cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Didsbury
Opprinnelig var Didsbury en del av Lancashire, og området var landlig inntil midten av det 1800-tallet da det raskt ble utbygget og urbanisert i løpet av den industrielle revolusjon. Didsbury ble innlemmet i Manchester i 1904.
Demografi
I 2011 hadde Didsbury et total folketall på 26 788. Tabellen viser fordeling mellom East og West Didsbury samt oppgitt etnisitet ved folketellingen i 2011.
I motsetning til flere av de sentrale bydelene i Manchester som har mange første- og andregenerasjon innvandrere spesielt fra Asia og Karibia, beskriver 81,7% i Didsbury seg som hvite av britisk opprinnelse. Didsbury har lav arbeidsløshet sammenlignet med de indre bydelene i Manchester med en stor andel som beskriver seg enten som topp- eller mellomledere.
Geografi
Didsbury ligger litt sør for the geografiske midpunktet av det urbane Stor-Manchester området, omtrent 7 km sør for Manchester sentrum. I nord grenser Didsbury mot Chorlton-cum-Hardy, Withington og Burnage. I vest ligger Northenden og i øst og sør grenser Didsbury mot bydelene Heaton Mersey, Cheadle og Gatley i Stockport.
Adelesaken
Adelesaken gjelder to rettssaker avgjort i Den europeiske menneskerettsdomstolen. Når det henvises til Adelesaken menes som regel den første saken. I den første saken ble Norge dømt for brudd på artikkel 8(2) i Den europeiske menneskerettskonvensjonen. Det ble ikke konstatert brudd på artikkel 6 og artikkel 13. Den andre Adelesaken avviste Menneskerettighetsdomstolen som åpenbart grunnløs.
Didsbury
Geografi
Elven Mersey utgjør grensen mot andre områder i sør og sør-vest og deler av elven markerer også Manchesters bygrense mot Stockport. Bydelen er ellers stort sett ansett for å være avgrenset av Princess Parkway i vest, Kingsway i øst og bekken Ball Brook i nord.
Områdene nærmest elven Mersey ligger innenfor elvens naturlige flomområde, og oversvømmelser var vanlig inntil 1970-tallet da flomdempningarbeide ble gjennomført.
Adelesaken
Den første Adelesaken er en av flere saker hvor Menneskerettsdomstolen har fattet en avgjørelse som gjelder foreldres rett til samvær med egne barn når barnevernet har overtatt omsorgen for barnet/barna. Spørsmålet er særlig aktuelt når barnevernet vurderer å fatte vedtak om at barnet skal adopteres. Dom i saken ble avsagt i 1996.
Didsbury
Vei
Didsbury ligger i nærheten av motorvei M60 som er en ringvei som går rundt hele Manchester. Manchester Airport, som er den travleste lufthavnen i Storbritannia utenfor London ligger omtrent 6,5 km sør for Didsbury og kan nås enten via Kingsway, M60 og M56 fra East Didsbury eller via Princess Parkway og M56 fra West Didsbury. Kingsway og Princess Parkway er forøvrig to av de viktigste pendlerrutene inn og ut av Manchester.
Adelesaken
Den første Adelesaken har dannet grunnlag for behandlingen av andre lignende saker og norsk Høyesterett har brukt den i sine drøftinger i flere andre saker. Dom i saken ble avsagt i 2002.
Didsbury
Buss
Det er gode bussforbindelser til Manchester sentrum og til andre bydeler langs Wilmslow Road som skiller øst- og vestsiden av Didsbury. I tillegg er det også mange bussruter som går langs Kingsway og Princess Parkway som avgrenser Didsbury henholdsvis i øst og vest.
Adelesaken
Saken var omdiskutert.
Didsbury
Tog
Burnage og East Didsbury er de nærmeste togstasjonene. Begge disse ligger på Styal Line, en toglinje som går igjennom den østre delen av Didsbury. Linjen håndterer blandt annet tog mellom Manchester Piccadilly, den største togstasjonen i Manchester, og Crewe, og til Manchester Airport.
Bybane/Trikk
Manchester Metrolink er et bybanesystem i Manchester. East Didsbury er endestasjonen på en linje som ble åpnet i 2013 og som knytter de tre stasjonene i Didsbury til Manchester sentrum via Trafford Bar i Old Trafford. West Didsbury og Didsbury Village er de to andre metrolinkstasjonene i bydelen. Linjen ble bygget i traseer tidligere brukt av nedlagte toglinjer.
Snø i Beverly Hills
Snø i Beverly Hills (originaltittel: Less Than Zero) er en dramafilm fra 1987, som bygger på romanen Under nullpunktet av Bret Easton Ellis. Filmen ble produsert av 20th Century Fox, og hadde Andrew McCarthy i hovedrollen, og Jami Gertz, Robert Downey jr. og James Spader medvirket også. En da ukjent Brad Pitt opptrådte som statist. Filmen har en tydelig holdning mot narkotika, og viser mer til dette enn tomheten til figurene fra romanen.
Adelesaken
Kort om sakens bakgrunn
Opplysningene om sakens bakgrunn er hentet fra Lovdatas norske gjengivelse av Adelesak nr. 1 i Menneskerettighetsdomstolen. Lovdata sin tekst er sterkt forkortet. Klager (barnas mor) hadde flere barn og saken dreide seg om kontakt med datteren S.
Didsbury
Sykling
Sykling er populært i Manchester både for trim og transport. En gang- og sykkelvei, Trans Pennine Trail (National Cycle Route 62), går igjennom området. I likhet med East Didsbury Metrolinkrute er denne gang- og sykkelveien også anlagt i traseer tidligere ble benyttet av nedlagte toglinjer.
Snø i Beverly Hills
Handlingsreferat
Clay Easton (spilt av Andrew McCarthy) er en student som vender hjem til Los Angeles til jul og oppdager at ting er veldig annerledes fra måten han forlot dem på. Hans kjæreste, Blair, fra videregående skole arbeider nå som modell, har blitt avhengig av kokain og har hatt sex med Clays bestevenn fra videregående skole, Julian Wells (spilt av Robert Downey Jr.).
Adelesaken
Kort om sakens bakgrunn
Opplysningene ovenfor er hentet fra Menneskerettighetsdomstolen sin avgjørelse av 07. august 1996 i sak EMDN-1990-17383. Opplysningene er ikke oppdatert etter dette.
Didsbury
Næringsliv
Siemens har et kontor i West Didsbury som i 2009 hadde 800 ansatte.
