cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Furubotn-oppgjøret
Hendelsesforløpet
Furubotnikene hadde et flertall på 9 av 16 medlemmer av sentralstyret og dette flertallet vedtok å forelegge spørsmålene internasjonalt. Samtidig valgte Furubotns tilhengere, på initiativ fra Roald Halvorsen og etter konsultasjon med Furubotn, å legge ned sine verv i påvente av dette. Dette skjedde 25. oktober 1949, og dermed var flertallet i sentralstyret endret. Dagen etter ble Furubotn enstemmig ekskludert etter forslag fra Strand Johansen av et amputert sentralstyre som samtidig vedtok å utvide seg selv med seks nye medlemmer. Furubotn-tilhengerne Tom Rønnow og Haavard Langseth ble også avsatt som henholdsvis sjef for partiforlaget og redaktør for tidsskriftet Vår Vei. Hendelsesforløpet 26. oktober er imidlertid omstridt. Det er på det rene at Furubotn-tilhengerne ble bedt om å forlate partikontoret før sentralstyremøtet. Torgrim Titlestad og Leif Vetlesen hevder at dette skjedde på Strand Johansens eget initiativ, noe imidlertid blant andre Arne Pettersen nekter for. Titlestad påstår endog at krigssabotørene Asbjørn «Osvald» Sunde og Ragnar «Pelle» Sollie var bevæpnet.
Dagen etter fikk vedtaket stor støtte på et tillitsmannsmøte i Oslo. Da det valgte sentralstyreflertallet skjønte hva som hadde skjedd var det for sent, og deres forsøk på å gjenoppta vervene sine ble avslått. Partiorganet Friheten, som på denne tiden var under ledelse av Jørgen Vogt, hadde på dette tidspunktet utvetydig tatt stilling for Løvlien-fløyens synspunkter. Det neste landsstyremøtet fant sted 10.- 12. desember, og i og med at Furubotn-tilhengernes vervnedleggelser kun gjaldt sentralstyret ble det flertall for et forslag fra Roald Halvorsen som omtalte den endrede flertallskonstellasjonen i partiet som et kupp og krevde at det av landsmøtet valgte sentralstyret skulle gjenoppstå. Det ble også vedtatt å opprette en undersøkelseskommisjon, der Furubotns folk hadde flertall. Dette siste forsøket fra Furubotn-fløyen på å gjenvinne makten i partiet mislyktes imidlertid, og i februar 1950 ble det innkalt til ekstraordinært landsmøte.
På dette tidspunktet hadde både sentralstyret og distriktsstyrer omkring i landet foretatt en kraftig opprenskning, og sørget for at landsmøtet støttet opp om Løvlien-fløyen. 171 personer skal alt i alt ha blitt ekskludert. Landsmøtet vedtok samtidig 22 eksklusjoner og gjorde et vedtak som ga distriktsorganisasjoner som hadde foretatt eksklusjoner støtte til disse. Det fordømte også Furubotn for flere forhold:
Hovedpersoner
Peder Furubotn (1890–1975) var formann i NKP fra 1925 til han i 1930 påbegynte et åtte år langt opphold i Moskva. Under krigen spilte han en viktig rolle i det illegale partiapparatet. Etter hendelsene i 1949 spilte han ingen betydelig politisk rolle, selv om han senere skulle trå frem som tilhenger, dog ikke medlem, av Arbeiderpartiet og endog tilhenger av norsk medlemskap i EEC i 1972.
Johan Strand Johansen (1903–1970) var nestformann i NKU mellom 1924 og 1928, og aktiv i partipressa i mellomkrigsårene. Han tilbrakte også mye tid i Moskva på 1930-tallet. Under 2. verdenskrig var han fengslet på Grini fangeleir og Sachsenhausen. Han var Stortingsrepresentant for Oslo mellom 1945 og 1949 og igjen mellom 1954 og 1957. I 1955 ble han grunnet psykiske lidelser sendt på kuropphold til Sovjetunionen der han skulle bli til sin død. Overfor NKP spilte han etter dette liten rolle, selv om han forfattet en rekke brev til partipresse og sentrale partimedlemmer.
Emil Løvlien (1899–1973) var formann for NKP mellom 1946 og 1965. Han hadde sittet i partiledelsen siden 1934, og spilt en forholdsvis ubetydelig rolle under krigen. Han var Stortingsrepresentant mellom 1945 og 1949, og igjen mellom 1954 og 1961, noe som gjorde ham til partiets siste Stortingsrepresentant, dersom man ser bort fra Reidar T. Larsen som i 1973 ble valgt inn for Sosialistisk Valgforbund. Løvlien har på mange måter stått som symbol på partiets synkende styrke gjennom den kalde krigen.
Roald Halvorsen (1914–2010) var formann for NKU fra 1945 til 1946 og nestformann i NKP fra 1946 og 1949. Etter at han ble ekskludert fra NKP markerte han seg som faglig tillitsvalgt før han sluttet seg til Sosialistisk Valgforbund der han fra 1974 var daglig leder. Mellom 1975 og 1977 var han nestformann i Sosialistisk Venstreparti.
Prominente Løvlien-tilhengere
* Sunde var ikke medlem av NKP, men spilte en viktig rolle i det som skjedde.
«Krabaten»
«Krabaten» var et dansk-norsk krigsskip under den nordiske syvårskrigen (1563–1570) med et deplasement på 900 tonn, som var tatt fra svenskene den 24. august 1563 i det første krigsåret. Det ble ferdigstilt av danskene sammen med det andre storskipet som også var tatt som krigsbytte under erobringen av Älvsborg festning, og fikk navnet «Krabaten» som muligens var tatt fra et planlagt svensk navn på skipet.
«Krabaten»
Sammen med det noe større storskipet «Svenske Jomfru» på 1000 tonn ble «Krabaten» sjøsatt i året 1563, men erobret før man rakk å ferdigstille disse like etter krigen formelt brøt ut den 31. juli med Frederik IIs krigserklærning. Mindre enn en måned senere kunne kongen i egne person inspirerte disse to storskipene.
Først i det neste året ble «Krabaten» og «Svenske Jomfru» klargjort for den dansk-norske flåten som skulle gå sammen med flåten fra den nordtyske fristaden Lübeck ute i Østersjøen for å opprettholde en blokade av det svenske kongedømmet og samtidig konfrontere den svenske flåten man visste vil være en slagkraftige motstander.
