cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rio Grande Southern Railroad
Broer
De mest spektakulære broene (og strekningen) var i forbindelse med vendesløyfen i Ophir mellom stoppestedene Ames og Matterhorn. Den første broen var 44 A - også kalt Butterfly Bridge. Den lå i en kurve og var cirka 18 meter høy. Linjen fortsatte å klatre oppover mot (nye) Ophir stasjon som lå inne i selve vendesløyfen mellom to broer. Den nederste var bro 45 A som krysset den trange dalen og var 29 meter høy og 145 meter lang. Etter Ophir stasjon kom 45 B over bekken Howards Fork. Så passerte linjen krysningssporet der den opprinnelige Ophir stasjon hadde ligget før den forserte seks broer i tett rekkefølge: 46 A, B, C, D, E og F. Av disse var 46 D lengst og høyest, men fra alle seks broene - som formelig klorte seg fast i den bratte fjellsiden - var det mange hundre meter ned til dalbunnen.
Stasjoner
Stasjonsbygningene var enkle og bygd i tre. Stasjonsbygninger fantes i Ridgway, Dallas Divide, Placerville, Vance junction, Telluride, Ophir, Rico, Dolores, Mancos, Hesperus og Durango. I Durango og Ridgway ble stasjonsbygningene drevet i samarbeid med D&RG. Noen stoppesteder/holdeplasser hadde enkle leskur. Vance junction hadde venterom og i en periode spisested. Anlegg for etterfylling av kull fantes i Ridgway, Vance junction, Telluride, Rico, Ute junction og Durango. Fylling av bingene på kullbukkene ble utført med håndemakt. Lokomotivstaller fantes i Durango, Dolores, Rico, Telluride og Ridgway. I Ridgway og Durango var det også dreieskive, mens det andre steder var anlagt Y-spor (engelsk: wye) for å snu lokomotivene. Påfylling av sand kunne gjøres i Ridgway, Rico og Durango. I Ridgway lå i tillegg smie, vognverksted, malingsverksted og ishus.
Rullende materiell
Rio Grande Southern var ikke noe velstående selskap (med unntak av de to første driftsårene). Å redusere kostnader var alltid en del av hverdagen, og denne mentaliteten var også en del av årsaken til at RGS overlevde så lenge som det gjorde. Mange smalsporbaner ble i begynnelsen av 1900-tallet lagt ned eller konvertert til normalspor. Dette gjorde at RGS kunne kjøpe materiell som var blitt til overs for en rimelig penge. Alle lokomotivene selskapet kjøpte var brukt (og ofte nedslitt) av andre jernbaneselskaper. I tillegg var leide og leasede lokomotiver (og vogner) utbredt - særlig i forbindelse med sesongbetonte oppgaver som frakt av krøtter til slakting på høstparten. D&RG hadde etter 1893 eierandeler i RGS, og RGS' president var også president i D&RG i en periode. Det var derfor ikke uvanlig å se materiell fra D&RG på nettverket til Rio Grande Southern. Verkstedet i Ridgway bygde noen godsvogner og mannskapsvogner (caboose), men de fleste ble kjøpt (og leid) fra andre jernbaner - igjen: særlig fra D&RG.
Lokomotiver
I løpet av de 62 årene RGS eksisterte eide selskapet 45 forskjellige lokomotiver. Alle var damplokomotiver, og Consolidation-lokomotiver av klasse C-16 (RGS-klassifisering) produsert av Baldwin Locomotive Works i Philadelphia var de mest tallrike. Disse viste seg å være spesielt godt egnet på de bratte og svingete sporene i San Juan-fjellene, og ble brukt både av D&RG, Rio Grande Western Railway (RGW) og RGS. De fleste av lokomotivene ble kjøpt fra D&RG og RGW. Innleide og leasede lokomotiver var i all hovedsak fra D&RG (senere D&RGW).
RGS lokomotivklasser besto av en bokstav og et tall. Bokstaven indikerte hjulkonfigurasjon og tallet anga lokomotivets trekkraft i pund delt på 1 000. Et lokomotiv av typen Consolidation (2-8-0) med trekkraft 16 540 pund ble klassifisert som C-16. K-27 var Mikado-lokomotiver (2-8-2) med trekkraft 27 000 pund. Rio Grande Southern hadde ingen diesellokomotiver.
Vogner
I 1904 hadde RGS 13 passasjer- og spesialvogner. 9 var vanlige passasjervogner med plass til mellom 44 og 50 personer. Blant disse var passasjervogn 260 som var en av veldig få vogner nybygd for RGS. 2 var post/bagasjevogner med seteplass til 26 passasjerer i tillegg. 2 vogner var spesialvogner med innredning i plysj og edeltre. Disse vognene hadde egne navn; «Rico» og «San Juan» - senere omdøpt «Edna». Spesialvognene ble hovedsakelig brukt til utflukter og til VIP-reiser. Både «Edna» og «Rico» var utstyrt med såkalte papir-hjul (nav og overflater av jern, men med støydempende komprimert papirmasse imellom) mens de var hos RGS.
«Galloping Geese»
De syv skinnebussene som ble bygd ved verkstedet i Ridgway var den enkeltfaktoren som bidro mest til at selskapet greide å holde hjulene i gang helt til 1951. Den første prototypen var «Motor 1» som ble bygd under ledelse av sjefsmekaniker Jack Odenbaugh i 1931. «Motor 1» var i prinsippet en liten lastebil ombygd for å gå på skinner (og er den eneste av de syv som ikke har overlevd frem til i dag). Alle hadde bensinmotor og fikk navnet «Motor» med nummer 1 til 7 etter. De fikk imidlertid snart kallenavnet «Galloping Goose» (norsk: løpende gås) av lokalbefolkningen. Da RGS startet med turist-turer med skinnebussene mot slutten av 1940-tallet ble de ombygd for å få plass til flere passasjerer. I 1950 ble de også offisielt kalt «Galloping Goose» og fikk navnet og en tegning av en løpende gås påmalt karosseriet. «Motor No.6» var et rent vedlikeholdskjøretøy som ble brukt til banevedlikehold og inspeksjon. Den var mindre enn de andre og hadde åpent lasteplan. «Motor No.6» fraktet aldri betalende passasjerer. «Motor No.2», «Motor No.6» og «Motor No.7» er oppført i National Register of Historic Places i USA (tilsvarer noenlunde status som verneverdig i Norge). Opphavet til kallenavnet «Galloping Goose» er uklart. Én forklaring er at kjøretøyet gynget og vagget som en gås når den gikk. En annen forklaring er at det elektriske hornet hørtes ut som en gås som kvekket. En tredje går på kjøretøyets utseende forfra med åpne sidevegger på motorpanseret - noe som var vanlig å gjøre for å bedre motorkjølingen i motbakkene om sommeren.