Snø i Beverly Hills
Handlingsreferat
Julian, hvis liv har gått nedoverbakke etter at plateselskapet hans gikk konkurs, har nå blitt rusmiddelavhengig og skylder 50 000 dollar til en gammel klasse-kamerat ved navn Rip. Han har også problemer med familien sin etter å ha stjålet fra dem gjentatte ganger, og er nå hjemløs. Clays forhold til Blair gjenoppstår, men Julianss oppførsel blir mer ustabil. Hans narkotika-avhengighet forverres, og når han ikke har penger til å betale gjelden sin, tvinger Rip ham til å begynne som prostituert for å betale pengene han skylder. Men en morgen dør Julian av hjertesvikt etter lang tids helse-problemer.
Adelesaken
Kort om sakens bakgrunn
Mor klaget nemndas avgjørelse inn for Menneskerettighetsdomstolen.
Didsbury
Næringsliv
Hovedkontoret til BA CityFlyer er i Didsbury. British Airways har et kontor med 300 ansatte i Towers Business Park. Andre firmaer i samme området inkluderer Cisco, IWG, Logica, Trinity Integrated Systems, and Thorn Lighting.
Snø i Beverly Hills
Forskjeller fra boken
Filmen avviker fra den primære handlingen i boken på flere måter. I boken må Clay velge mellom å fortsette sitt forhold med Blair, mens i filmen er forholdet allerede over, og Blair har nå et forhold med Julian. På grunn av dette er Clay fast bestemt på å vinne tilbake Blair, mens i boken virker han usikker på om han i det hele tatt ønsker et forhold med henne, og han sier til og med i boken at han aldri har elsket henne. I tillegg er Clay fast bestemt på å få Julian nykter fra narkotika i filmen, mens i boken desillusjonerer Julians oppførsel Clays oppfatning av folk i Los Angeles mer.
Adelesaken
Den europeiske menneskerettskonvensjon
Den europeiske menneskerettskonvensjonen var tidligere en konvensjon Norge hadde sluttet seg til og var anerkjent i norsk rett. Konvensjone er i dag inkorporert i norsk rett og er en del av menneskerettsloven (Lov 21 mai 1999 nr. 30 om styrking av menneskerettighetenes stilling i norsk rett).
Artikkel 6. Retten til en rettferdig rettergang
1. For å få avgjort sine borgerlige rettigheter og plikter eller en straffesiktelse mot seg, har enhver rett til en rettferdig og offentlig rettergang innen rimelig tid ved en uavhengig og upartisk domstol opprettet ved lov.
Didsbury
Næringsliv
Didsbury blir ofte omtalt som et børsmegler belte (stockbroker belt) område da bydelen er den mest velstående i Manchester.
Snø i Beverly Hills
Forskjeller fra boken
Andre små endringer inkluderer at Rip er Julians narkotikalanger i filmen, mens i boken er han Clays langer, og Julian er en langer selv, og står i gjeld til en annen langer som heter Finn. I tillegg er Clays venn Trent, som var en viktig figur i boken, bare en liten rolle i filmen.
Adelesaken
Artikkel 6. Retten til en rettferdig rettergang
(Her er kun gjengitt den innledende bestemmelsen, som ble behandlet i Adelesak nr. 1. Artikkel 6 inneholder også nærmere bestemmelser om hva offentlig rettergang innebærer og hensynene knyttet til dette. Punkt 2 og 3 i bestemmelsen dreier seg om rettighetene til siktede i straffesaker.)
Snø i Beverly Hills
Mottakelse
Da den ble lansert var angivelig Bret Easton Ellis så flau over resultatet at han nektet å gå på premieren. Etter at tiden gikk virket det imidlertid som om Ellis ombestemte seg, og han uttalte i et intervju på Amazon.com at selv om hans fortsatt var uenig i enkelte a valgene som ble gjort i manus og med rollebesetningen, syntes han filmen var «vidunderlig», og at han ikke visste om noen annen film som fanget opp den aktuelle perioden i Los Angeles så godt. Han mente også at hvis det fantes uavhengige filmer på 1980-tallet, ville filmen vært ennå mer trofast mot boken, og at filmen ble «utvannet på grunn av at den ble laget av et stort filmstidio»
Filmen fikk en blandet mottakelse blant filmkritikere. Mens enkelte mente at filmens store avvik fra boken tok livet av den, og at den ble for mye stil og for lite innhold, var det enkelte som applauderte den og sa at den traff midt på der den skulle.
Adelesaken
Artikkel 8 (1). Retten til respekt for privatliv og familieliv
1. Enhver har rett til respekt for sitt privatliv og familieliv, sitt hjem og sin korrespondanse.
Artikkel 8 (2). Retten til respekt for privatliv og familieliv
2. Det skal ikke skje noe inngrep av offentlig myndighet i utøvelsen av denne rettighet unntatt når dette er i samsvar med loven og er nødvendig i et demokratisk samfunn av hensyn til den nasjonale sikkerhet, offentlige trygghet eller landets økonomiske velferd, for å forebygge uorden eller kriminalitet, for å beskytte helse eller moral, eller for å beskytte andres rettigheter og friheter.
Artikkel 13. Retten til et effektivt rettsmiddel
Enhver hvis rettigheter og friheter fastlagt i denne konvensjon blir krenket, skal ha en effektiv prøvningsrett ved en nasjonal myndighet uansett om krenkelsen er begått av personer som handler i offisiell egenskap.
Adelesak nr. 1 (1996)
Dommen ble avsagt 07. august 1996 og har saksnummer EMDN-1990-17383. Av Lovdata fremgår:
Norge dømt for brudd på artikkel 8(2) i Den europeiske menneskerettskonvensjonen.
Det ble ikke konstatert brudd på artikkel 6 og artikkel 13.
Premiss 78 i Adelesak nr. 1 er i sin helhet oversatt av Norsk Høyesterett se sitat fra avgjørelsen Rt-2001-14, se nedenfor.
Adelesak nr. 2 (2002)
Dommen ble avsagt 10. oktober 2002 og har saksnummer EMDN-2002-12750. Av Lovdata fremgår:
«Saken omhandlet hvorvidt et vedtak om adopsjon var en krenkelse av den biologiske morens rett til privatliv etter artikkel 8. Domstolen kom til at ingenting tilsa at Norge hadde gått utenfor sin skjønnsmargin i saken. Domstolen avviste også klagerens anførsel om brudd på artikkel 46.
Saken ble avvist som åpenbart grunnløs.»
Norsk Høyesterett om Adelesakene
Norsk Høyesterett henviser til Adelesakene i flere rettsavgjørelser. Nedenfor er gjengitt uttalelser fra Høyesterett i noen av sakene.
Nå det i nedenstående sitater står "jeg" og "etter min mening" er det førstvoterende i Høyesterett som skriver og en mening som alle eller et flertall av Høyesteretts dommere har sluttet seg til. Det dreier seg om Høyesteretts mening. Høyesteretts mening regnes som gjeldende rett.