Det nye skipet, «Krabaten», med sitt deplasement og en bestykning på opptil 68 skyts (1567) tilhørte den øverste rangen av krigsskipene i midten av 1500-tallet, og kunne ha en besetning på opptil fire hundre sjømenn og soldater.
Under sjøslaget klarte ikke «Krabaten» å støtte flaggskipet etter hvert som stridighetene pågikk, og Otto Rud ble tatt til fange etter svenskene hadde klarte å omringe og nedkjempe «Jægermester» i løpet av dagen. I det neste året, 1566, var «Krabaten» med den allierte flåten under kommando av admiral Hans Lauritzen-Baden og deltok i det tredje slaget ved Öland den 26. juli. To dager senere hadde man ankret utenfor Visby på Gotland sammen med flåten. Lauritzen-Baden hadde truet befalhaverne i flåten på livet om disse ikke følge hans ordre om å være på ankerstedet, man hadde kommet med protester.
Etter det hadde blåst opp til storm utenfor Gotland om kvelden i 28. juli, besluttet flere å bryte denne ordren og styrte ut til sjøs vekk fra farvannet før det verste kom. «Krabaten», «Gabriel» og «Danske Jomfru» berget seg mens stormen rammet den allierte flåten med full styrke. Tolv danske skip ble borte i denne natten, og flesteparten som hadde kommet ut til sjøs, hadde mistet mye av deres utrustningen og riggingen.
Sammen med «Svenske Jomfru» var «Krabaten» fra Älvsborg noen av de få storskipene som var tilbake i den dansk-norske orlogsflåten med det nye flaggskipet «Fortuna» i de neste årene. Ingen andre skip hadde mer enn tre hundre mann, og «Krabaten» var et av seks skip som hadde «kartov» kanoner, det kraftigste skytset ombord på et krigsskip i 1500-tallet.
Skogteglfly
Skogteglfly (Diarsia mendica) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er vanlig over hele landet i Norge, også i fjellet.
Korstog
Korstog er i historisk forstand en serie felttog, de fleste godkjent av paven, som fant sted fra 11. til 13. århundre. De fleste hadde som mål å sikre kristen kontroll over Det hellige land, som var under muslimsk kontroll. Den norske middelalderhistorikeren Sverre Bagge bruker imidlertid betegnelsen korstog også om hele den vestlige ekspansjon som i høymiddelalderen skjedde i Østersjøområdet, Spania, Sør-Italia og på Sicilia, Korsika og Sardinia.
I en bredere forstand brukes ofte ordet korstog om enhver krig som utkjempes av religiøse årsaker eller der motsetningene sammenfaller med religiøse skillelinjer, om spesielt aggressive kristne kampanjer omkring spesielle temaer (korstog mot umoral), og stigmatiserende som karakteristikk særlig av kristnes sterke engasjement i samfunnsspørsmål. På engelsk, særlig amerikansk engelsk, brukes ordet (crusade) om nærmest enhver kampanje (for eksempel mot narkotika).
Etymologi
Ordet korstog på norsk kommer fra kors, og kan knyttes til det korset av tøy som var festet til, sydd inn i eller et merke var del av ytterdrakten til de personer som deltok på slike tog i middelalderen. Middelalderskribenter bruker ord som crux (pro cruce transmarina, latin), croisement, croiserie, og annet.
Bakgrunn
Opprinnelsen til korstogene lå i middelalderens fremvekst av en ridderklasse i Europa. Med Frankerrikets sammenbrudd sist på 800-tallet, samt stabiliseringen av europeiske grenser etter hvert som vikinger, slavere og magyarer ble kristnet, begynte ridderne å krige innbyrdes. Kirken ønsket en slutt på dette, blant annet med «Guds fred»-bevegelsen, stiftet ved et kirkemøte i Le Puy i 975. Dette utviklet seg til «Guds våpenhvile», som i 1042 forbød krigføring fra onsdag kveld til mandag morgen hver uke, i pinsen og advent, samt en lang rekke helligdager. «Guds fred» førte til opprettelsen av et kirkelig militær som kunne anvendes under korstogene, men som også la grunnlaget for de moderne fredsbevegelsene.
Samtidig var det en tilsvarende utvikling blant muslimer i øst. Araberne hadde erobret Palestina i det 7. århundre. Dette førte ikke til at kristne ble hindret i å reise på pilegrimsferder til de hellige steder, og klostre og andre kristne samfunn fortsatte å eksistere. I de første århundrer etter den arabiske ekspansjon var det derfor lite bekymring om denne blant kristne. Et vendepunkt kom i 1009 da al-Hakim bi-Amr Allah, fatimidenes kalif av Kairo, ødela Gravkirken og alle kristne institusjoner i Jerusalem. Deretter ble kristne forfulgt på det blodigste i flere år. Hans etterfølger tillot at bysantinerne bygde opp Gravkirken igjen, og pilegrimer fikk igjen reise til Jerusalem. Men historier om de muslimske fatimidenes forutgående grusomheter hadde begynt å spre seg i vest. Korstogene hadde altså et godt stykke på vei religiøse motiver, men uten at den overveiende kristne bysantinske sivilisasjonen delte disse.
Samtidig hadde de seldjukkiske tyrkerne blitt en stadig viktigere trussel mot Østromerriket. Deres fremmarsj utgjorde ikke bare et hinder for de kristne pilegrimers sikre ferd landveien fra Konstantinopel gjennom Lilleasia til Det hellige land, men truet også selve Det bysantinske rike. I 1070 hadde seldjuk-tyrkerne erobret Jerusalem, og i 1071 ble den bysantinske keiser Romanos IV Diogenes beseiret og tatt til fange under slaget ved Manzikert. Lilleasia og hele Syria lå nå åpent for tyrkerne. Antiokia ble erobret av dem i 1084, og i 1092 var ikke en eneste av de gamle metropolitanseter i det østligste middelhavsområde i kristne hender.
Korstogene
Det tradisjonelle nummereringsoppsettet for korstogene identifiserer ni hovedkorstog fra 11. til 13. århundre. Dette er ikke en altomfattende liste, fordi det ble utført mange mindre korstog. Slike fant sted ikke bare i Det hellige land, men også i for eksempel Spania, Sentral-Europa og Baltikum. De mindre korstogene fortsatte også helt til det 16. århundre, inntil renessansen og reformasjonen endret det politiske og religiøse klimaet i Europa. Det første eksempelet på at et helt land ble skattlagt til inntekt for korstogene, var Danmark. Valdemar den store bevilget johanitterne, en orden som kom til Danmark ca. 1160, en penning fra hver husholdning. Privilegiet medførte at johanitternes hovedkloster i Antvorskov ved reformasjonen i 1536 var Danmarks nestrikeste (etter Sorø), og det danske flagget, Dannebrog, kan være et regulært lån av johanitternes røde fane med hvitt kors. I Norge var de tilknyttet hirden under Magnus Lagabøte, og opprettet et hospital i Værne kloster ved Moss; dette skulle fungere som et slags aldershjem for eldre hirdfolk.
