cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Battlefield Earth (roman)
Battlefield Earth (norsk: Kampen om jorden) er navnet på en science fiction-roman skrevet av scientologigrunnlegger L. Ron Hubbard. Boken Kampen om jorden ble for første gang publisert i 1980 av St. Martin's Press. Dette var Hubbards første science fictionroman etter sine dager som skribent for billige science fictionmagasiner i 1940-årene, og den ble promotert som «Hubbards tilbakekomst til science fiction etter en lang dvale». Boken ble oversatt til norsk av Arne Hetlow Petersen i 2000.
Boken er skrevet i en stil som kjennetegner at han begynte sin forfatterkarriere på 40-tallet. Romanen er massiv, med 750 sider innbundet, og over 1000 sider i heftet form. Den forteller en fiktiv historie satt omtrent 1000 år fram i tid. Før historien begynner får leseren lære om en ond romvesenrase som kalles «Psychloer», og som invaderte jorden mot slutten av det 20. århundre. Den ødela den menneskelige sivilisasjonen på få dager, og reduserte menneskerasen til noen ytterst få huleboere. Tusen år senere skjer flere hendelser som til slutt gir menneskeheten en sjanse til å gjøre opprør mot sine overmenn og fri jorden fra kontrollen til et galaktisk imperium.
Reaksjoner til boken fra litteraturkritikere og science fictionfans er blandet. Den blir stort sett ansett som en av Hubbards beste bøker, og kommentarer har blant annet gått på at den er spennende og handlingsrik, mens andre omtaler den som vanskelig, for lang, og til og med uleselig. Boken er også kritisert for å inneholde tema fra scientologien.
Orkesterjournalen
Orkesterjournalen (etablert 1933) er et svensk tidsskrift om jazzmusikk, og også verdens mest langvarige jazztidsskrift. Over tid har den antatt betegnelsen OJ, som også kan bety om jazz.
Med Nils Hellström (1910–84) som tidlig redaktør antok OJ på 1930-tallet, en sentral rolle i utviklingen av svensk jazz, med kursvirksomhet, orkesterkonkurranser, og formidling mellom utøver, konsertsteder og plateforlag. I 1948 var de sentrale i etableringen av Svenska Jazzriksförbundet. På 1950-tallet begynte Sveriges Radio jazzsendinger, med OJs journalister som medvirkende, eksempelvis Leif «Smoke Rings» Anderson og Ulf Linde.
OJ har siden 1955 forestått den årlige utdeling av Gyllene Skivan, en høythengende jazzpris for Sverige, under ledelse av mangeårig redaktør i etterkrigstiden, Harry Nicolausson.
Et utvalg kåserier fra OJ er å finne i Kåserier i Orkesterjournalen 1950-1953, av Ulf Linde & Lars Nygren.
Mansur Rajih
Mansur Rajih (født 1. desember 1958 i Humayrim i Taiz, en provins i tidligere Nord-Jemen) er en poet som skriver på arabisk som er bosatt i Norge. Rajih kom til Stavanger som Fribyforfatter i 1998, direkte fra 15 års fengsel i Jemen.
Han ble frigitt etter et langvarig internasjonalt press fra blant annet International P.E.N., Norsk P.E.N., Den norske Forfatterforening, Amnesty International (som adopterte ham som samvittighetsfange), det norske utenriksdepartementet og EU.
Før han ble fengslet studerte Rajih ved universitetet i Aleppo i Syria (1978–1980) og universitetet i Beirut i Libanon (1980–1982). I løpet av studiene var han president for den jemenittiske studentunion, generalsekretær i Organisasjonen for arabiske studenter og framtredende medlem av Den Nasjonale Demokratiske Front, det viktigste opposisjonspartiet i Jemen. Rajih publiserte dikt og artikler i forskjellige studenttidsskrift ved de arabiske universitetene i studietiden. Under fengselsoppholdet sendte han brev gjennom venner, som sørget for at diktene hans ble trykt i forskjellige aviser.
Mansur Rajih har gitt ut tre kritiker-roste diktsamlinger i Norge i tospråklig versjon: arabisk originalversjon og norsk gjendiktning. De to første har norsk gjendiktning ved Tor Obrestad, og den tredje er gjendiktet av Maria Aano Reme. Den arabiske originalversjonen av den tredje diktsamlingen (Min brors smerte) ble publisert i Jemen i 2005.
I 2003 ble kortfilmen Just a city lansert, om Mansur Rajih og livet i eksil i hans nye hjemby Stavanger. Filmen er laget av Hisham al-Zouki, Nirvana Film. Filmen ble vist på den syvende Arabiske Filmbiennal i Paris i 2004.
Mansur Rajih ble tildelt Menneskerettighetsprisen for Nordjæren-regionen i november 2010.
Gunvald Larsson
Gunvald Larsson er en fiktiv detektiv i Maj Sjöwall og Per Wahlöös romaner om Martin Beck, og den eneste fra romanserien som, ved siden av Martin Beck, også er med i TV- og filmserien som har blitt laget siden 1997. I den første romanen Roseanna jobber han ved politikammeret i Motala. På grunn av sin innsats i løsningen av mysteriet, blir han hentet til Stockholm.
Gyllene Skivan
Gyllene Skivan er en utmerkelse. Den deles ut av Orkesterjournalen til den jazzutøver i Sverige med den mest utmerkede plateutgivelse i løpet av året. Vinnerne siden etableringen er
Gunvald Larsson
Larsson er ungkar, og har en yngre søster som han har et svært anstrengt forhold til. Han er offiserssønn, men forakter militærvesenet. Flere av uttalelsene hans kan tyde på at han har et venstreorientert politisk syn, muligens kommunistisk. Han er også en utpreget snobb, som er svært nøye i klesveien. Han har alltid en nedsettende og/eller sarkastisk kommentar å komme med. Dette er spesielt godt utviklet i TV- og filmserien. Han går heller ikke av veien for å bryte loven for å fakke en morder eller den han tror er morder. Til tross for sitt krasse og til dels usympatiske vesen, er han en pliktoppfyllende politimann.
Gunvald Larsson har blitt spilt av blant annet Rolf Lassgård og Mikael Persbrandt.
Byrtevatn
Byrtevatn er en innsjø i Tokke kommune i Telemark. Innsjøen har sitt hovedtilløp fra Byrteåi og utløpet er i sør gjennom Mosåi som renner til Mosvatn og fortsetter videre som Rukkeåi, ei sideelv til elva Tokke i Skiensvassdraget.
Innsjøen er regulert som magasin for Lio kraftverk.
Raymond Bru
Raymond Jean Bru (født 30. mars 1906, død 1989) var en belgisk fekter som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin og 1948 i London.