Oversikt over de galloperende gjessene:
Togdriften
Linjen var delt i First District (Ridgway - Rico), Telluride Branch (Vance junction - Telluride) og Second District (Rico - Durango). Inndelingen ble beholdt helt til nedleggelsen, selv om navnene ble endret til henholdsvis District 1, District 1A og District 2. Tog fra Ridgway mot Durango ble nummerert med oddetall og kalt Southward (sydgående) - senere Westward (Vestgående). Tog i motsatt retning fikk partall og ble kalt Northward - senere Eastward. Ifølge rutetabellen for 1892 gikk det ett ekspresstog og ett blandet tog daglig fra Ridgway til Durango og tilsvarende motsatt vei. Med ekspresstogene tok hele reisen 10 timer med innlagt 20 minutters matpauser på Vance junction og i Mancos. De blandede togene brukte 33,5 timer inkludert 17 timer med overnatting i Rico og 20 minutters matpauser på Vance junction og i Dolores. Høsten 1893 var tilbudet redusert til ett kombinert gods- og passasjertog daglig med innlagt overnatting i Rico begge veier. I 1940 tok turen Ridgway - Durango 9 timer, mens Durango - Ridgway tok 21 timer med innlagt 12 timers overnatting i Dolores. Passasjerbefordring på sidelinjen til Telluride opphørte i 1940. I 1943 var passasjerbefordring også på strekningen Dolores - Durango avviklet.
I tillegg til godstogene i rutetabellene gikk det også egne godstog tilpasset de største kundenes behov.
Organisasjon
Den administrative lederen for selskapet var presidenten, som før august 1893 var Otto Mears. Driftsjefen (superintendent) sto for den daglige driften, mens Train Master and Dispatcher hadde ansvaret for togbevegelsene. Etter at D&RG fikk kontroll over RGS i 1895, ble de administrative støttefunksjonene lagt til Denver. Driftsjefen og staben hans fortsatte imidlertid å ha Ridgway som base. Byen Ridgway ble oppkalt etter RGS' første driftsjef Robert M. Ridgway som også ledet byggingen av banen. Ridgway sluttet i selskapet i 1892 og ble erstattet av sin assistent W.D. Lee. RGS var under sterk innflytelse av D&RG som igjen var kontrollert av Gould-familien siden 1880-årene.
Fra Årsberetningen 1914:
I 1913 var Benjamin Franklin Bush president (i både RGS og Western Pacific Railway) og George Jay Gould var visepresident. Edward T. Jeffery var styreformann og en av tre i ledergruppen (executive committee). Styret besto av syv medlemmer hvorav 4 var etterkommere etter Jay Gould. Ingen av dem bodde i Colorado; 6 av 7 bodde i New York, og den siste bodde i St. Louis. Av de 16 som var listet opp i lederposisjoner i årsberetningen for 1914, var det bare én som faktisk bodde i nærheten av RGS' jernbanelinje - resten bodde i New York eller Denver.
RGS i dag
I 2022 finnes fremdeles enkelte spor av jernbanen. Trebroen 51 A nær Trout Lake og et kullfyllingsanlegg (kullbukk) ved Vance junction er restaurert av USDA Forest Service. 3 vanntårn står enda, hvorav to er restaurert (Trout Lake og Rico) og et er i forfall (East Mancos). Stasjonsbygningen i Ridgway er flyttet og er gjort om til privatbolig. I Telluride er stasjonsbygningen i bruk som restaurant. Stasjonsbygningen i Placerville ble delt i to, flyttet og brukt til privatboliger. En kopi av stasjonsbygningen i Dolores er bygd nær den opprinnelige plasseringen, og huser i dag Rio Grande Southern Railroad Museum (med «Galloping Goose 5» stående foran på en kort skinneseksjon). Rester av brofundamenter og sviller kan også finnes enkelte steder. Mye av banetraséen er imidlertid gjort om til bilvei, noe som effektivt fjerner spor av jernbanen. Mye av banetraséen som ikke er gjort om til bilvei, ligger på privat grunn og er dermed ikke så lett tilgjengelig (USA har ikke allemannsrett som i Norge).
Vasilij Sjuksjin
Vasilij Makarovitsj Sjuksjin (russisk: Васи́лий Мака́рович Шукши́н; født 1929 i Srostki i Sovjetunionen, død 1974 i Kletskaja i Sovjetunionen) var en sovjetisk regissør.
Rio Grande Southern Railroad
RGS i dag
Noe av det rullende materiellet er bevart, og befinner seg på museer rundt omkring i USA - både på utstilling og i operativ stand (en caboose - Nr 0409 - er utstilt i Tokyo Disneyland). 7 passasjervogner eksisterer fremdeles. Noen er restaureringsobjekt mens andre er i bruk på turistjernbaner i Colorado. De to spesialvognene «Edna» og «Rico» er restaurert og i operativ stand. «Rico» ved Colorado Railroad Museum - fremdeles med papir-hjul, og «Edna» ved Knott's Berry Farm. Passasjervogn 257 er i bruk ved Durango & Silverton Narrow Gauge Railroad under navnet «Shenandoah». Av de syv «Galloping Geese» overlevde seks. De frivillige ved Ridgway Railroad Museum har imidlertid bygd en kopi av den «manglende» - nr. 1. Alle syv er i operativ stand, og brukes innimellom til glede for turister («operativ stand» brukt her i betydningen «sertifisert og godkjent til bruk»). Av lokomotivene RGS eide er 4 bevart: Nr.20, 41, 42 og 74.
Gjenværende RGS-lokomotiver: Lokomotiv nr. 20 eies i dag av Colorado Railroad Museum og ble i 2020 restaurert tilbake til operativ stand ved Strasburg Rail Road i Pennsylvania )
Av innleide lokomotiver som tjenestegjorde på linjen jevnlig er de to Mikado-lokomotivene D&RGW Nr. 463 og 464 bevart. Disse ble bygd av Baldwin og tilhører D&RG klasse K-27 (2-8-2). Nr. 463 ble restaurert til operativ stand ved Cumbres & Toltec Scenic Railroad (C&TS) i Chama, New Mexico i 2013. Nr. 464 er operativ ved Huckleberry Railroad i Michigan. To lokomotiver som en tid var eid av Montezuma Lumber Company og gikk mellom McPhee og Dolores er også i operativ stand. Det ene er et Lima Shay-lokomotiv ved Hesston Steam Museum i Michigan. Det andre er et 2-8-0 Consolidation - ex-D&RGW Nr. 346 (Baldwin C-19) ved Colorado Railroad Museum.
