cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Håkon Håkonsson
Håkon IV Håkonsson (norrønt: Hákon Hákonarson) var konge av Norge i perioden 1217–1263.
Pedofili
Risikofaktorer
Forskningen viser at overgripere som etter soning har god sosial støtte rundt seg, stabilitet i arbeid og bolig, og som får grunnleggende menneskelige behov dekket har signifikant lavere tilbakefall av nye overgrep.
Rolf Skår
Skår studerte til sivilingeniør i kybernetikk ved Norges tekniske høgskole (1966) og arbeidet for Forsvarets forskningsinstitutt 1966–1967, I 1967 etablerte han, sammen med to kolleger, Norsk Data. Skår hadde opphold ved Massachusetts Institute of Technology (1968–1969) og virket en del i prosjekt ved CERN i Genève 1973–1974. I Norsk Data var han viseadministrerende direktør 1974–1976 og administrerende direktør 1978–1989.
Tartaros
Det nye testamente
Den britiske teologen Adam Clarke har tenkt at Peters bruk av språket i tilknytningen til de greske titanene var en indikasjon på at grekerne hadde hørt om en bibelsk avstraffelse av falne engler, og ikke omvendt. En del evangelistiske kristne kommentarer har adskilt Tartaros som et sted for onde engler og Gehenna som et sted for onde mennesker på grunnlag av denne tekstlinjen i Peters andre brev. Andre evangelistister, i erkjennelsen av at en del falne engler er lenket i Tartaros, og andre ikke, og har således forsøkt å skille mellom én type falne engler og andre.
Håkon Håkonsson
Han var sønn av Håkon Sverresson og Inga fra Varteig, født i 1204 på Folkenborg i Eidsberg. Han ble valgt til konge av birkebeinerne i 1217. I løpet av hans regjeringstid ble det slutt på borgerkrigene. Det siste opprøret ble ledet av hans svigerfar, hertug Skule Bårdsson, som ble drept i 1240. I 1247 ble Håkon kronet av kardinal Vilhelm av Sabina i Bjørgvin.
Håkon sendte også sendemenn til sultanen av Tunis (1262). I 1263 mobiliserte han en stor leidangsflåte for å forsvare Hebridene etter at den skotske kongen hadde gjort krav på disse en tid. Etter noen få kamper, uten noen videre resultat, la flåten seg i vinterkvarter på Orknøyene. Der døde Håkon den 17. desember i 1263. Kort tid etter blir han flyttet til en grav i Kristkirken i Bjørgvin (Flatøybok 2019,bind 5).
Bakgrunn og barndom
Håkon ble født i 1204 på Folkenborg i det som ble Eidsberg kommune og senere Indre Østfold kommune i Østfold. Moren hans var Inga (med slekt fra Varteig i Østfold), og hun hevdet at det var birkebeinerkongen Håkon Sverresson som var far til gutten. Han hadde besøkt gården Varteig året før, og da hatt Inga som frille en tid. Håkon Sverresson var død da Inga fødte, men flere av mennene hans bekreftet Ingas påstander, og birkebeinerne anerkjente Håkon som kongssønn.
Dette var i den såkalte borgerkrigstiden i Norge, en periode med ufred og rivalisering om kongemakta som varte fra om lag 1130 til 1240. I denne tiden foregikk det mange ulike strider av ulikt omfang og styrke. Uklarhetene i de norske tronfølgelovene gjorde at det var flere som gjorde krav på kongsnavn, forskjellige aristokratiske parti rivaliserte med hverandre og det var også en maktkamp mellom kirken og kongen. Etter en tid var det to «partier» som sto mot hverandre, birkebeinerne og baglerne, og disse hadde hver sitt kongsemne som hadde varierende grader av anerkjennelse. Håkon Sverreson hadde etterfulgt kong Sverre som leder for birkebeinerne etter dennes død våren 1202. Samme år ble han hyllet som konge på Øyratinget, og da baglerkongen Inge Magnusson ble drept på Helgøya høsten samme år, så forholdene lyse ut for Håkon Sverreson. Han klarte å oppnå forlik med biskopene som hadde vært i eksil, og oppnådde at Norge ble løst fra interdiktet som kirken hadde satt landet i kong Sverres tid. Håkon Sverresson døde imidlertid etter mindre enn to år som konge, ugift og uten noen klar arving. Dermed startet en ny oppstand fra baglerne som førte til en todeling av landet, med et «baglerkongedømme» rundt Oslofjorden og på Østlandet og et «birkebeinerkongedømme» på Vestlandet og i Trøndelag.
Håkon Håkonsson ble født i et område som var kontrollert av baglerne, og det at han var sønn av en birkebeinerkonge satte ham og moren hans i en svært farlig situasjon. Derfor flyktet hun nordover mot Trøndelag med gutten. Det er fra en del av denne flukten historien om birkebeinerne som flyktet på ski med det lille guttebarnet kommer. Flukten til Torstein Skjevla og Skjervald Skrukka i 1206 er udødeliggjort i maleriet Birkebeinerne av Knud Bergslien fra 1869, og minnes hvert år i Birkebeinerrennet.
Tidlig regjeringstid
Håkon Håkonsson kom slik til birkebeinernes «hovedstad» Nidaros og kong Inge Bårdsson, og Inge anerkjente Håkon som kongssønn. Da Inge døde i 1217 ble Håkon valgt til konge foran Inges halvbror, jarlen Skule Bårdsson, som også gjorde krav på tronen. I forbindelse med striden rundt kongevalget måtte mora Inga gjennom jernbyrd for å bevise at Håkon virkelig var Håkon Sverressons sønn. Dette skjedde i Bergen i 1218. Kirken var i utgangspunktet negativ til Håkon som konge, dette ble delvis begrunnet med at han var uekte barn.
I 1217 døde også Filippus Simonsson, den siste baglerkongen. Skule Bårdsson handlet raskt og tilbød som birkebeinernes jarl forsoning med baglerne med Håkon som konge. Baglerne godtok i hovedsak dette, og Norge ble igjen samlet under én konge. Men noen av baglernes anførere følte de kom dårlig ut av forliket, og reiste en ny opprørsflokk. Denne gangen fremmet de Sigurd Ribbung som kongsemne. Sigurd var sønn av Erling Steinvegg og sønnesønn av Magnus Erlingsson, og opprørsflokken hans ble kalt Ribbunger. Ribbungenes opprør spredte seg aldri utover østlandsområdet, og Sigurd gikk etterhvert med på å overgi seg til Skule.
