cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fylkesvei 3130
Fylkesvei 3130 går mellom Toverød i Sandefjord og Askehaug i Tønsberg kommune. Veiens lengde er 11,6 km.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 520 (Vestfold).
Vuvuzela
En vuvuzela (på setswana kalt lepatata) er et sørafrikansk blåseinstrument på rundt en meters lengde, som vanligvis brukes av supportere på fotballkamper i Sør-Afrika. De krever en betydelig leppe- og lungestyrke for å blåses, og lager en høy, monoton lyd, som en tåkelur eller en elefant. Et lignende instrument, kalt corneta i Brasil og andre latinamerikanske land, brukes av fotballsupportere i Sør-Amerika, og denne typen horn eller trompeter av plast har vært brukt på mexicanske fotballstadion siden 1970-tallet.
Kontrovers
Vuvuzelaene har vært kontroversielle. De har blitt knyttet til permanent støy-indusert hørselstap, vurdert som en mulig sikkerhetsrisiko fordi tilskuere ikke kan høre evakueringsbeskjeder og ansett å spre forkjølelse- og influensasmitte i større skala enn hosting og roping. Dyrevernorganisasjoner har uttrykt bekymring for at støyen vil skremme kjæledyr slik at de rømmer. Kommentatorer har beskrevet lyden som «irriterende» og har sammenlignet den med «en flokk støyende elefanter», «en øredøvende gresshoppesverm», «ei geit på vei til slakting» og «en gigantisk bikube full av veldig sinte bier». NRK Dagsrevyen viste en måling av lyden fra to vuvuzela til 127,4 decibel. Flere klubber har forbudt bruk av instrumentet på sine kamper, blant annet Fredrikstad Fotballklubb i Norge, og Arminia Bielefeld i Tyskland.
Historie
Vuvuzelaen, som opprinnelig ble laget av blikk, ble populær i Sør-Afrika på 1990-tallet. Freddie «Saddam» Maake, en kjent Kaizer Chiefs FC-supporter, hevder å ha oppfunnet vuvuzelaen så tidlig som i 1965, ved å lage en aluminiumversjon fra et sykkelhorn hvor han fjernet gummiblæra for å kunne blåse i den med munnen. Han fant senere ut at den var for kort og skjøtet på et rør for å gjøre den lengre. Maake har fotos av seg selv hvor han holder aluminium-vuvuzelaen fra lokale kamper i Sør-Afrika på 1970- og 1980-tallet og internasjonale kamper i 1992 og 1996 og under VM i fotball i Frankrike i 1998. Han sier at instrumentet ble forbudt ettersom myndighetene vurderte det som et potensielt farlig våpen, noe som fikk han til å oppsøke et firma som kunne framstille den i plast.
I 2001 begynte det sørafrikanske selskapet Masincedane Sport å masseprodusere en plastversjon av instrumentet, etter at selskapets grunnlegger Neil van Schalkwyk i 2001 mottok «SAB KickStart Award», et prosjekt opprettet av South African Breweries for å hjelpe unge sørafrikanske gründere.
Det er hevdet at vuvuzelaen er basert på tradisjonelle kudu-horn og at det dermed har røtter i afrikansk historie, men dette er omstridt. I afrikanske landsbyer blåste man i kudu-horn for å samle landsbyboerne til møte. Et gammelt sørafrikansk ordtak sier at «bavianen kan drepes med masse støy», og under det siste kvarteret av en kamp blåser supporterne frenetisk i vuvuzelaene for å forsøke å «drepe» motstanderne.
Den tidligere presidenten i Sør-Afrika, Nelson Mandela, tok med hundrevis av vuvuzelaer til Zürich i 2004 da tildelingen av VM i fotball 2010 skulle avgjøres. Prisen for en vuvuzela var i Sør-Afrika inntil nylig rundt 30 rand (rundt 25 kroner), men er på grunn av VM i fotball steget til 100-200 rand i turistområdene.
Opprinnelsen til navnet
Opprinnelsen til navnet vuvuzela er omstridt. Det kan komme fra et zulu-ord som betyr «å lage støy». Det kan også ha bakgrunn i «vuvu»-lyden det lager, og vil da direkte oversatt bety «vuvu-ing». En tredje mulighet er at det kommer fra township-slang relatert til ordet for «dusj», enten fordi det «dusjer folk med musikk» eller fordi det ligner på et dusjhode. Det kan dog også være at township-slangen har hentet sitt navn på et dusjhode fra ordet vuvuzela, igjen på grunn av likheten i utseendet.
