cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Peter Forsskål
Studier og karriere
Thorkild Hansen har skildret ekspedisjonen i romanen Det lykkelige Arabien.
Autornavnet Forssk. brukes for planter som Forsskål har beskrevet.
Maksim Kanunnikov
Maksim Sergejevitsj Kanunnikov (russisk: Макси́м Серге́евич Кану́нников, født 14. juli 1991) er en russisk fotballspiller som spiller for Krylia Sovetov Samara. Han er også en del av det russiske landslaget.
Kanunnikov begynte sin seniorkarriere med Zenit St. Petersburg, hvor han også hadde spilt som ungdomsspiller. Etter også å ha spilt for Tom Tomsk og Amkar Perm kom han i 2014 til Rubin Kazan.
Landslaget
Han debuterte for det 26. mai 2014 i en vennskapskamp mot. Den 2. juni 2014 ble han tatt ut i den russiske troppen til VM i 2014 i Brasil.
Han ble tatt ut i s tropp til FIFA Confederations Cup 2017 i Russland.
Verdenscupen i alpint 2017/18 — Slalåm kvinner — Killington
Det 2 verdenscuprennet i slalåm for kvinner ble arrangert i Killington søndag 26 november 2017. De 30 beste etter 1. omgang fikk starte i 2. omgang.
Eksterne lenker
Offisiell resultatliste
Storinkvisitor
Storinkvisitor (latin: Inquisitor Generalis) var tittelen på øverste embetsmannen i den institusjonaliserte inkvisisjonen. Tittelen viser som regel til den ledende inkvisitor i den spanske inkvisisjonen, også etter at inkvisisjonene ble gjenforent.
Norges rikes kansler
Norges rikes kansler var i middelalderen kongens viktigste medarbeider. Han utstedte lover og forordninger, og sto for det daglige styret av riket. Fra 1270-åra satt rikskansleren i Bergen.
Storinkvisitor
I 1542 ble det opprettet en romersk inkvisisjon som ledd i den katolske kirkes motreformasjon. Lederne av den romerske inkvisisjonen ble også ofte kalt storinkvisitorer, men der var rolle og funksjon annerledes.
Jøndalsåsen med flere tjern og vann dyrelivsfredning
Jøndalsåsen dyrefredningsområde omfatter Jøndalsåa fra og med Øvre Hoelsjøen og ned til utløpet i Vorma, samt strandlinje i 10 meters bredde. Området omfatter også Morttjernet, Ørekyttjernet og Fiskeløysa. I området er alt fugleliv fredet hele året.
Storinkvisitor
Historisk fremvekst
I tidlig nytid ble inkvisisjonsembeter institusjonalisert av statsmaktene i Spania og i Portugal, og slik fikk man varige storinkvisitorembeter. Man hadde hatt lignende institusjoner i Europa siden 1200-tallet, og inkvisisjonene som ble opprettet på Den iberiske halvøy på 1400-tallet og 1500-tallet var i utgangspunktet utformet etter modell av disse foreleggene.
Jøndalsåsen med flere tjern og vann dyrelivsfredning
Grensene som er avmerket på Norgeskartet.no, stemmer ikke overens med bestemmelsene i verneforskriften, i det Ørkytetjennet ikke er innlemmet i området på kartet.
Storinkvisitor
Historisk fremvekst
Den spanske inkvisisjonen ble opprettet som et instrument for det spanske kongeparet Ferdinand II av Aragón og Isabella I av Castilla da de fordrev maurerne fra Spania. Den spanske inkvisisjonen var følgelig direkte underlagt den spanske trone. Med andre ord hadde hverken pave eller biskoper den endelige instruksjonsmyndighet over de spanske inkvisitorene. Ferdinand og Isabella ønsket å skaffe seg kontroll over, og etter hvert fordrive, rikets muslimer og jøder. Den spanske inkvisisjonen var et viktig virkemiddel i denne kampanjen mot befolkningsgruppene som kongeparet utnevnte til rikets indre fiender.
Norges rikes kansler
Magnus Lagabøtes Hirdskrå slo fast at kansleren var medlem av hirden og hadde lendmanns rang, den høyeste adelsrang i datidens Norge. Håkon V la i samarbeid med Åke kansler i Oslo grunnlag for at rikskansleren skulle ha tilhold i denne byen. Den 31. august 1314 bestemte Håkon V Magnusson at prosten ved Mariakirka i Oslo (dvs. middelalderbyen Oslo) som fast ordning og «til evig tid» skulle være rikets kansler. Han fikk rikets segl til evig tid. Det sa seg selv at kanslerne måtte velges fra presteskapet, siden det var de geistlige som hadde høyere utdannelse og som var skriveføre. Denne ordningen fortsatte – med noen få unntak – frem til reformasjonstiden.
Storinkvisitor
Historisk fremvekst
Paven ønsket ikke å opprette en inkvisisjon i Spania, men Ferdinand og Isabella insisterte. Da kardinal Rodrigo Borgia var biskop av Valencia drev han lobbyvirksomhet for å få pave Sixtus IV til å godkjenne den spanske inkvisisjonen. Han lyktes delvis da paven sanksjonerte opprettelsen i Castilla. Borgia ble senere lønnet med støtte fra Spania under et konklave, og ble pave under navnet Alexander VI.
Ødegårdsbekken
Ødegårdsbekken er en liten elv på Lierfoss i Aurskog-Høland i Viken. Bekken er en del av Haldenvassdraget og strekker seg fra i vest til Børta i øst. Den passerer blant annet Ødegård og Nordby.
Svelgen I kraftverk
Svelgen I kraftverk er et vannkraftverk i Svelgen i Bremanger kommune i Vestland.
Rise (Gulen)
Navnet
Rise ble skrevet Risse i 1603 og 1611, Rise i 1667 og Risse igjen i 1723. På gammelnorsk het det Risar som er flertall av hirs eller ris som betyr småskog eller kratt. Rise er brukt 27 ganger som gårdsnavn i Norge.
Sophie von La Roche
Marie Sophie von La Roche (1730–1807), døpenavn Gutermann von Gutershofen, var en tysk forfatter og salonnière.
Storinkvisitor
Historisk fremvekst
På pave Sixtus IVs tid ble den spanske inkvisisjonen også opprettet i Sevilla. Paven motarbeidet dette, men kong Ferdinand presset ham til å akseptere det ved å true med å stoppe den militære støtten til Den hellige stol. I 1478 utstedte paven en bulle som godkjente opprettelsen. Denne bullen inneholdt imidlertid også en del bestemmelser som begrenset de mest ekstreme sidene av inkvisisjonen.