Eksempler på godsvogner som ble brukt på RGS' linjer finnes blant annet hos C&TS og Colorado Railroad Museum.
I tillegg til 3 av skinnebussene, er det restaurerte vanntårnet ved Trout Lake oppført i National Register of Historic Places sammen med en kranvogn/bergingsvogn og damplokomotiv Nr. 20.
Linjekart
(Driftsår annet enn 1891-1951 angis i parentes)
Zjivjot takoj paren
Zjivjot takoj paren (originaltittel: Живёт такой парень) er en sovjetisk film fra 1964, regissert av Vasilij Sjuksjin.
Handling
Historien forteller om en lastebil-sjåfør fra Altai-området, ved navn Pasjka Kolokolnikov (spilt av Leonid Kuravlyov) som er en snill, morsom og utadvendt person. Han liker å gjøre narr av folk, og gjennomføre narrestreker. Men det viser seg at han også kan være en helt, når han forhindrer en eksplosjon ved å risikere sitt eget liv.
Fem rette
Fem rette er en norsk TV-quiz som ble sendt på NRK Fjernsyn fra 1980 til 1984. Deltakerne bestod av to tremannslag som skulle velge tall fra en tavle og forsøke å få en rekke på fem. Bak hvert tall lå det et spørsmål som måtte besvares riktig. Svarte man feil ble rekken brutt og man måtte forsøke en ny rekke. Tema var hendelser i Norge i perioden 1905–1980. Programleder var Odd Grythe, mens Yngvar Ustvedt var dommer. Musikalsk ledelse var ved Harald Karlsen.
Konseptet var utviklet av svenske Per Logander.
Korolevstvo krivykh zerkal
Korolevstvo krivykh zerkal («Kongeriket av skjeve speil», originaltittel: Королевство кривых зеркал) er en sovjetisk film fra 1964, regissert av Aleksandr Rou.
Handling
I likhet med, og kanskje inspirert av, Lewis Carrolls roman Gjennom speilet, dreier historien seg om et møte mellom en jente som heter Olya og en mystisk gutt, Yalo, mens hun stirrer inn i et speil. Karakterene er nøyaktige motsetninger: Yalo er den absolutte motsetningen til Olya, på alle måter. Samtidig som Yalo er organisert og presis, er Olya mer uforsiktig og fraværende. Olya kommer seg gjennom speilet, og havner i «Kingdom of Crooked Mirrors» hvor Yalo er bosatt.
Nepridumannaja istorija
Nepridumannaja istorija (originaltittel: Непридуманная история) er en sovjetisk film fra 1964, regissert av Vladimir Gerasimov.
Korolevstvo krivykh zerkal
Handling
Kongeriket, som blir kontrollert av kong Yagupop LXXVII (omvendt av Popugay, som betyr papegøye), som produserer skjeve speil som hjernevasker befolkningen gjennom subtile forandringer i virkeligheten. Når Yalos venn, en ung gutt som heter Gurd, plutselig blir fengslet for å nekte å lage skjeve speil av de ondskapsfulle lederne Anidag, Nushrok og Abazh, bestemmer Olya seg for å følge etter Yalo, i håp om å redde ham.
Ungdommene møter også en karakter som presenterer seg som Tante Aksal, en av kongens kokker. Når de møter kongen avslører Anidag, Nushrok og Abazh seg for å være den egentlige makten bak tronen. Samtidig planlegger Anidags ydmykede gamle tjener Bar å gjøre opprør mot sin herre. Rikets speil blir normalisert, og samfunnet blir igjen fritt. Olya kommer endelig tilbake til hjemmet sitt, og lever lykkelig alle sine dager sammen med sin bestemor.
Nepridumannaja istorija
Handling
Anatolij og Varja gifter seg, men Anatoli er veldig misunnelig.
Dvoje v stepi
Dvoje v stepi (originaltittel: Двое в степи) er en sovjetisk film fra 1964, regissert av Anatolij Efros.
Handling
Historien finner sted i løpet av sommeren 1942, når den sovjetiske røde arme på Don forsøker å slå tilbake de tyske soldatene. I midten av dette står den unge løytnant Ogarkov, som blir sendt til denne divisjonen etter ordre om omplassering.
Boris Jasjin
Boris Vladimirovitsj Jasjin (russisk: Борис Владимирович Яшин; født 1932 i Baku i Sovjetunionen, død 2019 i Moskva i Russland) var en sovjetisk regissør, skuespiller og manusforfatter.
Underhuset (TV-program)
Underhuset var et norsk aktualitetsprogram på TV 2 Nyhetskanalen med Linn Wiik, Cathrine Fossum og Yama Wolasmal som programledere.
Klaus Schatz
Klaus Schatz S.J. (født 24. februar 1938 i Simmern/Hunsrück i Tyskland) er en tysk katolsk prest tilhørende jesuittordenen, teolog og kirkehistoriker.
Bakgrunn
Klaus Schatz studerte etter sin Abitur fra 1956 til 1962 først historie og latin ved universitetene i Mainz, München og Münster.
Jesuitt, prest
Inspirert ved sitt medlemskap i den marianiske kongregasjons Pauluskreis rundt jesuittpateren Walter Mariaux, inntrådte han i 1962 i jesuittordenen. Etter det toårige novisiat på Schloss Eringerfeld studerte han videre til 1969 ved Philosophisch-Theologische Hochschule Sankt Georgen i Frankfurt am Main. I 1975 tok han doktorgraden i kirkehistorie ved det pavelige universitet Gregoriana i Roma.
James Hugh Ryan
James Hugh Ryan (født 15. desember 1886 i Indianapolis i Indiana i USA, død 23. november 1947 i Omaha i Nebraska) var en amerikansk katolsk prelat og biskop. Han var rektor for Catholic University of America (1928–1935) og biskop og så erkebiskop av Omaha (1935–1947).
Bakgrunn
James Ryan var sønn av John Marshall og Brigid (née Rogers) Ryan. Faren var superintendent for motorkraft ved Lake Erie and Western Railroad. Han gikk på Duquesne University i Pittsburgh i Pennsylvania, og Mount St. Mary's Seminary of the West i Cincinnati i Ohio. Deretter ble han sendt til Pontifical North American College for videre studier i Roma, der han tok bakkalaureat (1906) og doktorat i teologi (1909) fra Urbaniana og doktorgrad ved Accademia Romana (1908).
Prest
Han ble presteviet i Roma 5. juni 1909. Etter at han kom tilbake til Indiana, var han kapellan for Sisters of Providence of Saint Mary-of-the-Woods i Indiana og professor i psykologi ved St. Mary-of-the-Woods College fra 1911 til 1921.