Confederations Cup 2009 og VM i fotball 2010
Vuvuzelaen fikk internasjonal oppmerksomhet under oppkjøringen til Confederations Cup 2009 og VM i fotball 2010, som begge ble arrangert i Sør-Afrika. FIFA ønsket å forby bruk av vuvuzelaer under VM i fotball 2010 på bakgrunn av at hooligans kunne bruke instrumentet som et våpen og at firmaet kunne plassere reklame på vuvuzelaene. Det sørafrikanske fotballforbundet (SAFA) hevdet imidlertid at vuvuzelaer var av vesentlig betydning for en autentisk sørafrikansk fotballerfaring, og FIFA bestemte seg i juli 2008 for å droppe forbudet og tillate vuvuzelaer under Confederations Cup 2009. FIFA-presidenten Sepp Blatter var imot å forby vuvuzelaen, og sa «Vi bør ikke forsøke å europeisere et afrikansk VM i fotball». FIFA bestemte seg til slutt for også å godkjenne bruken av instrumentet også for VM i fotball 2010, unntatt vuvuzelaer som er lengre enn en meter.
Enkelte fotballkommentatorer, spillere og utenlandske tilskuere argumenterte mot å tillate vuvuzelaer under Confederations Cup 2009. Under kampen mellom USA og Italia kalte BBC Sport-kommentatoren Lee Dixon lyden for «ganske irriterende». FIFA mottok klager fra flere europeiske kringkastingsselskaper som ønsket å forby instrumentet under VM i fotball 2010, fordi kommentatorenes stemmer «druknet» i lyden av vuvuzelaene. s trener Bert van Marwijk og s midtbanespiller Xabi Alonso talte også for et forbud. Alonso sa hornene gjorde det vanskelig for spillerne å kommunisere og konsentrere seg og at de bidro ingenting til atmosfæren.
SU
SU, Su, su, εὖ, 苏, す eller ス kan blant annet referere til:
Lee Seung-hoon
Lee Seung-hoon (hangul: 이승훈, født 6. mars 1988) er en sørkoreansk skøyteløper. Han ble den store langdistanseløperen på skøyter under vinter-OL 2010, med sølv på 5,000 meter og gull på 10,000 meter. Han har også meritter fra kortbaneløp, med en seier fra 3,000 meter under VM 2008 som den største prestasjonen.
Lee begynte sin internasjonale karriere som kortbaneløper, og ble nummer fire sammenlagt i VM 2008. Neste sesong ble han ikke tatt ut på det koreanske VM-laget, tross tre distanseseire under Universiaden i Harbin, og byttet dermed til hurtigløp på skøyter før OL-sesongen 2009–10.
Grue Finnskog
Grue Finnskog er et samlenavn for de østlige områdene av Grue kommune, Innlandet. Tettstedet Svullrya har postadresse 2256 Grue Finnskog.
Stedet og området omtales ofte som kjerneområdet, eller «hjertet i Finnskogen». Området, som består mest av skog og sjøer, med enkelte torp innover i skogene, strekker seg fra sjøen Skasen og østover til svenskegrensen. I sør finner man Lundersæter i Kongsvinger og i nord Hof Finnskog i Åsnes.
Nadir Belhadj
Nadir Belhadj (født 18. juni 1982) er en algirsk profesjonell fotballspiller som spiller for Al-Sadd. Han spiller forsvar, og er også en del av. Belhadj har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet Olympique lyonnais og RC Lens fra Frankrike.
Lee Seung-hoon
Han debuterte med 4.-plass i B-gruppa på 5,000 meter i verdenscupen i hurtigløp, men ble raskt bedre, og tok en 5.-plass i sitt tredje løp på 5,000 meter. Underveis forbedret han også den koreanske rekorden på 5,000 meter ved flere anledninger. Den største prestasjonen denne sesongen oppnådde han under OL-konkurransene i Richmond Olympic Oval, hvor han tok sin første internasjonale pallplassering på 5,000 meter hurtigløp, bare slått av Sven Kramer, som ikke hadde tapt et 5,000 metersløp siden november 2007. Han ble dermed den første asiatiske mann som tok medalje på et lengre løp enn 1,000 meter.
Nadir Belhadj
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.
Lee Seung-hoon
Ti dager senere gjorde Lee det enda bedre, og tok OL-gull på 10,000 meter med tida 12.58,55, etter at Sven Kramer ble diskvalifisert etter å ha gått tre indresvinger på rad. Kramer lå an til å slå Lee, men hadde bare tre sekunders ledelse da han gjorde feilen. Lee plasserte seg som nummer 7 på verdensstatistikken gjennom alle tider, og som nummer 5 om man tar vekk løp fra Calgary og Salt Lake City.