Skogteglfly
Utseende
Sommerfuglen er middelsstor (vingespenn 28–39 mm), og en kraftig bygd nattfly. Fargen varierer sterkt, men er gjerne mer eller mindre rødlig brun eller grå. Noen eksemplarer er nesten ensfargede, andre kontrastrikt tegnede. Forvingen er noe avrundet, vanligvis med tydelige, lyse nyre- og ringmerker. To mellomlinjer avgrenser vingens midtfelt, den innerste av disse er ganske rett, den ytterste buet. De er vanligvis godt synlige. Bakvingen er grå.
Korstog
Korstogene
Korsfarere massakrerte, kriget og plyndret også i Det bysantinske rike, ikke minst i angrepet på Bysants i 1204. Også i områder i det tidligere vestromerske riket gjennomførte korsfarere angrep.
Allerede på 1200-tallet bad pave Innocens III om unnskyldning for korstogene.
Første korstog 1095–1099
Allerede i 1073 hadde den bysantinske keiser Mikael IV bedt pave Gregor VII om å sende styrker til unnsetning mot tyrkerne, men i første omgang kunne ikke paven, som var velvillig innstilt, innfri ønsket. Men etter at den bysantinske keiseren Alexios I Komnenos fornyet ropet om hjelp til å forsvare riket, oppfordret pave Urban II ved konsilet i Clermont den 27. november 1095 alle kristne til å marsjere mot tyrkerne. De som ble med ville få fullstendig avlat. Flere hærer ble samlet, og gikk mot Jerusalem. De tok den hellige byen i 1099, og massakrerte den muslimske så vel som den jødiske befolkningen, uten hensyn til kjønn eller alder. Flere korsfarerstater ble etterhvert opprettet, med kongedømmet Jerusalem som det viktigste.
I kjølvannet av det første korstog befestet og utvidet korsfarerne sine erobringer i noen grad. Et fremstøt fra Egypt hadde de stanset allerede i 1099, men mange av kystbyene var fremdeles under muslimsk kontroll. Tre nye europeiske ekspedisjoner ble massakrert av tyrkerne i Lilleasia før de kom frem til Syria. I 1122 kunne kong Baldwin II av Jerusalem begynne erobringen av de syriske kystbyer, godt hjulpet av norske korsfarere under Sigurd Jorsalfare og av de genuesiske, pisanske og venetianske flåter. Erobringene var fullført i 1124 da Tyr ble inntatt.
Skogteglfly
Levevis
Arten lever i skog og på heier. Larvene kan spise en lang rekke ulike løvtrær, busker og urter, blant andre bjørnebær (Rubus spp.) og blåbær (Vaccinium myrtillus). De voksne sommerfuglene flyr i juni – juli og kommer gjerne til lys. De kan være svært tallrike, særlig i bjørkebeltet.
Korstog
Andre korstog 1147–1149
Etter dette var det forholdsvis fredelig i en periode. Men i påsken 1146 prekte Bernhard av Clairvaux for et nytt korstog etter at Edessa hadde blitt erobret av tyrkerne. I 1147 marsjerte franske og tyske hærer mot Lilleasia. De oppnådde lite, og satte korsfarerstatenes eksistens i fare med et dumdristig angrep på Damaskus. Korstoget ble avsluttet i 1149.
Skogteglfly
Utbredelse
Skogteglfly er utbredt i Europa og i det nordlige Asia østover til Kamtsjatka, sørover til Kina. I Norge finnes den over hele landet, men er gjerne mest tallrik i høyereliggende strøk.
«Krabaten»
«Krabaten»
Etter krigens slutt i 1570 var skipet kommandert av Erik Munk ved flere anledninger fram til 1583 da «Krabaten» og «Svenske Jomfru» ble tatt ut av tjeneste og opphugd.
Korstog
Andre korstog 1147–1149
Men særlig korsfarerlederen Raynald av Chatillon ble et voksende problem, med stadige angrep mot muslimske handelskaravaner og pilegrimsruter mot Mekka og Medina. Da Raynald plyndret en pilegrimskaravane i 1185, gikk Saladin til skarpere motangrep.
I 1187 invaderte Saladin kongedømmet Jerusalem, og knuste korsfarerhæren i slaget ved Hattin (eller Hattins horn) i 4. juli. Han erobret også Det sanne kors, som de kristne styrkene hadde bragt med seg på slagmarken. Senere samme år erobret Saladin Jerusalem, og satte dermed punktum for et 88-årig kristent herredømme over den hellige stad.
Fjerde korstog 1202-1204
Pave Innocent III oppfordret til dette korstoget i 1202. Hans tanke var å invadere Det hellige land via Egypt. Venetianerne tok kontroll over korstoget, og snudde det mot Konstantinopel, hvor de prøvde å innsette en marionetthersker på tronen. Etter en rekke misforståelser og voldelige sammenstøt ble byen plyndret i 1204. Det var ikke lenger igjen noe av gløden fra de første korstogene.
Albigenserkorstoget 1209–1229
Albigenserkorstoget ble startet i 1209 for å utrydde de kjetterske katharene i Sør-Frankrike. Det varte i to tiår, og var i tillegg til de religiøse motiver også en kamp om å utbre fransk kontroll sørover. En fredsavtale ble inngått i 1229.
Barnekorstoget 1212
Barnekorstoget er et omstridt tema; det er uklart om det skal defineres som et egentlig korstog, og om det i det hele tatt fant sted. Det fortelles at et utbrudd av folkelig entusiasme i Frankrike og Tyskland førte til at en stor mengde barn samlet seg for å ta tilbake Det hellige land. Pave Innocent III skal ha tolket dette som et tegn fra himmelen om at de eldre korsfarerne var uverdige. Ingen av barna nådde Det hellige land; de ble solgt som slaver eller sultet ihjel underveis.
Nyere forskning tilsier at disse «barna» heller var fattigfolk og/eller andre rotløse elementer.