Sophie von La Roche
Liv og virke
Sophie Gutermann von Gutershofen var det eldste barnet til legen Georg Friedrich Gutermann og Regina Barbara Unold. Familien tilhørte storborgerskapet i de byene hun vokste opp i: Lindau og Augsburg. Hun lærte tidlig å lese. Den ærekjære og strengt pietistiske faren sørget for at hun fikk en grundig, tidstypisk jenteutdanning med hovedvekt på språk, kunst, litteratur, musikk og hushold.
Storinkvisitor
Historisk fremvekst
Paven mente at den spanske inkvisisjonen var del av et kynisk spill for å sikre seg jødiske eiendommer, og nektet å la den opprette i Aragón. Kong Ferdinand fortsatte å trosse Roma. På denne tiden var herskerne i Europa, såvel kongedømmer som Den hellige stol, under sterkt press fra makthaverne i det tyrkiske riket, og tyrkiske militære styrker rykket stadig lengre inn i Europa. Pavedømmet var i denne situasjonen avhengig av spansk militær støtte, og dette ga Ferdinand og Isabella et pressmiddel mot paven. Ved å true med å trekke tilbake den militære støtten da tyrkerne angrep Otranto i Italia i august 1480, lyktes Ferdinand i å presse pave Sixtus IV til å godkjenne opprettelse av inkvisisjonen også i Aragón.
Rise (Gulen)
Historie
I 1667 var det fire brukere på gården Per, Lars, Nils og Erik, matrikkelen fra 1723 viser bare to brukere og ingen husmenn. Det ene bruket hadde da lagt øde i 70 år.
Sophie von La Roche
Liv og virke
17 år gammel forlovet Sophie med den italienske legen Bianconi, men faren motsatte seg forbindelsen. En periode var hun forlovet med Christoph Martin Wieland. Også dette forholdet tok slutt, i dette tilfellet på grunn av geografisk avstand i Wielands studietid. De holdt kontakten hele livet og Wieland oppmuntret henne til å skrive. I 1753 giftet Sophie seg med hoffråd Georg Michael Frank La Roche (1720–1788), som hun fikk åtte barn med, blant dem Maximiliane von La Roche, mor til forfatterne Bettina von Arnim og Clemens Brentano.
Rise (Gulen)
Historie
På Lyngnes ble det satt opp et skolehus med lærerbolig i 1918. Veiarbeidet fortsatte etter den andre verdenskrig. I 1954 ble det bygget vei til Lyngnes, og i 1964 var veien Sygnefest-Rise ferdig. Fra Riseneset går det en telefonkabel til Solund. Under andre verdenskrig hadde tyskerne flere festningsverk på Rise.
Sophie von La Roche
Liv og virke
La Roches debutroman, Geschichte des Fräuleins von Sternheim (1771), ble opprinnelig gitt ut anonymt med Wieland oppgitt som «utgiver» (Herausgeber). Ekteskapet hadde gitt henne førstehåndskjennskap til adelskvinnenes begrensede muligheter til livsutfoldelse, og hun lar den kvinnelige hovedpersonen motsette seg adelens konvensjoner for å vise romanens kvinnelige lesere at det er mulig å oppnå selvbestemmelse og stå på egne bein. Boka ble oversatt til flere språk, og den 41 år gamle Sophie von La Roche ble med ett slag berømt. Den store suksessen gjorde henne økonomisk uavhengig, sannsynligvis var hun den første tyske kvinnelige forfatteren som kunne leve av inntekter fra sitt eget forfatterskapet. Ingen av hennes senere romaner fikk samme suksess.
Svelgen I kraftverk
Kraftverket utnytter et fall på 223 meter fra Svelgsvatnet til fjorden.
Norges rikes kansler
Etter reformasjonen var det fremtredende adelsmenn som ble utnevnt til kanslere. Oluf eller Olav Pedersen Kalips (ca. 1520–1592, Tose setegård) var kansler fra 1565 til 1568.
Sophie von La Roche
Liv og virke
På grunn av ektemannens kritikk mot adel og munkevesen falt han i unåde ved hoffet, og i 1780 flyttet familien til Speyer, senere til Offenbach. Befridd fra lediggangen og den knugende hoffetiketten blomstret La Roche opp. Hun utga et av Tysklands første dameblader, Pomona für Teutschlands Töchter (1783–1784) med målsetning om å skrive moralsk instruktive veiledninger for unge kvinner. Med dette dannelses- og opplysningprosjektet skilte La Roches tidsskrift seg sterkt fra tidens kvinnemagasiner, som fokuserte på skjønnhet, mote og relasjonsstoff for å forberede leserne på en tilværelse som vakre vedheng i et patriarkalsk samfunn. Omtrent samtidig oppdaget La Roche gleden ved å reise, og å skrive om reisene.
Paal Maage Elstad
Biografi
Elstad er opprinnelig fra Odda, og er bosatt i Bergen. Han har tidligere vært elev på Skrivekunstakademiet i Hordaland.
Storinkvisitor
Historisk fremvekst
Den første og best kjente storinkvisitor var den spanske dominikaneren Tomás de Torquemada, som stod i spissen for den spanske inkvisisjon.
Norges rikes kansler
I den norske adels privilegiebrev av 1591 ble det bestemt at kansleren skulle velges av og blant adelen i Norge. Kansleren var den eneste norske riksembedsmannen, var leder for rettsvesenet og hadde en betydelig politisk innflytelse. Kanslerstillingen mistet sin betydning etter Jens Bjelkes kanslertid, og stillingen ble opphevet i 1679.
Prionocornis
Prionocornis er en slekt av biller som hører til familien trebukker (Cerambycidae).
Sophie von La Roche
Liv og virke
Goethe skrev i ''13. Buch von Dichtung und Wahrheit'' om Sophie von La Roche:
Ravinespettmeis
Ravinespettmeis (Sitta tephronota) er en fugl i spettmeisfamilien.
Inndeling
Inndelingen følger Birds of the World og er i henhold til Winkler, Billerman & Lovette (2020). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017).
Svelgen I kraftverk
Installert effekt er 10 MW. Årsproduksjon er 52 GWh.
Sophie von La Roche
Verk
<div style="">
Rise (Gulen)
Historie
Utmarken i Riseheia ble utskiftet i 1966. Skolen ble nedlagt i 1970 og omgjort til Grendahus.
Sophie von La Roche
Sophie von La Roche-Preis
I 2010 innstiftet byen Offenbach prisen „Sophie von La Roche-Preis für die Gleichberechtigung von Frauen“. Prisen utdeles annethvert år, og ledsages av et beløp på 1500 euro (per 2016). Kriteriet for å bli tildelt denne prisen er at vinneren har utvist et «besonderes Engagement und hervorragende Leistungen auf kulturellem, sozialem oder gesellschaftlichem Gebiet».
Rise (Gulen)
Gårder
I 1567 var det trolig to bruk på Rise. Det er nevnt Simonn po Riisum og Halstein po Riisum. Skattemanntallet fra 1645 viser at det var tre brukere, og i 1657 er det nevnt tre brukere og en husmann. Matrikkelen fra 1667 nevner fire brukere, men Risegården var nesten uttdødd de neste 30-40 årene i 1701 bodde det bare en familie på Rise og det ble ikke flere før etter 1720.