Bru vant en olympisk bronsemedalje i fekting under Sommer-OL 1948 i London. Han var med på det belgiske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i florett bak Frankrike og Italia. Fekterne på laget var Georges de Bourguignon, Henri Paternóster, Édouard Yves, Raymond Bru, André Van De Werve De Vorsselaer og Paul Valcke.
Vincentinerne
Vincentinerne eller lasaristene (egentlig Misjonens kongregasjon, forkortes C.M.) er en katolsk kongregasjon. Den ble grunnlagt av St. Vincent de Paul i 1625.
Vincent de Paul stiftet kongregasjonen for at den skulle drive omsorg for de fattige i Paris. Det første hovedkvarteret var Saint Lazare i Paris – derav kallenavnet lasaristene. Den ble etterhvert en internasjonal orden. Først fikk den et annet hus i Paris og etablerte seg flere steder i Frankrike. Det ble også sendt prester som etablerte hus i Italia (1638), Tunis (1643), Alger og Irland (1646), Madagaskar (1648), Polen (1651) og Tyrkia (1783).
Etter at pave Alexander VII gav kongregasjonen høyere status i 1655, ble det utviklet ordensregler som bygget på jesuittenes regel. De ble publisert i Paris i 1668 under tittelen Regulae seu constitutiones communes congregationis missionis.
Kronebreen
Kronebreen er en isbre på Spitsbergen, Svalbard. Den er 22 kilometer lang og rundt 3–4 km bred og ligger på skillet mellom Haakon VII Land og James I Land, øst for Kongsfjorden (Kings Bay). Den starter fra sørsida av Holtedahlfonna og går deretter i vest-sørvestlig retning. Rundt fire kilometer før Kongsfjorden løper den sammen med nabobreen Kongsvegen, og de to breene munner ut i fjorden via en felles brefront.
Vincentinerne
I 2007 hadde mannskongregasjonen rundt 4.100 medlemmer, hvorav 3.200 er prester. De øvrige er lekbrødre.
Kronebreen
Breen har navnet etter fjelltoppene Tre Kroner, som stikker opp av breen.
Romsdal
Romsdal er et distrikt i den midtre delen Møre og Romsdal fylke, mellom Sunnmøre i sørvest og Nordmøre i nordøst. Romsdal er omfatter Romsdalsfjorden med forgreninger og tilliggende landområder (inkludert dal- og fjellstrøk) samt øyene ved Romsdalsfjordens munning. Distriktet omfatter fire og en halv kommune med til sammen 60 525 innbyggere og 3 808 km² som utgjør 22,8 % av folkemengden og 26,3 % av arealet i fylket.
Folk fra Romsdal kalles romsdalinger og snakker romsdalsdialekt som tilhører gruppen nordvestlandsk e-mål som også snakkes på Sunnmøre og i Fjordane. Romsdalsbunaden kommer fra området. De to byene i Romsdal er Molde og Åndalsnes.
Midøya var historisk delt mellom fogderiene Sunnmøre og Romsdal der den sørlige delen av Midøya hørte til Vatne (senere Haram kommune). I middelalderen gikk Gulatingets nordgrense over Midøya. På nordsiden av øya snakkes det tradisjonelt romsdalsdialekt (med pronomenet «i» i førsteperson entall) og sunnmørsdialekt på sørsiden. Grensen gikk over Harøya slik at den sørlige delen av Harøya hørte til Haram kommune på Sunnmøre til 1965 da den ble overført til Sandøy kommune. Fra 1622 hørte Sunnmøre til Bjørgvin og Romsdal til Nidaros bispedømme. Nordøyane regnes til Sunnmøre og inngår sammen med Sandøy fra 2020 i Ålesund kommune. Mot Innlandet fylke grenser Romsdal til Lesja og Skjåk. Vannskillet mellom elven Rauma og Gudbrandsdalslågen går i Lesjaskogsvatnet øst for fylkesgrensen.
Området som stort sett utgjør Møre og Romsdal fylke gikk under navnet Romsdals amt fra 1689 til 1919, oppkalt etter Romsdalen, det største dalføret i området i Romsdal distrikt, som i sin tur har navn etter elven Rauma. Fra 1919 hadde fylket navnet Møre og i 1935 ble Romsdal tatt inn i fylkesnavnet. Avisa Romsdalsposten ble utgitt i Kristiansund og skiftet i 1986 navn til Nordmørsposten.
Målføre
Romsdalsdialekten regnes som vestnorsk og har noen trekk felles med østlandsk og trøndersk. Dialekten i Romsdal skiller seg fra dialekten på Nordmøre som har trøndersk preg og på Sunnmøre som er vestlandsk. Romsdalsdialekt har tradisjonelt tjukk l, bare utviklet fra vanlig «l» (som i dal) og ikke for «-rd» som på i østnorsk. I romsdalsk blir det som var -rð på gammelnorsk uttalt som -r. Sunnmørsdialekt har ikke tjukk l. Palatalisering er utbredt som i Trøndelag og på Sunnmøre. Romsdalsdialekt hører som sunnmørsk til de nordlige e-målene med for eksempel kaste og ikke a-ending (kasta) som lenger sør på Vestlandet. Sunnmørsdialekt har til forskjell fra romsdalsdialekt rester av stungen d ved at for eksempel sau heter sauð eller saud. Halvemål som skilte sunnmørsdialekt fra romsdalsk er stort sett forsvunnet. Romsdalsdialekt har færre diftonger enn sunnmørsk. Pronomenet i første person entall er i noen som særmerker romsdalsk og skiller det fra sunnmørsk ej og nordmørsk æ (eller æg). I store deler av Romsdal brukes flertallsformen oss også som subjekt, i likhet med den nordlige Gudbrandsdalen og nordre Sunnmøre. En del pronomen har trykksvak og trykksterk variant. Hannkjønn tredjeperson heter han (eller hannj og hånå) når det uttales med ettertrykk, men forkortes til -nå eller -n når trykket er svakt.
Geografi
Ytterst mot havet landskapet preget av skjærgården og strandflaten, øyene er flate som Gossa eller fjellendte med en brem av flatt land som Otrøya. Ved Hustadvika er det store, myrlendte flate områder. Fjellene lenger stiger til høyder på 1500 til nesten 2000 meter. De høyeste fjellene ligger innenfor fjordbunnen og ved vannskillet mot Innlandet fylke og Sunnmøre. Trolltindene og Venjetindene ligger like innenfor fjordbunnen i Romsdalen og Isfjorden. På sørsiden av Romsdalsfjorden mellom Tresfjorden og Isterdalen er det alpine topper på 1000 til 1500 meter langs vannskillet mot Sunnmøre. På øyene når fjellene 500 og 700 meter.
Største innsjø er Eikesdalsvatnet. Aursjøen som delvis ligger i Lesja er dannet av tre mindre vann ved regulering. De store høydeforskjellene og vassdragene i indre Romsdal utnyttes i Aura kraftverk, som er et av Norges største, og i Grytten kraftverk i foten av Romsdalshorn.
