cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Strømsoddbygda
Strømsoddbygda er ei skogbygd i Ringerike kommune som strekker seg nordover fra Sokna i Soknedalen og inn mot grensen til Flå kommune i nedre Hallingdal, Vassfaret og fylkesgrensen mot Oppland i Sør-Aurdal kommune. Mot øst grenser Strømsoddbygda inn mot Ådalsfjellene, og i sørøst mot Doktormarka. Den største innsjøen i bygda er Sognevannet, som tidligere var regulert. Reguleringsmuligheten ble fjernet på 1980-tallet, ved at en del av dammen ble revet. Elva Sogna har utløp i sørenden av Sognevannet.
Strømsoddbygda preges av småvann og store sandrike moer med furu. Forøvrig er det mye granskog. Strømsoddbygdveien følger elva nordover gjennom dalføret og ender opp (den siste strekningen fra Frisvatnet er bomvei) ved Buvatnet, ved foten av Bukollen, fra hvor det er mulig å ta seg over Vidalen (dalen mellom Storrustefjell og Vikerfjell) til søndre del av Hedalen og Nes i Ådal. Området har vært spesielt yndet for sine små fiskevann og tyttebær. I vannene er det spesielt abbor og ørret som fiskes. I tidligere tider (før 1900) var Strømsoddbygda også kjent for sin brunbjørnstamme. Bygda har eget grendehus, den tidligere Strømsodd skole (skole til 1959). I bygda finnes også Strømsoddbygda kapell.
Talking Heads
Talking Heads var en amerikansk rockgruppe, dannet i New York i 1975. Gruppen opphørte å eksistere i 1991. Talking Heads' musikk var en blanding av punk, funk og på slutten av karrieren også verdensmusikk. Gruppen hadde sin storhetstid på 1980-tallet.
David Byrne, Chris Frantz og Tina Weymouth møttes som studenter ved the Rhode Island School of Design. De flyttet til New York City i 1975, og ble med i punk scenen i New York og rekrutterte Jerry Harrison og skiftet bandets navn til Talking Heads. Deres debutalbum, Talking Heads: 77, ble gitt ut i 1977 og fikk positiv mottagelse. De samarbeidet med den britiske produsenten Brian Eno på de albumene som fikk positiv kritikk, More Songs About Buildings and Food (1978), Fear of Music (1979) og Remain in Light (1980), som blandet deres "art school sensibilities" med influenser fra artister som Parliament-Funkadelic og Fela Kuti. Fra begynnelsen av 1980-tallet, begynte de å inkludere flere musikere i plateinnspillinger og opptredener, inkludert gitaristen Adrian Belew, keyboardisten Bernie Worrell, sangeren Nona Hendryx og bassisten Busta Jones.
Etter en pause, klatret Talking Heads til sitt kommersielle høydepunkt i 1983 med U.S. Top 10 hiten «Burning Down the House» fra albumet Speaking in Tongues, og lanserte en konsertfilm, Stop Making Sense, redigert av Jonathan Demme. Etter dette, ble de forent med Worrell, gitaristen Alex Weir, percussionist Steve Scales og sangerne Lynn Mabry og Ednah Holt. In 1985 ga Talking Heads ut sitt bestselgende album, Little Creatures. De produserte et soundtrack album for Byrne's film True Stories (1986), and released their final album, Naked i 1988, før bandet oppløstes i 1991. Uten Byrne, opptrådte de andre medlemmene performed med navnet Shrunken Heads, og ga ut ett album, No Talking, Just Head, under navnet the Heads i 1996.
Musikken
Gruppen spilte rock med påvirkninger fra mange steder. Det ga seg utslag i en musikk som er vanskelig å sette i bås. Noen ganger lagde de svært innadvendt og intellektuell musikk, mens de andre ganger kunne lage iørefallende hits som Burning Down The House, And She Was og Wild Wild Life.
Brian Eno var medprodusent på tre av de viktigste av deres album, og har dermed også hatt betydning for gruppens uttrykk.
Utover den nyskapende musikken var gruppen kjent for Byrnes spesielle stemme samt de særpregede tekstene som også antydes av albumtitlene.
Diskografi
Studioalbum
Livealbum
Samlingsalbum
Remixalbum
Videoalbum
Einar Almaas
Einar Marius Almaas (1945–2021) var en norsk politiker (FrP) og gårdbruker fra Høylandet i Namdalen.
Han vokste opp på slektsgården Almås på Høylandet og overtok gården etter sine foreldre i 1976. Han var leder i Nord-Trøndelag Bonde- og Småbrukarlag fra 1991 til 2001 og medlem av landsstyret fra 1998 til 2002.
Han ledet Nord-Trøndelag FrP fra 2011 til sammenslåingen med Sør-Trøndelag FrP til Trøndelag FrP i 2018.
Almaas var medlem av Høylandet kommunestyre i 12 år, valgt på en bygdeliste. FrP stilte ikke liste.
Shoemaker–Levy 9
Shoemaker–Levy 9, også kalt SL9 (formell betegnelse D/1993 F2), var en komet som gikk i oppløsning og kolliderte med planeten Jupiter i juli 1994, og ga de første direkte observasjonene av en utenomjordisk kollisjon mellom objekter i solsystemet. Hendelsen fikk stor oppmerksomhet fra media og ble observert av astronomer verden over. Kollisjonen ga ny informasjon om Jupiter og fremhevet planetens rolle i reduksjonen av romsøppel i det indre solsystemet.
Kometen ble oppdaget av astronomene Carolyn og Eugene Shoemaker og David H. Levy natt til 24. mars 1993 på et bilde tatt med Schmidt-teleskopet ved Palomar Observatory i California. Dette var den første kometen som hadde blitt observert i bane rundt en planet, og den hadde sannsynligvis blitt fanget av planeten 20–30 år tidligere.
Beregninger viste at den uvanlige fragmenterte formen til kometen kom av en tidligere nærpassering av Jupiter i juli 1992. Den gang hadde Shoemaker–Levy 9 passert innenfor Jupiters Rochegrense, og Jupiters tidevannskrefter hadde revet kometen fra hverandre. Kometen ble senere observert som en rekke fragmenter opp til 2 km i diameter. Disse fragmentene kolliderte med Jupiters sørlige halvkule mellom 16. og 22. juli 1994 med en hastighet på omtrent 60 km/s, eller 216,000 km/t. De fremtredende merkene etter nedslagene var bedre synlig fra jorden enn den store røde flekken og vedvarte i flere måneder.
