagsaviser verden over og var oversatt til over 20 språk. I 1958 mistet Tove Jansson inspirasjonen og ønsket å overlate arbeidet med serien til sin bror Lars Jansson. Han tok over i 1961, og tegnet fram til 1975.
Bydel Nordstrand (1988–2003)
Ved bydelsreformen i 2004 gikk bydelen i sin helhet inn i den nye Bydel Nordstrand.
Mummitrollet
Tegneserie
Senere har en rekke tegnere og forfattere laget Mummitroll-tegneserier på lisens under det internasjonale merkevarenavnet «Moomin». En av dem er Jukka Murtosaari, som i tillegg til tegneserier har laget fargeleggingsbøker, julekalendere og en rekke andre Mummi-illustrasjoner. På 1990-tallet og et stykke ut på 2000-tallet ble det gitt ut et tegneserieblad med nye historier. Siden 2006 har det canadiske tegneserieforlaget Drawn Quarterly gjenutgitt de originale tegneseriene i en samlet utgave.
På scenen
Den første sceneversjonen av Mummitrollet var teaterstykket Mumintrollet och kometen, som hadde premiere på Svenska Teatern i Helsingfors i 1949. Det andre teaterstykket, Troll i kulisserna – som bygger på boken Farlig midtsommer, hadde premiere i Helsingfors i 1958; stykket ble også satt opp i Stockholm i 1959 og i Oslo i 1960 som gjestespill. Til dette stykket ble de første mummisangene skrevet, med tekster av Jansson og melodi av Erna Tauro: Mumintrollets visa, Lilla Mys visa, Fru Filifjonks sång, Teaterråttan Emmas visdomsord, Misans klagolåt, Slutsång.
Muminoperan hadde premiere på Finlands nasjonalopera 7. desember 1974, med musikk av Ilkka Kuusisto. Forestillingen baserte seg særlig på boka Farlig midtsommer fra 1954. I 2015 hadde en ballett bygget over Kometen kommer premiere på nasjonaloperaen. Koreografien var ved Anandah Kononen, og musikken av Panu Aaltio.
Muminvärlden og museet
Mummimuseet i Tammerfors har en samling av om lag 2000 av Janssons tegninger og skisser, og rundt 40 tablåer og modeller fra Mummiverdenen. Den første kimen til museet var en Tove Jansson-utstilling i Tammerfors kunstmuseum i 1986, og den faste utstillingen åpnet 9. mai 1987 i Tammerfors bibliotek. Samlingen er basert på donasjoner fra Jansson og hennes samboer Tuulikki Pietilä.
Temaparken Muminvärlden i Nådendal åpnet i 1993. Den ble etablert etter et initiativ fra Dennis Livson, opphavsmannen til animasjonsserien I Mummidalen (1990–91), som en oppfølger av serien.
Samleobjekter
Det finske firmaet Arabia har siden 1950-tallet laget varer med mummimotiv. Den «andre bølgen» med varer, som ble innledet i 1990, skapte imidlertid en ny og mer intens samlerbølge. Fra 1990 til 2013 ble det utgitt 62 ulike krus.
Det finske postvesenet ga fra 1992 til 2013 ut i alt 45 ulike mummifrimerker, fordelt på 10 serier. I tillegg ble det utgitt to frimerker med Tove Janssons portrett til 100-årsjubileet i 2014.
Hugo kullkraftverk
Hugo kullkraftverk er et kullkraftverk i Choctaw County, delstaten Oklahoma i det sentrale USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 446 MW, fordelt på 1 blokker / turbiner. Operatør er Western Farmers Electric Cooperative.
Anlegget ble bygget ut i årene 1980–1982. Brenselkilden er bitumenøst kull. Utslippene av CO2 i 2007 var totalt 3,547 mill tonn.
Lars Bidtnes
Lars Bidtnes (født 19. oktober 1906 i Meråker i Nord-Trøndelag, død 30. januar 1970) var en norsk gårdbruker og politiker (V).