Deretter begynte han sin karriere ved Catholic University of America i Washington, D.C., hvor han underviste i filosofi (1922–28). I juli 1928 ble han utnevnt til rektor ved universitetet. Under hans ledelse ble universitetet en omorganisert, og han innførte også sykepleierutdannelse og et fakultet for sosialt arbeid. Han ble en kjent og mektig skikkelse i Washington.
Han ble en gang mottatt av president Franklin D. Roosevelt, og til hans avskjedsarrangement (send-off) på prestisjetunge Mayflower Hotel på Connecticut Avenue i Washington etter hans utnevnelse til Omaha kom det rundt 1.000 gjester, blant andre Tysklands ambassadør Hans Luther, assisterende justisminister Joseph B. Keenan, høyesterettsdommer Pierce Butler, postmestergeneral James Farley, landbruksminister Henry A. Wallace, og filantropen canon Anson Phelps Stokes.
Han var også eksekutivsekretær for National Catholic Welfare Council (1920–28).
Biskop
Den 15. august 1933 ble Ryan utnevnt til titulærbiskop av Modra av pave Pius XI, som en anerkjennelse for hans prestasjoner som rektor. Han ble bispeviet påfølgende 25. oktober av biskop Joseph Chartrand, med biskop Thomas Edmund Molloy av Brooklyn og hjelpebiskop Joseph Ritter i Indianapolis som medkonsekratorer, ved kirken National Shrine of the Immaculate Conception i Washington D.C.
Da biskop Joseph Rummel ble elevert til erkebiskop av New Orleans i mars 1935, ble Ryan utnevnt til den femte biskop av Omaha i Nebraska den 3. august 1935. I 1939 ble han sendt til Sør-Amerika for å «utvikle kulturelle relasjoner» på vegne av den amerikanske katolske kirke og det amerikanske utenriksdepartementet. Etter hjemkomsten erklærte han: «Grunnlaget er lagt for en 'katolsk front' for å beskytte demokratiet på denne halvkulen.»
Erkebiskop
Da bispedømmet Omaha ble elevert til rang som metrolopitanerkebispedømme, ble Ryan dets første erkebiskop den 4. august 1945. Han døde to år senere av et hjerteinfarkt i en alder av 60 år. Han ble gravlagt på Calvary Cemetery i Omaha.
The Adventure Zone
The Adventure Zone er en komedie- og eventyrpodkast basert rundt en gruppe som spiller Dungeons & Dragons (en såkalt «actual play»-podkast), og andre rollespill. Showet er distribuert av podkastnettverket Maximum Fun, og vertene er brødrene Justin, Travis og Griffin McElroy, og faren deres, Clint McElroy. Episodene inneholder vanligvis at familien løser gåter, sloss mot fiender, og levler opp figurene deres i en serie filmatiske og vittige hendelser.
James Hugh Ryan
Erkebiskop
Hans etterfølger som erkebiskop av Omaha ble Gerald Thomas Bergan.
The Adventure Zone
Opprinnelse og Balance (2014–2017)
McElroy-brødrene startet flaggskippodkasten My Brother, My Brother and Me (MBMBaM) i 2010, som er en rådgivningspodkast som ble en del av Maximum Fun-nettverket i 2011. I løpet av episode 97 i mai 2012, hvor brødrene svarte et spørsmål om et Dungeons & Dragons-spill – noe Justin kalte for «The Adventure Zone» (engelsk, «eventyrsonen»).
James Hugh Ryan
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
The Adventure Zone
Opprinnelse og Balance (2014–2017)
McElroy-brødrene begynte å spille med faren deres, Clint, i sommeren av 2014, hvor de brukte det nye startsettet til den femte utgaven av Dungeons & Dragons, som ble utgitt samme juli. Settet kom med modulen The Lost Mine of Phandelver, som ble grunnlaget for de første få øktene. Den første av disse innspillingene ble opprinnelig utgitt 18. august 2014 for å dekke for Justins pappaperm som en spesialepisode av MBMBaM med tittel The Adventure Zone.
Fra desember 2014 ble The Adventure Zone til en egen podkast på nettverket, med en ny episode annenhver uke. Griffin McElroy var podkastens hovedvert og «dungeon master» (lederen/verdenen av rollespillet) for showets første spillkampanje, som senere fikk navnet «the Balance Arc». Spillkampanjen endte med episode 69 i august 2017. Det ble også utgitt tre spesialepisoder i løpet av kampanjens liv som het The «The Adventure Zone» Zone, og fungerer som et uformelt forum for å diskutere spillets gang.
Kveldsåpent (TV-program)
Kveldsåpent er et norsk debattprogram som ble sendt på NRK Fjernsyn i 1986. Programledere var Steinar Mediaas, Kathrine Kjelland, Christina Støp og Per Ståle Lønning. Reportere var Henry Notaker og Erling Borgen.
Programmet gikk på torsdager.
The Adventure Zone
Opprinnelse og Balance (2014–2017)
«Déjà Vu» av Mort Garson (fra albumet Ataraxia: The Unexplained) var hovedkjenningsmelodien for The Adventure Zone i løpet av «the Balance Arc». Griffin McElroy skapte også egne komposisjoner for å forbedre showets produksjon. Senere spillkampanjer brukte originale kjenningsmelodier for å åpne og avslutte podkasten.
Struktur
Ved mai 2022 har podkasten hatt fire «sesonger» som består av lengre spillkampanjer. Flere av disse kampanjene var etterfølgende innledende spesialepisoder for å bygge opp spillverdenen og for å lage spillerfigurer. Det har også vært flere kortere kampanjer som ikke har blitt gitt sesong-status, som kan ha blitt gjennomført som en slags bonus til folk som donerer til Maxium Fun-nettverket, som eksperimentelle kampanjer og som show oppført på scene som senere blir tilgjengelig på nettet. Den andre sesongen, «Amnesty», var opprinnelig en eksperimentell kampanje som senere ble en hel sesong.
Reklamer fra bedriftsponsorer og betalte meldinger fra publikum er lest av den i rollen som «dungeon master» i midten av podkastsendingen. Tilhengere som snakker om programmet på Twitter ved å bruke emneknaggen «#thezonecast» kan bli valgt til å få sitt navn brukt på ikke-spillerstyrte figurer i fortellingene. I løpet av «the Balance Arc» lar fans foreslå gjenstander og våpen som selges ved «Fantasy Costco», hvor figurene kan kjøpe gjenstandene fra Garfield the Deals Warlock mellom oppdrag. «Fantasy Costco»-systemet har vært noe til stede i de senere sesongene for å gi fans en måte å samhandle med podkasten.
