cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jan Smuts
Andre verdenskrig
Etter ni år i opposisjon og akademia, returnerte Smuts som visestatsminister i en storkoalisjonsregjering under Barry Hertzog. Da Hertzog talte for nøytralitet overfor Nazi-Tyskland i 1939, ble han avsatt av et partimøte, og Smuts ble statsminister for andre gang. Han tjente sammen med Winston Churchill i første verdenskrig og hadde utviklet en personlig og profesjonell forståelse med ham. Smuts ble invitert til Imperiets krigskabinett i 1939 som den fremste sørafrikanske krigslederen. 28. mai 1941 ble Smuts utnevnt til feltmarskalk i British Army, den første sørafrikaner som hadde denne graden.
Smuts' viktighet for imperiets krigsforetak viste seg gjennom en svært dristig plan som ble foreslått så tidlig som i 1940, om å utnevne Smuts til statsminister i Storbritannia dersom Churchill døde eller på annet vis ikke kunne utføre sine plikter i krigen. Denne ideen ble lagt frem av sir John Colville, Churchills privatsekretær, for dronning Mary og så til George VI, begge lot tanken modnes. Siden Churchill levde i ytterligere 25 år ble planen aldri satt i verk og dens lovlighet ble aldri testet. Denne nærheten til det britiske etablissementet, til kongen og til Churchill gjorde Smuts svært upopulær blant afrikanderne, noe som førte til hans endelige fall.
Han representerte Sør-Afrika i San Francisco i mai 1945 da utkastet til De forente nasjoners pakt ble skrevet. Akkurat som han gjorde i 1919, oppfordret Smuts delegatene til å skape en mektig internasjonal organisasjon som kunne opprettholde freden. Han var fast bestemt på at i motsetning til Folkeforbundet, måtte FN ha tenner. Smuts signerte Paristraktatene som førte til fred i Europa, og han ble dermed den eneste som signerte begge avtalene som gjorde slutt på første og andre verdenskrig.
Etter krigen
Hans opptatthet med krigen hadde alvorlige politiske følger i Sør-Afrika. Smuts' krigsstøtte og hans støtte for Fagankommisjonen gjorde ham upopulær blant afrikanderne, og Daniel François Malans proapartheidiske standpunkt gjorde at National Party vant valget i 1948. Selv om dette nederlaget var forventet, viste Smuts' politiske kløkt seg gjennom det faktum at han bare såvidt tapte (faktisk vant han i absolutt antall stemmer). Smuts som hadde vært selvsikker på å vinne, mistet sitt eget representantskap og pensjonerte seg fra politikken. Han håpet fremdeles at den nasjonalistiske regjeringen ville falle, men den forble ved makten til 1994.
Smuts' innsettelse som chancellor ved Cambridge University kort tid etter valget gjenopprettet hans moral, men hans eldste sønn Japies plutselige og uventede død i oktober 1948 førte ham inn i fortvilelsens dyp. I de siste to årene av sitt liv, nå tydelig gammel, fortsatte Smuts å kommentere klarsynt om verdenspolitikken. Han var fortsatt mest opptatt av Europa og Samveldet. Han beklaget at Den irske republikken trakk seg ut av Samveldet, men var misfornøyd da republikken India forble i den. Han fryktet at eksempelet dette ville sette, ville oppmuntre Sør-Afrikas nasjonalister. Hans utmerkede bidrag som verdensstatsmann ble anerkjent i tallrike æresbevisninger og medaljer. Hjemme var hans rykte mer blandet.
En uke etter den offentlige feiringen av hans 80-årsdag i Johannesburg og Pretoria, 29. mai 1950, ble han rammet av hjerteattakk. Han døde av et påfølgende hjerteattakk på familiegården Doornkloof, Irene nær Pretoria, den 11. september 1950 og ble gravlagt i Pretoria den 16. september.
Natsue Seki
Natsue Seki (født ナツエ 関, 10. juni 1966) er en japansk tidligere skøyteløper og syklist som deltok i nasjonale og internasjonale konkurranser i hurtigløp på skøyter og sykling og representerte Japan og Sankyo Seiki på skøyter.
Sykling
Hun deltok i sykling under Sommer-OL 1988 i Seoul i landeveisrittet og ble der nummer 50.
MS «Riskafjord II» (1864)
DS «Riskafjord II», senere MS «Riskafjord II» har i like siden fra 1927 og frem til i dag vært en lokalrutebåt tilhørende AS Riskafjord, Stavanger og ble benyttet i dette selskapets lokalrute Stavanger-Riskalandet-Hommersåk i Ryfylke. Opprinnelig bygget så tidlig som i 1864 var «Riskafjord II» er dette et svært gammelt fartøy som var dampbåt frem til 1950-52, da den ble gjennomgripende ombygd til motordrift og fikk nytt overbygg av «sjøbuss-type». Siden er den knapt endret og i det neste halve århundret ble båten et kjært syn i ruteområdet og på Stavanger havn der den bakket fra kai med karakteristisk tøffende Callesen-motor. Da «Riskafjord II» omsider gikk ut av ruten i 1997 fordi denne ble overtatt av et annet selskap med hurtigbåt, fant mange dette vemodig. Den var da Norges definitivt eldste rutebåt i normal, kommersiell drift. Men «Riskafjord II» ble ikke solgt. Etter 1997 har den vært benyttet til turer og arrangementer. Båten ble fredet av Riksantikvaren i 2014 som Norges eldste rutefartøy i saltvann.
Marianne Harding
Harding har spilt bridge siden 1988, siden 1996 med base i Bergen.
Hun er fire ganger norgesmester, nordisk mester og kom på tredje plass i dameklassen i EM for nasjonslag 2018. Hun har de siste årene spilt bridge på fulltid, men er utdannet molekylærbiolog.
Folk & Røvere (band)
Folk & Røvere er et norsk trip-hop-band med Ulf «Ulph» Nygaard som primus motor, som ble dannet i 1994 i Oslo. Beate S. Lech, senere kjent fra Beady Belle, var bandmedlem på de to første platene. En rekke gjesteartister, deriblant Inger Lise Rypdal, Maria Solheim, Saint Thomas og Arne Scheie har bidratt på senere plater. I 1999 fikk bandet sin første hit med «Yess!» og i 2002 sin største hit med «Utadæsjælåpplevelse» med Ravis vokal, en sang som også ble hans gjennombrudd som vokalist. De fleste sangene til Folk & Røvere er på norsk.