Han var sønn av lærer Torgeir Bidtnes og hustru Olava Kongshaug og vokste opp på en plass under Værnes prestegård i Stjørdal. Han gikk toårig vinterkurs ved Mære landbruksskole med beste karakter. I 1931 giftet han seg med Riborg Hammer og kjøpte hennes slektsgård Søndre Mørset i Skjelstadmark.
Han engasjerte seg i idrett og ungdomslagarbeid og påtok seg verv i landbrukets organisasjoner. Han deltok i motstandsarbeid under okkupasjonen for Sivorg. Etter frigjøringen var han innvalgt i Hegra kommunestyre for Venstre 1946–1955 og 1960–1961, i perioden 1952–1955 som Hegras ordfører. I 1962 ble Hegra slått sammen med Stjørdal, Skatval og Lånke kommuner til den nye Stjørdal kommune, hvor Bidtnes satt som medlem av kommunestyret frem til sin død i 1970. Han ble varaordfører etter at Johan Hoås døde i januar 1966, og rykket opp til Stjørdals ordfører da Johan A. Vikan ble formann i Norges Bondelag i juni det året. Han satt ut året 1967. Bidtnes ble i 1968 varaordfører for Karl Eidsvik, som han tapte ordførervervet til med stemmetallene 27–26. Han måtte be seg fritatt fra vervet av helseårsaker i 1969, da han var svekket av den kreftsykdommen som han også døde av året etter.
Han ble tildelt Kongens fortjenstmedalje i sølv i 1969 for «fortjenestefull samfunnsnyttig virksomhet».
Callanish
Callanish eller skotsk-gælisk Calanais er en landsby eller tettsted (township) på vestsiden av øya Lewis på Ytre Hebridene i Skottland. Det er en linjeformet bosetning med molo som er beliggende på en odde som stikker ut i bukten Loch Roag. Stedet ligger rundt 20 km vest for Stornoway.
Steinsirkelen ved Callanish, et stort forhistorisk steinmonument, er det som gjør stedet kjent. Steinene er et av de mest spektakulære megalittiske monumenter i Skottland. De 13 steinene eller bautaene som ble reist en gang rundt 2000 f.Kr. danner en sirkel på omtrent 13 meter i diameter og med en lang adgangsvei av steiner mot nord, og en kortere steinrad mot øst, sør og vest, som til sammen danner en korsform.
Det er et moderne besøkssenter som tilbyr informasjon om hovedsirkelen og flere andre mindre monumenter i nærheten.
Callanish er også navnet på et oljefelt innenfor britisk sektor av Nordsjøen. Feltet er knyttet opp mot plattformen «Britannia» som opereres av oljeselskapet ConocoPhillips. Callanish er en del av Britannia sammen med det nærliggende gassfeltet Brodgar. Oppstart av Callanish skjedde i juni 2008.
Diplom-Is
Diplom-Is AS er et heleid datterselskap av TINE SA. Diplom-Is produserer og markedsfører iskrem og frosne desserter under varemerkene Diplom-Is, Mövenpick, Mars Ice Creams og Nestlé. Blant de viktigste merkevarene er Royal, Dream, Krone-is, Pin-Up, Lollipop, Sandwich og Tip Top Båtis.
I 2011 produserte selskapet 27 millioner liter is med 552 ansatte og nådde en omsetning på 927 millioner kroner.
Historie
Diplom-Is har sine røtter i alle de meieridrevne iskrem-fabrikkene i Norge. Selve navnet Diplom-Is kommer fra Oslo, og det hele startet i 1930 ved at Melkeforsyningen overtok et mindre meieri i Thorvald Meyers gate 76 i Oslo. Tuft meieri hadde en liten avdeling for iskremframstilling, og i august 1930 vedtok styret i Melkeforsyningen å fortsette og utbedre driften. Dette skjedde fra nyttår, og varemerket ble Diplom-Is. «Diplom-Is gir uttrykk for noe virkelig fint, og det er jo ikke umulig at man på en meieriutstilling kan bli tildelt et diplom», skrev A. Hardt i sin anbefaling av navnet. I 1931 fikk Oslo sin første isbil.