Mottakelse
Podkasten har blitt positivt tatt imot, spesielt blant yngre og LHBT-demografier. Flere dusin live-show ble solgt helt ut siden 2014, og podkasten har blitt lastet ned flere hundre millioner ganger.
«The Balance Arc» mottok overveldende positiv kritikk. Den ble beskrevet i The Mary Sue som «en av de mest rørende og episke eventyrene i det siste.» Den store avslutningen var spesielt varmt mottatt. Patrick Rothfuss, forfatteren bak Kongedreperkrøniken, mente at podkasten inneholdt «noe av den beste formidlingen jeg noen gang har opplevd. I hvilken som helst sjanger. Noen sinne.»
Tegneserieradapteringer
Podkastens innhold har blitt adaptert til tegneserier, skrevet av McElroy-familien, illustrert av Carey Pietsch, og utgitt av First Second Books. Tegneseriene er basert på den første sesongen av podkasten.
Kårvåg idrettslag
Kårvåg idrettslag (stiftet 22. september 1937 ) er et idrettslag som holder til på Averøya på Nordmøre.
Vera Karalli
Vera Karalli (Вера Алексеевна Каралли, født 1889, død 1972) var en russisk balettdanser, koreograf og stumfilmskuespiller.
Kårvåg/Havørn Fotball
Kårvåg/Havørn Fotball (stiftet 16. desember 1990 ) er en fotballklubb som holder til på Averøya på Nordmøre.
Skjønnhetens forbannelse
Skjønnhetens forbannelse (originaltittel: Обожженные крылья) er en russisk stumfilm fra 1915 regissert av Jevgenij Bauer.
Mottakelse
Filmen hadde norsk premiere på Admiral Palads den 27. september 1916 og ble distribuert av Svenska Biografteaterns Filial.
Langs landeveien (TV-program)
Langs landeveien er en norsk reise- og underholdningsserie som gikk på NRK Fjernsyn fra 1976 til 1981. Programmet ble sendt fra mindre tettsteder rundt om i Norge. Programleder var Jan P. Jansen.
Mark Kenny Carroll
Mark Kenny Carroll (født 19. november 1896 i St. Louis i Missouri i USA; død 12. januar 1985 i Wichita i Kansas) var en amerikansk katolsk prelat og biskop av Wichita.
Ferdinand Dirichs
Ferdinand Dirichs (født 24. november 1894 i Frankfurt am Main i keiserdømmet Tyskland; død 27. desember 1948 ved Idstein i Vest-Tyskland) var fra 1947 til 1948 katolsk biskop av Limburg.
Mark Kenny Carroll
Bakgrunn
Mark Carroll var et av tolv barn til Thomas og Mary (née Kenny) Carroll. Faren var politimann.
Ferdinand Dirichs
Bakgrunn
Ferdinand Dirichs ble presteviet den 23. desember 1922 i Kaiserdom St. Bartholomäus i Frankfurt am Main-. Under Det tredje rikes tid var han bispedømmesjelesørger og uttrykt regimemotstander.
Mark Kenny Carroll
Prest
Mark Kenny Carroll ble presteviet for erkebispedømmet Saint Louis den 10. juni 1922. Han ble så prest i Immaculate Conception Church i Maplewood og ved St. Rose's Church i St. Louis. Han ble direktør for Society for the Propagation of the Faith og Association of the Holy Childhood i 1924, og visekanselliust for erkebispedømmet St. Louis i 1929. Han var rektor for katedralskolen (1931–1946) og sogneprest for Old Cathedral fra 1937 til 1942, da han ble flittet til St. Margaret's Church.
Pells ligning
Pells ligning er en andregradsligning med to ukjente. Kalles de for x og y, har den formen
Mark Kenny Carroll
Biskop
Den 15. februar 1947 utnevnte pave Pius XII ham til biskop av Wichita. Erkebiskopen av Saint Louis, Joseph Elmer Ritter, bispeviet ham den 23. april samme år; medkonsekratorer var erkebiskopen av Indianapolis, Paul Clarence Schulte, og biskopen av Leavenworth, George Joseph Donnelly.
Ferdinand Dirichs
Biskop
Etter biskop Antonius Hilfrichs død i 1947 ble han utnevnt til hans etterfølger av pave Pius XII og dessuten til pavelig fullmektig for sjelesorgem for fordrevne. Han ble bispeviet 21. november 1947 av kardinal Joseph Frings, erkebiskop av Köln; medkonsekratorer var Johannes Baptist Dietz, biskop av Fulda, og Albert Stohr, biskop av Mainz.
Hjertelig velkommen, adgang forbudt
Hjertelig velkommen, adgang forbudt (originaltittel: Добро пожаловать, или Посторонним вход воспрещён) er en sovjetisk film fra 1964, regissert av Elem Klimov.
Pells ligning
hvor D er et positivt heltall. Tillatte løsninger (x,y) skal kun være heltall slik at den er en diofantisk ligning. Uavhengig av verdien til D, har den alltid de to trivielle løsningene (±1,0).
Ferdinand Dirichs
Biskop
Dirichs omkom etter ett år i bispeembedet ved en trafikkulykke på Bundesautobahn 3 nær Idstein.
Mark Kenny Carroll
Biskop
I 1948 oppfordret han til opphevelsen an delstaten Kansas' meget strenge alkohollover som han mente krenket rimelig frihetsutøvelse. I 1951 mottok han som den første katolske geislige i USA hedersbevisning fra National Conference of Christians and Jews for «promoting amity and understanding among all elements of our pluralistic society.» Han delttok på alle fire sesjoner av Andre vatikankonsil mellom 1962 og 1965, og ble en talsmann for økumenikk og for bruken av folkespråket i messeliturgien. Han støttet også borgerrettsbevegelsen, og sa at han så det som sin oppgave «to preach equality of man and dignity and worth.»
Pells ligning
Da ligningen er kvadratisk i de to ukjente, vil en løsning være ekvivalent med tre andre løsninger hvor enten x eller y skifter fortegn eller begge to, Derfor angir man vanligvis bare løsninger der x og y begge er postive.
Ferdinand Dirichs
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Mark Kenny Carroll
Biskop
Den 27. september 1967 trakk Mark Carroll Kenny seg som biskop av Wichita av aldersgrunner og pave Paul VI utnevnte ham til titulærbiskop av Taparura.
Pells ligning
Når konstanten D ikke er et kvadrattall, har ligningen uendelig mange løsninger. De kan alle bli funnet fra en minste løsning ved direkte multiplikasjon.