Historie
Før sogneinndelingen ble innført på 1100-tallet var Romsdal administrativt inndelt i åttinger: Fanne (omkring Fannefjorden med dagens Molde), Eresfjord, Rødven, Romsdal (Romsdalen og Isfjorden), Voll, Vestnes, Sund (kystområdet med blant annet Fræna) og Våge (øyene i fjordmunningen).
I 1801 hadde de tre delene («fogderiene») av Møre og Romsdal omtrent like stort folketall, i 1865 var Sunnmøre klart foran de to andre (og Ålesund hadde fått bystatus) og i 1980 hadde Sunnmøre over halvparten av fylkets befolkning.
Romsdal fogderi tilsvarer omtrent middelalderens Raumsdølafylke eller Romsdølafylke.
Kommuner
Romsdal er fra 2020 inndelt i fire kommuner, pluss Hustadvika kommune som ligger både i Romsdal og på Nordmøre. Ålesund kommune på Sunnmøre omfatter fra 2020 Sandøy kommune som tradisjonelt regnes som en del av Romsdal.
Tettsteder
Tettsteder i Romsdal, rangert etter innbyggertall (kommune i parentes):
( • Eide – (Hustadvika) ligger i nordmørsdelen av kommunen Hustadvika som befolknings- og arealmessig hovedsaklig ligger i Romsdal )
Stortingsvalgene 1906-1918
Romsdal var 3. valgkrets valgkrets av Romsdals amt ved stortingsvalgene fra 1906 til 1918. Ved disse stortingsvalgene praktiserte man en valgordning med direkte flertallsvalg i enmannskretser. Romsdal valgte således én representant og én personlig vararepresentant.
Valgkretsen Romsdal bestod av herredene Vestnes, Sylte, Eid, Vold/Voll, Grytten, Hen, Veø/Veøy, Eresfjord og Vistdalen, Nesset, Bolsø/Bolsøy, Akerø/Aukra til 1915 og Sandø til 1915 med rundt 21 000 innbyggere og 10 000 stemmeberettigede etter innføringen av kvinnelig stemmerett. I 1918 ble Aukra og Sandøy overført til Romsdals amts nyopprettede 4. valgkrets, Møre og Rauma. 3. valgkrets hadde da 17 700 innbyggere og 9 500 stemmeberettigede.
Hasdrubal Barca
Hadsrubal Barca (født 245 f.Kr., død 207 f.Kr.) var en kartagisk general, og var bror av Hannibal Barca og sønn av Hamilcar Barca. Hadsrubal ledet kartagere, spanjoler og gallere i slaget ved Baecula, og ble drept av romerne under slaget ved Metaurus. Etter samtidige nedtegnelser ble hodet hans slengt inn i leiren til Hannibal.
Johan Støa
Johan Støa er navnet til flere personer:
Hospitalsløkkan
Hospitalsløkkan, til daglig også kalt Løkkan, er et strøk vest i Midtbyen i den sentrale delen av Trondheim. Området har sitt navn etter Trondhjems Hospital, og består i det alt vesentlige av trehusbebyggelse fra 1800-tallet. Området avgrenses av Prinsens gate i øst, Sandgata i nord, Vollgata i vest og Kongens gate i sør. Den delen av området som ligger nærmest fjorden – langs Sandgata – kalles fra gammelt av Sanden. Hospitalsløkkan forekommer også som gatenavn i den vestre delen av området.
Historie
Trondhjems Hospital har hatt tilhold på sin nåværende plassering siden 1200-tallet. Til hospitalet hørte et større område – hospitalets løkker – både østover og vestover. Gjennom århundrene ble deler av løkkene bebygd, og Hospitalsløkkan ble etter hvert en egen tettbebyggelse utafor den egentlige byen.
1800-tallet og brannen i 1842
I januar 1842 brant store deler av bebyggelsen ned; mer enn 300 gårder gikk tapt. Hospitalets hovedbygning gikk også tapt, mens den tilliggende Hospitalskirken ble redda. Brannen gikk heller ikke like hardt ut over kvartalene vest for hospitalet – Ytre løkke – og her finner en i dag de eldste husene i bydelen. Kongens gate 82 fra tidlig 1700-tall er sannsynligvis bydelens eldste.
Brannen utløste en storstilt byggeaktivitet for å komme den venta murtvangen i forkjøpet. På de tre åra mellom brannen og murtvangen i 1845, ble så å si hele Hospitalsløkkan gjenreist. Husene som ble bygd i denne perioden (1842–1845) fikk som den eldre bebyggelsen to etasjer, men de ble bygd med større takhøyde. Nye byggeforskrifter gjorde slutt på den eldre skikken med gavlhus på gatehjørnene; i stedet fikk husene valmet tak mot gatehjørnet.
De fleste tomtene var bebygd med hele gårdsanlegg, med bolighus mot gata og staller og andre uthus i tre fløyer omkring et indre gårdsrom. Ved gjenoppbygginga på 1840-tallet, ble området til en viss grad nyregulert. Mange av de smale geilene og veitene mellom fjorden og Kongens gate forsvant - disse ble erstatta av breie tverrgater som St. Olavs gate, Tordenskjolds gate og Hospitalsgata.
Fra 1800-tallet og framover var Hospitalsløkkan fortrinnsvis bebodd av håndverkere. En viss grad av sosial lagdeling kunne merkes; det var økende velstand dess nærmere byen en kom. Lengst ute mot vest lå den såkalte Rakkersanden, oppkalt etter skarpretterens hjelper – rakkeren.
Området kalt Sanden lå fram til anlegget av kanalen og moloene og kaiene på 1870- og 1880-tallet ut mot fjorden. I en periode etter at havna ved Nidelvas utløp var blitt for grunn, måtte skip som ankom Trondheim ankre opp på reden og betjenes med småbåter fra utstikkere ved Sanden. I Sanden og Hospitalsløkkan for øvrig bodde mange av byens sjøfolk, og de fleste av byens loser bodde lengst vest i Sanden.
Lindolfo Collor
Lindolfo Collor er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
Hospitalsløkkan
Bevaring
Hospitalsløkkan gikk stort sett klar av byfornyelsen på 1900-tallet. Bare langs deler av Kongens gate og lengst vest langs Vollgata ble eldre trehus revet til fordel for en mye høyere og strøksfremmed bebyggelse.
Bevaringstanken slo igjennom for fullt utover på 1970-tallet, og redda Hospitalsløkkan fra videre sanering. Samtidig inntraff en endring i den sosiale sammensetninga i bydelen. Mange akademikere interesserte seg for området, og brakte med seg en ny bevissthet om betydninga av å ta vare på det gamle. Husfasadene – og i mange tilfeller interiørene – er blitt skjønnsomt restaurert og vedlikeholdt. Uthusene har vært mer utsatt for riving eller total ombygging, og få komplette gårdsanlegg er i dag bevart.