Femte korstog 1217–1221
Det fjerde Laterankonsil formulerte en plan for gjenerobringen av Det hellige land. En korsfarerstyrke fra Ungarn, Østerrike og Bayern satte ut i 1217. De erobret Damietta i Egypt i 1219. Den pavelige legaten Pelagius krevde så at de skulle angripe Kairo med en gang. Mangelen på planlegging førte til at de ble sittende fast da Nilen gikk over sine bredder, og måtte velge mellom overgivelse og den sikre død. De aller fleste overga seg.
Sjuende korstog 1248–1254
Tempelordenen kom i 1243 i konflikt med Egypt, og i 1244 stormet en styrke under egyptisk kontroll Jerusalem. Dette førte ikke til den samme entusiasme i Europa som Jerusalems fall i 1187 hadde gjort, men Ludvig IX av Frankrike samlet en korsfarerstyrke som seilte mot Egypt i 1248. Korstoget slo raskt feil, og Ludvig IX tilbrakte det meste av tiden fram til 1254 i korsfarerstaten Akko.
Åttende korstog 1270
Ludvig IX organiserte et nytt korstog i 1270, først for å komme restene av korsfarerstatene i Syria til hjelp. Korstoget ble raskt omdirigert til Tunis, hvor Ludvig oppholdt seg inntil han døde 25. august samme år. Beleiringen av Tunis ble oppgitt 30. oktober, og korstoget ble dermed avsluttet.
Korstogene i Baltikum og Sentral- og Øst-Europa
Korstogene i Baltikum og i Sentral- og Øst-Europa dreide seg for det meste om mindre felttog utført i den hensikt å konvertere forskjellige folkeslag til kristendommen. Det første av dem startet i det 12. århundre, omtrent samtidig med det andre korstog, og det siste fant sted i det 16. århundre. Disse korstogene hadde stor betydning for utbredelsen av tysk kultur i disse områdene.
Korstogene og jødene
Bullen forbød under trussel om ekskommunikasjon de kristne blant annet å tvinge jøder til konversjon, eller å skade dem, eller frata dem deres eiendom, eller forstyrre deres feiring av egne festdager, eller å krenke deres gravsteder.
At denne kirkelige lovgivningen ikke stanset alle slike overgrep mot jøder viser at kirkens makt var begrenset.
Samtidig hadde også kirken selv innført bestemmelser som innskrenket jøders frihet. To av bestemmelsene fra Det fjerde laterankonsil i 1215 handlet om dette. Canon 68 fastla at jøder og sarasenere (det vil si muslimer) skulle kle seg slik at de kunne skjelnes fra kristne. I can. 69 het det at jøder ikke måtte gå utendørs i de fire siste dagene frem til Påskedag, og de måtte ikke gis offentlige embeder som gjorde dem til kristnes foresatte på noen måte.
Svartungbråteberget
Svartungbråteberget er et fjell øst for Svartungselva ved Skrukkelia i Hurdal kommune i Akershus. Det har en høyde på 619 meter over havet og er det 25. høyeste fjellet i Akershus av fjellene med primærfaktor på minst 50 meter.
Sutraen om evig liv
Sūtraen om evig liv (sanskrit: सुखावतीव्यूहः, sukhāvatīvyūhaḥ, tradisjonell kinesisk: 無量壽經, forenklet kinesisk: 无量寿经, pinyin: Wúliángshòu jīng, japansk: 無量寿経, koreansk: 무량수경, vietnamesisk: Vô lượng thọ kinh), også kalt den lange sūtra om det rene land, er en hellig tekst i mahāyānabuddhismen. Den er en av tre grunnleggende tekster som blir lest og oppskattet innenfor retningen Det rene land.
Intervall (musikk)
Et intervall er i musikkteorien betegnelsen på a) avstanden mellom to toner, eller b) to toner spilt sammen. Intervaller kan anses som vertikale (eller harmoniske) hvis de to tonene klinger samtidig, eller horisontale (eller melodiske) dersom de to tonene klinger etter hverandre. Tre eller flere toner spilt sammen kalles gjerne en akkord.
Frekvens
Et intervall gjenspeiles fysikalsk av forholdstallet mellom to frekvenser. I en oktav er forholdstallet 2, dvs. den høyeste tonen har dobbelt så høy frekvens som den laveste. Forholdstallet mellom to toner med n (= 0, 1, 2, …) halvtoners intervall ved likesvevende stemming (til forskjell fra temperert stemming) er 2n/12.
Tall og egenskaper
I vestlig harmonilære blir intervaller navngitt etter hvor mange tonetrinn de utgjør. Intervaller større en én oktav kalles sammensatte intervaller.
Navnet på et intervall finner man ved å telle antall trinn i en diatonisk skala mellom de to tonene, med utgangspunkt i den laveste tonen. Fra C til F er det fire trinn (C, D, E, F i C-dur eller C, D, E, F i C-moll). Intervallet er derfor en kvart.
Videre deles intervallene inn som rene, store, små, forstørrede og forminskede.
Det er mulig, men likevel sjelden, å ha dobbelt forstørrede og dobbelt forminskede intervaller.
Diatoniske og kromatiske intervaller
Et diatonisk intervall er intervallet mellom to toner i en diatonisk skala. Alle rene, store og små intervaller er diatoniske, samt den forstørrede kvart (tritonus) og den forminskede kvint. Alle andre intervaller er kromatiske.
Akkordbesifring
I forbindelse med akkorder brukes tegnet + eller undefined for forstørrede intervaller og - eller undefined for forminskede intervaller. Videre utelates "3" og "5" for tersen og kvinten. For en septim tar man utgangspunkt i lille septim, for en sekst i store sekst. Den store septimen merkes maj. For eksempel:
Enharmoniske intervaller
Et intervall kalles enharmonisk til et annet dersom minst én av tonene noteres på forskjellig måte i likesvevende stemming, for eksempel c og d. En stor ters a - c er enharmonisk til en forminsket kvart a - d. Likeså er en ren kvint g - d enharmonisk til en forminsket sekst f - c.
Inverterte intervaller
Et intervall kan vendes om ved å heve den laveste tonen en oktav eller ved å senke den høyeste tonen en oktav. Kvarten mellom en lav C og en høyere F kan vendes til å bli en kvint mellom en F og en høyere C.
Monticello kullkraftverk
Monticello kullkraftverk er et kullkraftverk ved Mount Pleasant i delstaten Texas i det sørlige USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 1 980 MW, fordelt på 3 blokker / turbiner. Operatør er Luminant Power Co.
Anlegget ble bygget ut i årene 1974–1978. Brenselkilden er (sub-)bitumenøst kull, lignitt.
Utslippene av CO2 i 2006 var totalt 18.268.348tonn.