Hjertelig velkommen, adgang forbudt
Handling
I en sovjetisk ungdomsorganisasjon er administratoren, Dynin, bekymret for at barna kan bli utsatt for skadelige ulykker - og at han dermed kan bli ansett som ansvarlig for eventuelle skader. Han mener ulykker skjer når formelle regler brytes, og derfor mener han at alt må gjøres strengt i henhold til formelle instrukser og forskrifter. En ung gutt, Kostya Inochkin, (spilt av Viktor Kosykh) bryter en av disse strenge reglene ved å svømme ut alene til en øy - i stedet for å bare svømme i det spesielt utpekte området, som blir grundig overvåket av personalet.
Turks- og Caicosøyenes viseguvernør
Turks- og Caicosøyenes viseguvernør  er det nest høyeste offentlige embetet i dette oversjøiske britiske territoriet i Vestindia etter guvernøren.
Hjertelig velkommen, adgang forbudt
Handling
Som et resultat blir Inochkin utvist fra hele leiren, og sendt hjem. Men Inochkin er bekymret for at hvis bestemoren hans, som han bor sammen med, oppdager at han har blitt utvist kommer hun til å dø av sorg. Så i stedet for å reise hjem, forsøker han å vende tilbake til leiren ulovlig. Han gjemmer seg, men blir snart oppdaget av noen av de andre barna som begynner å hjelpe ham med å bli. Men de må forsøke å overliste alle de voksne. Men enkelte voksne blir også med på handlingene etter hvert, og motsetter seg også Dynins strenge regime.
Turks- og Caicosøyenes viseguvernør
Funksjoner
Ifølge forfatningen av 2011 må viseguvernøren være innbygger av Turks- og Caicosøyene. Han eller hun skal utnevnes av guvernøren i henhold til instruksjoner gitt av Hennes Majestet gjennom en minister (secretary of state) og skal inneha embetet så lenge Hennes Majestet ønsker (during Her Majesty's pleasure).
Mestermøte (TV-program NRK)
Mestermøte er en norsk TV-quiz om sport som ble sendt på NRK Fjernsyn i 1982. Deltakerne bestod av kjente norske sportsutøvere fordelt på åtte tremannslag der to lag konkurrerte i hver program. De to lagene som gjorde det best møtte hverandre i finalen. Programleder var Knut Bjørnsen, mens Per Jorsett og Laila Schou Nilsen var dommere.
Pells ligning
Historie
Grunnlaget for en systematisk fremgangsmåte ble oppdaget av den indiske matematiker Brahmagupta på 600-tallet. Hans landsmann Bhaskara fant fem hundre år senere eksplisitte løsninger for D = 8, 11, 32, 61 og 67. For eksempel når D = 61, så er
Turks- og Caicosøyenes viseguvernør
Funksjoner
Viseguvernøren skal opptre til støtte for guvernøren og skal – under dennes myndighet – være leder for den offentlige tjenesten.
Når embetet som guvernør er ledig, guvernøren er fraværende fra øyene eller av én eller annen grunn ikke er i stand til å utøve sine embetsfunksjoner, skal disse – så lenge Hennes Majestet ønsker det (during Her Majesty's pleasure) – overtas og utøves av viseguvernøren, attorney general eller permanent secretary, finance i den rekkefølgen, eller av en person som Hennes Majestet kan utpeke gjennom instruksjoner gitt gjennom en minister (secretary of state).
Pells ligning
Historie
en løsning. Dette resultatet er opplagt en stor bragd. Men da Fermat i 1657 utfordret sine matematiske kollegaer til å finne slike løsninger for D = 151 og 313, syntes ikke disse indiske resultatene å være kjente. Fra hans brev på den tiden går det frem at han mente at ligningen kan løses for alle verdier av konstanten D. Et bevis for denne påstanden publiserte han ikke, noe som var typisk for Fermat. Denne utfordringen aksepterte John Wallis og Lord Brouncker i England. De viste hvordan kjedebrøker kan anvendes for å finne løsninger av de gitte ligningene.
Mark Kenny Carroll
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Pells ligning
Historie
Vel hundre år senere utvidet Euler denne fremgangsmåten. Det var i forbindelse med studiene av Wallis' samlede verker som kom ut noen tiår senere, at navnet til John Pell ble knyttet til ligningen. Han var en engelsk diplomat med matematiske interesser som hadde bidratt til oversettelse av en bok hvor arbeidene til Wallis og Brouncker ble omtalt. Da Goldbach i 1730 hevdet at et trekanttall ikke samtidig kan være et kvadrattall, kunne Euler svare at dette er uriktig fordi en slik mulighet eksisterer som løsning av «Pell-ligningen». Dette skyldes at hvert trekanttall kan skrives som n(n + 1)/2 og hvert kvadrattall som m2 hvor n og m er heltall. Betingelsen som må oppfylles er derfor ligningen der x = 2n + 1 og y = m. Den enkleste løsningen (3,1) tilsvarende m = n = 1. Omtrent like lett er det å finne den neste løsningen (17,6) som betyr at m = 6 og n = 8.
Etter denne omtalen til Euler har ligningen beholdt navnet til Pell. Han kom tilbake til den i 1767 da han publiserte et større arbeid hvor han viste at kjedebrøker gir en systematisk metode til å beregne løsninger (x,y). Når tallet y er tilstrekkelig stort, vil forholdet x/y være en god tilnærmelse til √D. Euler visste at slike kvadratrøtter kan uttrykkes ved periodiske kjedebrøker som dermed inneholder informasjon om ligningens løsninger. Basert på denne nye innsikten kunne Lagrange et par år senere vise at hver Pell-ligning har uendelig mange løsninger.
Generering av løsninger
Når D er et kvadratisk tall n2, tar Pell-ligningen x2 - D y2 = 1 formen med z = ny. Denne tilsvarer ligningen med D = 1 som kun har de to trivielle løsningene (±1,0) og er derfor ikke av videre interesse.
Fremgangsmåten til Brahmagupta var basert på identiteten
som verifiseres ved direkte utregning. Den betyr at hvis (x1,y1) og (x2,y2) er løsninger av ligningen, så er
også en løsning. På den måten kan man fra en løsning konstruere uendelig mange andre løsninger. Man kan også kombinere en løsning med seg selv. For eksempel når D = 8, er (3,1) en løsning. Den gir så en ny løsning x = 3⋅3 + 8⋅1 = 17 sammen med y = 3⋅1 + 1⋅3 = 6, det vil si (17,6). Denne kan så kombineres med den første på samme måte og dermed gi en tredje løsning. Og slik kan man fortsette så lenge man vil.