Med de raskt stigende boligprisene i seinere år, er bydelen blitt gjenstand for boligspekulasjon. Eiere som ikke selv bor i området (og som derfor ikke har det nære forholdet til dets kvaliteter), kan på sikt utgjøre en trussel mot de kulturhistoriske verdiene.
Turbo Pascal
Turbo Pascal var et imperativt og strukturert programmeringsspråk som ble lansert av Borland den 20. november 1983. Turbo Pascal bestod av en kompilator for Pascal og et integrert utviklingsmiljø, og var et innovativt og trendsettende produkt på begge områder.
Merkenavnet Turbo betyr at eksekverbare filer ble generert raskt, og ikke nødvendigvis at koden var optimal. Kompilering, lasting og lenking av objektfiler foregikk automatisk i én enkelt sekvens, mens disse oppgavene i tidligere versjoner av Pascal var blitt utført manuelt hver for seg. Borland benyttet samme konsept og merkenavn i Turbo C, Turbo C++, Turbo Modula-2, Turbo Prolog, Turbo Basic og Turbo Assembler.
Turbo Pascal var også en egen variant eller dialekt av Pascal, med flere utvidelser av syntaksen til ISO Pascal. Versjon 4.0 tilføyde syntaks for generering av biblioteker («Units»), etter modell fra Modula-2. I versjon 5.5 ble språket utvidet med objektorientert programmering.
Navnet Borland Pascal ble i versjon 7.0 brukt om en mer avansert programpakke. Den hadde flere biblioteker og ble lansert sammen med kildekoden til kompilatorens standardbiblioteker. Den billigere grunnversjonen ble fortsatt solgt og markedsført som Turbo Pascal.
I 1995 var det slutt. Da besluttet Borland å erstatte Turbo Pascal med det visuelle utviklingsverktøyet Delphi. Det var basert på Rapid application development og på det objektorienterte språket Objekt Pascal. Turbo Pascal har likevel historisk interesse. Dets syntaks levde videre i kompilatorer som Free Pascal og Virtual Pascal. Også GNU Pascal støtter syntaksen i Turbo Pascal.
Røttene til Turbo Pascal
Røttene til Turbo Pascal begynner i Danmark i 1981. Programmereren Anders Hejlsberg laget da Blue Label Pascal for en Nascom-2 datamaskin, forsynt med 8-biter mikroprosessoren Zilog Z80A og operativsystemet CP/M 2.2. Kompilatoren støttet det meste av spesifikasjonene til Pascal. Unntakene var brukerdefinerte datatyper, den abstrakte datatypen for sett (mengde) og filtyper. Heltall var 16 biter, mens desimaltall ble implementert med 11.5 signifikante siffer. Kompilatoren støttet også lenking til eksterne funksjoner og prosedyrer skrevet i maskinkode.
Systemet inkluderte en «Find»-kommando for å flytte fra en adresse i objektkoden til linjen med programtekst i kildekoden. Blue Label Pascal opptok 12 Kb, fordelt på kompilatoren (5,5 Kb), teksteditoren (1,5 Kb), biblioteksrutiner (4,5 Kb) og et kontrollprogram (0,5 Kb), og var tilgjengelig på kassett eller EPROM.
Tredje versjon ble kalt Poly Pascal, og hadde et kommandolinje-grensesnitt. Kompilatoren ble lansert for CP/M-80, og var en komplett implementasjon av Pascal-spesifikasjonen til Niklaus Wirth.
Turbo Pascal 1.0 (1983)
I 1983 ble kompilatoren solgt til Borland, og under Phillipe Kahns lederskap ble den 20. november 1983 lansert under merkenavnet Turbo Pascal. Som en del av avtalen ble Hejlsberg en av de opprinnelige medlemmene av Borland, og i sin tid hos Borland videreutviklet han Turbo Pascal, og endte opp som hovedansvarlig for utviklingen av de tre første versjonene av Delphi.
Totalt utgjorde filene en størrelse på 131 297 byte. Størrelsen på TURBO.COM var 33 280 byte. Kompilerte programmer kunne også kjøres fra det integrerte utviklingsmiljøet, og teksteditoren benyttet de samme hurtigtaster som tekstbehandleren WordStar. Det lille regnearket MicroCalc var et demoprogram som var skrevet i Turbo Pascal. Det overlevde under ulike navn helt til lanseringen av Delphi.
Turbo Pascal 1.0 ble lansert i utgaver for tre forskjellige operativsystemer: CP/M-80, CP/M-86 og MS-DOS. CP/M-utgaven kunne benyttes på DEC Rainbow 100, Commodore 64 med et CP/M sidekort og på Apple II med sidekortet Z-80 SoftCard som ble lansert av Microsoft i 1980. På denne tiden benyttet CP/M filnavnsuffikset .COM, mens MS-DOS benyttet både .COM og .EXE. Turbo Pascal 1.0 genererte bare .COM filer. Turbo Pascal diskettene manglet kopibeskyttelse og kom med en «boklisens»: «Du kan behandle denne programvare nettopp som en bok ... den kan brukes av et hvilket som helst antall mennesker ... kan fritt flyttes fra en datamaskin til en annen, så lenge som der ikke er noen mulighet for at den brukes et sted samtidig som den brukes på et annet.» Turbo Pascal kostet $49.95 og ble ekstrem populær. Borland solgte omkring 250 000 programpakker i de to første årene.
Turbo Pascal 2.0 (1984)
Versjon 2.0 ble lansert 17. april 1984 på én enkelt 5¼-toms diskett. Den hadde delvis støtte for instruksjonssettet til koprosessoren Intel 8087. Denne versjonen støttet filnavnsuffiksene .COM og .CMD.
Brukergrensesnittet i teksteditoren var endret fra en gul-og-grå til en grå-og-hvit palett, og Execute var fjernet fra menykommandoen. Noen få endringer hadde funnet sted i kompilatoren, som økning i størrelsen på de eksekverbare filene.
Turbo Pascal 3.0 (1985)
Versjon 3.0 ble lansert den 17. april 1985, også på én enkelt 5¼-toms diskett. Den var den første versjonen som fikk stor utbredelse. En mindre oppdatering, versjon 3.0.2, ble lansert 17. september 1986. Dette var den siste versjonen som kom i utgaver for CP/M. Systemkravene var CP/M versjon 2.2 eller høyere, og CP/M-86 versjon 1.1 eller høyere. På CP/M kunne denne versjonen generere programmer som var større enn 64 kilobyte, ved å benytte overlays.