Charlotte Dorothea Biehl
Liv og virke
Dorothea Biehl var datter av Christian Æmilius Biehl, sekretær ved Kunstakademiet på Charlottenborg i København, og Sophie Hedevig Brøer. Morfaren, en alvorlig og religiøs mann, oppmuntret sin datterdatters interesse for litteratur og språk. Foreldrene så derimot med mishag på bestefarens favorisering av den kvikke datterdatteren, og etter at han døde da hun var rundt åtte år, nektet foreldrene henne å lese. Likevel lyktes det henne å gjemme unna bøker og lese i skjul.
I 1761 begynte Biehl å oversette dramatekster for teateret Skueplads. Hennes første komedie, Den kjærlige Mand, hadde premiere i 1764. Hun skrev og oversatte deretter en rekke tekster, deriblant er hennes oversetting av Don Quijote blitt klassisk. Hun skal som første danske forfatter ha opptrådt på scenen med egne replikker, og var tidlig ute med å gi barn roller og replikker.
Komedien Den listige Optrækkerske (1765) regnes som hennes beste. Stykket handler om en kvinne som søker selvbekreftelse ved å utnytte menns attrå, og siden Biehl ikke sørget for en tidsriktig moralsk avrunding, vakte stykket skandale og manglende bifall hos tidens smaksdommere, eksempelvis Bolle Willum Luxdorph. Også Den forelskede Ven (1765) førte til problemer ved at den komiske skikkelsen von Pralendorf vakte slik mishag hos flere militære at Biehl måtte tilkalle politiet og kommandanten til teatret.
Sine siste år hadde Biehl finansielle problemer, men fikk en del økonomisk hjelp av kronprinsen og Johan Bülow.
Selv om Biehls verk ikke er uten påviselige litterære mangler, er hun likevel sin tids mest interessante danske forfatterinne.
Biehl er hovedperson i Mette Winges roman Skriverjomfruen – en guvernanteroman (1988).
Stift Melk
Stift Melk eller Klosteret i Melk er et historisk benediktinerkloster i den østerrikske byen Melk, og er et av verdens meste berømte klostre. Det ligger på en høy klippe ved Donau.
Klosteret ble grunnlagt i 1089, da markgreve Leopold II ga et av slottene sine til benediktinermunkene. Det ble grunnlagt en skole der i det 12. århundre, og klosterbiblioteket ble snart kjent for sin store samling av manuskripter. I tillegg ble det laget mange manuskripter i klosteret.
Dagens imponerende barokkanlegg ble bygget mellom 1702 og 1736, tegnet av arkitekten Jakob Prandtauer. Spesielt imponerende er klosterkirken med freskoer av Johann Michael Rottmayr og biblioteket med sin store samling middelaldermanuskripter.
Klosterskolen eksisterer fortsatt og har idag 900 elever av begge kjønn.
Umberto Eco ga en av hovedpersonene i sin kjente roman Rosens navn navnet «Adso fra Melk», som en hyllest til klosteret og dets berømte bibliotek.
Martin Lake kullkraftverk
martin Lake kullkraftverk er et varmekraftverk ved Tatum i delstaten Texas i det sørlige USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 2391 MW, fordelt på 3 like store blokker / turbiner. Operatør er Luminant Co. Dette er delstatens suverent største termiske kraftverk målt etter effekt, og er samtidig det kraftverk i USA som slipper ut mest kvikksølv.
Anlegget ble bygget ut i årene 1975–1979. Brenselkilden er (sub-)bitumenøst kull, lignitt.
Utslippene av CO2 i 2006 var totalt 21.301.393 tonn.
Madeira (andre betydninger)
Madeira kan vise til:
Augustteglfly
Augustteglfly (Diarsia dahlii) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er utbredt nord til Sør-Trøndelag i Norge.
Utseende
Et middelsstort (vingespenn 28 – 40 mm), kraftig bygd, gulbrunt eller rødbrunt nattfly. Hunnene er gjerne noe mørkere og mer rødlige enn hannene, men begge kjønn varierer ganske mye i fargen. Et godt kjennetegn er en liten, svart flekk rett bak ringmerket i forvingen. Forvingen er vanligvis gulbrun, men noen hunner er rødbrune. Nyre- og ringmerkene er lysere med mørke kanter og er vanligvis i det minste synlige, hos de fleste individene er i alle fall nyremerket tydelig. Bak ringmerket er det en liten, svart flekk (tappmerke). Mellomlinjene, som avgrenser vingens midtfelt er brunsvarte, smale og går i sik-sak. De konvergerer forholdsvis lite mot bakkanten av vingen. I den ytre delen av vingen er vingeårene mørke. Bakvingen er gråhvit, silkeaktig glinsende.
Levevis
Augustteglflyet lever i åpne skog og på heier. Larvene lever særlig på bjørk (Betula spp.) og blåbær (Vaccinium myrtillus), men kan også finnes på mange andre trær, busker og urter som syrer (Rumex spp.) og kjemper (Plantago spp.). De voksne sommerfuglene flyr om natten, mest i august, som det norske navnet tyder på, men de kan også finnes i slutten av juli og begynnelsen av september.
Utbredelse
Augustteglflyet er utbredt i Europa og i det nordlige Asia østover til Kamtsjatka. I Norge finnes den nord til Sør-Trøndelag.
Sør-Carolinas flagg
Sør-Carolinas flagg er blått og har en hvit palmettoplante i midten og en hvit halvmåne i øvre hjørne ved stangen. Flagget ble innført 28. januar 1861.
Motivene i flagget, palmen og halvmånen, er frihetssymboler som går tilbake til Den amerikanske uavhengighetskrigen og årene 1775-1776.
Tidligere flagg
Sør-Carolina har en flaggtradisjon som går tilbake til tiden omkring den amerikanske revolusjon. Fra september 1775 er det i Sør-Carolina kjent et flagg som var blått og hadde en hvit halvmåne i kantonen. Halvmånen hadde påskriften «liberty». Flagget ble benyttet av delstatens militære tropper under forsvaret av et fort bygd av palmestammer på Sullivan's Island i Charlestons havn. Både fortet og flagget har siden fått navn etter oberst William Moultrie som ledet de sør-karolinske styrkene mot britene 13. september 1775. Herfra stammer altså tradisjonen med halvmåne og palme i blå duk.