Oppdagelse
Shoemaker–Levy 9 var den niende periodiske kometen – en komet med omløpsperiode på 200 år eller mindre – som ble oppdaget av Shoemaker og Levy. Derav kommer også kometens navn. Totalt var det deres ellevte kometoppdagelse, inkludert to ikke-periodiske kometer som bruker en annen nomenklatur. Oppdagelsen ble kunngjort i IAU Circular nr. 5725 den 27. mars 1993.
Oppdagelsesbildet ga de første hintene om at dette var en uvanlig komet, siden den tilsynelatende hadde flere kjerner i en utstrakt region på ca. 50 buesekunder i lengde og 10 buesekunder i bredde. Brian Marsden ved Central Bureau for Astronomical Telegrams bemerket at kometen lå kun 4 grader fra Jupiter sett fra jorden, og at selv om dette selvsagt kunne komme av siktlinjepåvirkninger, antydet den tilsynelatende bevegelsen på himmelen at den fysisk var nærme gasskjempen. På grunn av dette foreslo han at Shoemaker og Levy hadde oppdaget fragmenter av en komet som hadde blitt påvirket av Jupiters gravitasjon.
Komet i bane rundt Jupiter
Studier av banen til kometen avslørte raskt at den gikk i bane rundt Jupiter snarere en solen, i motsetning til alle andre kometer som var kjent på den tiden. Banen rundt Jupiter var svært løst bundet, med en periode på ca. 2 år og en apsis – punktet i banen som lå lengst unna planeten – på. Banen rundt planeten var svært eksentrisk (e = 0,9986).
Sporinger av kometens banebevegelser viste at den hadde gått i bane rundt Jupiter en stund. Det synes mest sannsynlig at den ble fanget fra en bane rundt solen tidlig på 1970-tallet, selv om innfangingen kan ha skjedd så tidlig som midt på 1960-tallet. Flere andre observatører fant i ettertid bilder av kometen i precovery-bilder tatt før 24. mars, inkludert Kin Endate på et bilde eksponert 15. mars, S. Otomo 17. mars og et lag ledet av Eleanor Helin på bilder tatt 19. mars. Det har ikke blitt funnet noen precovery-bilder fra før mars 1993. Før kometen ble innfanget av Jupiter, var den sannsynligvis en kortperiodisk komet med en aphelium like innenfor Jupiters bane og en perihelium innenfor asteroidebeltet.
Volumet av rom innenfor der hvor et objekt kan sies å gå i bane rundt Jupiter er definert av Jupiters Hill-sfære (også kalt Roche-sfæren). Da kometen passerte Jupiter sent på 1960-tallet eller tidlig på 1970-tallet, var den så nær sin aphelium og befant seg like innenfor Jupiters Hill-sfære. Jupiters gravitasjon trakk kometen mot seg. Siden kometens bevegelse i forhold til Jupiter var svært liten, falt den nesten rett mot Jupiter, og det forklarer hvorfor den endte opp i en Jupiter-sentrisk bane med svært høy eksentrisitet – det vil si ellipsen ble nesten flatet ut.
Kometen hadde tilsynelatende passert ekstremt nær Jupiter den 7. juli 1992, like over 40,000 km over planetens skytopper – en avstand som er mindre enn Jupiters radius på 70,000 km og godt innenfor Jupiters innerste måne Metis. Det er også innenfor planetens Rochegrense hvor tidevannskreftene er tilstrekkelig store til å kunne rive et legeme som holdes sammen av gravitasjon i stykker. Selv om kometen hadde passert nær Jupiter tidligere, syntes passeringen 7. juli å være den klart nærmeste, og fragmenteringen av kometen antas å ha oppstått på dette tidspunktet. Hvert av fragmentene ble gitt en bokstav fra alfabetet, fra «fragment A» til «fragment W», i henhold til gjeldende praksiser fra tidligere oppdelte kometer.
Mer spennende for planetastronomer var at de beste baneprognosene antydet at kometen ville passere innenfor 45,000 km av Jupiters sentrum, en avstand som er mindre enn planetens sentrum og ville betydd at det var en ekstremt høy sannsynlighet for at SL9 ville kollidere med Jupiter i juli 1994. Studier antydet at «toget» av kjerne ville pløye inn i Jupiters atmosfære over en periode på rundt fem dager.
Spådommer for kollisjonen
Oppdagelsen av at kometen sannsynligvis ville kollidere med Jupiter førte til stor spenning i de astronomiske kretsene, og også utenfor, siden astronomer aldri før hadde sett to betydelige legemer i solsystemet kollidere. Det ble gjennomført omfattende studier av kometen, og etter hvert som banen ble mer nøyaktig fastslått ble også muligheten for en kollisjon en sikkerhet. Kollisjonen ville gi en unik mulighet for forskere til å se innsiden av Jupiters atmosfære siden det var forventet at kollisjonen ville føre til at materiale fra underliggende lag ville bli virvlet opp.
Astronomer anslo at de synlige fragmentene fra SL9 varierte i størrelse fra et par hundre meter til to kilometer i diameter, og at den opprinnelige kometen hadde en kjerne opp mot 5 km i diameter – noe større enn Hyakutakes komet, som var svært lyssterk da den passerte nær jorden i 1996. En av diskusjonene i forkant av nedslaget var om hvorvidt effektene av et nedslag fra et så lite legeme ville være synlig fra jorden, med unntak av glimtet når de ble oppløst som gigantiske meteorer. Andre foreslåtte effekter etter nedslaget var seismiske bølger over planeten, en økning i stratosfærisk tåke på planeten på grunn av oppvirvlet materiale, og en økning i massen til ringsystemet. Fordi observasjonen var enestående, var imidlertid astronomene forsiktige med sine spådommer for hva hendelsen kunne føre til.
Nedslag
Forventningene vokste etter hvert som den forutsagte datoen for kollisjonen nærmet seg, og astronomer rettet teleskopene mot Jupiter. Flere romobservatorier gjorde det samme, inkludert Hubble-teleskopet, ROSAT, røntgenobserverende satellitter og spesielt Galileo-sonden, som da var på vei mot Jupiter. Nedslaget fant imidlertid sted på den siden av Jupiter som ikke synes fra jorden, men Galileo-sonden, som da var 1,6 AE fra planeten, var i stand til å fange opp nedslagene da de fant sted. Jupiters raske rotasjon gjorde at nedslagsstedene ble synlige for jordlige observatører noen få minutter etter kollisjonene.