På bruk en er nevnt Ola som bruker i 1611–23. I 1816 nevnes det at der er lite dyrkningsjord, men en hadde skog til husbruk. Seteren lå ved Vatneseteren.
På bruk to bodde Bottolf Thronson som var korporal i 1819. I 1848 fikk Lars Bottolfsen skjøte på bruket og drev det til 1866. Da ble gården en del oppdelt. Først ble plassen Lyngnes som grenser til Sygnefest skilt ut. og noen andre jordstykker fradelt. Bruket ble kjøpt av Gjert Hansson Rise og Erikka Marie Birgersdatter Lyngnes i 1915 og de var eiere til 1955. De bygget nytt fjøs og låve i 1915, nytt serterhus i 1936 og hadde seterdrift til 1945. Nytt bolighus ble bygget i 1965.
Fra gården ble det skilt ut: bruk fire i 1855 og bruk 5 Riseskåra i 1856.
Riseneset
Det finnes en bruker på Riseneset Eirik som er omtalt i 1612–13. Så fulgte et par brukere, men det kan se ut som om gården lå brakk i omtrent 100 år. De første som bodde her var husmenn, men en kjenner lite til dem. I 1819 bosatte er Korporal Matthias Thorsen Vatne og hans kone Ingeborg Thronsdotter Rise  seg i Riseneset.
Prionocornis
Utbredelse
Arten er utbredt i Vietnam.
Rise (Gulen)
Andre verdenskrig
Da krigen brøt ut i 1940 bodde Torstein Brensdal og hans kone Hansine Tveit som var enke etter Bendik Thune på bruk 5, Riseskåra. Våren 1942 tok tyskerne eiendommen og bygde et festningsverk, Risenes fort, like over bolighusene. De laget tunnel gjennom eiendommen og to store kanonbunkere. Folk på dette bruket og de tilstøtende brukene fikk beskjed om å flytte, og Torstein og hans familie bodde i en hytte på Fallebø resten av krigen.
Prionocornis
Systematisk inndeling
Artsoversikten følger
Rise (Gulen)
Andre verdenskrig
14. november 1944 ble fylkesbåten DS «Gula» truffet under et flyangrep i Dingeosen og begynte å brenne. Båten ble satt på land like nedenfor bolighusene der tyskerne da holdt til. Brannen ble slukket og døde og sårede tatt hånd om.
I 1951 overtok Gunnar Thune Riseskåra. Tyskerne hadde ødelagt mye på gården og det ble ryddet bort hundrevis med steinlass. Jord ble lagt over der det var mulig. Kanonbunkerne ble fylt igjen med stein og jord slik at det skulle være mulig å dyrke der. På gården sto et gammelt låvehus av stein fra omkring 1850. Tyskerne hadde brukt det og blant annet laget et hull i den ene veggen og satt inn en del i tre. Huset sto på gården i mange år etter krigen, men ble revet ned da murene aldri ble helt stabile etter tyskernes ombygging og det var fare for at de skulle rase ut.
Regnbuepladsen
Den granittgrå og nyrenoverte plassen ligger som et forlenget hjørne av den del av Rådshupladsen, som rommer skulpturen Lurblæserne og den nyplantede kirsebærlunden. Den grenser opp til Lavendelstræde, Vester Voldgade og Farvergade ut mot kultursentret Vartov. På plassen finnes en talerstol i bronse utført av billedhugger Hein Heinsen, donert av Ny Carlsbergfondet. På dens venstre forside ses inskripsjonen Rostra populi, mens det på høyre side leses Fællesskab & frihed. På baksiden leses Ordet på 54 forskjellige språk.
Navnet
Plassens navn er valgt som en hyllest til mangfoldighet og frisinn i København, og er inspirert av regnbueflagget – symbolet for seksuelle minoriteter. Forut for navngivingen foregikk en het debatt. I mai 2013 innstilte Vejnavnenævnet at den nyrenoverte plassen skulle kalles Axel Axgils Plads, etter mannen som stiftet Landsforeningen for bøsser og Lesbiske i Danmark, og som var den ene halvdel i verdens første registrerte partnerskap den 1. oktober i 1989. Forslaget ble siden trukket tilbake på grunn av protester. Senere innstilte det samme nevnet at plassen skulle oppkalles etter skuespillerinnen Hannah Bjarnhof, hvilket også ble forkastet, da forslaget om Regnbuepladsen kom på bordet.
Det nye navnet ble vedtatt av Københavns Borgerrepræsentation den 6. februar 2014, og etterpå sendt i høring. Flere av de berørte, som ikke ønsket navneendring, protesterte. Den 7. april 2014 vedtok Teknik- og Miljøudvalget dog at det nye navnet skal tas i bruk den 1. juli 2014.
Juan Pablo Montes
Juan Pablo Montes (født 26. oktober 1985) er en honduransk profesjonell fotballspiller som spiller for den honduranske fotballklubben Motagua. Han spiller i forsvar, og er også en del av. Han har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet Platense og Club Deportivo Necaxa fra Honduras.
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2014 i Brasil.
Ulf-Arvid Mejlænder
Ulf-Arvid Mejlænder (født 30. oktober 1957) er en norsk forfatter og kommunikasjonsrådgiver fra Oslo. Han har drevet eget PR-byrå siden 2003. Forfatterskapet omfatter 13 bøker i ulike sjangre, samt bidrag i to antologier.
Utdanning og karrière
Etter eksamen artium fra samfunnsfaglinjen på Holtet gymnas i 1976, militærtjeneste i Sjøforsvaret og forberedende prøver ved Universitetet i Oslo begynte Mejlænder å jobbe som journalist i 1979. Først i Morgenbladet i drøyt halvannet år, deretter fire år i Norges Handels- og Sjøfartstidende (Dagens Næringsliv) fra høsten 1980. Senere fulgte ulike lederstillinger i media og informasjonsvirksomhet.
Mejlænder var informasjonssjef i Gjensidige Forsikring, sjefredaktør i Ullern Avis/Akersposten og informasjonsdirektør i Handels- og Servicenæringens Hovedorganisasjon (senere Virke) før han ble ansatt i ukebladforlaget Egmont Hjemmet Mortensen i 1994. Der var han reportasjesjef, administrativ redaktør og fra høsten 1998 sjefredaktør i Norsk Ukeblad, inntil han startet eget firma i 2003.
De første årene i arbeidslivet kombinerte Ulf-Arvid Mejlænder med studier. I 1985 var han ferdig Cand.mag. fra Universitetet i Oslo med fagkretsen 1. avd. jus, statsvitenskap grunnfag og mellomfag samt massekommunikasjon grunnfag.