I starten av Håkons regjeringstid var det Skule som hadde mye av den virkelige makten. Da Håkon ble konge, ble det samtidig bestemt at Skule skulle regjere direkte over en tredel av riket som jarl. I førstningen var denne tredjeparten Oslofjord-området, men fra 1223 fikk Skule Trøndelag som sin part og regjerte fra Nidaros. Etterhvert som Håkon ble voksen tok han i større grad over riksstyringen selv, noe som førte til konflikter med Skule. Som et forsøk på forsoning mellom de to ble Håkon i 1225 gift med Skules datter Margrete Skulesdatter (Margrét Skúladóttir). Forholdet mellom Håkon og Skule var likevel anstrengt.
Nikolaikirken (Tallinn)
Nikolaikirken (estisk: Niguliste kirik) er en tidligere kirke fra middelalderen i Tallinn i Estland. Den var viet til Sankt Nikolaus, skytshelgen for fiskere og sjømann. Kirken ble bygget på 1200-tallet, og ble delvis ødelagt ved den sovjetiske bombingen av Tallinn under den andre verdenskrigen. Den har siden blitt restaurert, og huser i dag en del av Estlands kunstmuseum, først og fremst kirkelig kunst fra middelalderen og framover. Bygningen benyttes også som konserthall.
Håkon Håkonsson
Tidlig regjeringstid
I 1239 tok Skule selv kongsnavn på Øretinget, og gikk til åpen krig mot Håkon. Håkon fikk nå utnevnt sin sønn Håkon som samkonge, noe han formelt sett var fra 1240 til sin død i 1257. Skule prøvde å få Knut Håkonsson med seg, men Knut valgte Håkons side og ble oppnevnt til Håkons jarl. I 1240 seiret Håkon over Skule i slaget i Oslo, og senere det samme året ble Skule drept i Nidaros. Etter dette var det ikke lenger noen som kunne true Håkons maktposisjon i Norge, og Skules opprør blir regnet som slutten på borgerkrigstiden i Norge. Som en konsekvens av striden mellom Håkon og Skule ble Snorre Sturlason, som hadde støttet Skule, drept av en av Håkons menn på Island.
Norgesveldets største utstrekning
Fra 1240 var Håkons regjeringstid preget av indre fred og konsolidering av kongedømmet. Dette var starten på det som har blitt omtalt som Norges gullalder som kongedømme i middelalderen. I 1247 oppnådde Håkon endelig å bli anerkjent av paven som norsk konge. Paven sendte kardinalen Vilhelm av Sabina (Wilhelm) til Norge og Sverige for å konsolidere den katolske kirken i Norden, og Vilhelm kronet Håkon i Kristkirken i Bergen i 1247.
Rolf Skår
Han var administrerende direktør i Norges Teknisk-Naturvitenskapelige Forskningsråd 1990–1992, administrerende direktør i Norconsult 1993–1997 og deleier og styreformann i Mogul Media (1995). Han ble administrerende direktør i Norsk romsenter 1997–2006. I perioden 2006–2008 var han tilknyttet Europeisk institutt for rompolitikk i Wien. Skår var også leder i Polyteknisk Forening (1993–1995).
Skår var ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden (2010) og var æresmedlem av Norges Tekniske Vitenskapsakademi.
Pedofili
Risikofaktorer
Risikofaktorer er ofte satt inn i en sosialøkologisk modell, som forklarer risiko ut ifra fire kontekstuelle nivåer: Individet, familie, fellesskap og samfunnet. Individuelle risikofaktorer inkluderer dårlige mestringsevner, lav selvfølelse, seksuell tiltrekning eller seksuell opptatthet. Familienivået inkluderer vanskeligheter med å etablere eller holde på et intimt forhold med en voksen partner, og et kaotisk, ustabilt eller voldelig hjemmemiljø. Fellesskapet-nivået inkluderer vanskeligheter med å utvikle nettverk av voksne eller nærvær av andre voksne. Samfunnsnivået inkluderer holdninger og tanker om seksualitet og barn
En av de mest legitimerte teoriene knyttet til seksuelle overgrep er den såkalte kognitiv forvregningsmodellen, som går ut på at overgriperen har utviklet kognitive teorier eller forvregninger for å overgå både interne og eksterne hindringer som vanligvis ville stoppet noen fra å begå overgrep. Et eksempel på dette er at overgriperen tror sex med barn er akseptabelt så lenge det ikke er tvang eller press inn i bildet. Andre kognitive forvregninger kan være at sex mellom voksne og barn ikke er potensielt skadelig og at barn selv initierer slik seksuell kontakt, og at overgriperen på den måten benekter potensiell skade og mener barnet samtykker. Det er også foreslått at disse kognitive forvregningene, også kalt tankefeller eller feiltolkninger, videreutvikles etter at overgrepet har skjedd i et forsøk på å rasjonalisere handlingene. Studier viser at positive holdninger til sex mellom voksne og barn er en risiko-faktor for overgrep og tilbakefall av overgrep.
Tyske forskere har foreslått tre hovedfaktorer som spiller inn ved tilbakefall av overgrep: (1) emosjonelle mangler eller mangel på intimitet; (2) positiv tenkning om sex med barn, som det å tro at barn drar nytte av sex med voksne; og (3) problemer med seksuell eller generell selvregulering (for eksempel seksuell opptatthet, dårlige kognitive problemløsningsevner, impulsivitet).
En annen faktor er personens subjektive følelse av isolasjon som et nøkkelmoment i veien mot å begå overgrep. Fagpersoner påpeker at dette har store implikasjoner med tanke på hvordan samfunnet som helhet håndterer seksuelle overgrep og belyser problemet med politiske løsninger som blant annet Megan's Law i USA, som øker isolasjonen blant de overgrepsdømte og dermed øker faren for nye overgrep. Forskning viser at offentlig gapestokk og uthenging av dømt overgripere øker faren for nye overgrep og er dermed en rikisofaktor på grunn av konsekvensene dette medfører, som stigmatisering, isolasjon, stress, depresjon, angst, sosial utstøting og arbeidsløshet, alle faktorer som øker faren for nye overgrep. En annen risikofaktor er restriksjoner på hvor overgriperen kan bo etter soning, noe som kan føre til de samme konsekvensene som offentlig uthenging.
Studier har funnet motsettende resultater på om pedofili er en risikofaktorer for nye overgrep. To meta-analyser fant at pedofili var den største faktoren for tilbakefall av ovegrep. Det ble også funnet at psykopati er god indikator på tilbakefallsfare. En svakhet med denne forskningen er at den ofte ikke har gjort et skille mellom pedofile og ikke-pedofile barneovergripere, slik at psykopati kan ha blitt feilaktig assosisert med pedofile.