MS-DOS utgaven hadde full støtte hele instruksjonssettet til koprosessoren Intel 8087 gjennom et bibliotek. På datamaskiner uten Intel 8087 benyttet Turbo Pascal 3.0 en emulator. Den støttet også Binary-coded decimal (BCD), som eliminerte avrundingsfeil.
En rekke tilleggsprogrammer for Turbo Pascal 3 for MS-DOS kunne kjøpes separat: Opplæringsprogrammet Turbo Tutor (en 5¼-toms diskett) med programeksempler, tilleggsverktøy Turbo Editor Toolbox (to 5¼-toms disketter som ble lansert den 12. november 1985), biblioteksrutinene Turbo Gameworks for videospill, grafiske biblioteker i Turbo Graphix (deriblant skilpaddegrafikk samt egne rutiner for farge, lyd, vinduer), databasen Turbo Database og de matematiske rutinene Numerical Methods.
Turbo Pascal for Macintosh (1985)
I 1985 lanserte Borland også Turbo Pascal for Macintosh. I likhet med de tre første versjonene for CP/M og MS-DOS, var den skrevet i kompakt assembler og hadde et svært avansert integrert utviklingsmiljø, etter datidens standarder. Den 5. november 1987 kom Borland med en oppdatering i versjon 1.1, som støttet 32-biter Macintosh II. Produktet ble ingen kommersiell suksess, og Borland forkastet støtten til Macintosh etter kort tid.
Hallo verden
Dette er det klassiske Hallo verden programmet i Turbo Pascal:
Linha Nova
Linha Nova er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
Turbo Pascal
Kvadrat
Dette programmet tegner et kvadrat:
Peter Burke
Ulick Peter Burke (født 16. august 1937) er britisk forfatter og historiker.
Turbo Pascal
Turbo Pascal 4.0 (1987)
Versjon 4.0 ble lansert i 1987, og ble levert på én enkelt 5¼-toms diskett. I tillegg lanserte Borland oppdaterte utgaver av tilleggsprogrammene som tidligere hadde vært en opsjon i versjon 3.0. Kompilatoren genererte nå filer med filnavnsuffikset .EXE, i stedet for .COM. Versjon 4.0 fantes ikke i utgaver for CP/M og CP/M-86, men utelukkende for MS-DOS.
Denne versjonen innførte et vindus-lignende grensesnitt over hele skjermen med rullegardins-menyer, mens tidligere versjoner hadde en tekstbasert meny og en separat editor for hele skjermen. Det integrerte utviklingsmiljøet inneholdt også et hjelpesystem.
Peter Burke
Burke er sønn av katolsk far og en jødisk mor (som senere konverterte til katolisismen), og fikk sin første utdannelse ved jesuittskoler. Seinere tok han sin akademiske utdannelse ved St John's College ved Universitetet i Oxford, hvor han tok sin doktorgrad. Fra 1962 til 1979 var han del av School of European Studies ved Universitetet i Sussex før han flyttet til Universitetet i Cambridge. Han er professor emeritus i kulturhistorie ved Emmanuel College på Cambridge.
Turbo Pascal
Turbo Pascal 4.0 (1987)
I versjon 4.0 utvidet Borland programmeringsspråket Pascal med syntaks for å kompilere biblioteker («Units»), etter modell fra programmeringsspråket Modula-2. I 1987 var Modula-2 i ferd med å erstatte Pascal som et pedagogisk språk for å lære studenter strukturert programmering. Borland hadde riktignok også lansert en Turbo Modula-2 kompilator for CP/M. I stedet for å lansere Turbo Modula-2 for MS-DOS, utvidet Borland syntaksen til Pascal med funksjonaliteten til Modula-2. Modulær kompilering var allerede tilgjengelig i UCSD Pascal for 8-bit datamaskiner, og Turbo Pascal syntaksen for moduler («Units»), synes å ha blitt hentet fra UCSD Pascal.
Turbo Pascal 5.0 (1988)
Versjon 5.0 ble lansert den 29. august 1988 i to utgaver: Turbo Pascal 5.0 og Turbo Pascal Professional 5.0. Editorens blå bakgrunnsfarge ble et av varemerkene på Turbo Pascal. Turbo Pascal 5.0 hadde også det første integrerte utviklingsmiljøet med støtte for mus.
Peter Burke
Burke har vært sentral i historiefaget ved å framheve relevansen sosial- og kulturhistorie, og har særlig publisert om tidlig moderne historie. Han ble utnevnt til æresdoktor ved Københavns Universitet i 2011.
Turbo Pascal
Turbo Pascal 5.0 (1988)
Den profesjonelle utgaven ble levert i fire 720 Kb disketter, som i tillegg inneholdt Turbo Debugger 1.0, Turbo Assember 1.0, og fire manualer som alle hadde samme ISBN-nr.
Turbo Debugger gjorde det mulig å avluse programmer trinn-for-trinn under utførelsen, inkludert de delene som måtte være skrevet i assembler, og brukeren kunne også se innholdet i variabler og registre. En ytelses-analysator gjorde det mulig å analysere de kompilerte programmenes ytelse, og i manualene var antall klokkepulser for de enkelte instruksjonene spesifisert.
Peter Burke
Bibliografi
Blant hans mer betydningsfulle verker er:
Turbo Pascal
Turbo Pascal 5.5 (1989)
Versjon 5.5 ble lansert den 2. mai 1989. Den største nyheten var at syntaksen var utvidet med objekt-orientert programmering, et konsept som var hentet fra Apples Object Pascal. I stedet for å lansere et nytt objektorientert språk, ble et funksjonsorientert språk utvidet med støtte for objektorientering (liksom C++ er en utvidelse av C) og et rudimentært klasse-bibliotek. Versjon 5.5 kom i to utgaver: Turbo Pascal 5.5 og Turbo Pascal Professional 5.5, som inkluderte Turbo Assembler 1.0 og Turbo Debugger 1.5.
Det integrerte utviklingsmiljøet hadde et nytt hypertext hjelpesystem, og full støtte for «klipp-og-lim» funksjonalitet. Det fulgte også med en nytt, integrert opplærings-system i objektorientert programmering.
Grunnpakken ble levert sammen med tre manualer, mens den profesjonelle utgaven inneholdt ytterligere tre manualer for assembleren og avluseren.
Turbo Pascal 6.0 (1990)
Versjon 6.0 ble lansert i 1990, og inneholdt klasse-biblioteket Turbo Vision, som gjorde det mulig å realisere Windows-lignende brukergrensesnitt i tekstmodus. Turbo Vision gjorde det mulig å utvikle grensesnitt med flere overlappende dokumenter i samme vindu, med støtte for mus. Det integrerte utviklingsmiljøet var i seg selv Windows-lignende, og utviklet med Turbo Vision.