Fra Rt-2001-14
Høyesterett uttaler i dommen: «For sammenhengens skyld siterer jeg hele premiss 78 fra Adele Johansen-saken ( EMD-1990-17383):
« 'Domstolen finner at overtakelsen av omsorgen for et barn normalt bør anses som et foreløpig tiltak som skal oppheves så snart omstendighetene tillater det, og at ethvert iverksettelsestiltak når det gjelder midlertidig omsorg bør være i samsvar med det endelige mål å forene den biologiske forelder og barnet (se særlig den ovennevnte Olssondommen (nr. 1) ( EMD- 1983-10465 ), side 36, pkt 81). I denne forbindelse må det finnes en rimelig balanse mellom barnets interesse i å forbli i offentlig omsorg og forelderens interesse i å bli gjenforent med barnet (se for eksempel den ovennevnte Olssondommen (nr 2) ( EMD-1987-13441 ), side 35 -36, pkt 90, og den ovennevnte Hokkanendommen ( EMD-1992-19823 ), side 20, pkt 55). Ved denne avveiningen vil Domstolen legge spesiell vekt på hva som er best for barnet, noe som, avhengig av art og alvor, kan gjøre at forelderens interesser må settes til side. Forelderen kan, som hevdet av staten, i særdeleshet ikke være berettiget etter konvensjonens artikkel 8 til at det treffes tiltak som ville skade barnets helse og utvikling.'
Det er etter min mening nærliggende å forstå vilkåret etter norsk rettspraksis om at det må foreligge sterke grunner for å samtykke til adopsjon mot biologisk forelders vilje, i lys av det som her sies, især kravet om at slike tiltak bare bør anvendes i ekstraordinære tilfeller. Jeg tilføyer at jeg ikke finner grunnlag for å begrense betydningen av den prinsipielle uttalelsen i Adele Johansen-saken ( EMD-1990- 17383 ) til tilfeller der barnet er blitt fratatt moren som spedbarn.» Sitat slutt.
Fra Rt-2002-908
Skjønnet må videre utøves under hensyn til artikkel 8 i Den europeiske menneskerettskonvensjon en ( EMK ) om respekt for familieliv og Den europeiske menneskerettsdomstolens praksis i tilknytning til denne bestemmelsen. Domstolens syn er blant annet kommet til uttrykk i dommen fra 1996 i saken Adele Johansen mot Norge ( EMD-1990-17383 ). I punkt 78 i dommen tar domstolen utgangspunkt i at omsorgsovertakelse normalt bør være et foreløpig tiltak med sikte på gjenforening, og at det må finnes en rimelig balanse mellom barnets og forelderens interesse. Det heter at domstolen ved denne avveiningen vil legge « spesiell vekt på hva som er best for barnet, noe som, avhengig av art og alvor, kan gjøre at forelderens interesser må settes til side », og at det « i særdeleshet » ikke skal treffes tiltak som « ville skade barnets helse og utvikling ». Videre fremgår det at tiltak som ikke er i samsvar med målet om gjenforening, bare bør anvendes « i ekstraordinære tilfeller » og bare « hvis de er motivert av et dominerende hensyn til barnets beste ».
Norske høyesterettsdommer som er avsagt etter Adele Johansen-dommen, ser ut til å være i samsvar med det som er uttalt der. Jeg viser blant annet til dommen i Rt-2001-14, der det på side 24 under henvisning til EMK er uttalt at det krever « særlige grunner » / « sterke grunner » hvis samværsretten skal kunne begrenses så sterkt som til to timer to ganger i året.» Sitat slutt.
Fra Rt-2003-425
Høyesterett uttaler i dommen: «I Adele Johansen-saken avsnitt 78 - som er gjentatt i flere senere saker - tar domstolen utgangspunkt i at omsorgsovertakelse normalt bør være et foreløpig tiltak med sikte på gjenforening, og at det i gjennomføringen av tiltak må finnes en rimelig balanse mellom barnets interesse i å forbli i offentlig omsorg og forelderens interesse i å bli gjenforenet med barnet. Det sies videre at EMD ved denne avveiningen vil legge spesiell vekt på hva som er best for barnet, noe som, avhengig av art og alvor, kan gjøre at forelderens interesse må settes til side.» Sitat slutt.
Fra Rt-2004-1046
Høyesterett uttaler i dommen: «Bestemmelsene i § 4-19 må anvendes i samsvar med artikkel 8 i Den europeiske menneskerettskonvensjon (EMK) om respekt for familieliv. Det er ikke tvilsomt at foreldrenes rett til samvær med sine barn etter en omsorgsovertakelse beskyttes etter denne bestemmelsen. EMD vurderte denne problemstilling i dom av 7. august 1996 i saken Adele Johansen mot Norge ( EMD-1990-17383 ). I avsnitt 78 i dommen tar EMD utgangspunkt i at omsorgsovertakelse normalt bør være et foreløpig tiltak med sikte på gjenforening, og at det må finnes en rimelig balanse mellom barnets og foreldrenes interesse. Domstolen må - heter det i den norske oversettelsen - ved denne avveiningen legge « spesiell vekt på hva som er best for barnet, noe som, avhengig av art og alvor, kan gjøre at foreldrenes interesser må settes til side », og at det « i særdeleshet » ikke skal treffes tiltak som vil skade barnets helse og utvikling. Det fremgår av avgjørelsen at tiltak som ikke er i samsvar med mål om gjenforening, noe som vil gjelde nektelse av samværsrett, bare bør anvendes « i ekstraordinære tilfeller » og bare « hvis de er motivert av et dominerende hensyn til barnets beste ».» Sitat slutt.
Fra Rt-2007-561
Høyesterett uttaler i dommen: «I Rt-2001-14 på side 22 ser det også ut til, med bakgrunn i praksis fra Den europeiske menneskerettsdomstol (EMD), å være stilt opp et krav om at samtykke til adopsjon mot foreldrenes vilje bare bør gis « i ekstraordinære tilfeller ». Det er særlig vist til den første saken Adele Johansen mot Norge ( EMD-1990-17383 ). Nå kan det reises tvil om et slikt krav følger av EMD-praksis, blant annet etter avvisningsavgjørelsen 10. oktober 2002 i den andre saken Adele Johansen mot Norge (Application no. 12750/02 ( EMD-2002-12750 )). Jeg ser det i alle fall som uklart hva kravet nærmere skulle innebære; langvarige fosterhjemsplasseringer vil gjerne forekomme nettopp når barnet er i en situasjon som man ellers vil betegne som ekstraordinær. Etter min mening kan det neppe utledes mer av EMDs praksis enn at adopsjon krever særlig tungtveiende grunner.» Sitat slutt.