Ytterligere to satellitter gjorde observasjoner rundt tidspunktet for nedslagene. Ulysses-sonden, primært designet for observasjoner av solen, ble rettet mot Jupiter fra sin beliggenhet 2,6 AE unna, og Voyager 2, som da var ca. 44 AE unna på sin ferd fra Jupiter mot Neptun, ble programmert til å se etter radiostråling i området 1–390 kHz.
Astronomer hadde forventet å se ildkuler fra nedslagene, men de hadde ingen anelse på forhånd om hvor synlig de atmosfæriske påvirkningene av nedslaget ville være fra jorden. Observatører så raskt en stor, mørk flekk etter det første nedslaget. Flekken var til og med synlig med svært små teleskoper, og anslås å ha vært ca. 6,000 km i diameter – tilsvarende én jordradie. Denne og etterfølgende mørke flekker antas å ha blitt forårsaket av rester etter nedslagene, og var tydelig asymmetriske med en hornform i forkant av nedslagets retning.
I løpet av de neste seks dagene ble det observert 21 ulike nedslag, hvor det største kom 18. juli kl. 07:33 UTC da «fragment G» traff Jupiter. Dette nedslaget førte til en gigantisk mørk flekk med en diameter på over 12,000 km, og det estimeres at nedslaget frigjorde energi tilsvarende 6,000,000 megatonn med TNT, eller 600 ganger verdens arsenal av kjernefysiske våpen. To nedslag med 12 timers mellomrom den 19. juli førte til lignende nedslagsmerker som «fragment G», og nedslagene fortsatte til 22. juli da «fragment W» traff planeten.
Kjemiske studier
Observatører håpet at nedslagene ville gi de første glimtene av Jupiter under skytoppene når fragmentene slo gjennom den øvre atmosfæren og traff de nedenforliggende materialene. Spektroskopiske studier avslørte absorpsjonsliner i Jupiters spektrum på grunn av diatomisk svovel ( og karbondisulfid . Dette var første gang begge disse stoffene ble oppdaget på Jupiter. Det var også andre gang var blitt oppdaget på et himmellegeme. Det var tidligere bare kjent fra Jupitermånen Io. I tillegg ble det funnet spor etter ammoniakk ( og hydrogensulfid. Mengden av svovel implisert av andelen av disse sammensetningene var mye større enn forventet i en liten kometkjerne, og viste at materialet fra Jupiters indre kom frem. Overraskende nok ble det ikke oppdaget oksygenbærende molekyler som svoveldioksid.
Det ble også oppdaget utslipp fra tunge atomer som jern, magnesium og silisium med forekomster som stemmer overens med det som ville blitt funnet i en kometkjerne. Det ble også oppdaget vann ved hjelp av spektroskopi, men ikke så mye som forventet. Dette kom enten av at vannlaget som var antatt å ligge under skyene var tynnere enn forutsagt, eller at kometfragmentene ikke gikk dypt nok. De relativt lave forekomstene av vann ble senere bekreftet av Galileos atmosfæriske sonde som utforsket Jupiters atmosfære direkte.
Andre observasjoner
Radioobservasjoner avslørte en skarp økning i utsluppet av kontinuum ved en bølgelengde på 21 cm etter de største nedslagene, og at disse hadde topper på 120 % av normalutslippet fra planeten. Det antas at dette kom av synkrotronstråling forårsaket av tilførsel av relativistiske elektroner – elektroner med hastigheter nær lysets – i Jupiters magnetosfære under nedslagene.
Rundt en time etter at «fragment K» gikk inn i Jupiter registrerte observatører polarlys nær nedslagsområdet, i tillegg til antipodalen til nedslagstedet i forhold til Jupiters sterke magnetfelt. Grunnen til denne utstrålingen var vanskelig å fastslå på grunn av manglende kunnskap om Jupiters indre magnetfelt og på grunn av nedslagstedenes geometri. En mulig forklaring er at de oppoverakselererende sjokkbølgene fra nedslaget akselererte ladde partikler tilstrekkelig til å forårsake polarlys – et fenomen som mer typisk forbindes med raskt bevegende solvindpartikler som treffer planeters atmosfære nær en magnetisk pol.
Noen astronomer hadde antydet at nedslagene kunne ha en merkbar effekt på Io-torusen, en torus med høyenergetiske partikler som forbinder Jupiter med den svært vulkanske månen Io. Høyt oppløste spektroskopiske studier viste at variasjoner i ionenes tetthet, rotasjonshastighet og temperatur på tidspunktet for nedslagene, og etter, var innenfor de normale grensene.
Analyser etter nedslagene
En av overraskelsene ved nedslagene var den lille mengden med vann som ble oppdaget sammenlignet med tidligere spådommer. Før nedslaget hadde modeller av Jupiter gitt indikasjoner på at oppløsningen av de største fragmentene ville oppstå ved et atmosfærisk trykk fra hvor som helst fra 30 kilopascal til noen titalls megapascal (fra 0,3 til et par hundre bar). Noen indikasjoner gikk også på at kometen ville trenge gjennom et lag av vann og føre til et blåaktig dekke i den regionen av Jupiter.
Astronomene observerte ingen store mengder vann i etterkant av kollisjonene, og senere studier av nedslagene viste at fragmenteringen og ødeleggingen av kometfragmentene i en 'lufteksplosjon' sannsynligvis oppstod mye høyere enn tidligere antatt, hvor selv de største fragmentene ble ødelagt når trykket nådde, godt over den forventede dybden på laget med vann. De mindre fragmentene ble sannsynligvis ødelagt før de nådde ned til skylaget.
Langtidsvirkninger
De synlige arrene etter nedslagene kunne ses på Jupiter i flere måneder. De var ekstremt fremtredende, og observatører beskrev dem som lettere å se enn selv den store røde flekken. Et søk gjennom historiske observasjoner avslørte at flekkene sannsynligvis var de mest prominente forbigående formasjonene noen gang sett på planeten, og at ingen flekker med samme størrelse og like mørke som de forårsaket av SL9-nedlsagene har blitt registrert tidligere.
Spektrokopiske observatører fant ut at ammoniakk og karbondisulfid vedvarte i atmosfæren i minst fjorten måneder etter kollisjonen, med en betydelig mengde ammoniakk til stede i stratosfæren i motsetning til den normale plasseringen i troposfæren.
Temperaturen i atmosfæren ved de største nedslagstedene sank tilbake til normale nivåer mye raskere en ved de mindre stedene. Ved de større nedslagene ble temperaturen forhøyet over et område på NaN km, men sank tilbake til normale nivåer innen en uke etter nedslagene. Ved de mindre nedslagene varte temperaturer på 10 K over normalen i nesten to uker. Den globale stratosfæriske temperaturen steg umiddelbart etter nedslagene, før den sank tilbake til temperaturen før nedslagene 2–3 uker etter, før den igjen steg sakte tilbake til normale temperaturer.