Bækkelaget Håndball Elite
Bækkelaget Håndball Elite er en håndballklubb for herrer og damer i Oslo. Moderforeningen er BSK (Bækkelagets Sportsklub). Herrelaget spiller i Eliteserien i håndball for menn, og damelaget i 1.divisjon. Herrelaget het sesongen 2012/2013 BSK/NIF (sammenslåing mellom Bækkelagets Sportsklubb og Nordstrand Idrettsforening), men etter økonomiske problemer ble laget i 2013 hetende Bækkelaget Håndball Elite. De har sin hjemmebane i Oppsal Arena. Herrelagets beste prestasjon er 3.-plassen i postenligaen i sesongen 2012/2013. I sesongen 2013/2014 spilte herrelaget seg fram til NM-finale, der det ble tap 23-33 mot FyllingenBergen.
Henrik Elvestad hadde en gjesteopptreden for BSK/NIF, i en episode av Golden Goal på TV 2.
Spillerstall
Sesongen 2016/17
Læsø
Læsø er den største øya i Kattegat. Øya ligger cirka midtveis mellom Frederikshavn og Göteborg, ca. 19 km fra nordvestkysten av Jylland. Læsø er en kommune i Danmark. Øya og kommunen har et areal på 114 km² og 2058 innbyggere (i 2007). Senter på øya og i kommunen er byen Byrum.
Læsø er knyttet til fastlandet med ferge mellom Frederikshavn i Jylland og Vesterø Havn på Læsø. Øya har også en liten flyplass med forbindelse til Anholt og Roskilde samt til Sandefjord/Torp.
Sammen med Anholt tilhører Læsø det danske «ørkenbeltet». Om sommeren regner det så lite på øya at bekker og småvann delvis tørker inn.
På Læsø gikk gårdene før i tiden i arv til kvinnene, fordi mennene levde av å seile. Noe tilsvarende hadde man på øya Lésvos i Hellas.
Saltproduksjon
Grunnvannet på Læsø kan ha opptil 15 prosent salt som samler seg naturlig i flate salt-enger på varme sommerdager. Salt ble utvunnet ved damping i hundrevis av saltsyderier, med treverk som brensel. Trehogsten førte etter hvert til at øya ble avskoget. Sandstormer begravde landsbyer på øya, og saltutvinningen ble forbudt i 1652. Men siden slutten av 1980-tallet er den gjenopptatt i liten skala, som arkeologisk forskning og turistattraksjon. Saltet har blitt svært populært, og selges nå til høye priser.
Tangtakene
Læsøs gamle gårder er kjent for sine særpregede tangtak. Mange er gått tapt, men noen finnes fremdeles bevart. Skikken oppstod fordi Læsø har dårlig jordsmonn og er lite egnet for korndyrking, slik at det var mangel på tradisjonelt materiale til taktekking. I stedet samlet man tang på stranden, når store nok mengder var skyllet opp. Tangen ble så fraktet til gården, der den skulle brukes, og lagt til tørk for ikke å råtne. Til gjengjeld måtte den vannes før og under selve tekkingen. Prosessen krevde opptil femti medvirkende. Kvinnene laget såkalte «vaskere» av tangen ved å samle en «pølse» av tang på en til tre meters lengde, avhengig av hvor på taket den skulle sitte. Denne «vaskeren» ble snodd mange ganger, til den ble fast og sammenhengende. Til slutt laget man med samme fremgangsmåte en rundt to meter lang «hale» på «vaskeren».
Taket ble lagt fra underkanten. Når vaskeren skulle legges, brukte man halen dens som feste. Et ferdigstilt tangtak hadde en tykkelse på mellom 1 og 1,5 meter, og som avslutning ble det lagt torv oppå tangen.
I 2015 ble det bevilget 19 millioner kroner til bevaring av tangtakene.
Jorge Valdívia
Jorge Luis Valdívia Toro (født 19. oktober 1983 i Maracay i Venezuela) er en chilensk fotballspiller. Valdívia spiller for den brasilianske klubben Palmeiras som angrepsspiller. Han har tidligere bl.a. spilt for Al-Ain FC i De forente arabiske emirater. Valdívia var også en del av de chilenske landslagstroppene som deltok i VM i fotball 2010 og 2014. Jorge Valdívias kallenavn er «El Mago» («Trollmannen»). Valdívia ble født i Venezuela og flytta til Chile som treåring.
I Can’t Wait
I Can't Wait er en EP fra den svenske gitaristen Yngwie Malmsteen.
EP-en ble utgitt 21. oktober 1994, og inneholder tre studiospor og to konsertspor fra Budokan konserten i 1994.
Emily Dickinson
Emily Elizabeth Dickinson (født 10. desember 1830, død 15. mai 1886) var en amerikansk poet. Selv om hun var nærmest ukjent i sin levetid, regnes hun nå som en av USAs viktigste diktere i det nittende århundre. Alt i alt skrev hun snaut 1,800 dikt, hvorav de færreste ble publisert mens hun levde.
Bakgrunn og liv
Dickinson ble født i Amherst i Massachusetts i en vellykket familie med sterke kommersielle forbindelser. Hun levde selv et innadvendt og tilbaketrukket liv. Etter å ha studert ved Amherst Academy i syv år i sin ungdom, tilbrakte hun en kort tid ved Mount Holyoke Female Seminary før hun vendte hjem til familiens hus i Amherst. Hun ble sett på som noe eksentrisk av lokalbefolkningen, kjent for sin hang til å kle seg i hvite kjoler, vegring for å hilse på gjester, og senere i livet, å knapt forlate rommet sitt. De fleste av hennes venner var de hun brevvekslet med.
Selv om Dickinson var en frodig poet privat, ble færre enn et dusin av hennes nær 1800 dikt utgitt mens hun levde. Diktene som ble utgitt i hennes tid ble vanligvis endret betydelig av utgiverne for å passe inn med samtidens poetiske retningslinjer. Dickinsons dikt er unike for sin tid i sin form: De hadde korte linjer, manglet vanligvis overskrift, og benyttet ofte halvrim og ukonvensjonell tegnsetting. Mange av diktene hennes handler om tema som død og udødelighet, som også er tilbakevendende emner i brevene hun skrev til venner.
Selv om de fleste som kjente henne, antagelig også kjente til diktningen hennes, var det ikke før etter hennes død i 1886, da hennes yngre søster Lavinia oppdaget det hemmelige forrådet hennes av dikt, at bredden i Dickinsons diktning ble kjent. Hennes første samling med poesi ble utgitt i 1890 av Thomas Wentworth Higginson og Mabel Loomis Todd, som var kjenninger av Dickinson, skjønt de omskrev begge i stor grad innholdet. En fullstendig og bortimot uendret samling av Dickonsons dikt ble først utgitt for første gang i 1950, da The Poems of Emily Dickinson ble utgitt av litteraten Thomas H. Johnson. Til tross for ufordelaktig omtale og skepsis til hennes litterære dyktighet på slutten av 1800- og begynnelsen av 1900-tallet, betrakter litteraturforskere i dag Dickinson for å være en betydelig amerikansk poet.