Høyesterett uttaler også i dommen: «Avgjørelser der EMD har sett adopsjon som å være i strid med konvensjonen, gjelder saker som er lite sammenliknbare med vår. Og den nevnte avvisningsavgjørelsen i den andre saken Adele Johansen mot Norge viser at også EMD legger vekt på barnets eget ønske og på barnets spesielle behov for sikre og rolige livsbetingelser i fosterfamilien.» Sitat slutt.
Avslutning
Den europeiske menneskerettsdomstolen sine avgjørelser i Adelesakene har fått betydning for både norsk og europeisk rett.
En juridisk vurdering av nøyaktig hvilken betydning dommene har for norsk rett er imidlertid et tema som man best finner informasjon om i den juridiske faglitteraturen og ikke i en Wikipedia artikkel.
En vurdering av hva Høyesteretts uttalelser innebærer søkes også best i den juridiske faglitteraturen. Det kommer stadig nye lov kommentarer om barnevernrett og det er derfor ikke gjengitt noen liste, da en slik liste raskt ville bli gammel og utdatert.
Kilder
Alle lover er gratis tilgjengelig i Lovdata, se http://www.lovdata.no/.
Rettsavgjørelser ligger elektronisk tilgjengelig i Lovdata. Tilgang til rettsavgjørelsene forutsetter abonnement. Avgjørelser i Menneskerettsdomstolen kan her finnes i fulltekst på engelsk og i en norsk gjengivelse. Her ligger også alle avgjørelser i norsk Høyesterett i fulltekst. Norske høyesterettsavgjørelser trykkes i tidsskriftet Norsk rettstidende. Årgang og sidetall i Norsk rettstidende er den vanlige måten å henvise til høyesterettsdommer på (for eksempel Rt. 2007 s. 561, som betyr at dommen ble trykket i Norsk rettstidende (Rt) i 2007 og dommen begynner på side 561 i årgangen), se også artikkelen om Norsk rettstidende. Alle rettssaker har også et saksnummer som også kan brukes til lå finne dommen (for eksempel HR-2007-732-A). Hjelp til å få kopi av rettsavgjørelser kan fås mange steder og et bibliotek er ofte et godt sted å begynne.
Relevante internasjonale konvensjoner og lover
Den europeiske menneskerettskonvensjonen ble del av norsk lov med menneskerettsloven (Lov 21 mai 1999 nr. 30 om styrking av menneskerettighetenes stilling i norsk rett). Konvensjonen står i full tekst både på norsk og engelsk i Norges lover, se Lovdata:   http://www.lovdata.no/all/hl-19990521-030.html
Den europeiske menneskerettsdomstolen
Den første Adelesaken kalles Case of JOHANSEN v. NORWAY og har referanse hos Menneskerettsdomstolen: EMDN-1990-17383.
Den andre Adelesaken kalles JOHANSEN v. NORWAY og har referanse hos Menneskerettsdomstolen: EMDN-2002-12750.
Norsk Høyesterett
Saker avgjort i Høyesterett som er sitert i artikkelen: Rt-2001-14, Rt-2002-908, Rt-2003-425, Rt-2004-1046 og Rt-2007-561
Eksterne lenker
Saken er her på nett: EMD: Johansen mot Norge http://cmiskp.echr.coe.int/tkp197/view.asp?action=html&documentId=695936&portal=hbkm&source=externalbydocnumber&table=1132746FF1FE2A468ACCBCD1763D4D8149
John Alvheim (FrP) brakte saken inn for Stortinget med spørsmål til barne- og familieminister Valgerd Svarstad Haugland (KrF). I Stortingets spørretime 2. februar 2000
De europeiske menneskerettigheter på norsk http://www.lovdata.no/all/tl-19990521-030-014.html
Mor vant, men mister likevel datteren http://www.aftenposten.no/nyheter/iriks/article223202.ece
Advokaten: ulovlig å tvangsadoptere henne bort https://web.archive.org/web/20150523060652/http://tux1.aftenposten.no/nyheter/iriks/d176659.htm
Tvangsadopsjon? Psykologer om en mors olämplighet och om barnets ”anknytning” Av Lennart Sjöberg, professor i Psykologi ved Stockholms universitet. https://web.archive.org/web/20071009224954/http://www.dynam-it.com/forpsyk/pdf/signemjref.pdf
Ulriksbanen
Ulriksbanen er en totausbane i Bergen som går fra Haukelandsbakken ovenfor Haukeland universitetssykehus og opp til byens høyeste fjell, Ulriken (643 moh). Svevebanen har en lengde på 1120 meter og turen tar seks minutter. Utsikten underveis og fra toppen er formidabel. De to gondolene heter Perle og Bruse og hver har plass til 51 passasjerer. Ved øvre stasjon (607 moh) ligger restauranten Skyskraperen, en kiosk og et turterreng.
Historikk
I 1938 forelå forslag om en bilvei fra Fløyen til Ulriken som en «alle tiders turistattraksjon». Samme år ble en «svevebane» til Ulriken diskutert under den tiende vestlandske turisttrafikk-konferanses festmiddag på hotell Bristol, bare avbrutt av direkteoverføringen av Hitlers radiotale om annekteringen av Tsjekkoslovakia. Reiselivsdirektør Christen Gran Bøgh fremførte sitt forslag om en «svevebane» fra Knatten på Fløyens sørside over Svartediket til Ulrikens topp. En slik bane ble anslått å koste kr 470,000.
Planene ble ingenting av, men i 1954 var kjøpmann Frithjof Meidell Andersen (1903–1992) på båttur i Nordfjord. Da båten havarerte, måtte de reisende holde seg i Sandane noen dager, der de oppga å bestige Hornelen. Senere fortalte oberstløytnant Johan Møinichen at militæret hadde ordnet med taubane til Hornelen, slik at man kunne komme seg opp uten å gå. Dette fikk Meidell Andersen til å relansere Gran Bøghs førkrigsplaner i 1954, men med et annet startpunkt. Et aksjeselskap ble konstituert i 1959, og banen bygd av det sveitsiske firmaet Von Roll som aldri hadde hatt noen uhell med noen av de 250 kabelbanene de hadde levert. Våren 1960 ble nedre stasjon påbegynt. I august ankom de sveitsiske ingeniørene som stod for selve kabelbanen, og søndag 26. februar 1962 skulle den åpnes. Men tørke hadde ført til strømrasjonering, og BKK avslo å ta spesielle hensyn til den nye banen. Åpningsdagen ble reddet fordi Alfred Martin Bruvik (1886–1978), eier av Safa fabrikker, donerte fabrikkens strømkvote til Ulriksbanen. Like velvillig var ikke været, det blåste stiv kuling på åpningsdagen. Ordfører Michelsen våget først å ta turen etter å ha bevitnet en vellykket prøvetur, og politimester Erling Brinchmann etterlyste spyposer.