Nedslagsfrekvens
Shoemaker–Levy 9 er ikke unik når det gjelder å gå i bane rundt Jupiter over lengre tid. Fem kometer, inkludert 82P/Gehrels, 147P/Kushida–Muramatsu og 111P/Helin–Roman–Crockett, er kjent å ha vært midlertidig fanget av planeten. Kometbanene rundt Jupiter er ustabile siden de vil være svært elliptiske og sannsynligvis sterkt perturbert av solens gravitasjon ved apsis – det fjerneste punktet i banen fra planeten.
Som den klart mest massive planeten i solsystemet kan Jupiter fange objekter relativt ofte, men størrelsen på SL9 gjør denne hendelsen relativt sjelden. En studie viser at kometer med en diameter på 0,3 km treffer planeten ca. én gang hvert 500 år, og de med en diameter på 1,6 km så sjelden som hvert 6,000 år.
Det finnes sterke beviser for at kometer tidligere har kollidert med Jupiter og dens satellitter. I løpet av Voyager-oppdragene til planeten identifiserte forskere 13 kraterkjeder på Callisto og tre på Ganymedes. Opphavet til disse var den gang et mysterium. Kraterkjeder sett på månen går ofte ut fra større kratre, og antas å være sekundærnedslag fra oppkastet materiale, men kjedene sett på de jovianske månene førte ikke tilbake til noe større krater. Nedslagene til SL9 impliserer at kjedene kommer fra tog av kometfragmenter som en gang kolliderte med satellittene.
Nedslaget 19. juli 2009
19. juli 2009 dukket det opp en ny mørk flekk på størrelse med Stillehavet på Jupiters sørlige halvkule. Termiske infrarøde målinger viste at nedslagstedet var varmt og spektroskopiske analyser oppdaget dannelsen av overflødig varm ammoniakk og silisiumrikt støv i de øvre regionene av Jupiters atmosfære. Forskere konkluderte med at et nytt nedslag hadde funnet sted, men denne gangen var det et mer kompakt og solid objekt, sannsynligvis en liten uoppdaget asteroide, som kolliderte.
Jupiter som «kosmisk støvsuger»
Shoemaker–Levy 9s nedslag fremhevet Jupiters rolle som en slags «kosmisk støvsuger» – eller som antikkens planetologer refererte til menneskekroppens viktige organer, en form for «kosmisk lever» – for det indre solsystemet. Planetens sterke gravitasjonelle påvirkning fører til at mange mindre kometer og asteroider kolliderer med planeten, og mengden nedslag fra kometer på Jupiter antas å være mellom to og åtte tusen ganger høyere enn for jorden. Hvis Jupiter ikke fantes, ville asteroidenedslagene på solsystemets indre planeter sannsynligvis vært langt høyere.
Utryddelsen av dinosaurene mot slutten av kritt-perioden antas generelt å ha blitt forårsaket av kritt-paleogen-nedslaget som førte til Chicxulubkrateret, som viser at nedslag er en alvorlig trussel mot liv på jorden. Astronomer har spekulert i at uten Jupiter til å fange opp potensielle nedslagsobjekter, kunne utryddelser skje langt oftere på jorden og at komplekst liv kanskje ikke ville vært i stand til å utvikle seg. Dette er også en del av argumentene brukt i Rare Earth hypothesis.
I 2009 ble det vist at tilstedeværelsen av en mindre planet på Jupiters sted i solsystemet kanskje ville ha økt nedslagsfrekvensen for kometer på jorden betydelig. En planet med Jupiters masse synes fortsatt å gi økt beskyttelse mot asteroider, men de totale effektene av alle banelegemene i solsystemet er fortsatt uklare.
Ljusfallshammar
Ljusfallshammar er et tettsted i Finspång kommune i Östergötlands län i Östergötland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 327 innbyggere.
Raymond Kvisvik
Raymond Kvisvik (født 8. november 1974 i Sarpsborg) er en norsk fotballspiller. Kvisvik har spilt for Greåker IF, Sarpsborg FK, Moss, Austria Wien, Brann, Fredrikstad og Kvik Halden. I 2012 spilte han i de lavere divisjoner og bidro til Sarpsborg FKs opprykk til 4. divisjon. Kvisvik har tidligere uttalt at han ønsker å avslutte sin karriere der det hele en gang startet, i Greåker IF.
I 2010 og 2011 var han også ekspertkommentator for NRK.
Fra 2012 har han vært jevnlig i TV 2 sitt Fotballxtra Studio og Dekket kamper fra Arenaen.
Karriere
Kvisvik debuterte i eliteserien i 1998 for Moss. Han fikk sesongen før mye av æren for at klubben rykket opp fra 1. divisjon.
Sommeren 1998 ble han hentet av Brann som hadde store problemer med å følge opp sølvsesongen fra 1997, og da lå på bunnen av tabellen. Kvisvik fikk mye av æren for at Brann hadde en meget sterk høstsesong, og endte på 6. plass.
Kvisvik bidro i stor grad til Brann vant bronsemedaljen i 1999 og sølvmedaljer i 2000. Han fikk også sin debut på landslaget i 2000, under en landslagsturnering på La Manga.
Kvisvik scoret ti mål i eliteserien 2001-sesongen og gjorde seg etterhvert interessant for utenlandske proffoppkjøpere.
Våren 2002 ble Kvisvik klar for den østerrikske klubben Austria Wien, men vendte tilbake til Brann året etter.
Branns opptur etter at han kom tilbake er stundom blitt kalt for «Kvisvik-effekten».
Innebandy og futsal
Kviskvik har markert seg som innebandyspiller, og i 2006 tok sin fjerde NM-tittel med Greåker. Han også spilt fire A-landskamper. I november 2005 gjorde han comeback i den norske eliteserien for Greåker etter bare å ha spilt sporadisk siden 1995.
I november 2006 ble Kvisvik tatt ut på det norske landslaget i Futsal, og deltok i EM i Spania.
Stortingsvalget 2009
Stortingsvalget 2009 var et riksvalg i Norge, der det ble valgt delegater til Stortinget for perioden 2009–13. Valget fant sted mandag 14. september 2009. Alle norske borgere som fylte 18 år innen utgangen av 2009, hadde stemmerett.