Den kontinuerlige iskremfryseren ble tatt i bruk i 1934, dermed var en ny epoke i norsk iskremindustri begynt.
I 1936 ble maskoten «Eskimonika» født med slagordet «ild mot is - kulde mot varme».
Under 2. verdenskrig ble det kun produsert saftis på grunn av manglende råvarer. I 1947 gikk Vestfold-meieriene sammen og etablerte iskremfabrikk i Tønsberg- Meierienes Fellesfabrikk A/L- som senere ble flyttet til Brevik i 1971. Meieriene i Østfold gikk i 1948 sammen om iskremfabrikk i Rakkestad- Østfoldmeierienes Fabrikk A/L, og meieriene i Agder-fylkene om iskremfabrikken AMA, Lillesand i 1948.
I 1951 ble Meierienes Iskremforening etablert, for å koordinere samarbeidet mellom meierienes iskremfabrikker. Varemerket Diplom-Is ble brukt av alle produksjonsbedriftene. Denne ordningen varte i 40 år. I mellomtiden var det mange fusjonsforhandlinger, som i etapper samlet meierienes iskremindustrier til ett selskap. Først ute var AMA og Meierienes Fellesfabikk A/L, som gikk sammen i 1967. Deretter fusjonerte Østfoldsmeierienes Fabrikker A/L og Meierienes Fellesfabrikk A/L i 1980, og nytt firmanavn ble Meierienes Fabrikker A/L. I 1988 gikk Frue Meieri inn som medeier i Meierienes Fabrikker A/L og P/L Vestlandsmeieriet i 1990. Samtidig ble firmanavnet endret til Norsk Iskrem BA. Forhandlinger mellom Diplom-Is A/L, A/L Iskrem, A/L Meieriet Nord, Harstad Meieri og Norsk Iskrem BA fortsatte i 1990, og fra 1. januar 1991 ble meierienes iskremindustri samlet til ett rike i Norsk Iskrem BA med Diplom-Is som varemerke og eskimofiguren som symbol.
På årsmøtet i Norsk Iskrem BA i april 2002 ble det vedtatt å endre navn og selskapsform fra BA til aksjeselskapet Diplom-Is AS. Den store omorganiseringen i meierisektoren innebar at Diplom-Is AS ble datterselskap av TINE BA. I 2004 overtok Diplom-Is AS det svenske selskapet Triumf-glass og selskapet endret navn til Diplom-Is Sverige AB. Samme år trakk Nestlé sin organisasjon ut av Norge og overlot salg og distribusjon til Diplom-Is AS.
Diplom-Is produserer også iskremprodukter fra Mövenpick og Nestlé på lisens for salg i Norge. Produkter fra Mars Ice Cream distribueres også. Diplom-Is har én fabrikk i Norge, lokalisert på Gjelleråsen utenfor Oslo.
Logo
I 1936 ble maskoten «Eskimonika» født med slagordet «ild mot is - kulde mot varme». Hun var designet av tegneren Arne Johnson i reklamefirmaet Høydahl Ohme i Oslo. «Eskimonika»-logoen er et klassisk symbol og hadde siden vært symbolet på Diplom-Is. Maskoten forstilte en inuitt i selskinnsdrakt.
Logoen «Eskimonika» ble i 2020 kritisert for kulturell appropriering. I desember 2020 annonserte Diplom-Is at de byttet ut logoen «Eskimonika» med «Diplom-Is-jenta». Diplom-Is ønsket å fjerne assosiasjonene til urfolket i Grønland og erstattet klærne med tradisjonelle vinterklær, men beholdt omtrent samme farger og silhuett som før.
Professor i markesføring Lars Erling Olsen ved BI mente at de langt på veg lyktes med modernisering av logoen. Professor Tor Wallin Andreassen ved NHH mente at de hadde klart å finne en balanse mellom nytt og gammelt i logoen, men stilte spørsmål om de endret på grunn av stemningene i samfunnet i retning politisk korrekthet og at det kunne være en "damage control"-strategi på grunn av kritikken og ikke en oppdatering og modernisering.