Årstrafikken kulminerte med 164,000 reisende i 1962. I 1974 var passasjertallet første halvåret 91,000, men 9. juli samme år løsnet og styrtet en av gondolene. Fire mennesker omkom i ulykken på Ulriksbanen, og banen var deretter stengt i fem år.
Etter refinansiering ble banen gjenåpnet i 1979. Dårlige værforhold og liten trafikk førte imidlertid til underskudd. I 1983 overtok Bergen Turlag forretningsførselen, men driften var innstilt i 1988–1989 på grunn av mangel på kommunal støtte. Bergen kommune, som hadde kausjonert for utleggene, slettet gjelden i 1992. Selskapet A/S Nye Ulriksbanen overtok i 1992 eieransvaret og gjenåpnet banen og kafeen på toppen. Driften av banen har senere svart seg. I januar–mars 2006 var banen midlertidig stengt grunnet en teknisk svikt.
Banen ble stengt i 2008, og det var usikkert om den ville åpnet igjen, men det skjedde 1. mai 2009.
I august 2019 ble det kjent at det sveitsiske selskapet Garaventa AG kjøpte seg inn i selskapet som drifter Ulriksbanen.
Opprustning
I mars 2020 begynte opprustning av banen.
Opprustningen omfattet nye vogner (51 passasjerer, mot 17 i daværende vogner), daværende fire master skulle erstattes med tre nye og større master. Siden gondolene ble mye større, måtte både øvre og nedre stasjon bygges helt om. I tillegg skulle restauranten Skyskraperen på toppen utvides mot nord og få økt kapasitet fra 95 til 170 plasser.
Den nye banen skulle opprinnelig være klar våren 2020, men åpningsdatoen ble forskjøvet en rekke ganger. Sideløpende ble Skotbergkleiven, snarveien fra Ulriksbanens nedre stasjon opp til Johan Blytts vei, rustet opp. Den 400 meter lange stien var planlagt å koste rundt 3,5 millioner kroner å utbedre. Nedre del av Skotbergkleiven krevde ekspertise på trapper, men grunnet koronaviruspandemien var det ikke mulig å få tak i sherpaer.
Banen gjenåpnet 9. oktober 2021.
Ila (Oslo)
Ila er et strøk i indre by i Oslo, mellom Grünerløkka / Akerselva, Sagene og St. Hanshaugen, med en befolkning på drøyt 10 000. Sentralt på Ila ligger Alexander Kiellands plass, der butikker og spisesteder er konsentrert. Grensen mellom østkanten og vestkanten går gjennom strøket.
Ila er bygget ut bymessig i etapper, som gjør at man her kan se mye av Oslos nyere historie:
Befolkningen er ung med liten andel over 40 år og få skolebarn og tenåringer, mens andelen i aldersgruppen 20-39 år er meget høy.
Strøket har tross sin tetthet godt med grønne lunger: tre parker og grense mot Akerselva og St. Hanshaugen.
Størrelse og grenser, plassering i byen
Ila er cirka 1300 meter langt nord-syd og 700 meter bredt øst-vest. Den sydligste enden ligger cirka 1300 meter fra Karl Johans gate. Fra Alexander Kiellands plass er det cirka 500 meter til St. Hanshaugen og cirka 700 meter til Birkelunden på Grünerløkka. Strøket ligger i indre by, den tette byen rundt sentrum der det er overvekt av boliger.
Nabostrøkene er St. Hanshaugen i vest, Gamle Aker og Vulkan-området i syd, Grünerløkka i øst, Sagene i øst og nord, og Lovisenberg i nord. I Iladalen og langs Schultzehaugen går Ilabekken (tidligere Akersbekken) i rør.
Strøkets fire deler, befolkning
Strøket deles i fire deler av hovedgatene Waldemar Thranes gate (øst-vest) og Uelands gate (nord-syd). Uelands gate regnes som grensen mellom østkanten og vestkanten. Der de to krysser ligger Alexander Kiellands plass, som også er en park.
Den nordvestlige delen av strøket ligger i den til dels bratte bakken ned fra parken St. Hanshaugen. Her er det rolige boliggater. Ila skole er et landemerke og det er utsikt mot hele indre øst og Ekeberg fra gatene omkring. Gatene her er Bergstien, Brandts gate, Colletts gate, Diriks gate, Elias Blix' gate, Evald Ryghs gate, Fougstads gate og Herman Foss' gate. Evald Ryghs plass med park ligger midt i denne delen av strøket. Her bodde ca. 3100 mennesker i 2013.
Iladalen i nordøst er et skålformet landskap med Iladalen park som midtpunkt. Gatene her er Claus Riis’ gate, Kingos gate, Klokkergata, Søren Jaabæks gate og Vøyensvingen. Her bodde ca. 2650 mennesker i 2013.
Den sydvestlige delen av strøket er gatene Waldemar Thranes gate, Bjerregaards gate og Casparis gate. Terrenget skråner ned mot Uelands gate. Her er det tette kvartaler med boliger og service på gateplan, langt mer gateliv enn i den nordlige delen, og en befolkning på ca. 3000 i 2013.
I den sydøstlige delen ligger haugen Schultzehaugen og skrånende terreng langs Akerselva. Gatene her er Maridalsveien, Hauchs gate og Darres gate. Her finnes Waldemars hage og Arkitektur- og designhøgskolen, og en befolkning på 1650 i 2013.
Strøket vest for Uelands gate hører til bydel St. Hanshaugen, øst for Uelands gate og sør for Waldemar Thranes gate til bydel Grünerløkka, mens den nordøstlige delen av strøket (Iladalen) hører til bydel Sagene. Befolkningen var i 1991 6841, i 2000 7097 og i 2013 10 415, som utgjør 4 prosent økning fra 1991 til 2000 og 47 prosent økning fra 2000 til 2013.
Næringsliv, service, transport
Ila har ingen store bedrifter. Store arbeidsplasser er St. Hanshaugen omsorgssenter i Colletts gate og Kingos gate bo- og rehabiliteringssenter. Servicetilbudet er konsentrert rundt Kiellands plass og preget av ung befolkning med 10-15 spisesteder (mange med uteservering), like mange muligheter for hurtigmat, treningssentre, noen små spesialforretninger og to kjøpesentre.