Kommandlinje-kompilatoren var i stand til å utnytte 80386 beskyttet modus på Intel 80386 og Intel 80486; med en DOS-utvider kunne derfor kompilatoren generere programmer som var større enn den tradisjonelle 640-kb grensen i reell modus.
I den profesjonelle utgaven fulgte Turbo Profiler med. Dette var et program som målte ytelsen ved genererte programmer, og som kunne avdekke «flaskehalser» inne i prosedyrer, overlays, avbruddshåndtering og filhåndtering.
Turbo Pascal for Windows 1.0 (1991)
Denne versjonen ble lansert den 13. mars 1991 og var eksplisitt utviklet for Windows 3.0. Kompilatoren ble levert sammen med biblioteksrutiner som inneholdt API-kallene i Windows 3.0. Utviklingsverktøyet inneholdt også et ressurs-verktøy (resource toolkit) og en debugger i tekst-modus.
Turbo Pascal for Windows 1.5 (1992)
Denne versjonen ble lansert i 1992, og hadde full støtte for alle API-kallene i Windows 3.1x, deriblant det nye tegnsettet og det nye hjelpesystemet i Windows. Editoren støttet utheving av syntaks (syntax highlighting) og et forbedret ressurs-verktøy (resource toolkit) var innebygd i det intregrerte utviklingsmiljøet.
Turbo Pascal 7.0 (1992)
Turbo Pascal 7.0 ble lansert i 1992, og var siste versjon. Versjon 7.0 bestod hovedsakelig av oppdaterte versjoner av Turbo Pascal og Turbo Pascal for Windows, solgt som ét produkt sammen med andre oppdaterte utviklingsverktøy. Programpakken hadde utvidet støtte for API-kall i Windows 3.1x, støttet DOS Protected Mode Interface i utvidet DOS, og hadde utheving av syntaks (syntax highlighting) i både MS-DOS og Windows-versjonen.
Kvitbreen
Kvitbreen er en stor isbre på Spitsbergen, Svalbard. Den begynner ved Trebrepasset sør i Ny-Friesland, i området sør for Newtontoppen, Svalbards høyeste fjell, (1 713 moh.), og strekker seg mot øst til de vidstrakte isviddene i de sentrale delene av landskapet Olav V Land.
Paul Valcke
Paul Louis Jean Valcke (født 11. januar 1914 i Oostende, død 15. juli 1980) var en belgisk fekter som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin, 1948 i London og 1952 i Helsingfors.
Valcke vant en olympisk bronsemedalje i fekting under Sommer-OL 1948 i London. Han var med på det belgiske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i florett bak Frankrike og Italia. Fekterne på laget var Georges de Bourguignon, Henri Paternóster, Édouard Yves, Raymond Bru, André Van De Werve De Vorsselaer og Paul Valcke.
Tore Eikeland
Tore Eikeland (født 18. mai 1990 på Osterøy, død 22. juli 2011 på Utøya) var en norsk politiker i Arbeiderpartiet og leder for AUF i Hordaland.
Eikeland vokste opp i tettstedet Valestrandsfossen på Osterøy. Som 16-åring var han med på å grunnlegge paraplyorganisasjonen Europeisk Arbeiderungdom. Eikeland var elev ved Bergen katedralskole fra 2006 til 2009. Fra 2009 studerte han sammenlignende politikk ved Universitetet i Bergen og skulle etter planen starte på tredje studieår i august 2011. I 2009 ble han valgt som leder for AUF i Hordaland og ble i tillegg valgt inn i Hordaland fylkesting i 2011.
Drept på Utøya
Eikeland mistet livet under massakren på Utøya den 22. juli 2011. Han ble bisatt fra Hamre kirke på Osterøy den 5. august. Ledervervet i Hordaland AUF ble overtatt av Linn Kristin Engø.
Jens Stoltenberg beskrev ham som en av de mest lovende unge politikere. Han ble omtalt som engasjert og initiativrik, og som en meget god taler, og ble sagt å være en ressurssterk ung mann med glimt i øyet og sterke meninger. Han stod på åttendeplass på Arbeiderpartiets liste ved fylkestingsvalget i 2011, og ville ha blitt en av sitt partis 16 representanter i forsamlingen.
Ettermæle
I 2012 ble Tore Eikeland posthumt hedret med tittelen Årets Europeer av organisasjonen Europeisk Ungdom, for særskilt innsats for den norske EU-saken eller europeisk samarbeid.
I 2012 ble han hedret med en minneplate ved Universitetet i Bergen. Daværende statsråd Anne-Grete Strøm-Erichsen avduket minneplaten.
Grunnkretser i Snåsa kommune
Grunnkretser i Snåsa kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Snåsa kommune, Trøndelag, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
John Virgo
Virgo startet som profesjonell i 1976 og hadde sitt beste år i 1979. Dette året kom han til semifinalen i verdensmesterskapet i snooker, i tillegg til at han vant UK Championship, som ikke var en rankingturnering da. Som et resultat av de gode resultatene det foregående året nådde han tiendeplass på verdensrankingen for sesongen 1979/1980.
Han la opp som profesjonell i 1994 og er i dag kommentator for BBC ofte sammen med Dennis Taylor.
André Van De Werve De Vorsselaer
André Van De Werve De Vorsselaer (født 10. april 1908 i Antwerpen, død 6. oktober 1984 i Antwerpen) var en belgisk fekter som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin, 1948 i London og 1952 i Helsingfors.
Van De Werve vant en olympisk bronsemedalje i fekting under Sommer-OL 1948 i London. Han var med på det belgiske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i florett bak Frankrike og Italia. Fekterne på laget var Georges de Bourguignon, Henri Paternóster, Édouard Yves, Raymond Bru, André Van De Werve De Vorsselaer og Paul Valcke.
Discovery, Inc.
Discovery, Inc. er et amerikansk fjernsynsnettverk. Selskapet startet som en enkelt kanal i 1985, The Discovery Channel. I dag har DCIs globale virksomhet mer enn 100 kanaler i mer enn 180 land på 39 språk med over 1500 millioner abonnenter over hele verden. Discovery Communications er basert i Silver Spring, Maryland.
Virksomheter
SBS Discovery Media består av den gamle TVNorge-gruppen, SBS, og den norske delen av Discovery. De to TV-husene ble formelt slått sammen 17. juni 2013. Virksomheten holder i dag til i Nydalen i Oslo og selskapsnavnet er SBS Discovery AS.
I Norge eier SBS Discovery følgende kanaler: Hovedkanalen TVNorge og sekundærkanalene MAX, FEM, VOX, Discovery Channel og TLC.
I tillegg sender Discovery Communications kanalene Animal Planet, Animal Planet HD, Discovery HD Showcase, Discovery Science, Discovery World og Investigation Discovery med norsk distribusjon, men uten norsktilpasset reklame.
Latter (scene)
Latter er Norges største humorteater og ligger i Holmens gate 1 på Aker Brygge i Oslo. Latter ble grunnlagt i 2004 av Elina Krantz. Krantz startet management- og bookingbyrået Stand Up Norge i 1997 og etter flere år som formidler av komikere til klubber og utesteder landet rundt, fikk Krantz i 2004 mulighet til å starte sitt eget humorteater. Lokalene til den gamle IMAX-kinoen på Aker Brygge sto tomme, og etter flere runder med forhandlinger fikk hun til slutt tilslaget om å ta over driften. Etter en omfattende renoveringsprosess åpnet Latter i august 2004. Den første forestillingen som ble spilt var Antonsen og Golden – tilnærmet lik sant, med Atle Antonsen og Johan Golden. Latter huser fire forskjellige scener samt egen restaurant- og bardrift.
Repertoar
Repertoaret på Latter er en miks av egne forestillinger produsert av Stand Up Norge, samt eksterne produksjoner som leier seg inn. Blant komikere som er tilknyttet Stand Up Norge og som ofte frekventerer Latter er: Dagfinn Lyngbø, Marit Voldsæter, Cecilie Steinmann Neess, Lisa Tønne, Sigrid Bonde Tusvik, Jon Niklas Rønning, Are Kalvø og Johan Golden. I tillegg har mange kjente internasjonale komikere spilt på Latter. Deriblant: Eddie Izzard, Margaret Cho, Stephen Merchant, Pam Ann, Steve-O, Ari Shaffir, Daniel Sloss, Rich Hall, Johan Rheborg, Tom Green, Henrik Schyffert og Celeste Barber.
Event
I tillegg til show- og restaurantdrift, har Latter egen eventavdeling som tilbyr planlegging og gjennomføring av konferanse og seminar i Latters lokaler.
Produksjoner
Utvalg av produksjoner som har spilt på Latter:
Anders Liaklevs veg
Anders Liaklevs veg (1–12) er en vei ved bydelen Heimdal sør for Trondheim som strekker seg østover fra Kongsveien mot Simon Leinums veg delvis som en parallellgate til Ringvålvegen. Veien fungerer som adkomstveg for frittstående eneboliger, og er en gjennomfartsvei mot Klokksteinvegen og Simon Leinums veg med samme boligbebyggelse.
Veien ble i 1964 oppkalt etter gårdbrukeren Anders Liaklev (1795–1855), som blant annet var ordfører i Leinstrand i perioden 1854–1855. Fra reguleringen i 1950 og frem til 1964 gikk veien under navnet Asbjørnsens veg, som ikke må forveksles med Asbjørnsens gate på Singsaker.
Luigi Cantone
Luigi Cantone (født 21. juli 1917, død 6. november 1997) var en italiensk fekter som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Cantone ble olympisk mester i fekting under Sommer-OL 1948 i London. Han vant den individuelle konkurransen i kårde. Han var også med på det ialienske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen i kårde bak Frankrike.
Alkaline Trio
Alkaline Trio (Alk3) er et punk-band fra Chicago.
Bandet består av medlemmene Matt Skiba (gitar/vokal), Dan Andriano (bassgitar/vokal) og Derek Grant (slagverkr/vokal). Musikken karakteriseres av mørke tekster, fengende rytmer, raske tempoer og gjentakende temaer som alkoholisme, depresjon, hjertesorg, kjedsomhet, brann, dop, blasfemi og død.
Hagar
Hagar fødte Abrahams/Ibrahims sønn Ismael/Ismail, ettersom Sara ifølge Bibelen var ufruktbar. Da Sara likevel, i 90 års alder, fødte sønnen Isak ble Hagar og Ismael/Ismail fordrevet fordi Sara ikke ville gi gutten samme arverett som hennes egen sønn.
Både Bibelen og Koranen regner Hagars sønn som stamfar for araberne.
Valhallfonna
Valhallfonna er den østlige forlengelsen av isbreen Åsgardfonna på Svalbard, helt nordøst på Spitsbergen. Den ligger i landskapet Ny-Friesland og glir ned i Hinlopenstredet i øst. Valhallfonna er ca. 1000 km² stor.
Breen er oppkalt etter Valhall, gudenes festhall i norrøn mytologi.
Sermitsiaq (avis)
Sermitsiaq er en grønlandsk avis. Den er oppkalt etter fjellet Sermitsiaq, som ligger ved Nuuk.
Avisen ble utgitt første gang 21. mai 1958, som et grønlandsk alternativ til den danskspråklige avisen Mikken. Disse to avisene ble trykket hver for seg; Mikken ble utgitt på lørdager og Sermitsiaq på mandager i ca. 6 måneder, inntil Mikken ble utgitt siste gang 22. november 1958. Sermitsiaq ble trykt på begge språk den siste uken før Mikken ble lagt ned.
Sermitsiaq var en lokal avis for Nuuk-regionen fram til rundt 1980, da avisen ble landsdekkende. Avisen ble også mer politisk orientert etter 1979, da Grønlands hjemmestyre ble etablert.
Avisen utgis i dag hver fredag.
Machadinho
Machadinho er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
Fylkesvei 2230
Fylkesvei 2230 går mellom Plassen og Gammelsetra i Alvdal.
Yodok Stories
Yodok Stories er en prisvinnende norsk dokumentarfilm av Andrzej Fidyk og Torstein Grude.
Lomonosovfonna
Breen er oppkalt etter den russiske dikteren og vitenskapsmannen Mikhail Lomonosov (1711-1765).
Folkeaksjonen mot EU-medlemskap
Folkeaksjonen mot EU-medlemskap (FME) er en norsk organisasjon som arbeider mot norsk medlemskap i Den europeiske union. Organisasjonen arbeider også for en oppsigelse av både EØS-avtalen og Schengen-avtalen fordi de mener disse er grunnlovsstridige. Organisasjonen er forholdsvis ytterliggående og beskylder de som jobber aktivt for norsk EU-medlemskap for landsforræderi, og for å ha en femtekolonne på stortinget. På nettsidene sine presenteres en rekke konspirasjonsteorier, blant annet artikler der de skriver om det de oppfatter som frimurernes og katolikkenes grep om EU. Organisasjonen hevder også at Arbeiderpartiet har fått retningslinjene for sitt politiske arbeid fastlagt av Sions vises protokoller, som de omtaler som «en lærebok i hvordan man skal gå frem for å erobre all makt i verden, økonomisk så vel som militært». De ønsker å gjeninnføre den opprinnelige Grl. § 2, som utelukker jesuitter fra riket. Folkeaksjonen mot EU-medlemskap hevder at jøder og frimurere begikk statskupp i Norge i 1945, og at jødiske banker står bak en konspirasjon for å få verdensherredømme, som EU er et resultat av. Politisk står organisasjonen nær partier som Fedrelandspartiet, Kystpartiet, Norgespartiet og Demokratene. Organisasjonen antas å være liten og berøre relativt få personer. Sentrale personer inkluderer Lars Rønbeck (Norgespartiet) og Bjørgulf Mortensen (Fedrelandspartiet), foruten lederen Øyvind Aarsnes.