Produkter
Noen av de mest kjente produktene:
Draco Malfang
Draco Malfang (født 5. juni 1980) er en fiktiv person fra J.K. Rowlings bokserie om Harry Potter. I store deler av sine år på Galtvort høyere skole for hekseri og trolldom er han er Harrys svorne fiende, og en av favorittelevene til Smygards husstyrer Severus Slur. I senere år ville forøvrig forholdet mellom Harry og Draco forbedres noe. I filmene om Harry Potter er det Tom Felton som har rollen som Draco Malfang.
Evan Bates
Evan Bates (født 23. februar 1989) er en amerikansk kunstløper. Han konkurrerer i isdans sammen med Madison Chock. De har to VM-medaljer (sølv i 2015, bronse i 2016), to sølvmedaljer fra Grand Prix -finalen (2014-15, 2015-16), og gull fra det amerikanske mesterskapet i 2015. De representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der de kom på åttendeplass.
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, tok han sølv i lagkonkurransen.
Draco Malfang
Første møte
Draco Malfang blir først nevnt i Harry Potter og De vises stein i kapittel 5, og ved navn i kapittel 6. Møtet finner sted i Diagonallmenningen inne i Madam Malkins Gevanter for enhver anledning, og allerede da blir det tydelig at Draco og Harry Potter ikke kommer godt overens.
Dødseter
Da Dracos far, Lucifus Malfang, blir arrestert i Harry Potter og Føniksordenen, viser Voldemort interesse for Draco. I Harry Potter og Halvblodsprinsen blir det antydet at Draco er blitt en dødseter, og har fått dødseternes merke «tatovert» på armen. Selv om dette aldri blir bevist i boken, er det veldig mange indisier på at det stemmer.
Draco får en viktig oppgave i Harry Potter og Halvblodsprinsen da Voldemort beordrer ham å ta livet av professor Albus Humlesnurr, en oppgave han til syvende og sist feiler i å utføre (se Slaget ved Galtvort). Draco tilbringer mesteparten av skoleåret i den sjette boken med å reparere et forsvinningsskap i nødvendeligrommet slik at han kan skape en passasje mellom dette skapet og dets motpart i butikken Borgia og Brust. Denne passasjen bruker han til å slippe dødsetere inn på Galtvort. Selv om Harry bestandig har sett på Draco som ond, oppdager han at Draco står inne på Stønne-Stinas toalett og gråter i frykt for hva som vil skje med familien hans om han feiler oppgaven Voldemort har gitt ham. Det at Draco til slutt ikke greier å ta livet av en annen person, viser at han fortsatt er i besittelse av uskyldighet ifølge Humlesnurr. Han virker også gledelig overrasket over at han har mulighet for å gå i dekning og sånn bli reddet fra Voldemorts utpressing. Det ble også avslørt i Harry Potter og Halvblodsprinsen at Draco er begavet innen psykoblokk.
Se også
Figuren der Harry-Potter-Romane
Jakob Lothe
Jakob Lothe (født 25. mars 1950 på Lote i Gloppen, nå Stad kommune) er en norsk litteraturviter og professor i engelsk litteratur ved Universitetet i Oslo. Han ble cand. mag. i 1974 og tok mastergraden i 1976.
2005-2006 ledet Lothe forskningsprosjektet Narrative theory and analysis på Senter for grunnforskning ved Det Norske Videnskaps-Akademi. I 2018 ble Lothe, som første norske forsker i humanistiske fag, valgt til medlem av American Philosophical Society. I 2019 ble et spesialnummer av det internasjonale tidsskriftet Partial Answers (17,2) dedisert til Lothe.
Lothe er barnebarn til tidligere stortingsrepresentant og parlamentarisk leder i Venstre, Jakob Mathias Antonson Lothe.
Christian Fredrik Jacob von Munthe af Morgenstierne
Christian Fredrik Jacob von Munthe af Morgenstierne (født 23. mars 1806 i Bremen, død 28. mai 1888 i Kristiania) var en norsk militær offiser som også var kammerherre og gift med ei russisk prinsesse.