Blant de øvrige stortingspartiene hadde Høyre og Fremskrittspartiet framgang, mens Kristelig Folkeparti og Venstre gikk tilbake. Sistnevnte kom under sperregrensen for utjevningsmandater og mistet dermed åtte av ti mandater.
Valgavviklingen
Valget fant sted mandag 14. september. I 205 av landets 430 kommuner ble det i tillegg avholdt valg søndag 13. september i hele eller deler av kommunen.
Valget foregikk ved personlig oppmøte i et valglokale på valgdagen(e) eller ved avgivelse av forhåndsstemme. Forhåndsstemmingen i kommunene fant sted fra 10. august til fredagen før valgdagen. En mottok i alt 707 489 forhåndsstemmer, det vil si drøyt 26 prosent av stemmene.
Riksvalgstyret behandlet tre klager på valgavviklingen. I et tilfelle var velgeren allerede avkrysset i manntallet da vedkommende kom til stemmelokalet. Et tilfelle dreide seg om at et partis stemmesedler en kort periode manglet på et stemmested. Den siste klagen gjaldt mer generelle forhold, som at valget ikke er hemmelig nok. Riksvalgstyret fant ingen av klagene alvorlige nok til innsigelser mot valgresultatet. Ved Stortingets behandling av valget og fullmaktene ble det for øvrig påpekt en del mindre feil og noen uheldige omstendigheter ved valgavviklingen.
I kommunene Lenvik, Trondheim, Bømlo og Kongsberg ble det prøvd ut nytt utstyr i valglokalene. Dette var resultatet av statens designkonkurranse i 2008 (utført i regi av Norsk Form). I en evaluering fikk utstyret god kritikk og det ble nominert til prisen Brit Insurance Designs of the Year 2010.
Samme dag(er) som stortingsvalget ble det avholdt valg til Sametinget og til diverse organer innen Den norske kirke.
Partier og lister
I alt 24 partier stilte lister i ett eller flere fylker. Listene omfattet 3607 kandidater. Elleve partier stilte i alle fylker. Det var de sju som var representert på Stortinget i perioden 2005–09 (Det norske Arbeiderparti, Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Venstre), samt Demokratene, Kystpartiet, Miljøpartiet De Grønne og Rødt.
De øvrige partiene stilte i fra ett til 17 fylker, jf. resultattabellen nedenfor.
Resultat nasjonalt
Fylkesvalgstyrene i de enkelte fylkene kontrollerte de kommunale opptellingene og foretok avsluttende mandatberegning for distriktsmandatene. Riksvalgstyret fastsatte i møte 24. september fordeling av utjevningsmandatene. I Stortingets møte 7. oktober ble stortingsfullmaktene godkjent, og dermed var valget endelig.
Det var 3 530 785 med stemmerett i riket. 2 696 468, eller 76,4 prosent, avga stemme. Det var 11 684 blanke stemmer og 2 048 stemmer som ble forkastet. De 2 682 903 godkjente stemmene fordelte seg på lister/partier som tabellen under viser. Akkurat som i valget i 2005 fikk blokken bestående av FrP+H+V+Krf flere stemmer enn blokken bestående av Ap+SV+Sp med 1 330 067 mot 1 280 416 stemmer, men færre representanter med 83 mot 86.
Stemmetall og mandater ved stortingsvalget 2009 (landsbasis)
Kolonnene «endring S» angir endring i forhold til valget i 2005 i henholdsvis prosentpoeng og mandater.
Partiresultatene
Arbeiderpartiet var valgets store vinner med en oppgang på 2,7 prosentpoeng fra 2005 og 4,6 fra 2007. Resultatet var partiets beste siden 1993. Koalisjonspartner SV gikk ned med 2,6 poeng fra 2005 og 0,3 fra 2007. Partiet ble halvert i oppslutning fra 2001. Senterpartiet gikk også tilbake, med 0,3 poeng fra 2005 og 1,6 fra 2007. Resultatet er partiets nest dårligste i et stortingsvalg etter andre verdenskrig (2001 var det dårligste).
Fremskrittspartiet gjorde også et godt valg med en framgang på 0,8 prosentpoeng fra 2005 og 4,4 poeng fra 2007. Det er partiets beste resultat noensinne. Høyre hadde også framgang fra 2005 med 3,1 poeng, men gikk tilbake 1,6 fra 2007. Dette ble partiets femte svakeste stortingsresultat etter krigen.
Kristelig Folkeparti gikk tilbake hhv 1,3 og 1,2 poeng og fikk sitt dårligste resultat etter krigen. Venstre hadde en tilbakegang på hhv. 2,0 og 1,7 prosentpoeng og med et valgresultat på 3,9 % falt de under sperregrensen for utjevningsmandater. Lars Sponheim kom ikke inn på Stortinget og trakk seg som følge av valgresultatet. Resultatet er likevel ganske «normalt» for partiet for perioden etter partisplittelsen i 1973.
Rødt gikk fram 0,1 prosentpoeng fra 2005. Kystpartiet ble sterkt redusert og fikk nesten bare tidel av oppslutningen i 2001.
Nedstående tabell viser partienes beste og svakeste resultater i prosent. For små partier er svakeste resultat ikke tatt med, da dette gjerne er 0,0 prosent en rekke steder.
Valgdeltakelsen
Valgdeltakelsen samlet for hele landet var på 76,4 prosent. Det er samme deltakelse som ved valget i 1945. Bare to stortingsvalg etter andre verdenskrig har dårligere oppslutning (1993 og 2001).
Finnmark (71,0), Troms (73,2) og Nordland (73,4) hadde lavest valgdeltakelse, mens Akershus (80,4), Hordaland (78,3) og Oslo (77,9) hadde høyest. Kommunene med høyest valgdeltakelse var Utsira med 92,5 prosent og Kvitsøy og Oppegård med 84,9 prosent. Lavest deltakelse hadde Moskenes (63,5), Kautokeino (65,5) og Herøy (65,7).
Statistisk sentralbyrå deler Norges kommuner inn i fire klasser etter sentralitet. Valgdeltakelsen i de minst sentrale kommunene var 73,3 prosent mot 77,4 i de sentrale.
Resultatoversikt for hele velgermassen
De totalt 3 530 785 stemmeberettigede borgerne i riket gjorde følgende valg med stemmeretten sin:
Følger på regjeringsplan
Ettersom valget gav de «rødgrønne» partiene (Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV) fortsatt flertall i Stortinget, kunne regjeringen Stoltenberg II fortsette etter valget. Det var imidlertid duket for en del endringer, dels fordi noen statsråder ønsket avløsning og dels for endringer i styrkeforholdet mellom partnerne. Arbeidet med disse endringene tok noe lenger tid enn vanlig, men 20. oktober var det klart for skifter i departementene.