I 1973 ble hun innvotert i National Women's Hall of Fame.
Dickinson på norsk
Mitt brev til verden ble gjendiktet av André Bjerke og ble utgitt på Den norske bokklubben i 1977. Tone Hødnebø kom med en samling av Dickinsons dikt med tittelen Skitne lille hjerte i 1995.
Dickinsons samlede dikt er oversatt av Kurt Narvesen. Narvesens oversettelse ble utgitt i to bind i 2008-2009 på Bokvennen forlag.
Gorm Gundersen
Gorm Gundersen er en norsk ishockeyspiller, opprinnelig fra Stavanger, som spilte for Lillehammer IK og Gjøvik Hockey på nittitallet. Han ble ansett som en stødig sisteskanse i Gjøviks vei oppover i divisjonene.
Han er bror av tidligere landslagsspiller Carl Gunnar Gundersen.
Meteorologiåret 1914
Meteorologiåret 1914 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til meteorologi i 1914.
Joe McCoy
Joe McCoy (født 11. mai 1905 i Jackson, Mississippi, død 28. januar 1950 i Chicago) var en amerikansk bluesgitarist. Han er best kjent som Kansas Joe McCoy, men finnes også omtalt som The Hillbilly Plowboy, Mud Dauber Joe, Hamfoot Ham, The Georgia Pine Boy og Hallelujah Joe. Han er bror av Papa Charlie McCoy og var gift med bluessangeren og -gitaristen Memphis Minnie.
Joe McCoy flytta til Memphis midt på 1920-tallet, og ble der medlem av Jed Davenport's Beale Street Jug Band. Her møtte han også Memphis Minnie, som han seinere gifta seg med, og som han akkompagnerte på en rekke legendariske plateinnspillinger, som «Bumble Bee» og «When the Levee Breaks».
På 1930-tallet flytta Joe og Minnie til Chicago, der de sammen med størrelser som Big Bill Broonzy og Tampa Red bidrog til å modernisere countrybluesen i mer urban retning. McCoys gitarspill og gode stemme kunne gjort han fortjent til en solokarriere, men han foretrakk akkompagnatørns rolle, og etter å ha blitt skilt fra Minnie, danna han sammen med broren Charlie gruppa The Harlem Hamfats. Disse gjorde flere innspillinger mellom 1936 og 1939. Seinere etablerte han gruppa Big Joe and His Washboard Band – sammen med bl.a. Robert Lee McCoy. Denne gruppa ble seinere omdanna til Big Joe and His Rhythm.
Ulf Breistrand
Ulf Inge Breistrand (født 18. mars 1950) er en norsk dramatiker og regissør.
Breistrand har sammen med Jarl Emsell Larsen stått bak flere TV-serier. Mest kjent er nok NRK-seriene Svarte penger – hvite løgner, De hvite bussene, Fedrelandet og Offshore, samt TV 2-serien Fox Grønland.
Breistrand og Larsen mottok Rivertonprisen og Amandaprisen for Svarte penger – hvite løgner.
Breistrand var ansatt som dramaturg ved Nordland Teater 1979-1983 - har vært manuskript-konsulent ved Norsk filminstitutt 2004-2008 - undervist ved manuslinja på Den norske filmskolen - underviser i manus-skriving ved kurs og workshops i inn- og utland
Breistrand skriver også jevnlig i Seilmagasinet.
Catanduanes
Catanduanes (tidligere Catanduan) er en øygruppe i Filippinene i øst for Bicolandia-halvøya i landsdelen Luzon. Det er også en provins i regionen Bicol, og ligger øst for provinsen Camarines Sur. Provinsens hovedsete er Virac.
Catanduanes ligger utsatt til for tyfoner som suser inn for full styrke inn over Filippinene fra Stillehavet; ettersom dette er det første sted de de da kommer over land, har de særdeles sterk styrke.
Navnet Catanduanes
Navnet Catanduanes er avledet via catanduan og catandogan fra tondo-trærne som det før var mange av på øya.
Pamflett
En pamflett er en liten bok eller hefte som ikke er innbundet. Andre navn er brosjyre eller flyveblad. Den kan bestå av et enkelt stykke papir som er blitt trykt på begge sider og brettet et antall ganger.
Etymologi
Ordet pamflett er avledet fra engelske pamphlet i betydningen et lite skrift uten omslag. Det kom inn i mellomengelsk en gang rundt 1387 som pamphilet eller panflet. Dette hadde sin opprinnelse i Pamphilus, seu de Amore («Pamphilus: eller, Angående kjærligheten»), et kort latinsk, elegisk-komisk kjærlighetsdikt fra 1100-tallet. Dette diktet var meget populært og reprodusert i omfattende grad, og dets navn ble opptatt i engelsk, og ved slutten av 1300-tallet hadde det fått betydningen for enhver tekst som var kortere enn en bok. Ordets mer innsnevrede og moderne betydning er «uinnbundet bok» og «kontroversielle tekster». Pamphilus' navn er avledet fra gresk i betydningen «venn av enhver».
Den moderne betydningen av en avhandling som omhandler et samtidig eller dagsaktuelt emne var et produkt av de opphissede diskusjonene og smedeskriftene, ofte anonyme, som ledet opp til den engelske borgerkrigen. Denne meningen gjorde seg gjeldende fra 1642. I en del europeiske språk annet enn engelsk har denne snevrere betydningen av et debattskrift blitt gjeldende, sammenlign franske libelle, fra latinsk libellus, «liten bok». På tysk, fransk og italiensk har pamflett ofte hatt nedsettende betydning i form av baktalende, ærekrenkende smedskrift eller religiøs propaganda, men mer nøytrale oversettelse av engelske pamflett er flugblatt og broschüre på tysk, og som også finnes på norsk som flygeblad og brosjyre. Tilsvarende fascicule på fransk. På russisk og rumensk finnes henholdsvis памфлет og pamflet. Dette har også betydningen en tekst som er propaganda eller satire, og kan best oversettes med brosjyre, hvilket er Брошюра på russisk og broşură på rumensk.
På spansk er panfleto en kort tekst eller nidskrift som generelt er aggressivt eller ærekrenkende. Ved dets utvidede mening er det ofte benyttet for politisk propaganda. Det bør således ikke forveksles med engelsk pamphlet, som det er avledet fra, som ikke inneholder de negative konnotasjonene i det spanske ordet og som mer korrekt bør oversettes til spansk som folleto.
På norsk har pamflett betydningen brosjyre, flygeblad (ofte med politisk innhold), og smedeskrift. På engelsk kan pamfletter inneholde alt fra informasjon om kjøkkenutstyr til medisinsk informasjon, men på norsk er den slags innhold gjerne betegnet som brosjyrer. Pamfletter har lenge vært viktige redskaper for politiske protester og politiske kampanjer ettersom de er billige å produsere og lette å distribuere. Hvis den er på et ark kalles det gjerne for flygeblad, men flere sider blir gjerne kalt pamflett i betydningen en kortere avhandling.
Eolacertilia
Eolacertilia er en gruppe utdødde diapside krypdyr som kanskje er skjellkrypdyrenes forfedre.
Batanes
Navnet Batanes
Opprinnelig het provinsen Provincia de la Concepción. Men den største folkegruppen, eller stammen, på øyene kalles basay eller batan.
Politisk inndeling
Batanes har 6 "municipalities" (landkommuner) per 30. september 2019.
Quiché
Quiché eller k'iche er en urfolkgruppe som regnes som en av de mayiske gruppene. De holder til i områder i det som i dag er Guatemala. Språket deres, quiché, er et mesoamerikansk språk i den mayiske språkfamilien, og snakkes av over én million mennesker. Ordet k'iche'  betyr «mange trær». Oversettelsen til nahuatl, Cuauhtēmallān, ga navn til landet Guatemala.
Den mest kjente quicheen er sannsynligvis Rigoberta Menchú, en forkjemper for urfolks rettigheter som ble tildelt Nobels fredspris i 1992.
Trænafestivalen
Trænafestivalen er en norsk festival som årlig har blitt arrangert på Træna, en liten øy i havgapet på Helgelandskysten,  Nordland. Festivalen startet i 2003 og har gitt Træna over to tusen tilreisende hvert år, denne langhelgen i juli.
Det var festival på Træna også i perioden 1978–1998, men denne var i mindre målestokk og først og fremst for fastboende. Dagens format ble introdusert i 2003.
I 2012 ble Trænafestivalen kåret til Årets festival 2012 av norske konsertarrangører og festivaler. Festivalen havnet også på top 10 listen til den britiske avisen The Guardian over de beste festivalene i Europa(2015)
Gjennom årene har festivalen blitt større og aktiviteter som padling, yoga, fridykking, Træna pride og Trænathlon har blitt arrangert.
Trænafestivalen har en positiv økonomisk virkning for enkelte bedrifter i lokalsamfunnet, som henter inn nærmere 80 % av årsinntektene i løpet av festivaldagene. I 2014 hadde festivalen en omsetning på rundt 10 millioner kroner.
Eneste fremkomstmetode fra fastlandet er med båt fra Bodø, Stokkvågen, Nesna eller Sandnessjøen.
Artister
Noen kjente artister som har opptrådt på Trænafestivalen:
Målselva
Tamokelva, Fjellfrøselva, Kirkeselva, Kjærrelva, Barduelva, Andselva og Takelva renner ut i Målselva i løpet av sin ferd igjennom Målselvdalen. Like før samløpet med Barduelva danner elva Målselvfossen, Norges nasjonalfoss. Målselva regnes som ei av Norges beste lakseelver, og er lakseførende helt opp til Divielva, mer enn 10 mil fra havet.
Målselvutløpet naturreservat ble opprettet i 1995 og ble ramsarområde i 2011. Vassdraget ble i 1973 vernet mot ytterligere kraftutbygging i Verneplan I for vassdrag. Vernet gjelder ned til Målselvas samløp med Barduelva ved Bardufoss.
Besançon erkebispedømme
Besançon erkebispedømme er et romersk-katolsk erkebispedømme i det østlige Frankrike. Erkebispesetet er Besançon ved elven Doubs i Jurafjellene.
Historie
Besançon bispedømme ble grunnlagt i det 2. århundre og er erkebispesete siden det 4. århundre. Sammen med kongeriket Burgund kom Besançon (tysk Bisanz) i 1033 til Det hellige romerske rike av den tyske nasjon, noe som gjorde erkebiskopen til tysk-romersk riksfyrste. Da Besançon ble fri riksstad i 1307, ble erkebiskopens verdslige innflytelse begrenset til et lite territorium (erkestiftet) i byens omegn. 1678 kom Besançon ved freden i Nijmegen til Frankrike, men det lille erkestiftet forble en tysk-romersk eksklave frem til 1792. Erkebiskopen forble sågar en av de fem tysk-romerske fyrsterkebiskoper (ved siden av Köln, Mainz, Salzburg og Trier) og beholdt sin stemme i riksdagen helt frem til 1803.
Besançon hadde gjennom hele middelalderen to suffraganbispedømmer, nemlig Basel og Lausanne bispedømme. Også Besançon hadde enkelte sogn i dagens Sveits, men disse ble i 1780 og 1819 byttet mot Basels og Lausannes franske sogn. Etter at Napoleon hadde erobret de tyske områdene på Rhinens venstre side, ble i 1802 Metz, Nancy og Strasbourg løst fra sine tidligere metropolitanbispedømmer (hhv. Trier og Mainz) og overført til Besançons kirkeprovins. Samtidig ble Autun og Dijon bispedømme flyttet fra Lyons til Besançons kirkeprovins. Derimot ble Basel og Lausanne immediate (dvs. løst fra erkebiskopen og stilt direkte under Den hellige stol). Mens Neuchâtel var under fransk styre (1806–1814), ble den senere kantonen midlertidig løst fra Lausanne bispedømme og lagt til Besançon erkebispedømme.
1822 ble flere tidligere endringer omgjort: Autun og Dijon ble flyttet tilbake til Lyon erkebispedømme. Samtidig ble Verdun, Saint-Dié og Saint-Claude bispedømme, som alle hadde blitt opphevet under den franske revolusjonen, gjenopprettet i Besançons kirkeprovins.
Etter at Alsace og Lorraine kom til Det tyske rike, ble Metz og Strasbourg i 1874 immediate bispedømmer. Den siste endringen skjedde i 1979, da Belfort-Montbéliard bispedømme ble opprettet med 137 av Besançons sogn.
Kabaret (andre betydninger)
Kabaret eller kabarét, uttalt kabaré, kan på norsk bety:
Fylkesvei 2404
Fylkesvei 2404 går mellom Tobru og Vardal ungdomsskole i Gjøvik.
Jetlagged in Jetland
Jetlagged in Jetland er debutalbumet til det norske rockebandet Jetsurfers. Det er utgitt i 2000 på Grammofon AS Electra. Plata er innspilt av Jetsurfers, Frank Jaklin og Pål Kibu i Tempo Recording Studio.
Fylkesvei 2404
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 151 (Oppland).
Jetlagged in Jetland
«'Til She Finds Me» ble gitt ut som singel.
Sporliste
Alle låter er skrevet av Bjørn Nilsen, unntatt hvor annet står.
Personell
Jetsurfers
Ytterligere musikere
Sunnfjord Folkehøgskule
Sunnfjord Folkehøgskule er en kristen folkehøgskole i Førde i Vestland. Skolen eies av Normisjon.
Studietilbud
Skolen tilbyr hvert år flere forskjellige linjer innenfor volleyball, friluftsliv, foto, globale temaer, idrett og dans. En oppdatert oversikt over årets linjetilbud er tilgjengelig på skolens nettsider.
Videre tilbyr skolen forskjellige valgfag og har også fellesfag på timeplanen.
Historie
Skolen ble etablert i 1902 i form av en ungdomsskole i Naustdal med Ungdomsvennernes Foreining som eier. I 1910 overtok Sunnfjord indremisjon skolen og den ble flyttet til Solvang i Førde og gjort om til en folkehøgskole.
Andre tilbud
Sunnfjord Folkehøgskule tilbyr også overnatting, kurs, reiser, konferanser, stevne, catering og lokaler, minibussutleie og dagsturer. Se egen nettside for Førde Vandrarheim.
Marinduque
Marinduque er en øy og en provins i Sibuyanhavet i den filippinske landsdelen Luzon. Den ligger nær provinsen Quezon i nord, Romblon i sør, og øya Mindoro i vest. Provinsens hovedsete er i Boac.
Politisk inndeling
Marinduque har 6 "municipalities" (landkommuner).
Skarlagensfeber
Skarlagensfeber (ev. scarlatina eller skarlatina) er en av mange streptokokkinfeksjoner, og forårsakes av gruppe A-streptokokker og er derfor en av flere GAS-infeksjoner.
Tilstanden
Streptokokkene som forårsaker skarlagensfeber produserer et bakterietoksin som fremkaller det spesielle utslettet på kroppen, på tungen og i håndflatene. De danner toksiner som kalles scarlatinatoksiner, toksiner fra scarlatina-fremkallende streptokokker som er ansvarlig for det spesielle utslettet på kroppen, på tungen og i håndflatene.
Man blir immun mot toksinet når man først har fått det, men det finnes tre forskjellige typer (antigene varianter), så en sjelden gang kan man få det igjen. Dette er uvanlig og skarlagensfeber kan derfor regnes som en barnesykdom som ikke kommer igjen.
Den genetiske koden til scarlatinatoksinet som forårsaker det spesielle utslettet ligger i et virus (en bakteriofag) inne i bakterien. Bare bakterier som er «smittet» med slike bakteriofager forårsaker skarlagensfeber.
Historie
Skarlagensfeber var tidligere, særlig på 1700- og 1800-tallet, en nokså hyppig dødsårsak blant barn. De som overlevde måtte ofte tilbringe flere måneder på et rekonvalesenshjem, og kunne i noen tilfeller miste syn og hørsel fullstendig. De fleste smittede barn er nå syke i mindre enn én uke og har sjeldent komplikasjoner. Dette skyldes dels behandling med antibiotika, og dels at bakterien på midten av 1900-tallet muterte til en mindre aggressiv form.
Symptomer
Noen kan få sykdommen nesten uten å merke det. 3–4 dager etter smitte starter sykdommen med vondt i halsen, nedsatt allmenntilstand og feber. Det er en karakteristisk nesten vinrød farge i slimhinnen i munnen og svelget, og delvis også på leppene. Tungen blir også intenst rød med små mindre røde områder. Tungen ligner derfor overflaten på et jordbær, og kalles «jordbærtunge» eller «bringebærtunge». 1–2 dager etterpå får barnet et nuppete utslett på kroppen, spesielt tydelig på nedre del av rygg og mage og mot setet. Hudforandringene består av veldig små prikker med rødme. Huden rødmer også litt generelt, men i ansiktet og rundt munnen er huden hvitere. Det ligner på gåsehud, men er ofte svakt, så ofte må man se godt etter for å oppdage det. Utslettet varer bare få dager, og sykdommen er vanligvis over på en knapp uke. 1–2 uker etter at sykdommen startet, kan huden skalle av der det var rødme. Vanligvis ses dette tydeligst på hender og føtter.
Undersøkelser
Utslettet er typisk og sykehistorien klassisk. Dette er en bakteriell infeksjon så blodprøven CRP vil være høy. Legen kan også ta spesifikke tester for streptokokker, en såkalt streptest, i tillegg til en prøve for dyrking, eventuelt en nph-pensel.
Tiltak
Streptokokken behandles med vanlig penicillin. Selve utslettet kan ikke behandles.
Smittsomhet
Sykdommen smitter ved dråpesmitte. Inkubasjonstiden er vanligvis 2-4 dager. Pasienter er smittsomme fra like før sykdommen bryter ut og til en dag etter påbegynt behandling med antibiotika.
Ettervirkninger
Noen betahemolytiske streptokokker fremkaller immunologiske sykdommer. En av mekanismene er at immunsystemet forveksler bakterienes overflate med vev i kroppen som ligner. Derfor angriper immunsystemet kroppens eget vev. Viktige sykdommer er enkelte glomerulonefritter (nyrebetennelse), revmatisk feber (febris revmatika) med symptomer fra ledd (postinfeksiøs leddbetennelse) og utvikling av feil i hjerteklaffene. Det kan også gi immunologisk betennelse i øyet, såkalt iridocyklitt.
Hjaltlandsgata (Stavanger)
Hjaltlandsgata er en gate på Eiganes i Stavanger kommune. Gaten fikk først navnet Shetlandsgata i 1934, men fikk sitt nåværende navn i 1937 etter at den ble omdøpt som Hjaltlandsgata. Gaten er en boliggate som går fra Eiganesveien i nordvestlig retning, dreier så nordøst til Ogmund Finnsons vei. Mange gater i området er oppkalt etter kjente steder i norsk sagahistorie.
Hjaltland var det norrøne navnet på Shetlandsøyene. Gaten er bebygd med eneboliger.
Mannen på taket
Mannen på taket er en svensk action- og kriminalfilm fra 1976 regissert av Bo Widerberg. Hovedrollene spilles av Carl-Gustaf Lindstedt, Sven Wollter og Thomas Hellberg. Filmen er basert på Sjöwall & Wahlöös kriminalroman Udyret fra Säffle, fra 1971.
Mannen på taket regnes som Nordens første actionfilm. Den amerikanske filmen Brennpunkt New York var inspirasjonskilden til Wiederberg da han lagde den. Filmen har et dokumentarisk preg og regnes som meget autentisk.
Handling
Martin Beck og kollegaene innser at de går en morder løs når deres kollega, politimannen Nyman, blir myrdet med en bajonett i sin sykehusseng i Stockholm. Det fremgår etterhvert at den myrdede politimannen var særdeles rå og brutal i sin tjeneste og i et av tilfellene førte dette til at en kvinne døde på fengselscellen. Den døde kvinnens mann går fra forstanden og en dag klatrer han opp på taket av en boligblokk og begynner å fyre løs på forbipasserende.
Filmen tar opp mordet på en politimann i Stockholm, og viser politiets arbeidsmetoder, indre konflikter og klare feilgrep.
Om filmen
Den svenske filmsiden MovieboX gav den i 2004 åtte av ti mulige poeng og skrev følgende: «Mannen på taket er en sjelden realistisk politifilm med troverdighet og autentisitet som utklasser det meste. Her romantiseres ikke politiyrket som et spennende detektivarbeide, slik som i mange andre filmer». Den danske filmsiden PHILM gav den i 2005 fem av syv stjerner og skrev følgende: «...selv i dag fremstår filmen uhyre effektivt. Den bærer i stor grad av å være et stykke perfeksjonistisk håndverk og viser at Bo Widerberg så absolutt aldri gikk på kompromis med sine egne forestillinger. Carl-Gustaf Lindstedt spiller med stor overbevisning kriminalkommissær Martin Beck, som sammen med sine assistenter kommer på karrierens uhyggeligste og mest morbide oppgave. Teknisk er filmen på et utrolig høyt nivå – virkelig høy standard for svensk film på den tid. Alle scener er gennemarbeidet, like fra den etsende uhyggelige indledning til den finurlige slutten, og filmens unike fotografiske, ren håndholdte, stil sitter lenge på nethinnen». VG gav den i sin tid terningkast fem og beskrev den som et «actiondrama av beste klasse» og en «god og viktig film». Aftenposten var også positiv i sin anmeldelse, og kalte den en « Svensk thriller med internasjonalt snitt».
Filmen ble svært populær på svenske kinoer og spilte inn nesten elleve millioner svenske kroner.
Den huskes ofte for de dramatiske helikopterscenene, og var den mest påkostede svenske filmen til da.
Priser
Filmen ble i 1977 tildelt to Guldbagge-priser; for beste film og beste mannlige hovedrolle (Håkan Serner).
George Washington Lambert
George Washington Thomas Frankston George Luxemburg Jones Lambert (født 1873, død 28. mai 1930) var en australsk maler, mest kjent for portrettmalerier og bilder av krigsscener fra første verdenskrig.
Lambert ble født i St. Petersburg, Russland og emigrerte til Australia i 1887, sin første utstilling hadde han i «Royal Art Society» i 1894. Han begynte å male på fulltid i 1896. I 1899 vant han «Wynne Prize» med bildet «Across the Blacksoil Plains».
Han studerte ved «Academie Julian» i Sydney inntil 1900. Etter det vant han et reisestipend på 150 pund fra delstatsregjeringen i New South Wales. Han tilbrakte et år i Paris før han flyttet til London hvor han hadde utstilling ved The Royal Academy.
I 1911 vant han en sølvmedalje i en internasjonal utstilling i Barcelona for maleriet «The Sonnet». På denne tiden var han mest kjent som portrettmaler.
I 1917 ble han offisiell australsk «krigsmaler». Hans maleri fra slaget ved Gallipoli, «Anzac, the landing 1915» er det største bildet i samlingen til «Australian War Memorial». Lambert reiste til Gallipoli i 1919 for å gjøre skisser til bildet.
Han returnerte til Australia i 1921 hvor han hadde en suksess med utstilling ved «Fine Art Society» i Melbourne. I 1927 vant han «the Archibald Prize», Australias mest prestisjefylte pris for portretter med sitt bilde «Mrs Murdoch».
Bitterdram
Bitter eller bitterdram er navn på en gruppe krydrede brenneviner som preges av at urtene som er tilsatt er lite sukkerholdige, og gjerne bitter i smak. Bitter ble opprinnelig fremstilt som en drikk med medisinske og oppkvikkende egenskaper, også kalt eliksir.
Absint ble populær i 1880-årene og forbudt en tid før den igjen selges. Den originale inneholdt for store mengder av giftstoffet tujon som finnes i malurt.
Angostura er en amerikansk bitter, med uropphav i Angostura som er en by i Bolivar-distriktet i Venezuela. Den brukes mest som dråpevis tilsetning i drinker og cocktails.
Fernet Branca baseres på anis og lakrisrot, og blir ofte brukt mot «løs mage».
Ratzeputz er et tysk krydderbrennevin/bitterdram smaksatt med ingefær. Riga Balsam er en latvisk bitter, som foruten den tradisjonelle Gammel Dansk, er særlig populær på Ærø i Danmark.
Vinmonopolets bitter ble ofte brukt som «dagen derpå»-medisin. Hovedmotivet på etiketten var en hane og produktet ble derfor populært kalt «Kykkeliky». Mange bittere selges i miniatyrflasker på 20, 40 eller opptil 100 ml. De brukes ofte etter et bedre måltid i håp om at de skal gi bedre fordøyelse.
TRACE
TRACE (Transition Region and Coronal Explorer) er et av NASAs romteleskop designet for å undersøke forbindelser mellom finskala magnetfelt og tilhørende plasmastruktur på solen ved å levere bilder med høy oppløsning og observasjon av solens fotosfære og overgangsregion til koronaen. Et av hovedfokusene med TRACE-instrumentet er den fine strukturen i koronaloopene lavt i solens atmosfære. TRACE er en SMEX (SMall EXplorer mission).
Svingbass
Svingbass er en fellesbetegnelse på alle gaffelmonterte småkanoner siden 1500-tallet. På engelsk het det swivel gun. Rundt år 1700 var en svingbass et kanonskyts montert på en gaffel av smijern slått ned i fartøyets rekke. Svingbasser innbefattet alt fra en falkon eller falkonett på 1 til 3 punds kaliber, til haubits på opptil 12 pund.
Deres formål var som antipersonellskyts som kunne svinges rundt, høyt og lavt. De kunne bli montert høyt opp på mers, plattformer på et seilskips master, ellers var de laget for å yte støtte under entringskamp. De ble også brukt som våpen i nærkamp og var vanligvis plassert på skansen på akterskipet. Svingbasser ble ofte ladet med kardesk.
Vardåsen skole
Vardåsen skole kan vise til:
Sveriges Radios Novellepris
Sveriges Radios Novellepris (svensk navn: Sveriges Radios Novellpris) er en svensk litteraturpris som ble innstiftet i 2002 og deles ut av Sveriges Radio. Prisen er på 25,000 SEK (2007). De novellene som blir nominert til prisen velges ut av kulturredaksjonens anmeldersenter. Novellene leses opp i radioen og lytterne velger deretter hvilken novelle som skal tildeles prisen.