Delstaten fikk nye flagg i tiden omkring borgerkrigstiden. Et av de første flagg som da ble heist hadde rød flaggduk med en hvit stjerne i midten og en hvit halvmåne i kantonen. Flagget var uoffisielt, men ble benyttet fra desember 1860 til 1865. Et annet flagg fra samme tid, som også var uoffisielt, benyttet fargekombinasjonen rødt, hvitt og blått, fargene til både USA og sørstatene. Flagget hadde et blått kors besatt med femten hvite stjerner i rød flaggduk, med en kanton der en hvit palme og halvmåne var plassert. Antallet stjerner tilsvarte tallet på stater som tillot slaveri. Dette flagget var i bruk omkring årsskiftet 1860-1861. Et tredje flagg, benyttet i januar 1861, hadde blå flaggduk med en oval hvit skive der det var plassert en gul palme. Også dette flagget hadde en hvit halvmåne i øvre hjørne ved stangen.
C.T. Andersen
Han ble etterfulgt i stillingen av arkitekt Olaf Schmidth i 1899.
Barberfelle
Barberfelle kalles også fallfelle, en liten «dyregrav» bestående av en nedgravd plastkopp hvor øvre kant er i plan med bakken. Dette fanger aktive, marklevende smådyr. Koppen fylles gjerne med et konserveringsmiddel, f eks en blanding av vann og glykol (frostvæske). Et lokk kan festes med ståltråd litt over fellen, som beskyttelse mot regn og innsyn. Fellen ble introdusert i 1931 av H. Barber, derav navnet. Fellen egner seg særlig til å fange løpebiller, kortvinger og edderkoppdyr, men også små pattedyr som spissmus og smågnagere kan fanges hvis fella er større, for eksempel en 1,5 liters flaske med avskåret bunn og spissen ned. For levendefangst brukes litt gress i bunnen og litt fuktighet, for eksempel en eplebit. Fellene for levendefangst må sjekkes ofte, gjerne hver halvtime.
Åsane Seahawks
Åsane amerikansk fotball og cheerleadingklubb, også kjent som Åsane Seahawks, er et idrettslag som tilbyr utradisjonell idrett. Åsane Seahawks er en del av Åsane Allianseidrettslag.
Historie
Klubben ble startet 10. mars 1998 av Jon Torstein Bakken. Han var den gang assistent på Blokkhaugen skole og hadde året før hatt amerikansk fotballtrening rett etter skolen, et skolelag kalt Blokkhaugen Bullets. Utstyre var kjøpt inn fra et nedlagt lag på Østlandet.
Etter hvert ble det mange utøvere og treningsarenaene varierte fra tilfluktsrom og gymsal på skoler, til grusbane og naturgress/myr med kumlokk på. En egen slede ble spikret opp samt en takledukke kalt Else ble ordnet.
Cheerleaderne dukket opp noen år senere, stort sett venninner av klubbens utøvere i amerikansk fotball. De ble den første tiden trent av Hege Manum, kone til Jon Bakken.
Anlegg
Amerikansk fotball trener hovedsakelig på Seahawksbanen, ved Rolland Kunstgress.
Cheerleaderne trener for det meste i Rollandshallen, men også på Blokkhaugen ungdomsskole, Li skole og Kyrkjekrinsen skole.
U15
U15 spilte sin første sesong i høsten 2013 mot Oslo Vikings, Lillestrøm Starfighters og Vålerenga Trolls der de endte på 3.-plass på walkover etter at Vålerenga trakk seg midt i sesongen.
Sesongen 2014 var det 2 flere lag som stilte med U15 lag, Eidsvoll 1814s og Tønsberg Raiders. Seahawks vant én kamp i 2014 mot Eidsvoll, og endte på en 5. plass.
Tabell U15 2015
Sist oppdatert: 11. Oktober 2015 kl 01:27 (CET)
Kilde: amerikankeidretter.no
U19/Senior
Seniorlaget trener sammen med U19 utøverne. Det er flest utøvere over 19 år, og de deltok høsten 2012 i lokal 8-mannsliga. Det er en lokal liga hvor det er 8 mann fra hvert lag på banen. Vanligvis er det 9 mannsfotball i andre divisjon og 11 mannsfotball i første divisjon og Eliteserien. I 2015 spiller Seahawks i andre divisjon på seniornivå og deltar ikke i serie med U19 laget.
Grunnspillet 2. Divisjon 2015
Sist oppdatert: 9. juli 2015 kl 00.35 (CET) 1Åsane seahawks har blitt trukket 3 poeng pga. brudd av regler for importering av utenlanske spillere.
Kilde: amerikankeidretter.no
Cheerleading
I Åsane Seahawks er det lag i alle tre aldersgrupper. På seniornivå er det to lag, et for kun jenter og et blandet lag, og disse konkurrerer på to forskjellige nivå. Det finnes også flere partnerstunt- og groupstunt grupper.
Libretto
En libretto (uttales «liˈbretto», norsk flertall librettoer) er en tekst som brukes til en opera, operette, musikal eller et oratorium. Begrepet brukes noen ganger til å referere til en tekst på et større librettisk verk.
Ordet er italiensk og betyr «liten bok». En forfatter av libretto kalles en librettist. Forholdet med en librettist (forfatteren av en libretto) til komponisten av et musikalsk verk har variert i løpet av århundrene, hvilket er det samme med skriveteknikkene og kildene som er brukt. I et moderne engelskspråklig musikal er librettoen ofte referert til som en bok, selv om den bruken som vanlig ekskluderer sangtekster.
Guibert av Nogent
Guibert av Nogant (født 1053, død 1124) var en benediktinermunk, teolog og forfatter av selvbiografiske memoarer. Guibert var ganske ukjent i sin egen tid, bortimot ikke nevnt av sine samtidige, og fikk først i våre dager fått oppmerksomhet hos forskerne for hans omfattende selvbiografiske memoarer og hans personlighet som har innsikt i middelalderens dagligliv.
Barndom
Guibert ble født av adelige foreldre ved Clermont-en-Beauvaisis. I henhold til hans egne memoarer holdt fødselen på å koste både ham selv som moren livet. Han var voldelig, troløs og tilbøyelig til fråtsing og døde innen et år etter at han var født. Hans mor var dominerende, svært vakker og intelligent, og med en aggressiv puritansk tilbøyelighet. Hun tok kontroll over hans utdannelse ved å gi ham en privat lærer og således isolere ham fra jevnaldrende fra han var seks til han ble tolv år gammel. Guibert husker lærlingen som brutalt krevende og inkompetent. Da han var tolv trakk moren seg tilbake til et kloster i nærheten av St. Germer de Fly (eller Flay), og Guibert fulgte snart etter ved å begynne på Orderen ved St. Germer, hvor han studerte med stor iver, viet seg først til de verdslige poetene Ovid og Vergil, en erfaring som etterlot sine avtrykk i hans senere verker, før han skiftet over til teologi via påvirkning av Anselm av Bec, den senere erkebiskopen av Canterbury.
Korsfarerhistorie
I 1104 ble han valgt til å bli overhode for det lille og fattige klosteret i Nogent-sous-Coucy (grunnlagt i 1059) og tok derfor en mer prominent del i eklastiske hendelser hvor han kom i kontakt med biskoper og hofflivet. Viktigere var det at han fikk tid til å drive på med sin skrivevirksomhet. Hans første større verk fra denne perioden er hans historie om Det første korstoget kalt Dei gesta per Francos (Guds gjerninger slik de ble utført av frankerne), gjort ferdig i 1108 og gjenopptatt og revidert i 1121.
Historien er stort sett en parafrase, i oratorisk stil av Gesta Francorum av en anonym normannisk forfatter. Korsfarerhistorikere har tradisjonelt ikke vært møtt med positiv anmeldelser, og det faktum at han forholder seg tett til Gesta Francorum og hans vanskelige latin gir teksten et inntrykk av å være overfladisk. Nyere redaktører og oversettere har derimot rettet oppmerksomheten mot hans eksellente skrivestil og originale materiale. Viktigere er likevel at Dei gesta gir verdigfull informasjon om hvordan korsfarerne ble mottatt i Frankrike, både av folk flest som Guiberts egne reaksjoner. Guibert kjente korsfarerne personlig og hadde samtaler med dem om deres memoarer og erfaringer etter at de kom tilbake.
Selvbiografi
For den moderne har hans selvbiografi, De vita sua sive monodiarum suarum libri tres, skrevet i 1115, kanskje størst interesse. Den er skrevet mot slutten av hans liv i stil med Augustin av Hippos Bekjennelser, og forteller fra hans barndom og livets vanskeligheter. Han gir mange maleriske gløtt inn på livet i samtiden og dens skikkene den gang. Beskrivelsen av kommunen Laon er et førsteklasses dokument. Han gir verdifulle informasjon om dagliglivet på festninger og klostre, utdanningsmetoder som var populære, innsikt i noen av de betydningsfulle og mindre betydningsfulle personligheter i samtiden. Hans verk er forstyrret av egne, personlige følelser og fordommer, men også disse har egenverdi ved at de viser et vindu til en bestemt persons perspektiv i middelalderens verden.
Setningslogikk
Setningslogikk (også utsagnslogikk, proposisjonslogikk eller junktorlogikk) er en grunnleggende gren av den moderne logikken. Den ligger i skjæringspunktet mellom filosofi og matematikk idet den benytter seg av algebraiske metoder for å belyse sannheten av utsagn eller setninger. Setningslogikk har også fått stor betydning for digitalteknikken, som benytter mange av de samme sannhetsfunksjonene.
Sannhetsfunksjoner og junktorer – som ikke, og, eller og hvis – er en sentral del av setningslogikken. Hvis utsagn knyttes sammen gjennom disse, kan sannheten direkte avledes fra enkeltutsagnenes sann- eller usannhet.
Setningslogikkens foregangsmenn var George Boole, Augustus De Morgan og Gottlob Frege. Disse grunnla fagfeltet som i dag er kjent som boolsk algebra, som setningslogikken er en del av.
Vanligvis brukes i setningslogikken kun to sannhetsverdier: «sann» og «usann». I løpet av 1900-tallet ble det imidlertid utviklet flere former for flerverdilogikk. Disse tar hensyn til ubestemthet (f.eks. intuisjonistisk logikk), uskarphet (kvantelogikk) og usikkerhet (fuzzy-logikk).
Sannhetstabell
En sannhetstabell beskriver når en sannhetsfunksjon av to eller flere utsagn er sann eller falsk, avhengig av utsagnenes sann- eller falskhet. Ved sannhetsfunksjoner som knytter sammen to utsagn har sannhetstabellen alltid fire rader. Sannhetstabellen over noen vanlige sannhetsfunksjoner av to utsagn A og B illustrerer betydningen:
Sannhetsfunksjonen og (konjunksjon) er altså f.eks. bare sann når både utsagn A og utsagn B er sanne. I alle andre tilfeller er «A og B» falsk.
Halleys komet
Halleys komet, offisiell betegnelse 1P/Halley, er den mest kjente av de kortperiodiske kometene og er synlig fra jorden hvert 75–76. år. Halley er den eneste kortperiodiske kometen som er klart synlig for det blotte øye fra jorden, og dermed den eneste av disse som kan dukke opp to ganger i løpet av et menneskes levetid. Andre kometer synlige for det blotte øye kan være lyssterkere og mer spektakulære, men vil bare dukke opp en gang i løpet av tusener av år.
Halleys retur til det indre solsystemet har blitt observert og registrert av astronomer siden minst 240 f.Kr. Tydelige registreringer av kometens fremtreden ble gjort av kinesiske, babylonske og middelalderens europeiske krønikere, men den ble ikke gjenkjent som ett og samme objekt på den tiden. Periodisiteten til kometen ble først fastslått i 1705 av den engelske astronomen Edmond Halley, som kometen også er oppkalt etter. Halleys komet var sist innom det indre solsystemet i 1986, og vil dukke opp igjen medio 2062.
Da kometen dukket opp i 1986, ble den den første kometen som ble observert i detalj av et romfartøy, som bidro til de første observasjonsdata om strukturen til en kometkjerne og mekanismen bak dannelsen av komaer og haler. Disse observasjonene støttet en rekke langvarige hypoteser om kometens sammensetning, spesielt Fred Whipples «skitten snøball»-modell som riktig forutsa at Halleys komet ville bestå av en blanding av volatile iser – slik som vann, karbondioksid og ammoniakk – og støv. Oppdraget ga også data som reformerte og rekonstruerte disse ideene vesentlig; for eksempel er det nå forstått at Halleys overflate i stor grad består av støvete, ikke-volatile materialer, og at bare en liten del av den er isete.
Uttale
Halleys komet uttales vanligvis  på norsk. På engelsk uttales Halleys vanligvis som ', som rimer med valley (dal), eller ', som rimer med daily (daglig). I løpet av Edmond Halleys liv inkluderte stavemåter av navnet hans Hailey, Haley, Hayley, Halley, Hawley, og Hawly, så den moderne uttalen er usikker.
Beregninger av banen
Halley var den første kometen til å bli anerkjent som periodisk. Frem til renessansen var det filosofiske konsensus for kometenes opphav, fremmet av Aristoteles, at de var forstyrrelser i jordens atmosfære. Dette ble motbevist i 1577 av Tycho Brahe, som brukte parallaksemålinger for å vise at kometer må ligge utenfor månen. Mange var fortsatt ikke overbevist om at kometer faktisk går i bane rundt solen, og antok i stedet at de gikk i rette linjer gjennom solsystemet.
I 1687 utga Isaac Newton verket Principia, hvor han skisserte sine lover for gravitasjon og bevegelse. Hans arbeid med kometer var avgjort ufullstendig. Selv om han hadde mistanke om at to kometer som etterfulgte hverandre i 1680 og 1681 var den samme kometen før og etter passering av solen (det viste seg senere å være riktig – se Newtons komet), var han ikke i stand til å fullt ut forene kometer med sin modell. Til slutt var det Newtons venn, redaktør og utgiver, Edmond Halley som i sitt verk Synopsis of the Astronomy of Comets fra 1705 brukte Newtons nye lover til å beregne hvordan kometbanene blir påvirket av Jupiter og Saturns gravitasjon.
Etter en gjennomgang av historiske registreringer, gjorde beregningene det mulig for Halley å fastslå at baneelementen for en annen komet som ble observert i 1682 nesten var de samme som de to kometene som hadde blitt observert i 1531 (av Petrus Apianus) og 1607 (av Johannes Kepler). Halley konkluderte dermed at alle tre kometene faktisk var ett og samme objekt som returnerte hvert 76. år – en periode som i senere tid har blitt justert til hvert 75–76. år. Etter et grovt estimat av perturbasjonen planetene skulle utøve på kometen, forutsa han at kometen skulle returnere i 1758.
Det har blitt reist en mulighet for at jødiske astronomer i det første århundre allerede hadde gjenkjent Halleys komet som periodisk. Denne teorien bemerker et avsnitt i Talmud, som henviser til «en stjerne som dukker opp en gang i løpet av sytti år som gjør at kapteinene på skipet feiler.»
Omløp og opprinnelse
Halleys omløpsperiode over de siste tre århundre har vært 75–76 år, selv om den har variert fra 74–79 år siden år 240 f.kr. Banen rundt solen er svært elliptisk, med en baneeksentrisitet på 0,967 – der 0 er en perfekt sirkel og 1 er en parabolisk bane. Perihelium, punktet hvor kometens bane er nærmest solen, er bare 0,6 astronomiske enheter – det vil si mellom banene til Merkur og Venus. Aphelium, eller det fjerneste punktet fra solen, er 35 AE – omtrent avstanden til Pluto.
Halleys komet går i en retrograd bane, det vil si at den går i bane rundt solen i motsatt retning av planetene eller med klokken sett ovenfra solens nordpol, noe som er uvanlig for objekter i solsystemet. Banen har en inklinasjon på 18° mot ekliptikken, der mye av den ligger sør for ekliptikken. Siden den er retrograd, er den sanne inklinasjonen 162°. Den retrograde banen gjør at kometen har en av de høyeste hastighetene av alle objektene i solsystemet, relativt til jorden. Under passasjen i 1910 var den relative hastigheten.
Siden Halleys bane ligger nær jorden på to steder, fører den til to meteorsvermer her på jorden; Eta Aquaridene tidlig i mai, og Orionidene i slutten av oktober. Observasjoner utført rundt tidspunktet for Halleys retur i 1986 antyder imidlertid at Eta Aquaridene kanskje ikke stammer fra Halleys komet, selv om det kan være at den blir påvirket av kometen.
Halley er klassifisert som en periodisk eller kortperiodisk komet – en med en bane som varer 200 år eller mindre. Til sammenligning varer banene til langperiodiske kometer som varer i tusener av år. Periodiske kometer har en gjennomsnittlig inklinasjon mot ekliptikken på bare til grader og en omløpsperiode på bare 6,5 år, så Halleys er atypisk. De fleste kortperiodiske kometer (de med omløpsperioder kortere enn 20 år og inklinasjoner på 20–30 grader eller mindre) kalles Jupiter-familie-kometer. De Halley-lignende kometene, med omløpsperioder på 20–200 år og inklinasjoner fra null til over 90 grader, kalles Halley-type-kometer. Per i dag, er det bare observert 54 av sistnevnte type, sammenlignet med nesten 400 av førstnevnte type.
Banene til Halley-type-kometene antyder at de opprinnelig var langperiodiske kometer hvis bane ble påvirket av gravitasjonen fra kjempeplanetene og styrt mot det indre solsystemet. Hvis Halley en gang var en langperiodisk komet, stammer den sannsynligvis fra Oorts sky, en kuleformet struktur med kometlegemer som har en indre grense på NaN AE. Jupiter-familie-kometene antas å stamme fra Kuiperbeltet, en flat skive av isete rester mellom 30 AE (Neptuns bane) og 50 AE fra solen – i den spredte skiven.
Et annet opprinnelsessted for Halley-type-kometene har også blitt foreslått. I 2008 ble et transneptunsk objekt med en retrograd bane lignende Halleys komet oppdaget,. Dette objektet har en bane som fører den fra like på utsiden av Uranus til to ganger avstanden til Pluto. Det kan være medlem av en ny populasjon av smålegemer i solsystemet som fungerer som en kilde til Halley-type-kometer.
Halleys komet har sannsynligvis befunnet seg i sin nåværende bane i NaN år, selv om det ikke er mulig å numerisk integrere banen for mer enn noen få titalls returer, og de nære passeringene før 837 f.Kr. kan bare verifiseres fra registrerte observasjoner. De ikke-gravitasjonelle påvirkningene kan være avgjørende; når Haley nærmer seg solen, sender den ut jetstrømmer av sublimerende gass fra overflaten som bitte litt ut av sin bane. Disse endringene kan føre til at periehlium endres med fire dager.
I 1989 ble det gjennomført en analyse av 46 av Halleys returer, hentet fra historiske registreringer og datasimuleringer. Disse studiene viste at dynamikken var kaotisk og uforutsigbare over lange tidsskalaer. Halleys anslåtte levetid kan være så lenge som 10 millioner år. Nyere arbeid antyder at Halley vil fordampe, eller deles i to, i løpet av noen få hundretusen år. Observasjoner av D.W. Hughes antyder at massen av Halleys kjerne er redusert med så mye som 80–90 % i løpet av de siste 2000–3000 omløpene.