Fem av departementene fikk sine oppgaver forandret. Det nye Arbeidsdepartementet fikk oppgavene til det tidligere Arbeids- og inkluderingsdepartementet med unntak av innvandrings-, integrerings- og mangfolds- og same- og minoritetspolitiske saker. Det fikk nye oppgaver knyttet til offentlige tjenestepensjoner. Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet består etter endringene av det tidligere Barne- og likestillingsdepartementet pluss inkluderings- og mangfoldssaker. Fornyings-, administrasjons- og kirkedepartementet består av det tidligere Fornyings- og administrasjonsdepartementet minus offentlige tjenestepensjonsordninger, men med tillegg av kirkesaker og same- og minoritetspolitiske saker. Kulturdepartementet mistet kirkesakene som det tidligere Kultur- og kirkedepartementet hadde. Endelig ble Justis- og politidepartementet (uten å endre navn) tilført innvandringssakene med unntak av arbeidsinnvandring.
Følgende statsråder gikk ut av regjeringen: Bjarne Håkon Hanssen, Helga Pedersen, Dag Terje Andersen, Bård Vegar Solhjell og Sylvia Brustad.
Følgende statsråder skiftet departement: Trond Giske, Kristin Halvorsen, Anne-Grete Strøm-Erichsen, Liv Signe Navarsete og Magnhild Meltveit Kleppa.
I tillegg fikk Karl Eirik Schjøtt-Pedersen oppgradert sin stilling fra statssekretær og stabssjef ved Statsministerens kontor til statsråd samme sted (med den uformelle betegnelsen samordningsminister).
Endringene innebar at Arbeiderpartiet fikk to regjeringsmedlemmer mer enn før (opp fra ti til tolv), mens SV mistet én og derved på samme måte som Senterpartiet fikk fire statsråder. Den mest markante endringen var nok at SVs partileder forlot posten som finansminister. Den nye regjeringen fikk ti statsråder av hvert kjønn.
På grunn av at det trakk noe ut med å få foretatt regjeringsendringene, måtte Dag Terje Andersen og Helga Pedersen forlate sine poster drøyt to uker før de andre for å kunne tiltre vervene som henholdsvis stortingspresident og gruppeleder for Arbeiderpartiet. De ble midlertidig erstattet av interne settestatsråder.
Valgkampen
Regjeringsspørsmålet stod sentralt i hele valgkampen, ettersom den sittende regjeringskonstellasjonen (A, Sp, SV) på mange meningsmålinger lå an til å miste sitt flertall.
Blant opposisjonspartiene var FrP det største, og på mange målinger hadde det en oppslutning større enn de tidligere regjeringspartnerne H, V og KrF til sammen. FrP gjorde det tidlig klart at det ville være uaktuelt å støtte en borgerlig regjering uten at partiet selv fikk delta i den. FrP var også åpen for å danne regjering alene, et standpunkt som ble særlig aktuelt de ganger det forelå meningsmålinger med FrP som landets største parti.
Venstre uttrykte på sin side at partiet verken ville delta i eller støtte en regjering der FrP var med.
Høyre holdt muligheten åpen for et regjeringssamarbeid både med FrP og med sentrum. KrF ville ikke sitte i regjering med FrP, men utelukket ikke å støtte en H/FrP-regjering. Samtidig ble det spekulert i om Arbeiderpartiet ved et eventuelt rødgrønt valgnederlag ville vende ryggen til SV og forsøke å danne en ettpartiregjering med støtte fra sentrumspartiene. Jens Stoltenberg avviste imidlertid dette i en tv-debatt like før valget.
Hvilke andre saker som preget valgkampen, kan sees av hva som var tema for NRKs valgdebatter: innvandringspolitikk, kriminalpolitikk, næringsliv og skatt, finanskrise og arbeidsledighet, skolepolitikk, olje og miljø og helsepolitikk.
Resultat fylke for fylke
Oversiktene nedenfor er basert på endelige resultater fra fylkesvalgstyrene og riksvalgstyret. I tabellene er oppgitt antall stemmer og prosentandel ved 2009-valget, avvik i prosentpoeng fra fylkestingsvalget i 2007 og fra stortingsvalget i 2005, antall stortingsmandater etter 2009-valget og endring i forhold til Stortingets sammensetning i perioden 2005–2009. Rødts resultater er sammenliknet med tall for Rød Valgallianse (RV) ved tidligere valg.
Opplysningene om hvem som er nærmest sistemandat, er basert på utregning av kvotienter etter St. Laguës modifiserte metode.
I oversikten er det avvik mellom antallet oppmøtte og summen av antall godkjente, blanke og forkastede stemmer. Dette kan blant annet skyldes at noen av dem som har møtt opp (og dermed er avkrysset i manntallet), ombestemmer seg og likevel ikke avgir stemme.
Østfold
Det var 201 989 med stemmerett i fylket. 149 924 av disse møtte opp, det vil si 74,2 prosent. Det var 845 blanke stemmer og 110 stemmer som ble forkastet. De 148 988 godkjente stemmene fordelte seg slik:
Merknad til tabellen: Abortmotstanderne stilte ikke liste ved fylkestingsvalget i 2007. Ved stortingsvalget i 2005 stilte samme partier som i 2009 pluss NKP (0,1 %) og Reformpartiet (0,0 %).
De åtte distriktsmandatene tilfalt: Utjevningsmandatet gikk til Line Henriette Holten Hjemdal fra Kristelig Folkeparti.
Høyre (Tage Pettersen) var nærmest til å ta sistemandatet fra Fremskrittspartiet.
Akershus
Det var 375 622 med stemmerett i fylket. 302 021 av disse møtte opp, det vil si 80,4 prosent. Det var 1 286 blanke stemmer og 244 stemmer som ble forkastet. De 300 586 godkjente stemmene fordelte seg slik:
Merknad til tabellen: KSP og Ett (skrift)språk stilte ikke liste ved fylkestingsvalget i 2007. Ved stortingsvalget i 2005 stilte ikke Ett (skrift)språk. Det gjorde imidlertid Reformpartiet (0,0 %) og Abortmotstanderne (0,1 %).
De femten distriktsmandatene tilfalt:
Utjevningsmandatet gikk til Knut Arild Hareide fra Kristelig Folkeparti.
Arbeiderpartiet (Are Helseth) var nærmest til å ta sistemandatet fra Høyre.
Ut av Stortinget gikk Jan Petersen (H), Vidar Bjørnstad (A), Rolf Reikvam (SV) og Åslaug Haga (Sp). Ingen av dem stilte til gjenvalg.