Annet
Ulf-Arvid Mejlænder har vært medlem av hovedstyret i Norsk Redaktørforening, medlem i styringsgruppen for bladet Kampanjes profilundersøkelser og gjesteforeleser ved Norges Markedshøyskole. Mejlænder har i en årrekke vært å høre som radiokåsør, blant annet i NRK-programmer som Morgenkåseriet og Søndagsposten. Han har også vært spaltist i blader som Hytteliv og Motor.
Myeongjong av Goryeo
Myeongjong av Goryeo (født 1131, død 1202) var den 19. konge av det koreanske kongedømmet Goryeo. Han var kong Injongs tredje sønn. Injong planla selv at hans andre sønn skulle overta på grunn av hans visdom og overblikk, men han ble drept i et attentat fordi Jeong Jung-bu fryktet at kan skulle bli en trussel senere.
Sean Bailey
Sean Bailey (født 15. juli 1997) er en jamaicansk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp.
Myeongjong av Goryeo
Myeongjong var en svak konge og ble holdt på trona bare fordi folk flest skulle se at det var en konge til stede. Den virkelige makta var det de militære lederne som hadde. I hans regjeringstid var det konstante blodsutgytelser, og opprørere som Chung Jung-bu, Yi Ui-bang og Yi Ui-min ble alle drept. Den skjebnen gjaldt også helten og generalen Gyeong Dae-seung, den mest lojale av de militære lederne. Myeongjong likte han ikke fordi han var så populær blant folket.
Etter 27 år på trona, ble han sendt i indre eksil av daværende militærleder, Choe Chung-heon, og Injongs femte sønn, kong Sinjong ble utpekt som ny konge.
Aravorn
Aravorn er en fiktiv person fra J.R.R. Tolkiens litterære verden. Han var den niende høvding over Dúnedain.
Han ble født i år 2497 i tredje tideverv, og ble høvding da faren hans, Aragost, døde i år 2588. Hans regjeringstid ser ut til å ha vært stort sett fredelig, ettersom Saurons styrker var mer opptatt av å angripe det nylig dannede riket Rohan.
Aravorn døde i år 2654 etter å ha regjert i 66 år, og ble etterfulgt av sin sønn Arahad II.
Münsingen (Württemberg)
Münsingen er en by i Landkreis Reutlingen i delstaten Baden-Württemberg i Tyskland. Kommunen består av delbydelene (tysk Ortsteil) Münsingen, Apfelstetten, Auingen, Bichishausen, Böttingen, Bremelau, Buttenhausen, Dottingen, Gundelfingen, Hundersingen, Magolsheim, Rietheim og Trailfingen.
Aravorn
Navnet til Aravorn er fra Sindarin, men dets betydning er uklart.
Longford Town FC
Longford Town Football Club er en fotballklubb fra Longford i Irland etablert i 1924 som for tiden spiller i Irlands første divisjon (dvs. andre nivå i Irland). De spiller sine hjemmekamper på Strokestown Road / Bishopsgate stadion. Klubben spiller i rødt og svart og går blant annet under kallenavnet De Town.
Turpin-saken
Turpin-saken var et alvorlig tilfelle av barnemishandling som ble kjent for verden i 2018. 14. januar 2018 klarte et av barna å rømme fra hjemmet til David og Louise Turpin i Perris, California, hvor barnet tok kontakt med politiet som dro til huset og fant bevis på langvarig misbruk, tortur og dårlige levekår. Med hensyn til de 13 barn som David og Lousise hadde, og dets handling på over tiår fikk saken en betydelig nasjonal og internasjonal interesse.
Februar 2019 erkjente begge foreldrene skyld i 14 straffbare forhold, inkludert misbruk mot en som var voksen, barnemishandlng, tortur og frihetsberøvelse. April samme år ble de dømt til livsvarig fengsel med mulighet for prøveløslatelse etter 25 år.
Sathish Sivalingam
Han representerte India under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble nummer 11 i 77 kg.
Khao Yai nasjonalpark
Khao Yai nasjonalpark (thai: เขาใหญ่) er en nasjonalpark i Thailand. Den ligger hovedsakelig i provinsen Nakhon Ratchasima, men også i Saraburi, Prachinburi og Nakhon Nayok.
Det var den aller første nasjonalparken i Thailand og ble etablert 18. september i 1962. Det er også den nest største nasjonalparken i Thailand og dekker et område på 2168 kvadratkilometer. Dette inkluderer både skog og gressområder.
I parken er det over 3000 forskjellige sorter planter, 320 forskjellige arter av fugler og 67 forskjellige arter av pattedyr. Eksempler på pattedyr i parken er asiatisk svartbjørn, asiatisk elefant, tiger, gibbon, muntjak og villgris.
14. juli 2005 ble parken en del av UNESCOs liste over verdens kultur- og naturarvsteder.
Acanthogammarus (Acanthogammarus) gracilispinus
Acanthogammarus (Acanthogammarus) gracilispinus er en art av underslekten Acanthogammarus (Acanthogammarus) innen underfamilien Acanthogammarinae som igjen er av familien Acanthogammaridae. Overfamilie er Gammaroidea (parvorden Gammaridira, infraorden Gammarida) - innenfor Senticaudata-gruppen av amfipoder. Gruppens arter lever som bentiske bunndyr og kjennes fra Gammaridea-arter på avvikende morfologi i halepartiet. Denne gruppens arter lever bare i ferskvann.
Arten er endemisk til Bajkalsjøen.
Per Hagen
Per Ole Hagen (1950–1978) var en norsk forfatter av korsanger og salmer. Han jobbet for Indremisjonsselskapets musikkavdeling og som musikklærer ved Halden lærerhøgskole fram til han døde brått og i ung alder i 1978. Han var også med i redaksjonskomiteen til Barnas lovsang som kom ut to år etter hans død, i 1980.
Hagen har oversatt salmen «Jeg vil gi deg, o Herre, min lovsang» til norsk, en salme man finner i flere sangbøker, blant annet i Salmer 1997. Han har også med to oversettelser i Norsk salmebok 2013.
My Love (Tony Hatchs sang)
«My Love» er en britisk sang med melodi og tekst av Tony Hatch. Versjonen med Petula Clark ble utgitt på singlene Pye 7N 17038 (i Storbritannia), Warner Bros. 5654 (i USA) samt Vogue STV 42239 (i Danmark). Tidlig i 1966 ble den en internasjonal hit og bådde førsteplassen på Billboard Hot 100-listen. «My Love» ble sertifisert til gullplate for salg i USA på mer enn én million enheter og i Storbritannia mottok den en sølvplate for salg av 200.000 enheter.
Bakgrunn
Clarks regulære låtskriver og plateprodusent Tony Hatch skrev «My Love» under en flytur fra London til Los Angeles, hvor han hadde en planlagt innspillingssession med Clark. Opprinnelig hadde Hatch vært opptatt under turen med å legge den ferdige touchen på en annen sang, «The Life and Soul of the Party», som skulle bli Clarks neste single. Under en tilfeldig samtale med en amerikaner, som satt ved siden av, ble Hatch tilrådet at denne sangens tittel ville være meningsløs for et amerikansk publikum. Hatch fortsatte med å skrive en sang, hvis tittel «My Love», ikke kunne tenkes å vekke forståelsesproblemer. Teksten ble ferdigskrevet på flyet og Hatch skrev melodien kort etter landingen.
«My Love» ble innspilt i Western Studios og inneholdt backing av the Wrecking Crew.
Clark hadde mislikt sangen og måtte overtales til å spille den inn. Han fortsatte å være misfornøyd med det innspilte sporet og bønnfalte Warnter Brothers om ikke å utgi det på plate. Joe Smith, sjef i Warner Brothers, som først hadde brakt Clark til Warner Bros. Records-etiketten etter å ha hørt «Downtown» var bestemt på at «My Love» skulle bli hennes neste single.
Norsk versjon
Arne Bendiksen har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Det er så lett å leve livet».
Felipe Nasr
Luiz Felipe de Oliveira Nasr (født 21. august 1992) er en brasiliansk Formel 1-fører. Han har kjørt for Sauber siden.
Han vant det europeiske Formel BMW-mesterskapet i 2009, og i 2011 vant han det britiske Formel 3-mesterskapet. I 2012–2014 kjørte han i GP2, hvor han i 2014 vant fire løp og tok tredjeplassen sammenlagt. I 2014 var han også offisiell testfører for Formel 1-teamet Williams, før han i 2015 fikk et fast førersete for Sauber.
Fullstendige GP2-resultater
(Forklaring) (Resultater i uthevet skrift indikerer pole position, kursiv indikerer raskeste runde)
Fullstendige Formel 1-resultater
(Forklaring) (Resultater i uthevet skrift indikerer pole position, resultater i kursiv indikerer raskeste runde) Noter til tabellene:
Arahad II
Arahad II er en fiktiv person fra J.R.R. Tolkiens litterære verden. Han var den tiende høvding over Dúnedain.
Han ble født i 2563 i tredje tideverv, og ble høvding da faren hans Aravorn døde i 2654. I regjeringstiden hans opplevde hobbitene i Hobsyssel stor vekst, og dets grenser ble godt bevoktet av ferdamennene.
Arahad regjerte i 65 år, og døde i 2719. Han ble etterfulgt av sin sønn Arassuil.
Arkeologiåret 1696
Arkeologiåret 1696 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1696.
Se også
1696 in archaeology
Latakia
Latakia eller Lattakia (arabisk اللَاذِقِيَّة, al-Lādhiqīyah) er den største havnebyen i Syria, i tillegg til å være hovedstaden i Lattakia-guvernementet. Byen er i tillegg til havneby et for senter for de omkringliggende jordbruksbyene og landsbyene. Ifølge folketellingen i 2004 er folketallet i byen 383 786. Det er den femte største byen i Syria etter Aleppo, Damaskus, Homs og Hama, og grenser til Tartus i sør, Hama i øst, og Idlib i nord.
Selv om stedet har vært bosatt siden 1000-tallet f.kr., ble den moderne byen grunnlagt på 300-tallet f.kr. under styret til selevkidene. Latakia ble så styrt av romerne, så umajjadene og abbasidene på 700-900-tallet e.kr. Under styret deres gikk bysantinerne ofte til angrep på byen, og holdt i perioder byen før de tapte den tilbake til araberne, særlig fatimidene. Etter dette ble Latakia styrt av seldsjukk-tyrkere, korsfarere, Ajjubide-dynastiet, mamelukkene, og osmanerne. Etter første verdenskrig ble Latakia en del av det franske mandatet i Syria, hvor den tjente som hovedstad i et selvstendig område bosatt av alawitter. Dette selvstendige området ble Alawitterstaten i 1922, og erklærte seg selv flere ganger selvstendig før det ble innlemmet i Syria i 1944.
Etymologi
Som mange selevkidebyer ble Latakia kalt opp etter en hersker i dynastiet. Den fikk første navnet Laodikea (gresk Λαοδίκεια ἡ Πάραλος, som også blir skrevet Laodikeia eller Laodikeia), av Selevkos I Nikator til ære for moren si, Laodike. Det originale navnet overlevde i den arabiske formen som al-Ladhiqiyyah (arabisk اللاذقية), som det franske Lattaquié og internasjonale Latakia kommer fra. Osmanerne kalte byen tyrkisk Lazkiye, mens det latinske navnet er Laodikea ad Mare.
Antikken
Stedet hvor Latakia ligger, på neset Ras Ziyarah har vært bosatt i lang tid. Den fønikiske byen Ramitha lå her, som av grekerne ble kalt Leukê Aktê, «hvitekysten». Ramitha er datert tilbake til minst 1000-tallet f.kr. og var en del av kongedømmet Ugarit som lå litt lenger nord. Etter hvert som makten til Ugarit forsvant mot slutten av 1000-tallet f.kr., gjorde den at havnen Ramitha ble mer viktig.
Bebyggelsen ble en del av Det assyriske riket, og falt senere til perserne, som innlemmet den i det femte strapien deres, Abar-Nahara, på andre siden av elven. Den ble erobret av Aleksander den store i 333 f.kr., etter seieren hans i slaget ved Issus over den persiske armeen ledet av Darius III, og markerte starten på hellenismen i Syria.
Romersk styre
I 64 f.kr., avskaffet den romerske legaten Pompeius formelt Selevkideriket og skapte den nye romerske provinsen Syria. Under maktkampen mellom Augustus og Marcus Antonius, klarte sistnevnte å vinne støtte fra Laodikea under det korte styret hans av Syria ved å gi etter noen skatter og love selvstyre. Etter nederlaget til Marcus Antonius, endret romerne navnet på Laodikea til Laodikea-ad-Mare, og byen blomstret igjen som en transitthavn for handel mellom øst og vest, og hadde bare Antiokia over seg på rangstigen. Denne handelen ble systematisert ved å bygge Via Maris, en kystvei som gikk fra Antiokia til Damaskus og Beirut via Laodikea. I det første hundreåret f.kr., gav Herod den store, kongen av Judea, byen en akvedukt, og restene av denne står fremdeles øst for byen. I starten satte romerne ut fire legioner i Syria, og en av disse, Legio VI Ferrata, var trolig plassert i Laodikea.
I 193 e.kr. ble byen plyndret av guvernøren av Syria, Pescennius Niger, i opprøret hans mot den nye keiseren, Septimius Severus. I 194 omorganiserte Septimius Severus Syria inn i fem nye provinser. En av disse, Koilesyria, inkluderte hele det nordlige Syria og hadde en kort stund hovedstaden i Laodikea før den ble flyttet til Antiokia. Septimius Severus regnet Antiokia for å være mer degenerert enn Laodikea, og prøvde å straffe Antiokia for å ha støttet opprøret til rivalen Pescennius Niger.