Syklisk gruppe
Ved å innføre kvadratroten √D kan Pell-ligningen faktoriseres,
Hvis man definerer normen av et slikt heltall α = x + y √D som
så betyr Brahmaguptas identitet at N(α1)N(α2) = N(α1α2). Løsningene til Pell-ligningen består derfor av slike utvidete heltall med norm lik én. De kan kombineres ved multiplikasjon. Hvert tall α har en invers som er α-1 = x - y √D. Sammen utgjør de dermed en syklisk gruppe med enhetselement som tilsvarer den trivielle løsningen (1,0). Enhver slik gruppe kan genereres ved ett «fundamentalt element» α1 = x1 + y1√D slik at det n-te elementet er
Dette er ekvivalent med den rekursive sammenhengen
som er enklere å benytte for praktiske beregninger da den ikke involverer potenser av ofte store tall. På denne måten kan man finne alle løsninger (xn,yn) av Pell-ligningen. Samtidig viser den at ligningen har uendelig mange slike løsninger, noe som Lagrange viste rundt 1770. Problemet er derfor redusert til å finne den minste eller fundamentale løsningen.
Periodiske kjedebrøker
Kvadratroten til et tall D kan fremstilles som en periodisk kjedebrøk √D = [a0; ] hvor linjen over perioden P betyr at den gjentas i det uendelige. Her er heltallet a0 den laveste approksimasjon til kvadratroten, mens perioden har den palindromske formen P = (a1,a2,...,a2,a1,2a0) der nevnerne til kjedebrøken inngår. Euler innså at denne periodisiten er direkte forbundet med den sykliske strukturen av løsningene til Pell-ligningen. Jo flere perioder man tar med i kjedebrøken for å gi en approksimativ verdi xn /yn for √D, desto større vil (xn,yn) være en løsning av ligningen.
Den fundamentale eller minste løsning (x1,y1) fremkommer ved å bare ta med én periode. Som en illustrasjon av metoden kan man betrakte D = 3. Da er kvadratroten den periodiske kjedebrøken √7 = [2; ]. Laveste approksimasjon er kjedebrøken [2;1,1,1] der man dropper leddet 2a0 i perioden. Nå er
Minste løsning er derfor (8,3). Herav finnes så den neste (127,48) og så videre. Et noe mer komplisert eksempel er D = 28. Nå er √28 = [5; ] slik at minste løsning skal følge fra [5;3,2,3] = 127/24, det vil si at den er (127,24). Den genererer alle andre slik at den neste blir (32 257, 6096) og så videre med raskt økende tall.
Odde perioder
I de to foregående eksemplene hadde perioden en lengde som var et liketall. Når den er et oddetall, vil den minste løsningen som fremkommer, være oppfylt av den relaterte Pell-ligningen x2 - D y2 = -1. Men hvis man kombinerer denne løsningen med seg selv, vil man få den minste løsning for den normale ligningen med +1 på høyre side.
Denne situasjonen oppstår for D = 29. Da er √29 = [5; ] slik at man må finne verdien av kjedebrøken [5;2,1,1,2] = 70/13. Ved direkte utregning følger at 702 - 29⋅132 = -1. Men fra denne løsningen genereres nå (9801,1820) som er den fundamentale løsningen for den vanlige Pell-ligningen med D = 29.
Forbikjøringsknapp
En forbikjøringsknapp er en knapp i en reserbil som gir føreren muligheten til å øke bilens effekt for en kort periode for å gjøre forbikjøring enklere, og kan dermed gjøre sporten mer spennende å se på.
Norsk luftfart (dokumentarserie)
Norsk luftfart er en norsk dokumentarserie om norsk luftfart som ble sendt på NRK Fjernsyn i 1987. Serien var på syv episoder som var inndelt etter tema. Den første episoden tok for seg luftfartens historie i Norge, mens den siste episoden handlet om planene rundt etableringen av den nye hovedflyplassen. Opplegg, regi og programledelse var ved Jan P. Jansen.
Forbikjøringsknapp
Effektøkningen kan komme fra ulike mekanismer, for eksempel ved å endre motorinnstilling eller benytte energi fra en ekstra batteripakke. På forbrenningsmotorer kan man bruke lystgass, men i bilsport er det stort sett forbudt bortsett fra i dragracing.
Bruk
Flere racingserier har implementert ulike systemer for forbikjøringsknapper, inkludert den tidligere Champ Car-formelserien, A1GP-formelserien (kalt PowerBoost), Audi Sport TT Cup (siden 2015), DTM (siden 2019), Indy Lights (siden 2015) og IndyCar Series (kalt overtake button).
Formel E
Formel E har såkalt Fanboost hvor fans kan stemme på sin favorittsjåfør via ulike sosiale medier for å gi dem litt ekstra motoreffekt på hvert løp. I 2018-19 sesongen ble i tillegg såkalt angrepsmodus (attack mode) introdusert som går ut på at sjåførene får ekstra motoreffekt ved å kjøre gjennom et spesifisert område av banen utenfor idealsporet. Sjåføren kan deretter trykke på angrepsmodus-knappen i en angitt angrepsmodussone for å aktivere den ekstra motoreffekten.
Formel 1
I Formel 1 brukes et kinetisk energigjenvinningssystem (KERS) ved at man lader en batteripakke under bremsing. Man lagrer dermed energi til senere bruk snarere enn å bare øke effekten som med enkelte andre systemer.
Med aktiv bakvinge (dragreduksjonssystem, DRS) øker man derimot akselerasjonen og topphastigheten ved å endre på vinkelen til bakvingen slik at man reduserer luftmotstanden istedet for ved å øke kraften.
Veronatus
Veronatus er en slekt av biller. De utmerker seg ved at de aller fleste artenes larver lever i ferskvann, de voksne derimot på land. Slike livssykler er vanlige hos mygg, øyenstikkere, døgnfluer, steinfluer og vårfluer, men uvanlige hos biller som vanligvis er enten land- eller vannlevende.
Utseende
Små, avlange, mørke hårbiller. De kan kjennes på at antennene er trådformede, brystskjoldet (pronotum) er ganske kort og kroppen vanligvis dekket av korte hår. Langs sidene går et par skarpe kinn-lister. Antennene er 11-leddete, ganske tynne, rundt halve kroppslengden. Brystskjoldet (pronotum) er ganske kort og mye bredere enn langt. Dekkvingene er vanligvis avflatet midt på, sett ovenfra jevnbrede, tre til åtte ganger så lange som pronotum. De mangler tydelige punktrekker, men har fine, opphøyde lengderibber. Beina er temmelig tynne og skjøre (faller lett av), noen har fortykkede baklår og lange sporer på bakleggen. Larvene er avflatede, skrukketroll-lignende, bakkroppen langt tilspisset. De skiller seg fra andre billelarver ved at de har lange, flerleddete antenner. De kryper på bunnen og på vannplanter, svømmer ikke.