Navnet
I Iladalen lå en ile (et oppkomme, vannkilde) som har gitt navn til strøket. Ihla, senere kalt Ilaløkken var en løkke i bymarka, med løkkebygning nord for Colletts gate, omtrent ved krysset med Diriks gate. Løkken hadde utstrekning på begge sider av dagens Colletts gate og hele Iladalen fra Klokkergata og ned til omtrent midt i Alexander Kiellands plass. Kommunen kjøpte Ilaløkken sent på 1890-tallet. Navnet Ilaløkken brukes som strøksnavn om mer enn området som løkken dekket i 1917. Ila kom først i bruk som strøksnavn i mellomkrigstiden med utbyggingen av Ilaløkken.
Frem til cirka 1850 og sannsynligvis også senere ble strøket helt ned til Nedre Foss regnet som en del av Sagene, med unntak av skråningen mot St. Hanshaugen.
Historie før 1900
Maridalsveien har siden middelalderen gått fra byen til Sagene og Maridalen.
Strøket hørte til bymarken Christian IV ga byborgerne i 1629, med unntak av Schultzehaugen.
Gården Schultzehaugen hørte i middelalderen til Nonneseter kloster, og ble en gang mellom 1668 og 1767 delt i to:
Under Schultzehaugen ble det en gang før 1850 startet tre teglverk: Øvreverket, Mellomverket og Nedreverket. Gården hadde vannrett til Akerselva, og denne ble brukt til kraft til teglverkene. De tre verkene ble drevet frem til leiren tok slutt på 1890-tallet.
Ila hørte til Aker herred inntil 1859. Da ble strøket innlemmet i Christiania by, sammen med hele bymarken.
De første landsrenn i hopp ble fra 1868 holdt i Premiebakken på daværende Iversløkken. Rennene regnes som den moderne konkurransehoppsportens vugge. Hoppet lå omtrent ved toppen av trappen i dagens Brandts gate.
I nordenden av dagens Iladalen park lå Nords isdammer, der det ble skåret isblokker for salg i byen og eksport. Martin Edvard Nord var bestyrer på Nedre Vøyen mølle fra 1847, startet i 1859 skjæring av is i Akerselva, som ble oppbevart i en egen ismagasinbygning i Maridalsveien. Fra 1868 leiet han Iladalen og anla kunstige dammer med vann fra Akersbekken. Iskasser og isskap ble produsert i en bygning syd for dammen. Han startet også mineralvannsfabrikk i Maridalsveien 82. Midt i 1880-årene demmet Nord opp nedre del av Iladalen, nesten ned til Waldemar Thranes gate, der han anla skøytebane om vinteren, kalt Nordishavet, med kunstig belysning om kveldene. Banen lønte seg ikke og ble lagt ned etter noen år. Isproduksjonen fortsatte til cirka 1930.
Der Alexander Kiellands plass ligger lå et steinhuggeri fra slutten av 1800-tallet, og i nedkant av plassen et teglverk. Plassen ble kalt Steinløkka.
På 1890-tallet ble det bygget leiegårder i det som var regulert som tette kvartaler langs Waldemar Thranes gate, Bjerregaards gate, Darres gate og Kingos gate, men krakket i 1899 førte her, som mange andre steder i byen, til at kvartalene ble stående med ubygde tomter utover på 1900-tallet. Ila fikk derfor ikke noen fullstendig bebyggelse av det som kalles murbyen. Så sent som på 1890-tallet var området der nedre del av Uelands gate i dag går og Iladalen en eng, gul av akersennep på forsommeren. Også i Iladalen var det hager og eng i skråningen der Vøyensvingen ligger i dag.
1900-tallet
Tre jugendgårder (Waldemar Thranes gate 40, Fougstads gate 22 og 25) ble bygget de første årene av århundret. Ila skole sto ferdig i 1916, med plas til nesten 1500 elever. Ila pensjonat, godt kjent bygning i nordisk nybarokk 1921, ligger ut mot Alexander Kiellands plass.
Langs Colletts gate, der St. Hanshaugen bo- og omsorgssenter ligger i dag, ble det fra 1916 bygget eldreboliger, blant annet småhus for de som trengte minst hjelp, økende til i alt mer enn 300 beboere i løpet av 1920-årene. Colletts gate 54 (langs Diriks gate), bygget som aldershjem for 80 beboere i 1921 av Jacob menighet, står igjen i dag.
Ilaløkken boliganlegg (kalles i dag Ilakomplekset eller Ilakvartalene eller Ilabyen) ble bygget i kommunal regi mellom 1923 og 1930, med til sammen 725 leiligheter i nyklassisistisk stil. Kommunen hadde kjøpt store arealer av Ihlaløkken rett før 1900. Gårdene er storkvartaler og lagt fint inn i det skrånende terrenget. Den monumentale Ilatrappen med barokke trekk forbinder Fougstads gate og Uelands gate og er godt kjent blant byens befolkning. Ilakomplekset er langt på vei intakt arkitektonisk og Byantikvaren tillegger anlegget meget høy bevaringsverdi. I 1930 åpnet Evald Ryghs plass som park for nabolaget. Colletts gate ble anlagt med god bredde og gateplantninger.
I 1927 åpnet Alexander Kiellands plass som park, i den formale parkstilen som var samtidig med den nyklassiske i arkitekturen. Samme år ble byens første bybussrute åpnet fra Alexander Kiellands plass til Kværner. I 1930-årene var det planlagt trikk i midten av Uelands gate nord for Kiellands plass, derfor er gaten så bred. Noe av bredden ble brukt til forhager langs østsiden, da planene om trikk ble skrinlagt.
Iladalen ble bygget ut i periodene 1934-40 og 1946-1955, et cirka 120 mål stort, helhetlig bygningsmiljø i funksjonalistisk stil. Området rommer cirka 1520 boliger i frittstående blokker (lamellbebyggelse). Gårdene mot Uelands gate, også nr. 61 på trekanttomten mot ring 2, er nyklassisistisk stil på overgangen til funksjonalisme.
Bebyggelsen i Iladalen er et vellykket eksempel på mellomkrigstidens kommunale boliganlegg og står på byantikvarens gule liste som bevaringsverdig (spesialområde bevaring etter plan- og bygningsloven § 25 i 2005). De tre blokkene med adresse Kingos gate 14, 16 og 18, bygget kort etter 1950, ble brukt som deltakerlandsby under vinter-OL i 1952, senere trygdeboliger.
Iladalen park på 26 mål ligger som en trafikkstille kjerne i bebyggelsen i Iladalen, og er byens best bevarte park i funksjonalistisk stil. Parken sto ferdig i 1948. I parkens nordende ligger Iladalen kirke. På 1940-tallet ble Akerselva langs strøket (området ved Åmodt bru) opparbeidet som park.
I løpet av 1930-årene ble det bygget flere gårder i funksjonalistisk stil langs Waldemar Thranes gate og Bjerregaards gate.
2000-tallet
Den foryngelsen av befolkningen og boligutviklingen som startet på Grünerløkka og andre strøk i indre by i 1980-årene kom senere til Ila. På 2000-tallet er det bygget mange nye boliger i strøket:
Mulig bevaring av en stor del av strøket
I Kommunedelplan for byutvikling og bevaring i indre Oslo 2005-2020 foreslås at området Bislett/St.Hanshaugen/Ila/Iladalen blir ett av fire bevaringsområder med vekt på områdekvaliteter og bebyggelse med høy verneverdi. Om Ila sies i planen:
Litteratur og kilder
Se også under Referanser
Bølgen
Bølgen kan ha flere betydninger:
Nøkkelvitnet
Nøkkelvitnet er en kriminalroman av Jørn Lier Horst. Utgitt på Gyldendal i 2004. Boka er basert på det uoppklarte drapet på Ronald Ramm i Larvik i 1995.
Jordbrukets historie
Jordbruk (dyrking og husdyrhold) oppsto 10 000 år f.Kr, og har gått gjennom en betydelig utvikling siden de første sivilisasjoner. Arkeologiske spor tyder på at et område i Midtøsten, den såkalte fruktbare halvmåne, var det stedet for de første planting av frø og høsting av planter som tidligere ble samlet i villmarken. Jordbruket oppsto deretter på flere uavhengige steder i verden: nordlige og sørlige Kina, Sahel-beltet i Afrika, Ny-Guinea, flere steder i Amerika som sørlige Mexico og Peru.
Jordbruk innebar etter hvert både vanning (irrigasjon), vekselbruk, gjødningsmidler, og pesticider (gift for å kontrollere skadelige vekster og insekter) som ble utviklet for lenge siden, men har først gjort store framskritt i de siste århundrene. Ulike vekster ble utnyttet på respektive sted, hvilket medførte at de handelsnettverk som senere oppsto kunne spre utviklede vekster til nye markeder. I Midtøsten og Europa ble hvete den viktigste veksten, i Asia ble det dyrket ris og hirse og i Amerika mais, kassava, bønner og potet. Jordbruket ga et overskudd som både økte folkemengden og ga opphav til de første bystatene.
Den kjemiske Haber-Bosch-prosessen for å syntesere ammoniumnitrat representerte et betydelig gjennombrudd og tillot avlinger å overkomme tidligere begrensninger. I det siste århundret har jordbruket blitt karakterisert av forbedret produktivitet, utskifting av manuell arbeidskraft til fordel for syntetisk gjødsling og pesticider, selektiv avl, mekanisering, vannforurensning og landbruksstøtte. I de aller siste årene har det derimot vært en tilbakegang med ytre miljøeffekter av konvensjonelt jordbruk, noe som har ført til en organisk bevegelse som økologisk og biodynamisk jordbruk.
Jordbrukets begynnelse
For en detaljert oversikt over det første jordbruket i Midtøsten, se: Fruktbare halvmåne.
Det er funnet bevis på plantet kultivering og utvelgelse ved egenskap: korn fra rug med domestiserte trekk har blitt avdekket fra epipaleolitisk tid (epoken fra før neolittisk tid, 10 000+ f.Kr.) ved Abu Hureyra i dagens Syria, men dette synes å ha vært lokale fenomen som resulterte fra kultivering av villrug heller enn et endelig skritt mot domestisering. Det var ikke før omkring 10 000 f.Kr. at de åtte såkalte pioneeravlingene fra jordbruket oppstår: første emmerhvete og enkornshvete, deretter grynbygg, erter, linsevikke, kikerter, linser og lin. Disse første åtte avlingene oppsto mer eller mindre samtidig i den neolittiske tiden (førkeramiske neolittisk B) som er avdekket på funnsteder i Levanten, men det er overensstemmelse om at det først og fremst var hvete, bygg og kikerter som først ble dyrket som nytteplanter og sådd og høstet i omfattende skala.
Mehrgarh, som er et av de mest betydningsfulle neolittiske (7 000 f.Kr. til 3 200 f.Kr.) funnsteder i arkeologien, ligger på Kachi-sletten i Balutsjistan, Pakistan, og er et av de tidligste steder med bevis for jordbruk (hvete og bygg) og flokkdyr (krøtter, sauer og geiter) i Sør-Asia.
Ved 7 000 f.Kr. hadde såing og høsting nådd Mesopotamia og der, i den meget fruktbare jorden nord for Persiabukten, systematiserte sumeriske kløkt jorden og skalerte den opp. Ved 6 000 f.Kr. var jordbruk kommet til breddene av Nilen. På omtrent denne tiden ble jordbruket også utviklet, helt uavhengig, i Det fjerne østen, sannsynligvis i Kina, men da med ris framfor hvete. Mais ble først domestisert, sannsynligvis fra teosint (en gresslekt som tilhører maisen) i Amerika en gang rundt 3 000-2 700 f.Kr., skjønt det er en del arkeologiske spor som tolkes som en tidligere utvikling. Poteten, tomaten, pepper, gresskar, flere varianter av bønner, og et antall andre planter ble også utviklet i Den nye verden. Ned langs de bratte fjellsidene bygde befolkningen terrasser som man kunne drive jordbruk på og vann ble ført fra elver i irrigasjonskanaler, og dagens jordbrukere i Andesfjellene benytter fortsatt de samme teknikkene. Jordbruk ble også utviklet uavhengig på øya Ny-Guinea i Stillehavet.
I Europa er det bevis for emmerhvete, enkornshvete, bygg, sauer, geiter og griser som antyder en matproduksjon i Hellas og rundt Egeerhavet en gang rundt 7 000 f.Kr. Arkeologiske bevis fra ulike steder på Den iberiske halvøy antyder domestisering av planter og dyr en gang mellom 6 000 og 4 500 f.Kr. Céide Fields på Irland består av en omfattende trakter av land lukket inn av steinmurer, og er datert til rundt 5 500 f.Kr. og er det eldste kjente åkersystem i verden. Ved 5 000 f.Kr. ble hester domestisert i Ukraina og ved 4 000 f.Kr. hadde jordbruket nådd nordlige Europa.