Oslo
Det var 416 168 med stemmerett i fylket. 324 256 av disse møtte opp, det vil si 77,9 prosent. Det var 1102 blanke stemmer og 132 stemmer som ble forkastet. De 323 116 godkjente stemmene fordelte seg slik:
Merknad til tabellen: NRA og Samtidspartiet stilte ikke liste ved kommunevalget i 2007. Det gjorde imidlertid Demokratisk alternativ (0,1 %), Innvandrerpartiet (0,1 %) og Oslo Byaksjon (0,5 %). Ved stortingsvalget i 2005 stilte ikke NRA, Samtidspartiet og Samfunnspartiet. Da stilte imidlertid Abortmotstanderne (0,1 %).
Utjevningsmandatet gikk til Hans Olav Syversen fra Kristelig Folkeparti.
Rødt (Erling Folkvord) var nærmest til å ta sistemandatet fra Høyre.
Ut av Stortinget gikk Carl I. Hagen (FrP), Odd Einar Dørum (V), Britt Hildeng (A), Inge Lønning (H) og Saera Khan (A). Ingen av disse stilte til gjenvalg.
Hedmark
Det var 146 649 med stemmerett i fylket. 108 679 av disse møtte opp, det vil si 74,1 prosent. Det var 631 blanke stemmer og 56 stemmer som ble forkastet. De 107 966 godkjente stemmene fordelte seg slik:
Merknad til tabellen: DLF og MDG stilte ikke liste ved fylkestingsvalget i 2007 og ved stortingsvalget i 2005. Ved sistnevnte stilte imidlertid KSP (0,1 %) og NKP (0,1 %).
De sju distriktsmandatene tilfalt:
Utjevningsmandatet gikk til Karin Andersen fra SV.
Fremskrittspartiet (Lars Joakim Hanssen) var nærmest til å ta sistemandatet fra Arbeiderpartiet.
Ut av Stortinget gikk Sylvia Brustad (A) og Eirin Faldet (A). De stilte ikke til gjenvalg.
Oppland
Det var 141 243 med stemmerett i fylket. 104 848 av disse møtte opp, det vil si 74,2 prosent. Det var 455 blanke stemmer og 108 stemmer som ble forkastet. De 104 286 godkjente stemmene fordelte seg slik:
Merknad til tabellen: Ved stortingsvalget i 2005 stilte i tillegg Reformpartiet (0,1 %).
De seks distriktsmandatene tilfalt:
Utjevningsmandatet gikk til Aksel Hagen fra SV.
Ut av Stortinget gikk Berit Brørby (A), Thore A. Nistad (FrP), Inger S. Enger (Sp) og Espen Johnsen (A). De tre førstnevnte stilte ikke til gjenvalg. Johnsen stod på femteplass på Arbeiderpartiets liste.
Buskerud
Det var 188 044 med stemmerett i fylket. 142 864 av disse møtte opp, det vil si 76,0 prosent. Det var 652 blanke stemmer og 55 stemmer som ble forkastet. De 142 249 godkjente stemmene fordelte seg slik:
Merknad til tabellen: KSP, MDG og Vigrid stilte ikke liste ved fylkestingsvalget i 2007. Ved stortingsvalget i 2005 stilte ikke KSP og Vigrid. Da stilte imidlertid Pensjonistpartiet (0,3 %).
De åtte distriktsmandatene tilfalt:
Utjevningsmandatet gikk til Per Olaf Lundteigen fra Senterpartiet.
Fremskrittspartiet (Ida Marie Holen) var nærmest til å ta sistemandatet fra Arbeiderpartiet.
Ut av Stortinget gikk Thorbjørn Jagland (A), Sigrun Eng (A) og Magnar Lund Bergo (SV). De to førstnevnte stilte ikke til gjenvalg.
Vestfold
Det var 171 423 med stemmerett i fylket. 131 788 av disse møtte opp, det vil si 76,9 prosent. Det var 507 blanke stemmer og 87 stemmer som ble forkastet. De 131 117 godkjente stemmene fordelte seg slik:
Merknad til tabellen: KSP og NorgesPatriotene stilte ikke liste ved fylkestingsvalget i 2007 eller ved stortingsvalget i 2005. Ved førstnevnte stilte imidlertid Vestfoldlisten mot bomringer (1,6 %), og ved sistnevnte NKP (0,1 %) og Reformpartiet (0,4 %).
De seks distriktsmandatene tilfalt:
Utjevningsmandatet gikk til Inga Marte Thorkildsen fra SV.
Ut av Stortinget gikk Per Ove Width (FrP). Han stilte ikke til gjenvalg.
Telemark
De fem distriktsmandatene tilfalt:
Utjevningsmandatet gikk til Geir Bekkevold fra Kristelig Folkeparti.
Fremskrittspartiet (Kåre Fostervold) var nærmest til å ta sistemandatet fra Arbeiderpartiet.
Ut av Stortinget gikk Kåre Fostervold (FrP) og Kari Lise Holmberg (H). Sistnevnte stilte ikke til gjenvalg.
SS-Vaktbataljon
SS-Vaktbataljonen (på tysk SS-Wachbataillon Norwegen) var en paramilitær vaktenhet under andre verdenskrig i Norge som ble opprettet av SS Hauptamt i begynnelsen av 1942. Ideen var å overta den væpnede styrken Nasjonal Samling (NS) var i ferd med å bygge opp i Norge. Dette ble også resultatet i og med at så å si alle som tidligere hadde tjenestegjort i Hirdvaktbataljonen, senere vervet seg til Waffen SS. Omtrent 50 vaktsoldater vegret seg og ble diimittert. I størst grad ble SS-Vaktbatajonen tjent av tidligere medlemmer av Hirdvaktbataljonen (medlemmer som formelt tilhørte den norske legion, i forbindelse med at Hirdvaktbataljonen ble avviklet). De første vaktsoldatene i SS-vaktbataljon, begynte der i 1943 (på nyttårsdagen eller rundt mars/april).
Stortingsvalget 2009
Aust-Agder
Det var 79 489 med stemmerett i fylket. 59 871 av disse møtte opp, det vil si 75,3 prosent. Det var 219 blanke stemmer og 28 stemmer som ble forkastet. De 59 623 godkjente stemmene fordelte seg slik:
SS-Vaktbataljon
Vakthold ved konsentrasjonsleirene i Nord-Norge
I løpet av våren og sommeren 1942 opptok Hirdvaktbataljonen en rekke nye medlemmer i sine rekker, og sommeren 1942 ble medlemmene av denne avdelingen sendt til Nord-Norge som vakter ved SS sine såkalte serberleire. Enkelte medlemmer av Hirdvaktbataljonen nektet å gjøre tjeneste som fangevoktere, og ble isteden sendt til Den norske Legion ved Leningradfronten.