Levevis
De aller fleste artene har larver som lever i stillestående ferskvann, men noen tropiske arter lever i fuktig, død ved, og noen arter lever i rennende vann. Larvene tåler lite forurensning og kan brukes som indikatorer på vannkvalitet. De lever mest trolig av å filtrere detritus (råtnende plantemateriale, mudder). De puster i luft og må opp til overflaten for å hente denne av og til. Når larven er fullt utvokst, kryper den på land for å forvandle seg til en puppe. De voksne insektene finner man ofte i vegetasjonen. De flyr godt, særlig om natten, og blir ofte tiltrukket til lys. Hårbillene er ganske vanlige i tempererte områder, mindre vanlige i tropene.
Utbredelse
Slekten er utbredt på New Zealand.
Det pavelige universitet Urbaniana
Det pavelige universitet Urbaniana (latin: Pontificia Universitas Urbaniana; italiensk: Pontificia Università Urbaniana; kort: PUU) er et pavelig universitet med sete i byen Roma. Urbaniana we tilknyttet Kongregasjonen for troens utbredelse. Tyngdepunktet er den teologiske, kulturelle og vitenskapelige utdannelse av kirkelige medarbeidere i misjonslandene, som misjonærer og misjonsvitenskapelige fagkrefter og fagkrefter iandre disipliner.
Organisasjon
Siden 1966 er en rekke seminarer og institutter for filosofi, teologi, missiologi og kirkerett i Afrika, Asia, Amerika, Oceania og Europablitt assosiert med universitetet.
Urbaniana består av fakulteter for filosofi, katolsk teologi, kirkerett og misjonsvitenskap.
Historie
Høyskolen var planlagt i 1622 av pave Gregor XV med grunnleggelsen av Kongregasjonen De Propaganda Fide. Den 1. august 1627 anerkjente pave Urban VIII med bullen Immortalis Dei Filius så Collegio Urbano de Propaganda Fide. Kollegiets praktiske grunnlegger var den spanske prest Juan Bautista Vives y Marja (1545–1632). Urban VIII gav Gian Lorenzo Bernini oppdraget å bygge Palazzo di Propaganda Fide, som ble høyskolens tilholdssted. Under pave Innocens X ble palasset fredigstilt av Francesco Borromini.
I 1927 flyttet pave Pius XI høyskolen, med nybygg innviet i 1933, fra Piazza di Spagna til Gianicolohøyden. Pave Johannes XXIII eleverte det den 1. oktober 1962, kort før åpningen av Andre Vatikankonsil, det tiluniversitet med sitt motu proprio Fidei Propagandae.
Tilknyttet det pavelige universitet er kollegiet San Pietro og kollegiet San Paolo med forskjellige teologiske spesialiseringer, og kollegiet Mater Ecclesiae i Castel Gandolfo. Ved siden av disse er det også Instituttet „Paul VI.“.
De nordiske land: Frem til 1970-årene sorterte de katolske bispedømmer og vikariater i de nordiske land under Kongregasjonen for troens utbredelse, og mange prester fra disse land fikkutdannelse ved Urbaniana.
Hans Eirik Olav
Olav var styreleder i Thule Drilling som med investormidler skulle bygge tre nedsenkbare oljerigger i De forente arabiske emirater. Selskapet havnet i et økonomisk uføre og ble slått konkurs i 2010 med 2,6 milliarder kroner i krav mot konkursboet. Bobestyrer oppdaget da at store beløp var overført til selskap som Olav kontrollerte, og at deler av dette hadde havnet hos styrelederen personlig. Økokrim tok derfor ut tiltale mot ham, noe som resulterte i en fengselsstraff på fire år, samt krav om å tilbakebetale 6 millioner dollar. I to andre saker ble han også dømt for ulovlig våpenbesittelse og skatteunndragelse. Dommen ble anket videre i rettssystemet, men ble rettskraftig da høyesterett i 2016 forkastet anken. I 2018 ble også styremedlem Anders Ivar Olsen dømt til å betale erstatning på 114 millioner kroner, der Hans Erik Olav ble holdt solidarisk ansvarlig for 90 av disse millionene.
Gjennom rettsrundene og etter domfellelsen har Olav hele tiden bedyret sin uskyld, og han ga i 2014 ut selvbiografien Det store selvbedraget hvor han hevdet at han var uskyldig straffeforfulgt og at hans menneskerettigheter var krenket. Under rettssaken hevdet han at tiltalen var et komplott fra mektige frimurere, noe retten undersøkte, men fant ut at den eneste frimureren som var involvert i saken var Olavs egen advokat John Christian Elden. Etter at dommen mot ham var rettskraftig, mente Olav seg utsatt for justismord, og gikk til privat straffesak mot en rekke offentlige tjenestemenn, herunder ansvarlige hos Riksadvokaten, Økokrim og Spesialenheten for politisaker. Dette førte ikke frem.
Via finansakrobat Hans Olav Eldring var Olav involvert i en byttehandel med narkosmugleren Gjermund Cappelen der Olav mottok 1,5 millioner kroner i kontanter fra Cappelen, mens sistnevnte fikk overført penger til en sveitsisk konto.
Olav har vært økonomikommentator i avisen Ny Tid. Han har også gjort seg bemerket ved å benekte at holocaust fant sted.
Friidrett under Sommer-OL 1972 – 800 meter menn
800 meter for menn under Sommer-OL 1972 ble avholdt i München, Vest-Tyskland fra 31. august til 2. september.. Sekstien utøvere fra 46 nasjoner deltok. Maksimum utøvere per nasjon hadde blitt satt til 3 siden den olympiske kongressen i 1930. Øvelsen ble vunnet av Dave Wottle fra USA, det var dem første mestertittelen for landet i øvelsen siden 1956 og åttende seieren på 800 meter for menn totalt for USA. Jevgenij Arzjanov bant Sovjetunioeens første medalje oøvelsen med sølv, mens Mike Boits bronse gjorde at Kenya kom på medaljepodiet for tredje gang på rad.
Sammendrag
<!--Wottle hadde tangert verdensrekoden da han vant uttakningen til USA. Still, few had expected Wottle, who had suffered tendinitis in his knees earlier that summer, to defeat Arzhanov, as the Soviet had not lost an 800 m final in four years; Wottle himself was so surprised at winning the race that he forgot to remove his golf cap when the U.S. national anthem was played at the medal ceremony. When reporters later asked him if his failure to remove the cap, a good luck charm which he always wore while racing, was a protest against the Vietnam War, Wottle replied that he had merely forgotten and formally apologized to the American people.