En studie fant at pedofili alene ikke utgjorde noen forskjell på tilbakefallsraten, men at en kombinasjon av pedofili og personlighetsforstyrrelse økte risikoen for nye overgrep. En annen studie fant også grunnlag for å tvile på pedofili-diagnosens validitet i risikovurdering av overgripere, og at pedofile ikke hadde høyere risiko for tilbakefall enn ikke-pedofile barneovergripere. En studie som undersøkte dømte overgripere diagnostisert med pedofili gjennom enten DSM-IV-TRs kriterier eller gjennom fallometrisk måling, viste at pedofile ikke hadde høyere tilbakefallsrat enn ikke-pedofile overgripere. Diagnostisering av pedofili var med andre ord ikke til hjelp for å vurdere risiko for nye overgrep. På bakgrunn av dette resultatet mener forskerne at diagnostisering av pedofili ikke er pålitelig for å dømme overgripere til tvungent psykisk helsevern, noe som praktiseres i USA og som har likhetstrekk med forvaringstraff i Norge.
Studier tyder på at menn som er tiltrukket av unge gutter har høyere tilbakefall en de tiltrukket av jenter.
Psykolog og ekspert på risikovurdering av overgripere i rettssammenheng, Daniel F. Montaldi, trekker frem eksempler for å belyse at et ensidig fokus på pedofili i denne sammenhengen ikke er nyttig. Ett av eksemplene er en overgriper som kvalifiserer til diagnosene pedofili og dyssosial personlighetsforstyrrelse. Han er tiltrukket av både voksne og barn, så han trenger i utgangspunktet ikke å ha sex med barn for egen seksuell tilfredsstillelse. Han har jevnlige og sterke fantasier om barn, men han opplever ikke impulsivitet eller ukontrollerbarhet. Han har ikke sterkere seksualdrift enn andre menn, og han har også normale seksuelle fantasier. Likevel er det ikke grunnlag for å si at mannens mentale lidelser (pedofili og personlighetsforstyrrelse) er hovedårsaken til hans handlinger, men hans egne valg om å begå overgrep. Han kan altså velge selv hvorvidt han vil begå overgrep eller ikke.
Det andre eksempelet er en mann som er seksuelt fiksert på barn og som ikke er tiltrukket av voksne. Han har begått flere overgrep, og masturberer flere ganger om dagen og bruker mye tid på å se på, eller oppsøke barn. Han føler seg angstfylt og urolig når han ikke er seksuelt aktiv, og greier ikke få slutt på sine tanker selv om han ønsker det. Masturbasjonen gir han ikke nok tilfredsstillelse og fantasiene plager han. Han oppsøker og utnytter muligheten til sex med barn. Han er ikke obsessiv-kompulsiv, han har såpass mye kontroll at han bruker tid på å manipulere barnet først. Men han greier seg ikke veldig lenge uten seksuelle opplevelser. Han blir lettere opphisset enn gjennomsnittet, og hans fysiologiske reaksjoner virker uvanlig sterkt. Bare synet av et barn får pulsen hans til å stige. Uavhengig av holdninger, har han mer problemer med å tenke klart i seksuelle situasjoner enn i ikke-seksuelle situasjoner. Også denne overgriperen kvalifiserer til diagnosen pedofili, og muligens også en personlighetsforstyrrelse. Men heller ikke her er den pedofile orienteringen hovedårsaken til overgrepene, men hans hyperseksualitet.
Videre påpeker Montaldi at residivovergripere ofte er ansett for å «mangle kontroll» ettersom de gjentatte ganger begår nye overgrep til tross for fengselsstraff. Men den påstanden er ifølge Montaldi hverken klinisk eller juridisk nyttig fordi den ikke skiller mellom «manglende evne til kontroll» og «manglende vilje til kontroll.» En person som mangler evnen til å korrigere sin atferd ved avskrekkende insentiver er annerledes enn noen som kun ignorer de.
Barnepornografi
Studier viser at det meste av barnepornografisk materiale består av ungdommer i alderen 13–17 år og barnepornografi har dermed som regel ikke noe med pedofili å gjøre.
Samtidig viser studier at bruk av barneporno hvor ofrene er pre-pubertale, er en større indikasjon på at vedkommende er pedofil enn seksuelle overgrep mot barn. Forskere antyder at bruk av barneporno skyldes maladaptiv unngåelse av uønskede emosjoner og emosjonell selvregulering. Studier blant barnepornodømte viser at de har ofte problemer med å etablere og opprettholde intime relasjoner til jevnaldrende, og at de opplever større emosjonell ensomhet også sammenlignet med barneovergripere, og at de opplever betydelig interpersonlige problemer. Det er foreslått av forskere at bruk av barneporno gjenspeiler et maladaptiv forsøk på å forme en slags «pseudo-intim» kompensering for mangel på intimitet i det virkelige livet, samtidig som det reduserer følelsen av sosial avvisning.
Meta-analyser viser at 1 av 8 personer dømt for bruk av barnepornografi også var dømt for seksuelle overgrep mot barn, mens selvrapportering viste at omtrent halvparten hadde begått seksuelle overgrep mot barn men ikke var blitt dømt for det. Utfordringen med slike studier er faren for klassifiseringsbias. Dette blir tydeliggjort da én slik studie fant at 1 % av barnepornodømte også hadde begått overgrep, mens en annen fant at hele 84,5 av de undersøkte hadde begått overgrep. En studie som forsøkte å finne ut hvilke faktorer som har sammenheng med bruk av barneporno og overgrep eller ikke overgrep, og som kan forklare slike bias, viste blant annet at de som også hadde begått overgrep hadde større tilgang til barn generelt. Videre viste studien at de som også hadde begått overgrep hadde høyere grad av tidligere dommer, spesielt for ikke-seksuelle forbrytelser.
De som også har begått seksuelle overgrep antas å ha større grad av dyssosiale personlighetstrekk. Likevel har forskerne ikke funnet noen direkte sammenheng mellom bruk av barneporno og seksuelle overgrep mot barn. Derimot fant en studie at 84 % av barneovergripere begikk sine overgrep før de brukte barnepornografi og ikke omvendt. Studier har også funnet at i land hvor barnepornografi ble gjort lovlig førte til signifikant reduksjon av seksuelle overgrep mot barn. Noen fagpersoner mener derfor det kan være en katarsis-effekt hvor bruk av barnepornografi forhindrer noen å begå overgrep mot barn ved at det gir mulighet for seksuell tilfredsstillelse uten å begå overgrep. Teorien er ikke empirisk bevist, men forskningen viser at ikke alle som bruker barneporno utgjør en risiko for å begå seksuelle overgrep. En studie av pedofile viste at 84 % av de som brukte barneporno opplevde det som en substitutt til det å begå overgrep.