Stortingsvalget 2009
Aust-Agder
Merknad til tabellen: KSP stilte ikke liste ved fylkestingsvalget i 2007. MDG stilte ikke ved stortingsvalget i 2005. Det gjorde imidlertid Abortmotstanderne (0,2 %).
SS-Vaktbataljon
Vakthold ved konsentrasjonsleirene i Nord-Norge
SS-Oberführer Hans Loritz ble gjort til ansvarlig for «den krigsviktige industri» i Norge, mens SS – Sturmbannführer Hans Benno Hüttig ble utnevnt til kommandant for den norske SS Vaktbataljon.
Nesten alle av de opprinnelige ca 150 medlemmene av Hirdvaktbataljonen, ble vaktsoldater ved Beisfjord fangeleir eller ved de andre konsentrasjonsleirene: Lager II. Elsfjord, Lager III. Rognan (Botn) og Lager IV. Karasjok. Etter at en rekke fanger fra disse leirene lyktes i å flykte til Sverige ble det kjent i deler av den internasjonale presse hvor dårlig de serbiske fangene ble behandlet, og både de norske vaktene og de tyske SS-soldatene ble erstattet av vakter fra Wehrmacht.
Stortingsvalget 2009
Aust-Agder
De tre distriktsmandatene tilfalt:
Utjevningsmandatet gikk til Kjell Ingolf Ropstad fra Kristelig Folkeparti.
SS-Vaktbataljon
Vakthold ved bedrifter og annen tjeneste
Etter den tid tjenestegjorde medlemmene av den norske SS-Vaktbataljon nesten utelukkende som bedriftsvakter ved en rekke av Norges mest krigsviktige industriinstallasjoner. Blant dem var Gummivarefabrikken i Askim, Knaben Molybdengruver i Kvinesdal i Vest-Agder, Norsk Hydro sine anlegg i Rjukan-området, industrisenteret Sauda og SS-leirene ved Frognerparken i Oslo og på Mysen.
Medlemmer av avdelingen utkommandert fra den nye leiren i Holmestrand (noen ganger omtalt som Grefserud Barakker) tjenestegjorde også som vaktmannskap og transportvakter ved Grini fangeleir. Noen få medlemmer av SS-Vaktbataljon deltok også sammen med medlemmene av SS-Skijegerbataljonen i søkene etter hjemmefrontmedlemmer på Ringerike og det nordre Vestfold i mars og april 1945.
Stortingsvalget 2009
Aust-Agder
Arbeiderpartiet (Line Vennesland) var nærmest til å ta sistemandatet fra Høyre.
Ut av Stortinget gikk Torbjørn Andersen (FrP), Inger Haldis Løite (A) og Åse Gunhild Woie Duesund (KrF). Ingen av disse stilte til valg.
SS-Vaktbataljon
Rettsoppgjøret
Minst fire medlemmer av den norske SS-Vaktbataljon ble dømt til døden i løpet av rettsoppgjøret etter den andre verdenskrig. To av disse ble henrettet. Dette var Eilif Rye Pisani fra Bergen. og Johnny Alf Larsen fra Svolvær. Pisani, som var sønn av frontkjemperen i 3. SS - und Polizeikompani Erling Rye Pisani som hadde blitt likvidert av den danske hjemmefronten i København, hadde bare tjenestegjort i serberleiren Osen i ca to uker før han deserterte. Johnny Alf Larsens tjeneste i serberleirene var også relativt kortvarig. Både Larsen og Pisani gjorde seg senere skyldige i svært alvorlige forbrytelser i tjeneste for det tyske Sikkerhetspolitiet. De andre dødsdømte medlemmene av SS - vaktbataljon fikk senere sine dommer omgjort.
Stortingsvalget 2009
Vest-Agder
Det var 121 754 med stemmerett i fylket. 92 734 av disse møtte opp, det vil si 76,2 prosent. Det var 313 blanke stemmer og 90 stemmer som ble forkastet. De 92 378 godkjente stemmene fordelte seg slik:
SS-Vaktbataljon
Rettsoppgjøret
En rekke andre vaktsoldater ble idømt livstids straffarbeid for sine aktiviteter i leirene. Normalt ble et medlem av SS Vaktbataljon som hadde tjenestegjort i en av leirene idømt en frihetsstraff på mellom 3,5 og 5 år De fleste ble imidlertid benådet og løslatt forholdsvis tidlig, og det siste medlem av SS Vaktbataljon ble løslatt fra Berg Arbeidsskole i mars 1955
Stortingsvalget 2009
Vest-Agder
Merknad til tabellen: KSP stilte ikke liste ved fylkestingsvalget i 2007. Ved stortingsvalget i 2005 stilte i tillegg til 2009-partiene Abortmotstanderne (0,2 %) og Pilsens Samlingsparti (0,1 %).
De fem distriktsmandatene tilfalt:
SS-Vaktbataljon
Referanser
De dødsdømte forfatter= Asbjørn Jaklin Språk=norsk Utgivelsesår=2011
Belgia under Sommer-OL 1936
Belgia under Sommer-OL 1936. 150 utøvere, 145 menn og fem kvinner, fra Belgia deltok i femten sporter i Sommer-OL 1936 i Berlin. Belgia kom på delt 29.-plass med to bronsemedaljer.
Stortingsvalget 2009
Vest-Agder
Utjevningsmandatet gikk til Alf Egil Holmelid fra SV.
Arbeiderpartiet (Odd Omland) var nærmest til å ta sistemandatet fra Fremskrittspartiet.
Ut av Stortinget gikk Rolf Terje Klungland (A) og Anne Margrethe Larsen (V). Førstnevnte stilte ikke til valg.
Rogaland
Det var 296 220 med stemmerett i fylket. 227 992 av disse møtte opp, det vil si 77,0 prosent. Det var 982 blanke stemmer og 180 stemmer som ble forkastet. De 226 897 godkjente stemmene fordelte seg slik:
Merknad til tabellen: DLF og NKP stilte ikke liste ved fylkestingsvalget i 2007 eller stortingsvalget i 2005. Ved sistnevnte stilte imidlertid Reformpartiet (0,0 %) og Abortmotstanderne (0,2 %).
De tolv distriktsmandatene tilfalt: