cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Østfronten (andre verdenskrig)
Polen-Baltikum
Videre utover høsten 1944 fortsatte de sovjetiske styrkene offensiven mot de baltiske landene, og nådde Østersjøen ved Memel 10. oktober. Ved årets utgang hadde de stort sett kontroll i dette området, bortsett fra en større tysk lomme i Kurland som var isolert for resten av krigen som armégruppe Kurland. I løpet av september tok sovjetiske styrker kontroll over det meste av Latvia, Litauen og Estland.
Balkan
Den røde armé innledet 29. oktober en offensiv i retning av Ungarn, og Budapest falt 13. februar 1945, og frigjorde hele Balkan.
Ved slaget om Romania angrep de sovjetiske styrkene, i form av 2. og 3. ukrainske front, som besto av 929 000 soldater, 14 850 kanoner, 1 870 stridsvogner og 1 850 kampfly, Wehrmacht og Waffen-SS-styrker i Bessarabia og det østlige Romania. De sovjetiske styrkene brøt gjennom tyske stillinger i Bessarbia under Jassi–Kishinev-operasjonen som begynte 20. august. De tyske styrkene i Bessarabia ble omringet og nedkjempet. Omkring 100 000 tyske soldater ble drept og 150 000 tatt til fange. Sovjetiske styrker inntok Bucuresti 31. august.
Kong Mikael gjorde statskupp 23. august 1944 og avsatte den fascistiske regjeringen. Sovjetisk styrker angrep Romania 20. august. Kong Mikael inngikk straks våpenhvile med Sovjetunionen og erklærte krig mot Tyskland, den tidligere allierte. Sovjetiske styrker omringet 16 tyske divisjoner inne i Romania og nådde Bukarest 31. august. Bulgaria hadde ikke vært i krig med Sovjetunionen som erklærte landet krig i 1944 og inngikk våpenhvile 8. september. Bulgaria erklærte så krig mot Tyskland på samme måte som Romania og stilte sine militære styrker under sovjetisk kommando. De tyske styrkene i Hellas og Jugoslavia var dermed i en utsatt stilling, og Tyskland begynte tilbaketrekning. Titos jugoslaviske partisaner rykket frem for å møte de sovjetiske styrkene og Tito inntok Beograd 19. oktober. Tito og hans partisaner hadde under hele okkupasjonen holdt en geriljaoperasjon i gang i det uveisomme terrenget.
Høsten 1943 begynte det tyske regimet å forberede en okkupasjon av Ungarn. Ministerpresident Miklós Kállay ba tidlig i 1944 USA og Storbritannia gjennomføre en eller annen form for luftbåren styrkeoverføring til Ungarn og hadde diplomatiske følere til Sovjetunionen – tysk etterretning fikk raskt kjennskap til dette. Horthy informerte 12. februar Hitler om at ungarske styrker på østfronten ville bli trukket tilbake til hjemlandet. Den ungarske ledelsen innså at Tyskland trolig ville tape krigen og med Horthys stilltiende godkjenning begynte Kállay å undersøke muligheten for å inngå separat våpenhvile med de allierte. For å forhindre separatfred okkuperte Tyskland uten kamp Ungarn 19. mars 1944.
Budapest-offensiven
Sovjetiske styrker drev i løpet av oktober ut ungarske og tyske styrker fra Karpato-Ruthenia.
I 1944 da krigslykken hadde snudd for Tyskland og Den røde armé nærmet seg Ungarns grenser ville Miklós Horthy trekke Ungarn ut av alliansen med Tyskland. Tyske styrker besatte i mars 1944 Budapest og presset da Horthy til å godta en regjering under den tyskvennlige Döme Sztójay. Den nye regjeringen satte i gang deportasjon av landets jøder til Auschwitz. Frontlinjen gikk i slutten av august 1944 omtrent ved Ungarns daværende østgrense ved Karpatene og ved Romanias østgrense. Horthy avsatte i august 1944 Sztójay og innsatte en militærregjering under den moderate generalen Géza Lakatos. Lakatos gjenopptok arbeidet med å inngå separatfred med de allierte. Noen dager før en planlagt ungarsk uttreden av krigen og våpenhvile med Sovjetunionen gjennomførte de nazistiske pilkorserne med tysk hjelp den 15. oktober 1944 et statskupp. Da sovjetiske styrker i oktober 1944 krysset grensen til Ungarn erklærte Horthy at krigen var over for Ungarn. Horthy ble tvunget til å trekke seg som riksforstander, arrestert og sendt til Bayern. Regjeringen ble avsatt og lederen for Pilkors-partiet, Ferenc Szálasi, ble innsatt som statsminister.
Horthy erklærte 15. oktober 1944 at Ungarn ønsket våpenhvile med Sovjetunionen. Horthy ble da avsatt og arrestert, og en nazistisk regjering under Szálasi innsatt. Tyske og ungarske styrker fortsatte kampene mot sovjetiske styrker i mange måneder. Tyskland og Sovjetunionen kontrollerte hver sin del av Ungarn som ble en slagmark og kampene raserte landet. Sovjetiske styrker under Malinovski nådde Budapest 30. oktober med 64 divisjoner. I løpet av desember var byen helt omringet og beleiret. Sovjetisk styrker inntok Budapest 12. februar 1945 etter beleiring av byen. I midten av april trakk de siste tyske styrkene seg ut av Ungarn. En betydelig del av de ungarske styrkene under generalene Miklós og Vörös gikk over til sovjetisk side og sluttkampene i Ungarn var til dels en borgerkrig. I Debrecen, i den sovjetisk-okkuperte delen, kom en nasjonalforsamling sammen 21. desember. General Béla Miklós dannet en regjering som erklærte krig mot Tyskland 31. desember.
Wien-offensiven
Wien ble inntatt av sovjetisk styrker 13. april få dager etter at de krysset grensen fra Ungarn.
Wisła-Oder-offensiven
12. januar og fram til 2. februar 1945 gjennomførte Den røde armé en stor offensiv vestover langs hele østfronten. Den tyske forsvarslinjen langs Wisła brøt sammen midt i januar. Warszawa ble inntatt 17. januar og Danzig 30. februar. Den 1. hviterussiske front under marskalk Georgij Zjukov frigjorde Łódź 19. januar. Den tredje pansebrigadearmé under general Rybalko nådde Breslau i slutten av januar, men byen ble fanatisk forsvart under kommando av Karl Hanke til slutten av krigen. Den første ukrainske front omringet Krakow som ble frigjort 19. januar. Auschwitz ble frigjort av sovjetiske styrker 27. januar, denne datoen ble Den internasjonale holocaustdagen. I løpet av 28-29. januar besatte sovjetiske styrker kullgruveområdet i Øvre Schlesien, inkludert Katowice.
Samtidig opprettet den første hviterussiske front og den første ukrainske front brohoder ved Oder mellom Frankfurt og Küstrin. Den røde armé tok blant annet utgangspunkt i de to brohodene som var erobret på vestsiden av Wisła under Operasjon Bagration sommeren før, rykket videre vestover og nådde elvene Oder, som de krysset ved landsbyen (tysk: ortsteil) Kienitz den 31. januar 1945, og nådde også elva Neisse i Vest-Preussen. Ved Küstrin stod de nå bare 70 km fra Berlin. Fortsatt holdt tyskerne deler av Østersjøkysten («Østersjøbalkongen»), helt isolert fra omverdenen. Den tyske garnisonen i den østprøyssiske hovedstaden Königsberg holdt ut helt til 10. april. Utover i februar og mars 1945 inntok de sovjetiske styrkene også «Østersjøbalkongen» fram til Stettin; Danzig falt 22. mars.
Finland og Finnmark
Våren 1944 hadde sovjetiske styrker overtaket ved fronten mot Finland og sovjetiske styrker erobret Det karelske neset og Viborg etter offensiv fra 9. juni 1944. Den tysk-finske alliansen opphørte 2. september, da Finland undertegnet en fredsavtale med Sovjetunionen. Finland var ifølge fredsbetingelsene med Sovjetunionen forpliktet til å sørge for at alle tyske styrker hadde forlatt landet innen 15. september. Etter kamper mellom tyske og finske styrker ved Torneå og Rovaniemi trakk de tyske styrkene seg unna. Hitler godkjente 3. oktober operasjon nordlys (tysk: Operation Nordlicht) og tilbaketrekningen fra finsk Lappland begynte midt i oktober. Tilbaketrekningene skjedde via Ivalo-Karasjok og Karesuando-Skibotn. Finland undertegnet våpenhvileavtale med Sovjetunionen 4./5. september 1944 og dette avsluttet den finske fortsettelseskrigen. Dette gjorde det klart at Tyskland måtte trekke styrkene ut av Finland da disse landene nå var i krig med hverandre.
Fra høsten 1944 til april 1945 ble de tyske styrkene tvunget nordover i Finland og brukte den brente jords taktikk i deler av Uleåborgs län og i Lapplands län. Finske styrker rykket frem bak de tyske styrker nordover i Lappland og sent i november kom de finske styrkene til Enare og Utsjok ved grensen til Norge. Først 27. april 1945 var de finske styrkene fremme ved Kilpisjärvi ved grensen til Norge og alle tyske styrker var presset ut av Finland. Etter finsk kapitulasjon og tysk tilbaketrekning fra Finland risikerte de tyske styrkene på Murmanskfronten å bli omringet.
Tidlig i oktober begynte tyske soldater å trekke seg fra Murmanskfronten via Kirkenes. Fra tysk side ble Finnmark og Nord-Finland betraktet som ett område som måtte forsvares eller oppgis samlet. Den tyske øverstkommanderende, general Lothar Rendulic, regnet også med alliert invasjon i Nord-Norge. General Rendulic fikk 3. oktober ordre om trekke de tyske styrkene ut av Finland og inn i Norge.
Etter sovjetisk offensiv mot Øst-Finnmark i oktober 1944 begynte tyske styrker tilbaketrekning fra Varangerhalvøya 26. oktober. Sovjetiske styrker rykket frem raskere enn ventet og tyske styrker forlot Kirkenes i all hast 25. oktober. Tyske styrker trakk seg etappevis tilbake til sør for Lyngen i Troms fylke etter at tyske styrker ble fordrevet fra Finland. De fleste tyske soldater forlot Finnmark til fots. Sovjetiske styrker nådde Tana 8. november og stanset fremrykkingen der.
Det endelige tyske nederlaget
Til sluttkampene om Berlin hadde tyskerne knapt reserver igjen. Forsvarerne var en sammensatt styrke på rundt en million mann, bestående av en blanding av regulære soldater, godt tilårskomne menn i militsen Volkssturm og tvangsutskrevne ungdommer i Hitlerjugend helt ned i 14-årsalderen. Mange av dem manglet våpen og ble bare utstyrt med så mange Panzerfaust de kunne bære. Den sovjetiske styrken var overlegen på alle områder. De sovjetiske styrkene på totalt 2,5 millioner soldater ble ledet av marskalkene Konstantin Rokossovskij (gjennom Pommern i nord), Georgij Zjukov (i midten) og Ivan Konev (gjennom Schlesien i sør).
Ved Torgau ved Elben sør for Magdeburg møttes amerikanske og sovjetiske soldater første gang 25. april.
16. april startet sovjeterne offensiven mot Berlin. Josef Stalin spilte de sovjetiske marskalkene Zjukov og Konev ut mot hverandre og skapte en konkurransestemning om hvem som først kunne innta selve byen. 25. april hadde Zjukovs og Konevs styrker omringet Berlin. Til slutt var det Zjukovs styrker som inntok byens sentrum og riksdagsbygningen, mens Konev inntok de sørlige bydeler.
30. april begikk Hitler selvmord. 2. mai kapitulerte de tyske styrkene i byen, selv om spredt skyting forekom flere dager etterpå. Etter Hitlers selvmord var den såkalte Flensburg-regjeringen, under storadmiral Karl Dönitz, den formelle ledelsen av Tyskland.
Fra slutten av april 1945 fortsatte kamphandlingene vesentlig på østfronten; på vestfronten foregikk nå bare mindre kamper. På sørfløyen - i Tsjekkoslovakia og Sørøst-Tyskland - gjorde styrkene til SS-generalen Ferdinand Schörner hard motstand etter å fått betydelige forsterkninger fra armégruppen lenger nord. Dette skyldtes at Hitler feilaktig trodde sovjeterne ville sette inn hovedoffensiven mot Praha, ikke mot Berlin. Etter Berlins fall trakk de tyske styrkene seg vestover for å overgi seg til vestmaktene og unngå sovjetisk fangenskap. Rundt 100 000 skal ha kommet seg gjennom. For vestmaktene var dette et problem, både med deres forpliktelser overfor en alliert, og med å håndtere en så stor flyktningstrøm. Tyskerne kapitulerte betingelsesløst på samtlige fronter 7. – 8. mai.
Tsjekkoslovakia
Etter slaget om Berlin var Böhmen og Mähren fortsatt kontrollert av store tyske styrker under feltmarskalk Ferdinand Schörner. De første dagene i mai ble 1,7 millioner soldater fra den røde armé sendt sørover fra Berlin og Dresden mot Praha. Sovjetiske styrker (forsterket med rumenske enheter) som blant annet hadde inntatt Bratislava 4. april og Brno 26. april rykket også nordvestover gjennom Mähren mot Praha. Denne styrken fra sørøst besto i hovedsak av to sovjetiske armégrupper (den andre og fjerde ukrainske front). Planen var å omringe Praha og dessuten hindre gjenværende tyske soldater i å overgi seg til amerikanske styrker. De siste større kampene på østfronten sto om Praha 5.-11. mai i forbindelse med Praha-offensiven. Kampen om Praha og det sentrale Böhmen pågikk til dels etter at Tyskland hadde kapitulert 8. mai. Slaget ble også utkjempet samtidig med et større folkelig opprør i Praha i dagene 5.–8. mai. Byen Praha ble endelig frigjort som en følge av denne offensiven. Omkring 600,000 tyske soldater ble tatt til fange av den røde armé. Kampen om Praha var de siste store krigshandlingene i Europa. De sovjetisk styrkene møtte General Pattons hær ved Pilsen 11. mai.
Flyktninger og fordrevne
I sluttfasen av, og etter, krigen ble millioner av tyske borgere eller etniske tyskere utenfor dagens tyske og østerrikske grenser fordrevet eller tvunget til å flytte til Tyskland og Østerrike. Tyskere ble fordrevet fra de tidligere østre territoriene til Tyskland. Disse områdene ble avstått til Polen og Sovjetunionen etter krigen. Fordrivelsene skjedde også fra områder som var annektert og okkupert av Nazi-Tyskland. Det gjaldt daværende Polen, Tsjekkoslovakia, Ungarn, Romania, Nord-Jugoslavia, og andre stater i Sentral- og Øst-Europa.
Fordrivelsene og forskyvningene skjedde i tre noe overlappende faser: den første var den spontane flukten og evakueringen av tyskere under foran den fremrykkende sovjetiske røde armé mellom midten av 1944 og starten av 1945. Den andre fasen var den uorganiserte fordrivelsen av etniske tyskere etter Wehrmachts tap. Den tredje fasen var den organiserte utvisningen etter de alliertes enighet i Potsdam, som avgrenset Sentral-Europas etterkrigsgrenser, og godtkjente «ordnede og humane» utvisninger av etniske tyskere fra Polen, Tsjekkoslovakia, og Ungarn.
Holocaust
Holocaust, massedrap særlig på jøder, begynte samtidig med invasjonen av Sovjetunionen 22. juni 1941. Den første fasen av holocaust, også omtalt som «geværkulenes holocaust» (engelsk: Holocaust by bullets, tysk: Holocaust durch Erschießung), foregikk i de erobrede områdene bak østfronten. Det er mye som tyder på at invasjonen av Sovjetunionen var en utløsende faktor for holocaust. Nazistene var besatt av ideen om å ødelegge den sovjetiske kommunismen, en ide som mange østeuropeere hadde til felles med nazistene. Nasjonalister i Latvia, Litauen, Hviterussland og Ukraina utnyttet den første tiden etter «frigjøringen» til å massakrere jøder som ble ansett som forbundet med bolsjevismen. I ettertid, blant annet ved rettsoppgjøret, ble det vist til en Führerbefehl om utryddelse av jødene etter invasjonen av Sovjetunionen. Dersom en slik ordre ble gitt, var den trolig abstrakt og generell. Det har også blitt henvist til en politiinstruks om å henrette jøder i partiet og statsapparatet, sabotører, propagandamakere, snikskyttere etc. Det er uklart om denne ordren fra Berlin utløste drapene på alle jøder.
Omfattende og systematiske drap på jøder begynte i Litauen dagen etter invasjonen av Sovjetunionen 22. juni 1941. Massakrer i de erobrede områdene fra Østersjøen i nord til Svartehavet i sør skjedde i hovedsak i regi av SS' Einsatzgruppen der drapskommandoene var bemannet av vanlige tyske politifolk, lokalt politi og lokal milits, til dels også av vanlige Wehrmacht-soldater og rumenske styrker. Drapsmetoden var først masseskyting og disse fulgte et relativt fast mønster: Jødene ble samlet sammen og skutt gruppevis i store, klargjorte groper. Det var ofte de dødsdømte selv som måtte grave massegravene og de ble til dels skutt på kanten av graven, dels måtte de selv legge seg ned blant likene. SS var ikke fornøyd med skyting fordi det ikke var rask eller hemmelig nok, og de tok i bruk gassvogner til avliving fra sent i 1941.
Etter andre verdenskrig oppsto en forestilling om at de regulære tyske væpnede styrkene i Wehrmacht ikke var involvert i holocaust eller krigsforbrytelser under andre verdenskrig (tysk: Saubere Wehrmacht). Denne myten om det rene Wehrmacht fornekter ansvaret den tyske generalstaben (Oberkommando der Wehrmacht (OKW), Oberkommando des Heeres (OKH), Luftwaffe og Kriegsmarine) hadde i planleggingen og utførelsen av krigsforbrytelser, og legger ansvaret på «partisoldatene» i Schutzstaffel (SS).
Folkeretten og krigsfangene
Krigsskueplassen på østfronten var den største i historien og er kjent for sine grusomheter og massive ødeleggelser. Dette gikk ut over sivilbefolkningen, men også de stridende parters soldater og landområder, samt industri og infrastruktur. Krigføringen på østfronten var preget av utbredt lovløshet og manglende etterlevelse av krigens folkerett. Bakgrunn for dette var i hovedsak det tyske regimets valg om «total krig», uhindret av folkerett og moral. Tyskland argumenterte med at Sovjetunionen ikke hadde akseptert Haag-konvensjonene av 1899 og 1907 om krigens folkerett, og at disse derfor ikke gjaldt på østfronten. Sovjetiske politikere fremholdt både før og etter andre verdenskrig at disse konvensjonene bare var en «kodifisering» av allment aksepterte regler for krigføring. Sovjetunionen protesterte i løpet av krigen mot tyske brudd på folkeretten når det gjaldt behandling av krigsfanger og sivilbefolkning. Genève-konvensjonen (artikkel 52) slo fast at ingen kunne på egne eller andres vegne frikjenne seg selv for grove brudd på konvensjonen.
Den tyske Oberkommando der Wehrmacht (OKW) utstedte 16. juni 1941 en ordre om behandling av sovjetiske krigsfanger. Ordren poengterte at bolsjevismen (nazistenes betegnelse på Sovjetunionens ideologi) var tyskernes dødelige fiende og aktiv og passiv motstand skulle slås nådeløst ned. Ordren påpekte at Sovjetunionen ikke hadde signert Genève-konvensjonen av 1929 om behandling av krigsfanger. Ordren la til grunn at sovjetiske krigsfanger skulle settes i arbeid for den tysk krigsinnsatsen og disiplinære tiltak ikke skulle hindres av begrensninger fra Røde kors. Navneliste over krigsfanger skulle ikke utleveres og krigsfangene skulle ikke motta hjelp utenfra eller ha kontakt med hjelpeorganisasjoner. OKW utstedte ordre om at krigsfangene bare skulle få den dårligste maten, og i praksis mindre enn det som var nødvendig for å overleve. OKW fastsatte videre 6. august 1941 retningslinjer for mat til krigsfangene: fanger som arbeidet skulle få 2200 kcal, andre fanger skulle få 2040. I praksis fikk fangene mye mindre (300 til 700 kcal noen steder) og i noen områder døde fangene i stort antall i løpet av august. Hermann Göring (sjef for Luftwaffe) oppsummerte regimets syn i et møte med statsråd Herbert Backe 16. september 1941 da han uttalte at Tyskland ikke var forpliktet av noen internasjonale avtaler til å mate krigsfangene. Ifølge Göring var forpleining av fangene avhengig av at de kunne arbeide. Den tyske hæren rapporterte selv fra Stalag ved Lamsdorf i september 1941 at fangene spiste gress og blomster for å fylle magen, kannibalisme skal også ha forekommet. I leiren Molodecno var dødsraten 1 % daglig, slike dødsrater ble etter hvert typisk og forverret da vinterkulden kom.
Sammenligning av styrker og våpen ved krigsutbruddet
Den amerikanske militærhistorikeren David Glantz, og den russiske militærhistorikeren Michail Iwanowitsch Meltjuchow har forskjellige anslag over de to partenes styrker 22. juni 1941:
Forsyninger til Sovjetunionen
Krigssituasjonen forhindret Sovjetunionen å få forsyninger over land fra vest. De arktiske konvoiene tilførte forsyninger fra de allierte via Nord-Atlanteren rundt det okkuperte Norge. Den sovjetisk-britiske okkupasjonen av Iran sikret forsyninger fra Midtøsten og gjennom Iran (Den persiske korridor) blant annet langs Den transiranske jernbane og via havnebyer ved den persiske gulf. Ikke-militære forsyninger ble fraktet med Den transsibirske jernbanen fra havnebyen Vladivostok.
Ettertidens vurdering
Tysklands angrep på Sovjetunionen i 1941 og de etterfølgende fire år med krigføring ble ved rettsoppgjøret særlig i Nürnbergprosessen (1945–1946) ansett som aggressiv erobringskrig der det ble gjennomført forbrytelser mot menneskeheten (massedrap og andre overgrep mot sivilebefolkningen) og krigsforbrytelser. Den tyske forbundspresidenten Frank-Walter Steinmeier karakteriserte i forbindelse med markeringen av at det var 80 år siden angrepet som «morderisk barbari», og sa videre at lidelsene til innbyggerne i Sovjetunionen burde «brennes inn i Tysklands kollektive minne.».
På det meste kontrollerte det tyske Wehrmacht om lag 9 % av Sovjetunionens landområde, som hadde omfattet rundt 45 % av landets befolkning, før invasjonen.
Tilgang til råmaterialer og forsyninger var for Tyskland vesentlige hindringer for å opprettholde krigføringen på østfronten. Blant annet ble det knapphet på ammunisjon. Den tyske ledelsen undervurderte den sovjetiske evnen til å motstå invasjonen.
BSC Preussen
Klubben eksisterte under flere andre navn: Preussen Devils (1995–1996), Berlin Capitals (1996–2002), BC Preussen (2002–2004) og Berliner Schlittschuhclub Preussen (2004–2005).
Grant County (Oregon)
Grant Countys totale areal er 11 731 km² hvorav 2 km² er vann. I 2000 hadde fylket 7 935 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Canyon City. Fylket ble grunnlagt i 1864 og ble oppkalt etter general Ulysses S. Grant som hadde fått heltestatus etter den amerikanske borgerkrigen. Senere ble han USAs 18. president.
Decatur County (Kansas)
Decatur County (DC) er et fylke i den amerikanske delstaten Kansas.
Danelle Im
Danelle Im (født 21. januar 1993) er en canadiskfødt sørkoreansk ishockeyspiller.
Hun representerte spesiallaget Korea under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor hun ble nummer 8 med det koreanske laget.
Ryongrim
Ryongrim er et fylke (kun) i provinsen Chagang i Nord-Korea. Fylket grenser til de andre fylkene Rangrim, Changjin, Chonchon, Tongsin, Taehung og Songgan.
Terrenget er domonert an fjell og mange fjelltopper, så som Wagalbong (2260moh), Ch'ŏnŭimulsan (2032moh), Rangrimsan (2186moh), Milpuldŏksan (1577moh), Ungŏsusan (2020moh), Toma-ong (1525moh), Paktalsan (1817moh), Taedasan (1463moh) og Sonamsan (1178moh).
Når dette fylkets navn uttales på en standarddialekt i Sør-Korea mister Ryongrim 'r' både skriftlg og muntlig. I tillegg forsvinner også den andre 'r' og blir til n slik at Ryongrim blir til Yongnim''.
University of Kentucky
University of Kentucky  er et delstatseid, land-grant-universitet i Lexington i delstaten Kentucky, USA. Det ble opprettet i 1865 som Agricultural and Mechanical College of Kentucky (A&M), ved hjelp av føderale midler gjennom Morrill Act. Kvinner ble tatt inn fra 1880.
En egen Agricultural Experiment Station ble opprettet i 1885 under Hatch Act og en av landets tidligste versjoner av en Agricultural Extension service allerede i 1910. Og i 1925 ble Gatton College of Business and Economics opprettet. Svarte ble tatt opp i 1849 som følge av søksmål fra en søker. Sju år senere ble University of Kentucky College of Medicine grunnlagt.
Collegene og skolene er:
Medisin- og biologistudiene holder høyt nivå med solide nasjonale rangeringer. Genetikeren Thomas Hunt Morgan, fikk Nobelprisen i fysiologi eller medisin i 1933. Blant collegene som helhet er derimot bare jus-utdanningen på topp-100-plassering nasjonalt. Lærestedets akademiske ambisjoner er derimot høye.
Ved universitetet var det 28 382 studenter og 1 742 vitenskapelig ansatte i 2006, og samme året var skolepengene US$ 7 096 for studenter folkeregistrert i Kentucky. Studiene gis opp til doktorgradsnivå.
Universitetet har i alt femten små og større biblioteker. Det svært påkostede William T. Young Library (1998) har 1,2 millioner boktitler.
Distribuerte studier
Under paraplyorganisasjonen UKCRH (UK Center for Rural Health) samarbeider Colleges of Health Sciences, Medicine, Nursing, Pharmacy, Public Health og Social Work med lokale myndigheter, om opplæring og praksisplasser i det sørøstlige Kentucky, som i byene Hazard og Pikeville, for å styrke det medisinske og sosialmedisinske tilbudet i regionen.
Malmö Flygindustri
AB Malmö Flygindustri (MFI) var en svensk bedrift som produserte og utviklet fly, og senere også biler. MFI var også pionerer i å bygge båter i glassfiberarmert polyester. Laurin 32 var en av de første serieproduserte fritidsbåtene i polyester i Sverige.
Malmö Flygindustris røtter går tilbake til AB Flygindustri (AFI) som startet i Halmstad. Bedriften ble kjøpt opp av Kockums Mekaniska Verkstad, som i juli 1952 omdannet selskapet til AB Malmö Flygindustri med den tidligere teknisk sjefen Rudolf Abelin som administrerende direktør. Den 1. februar 1957 ble fabrikken overtatt av Trelleborgs Gummifabriks AB som ønsket å utvide sin virksomhet med MFIs kunnskaper om armert plast, da hovedproduktet ved MFI var utvikling av fly. I mars 1968 ble selskapet solgt videre til SAAB.
Bedriften var blant de første til å utvikle produkter i armert plast. Man produserte blant annet det første bilkarosseri i armert plast til Volvo tidlig på 1950-tallet, samt SAABs konseptbil MFI-13, en bil som senere kom til å bli forgjengeren for SAAB Sonett. Blant andre produkter som ikke er fly, kan nevnes rakettkapselen RK-57, samt kropp, vinger og container til Bofors-raketten Bantam som i de svenske forsvaret kalles Robot 53.
MFI-9 er et to-seters sport- og skolefly. Flyet ble konstruert allerede i 1956 av Björn Andreasson og ble foruten i Malmö lisensbygget av Bölkow Apparatenbau i München samt i Pakistan. Modellen ble internasjonalt kjent da Carl Gustaf von Rosen monterte panserraketter under vingene og på kort tid slo ut store deler av Nigerias flyvåpen under Biafrakrigen.
MFI-10 ble konstruert av Ernst-August Wohlberg. Tre prøvefly ble byget men typen ble aldri serieprodusert. Flyet var banebrytende når det gjaldt tillempning til bruk av sandwich-kompositteknologi. Understellet ble bygget i glassfiber.
MFI-15 var et fly som på et optimalt sett løste kravet om et kombinert skole- og sportsfly, som kunne anvendes både sivilt og militært. Flyet kunne bygges både med halehjul eller nesehjul, og var en videreutviklet versjon av MFI-9. Modellen ble kjent da Carl Gustaf von Rosen gjennomførte sin flyvning til Etiopia i 1974.
Romanias historie
I folkevandringstiden ble området oversvømmet av stadige nye bølger med folkeslag, blant annet hunere og slavere, noe som forsinket landets utvikling. I middelalderen levde rumenerne i tre distrikter: Valakia, Moldavia og Transilvania, men omgitt av mektige naboer, Det osmanske rike i sør og senere habsburg-riket Østerrike-Ungarn i nord. Under den andre verdenskrig stilte Romania seg på aksemaktenes side og ble okkupert av Sovjetunionen. Etterkrigstiden har vært preget av et kommunistisk diktatur fram til Den rumenske revolusjonen i 1989. Siden da har Romania forsøkt å tilpasse seg markedsøkonomi og ble medlem av NATO i 2004 og Den europeiske union i 2007.
Forhistorie
Området tilhørende dagens Romania har vært bosatt av ulike folkegrupper gjennom forhistorien. Et fossil av kjevebenet til en mann har blitt datert til å være mellom 34 000 og 36 000 år gammelt, noe som gjør det til ett av de eldste fossilfunn av moderne mennesker i Europa. En hodeskalle funnet i Peștera cu oase («Hulen med bein») i 2004–2005 har trekk fra både moderne mennesker og neandertalere. I henhold til en forskningsrapport av Erik Trinkaus og andre ble det antydet at disse to gruppene ble krysset for tusenvis av år siden, skjønt en slik konklusjon er omstridt. Radiokarbondatering indikerer at hodeskallen er mellom 35 000 og 40 000 år gammel, noe som gjør den til blant de aller eldste menneskelige fossil noen gang funnet i Europa.
Trakia
De opprinnelige innbyggerne i Trakia var et indoeuropeisk folk kalt trakere. Trakias historiske grenser er usikre, men synes å ha omfattet dagens Bulgaria, den europeiske delen av Tyrkia, nordøstlige Hellas, og deler av østlige Serbia og deler av Romania. Den romerske provinsen med samme navn synes derimot å ha vært mindre. Trakerne var opprinnelig delt i tallrike stammer og greide ikke å utforme en varig politisk organisering før den odrysiske stat ble opprettet i på 300-tallet f.Kr.
Trakerne kom tidlig inn under antikkens Hellas kulturelle innflytelse, men de beholdt lenge språket og kulturen sin. I mytologien får man inntrykk av at trakerne har hatt innflytelse på grekerne fra veldig langt tilbake, noen trakere framtrer også som kulturbærere i noen av de greske mytene. Mytologien har gitt trakerne en mytisk stamfar ved navn Traks (Thrax), sønn av krigsguden Ares, som etter sigende skal ha oppholdt seg i Trakia. Trakere nevnes i Homers Iliaden som allierte av trojanerne. Ettersom trakere ikke var gresk-talende, ble de sett på som barbarer av grekerne.
De første greske koloniene i Trakia ble grunnlagt på 500-tallet f.Kr. Regionen ble erobret av Filip II av Makedonia på 300-tallet f.Kr, og kongedømmet Makedonia styrte landet i ett og et halvt århundre. Det er kjent at da Aleksander den store krysset Hellespont var han også fulgt av trakiske soldater.
Dakia
De første skriftlige bevis på det folket som levde i området til dagens Romania kommer fra Herodot i bok IV av hans Historier, skrevet en gang rundt 440 f.Kr. Her nevner han at stammeforbundet til Getae (gresk Γέται Getai), et gresk navn gitt flere trakiske stammer, ble beseiret av den persiske keiseren Dareios I ved hans hærtokt mot skyterne. Dakerne, en del av Getae, som beskrevet overfor av grekere, var en gren av trakerne som bosatte Dakia (tilsvarende dagens Romania, Moldova og nordlige Bulgaria). Kongedømmet Dakia nådde sin største utstrekning under kong Burebista en gang rundt år 82 f.Kr. Under hans regime ble Dakia en betydningsfull stat som truet selv romernes regionale interesser. Julius Cæsar hadde til hensikt å invadere Dakia, men ble snikmyrdet i år 44 f.Kr. Noen få måneder senere delte Burebista samme skjebne, myrdet av sine egne adelsfolk. Hans mektige kongedømme ble delt i fire og ble ikke forent igjen for i år 95 e.Kr. under styret til den dakiske kongen Decebalus.
Området fikk Romas oppmerksomhet da den romerske provinsen Moesia som lå ved Donau ble angrepet av Dakia i år 87 under keiser Domitians regime. Dakerne ble beseiret av Romerriket under keiser Trajan i løpet av to hærtokter i tiden fra 101 til 106. Kjernen i kongeriket Dakia ble omgjort til den romerske provinsen Dakia.
Det romerske Dakia
Rike gruveforekomster ble funnet i provinsen. Gull og sølv fantes spesielt store mengder, og som det ble funnet i store mengder av i de vestlige Karpatene. Etter Trajans erobring var fullført fraktet han med tilbake til Roma mer enn 165 tonn med gull og 330 tonn med sølv. Romerne koloniserte provinsen i stort antall, begynte en omfattende romanisering, noe som gjorde folkespråket vulgærlatin dominerende blant befolkningen og således ble begynnelsen til før-rumensk.
Under folkevandringene på 200-tallet ble området oversvømmet av nye befolkningsgrupper som blant annet gotere. Under presset av invaderende folkeslag trakk romerne seg ut av Dakia, som således ble den første romerske provinsen som ble oppgitt.
Phileurus hospes
Phileurus hospes er en bille som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).
Romanias historie
Middelalderen
I middelalderen var rumenere bosatt i tre atskilte fyrstedømmer: Valakia (rumensk: Țara Românească — «Rumensk Land»), Moldova og Transilvania.
På 1000-tallet var det området som i dag utgjør Transilvania blitt en stor selvstyrt del av kongedømmet Ungarn. De ungarske kongene fikk innflyttere fra tyske Niedersachsen til å flytte til Transilvania. Fra før bodde det også székely-madjarere, en gammel ungarsk stamme som hadde kommet samtidig med avarene (som de også delte språk med). Transilvania var en del av kongedømmet Ungarn fra fram til 1500-tallet da det ble det uavhengige fyrstedømmet Transilvania fram til 1711. Det utviklet seg også flere mindre lokale stater med ulik grader av selvstyre og uavhengighet, men på 1300-tallet ble disse forent i de større rikene Moldavia og Valakia for å kunne stå imot den nye osmanske trusselen.
Phileurus hospes
Levevis
Larvene utvikler seg under barken på døde trær, mest løvtrær. De ser ut til å leve mest av andre insekter og vokser raskt, utviklingen tar ca. 4 måneder. De voksne billene er aktive rovdyr som dreper og spiser andre insekter, men de spiser trolig også en del frukt. De kan leve opptil tre år som voksne.
Romanias historie
Middelalderen
Det uavhengige Valakia hadde grenset til Det osmanske riket siden 1300-tallet og falt sakte inn under muslimenes overhøyhet i løpet av 1400-tallet. En berømt hersker i denne perioden var Vlad Tepes («Vlad spidderen»), mer kjent som Vlad Dracula («Dragens sønn»), fyrst av Valakia i 1448, 1456–1462, og i 1476.
Vlad Tepes er mest kjent for overleveringene om hans ekstreme grusomhet og avstraffelsesmetoder. Disse gjorde at han tjente som inspirasjon for vampyrfyrsten i Bram Stokers roman fra 1897, Dracula. Som hersker opprettholdt han en uavhengig politikk i forhold til osmanerne, og i Romania er han sett på som en hersker med en utpreget rettferdighet og som en forsvarer av ikke bare Valakia, men også kristendommens Europa mot den osmanske erobringen.
Phileurus hospes
Utbredelse
Arten er utbredt fra Colombia i nord til Argentina i sør.
Dickinson County (Kansas)
Dickinson County (DK) er et fylke i den amerikanske delstaten Kansas. Innbyggertallet er 19 344. Fylkets største by og administrasjonssentrum er Abilene.
Den Gule Horde
Den Gule Horde er en av fotballklubben F.K. Bodø/Glimts supporterklubber.
Yeonggwang
Yeonggwang (Yeonggwang-gun) er et fylke i provinsen Sør-Jeolla i Sør-Korea.
Romanias historie
Middelalderen
Fyrstedømmet Moldova nådde sin mest storartete tid under regimet til Stefan den store i årene mellom 1457 og 1504. Hans regjeringstid på hele 47 år er uvanlig langt, spesielt på denne tiden, skriftlige kilder nevner kun kun 13 herskere som skal ha styrt i minst 50 år fram til slutten av 1400-tallet. Han var en meget dyktig hærfører som vant 47 slag og tapte kun 2, og etter hvert slag bygget han en kirke eller et kloster , noen av dem utsmykket i en meget unik malestil. Kong Stefans mest prestisjetunge seier over Det osmanske riket var i 1475 i slaget ved Vaslui hvor han senere bygget klosteret Voroneț. For denne seieren berømmet pave Sixtus IV ham med tittelen verus christianae fidei athleta («den sanne forkjemper av den kristne tro»). Etter Stefans død kom imidlertid også Moldova inn under osmanernes overherredømme i løpet av 1500-tallet.
Tidlig moderne tid
Ved 1541 var hele den balkanske halvøya og det meste av Ungarn falt inn under Det osmanske rike, også Moldavia, Valakia, og Transilvania, men beholdt til en viss grad et indre selvstyre, I løpet av tiden fram mot 1800-tallet ebbet det føydale systemet ut, fremveksten av lokale herskere som Vasile Lupu og Dimitrie Cantemir i Moldavia, Matei Basarab og Constantin Brâncoveanu i Valakia, Gabriel Bethlen i Transilvania, fanariotene (rumensk Fanarioți) med base i Fener i Konstantinopel som hadde provinsene Moldavia og Valakia i len, og ikke minst Det russiske keiserdømmet i øst sto frem som en politisk og militær påvirkning.
Møkkaspredning
Møkkaspredning er en viktig del av tradisjonelt jordbruk. Møkk er fellesnavn i agrar sammenheng på avføring og urin fra mennesker og dyr. Denne ble lagret over vinteren og spredt på åker og eng som gjødsel i våronna. Prosessen medførte en del lukt, og den som spredde møkk var lite stueren inntil jobben var gjort.
Romanias historie
Nasjonal bevisstgjøring
I løpet av det østerrikske-ungarske styret av Transilvania, og det osmanske overherredømmet over Valakia og Moldavia opplevde de fleste rumenere seg som annenklasses borgere (eller til og med ikke-borgere) i et området hvor de dannet flertallet av befolkningen. I noen byer i Transilvania, som Brașov (som på den tid var den transilvansk-saksiske festningen Kronstadt) hadde rumenere ikke lov til å bo innenfor bymurene.
Som i de fleste land i Europa kom revolusjonen i 1848 til Moldavia, Valakia og Transilvania. En forløper kom allerede i 1821 ved Tudor Vladimirescu og hans pandurere i opprøret i Valakia. De revolusjonæres hensikt var fullstendig uavhengighet for Moldavia og Valakia, og nasjonal frigjøring av Transilvania. Dette ble imidlertid ikke oppfylt, og ble således også grunnlaget for den senere utviklingen. Opprøret bidro dog til at befolkningen i de tre områdene anerkjente deres felles språk og interesser.
Uavhengighet og kongedømmet Romania
Under statskuppet i 1866 ble Cuza forvist og erstattet av prins Karl av Hohenzollern-Sigmaringen som deretter ble kjent som prins Carol I av Romania. I 1877 erklærte Romania uavhengighet fra Det osmanske rike. I løpet av den russisk-tyrkiske krig (1877-1878) kjempet Romania på russisk side, og under Berlin-kongressen i 1878 ble Romania anerkjent som en uavhengig stat av stormaktene. Til gjengjeld avga Romania tre sørlige distrikter av Bessarabia til Russland og ervervet selv Dobrudsja. I 1881 ble fyrstedømmet gjort til en kongedømme, og prins Carol ble kong Carol I den 26. mars 1881.
Årene 1878-1914 var en periode med stabilitet og vekst for Romania. I løpet av den andre Balkankrigen deltok Romania sammen med Hellas, Serbia, Montenegro og Tyrkia mot Bulgaria. I București-traktaten (1913) overtok Romania det sørlige Dobrudsja, et område på 7 565 km² og en befolkning på 358 000.
Den første verdenskrig
Den nye staten Romania, trengt mellom stormaktene Det osmanske rike, Østerrike-Ungarn, og Det russiske keiserdømmet, orienterte seg med vest, spesielt Frankrike for dets kulturelle, pedagogiske, militære og administrative modeller. I august 1914 da krigen brøt erklærte Romania seg som nøytrale. To år senere, under press fra Ententemaktene, spesielt fra Frankrike som var desperate etter å åpne en ny krigsfront, gikk Romania inn i krigen etter at Ententen aksepterte å anerkjenne rumenske krav over Transilvania som da fortsatt var en del av Østerrike-Ungarn. Romania erklærte krig mot Østerrike-Ungarn i august 1916.
Møkkaspredning
Regelverket sier at det er ikke tillatt å spre husdyrgjødsel på frossen og/eller snødekt mark. Ved spredning i åpen åker skal gjødsla moldes ned straks og senest innen 18 timer etter spredning. I dag har de fleste gårder store nok gjødselkjellere slik at de klarer å lagre gjødsla til det er lov å spre den om våren. Det er derfor færre punktutslipp nå enn tidligere. Men regelverket setter begrensning på spredetidspunkt – i vekstsesongen og fram til 1. september, med en begrenset spredningsmulighet fram til 1. november.
Romanias historie
Den første verdenskrig
Den rumenske militærinnsatsen endte i katastrofe for landet da Sentralmaktene erobret to tredjedeler av landet og drepte eller tok til fange mesteparten av den rumenske hæren i løpet av fire måneder. Moldova forble rumensk etter at invasjonsstyrkene ble stoppet i 1917. I mai 1918 var Romania ikke i stand til å fortsette krigen og forhandlet fram en fredsavtale med Tyskland, București-traktaten.
Møkkaspredning
I overført betydning
Ordet brukes i overført betydning om svertekampanjer og ufin ryktespredning som er gjort med hensikt. Etter rett burde den som starter opp slike, selv bli preget av vond lukt, men det er ikke alltid like lett å finne opphavet. Dessuten, regnes det med: «det kunne jo være noe i det».
Romanias historie
Den første verdenskrig
I oktober 1918 gikk Romania på nytt inn i krigen, og ved krigens avslutning var Østerrike-Ungarn og Det russiske keiserdømmet splittet og falt fra hverandre. Det ble opprettet rumenske styremakter i Transilvania; Bessarabia og Bukovina valgte å gå i union med kongedømmet Romania, noe som dannet Stor-Romania. Ved Trianon-traktaten i 1920 ga Ungarn avkall på alle tidligere krav i Transilvania til fordel for Romania. Unionen mellom Romania og Bukovina ble ratifisert i 1919 i Saint-Germain-traktaten, og med Bessarabia i 1920 ved Paris-traktaten av 1920.
Stor-Romania (România Mare)
Det rumenske uttrykket «România Mare» ( «Stor-Romania») viser til den rumenske staten i mellomkrigstiden og til det landområde som Romania dekket på denne tiden (se kart). Romania hadde på denne tiden sin største historiske utstrekning, omtrentlig 300 000 km² og forente således alle historiske rumenske landområder. Historisk representerte România Mare et av den rumenske nasjonalismens idealer, og blir fortsatt betraktet av mange som en tapt idealtilstand, ofte i sammenligning med det «forkrøplete» kommunistiske Romania. For å utnytte begrepets nasjonalistiske konnotasjoner benytter et rumensk nasjonalistisk parti det som partinavn.
Møkkaspredning
I overført betydning
Aktuelle eksempler er lett å finne, blant annet i politikken. Litterært eksempel:
Romanias historie
Stor-Romania (România Mare)
Unionen i 1918 forente de fleste områder med et klart rumensk flertall innenfor grensene av én stat. Dette første til at flere minoriteter av ulik størrelse også ble innbefattet, blant annet madjarer (etniske ungarere), tyskere, jøder, ukrainere, bulgarere og andre, til sammen bortimot 28 prosent av befolkningen (madjarerne hovedsakelig i Transilvania, tyskere i Transilvania, Bukovina, og Banat; ukrainere i deler av Bessarabia og Bukovina; og bulgarere i Dobrudja). Anerkjent av den rumenske forfatning av 1923 og støttet av ulike lover (utdannelsesmessige, valg, etc) ble nasjonale minoriteter representert i parlamentet, og flere av dem dannet nasjonale partier (madjarerne i 1922, tyskere i 1929, jødene i 1931).
Det er to distinkte perioder i rumensk historie i tiden etter den første verdenskrigen. Fra 1918 til 1938 var Romania et liberalt konstitusjonelt monarki, der det etterhvert vokste fram nasjonalistiske, antisemittiske partier, spesielt den fascistiske jerngarden under ledelse av Corneliu Zelea Codreanu. Disse vant omtrent 15 prosent av stemmene i parlamentsvalget i 1937. Fra 1938 til 1944 ble Romania et diktatur. Den første diktator var kong Carol II som avskaffet det parlamentariske regimet og styrte sammen med sine camarilla.
I 1939 undertegnet Tyskland og Sovjetunionen Molotov–Ribbentrop-pakten, som blant annet utpekte Bessarabia som sovjetisk «interesseområde». Etter store territoriale tap i 1940 (se nedenfor) ble kongen tvunget til å abdisere og ble erstattet på tronen av sin sønn Mihail. Makten lå imidlertid som den militære diktatoren Ion Antonescu (opprinnelig i samarbeid med jerngarden).
Den andre verdenskrig
Da Carols mislykkede diplomatiske manøvre hadde ført til et stort tap av landområder grep hæren og general Ion Antonescu inn og gjorde statskupp. Carol måtte derfor abdisere. I fire måneder (perioden som i Romania kalles for Den nasjonale legionærstaten) delte Antonescu makten med Jerngarden, men disse gapte over for mye i januar 1941 og mistet sin innflytelse. Etter at Jerngarden drepte 125 jøder og senere 30 soldater i en konfrontasjon ble Jerngarden forbudt og 9 000 av dens medlemmer ble arrestert.
Romania gikk inn i krigen i juni 1941. Målet med krigen mot Sovjetunionen var å gjenerobre Bessarabia og det nordlige Bukovina. For krigsdeltagelsen belønnet Tyskland Romania med området mellom elvene Dnestr og Søndre Bug, kalt Transnistria-guvernementet med Odessa som administrasjonnsted. Romania var Tysklands viktigste leverandør av olje, noe som førte til utallige bombetokt fra de allierte for å hindre eller stoppe forsyningene.
Antonescus regime spilte en betydelig rolle i Holocaust og fulgte i en mindre omfatning den nazistiske fremgangsmåten med undertrykkelse, forfølgelse og massakre av jøder og sigøynere, hovedsakelig i de østlige områdene som Romania tok tilbake eller okkuperte fra Sovjetunionen (Transnistria) og i Moldavia. I henhold til en internasjonal kommisjonsrapport som ble frigjort av den rumenske regjeringen i 2004 var Antonescus fascistiske regjering ansvarlig for mord i ulike former, innbefattet deportasjon til konsentrasjonsleirer og henrettelser av den rumenske hæren, politiet og tyske Einsatzgruppen, på mellom 280 000 til 380 000 jøder i Romania og i krigssonene i Bessarabia, Bukovina og Transnistria.
Da slaget om Romania ble innledet i august 1944, gjennomførte kong Mikael et kupp i samarbeid med opposisjonspartiene og noen høyere offiserer den 23. august 1944 og fikk Antonescu arrestert.
Det ble undertegnet et våpenhvile-avtale 12. september 1944, på sovjetiske vilkår som i praksis var en kapitulasjon over for Sovjetunionen. Våpenhvilen sørget for at Den røde armé kunne rykke raskt gjennom Romania. Romania skiftet da side i krigen og satte inn sine styrker i kampen mot sine tidligere allierte kampen om Ungarn og Tsjekkoslovakia. Ved krigens slutt hadde Romania mistet rundt 300 000 mann. Det er anslått at kuppet forkortet krigen med så mye som inntil seks måneder. Men landets rolle i seieren over Tyskland ble ikke anerkjent ved Paristraktatene (1947). Romania led i tillegg av tunge tap etter å ha kjempet mot den tyske hæren i Ungarn og Tsjekkoslovakia, og ved krigens slutt hadde Romania mistet rundt 300 000 mann.
Den Gule Horde
Den Gule Horde ble opprettet 31. desember i 1974 og er landets eldste offisielle supporterklubb. Den Gule Horde har gått under forskjellige navn, men klubben har levd mer og mindre sammenhengende siden den gang. Supporterne er kjent for den store og gule «tannbørsten» som er deres maskot.
I 2016 gjorde supportergrupperingen 1916 sitt inntog på Aspmyra med nye sanger og en mer moderne kultur, noe som ble en utfordring for medlemmene i Den Gule Horde. Etter hvert ble begge grupperingene plassert sammen på J-feltet og i 2018 ble det vedtatt å lage en paraply over disse og andre mindre grupperinger. Paraplyorganisasjonens navn ble J-Feltet, og samarbeidet har bedret seg betraktelig de siste årene. Nå fremstår J-Feltet samlet på kamp med intenst trykk og god stemning. Før kamp pleier supporterne å møtes i kvartalet rundt Stormen konserthus; på Piccadilly i Sandgata og Sportsbaren i Storgata.
Romanias historie
Den andre verdenskrig
Paristraktatene bestemte at det nordlige Transilvania skulle bli gitt tilbake til Romania etter å ha hatt selvstyre i flere år. Bessarabia, det nordlige Bukovina og det sørlige Dobruja ble imidlertid ikke gitt tilbake. Moldavia forble en republikk i Sovjetunionen inntil 1991 da Minsk-avtalen omdannet landet til Republikken Moldova.
Med Den røde armé fortsatt stasjonert i landet var det Sovjetunionen som hadde den reelle makten. Dette gjorde at de rumenske kommunistene og deres allierte fikk 80 % av stemmene i et regjeringsvalg, noe de oppnådde ved hjelp av en kombinasjon av stemmefusk, fjerning av stemmer og tvungen sammenslåing av konkurrerende partier. Dette gjorde at kommunistene etablerte seg som den dominerende makten i Romania.