Den største studien hittil i England på et så detaljert nivå, sammenlignet barnepornodømte som også hadde begått overgrep med de som ikke hadde begått overgrep mot barn, og fant at de som også hadde begått overgrep hadde betydelig færre barnepornografiske bilder og filmer. Dog viste studien at de som også hadde begått overgrep hadde grovere barnepornografisk materiale. Samtidig fant de at de som ikke også begikk overgrep hadde nedlastet barneporno over en lengre periode enn overgriperne. I tillegg fant de at ikke-overgriperne i langt større grad betalte for barnepornoen (69 %) enn overgriperne (14,3 %). På bakgrunn av denne studien anbefaler forskerne at etterforskere prioriterer barnepornobrukere med mindre men grovere besittelse av barneporno, altså voldtekt og sadistisk materiale fremfor erotiske poseringer
En studie av omfanget av barnepornografi på fildelingssystemet BitTorrent fant at 0,4 promille av treffene bestod av barnepornografi. En annen studie fant at 0,25 % av innholdet på nettverket eDonkey bestod av barnepornografi, og at 0,2 % av brukerne søkte etter slikt materiale.
Behandling
Enkelte behandlingsteknikker for pedofili har vært foreslått og utviklet, men det internasjonale fagmiljøet anser i dag pedofili som noe man ikke kan kurere. Dette må likevel ikke misforstås dit hen at det ikke er mulig å behandle pedofiles overgrepsatferd. Ettersom pedofili ikke er en handling, men en tilstand, er det tilstanden pedofili man ikke kan behandle, altså selve tiltrekningen mot barn kan ikke kureres. Både medisinsk og kognitiv behandling har vist seg å være effektivt som behandling av problematisk seksuell atferd og overgrepsatferd.
Behandlingstilbud i Norge
Pedofile i Norge som ønsker hjelp enten til å kontrollere seksualiteten sin eller til å få hjelp med andre faktorer knyttet til det å leve med en pedofil orientering, som depresjon, angst o.l. kan få offentlig helsehjelp. Disse kan via fastlege bli henvist videre til psykolog eller psykiater. Alternativt kan pedofile oppsøke hjelp hos private psykologer eller sexologer, men sexologbehandling dekkes ikke av det offentlige. Alt helsepersonell har taushetsplikt om informasjonen pasienten oppgir i behandlingen. Unntaket fra dette er dersom pasienten oppgir konkrete planer om å begå handlinger som vil kunne skade andre (for eksempel barn) eller seg selv, og hvor helsepersonell i slike tilfeller vil ha opplysningsplikt. At en person er pedofil eller for øvrig har en dragning mot barn, er derfor ikke alene tilstrekkelig for å bryte taushetsplikten. Helsepersonell har også taushetsplikt dersom pasienten forteller om bruk av barneporno, med unntak av dersom pasienten selv produserer barneporno og dermed begår overgrep mot barn. I Norge har den private klinikken Institutt for Klinisk Sexologi og Terapi i Oslo spesialisert seg på behandling av pedofile, barnepornobrukere og barneovergripere.
3. divisjon fotball for menn 2010
3. divisjon fotball for menn 2010 var det fjerde nivået i norsk fotball året 2010. Ligaen bestod av 296 lag (opprinnelig 300) fordelt på 24 avdelinger. 2010 var en overgangssesong for nivå 4 i norsk fotball, da antall lag ble redusert fra 300 til 164 foran 2011-sesongen for å heve nivået i denne divisjonen.
Opp- og Nedrykk
Det var 11 lag som rykket ned fra 2. divisjon, i tillegg ble det en ledig plass da ble slått konkurs. Sør-Norge fikk ti opprykksplasser, mens Nord-Norge (avdeling 21-24) fikk to.
Vinneren av hver avdeling spilte kvalifisering mot en annen avdelingsvinner om opprykk til 2. divisjon 2011. I avdeling 9 fikk spille kvalifisering siden s førstelag rykket ned fra Eliteserien.
Sør-Norge (avdeling 1-20)
Lagene som endte som nummer 7 og dårligere rykket ned til 4. divisjon. De beste sjuerne fikk likevel fortsatt spille i 3. divisjon 2011 av følgende årsaker:
Nordland og Hålogaland (avdeling 21 og 22)
Lagene 6-12 rykket ned til 4. divisjon.
I avdeling 22 kom på 3.-plass og berget i utganspunktet plassen, men søkte forbundet om å bli flyttet ned. Søknaden ble innvilget, laget startet 2011-sesongen i 5. divisjon, og beholdt plassen som beste 6. lag.
Håkon Håkonsson
Norgesveldets største utstrekning
Etter å ha oppnådd fred innenlands, førte Håkon en aktiv og ekspansiv utenrikspolitikk. Etter uoverensstemmelser med Danmark kalte Håkon i 1256 ut leidangen og reiste på hærferd til det danske området Halland. I 1261 gikk grønlendingene med på å gi seg inn under kongen av Norge, og i 1262 gjorde Island det samme, noe som i lang tid hadde vært et mål for Håkon. Norgesveldet hadde nå sin største geografiske utstrekning noen gang. I 1263 rustet Håkon ut en stor leidangsflåte og reiste til Skottland, for å beskytte Suderøyene (Hebridene) som hadde vært under angrep fra skottekongen Alexander III. Med hjelp av vasallene sine, kongen av Sudrøyene og kongen av Man, gjenopprettet Håkon kontroll over Sudrøyene og sendte også styrker innover i landet. Forhandlingene med skottene ble halt ut av skottekongen, fordi han visste at Håkon til slutt ville få problemer med å holde flåten sin samlet så langt hjemmefra. En del av flåten hans utkjempet en trefning med en større skotsk styrke ved Largs, i det som senere har fått navnet slaget ved Largs. Både nordmenn og skotter hevdet at de seiret i dette slaget. En irsk delegasjon kom til Håkon og tilbød å huse ham og flåten hans gjennom vinteren dersom Håkon ville hjelpe dem mot engelskmennene. Det ser ut som om Håkon kan ha vært interessert i forslaget, men mennene hans nektet. Da vinteren kom, hadde han ikke klart å tvinge fram en avklaring i striden med skottekongen. Han reiste tilbake til Orknøyene for vinteren, mens mesteparten av flåten vendte hjem til Norge. Mens Håkon var på Orknøyene, ble han syk og døde 17. desember 1263. På sykeleiet lot han lese for seg av Bibelen og latinske bøker, men ble sliten og ba om norrænubækr (norrøne bøker), kongesagaene like fra Halvdan Svarte og frem til Sverres saga. De fleste var blitt til nettopp i Håkons tid, en litterær gullalder i Norgesveldet, da også Kongespeilet ble til.
Håkon ble gravlagt for vinteren i St. Magnuskatedralen i Kirkwall. Da våren kom, ble kroppen hans ført tilbake til Norge, og han ble gravlagt i Kristkirken på Holmen i Bergen. Denne kirken ble revet i 1531. Stedet der den sto, på det som i dag er Bergenhus festning, er i dag markert med en minnestein.
På dødsleiet bekreftet Håkon at han bare visste om en sønn som hadde overlevd ham, Magnus. Magnus ble konge etter ham.
Ettermæle
Norske historikere har hatt svært ulike syn på Håkon Håkonssons regjeringstid. På 1800-tallet, da nasjonsbygging var et viktig mål for historikerne, ble Håkon sett som den mektige kongen som avsluttet borgerkrigene, og regjerte over det største norske riket noensinne. P.A. Munch er representativ for dette synet. Tidlig på 1900-tallet kom en reaksjon mot dette synet. Håkon ble nå betraktet som en uviktig og gjennomsnittlig mann, som tilfeldigvis var konge da det var gode tider for det norske kongedømmet. Dette var først og fremst synet til historikere som Halvdan Koht, som med sin historiske materialisme gjerne toner ned betydningen til enkeltpersoner i forhold til større historiske og økonomiske prosesser. Koht, og mange andre historikere, vurderte dessuten Håkon opp mot Skule Bårdsson, og valgte side i denne 700 år gamle konflikten. Sammenlignet med sin farfar, kong Sverre, var Håkon opplagt ikke en mann av de samme dimensjoner. Sverre Steen påpeker at Håkon heller ikke hadde en slik biograf som farfaren hadde hatt. Håkons biograf var Snorres brorsønn Sturla Tordsson som aldri hadde møtt kong Håkon; han måtte bygge på andres ord og dokumentene i kongens brevkiste. Dermed kunne det ikke bli den samme medopplevelsen i hans saga. I tillegg måtte Tordsson veie opp sin oppdragsgivers far, kong Håkon, mot dronningens far, Skule jarl. Han kunne vanskelig fremheve den ene på bekostning av den andre. Skule jarl står nok Tordssons hjerte nærmest, mens Håkon blir en fjernere, konvensjonelt skildret kongeskikkelse. Ibsens Kongsemnerne omtaler heller ikke hva kong Håkon utrettet på de 25 årene han regjerte etter at Skule jarl var borte.
Det som er klart er at Håkon ble født inn i et samfunn som var herjet av krig, væpnete bander og krigsherrer, og døde som den ubestridelige herskeren over et stort og internasjonalt respektert kongedømme, der kongemakten helt klart hadde blitt styrket. Håkon mottok sendemenn og utvekslet gaver med herskere så langt borte som Tunis, Novgorod og Castilla. Ved hoffet hans ble høvisk ridder-litteratur fra kontinentet og bibelske fortellinger oversatt til norrønt språk. Han sto for flere større byggeprosjekter i stein, noe som var kostbart i Norge på denne tiden. Han fikk blant annet bygget Håkonshallen i kongsgården på Holmen i Bergen. Håkon sto også for større lovarbeider, blant annet ble blodhevn forbudt.
Litteratur
Hovedkilden vår til kunnskap om Håkon er Hákonar saga Hákonarsonar (Håkon Håkonssons saga), som ble skrevet i 1260-åra, bare få år etter Håkons død. Sagaen ble bestilt av sønnen hans, Magnus Lagabøte, og ble skrevet av den islandske sagaskriveren og høvdingen Sturla Tordsson, Snorres brorsønn.
Håkon Håkonsson omtales i Dantes Guddommelige komedie i kapittelet Paradiso XIX om «urettferdige prinser».
Uenighetene mellom Håkon og svigerfaren Skule skildres litterært i Henrik Ibsens skuespill Kongsemnerne, fra 1863.
oversatt av Anne Holtsmark
Pedofili
Behandlingstilbud i andre land
I Danmark tilbyr Sexologisk Klinik i København gratis behandling for pedofile og overgripere, i tillegg til å ha en hjelpetelefon. I Sverige kom en døgnåpen hjelpetelefontjeneste i 2012, i tilknytning til Senter for andrologi og seksualmedisin ved Karolinska universitetssykehus, som også tilbyr poliklinisk behandling. Senteret ble tildelt 10 millioner svenske kroner som en del av den svenske regjeringens satsing på å forebygge seksuelle overgrep.
National Crime Agency
National Crime Agency (NCA) er en britisk politiorganisasjon som ble etablert i 2013. NCA avløste Serious Organised Crime Agency, og overtok i tillegg Child Exploitation and Online Protection Centre og deler av National Policing Improvement Agency.
Pedofili
Behandlingstilbud i andre land
Prosjektet har satset sterkt på markedsføring, med blant annet TV- og kinoreklamer for å nå ut til potensielle brukere. For å lage reklamen slik at de når ut på best mulig måte, samarbeidet de med pedofile for å utarbeide tekst og budskap. Forskerne fant at for å nå ut til potensielle brukere måtte kampanjen (1) vise empati og forståelse for pedofiles situasjon, (2) distansere seg fra diskriminering av personer for deres seksuelle preferanse, (3) redusere frykten for straffeforfølgelse (det er ingen lov om opplysningsplikt i Tyskland), (4) forsikre om konfidensialitet og (5) redusere følelser som skyld og skam.
I USA, Storbritannia og England tilbyr organisasjonen Stop it Now! hjelp og veiledning på telefon for både overgrepsutsatte, personer bekymret for barn, overgripere og personer som er redde for at de skal begå overgrep. Innringere som ønsker hjelp blir veiledet videre til blant annet advokathjelp eller psykologisk behandling, og de kan bruke telefontjenesten også underveis eller mens de venter på behandling.
National Crime Agency
I oktober 2011 ble det kunngjort at Keith Bristow, politimester i Warwickshire Police, vil tjenestegjøre som NCAs første direktør.
NCA ble satt i drift 7. oktober 2013. NCA har mer enn 4 000 betjenter.
Pedofili
Behandling av overgripere
Den vanligste behandlingsmodellen av barneovergripere er den såkalte «Risk-Need-Responsivity Model». Risk handler om at behandlingen skal legges opp ut ifra overgriperens grad av risiko for tilbakefall. De mest intensive behandlingstilbudene skal gis til de med høyest risiko. For lav-risiko overgripere kan behandling til og med være iatrogenisk og øke risikoen for overgrep. Need betyr at behandlingen skal legges opp ut ifra overgripernes individuelle problemer relatert til overgrepsatferd, for eksempel overgrepsstøttende tanker. Responsivity betyr at behandlingen skal være tilpasset hver enkelts språk, kultur, læringsmåte og evner. Forskere har funnet at konfronterende terapi mot barneovergripere har negativ effekt på behandlingen, og at empati, varme og oppmuntring har best effekt. Denne modellen har derfor blitt kritisert av fagpersoner som mener den fokuserer mest på risiko og lite på pasientens livskvalitet. Andre har kritisert modellen for å være lite opptatt av rehabilitering og reintegrering i samfunnet. Spesielt faktorer som nære relasjoner og arbeid har vist seg å være viktig for å unngå nye overgrep. Samtidig påpeker noen fagpersoner at å fokusere på kriminologiske faktorer har liten effekt dersom pasienten har andre akutte psykologiske eller psykososiale problemer.
Som et alternativ til «Risk-Need-Responsivity Model» ble «The Good Lives Model» utviklet med psykolog og ekspert på seksualovergripere, Tony Ward, fra New Zealand i spissen. The Good Lives Model er mer rettet mot klientenes behov, ønsker og mål. Fokuset i behandlingen blir å jobbe med klientens behov og mål, og hvordan dette kan oppnås. Tanken bak er at barneovergripere ofte begår sine overgrep som en maladaptiv håndtering av psykososiale og emosjonelle problemer. Målet i behandlingen blir derfor å jobbe med disse interne (psykologisk) og eksterne (sosiale) problemene, og hvordan håndtere de på en hensiktsmessig måte. Eksempler på dette kan være å erkjenne at overgriperen har opplevd ensomhet eller et nærhetsbehov, som førte til seksuelle overgrep som en maladaptiv måte å håndtere dette på. Fokuset blir da å finne alternative måter å håndtere ensomhet eller nærhetsbehov. Andre begår seksuelle overgrep mot barn på grunn av manglende mestring av seksuelle forhold til voksne. Innen The Good Lives Model kalles dette en direkte årsak til overgrep. Mens indirekte årsaker kan være at samlivsbrudd fører til alkoholmisbruk, som igjen svekker impulskontrollen og som igjen kan kulminere til overgrep. Stadig økende forskning på effekten av The Good Lives Model har funnet positive resultater på denne rehabiliteringsmodellen.
Med nyere forskning på effekten av disse behandlingsmodellene slår fagfolk fast at «nothing works»-tankegangen fra 60- og 70-tallet ikke lenger har noen holdepunkter, og at spørsmålet heller dreier seg om hva virker.
Volleyball under Sommer-OL 1984
Volleyball under Sommer-OL 1984. Volleyball var med på det olympiske programmet for sjette gang under OL-1984 i Los Angeles. Det var to volleyballturneringer, en for kvinner og en for menn. Ti herrelag og åtte damelag deltok. USA vant herrefinalen over Brasil og Kina beseiret USA i damefinalen.
Pedofili
Kognitiv behandling
Kognitiv behandling går ut på å håndtere seksualiteten slik at man ikke handler på sine lyster, og inngår også i Risk-Need-Responsivity Model. Denne formen for terapi har vist seg å ha signifikant effekt på tilbakefall blant barneovergripere. En meta-analyse av 43 studier, som sammenlighet barneovergripere som hadde fått behandling og barneovergripere som ikke hadde fått behandling, fant at kognitiv atferdsterapi førte til 41 % reduksjon av tilbakefall av seksuelle overgrep. En studie rapporterte at utgiftene til en slik behandling er langt lavere enn samfunnets kostnader dersom nye overgrep begås. En annen meta-analyse av 79 studier fant at overgripere som hadde gått i behandling hadde lavere tilbakefall av seksuelle overgrep enn de som ikke hadde gått i behandling. En studie som fulgte dømte overgripere over 25 år, fant at kognitiv behandling hadde over dobbelt så stor effekt på tilbakefall for barneovergripere (6,3 % for de med overgrep mot jenter, 9,4 % for de med overgrep mot gutter) enn personer dømt for voldtekt mot voksne (21,2 %). En annen meta-analyse fant positiv effekt av behandling for overgripere mot barn utenfor familien (mer sannsynlig pedofile i motsetning til incestovergripere).
Medisinsk behandling
Anti-androgeniske medisiner som Depo-provera, ofte beskrevet som «kjemisk kastrering», kan brukes for å minske testosteronnivåer, og er ofte brukt i sammenheng med kognitiv atferdsterapi. De mest brukte medisinene er Cyproterone Acetate og Medroxyprogesterone eller gonadotropin-utløsende hormon-analoger som Leuprolide, Goserelin og Tryptorelin. Gonadotropin-utløsende hormon-analoger varer lenger og har færre bieffekter. I tillegg kan enkelte angst- og depresjonsdempende medisiner, såkalt selektive serotoninreopptakshemmere (SSRI) ha som bivirkning at seksualdriften senkes. Studier tyder på at SSRI kan ha god effekt på redusering av seksuelle fantasier. Medisinsk behandling kan derimot ikke endre noens tiltrekningsmønster, men kun redusere selve seksualdriften.
Studier viser at anti-androgeniske medisiner kan gi svært alvorlige bivirkninger, som blant annet pusteproblemer, tykktarmbetennelse, galleblære, diabetes, leverskader, demens, depresjon og dødsfall grunnet hjerteinfarkt. Flere i fagmiljøet advarer derfor mot bruken av slike medisiner, og det amerikanske helse- og sosialdepartementets etat Food and Drug Administration advarte i 2004 mot mer enn 2 års bruk av denne typen medisin. Langtidseffekten av denne typen medisin er ikke kjent og ble holdt unna markedet i USA flere år blant annet på grunn av kreftfremkalling etter forsøk på dyr. Psykolog Thore Langfeldt ved Institutt for klinisk sexologi har også belyst viktigheten av at pasienter som er i terapi for overgrepsatferd må være kjemisk friske.
Den norske psykologen Svein Mossige advarer mot at medisinsk behandling kan føre til ansvarsfraskrivelse, ved at behandlingen føler til at klienten får bekreftet og forsterket sin egen oppfatning om at han er impulsiv og styrt av noe som kun kan stoppes med et medikament.
Andre terapiformer
Kirurgisk kastrering (bilateral orkidektomi) er en kontroversiell form for behandling som svært få land tillater praktisering av i dag. Et av landene hvor dette inngrepet er tillatt, er Tsjekkia, men også der er det kun tillatt på spesielle premisser. Klienten må være minimum 25 år, ha begått voldelige seksualforbrytelser og ha høy risiko for tilbakefall, vurdert av en spesialist, og i tillegg må all annen behandlingsforsøk ha vært mislykket. Klienten må også selv søke om det skriftlig og en komité bestående av en psykiater, sexolog, psykolog, urolog og jurist må vurdere søknaden. Europarådets komité for forebygging av tortur og inhuman behandling og straff, har bedt Tsjekkia stoppe denne behandlingsformen.
Mallocera
Mallocera er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Pedofili
Andre terapiformer
Flere ulike atferdsteknikker har vært forsøkt i behandlingen av parafilier generelt. Blant disse er ulike former for aversjonsterapi. Elektronisk aversjonsterapi går ut på at klienten gis elektriske støt når han fantaserer. Av etiske grunner og lav suksessrat praktiseres ikke denne behandlingen lenger. Lukt-aversjonsterapi går ut på at klienten assosierer sine fantasier med for eksempel lukten av råttent kjøtt. Ammoniakk-aversjonsterapi går ut på at klienten inhalerer ammoniakk-salt, noe som er smertefullt. En annen teknikk har vært å få klienten til å tenke at han har blitt syk etter overgrepet eller oppdaget sår på barnets kropp. En undersøkelse utført av Council on Scientific Affairs fant at suksessraten til aversjonsterapi var sammenlignbar med behandling av homofili, med andre ord ekstremt lav.
Mallocera
Utseende
Middelsstore, slanke, mørkt brunlige trebukker. Antennenene er betydelig lengre enn kroppen. Pronotum har rundede sider med en tann nær midten. Dekkvingene er omtrent parallellsidige med mørke eller lyse tegninger, og ender i en spiss.
Pedofili
Andre terapiformer
Tre ulike masturbasjons-teknikker har også vært forsøkt. En av disse er en såkalt rekondisjoneringsteknikk hvor klienten masturberer til sin avvikende fantasi og hvor han rett før orgasme skal skifte til normale seksuelle fantasier slik at orgasmen linkes til den normale fantasien. Undersøkelser viser at denne teknikken har liten effekt. En lignende teknikk går ut på at klienten skal masturbere utelukkende til normale seksuelle fantasier, men heller ikke denne teknikken har vist seg å være effektiv. En annen teknikk går ut på at klienten skal gjenta sine avvikende fantasier verbalt helt til han er utmattet.
Mallocera
Levevis
Larvene lever i død ved, mest av løvtrær.
Pedofili
Andre terapiformer
Klaus M. Beier ved Institutt for sexologi og seksualmedisin ved Charité, et stort universitetssykehus i Berlin, rapporterte suksess i en tidlig studie med bruk av rollespill-terapi og medisin. Ifølge forskerne, var pedofile bedre i stand til å kontrollere sine lyster når de forstod barnets situasjon. Den Canadiske eksperten på overgripere, William L. Marshall, viste i sin studie at barneovergriperen følte seg mer komfortable med barn, som de anså som mindre truende, forpliktende og enklere å kontrollere, mens voksne ble ansett som truende, krevende og kontrollerende. Behandlingen gikk så utpå å gi barneovergriperen selvtillit og kapasitet til å relatere seg til voksne på en god måte, ved å la de ha seksuell omgang med kvinner mens de sonet sin straff. Etter behandlingen var behovet deres for å ha seksuell omgang med barn langt lavere.
Rehabilitering
I Canada ble prosjektet Circles of Support and Accountability (COSA) startet opp i 1994. Her får dømte overgripere hjelp av frivillige til reintegrering i samfunnet etter soning. De får gjennom dette sosial støtte, hjelp til å finne arbeid, bolig, behandling og andre sosiale behov. Hver COSA-gruppe består av mellom 4-6 frivillige, hvor én er hovedkontakten for ex-overgriperen, og som møter vedkommende daglig i de første månedene etter soning. Hver gruppe har en varighet på minst 12 måneder. Den frivillige «sirkelen» får i tillegg støtte fra psykologer, sosionomer o.l. i arbeidet.
Mallocera
Utbredelse
Slekten er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika, fra Nicaragua i nord til Argentina i sør.
Pedofili
Rehabilitering
Dette prosjektet ble også startet opp i Minnesota i 2008. Der begynner hjelpegruppen arbeidet fire uker før endt soning. Forskning på effekten av COSA i Minnesota viser en signifikant reduksjon av tilbakefall av overgrep. Denne effekten viser videre at prosjektet har potensielt spart samfunnet for 11 716 amerikanske dollar per ex-overgriper (cirka 65 000 NOK) ved å unngå at disse begår nye overgrep, noe som betyr store kostnader for samfunnet. For hver dollar brukt har prosjektet generert en kostnadseffekt på 1,82 dollar (82 % investering per dollar). Over 4 år kostet prosjektet 442 761 amerikanske dollar, og ga en estimert kostnadsparing på 805 972 dollar for samfunnet. Verdien av prosjektet viser derfor at det er langt mer lønnsomt for samfunnet å bruke midler på forebyggingstiltak fremfor kostnadene for nye begåtte overgrep (advokater, leger, rettsvesenet, politi, fengsel, osv.).
Også studiene fra Canada viser at COSA har gitt en signifikant reduksjon av overgrep, med en reduksjon på 83 %. Forskerne antyder at prosjektet har god effekt fordi det bidrar til å skape pro-sosiale mennesker, og reduserer effektene av utstøting, ensomhet og sosial isolasjon. I Storbritannia ble COSA etablert i 2002. Her er effekten ikke like godt bevist da studiene har manglet kontrollgrupper. Likevel viser studiene at at implementeringen av prosjektet har ført til bedre helse hos de fleste og kun én av deltakerne er tatt for nye overgrep.
Pro-pedofil aktivisme
Bevegelsen for pro-pedofil aktivisme er en sosial bevegelse som omfatter en mengde oppfatninger, men som typisk jobber for en eller flere av de følgende: sosial aksept for voksnes romantiske eller seksuelle tiltrekning til barn, sosial aksept for voksnes seksuelle aktivitet med barn, og endringer i lovverk og definisjoner, slik som å endre den seksuelle lavalder eller klassifisering av psykisk lidelse. Blant organisasjoner for pedofiliaktivisme er North American Man/Boy Love Association (NAMBLA) et av de mere kjente, der man ønsker å legalisere seksuelle forhold mellom menn og gutter.
Noter
<references group="Note" />
Wetteraukreis
Wetteraukreis er en landkreis i Regierungsbezirk Darmstadt, i den tyske delstaten Hessen.
Kretsen har fått navn etter landskapet Wetterau nord for Frankfurt, som er en av de mest produktive jordbruksområdene i Hessen. Landskapet er oppkalt etter elva Wetter. Det finnes mange mange mineral- og termiske kilder i kretsen som for eksempel i Bad Nauheim, Bad Vilbel eller Rosbach. Deler av Taunusåsene strekker seg inn i området fra vest, fra øst strekker seg utløpere av Vogelsberg inn i kretsen.
Wetteraukreis ble opprettet 1. august 1972 gjennom den hessiske forvaltningsreformen.
Louise Fréchette
Louise Fréchette (født 16. juli 1946 i Montréal) er en canadisk diplomat.
Hun studerte historie ved Université de Montréal og europeisk integrasjon ved Europa-colleget, og trådte inn i den diplomatiske tjenensten i 1971. Hun var først stasjonert ved ambassaden i Athen før hun ble knyttet til Canadas FN-delegasjon i Genève i 1978.
I 1985 ble hun utnevnt til Canadas ambassadør til Argentina. Hun fikk i oppdrag å forsøke å overtale Fidel Castro til å støtte Golfkrigen, men mislyktes. Hun imponerte likevel utenriksministeren, og ble utnevnt til FN-ambassadør i 1992.
Hun ble i 1995 utnevnt til assisterende visefinansminister, og ble senere, som første kvinne, Canadas viseforsvarsminister.
I årene 1997–2006 var hun visegeneralsekretær i FN, med ansvar for gjennomføring av en rekke reformer.
Greger Andrijevski
Tony Greger Andrijevski (født 29. april 1973 i Landskrona) er en svensk tidligere fotballspiller som spilte spiss. Andrijevski, som er spiss, spilte for Malmö FF fra 1995 til 1997. Andrijevski jobber nå i klubbens støtteapparat, hvor han har ansvaret for fitness og massasje for klubbens spillere.
Greger Andrijevski startet karrieren hos. I 1994 hadde klubben problemer med å betjene gjeld. Andrijevski som hadde hatt en god første sesong i Allsvenskan var klubbens heteste salgsobjekt, og ble solgt til foran 1995-sesongen.
Med to mål på tre kamper for det svenske U21-landslaget og en god sesong for Landskrona BoIS i 1994, ble Andrijevski innkalt til for en treningskamp mot  8. mars 1995. Andrijevski satt på benken uten å slippe innpå.
1998-sesongen tilbragte han på lån i moderklubben Landskrona BoIS, som han hjalp rykke opp til Allsvenskan.
10. november 1998 skrev han under en treårs-kontrakt med Odense Boldklub. Han forlot Odense i juni 2001. Han trente så med moderklubben Landskrona BoIS, men kunne ikke komme til enighet om kontraktsbetingelsene, og skrev i stedet under for, hvor han spilte de to siste årene av sin karriere
Australian Open 1984
Australian Open 1984
Polsk mynde
Polsk mynde er også kjent som chart polski og stammer som navnet sier i fra Polen. Dette er en av de større myndene vi kjenner til, men akkurat hvor og når den oppsto har vært et tema for debatt i lang tid.
Opprinnelse og alder
Mange mener at polsk mynde har eksistert i Polen siden tidlig på 1500-tallet, men slike hunder omtales alt i kilder fra 1100-tallet. Trolig nedstammer den fra orientalske mynder. Russerne mener imidlertid den må være en etterkommer og nær slektning til chortaj, hvilket virker sannsynlig når rasene sammenlignes. Chart er imidlertid større, så kanskje ble andre mynder og lokale hunder krysset inn på 1800-tallet.
De tidligste beskrivelsene stammer fra 1600-tallet (Gostomski), og hunden har vært flittig avbildet på malerier gjennom hele 1800-tallet. Rasen betraktes av mange som en nær slektning av både saluki og tazi, men dette slektskapet er kanskje ikke like nært som mange har trodd. I Polen kjente man til mynder alt 1100-tallet, men at dette var neppe samme hunden. Noen mener også rasen kan være en etterkommer av middelalderske greyhounder, som ble benyttet i krig, og mer langhårede østlige myndetyper, men dette vet ingen særlig mye om. Det er imidlertid slik at både chart, chortaj og borzoi har en rekke anatomiske likheter. De dukker alle plutselig opp i historiske kilder fra 1600-tallet, innenfor et forholdsvis homogent geografisk område. Russiske kynologer har lange ment at chart og chortaj egentlig var samme hund, samtidig som en rekke kynologer mener at chortaj og borzoi har hatt en felles stamfar. Det er derfor et åpent spørsmål om disse tre hunderasene før 1600 var en og samme hund.
Rasens popularitet har vært varierende under århundrene. Av og til som den mest betydningsfulle hunderasen i Polen, og til andre tider, særlig under de 2 verdenskrigene, nær ved å bli utryddet. Malgorzata Szmurlo, senere også med hjelp av sin søster, Izabella Szmurlo, må kunne sies å ha vært sentrale i arbeidet med å redde rasen. De søkte rundt etter eksemplarer i Polen og Ukraina, og klarte i 1977 å bringe fram sitt første valpekull. Dette var trolig redningen for rasen, som siden har fått stadig større og større oppslutning. At ukrainske mynder ble krysset inn, tyder også på at russerne kan ha rett med hensyn til chortaj.
Som tilfellet var med mange raser, ble den polske mynden reddet for ettertiden ved et uegennyttig og fortjenstfullt arbeid av raseentusiaster i hjemlandet. Den gjeldende standarden ble fastsatt av FCI så sent som i 1989. Kun få hunder eksisterer i Skandinavia, hvorav noen i Norge.