Rügen-affæren
Rügen-affæren er betegnelsen på en rekke manøvrer under den store nordiske krig, mellom 4. september og 1. oktober 1712. Da hadde den dansk-norske orlogsflåten under generaladmiral Ulrik C. Gyldenløve og den svenske flåten under riksadmiral Hans Wachtmeister foretatt en rekke strategiske manøvrer uten at det kom til større sammenstøt. I dansk historisk sammenheng kalles Rügen-affæren Bataljen ved Rygen.
Bakgrunnen
I mars 1712 beordret den dansk-norske kongen Frederik IV orlogsflåten til å stille en eskadre for å hjelpe de allierte med erobringen av den viktige byen Stralsund, og forhindre enhver mulig svensk hjelp, samt å innta den strategisk viktige øya Rügen. Sehested fikk ansvaret for dette, men bad om gruntgående og mindre dypgående fartøyer. De andre sjøoffiserene måtte forklare at de kunne ikke mobilisere mange nok skip til noe som egentlige var to oppgaver. Christen Thomesen Sehested skulle føre sin eskadre inn i sjøen Greifswald mellom Rügen, fastlandet og Usedom mens viseadmiral Barfoed skulle krysse mellom Rügen og Møn med base på Bornholm mot trusler fra de svenske flåtehavnene i Karlskrona og Karlshamn.
Det tok derfor sin tid, og det var ikke før i mai 1712 at Barfod kunne krysse utenfor Rügen. Der kom det til få trefninger med svenske oppklaringsfartøy, som rapporterte tilbake til kommandantene på den svenske transportsflåten - som på det tidspunkt hadde stukket til sjøs - om at det lå en dansk-norsk eskadre ved Bornholm. Svenskene valgte å unngå trefning, og ventet isteden på forsterkninger. Deres flåte var nemlig i bedrøvelig tilstand. Barfoed fortsatte å krysse i Østersjøen inntil han trakk seg tilbake for å få forsyninger og vann den 7. til 9. juli.
Sehested kom med sin eskadre på 9 krigsskip, hvorav ett linjeskip og tre fregatter, til østsiden av Rügen den 27. juli 1712. Generaladmiral Gyldenløve sluttet seg til Barfoed den 18. august 1712 for å fortsette å skjære av forbindelsene mellom Sverige og Rügen med i alt 16 orlogsskip.
Den 26. august ankret Gyldenløve nær havnebyen Rønne på Bornholm, men han visste ikke at svenskene under riksadmiral Hans Wachtmeister hadde stukket til sjøs, og at de skulle krysse øst for Bornholm. Samtidig ble flere skip sendt inn i den vestlige del av Østersjøen der det kom til flere sammenstøt, som trefningen ved Møn. Den 4. september 1712 ble det skutt 27 kanonskudd fra Hammershus festning som signal på at den svenske flåten var i sikte i nordvest.
Det første sammenstøtet
Gyldenløve lettet anker med 16 skip, de dro ut og observerte minst 27 seil (24 linjeskip og tre fregatter) på formiddagen den 4. september. Gyldenløve mente at han var såpass underlegen mot svenskene at det var ikke annen råd enn å trekke seg. Et åpent slag mot en så mektig styrke kunne endt helt galt. Han for raskt vestover mot nordsiden av Møn for å komme seg til Falsterbo, under skarp forfølgelse av svenskene.
To av de hurtigste svenske krigsskipene, oppgitt til å være på femti kanoner hver, nådde fram og skjøt på linjeskipet Tumleren (52) som ble unnsatt av linjeskipene Prins Christian (76) og Island (50) som drev vekk de to svenske krigsskipene; det ene av dem kan ha vært Vita Örn (32).
Begge flåtene ankret opp mellom Møn og Falsterbo over natten. Dagen etter gikk begge under seil på nordlig kurs. Wachtmeister ville kom danskene i forveien og lyktes først å nå ankerplassen i Køge bukt, men vindstille og sterk motstrøm gjorde at svenskene ikke kunne ta igjen danskene, som bukserte sine skip forbi Dragør inn i Øresund. En gyllen sjanse for å fange inn og tilintetgjort den svakere østersjøeskadren var gått tapt.
Den 14. september kom Kattegateskadren nordfra til Øresund med fem orlogsskip og seks fregatter, blant dem Løvendahls Galley under schoutbynacht Trojel. Wachtmeister var bevisst sin oppgave om å sikre overføringen av den svenske hæren under Magnus Stenbock med 7 500 soldater i første omgang, og han fryktet oppriktig at danskene skulle omgå ham gjennom Storebælt. Derfor han trakk han seg tilbake og nådde Bornholm den 7. september.
Det første «sjøslaget»
Wachtmeister med sin flåte på 27 skip følte seg nå presset til å ta opp kampen. På den annen side var han fullt klar over at flåten var i dårlig forfatning, og han så at det var nødvendig å unngå for store tap. Så den 27. september vendte han seg vekk fra transportflåten i le for å lokke bort den dansk-norske flåten. Ved daggry den 28. september var nå begge flåter satt opp i to linjeformasjoner, den dansk-norske på 23 skip og den svenske på 24 skip. Men Gyldenløve lå til lovart tok han ikke opp kamp. Isteden holdt han seg unna mens svenskene å krysset opp mot vinden fra sin posisjon i le.
Etter stadige manøvreringer klarte Gyldenløve på en mesterlig måte å kommandere sin flåte som en helhet. Svenskene forsøkte gang på gang komme opp mot dem, men Gyldenløve holdt unna. Til slutt måtte Wachtmeister vende om gå mot Rügen, men Gyldenløve kom etter, stadig i lovart og nå var svenskene tvunget inn i en dårlig posisjon. Gyldenløve hadde manøvrert dem nordøstover, vekk fra Wittow.
Transportflåtens skjebne
Natten til den 29. september 1712 snudde vinden til sørvest med regn. Det kom nå fralandsvind slik at Wachtmeister ikke kunne rekke fram til transportflåten. Enda verre var det da vindretningen sto rett øst for Arkona, så de måtte krysse mot vinden. Gyldenløve hadde allerede opparbeidet seg en gunstig posisjon og sto nå med sin flåte i slagorden ved Dornbusch sørvest for Wittow.
På morgenen gikk så fregattene Løvendahls Galley, Raa, Søeridderen og Ørnen sammen med snauen Maagen og flere skipsbåter til angrep på transportflåten, som besto av opptil 150 fartøyer. Resultatet var total ødeleggelse, bare en tredjedel unnslapp i vill flukt i det grunne farvannet utenfor Wittow, og mot kvelden var 42 skip brent, 40 til 50 skip kjørt på grunn og 15 erobret. Bare ca.50 fartøyer unnslapp.
Midt i det hele møtte Løvendahls Galley sammen med Ørnen for første gang Vita Örn, som sammen med to linjeskip forsøkte å stoppet dem fra å nå transportskipene. Wessel valgte å trekke seg fremfor å risikere kamp. Han manøvrerte seg vekk fra trusselen og begynte å herje blant transportskipene.
Ødeleggelsen av transportflåten var et hardt slag for svenskene. Tapet av over hundre skip var en kraftig reduksjon av den svenske statens kapasitet for videre styrkeoverføring til Svenske Pommern og andre oversjøiske beliggenheter. Gyldenløve var klar over dette, og visste også at han i realiteten hadde strandert den svenske hæren under feltmarskalk Stenbock.
Det andre «sjøslaget»
Om natten manøvrerte begge flåter i posisjon nord for Rügen med sikte på det endelige oppgjøret. Først ved middagstiden den 30. september nærmet den dansk-norske flåten seg svenskene i kjølvannsorden med viseadmiral Raben i avantgarden, så Gyldenløve i hovedstyrken og deretter viseadmiral Barfoed i arrieregarden. Wachtmeister ville nå unngå å bli trukket inn i slag, så etter flere timers manøvrering begynte flere skip i arrieregarden å sakke akterut. Raben fikk ordre om å minske seil for at linjen skulle holdes samlet.
«Sjøslaget» ved Rügen var ført med lite alvor fra begge sider. Gyldenløve kunne kritiseres fordi han var i lovart og kunne ha angrepet Wachtmeister. På denne tid hadde imidlertid en ny taktisk orientering funnet sted, den formaltaktiske doktrine. Denne gikk ut på bruk av rigide linjeformasjoner med hovedvekt på parallelle kurser og tett samarbeid mellom skipene. Det var ikke enkelt og all oppmerksomhet måtte rettes mot arbeidet for å opprettholde linjen.
Gyldenløve og Wachtmeister må ha vært mellom 500 og 700 m fra hverandre, nær nok til å gi ild, men ikke nær nok til å forvolde store skader på hverandre. Ved fem-tiden, etter flere timer, falt svenskene av og la seg på kurs for Karlskrona. Muligens var dette fordi de overlevende restene av transportflåten var kommet i sikkerhet. Gyldenløve gikk da mot Stevns med minimale skader på egne skip, de fleste kanonkulene gikk i sjøen.
Etterspillet
De to «sjøslagene» ved nordspissen av Rügen vekket sinne og irritasjon på begge sider. På dansk-norsk side endte det med krav om krigsrett. Svenske offiserer rettet på sin side sterk kritikk mot admiral Wachtmeister, som de mente var preget av alderdom. Gyldenløve valgte å trekke seg fra kommandoen, men som kongens halvbror kunne han ikke stilles for krigsrett. Viseadmiral Barfoed og flere andre skipssjefer ble anklaget, absurd nok ble det krevet regning for brukt ammunisjon og krutt på orlogsskipet Louise som skjøt ut i alt 274 kanonkuler fra 24-punds til 4-punds.
Frederik IV grep inn og fikk skværet opp ved å forlike de to viseadmiralene, Raben og Barfoed, som hadde gjorde krigsretten til et personlig oppgjør. Han forfremmet dem isteden til admiraler. Gyldenløve på sin side kunne delvis unnskylde seg ved å henvise til hans manglende erfaring som generaladmiral og flåteleder mot en eldre og mer erfaren admiral som Wachtmeister.
Den 1. oktober var den danske-norske orlogsflåten tilbake ved Stevns. Få dager senere kom det meldninger fra Gyldenløves fregatter, som observere den svenske flåten ved Bornholm, om at Wactmeister hadde vendt tilbake til Karlskrona. Han fikk ankret opp i Køge bukt fordi høststormene var nå på vei.
Tre ganger, senest ved nyåret, ble det gjort flere forsøk fra svensk side å sende den gjenværende transportflåten over til Rügen, men det mislyktes hver gang. Stenbock var nødt til å bryte opp den 1. november fordi det var ikke nok forsyninger. Den allierte ledelsen hadde mobilisert 45 000 mann mot hans hær på nå 14 000 mann, og han kom aldri tilbake til Sverige. Slaget ved Gadebusch den 20. desember 1712 var delvis et resultat av ødeleggelsen av transportsflåten.
Hele den «stenbockske ekspedisjonen», som overførelsen av en hel hær til Nord-Tyskland kaltes, var fra et strategisk perspektiv et alvorlig feilgrep som Karl XII hadde ansvaret for. Uten å sette seg helt inn i saken omkring den nordtyske situasjonen og deretter ignorere trusselen fra Danmark-Norges flåte hadde en hær blitt sendt ut i et strategisk fremstøt hvis formål smuldret bort. Da Stenbock måtte overgi seg i Tønningen den 5. mai 1713 var en svensk hær strandert og avskåret fra enhver hjelp, helt og holdent tilintetgjort. Så til slutt hadde likevel Gyldenløve fått sin seier.
Fyllingen (Nordmarka)
Fyllingen er også navnet på et gårdsbruk og markasted på nordsiden av Østre Fyllingen.
Finn Tschudi
Finn Tschudi (født 22. august 1935) er professor emeritus i psykologi ved Universitetet i Oslo, hvor han arbeidet i 36 år. Hans spesialemner der var psykologiens metode, personlighetspsykologi, kognitiv psykologi og sosialpsykologi. Tschudi er medlem av Transcend og er spesialrådgiver for Building Peaces.
Alpint under Vinter-OL 1994
Under Vinter-OL 1994 på Lillehammer ble det arrangert ti øvelser i alpin skiidrett.
Jarl Emsell Larsen
Jarl Emsell Larsen (født 9. januar 1951) er en norsk manusforfatter, regissør og serieskaper.
Larsen har laget en rekke TV-serier. Mest kjent er NRK-seriene Øyevitne, Kodenavn Hunter, Svarte penger – hvite løgner, De hvite bussene, Fedrelandet og Offshore, samt TV 2-serien Fox Grønland. Foruten de nordiske landene, er flere av seriene solgt bredt internasjonalt. I 2015 mottok Anneke von der Lippe Emmy-prisen som beste kvinnelige skuespiller for sin hovedrolle i Øyevitne. Serien blir i 2016 produsert som amerikansk remake, Eyewitness, av NBC Universal, for USA Network mens HBO Europe produserer "remake" av serien for Romania.
Larsen fikk årets æresfagpris under Gullruten 2016.