I Kina ble ris og hirse domestisert ved 8 000 f.Kr., fulgt av mungbønner, soyabønner, og azukibønner. I Sahelbeltet i Afrika ble lokal ris og durra domestisert ved 5 000 f.Kr. Lokal jordbruk ble utviklet uavhengig i vestlige Afrika og Etiopia. Bevis på tilstedeværelsen av hvete og en del belgfrukter ved det 6. årtusen er blitt funnet i Indusdalen. Appelsiner ble kultivert på noenlunde samme tid. Rundt 4 000 f.Kr. ble det dyrket hvete, bønner, sesamfrø, bygg, dadler og mango. Ved 3 500 f.Kr. ble bomull dyrket og bomullsklær produsert i Indus. Ved 3 000 f.Kr. hadde dyrkingen av ris begynt. Andre monsunavlinger av betydning var sukkerrør. Ved 2 500 f.Kr. var ris en viktig komponent i dietten i Mohenjo-Daro ved Arabiahavet. Ved denne tiden hadde inderne store bysamfunn med omfattende kornmagasiner. Tre regioner i Amerika hadde uavhengig utviklet domestisering av korn, gresskar, poteter og solsikke.
Teorier om jordbrukets opprinnelse
Den omlegning av menneskers liv som jordbruket ledet til, fikk revolusjonerende følger, og betegnes som den neolittiske revolusjonen, selve prosessen i seg selv var evolusjonær og tok flere tusen år. Jordbruket innebar en økt tilgang på føde, hvilket i sin tur innebar rask økning av folkemengden og større permanente bosetninger. Disse bosetninger utvikledes til de første bystatene.
Gjennom at jordbruket ga et overskudd, kunne man bytte dette overskudd mot andre varer. Denne byttehandelen innebar at noen mennesker kunne forsørge seg på annet vis enn at selv være jordbrukere, for eksempel gjennom handverk. Overskuddet ble anvendt også for å bekoste felles nyttigheter: forsvarsanlegg, tempel og vanningsanlegg.
Grunnene for utviklingen av jordbruk kan ha vært grunnet klimaendringer, men muligens var det også sosiale grunner, eksempelvis akkumulasjon matoverskudd for konkurrerende gavebytte som i potlatchkulturen på nordvestkysten av Nord-Amerika mot Stillehavet. Mest sannsynlig var det en gradvis overgang fra jegere og samlere til en jordbruksøkonomi etter en lengre periode hvor en del vekster ble bevisst plantet og andre spiselige vekster ble samlet inn i villmarken. Selv lokale klimaendringer er den favoriserte forklaringen for jordbrukets opprinnelse i Levanten er det et faktum at jordbruket ble oppdaget minst tre ganger andre steder, og muligens flere ganger, antyder at også sosiale grunner kan ha bidratt.
Da betydelige klimaendringer skjedde etter den siste istiden rundt 11 000 f.Kr. ble store deler av kloden utsatt for lange tørkeperioder. Disse forholdene ga fordeler til årlige planter som dør av i de lange tørkeperiodene, men etterlater seg slumrende frø eller rotknoll. Disse plantene tenderte til å benytte mer energi til å produsere frø enn til trevekst. En rikelighet av lett tilgang på ville spiselige vekster gjorde det mulig for noen jeger- og samlerkulturen å bosette seg i noen områder for å danne de første bosetninger og landsbyer.
Fra hagejordbruk til hydraulistiske samfunn
I Sumer, som i andre oldtidsriker, tillot intensiv jordbruk en langt større befolkningstetthet enn det som jeger- og samlersamfunnene kunne makte å fø på, og tillot ansamling av overskuddproduketer som ble benyttet utenfor sesongen, eller til å selge og kjøpe. At bønder gjorde det mulig å fø på mange mennesker som utelukkende arbeidet med alt annet enn jordbruk var en kritisk faktor til opprinnelsen av stående hærer. Sumerisk jordbruk gjorde det mulig for betydelig utvidelse av landområder som sammen med gjensidige konflikter mellom byer førte til en utvikling av stormaktsvelde eller imperier. Ikke lenge etter økte den egyptiske befolkningen i stort antall, muliggjort av den fruktbare Nildalen, og kunne opprettholde en hær av profesjonelle krigere som kunne øke riket til det var mer en tre ganger så stort som det sumeriske riket.
Alle de gamle oldtidsrikene – gamle Kina, India, Mesopotamia og Egypt – skapte egne, helhetlige mønster for samfunnsliv, fra matlaging til kunststiler, og de var alle bemerkelsesverdige motstandsdyktige mot grunnleggende endringer. Kongehus, dynastier og byråkratier kunne rase sammen, men samfunnsstrukturen holdt seg bortimot uforanderlig i tusener av år. Til tross for ytre ulikheter hadde de gamle oldtidsrikene grunnleggende likt politisk-økonomiske samfunnssystem. Øverst i samfunnet satt en klasse av arvelige, despotiske herskere som ble dyrket som guder og en sentralisert klasse av byråkrater.
Samfunnet sørget for organiseringen. Ordrene gikk ovenfra og nedover og av undersåttene ble det forlangt total underkastelse. Til gjengjeld var samfunnet i stand til å ta på seg store samfunnsoppgaver som i utgangspunktet gikk ut på å sikre hydraulistiske prosjekter som å regulere vannstanden og drenere store områder som i Nildalen. Såvel i Kina som i Sumer eller Egypt kunne vanningsjordbruket blomstre når overrislingen og flomreguleringen fungerte, og når de store dammene og diktene ble truet av oversvømmelser ved kriser og jordskjelv var det sentralregjeringen som organiserte store ressurser og arbeidskraft til gjenoppbyggingen. I fredelige tider kunne de samme ressursene og arbeidskreftene ble satt til andre oppgaver som å reise de mektige pyramidene i Egypt eller den store muren i nordlige Kina.
Jordbruk i Sumer
I Sumer var bygg hovedavlingen, men også hvete, lin, dadler, plommer, og druer. Mesopotamia var velsignet med oversvømmelser fra elvene Tigris og Eufrat, men flomtiden var sent på våren eller tidlig på sommeren fra snøen som smeltet i fjellene i dagens Tyrkia. Saltforekomstene i jorda gjorde derimot Mesopotamia vanskelig å dyrke.
De tidligste kjente sauer og geiter ble domestisert og i langt større mengde enn kyr. Sauer ble hovedsakelig holdt for kjøtt og melk, fra geiter fikk man smør og ost. Den største byen var Ur og dekket 20 hektar. På dette området ble 10 000 dyr holdt i sauekver og stallbygninger, og rundt 3 000 ble slaktet hvert år. Byens befolkning besto av rundt 6 000 mennesker og av disse var arbeidsstyrken bestående av 2 500 som kultiverte rundt 12 km² med jord. Arbeidsstyrken besto av blant annet de som administrerte lagerbygninger, arbeidsformenn, og ledere av høstingen. Jordbruksprodukter ble gitt til presteskapet i templene og andre betydningsfulle personer.