Septimius Severus ga Laodikea fire søylegangsgater som delte byen i en rekke rektangler. Romerske Laodikea var basert på byplanen til selevkidene og ble lagt ut langs en vertikal akse som strakk seg 1,5-2 kilometer fra nord til sør, og knyttet sentre av byen til den nordlige veien til Antiokia, og dannet cardus maximus (hovedhandelsgaten). Øst-vest-aksen besto av tre hovedgater: den første knyttet havnet til festningen, den andre knyttet havnen til Apamea-veien og den tredje knyttet havnen til en monumental firevegs bue, eller tetrapyl, som var reist over krysset med den nord-sørgående søylegangsgaten. Septimius bygde også bad, et teater, en hippodrom, flere helligdommer og andre offentlige bygg i byen. Roma regnet Laodikea som en særdeles viktig havneby i den høyt skattede provinsen Syria.
Gjennom 200- og 300-tallet var Laodikea avhengig av Antiokia. I 272 ble byen erobret av Zenobia, dronningen i Det palmyrenske riket, etter at hun mislykkes i å ta Antiokia fra keiser Aurelian. Etter opprøret i Antiokia i 378, fikk Laodikea ny gunst hos keiseren og hadde høy velstand frem til bysantinsk tid. I 494 ble byen ødelagt i det første av en rekke jordskjelv. I 528 skapte keiser Justinianus I av Østromerriket den nye provinsen Theodorias av et kystbelte rundt Laodikea, og bygde opp og forsterket byen mot den økende persiske trusselen. I 555 berørte et nytt kraftig jordskjelv Latakia.
En stor jødisk befolkning bebodde Laodikea i det første hundreåret. Kjetteren Apollinarius var biskop i Laodikea på 300-tallet. Byen preget mynter fra tidlige tider.
Andranik Karapetjan
Andranik Karapetjan (armensk: Անդրանիկ Կարապետյան; født 15. desember 1995) er en armensk vektløfter.
Uijong av Goryeo
Uijong av Goryeo (født 1127, død 1173) var den 18. konge av det koreanske kongedømmet Goryeo.
Dumitru Captari
Dumitru Captari (født 12. juli 1989) er en rumensk vektløfter.
Uijong av Goryeo
Han gav mange av sine rådgivere egne seremonier men hatet soldatene, og ofte tvang han militære til å delta i kampsportkonkurranser for hans egen og embedsmennenes forlystelse. Han sørget også for at soldatene bare fikk symbolske landarealer når disse skulle fordeles. Han var ofte beruset, noe som også irriterte soldatene. Til slutt fikk de nok av den evigvarende diskrimineringen, og høsten 1170 gjennomførte tre soldater, Jeong Jung-bu, Yi Ui-bang og Yi Go med hjelp av flere andre et militært opprør der de drepte flere embedsmenn, avsatte kong Uijong, og oppnevde Myeongjong til ny konge. De neste hundre års skulle kongeembedet bare være av symbolsk betydning, den virkelige makta i landet lå hos de militære og da særlig hos Choe-familien.
Amblops
Amblops er en slekt av løpebiller.
Dumitru Captari
Han representerte Romania under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ikke fullførte i 77 kg.
Latakia
Tidlig islamsk tid
Laodikea tilfalt Rashidun-armeen i 638, under general Abu Ubaida, som visstnok hadde gravd grøfter rundt byen slik at selv menn til hest kunne rykke fram umerket. De lot som om de skulle trekke seg tilbake til Homs, men kom tilbake om natten og overrasket innbyggerne. Kristne som hadde dratt fra byen fikk lov å vende hjem tilbake og forsette virksomheten sin. Laodikea ble av muslimene kalt «al-Ladhiqiyah» eller «Latakia», og Umar ibn al-Khattab, den regjerende kalifen da den blir erobret, la den under Jund Hims.
Andranik Karapetjan
Han representerte Armenia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ikke fullførte i 77 kg.
Latakia
Tidlig islamsk tid
Under styret til Umajjadene, ble byen ødelagt av et bysantinsk raid i 705 og igjen i 719, da en bysantinsk styrke støttet av en flåte brant ned byen og tok mange av innbyggerne som fanger. Reparasjoner og gjenoppbygginger av bygningene og festningsverkene ble startet av kalifen Umar II, som også betalte løsepenger for innbyggerne til bysantinerne. Etterfølgeren hans, Yazid II, bedret festningsverkene og forsterket den muslimske garnisonen.
Juan Carlos García
Juan Carlos García (født 8. mars 1988 i Tela i Honduras, død 8. januar 2018 i Tegucigalpa) var en honduransk fotballspiller. Han spilte i forsvar, og var også en del av. Han spilte for flere andre klubber i sin karriere, blant annet Club Deportivo Olimpia og CD Marathón fra Honduras.
Latakia
Tidlig islamsk tid
Sent på 900-tallet begynte bysantinerne, under keiser Nikeforos II, å utnytte forvirringen og ustabiliteten mot slutten av abbaside-tiden, og erobret deler av det islamske området. I 970 falt Latakia, men i 980 tok fatimidene tilbake byen og den bysantinske guvernøren Karmaruk ble senere halshugget i Kairo. Til slutt, sent i hundreåret, falt den til tyrkerne som var ledet av Banu Munqidh av Shaizar. Han avsto byen til seldsjukker-sultan Malik Shah I i 1086. Mange av de flotte, offentlige byggverkene i Latakia var alt i ruiner på den tiden.
Juan Carlos García
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2014 i Brasil.
Latakia
Korsfarere, Ajjubide-dynastiet og mamelukkene
De første korstogene nådde Syria i 1097, og den 19. august 1097 trengte 28 skip fra Kypros under Guynemer av Boulogne inn i havnen i Latakia, plyndret byen og gjorde den til en del av Fyrsteeksempelet Antiokia. Under korstoget ble den sørlige havnen til Latakia og Baniyas gitt til Robert av Normandie og Raymond av St. Gills. Noen år senere, i august 1099, beleiret Bohemond Latakia med hjelp av flåten fra Pisa ledet av erkebiskop Daiberto Lanfranchi. I løpet av få måneder ble Bohemond tatt til fange av Danishmend. Sju måneder senere tok nevøen hans Tankred over tronen og satte seil mot Latakia igjen. Denne gangen falt byen til ham i 1103 etter en 18 måneder lang belering. Året etter tvang en bysantinsk flåte under admiral Kantakouzenos nok en gang frankere til å kapitulere, selv om bysantinerne ikke klarte å ta festningen. Det var ikke før i 1108 at frankere klarte å få kontroll over byen. Med hjelp fra flåten i Pisa, erobret Tankred Latakia etter at Bohemond hadde lovet ham til keiser Alexios I Komnenos som en del av Devol-traktaten i 1108. For tjenestene sine fikk folket fra Pisa og Genova enklaver i byen, og rettigheter til fri handel i havnen og fyrsteeksempelet.
New Directions Publishing
New Directions Publishing er et bokforlag etablert i 1936 av James Laughlin. Forlaget har kontorer på 80 åttende aveny i New York City og forlaget utgir ca 30 bøker i året.
Latakia
Korsfarere, Ajjubide-dynastiet og mamelukkene
Under frankerne ble Latakia kalt «La Liche», og dekket et område på 22 kvadratkilometer, og besto av tre fraskilte områder. Havnen, som opprinnelig var en åpen bukt med kaianlegg i marmor lagt der av romerne, forble et viktig handelssenter. Selve byen, som tidligere var beleiret av et lukket festningsanlegg, var nå borte. På to åser sto to borger som ruvet over byen. I korstogstiden hadde byen franske innbyggere, en større muslimsk befolkning og et stort gresk-ortodoks samfunn. To av kirkene deres står fremdeles, «Jomfrukirken» og «St. Nikolaskirken».
New Directions Publishing
Blant forfatterne som har brukt forlaget finnes blant andre Vladimir Nabokov, Jorge Luis Borges og Henry Miller.
Latakia
Korsfarere, Ajjubide-dynastiet og mamelukkene
Den 21. juli 1188 nådde Saladin frem til murene i Latakia og tvang frem en kapitulering hos korsfarerne to dager senere. På den tiden hadde byen blitt en godt befestet og rik by. Saladin utpekte emir Sunkur al-Kilati som guvernør og ga byen en sterk muslimsk garnison. Guy de Lusignan, kongen i Jerusalem som ble tatt til fange i slaget ved Hattin, satt visstnok fanget i Latakia for løsepenger. I august 1190 hadde Saladin revet ned havnen for å hindre at den ble erobret igjen av det tredje korstoget. Etter et mislykket forsøk, klarte Bohemond II å ta byen for en kort stund i 1197, men trakk seg tilbake etter kort tid. Igjen under muslimsk kontroll, ble byen bygd opp tilbake og festningen restaurert. Frankerne i Tripoli og Johanittarordenen prøvde flere ganger å angripe byen, men mislyktes. Tidlig på 1200-tallet ble en stor moské, Masjid al-Kabir, bygd.
Etter fallet til Fyrsteeksempelet Antiokia i 1268 signerte mamelukkene under sultan Baibars og kong Hugo III av Antiokia en avtale om Latakia. Avtalen, som ble signert 4. juli 1275, gjorde at byen fikk frihet fra muslimene mot at de betalte en årlig skatt. Latakia var nå en avstumpet enklave for korsfarerne og hadde mistet statusen sin som viktig by, mens andre havnebyer som Tripoli og Alexandria utviklet seg.
Baibars ble tvunget til å overgi Latakia til emir Sunkur av Damaskus den 24. juli 1281. Baibars fikk kontroll tilbake over byen etter fallet til Sunkur. I 1287 berørte et jordskjelv byen og skapte store ødeleggelser på festningsverkene, og ødela «Duetårnet», «Kaitårnet» og fyret. Sultanen Qalawun, som alt hadde erobret den store Johanitterborgen Margat, utnyttet situasjonen og sendte emiren Turuntay for å angripe byen. Den 20. april 1287 falt Latakia til Turuntay.
Rundt 1300 skrev den arabiske geografen al-Dimashqi at det ikke var rennende vann i Latakia og det var lite med trær, men at havnen i byen var «vidunderlig... full av store skip». Latakia fortsatte å lide under konstant krigføring og plyndrere. Den ble angrepet og brent igjen i 1366 av Peter I av Kypros. Mye av byen var i ruiner og hadde færre innbyggere enn rivalbyene Tripoli og Beirut, og havnen var i dårlig stand i 1450. I 1332 besøkte den marokkanske reisende Ibn Battuta Latakia på reisene sine.
Osmansk styre
Latakia kom under osmansk kontroll etter 1516 og ble en del av Osmansk Syria. Byen fortsatte nedgangen og midt på 1500-tallet hadde byen blitt en liten avhengig landsby. I osmansk tid var Latakia kjent for bomull, oliven, valnøtter, morbærtrær og vindruer.
Tidlig på 1700-tallet ble Latakia styrt av Yasin Bey og var en del av Tripoli sanjak, men et stort opprør i byen gjorde at han og familien hans ble fjernet fra makten. En ny moské, Masjid al-Jadid, ble reist av den osmanske guvernøren i Damaskus mellom 1733 og 1743. I 1810 og 1823 førte jordskjelv nok en gang til store ødeleggelser i byen og andre kystområder i Syria.
Trass i at den ikke lenger var en viktig by, var havnen fremdeles særdeles aktiv og verdifull. Havnen tok imot mer enn 100 skip i året i 1835, men selve havnen mudret til og kunne bare ta imot fire eller seks små båter. Mot slutten av 1800-tallet, tok den imot rundt 120 dampskip og rundt 570 seilfartøy hvert år, men de fleste kunne bare ankre opp utenfor selve havnen. I 1888, da Beirut wilayat ble opprettet, ble Latakia den nordligste byen i denne provinsen.
I den osmanske tiden var regionen Latakia hovedsakelig alawittisk. Selve byen hadde store mengder sunnier og kristne innbyggere. Landeierne var som regel sunni, mens bøndene stort sett var alawitter. Som med druserene, som også hadde en spesiell status før slutten av første verdenskrig, hadde alawittene et spent forhold til de osmanske overherrene. Faktisk fikk de ikke en gang status som millet, selv om de var relativt selvstyrte.
Det franske mandatet
På begynnelsen av 1900-tallet var Latakia en liten by med 7 000 innbyggere, styrt fra Beirut. Etter nederlaget til Det osmanske riket i første verdenskrigen, havnet byen under det franske mandatet som ble opprettet den 31. august 1920. Latakia ble hovedstaden i det selvstyrte området til alawittene, med et styre som var underlagt fransk administrasjon. I 1922 ble dette området, som besto av Latakia og Tartus, Alawitterstaten. Franskmennene ordnet opp i havnefasilitetene og bygde opp den sørlige og nordlige moloen og mudret opp havnen fra to til seks meter.
I desember 1924 annonserte den franske generalen Maxime Weygand utskillingen av Alawitterstaten, som ble erklært selvstendig i 1925. I 1930 ble en grunnlov skrevet av regjeringen i Latakia, og i 1931 hadde folketallet i Latakia steget til 20 000. I 1932 ble det lagt fram planer om en ny dypvannshavn.
Jens Andreas Werenskiold Bugge
Jens Andreas Werenskiold Bugge (født 27. mai 1913 i Kongsberg, død 15. januar 1984) var en norsk geolog og professor.
Latakia
Det franske mandatet
Styret i Latakia ble innlemmet i Syria i 1936, men dro bruk av en spesiell administrasjon under myndigheten til den syriske regjeringen. Samme året fikk de franskmennene til å stasjonere soldater i Latakia for fem nye år. Med tapet av havnene i Alexandretta og Antiokia til Tyrkia i 1939, ble Latakia hovedhavnen i Syria, og det var ingen andre alternativ enn å utbedre havnefasilitetene.
I 1939 ble Latakia igjen hovedstaden i det selvstilte området til alawittene, og var nok en gang adskilt fra Syria, men ble innlemmet tilbake i juni 1944 etter Syria erklærte selvstendighet, noe som ble bekreftet i 1947.
Jens Andreas Werenskiold Bugge
Han var sønn av Carl Bugge (1881–1968) som fra 1921 var sjef ved Norges Geologiske Undersøkelse, men på denne tiden, rett før første verdenskrig, var myntmester i sølvbyen Kongsberg. Mora het Catharina Werenskiold (1883–1968) og var datter av maleren Erik Werenskiold, av slekten Werenskiold. Onklene Werner Werenskiold og Dagfin Werenskiold ble henholdsvis geolog og steinhugger, så en kan si at geologi og stein lå i slekta.
Latakia
Moderne tid
Alt utenom noen få antikke bygninger er ødelagt, ofte av jordskjelv. Det som står tilbake er en romersk triumfbue og korintiske søyler, kalt Bacchus-kolonnaden.
Amblops
Utseende
En liten, svart løpebille.
Latakia
Moderne tid
Det ble lagt planer om et omfattende havneprosjekt i 1948 og byggingen begynte i 1950, med støtte på 6 millioner dollar fra Saudi-Arabia. I 1951 var det første stadiet i byggingen ferdig, og stadig mer av eksporten fra Syria gikk gjennom havnen.
I august 1957 gikk 4 000 egyptiske soldater i land i Latakia etter ordre fra Gamal Abdel Nasser da tyrkiske soldater samlet seg langs grensen til Syria. Nasser beskyldte byen for å huse tyrkiske kommunister.
En stor motorvei mellom Latakia og Aleppo og Eufratdalen åpnet i 1968 i tillegg til en jernbanelinje til Homs. Havnen ble ennå viktigere etter 1975 på grunn av den vanskelige situasjonen i Libanon og tapet av Beirut og Tripoli som havner. I 1971 behandlet havnen 1 630 000 tonn med last. I 1970-årene ble havnen utvidet og i 1981 behandlet den 3 593 000 tonn med importerte varer og 759 000 tonn eksportvarer.
I 1973, under Jom kippur-krigen, ble slaget ved Latakia mellom Israel og Syria utkjempet i havet like utenfor Latakia. Slaget var det første som ble utkjempet ved hjelp av missil og ECM (elektronisk mottrekk).
Guløyebrednebb
Guløyebrednebb (Eurylaimus ochromalus) er en art i brednebbfamilien.
Latakia
Moderne tid
Under den syriske borgerkrigen ble byen angrepet av opprørere den 14. august 2011. Aktivister hevdet at 25 mennesker omkom i dette angrepet.
Guløyebrednebb
Utbredelse
Den forekommer i Brunei, Indonesia, Malaysia, Myanmar og Thailand.
Latakia
Moderne tid
Det største russiske utenlandske elektroniske lytteanlegget ligger i Latakia.
Demonen fra Nicaragua
Demonen fra Nicaragua er en norsk roman, utgitt som bok nummer 34 i den 83 bind store serien om western-helten og US-marshalen Morgan Kane. Boka ble lansert i 1970, skrevet av forfatteren Kjell Hallbing under pseudonymet Louis Masterson, utgitt på forlaget Bladkompaniet.
Latakia
Geografi
Latakia ligger 348 km nordvest for Damaskus, 186 km sørvest for Aleppo, 186 km nordvest for Homs og 90 km nord for Tartus. Nærliggende byer og landsbyer er blant annet Kasab i nord, Al-Haffah, Deirmama, Slinfah og Qardaha i øst i al-Ansariyahfjellene, og Jableh og Baniyas i sør.
Demonen fra Nicaragua
Boka kom ut i forlagets pocketserie Stjernebøkene, som Stjerne-bok nr. 412 og kostet fire kroner.
Amblops
Levevis
Lebiinae inneholder mange arter som lever i trær, der de gjerne løper rundt på barken.
Latakia
Geografi
Latakia er hovedstaden i Latakia guvernement, vest i Syria, nær grensen til Tyrkia i nord. Guvernementet har et areal på enten 2297 km² eller 2437 km². Latakia by ligger i Latakia-distriktet nord i Latakia guvernement.
Rødnebbspettmeis
Rødnebbspettmeis (Sitta frontalis) er en fugl i spettmeisfamilien.
Demonen fra Nicaragua
I Demonen fra Nicaragua foregår handlingen i 1887, da det skal kuttes kanal tvers gjennom Amerika - i Panama eller i Nicaragua. Her står store verdier på spill, med stater mot stater, franske interesser mot nordamerikanske og tunge økonomiske aktører innvolvert. Kane sendes til konfliktfylte Nicaragua, der amerikanske interesser står på spill. Det viser seg at ryktene om en kjempekrokodille, en demon, skremmer arbeiderne fra kanaljobbingen... Før Kane kommer dit har han imidlertid en lang togreise og en enda lengre sjøreise med damperen «Carribea» bak seg. Ombord må han lide seg gjennom en forsmak på det grønne skiftet, der han blir påprakket måltid etter måltid med grønnsaker og frukt - ingredienser de til og med har puttet i drinkene! På overfarten opplever han et lyspunkt i form av en velholdt ingeniørfrue, men møter også en fordomsfull kvinne som syns han er brutal og ufyselig (Legen Gwen Arling, som derfor ikke ligger med ham før senere i boka). Under det krevende oppdraget i Nicaragua dreper Kane tre navngitte, tre til og ti jamaica-negre.
Rødnebbspettmeis
Inndeling
Inndelingen følger Birds of the World og er i henhold til Winkler, Billerman & Lovette (2020). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017).
Latakia
Klima
Etter Köppens klimaklassifisering, har Latakia et varmt Middelhavsklima (Csa) med varme, tørre somrer, og milde, våte vintre. De våteste månedene i Latakia er desember og januar, da normalnedbøren er rundt 160 mm. Den tørreste måneden er juli, da det i snitt kommer bare 1 mm med regn. Middeltemperaturen i byen varierer fra rundt 12 grader celsius i januar til rundt 27 grader celsius i august. Latakia får i snitt rundt 760 mm nedbør i året.