Magasinet Monitor beskriver Folkeaksjonen mot EU-medlemskap som «en antisemittisk gruppering».
Folkeaksjonen har ingen forbindelse med Nei til EU.
Yodok Stories
Handling
Det antas at over 200.000 mennesker sitter i de nordkoreanske Kwallisoleirene, hvor utsulting, tortur og drap er dagligdags. Noen klarer å rømme fra disse konsentrasjonsleirene og flykte til nabolandet Sør-Korea via tredjeland. Yodok Stories er historien om noen av flyktningene som til tross for forfølgelse og drapstrusler setter opp en musikal om livet i konsentrasjonsleirene.
Filmen og musikalen Yoduk er basert på livene til fem tidligere innsatte i nordkoreanske konsentrasjonsleirer og en tidligere fangevokter som har klart å flykte fra regimet til Kim Jong-Il. Musikalen Yoduk er regissert av Jung Sung-san en nordkoreansk teaterregissør som flyktet i 1994. Musikalen ble en stor suksess i Sør-Korea og har turnert USA og Canada.
Filmskaperne
Yodok Stories er regissert av den polske filmskaperen Andrzej Fidyk som står bak 40 filmer. Blant annet den Emmy-nominert Belarusian Waltz fra 2007 og The Parade fra 1988.
Filmen er produsert av norske Piraya Film. Selskapet ble startet av Torstein Grude og Trond Kvist i 1999 med mål om å produserer kreative dokumentarfilmer av høy internasjonal kvalitet. De siste årene har selskapet stått bak internasjonale dokumentarfilmer som Russian Lessons, On a Tightrope og Belarusian Waltz.
South Lakeland
South Lakeland er et administrativt distrikt i Cumbria i England. Administrasjonssenteret er Kendal. Store deler av Lake District ligger i distriktet.
Det ble opprettet 1. april 1974 ved sammenslåing av Kendal, Windermere, det meste av Lakes, South Westmorland landdistrikt i Westmorland, Grange-over-Sands, Ulverston og North Lonsdale landdistrikt i Lancashire og Sedbergh landdistrikt i West Riding of Yorkshire.
Vågsbygd Handy
Vågsbygd Handy er en rap-gruppe fra Vågsbygdområdet i Kristiansand. Gruppens medlemmer kommer henholdsvis fra gruppene Fresh in the flesh og Ord Mot Ord som begge var aktive i Kristiansandsområdet på nittittallet. Allerede før de hadde blitt Vågsbygd Handy hadde de spilt konserter fra Haugesund til Münster i Tyskland.
Etter å ha bidratt på en rekke mixtapes har mye arbeid resultert i et debutalbum sluppet i februar 2006.
UTFO
UTFO (Untouchable Force Organization) var et stort hiphop-band i 1980-årene. De ble kjent i 1980-årene for sin sang «Roxanne Roxanne».
Eirik J. Førland
Eirik J. Førland (født 1944 i Stavanger) er en norsk klimatolog.
Førland har arbeidet som forsker ved Universitetet i Bergen og ved Meteorologisk institutt. Fra 2000 har han vært leder for Meteorologisk institutts klimaforskere, og fra 2006 er han direktør ved Klimadivisjonen samme sted.
Scariot
Bandet ble etablert i 1997 av Daniel Olaisen, og etter flere utskiftinger er han eneste originale medlemmet igjen.
N-Metyl-2-pyrrolidon
N-Metyl-2-pyrrolidon (NMP) er et kjemisk stoff i gruppen laktamer. Stoffet er mye brukt som løsemiddel i industrien, blant annet i tekstil- og malingsindustrien. I motsetning til mange andre løsemidler har NMP flere gode egenskaper, blant annet lav flyktighet og dårlig brennbarhet.
Stoffet har vært regnet for å være relativt ufarlig for mennesker, men det mistenkes at stoffet kan skade forplantningsevnen.
Liste over kjente personer fra Lillehammer
Listen viser et utvalg kjente personer med tilknytning til Lillehammer.
Samerettsutvalget
Samerettsutvalget ble første gang oppnevnt av den norske regjeringen 10. oktober 1980 for å utrede samiske kulturelle, politiske rettigheter, og de samiske rettighetene knyttet til land, vann og ressurser i Finnmark. Utvalget ble gjenoppnevnt 1. juni 2001 for å utrede samiske rettigheter knyttet til land og vann i Troms og sørover til Hedmark.
Bakgrunnen for regjeringens opprettelse av utvalget i 1980 var de omfattende demonstrasjonene for samiske rettigheter og mot utbyggingen av Alta-Kautokeino-vassdraget på slutten av 1970-tallet og begynnelsen av 1980-tallet. Demonstrasjoner og ulike andre aksjoner førte i 1980 til at regjeringen aksepterte å utrede eventuelle samiske rettigheter i Finnmark.
Samerettens utvikling
Utvalgets mange og omfattende juridiske og historiske utredninger av forholdene i Finnmark og fastlandet sørover til Hedmark, har i særlig grad bidratt til utvikling av den norske sameretten. Spesielt viktig var utredningen NOU 1984: 18 Om samenes rettstilling. Denne utredningen banet veien for en grunnlovsbestemmelse om vern og utvikling av samisk kultur og samfunnsliv, sameloven og etablering av Sametinget.
Utvalgets utredninger og generelle bidrag til fokus på og innhold i norsk samepolitikk bidro også til Norges ratifisering av ILO-konvensjonen om urfolks rettigheter (konvensjon nr. 169 om urfolk og stammefolk i selvstendige stater) i 1991 og anerkjennelsen av samene i Norge som urfolk i tråd med konvensjonen.
Samerettsutvalget I anbefalte i 1997 (NOU 1997: 4 Naturgrunnlaget for samisk kultur) at statens grunn i Finnmark skulle overføres i befolkningen eie. I 2005 ble den såkalte finnmarksloven vedtatt og de faste eiendommer i Finnmark fylke som Statskog SF eide ble overtatt av Finnmarkseiendommen sommeren 2006 (finnmarksloven § 49).
Jiri-san nasjonalpark
Jiri-san nasjonalpark er en nasjonalpark i Sør-Korea, som ligger rundt fjellet Jiri-san og strekker seg inn i provinsene Nord-Jeolla, Sør-Jeolla og Sør-Gyeongsang. Den ble opprettet 29. desember 1967 og ble landets første nasjonalpark, og fram til nå den største.
Arealet på parken utgjør 471,75 km².