Sammen med Lee Jong-woo og Choi Kwun-won deltok han på laget som kvalifiserte seg til lagtempo i OL 2010. I konkurransen tapte Sør-Korea kvartfinaleløpet mot Norge med 0,03 sekunder, og ble nummer fem av åtte kvalifiserte lag.
Han tok gull på fellesstart og sølv på lagtempo under Vinter-OL 2018. I Vinter-OL 2022 i Beijing tok han bronse på fellesstart.
Personlige rekorder
Oppdatert 13. mars 2018
Emosjonell intelligens
Emosjonell intelligens (forkortet EI, EQ eller EIQ) er en psykologisk teori om evnen til å oppfatte og forstå egne og andres følelser og emosjoner, å skille mellom dem og bruke denne informasjonen i tenkning og handlinger.
Begrepet ble gjort kjent av psykologene Mayer og Salovey. Personlighetstester hvor EIQ forsøkes målt ved spørreskjema er blitt populært, særlig i rekrutteringsbransjen. Begrepet kritiseres av psykologer for å være bredt og upresist, og at nesten hvilke som helst mellommenneskelige ferdigheter kan inngå i begrepet. Ettersom EIQ-tester ofte baserer seg på egenrapportering, er det trivielt å gjette seg til hva en bør svare for å oppnå høy poengscore i EIQ-testing
Otero County (Colorado)
Otero County er et fylke i den amerikanske delstaten Colorado. Fylkets administrasjonssenter ligger i byen La Junta som også er den største byen i Otero County. Ved folketellingen i 2010 hadde fylket 18,831 innbyggere.
Haakonsvern orlogsstasjon
Haakonsvern orlogsstasjon (HOS) er Sjøforsvarets hovedbase i Mathopen i Bergen kommune. Den er cirka 8 km sørvest for Bergen sentrum. Basen ble påbegynt 1954 og ble offisielt innviet av kong Olav V i 1963. Haakonsvern er, sammen med Ramsund orlogsstasjon i Troms og Finnmark, den ene av to orlogsstasjoner i Norge i dag.
Til daglig jobber inntil 3500 offiserer, sivile og vernepliktige på basen. Ei rekke av Forsvarets avdelinger er representert her, og Haakonsvern har blant annet egen brannstasjon, sykestue, postkontor, kirke, lege- og tannlegekontor, kjøkken, forlegninger og verksteder.
Otero County (Colorado)
Det ligger i den sørøstlige delen av staten og grenser mot Crowley County i nord, Kiowa County i nordøst, Bent County i øst, Las Animas County i sør og mot Pueblo County i vest.
Fylkets totale areal er 3,288.61 km² hvorav 17,82 km² er vann.
Haakonsvern orlogsstasjon
Historie
Etter andre verdenskrig ble det besluttet å bygge opp en ny hovedbase for Marinen i Bergensområdet. Det strategiske tyngdepunktet i forsvaret av Norge var nå i hovedsak rettet mot Nordsjøen og nordområdene. Utbyggingen på Haakonsvern ble finansiert gjennom NATO-infrastrukturmidler og igangsatt i 1955. Mathopen ble valgt pga. gode havneforhold med muligheter for bygging av lager og verksteder i fjell samtidig som topografien ga god beskyttelse mot angrep fra sjø og luft.
Borgar Valle
Borgar Valle (født 31. oktober 1962) er en norsk politiker. Han var ordfører i Tynset fra 2005 til 2007 for Senterpartiet. Han tok over som ordfører i 2005, da Dag-Henrik Sandbakken ble statssekretær i kommunal- og regionaldepartementet.
King Biscuit Flower Hour
King Biscuit Flower Hour er et amerikansk musikkprogram som gikk på amerikansk radio fra 1973 til 2005. Programmet sendte konserter med en rekke rockegrupper. Blant annet Aerosmith, Boston, Chicago, Eric Clapton, Fleetwood Mac, Foghat, Foreigner, Genesis, Elton John, Journey, John Lennon, the Rolling Stones, Rod Stewart, James Taylor, U2 og the Who. Fra 1990 ble det ikke produserte og sendt noe nytt materiale. Fra da av, og til programmets endelige opphør i 2005, ble det kun sendt opptak fra deres rikholdige arkiv.
I sin storhetstid ble programmet kringkastet i over 300 radiokanaler i USA og de hadde i overkant av fem millioner lyttere ukentlig. Programmet ble også i en periode sendt på BBC Radio 2.
Etter at grunnleggeren Bob Meyrowitz solgte seg ut av programmet, ble plateselskapet King Biscuit Flower Hour Records dannet i 1992 for å gi ut album basert på radioens arkiver. Siden andre kunne sitte på rettighetene, var det er rekke artister de ikke kunne gi ut, men en del artister er gitt ut, blant dem America, Bachman–Turner Overdrive, Pat Benatar, David Crosby, Deep Purple, Emerson, Lake & Palmer, Humble Pie, Kansas, Steve Miller Band, Triumph og Robin Trower.
Radioens arkiver ble i 2006 kjøpt av Wolfgang's Vault som publiserer disse på nettet som streaming.
Anthar Yahia
Han spilte for det franske U18-landslaget, men gikk over til å spille for Algerie på U23-nivå. Han fikk sin første A-landskamp for Algerie den 15. januar 2004 i en vennskapskamp mot Mali. Han ble folkehelt i Algerie da han scoret det eneste målet i den avgjørende kvalifiseringskampen mot Egypt som førte til at Algerie kvalifiserte seg til fotball-VM 2010.
KNM «Hitra»
KNM «Hitra», (tidligere USN SC-718 ) er en av tre ubåtjagere som den norske marinen fikk av USA i 1943. Skipet ble bygget i 1943. Det ble totalt bygget 878 slike ubåtjagere, og flere allierte land gjorde bruk av båttypen. I den norske marinen ble de benyttet av shetlandsgjengen fra høsten 1943. Skipssjef på KNM «Hitra» var Ingvald Eidsheim. Etter krigen ble KNM «Hitra» satt inn i tjeneste som kystvakt og kystoppsyn frem til 1953 da hun ble lagt i opplag. I 1959 ble skipet solgt, men ble i 1981 gjenoppdaget halvt nedsunket i Sverige. En pengeinnsamling for å berge henne ble startet, og i 1983 ble skipet hevet og slept til Oma Baatbyggeri på Stord, Norge.
Washington County (Colorado)
Washington County er et fylke i den amerikanske delstaten Colorado. Det ligger i den nordøstlige delen av staten og det grenser mot Logan County i nordøst, Kit Carson County i sørøst, Lincoln County i sørvest, Adams County, Arapahoe County og Morgan County i vest og mot Yuma County i øst.
KNM «Hitra»
På dagen 42 år etter den tyske kapitulasjonen i 1945 (8. mai 1987) ble det nyrestaurerte skipet overlevert Generalinspektøren for Sjøforsvaret. Hun var igjen et marinefartøy med prefikset KNM (Kongelig Norsk Marine), men oppgavene var nå av fredelig karakter – som seilende museumsskip. I 1999 totalhavarerte skipets to hovedmotorer, og KNM «Hitra» sto i fare for å bli satt på land. Sjøforsvaret hadde ikke midler til reparasjonen, og en innsamling fra private og bedrifter startet.
Washington County (Colorado)
Washington Countys totale areal er 6,537 km² hvorav 8 km² er vann. I 2000 hadde fylket 4,926 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Akron som også er fylkets største by.
KNM «Hitra»
Motorfabrikanten Motoren- und Turbinen Union i Friedrichshafen, Tyskland ble hovedsponsor og forærte to nye motorer. Pengegaver fra andre givere var tilstrekkelig til å dekke innkjøp av gir og montering og tilpassing av de nye hovedmotorene. Skipet var dermed sikret en videre karriere som seilende museum. KNM «Hitra» er det siste fartøy av sitt slag som finnes i (nesten) opprinnelig stand, og det eneste norske marinefartøyet fra andre verdenskrig som fremdeles er i drift. En del slike båter ble bygget om til lystbåter etter krigen. KNM «Hitra» eies i dag av Marinemuseet i Horten, men er stasjonert på Haakonsvern i Bergen. Skipet blir per 2022 brukt som flytende museum og seiler langs kysten av Norge i sommermånedene. Hun har også tre ganger besøkt sin tidligere base i Scalloway på Shetland.
Skipet
Skipstypen ble første gang bygget i 1917, og i 1918 hadde den amerikanske marinen 440 skip av denne typen i tjeneste (under første verdenskrig). De fikk prefikset SC som er en forkortelse for Submarine Chaser (ubåtjager). Under andre verdenskrig ble en litt modifisert utgave av skipstypen bygget i 438 eksemplarer, og tre av disse ble gitt til Norge. Skrogene ble bygd av kanadisk furu (pitchpine) på eikespant, med hovedskott og forsterkninger av stål. Byggingen ble utført på amerikanske sivile båtbyggerier som ikke allerede var opptatt med forsvarskontrakter.
Washington County (Colorado)
Fylket ble grunnlagt i 1887 av land som ble skilt ut fra Weld County og det har fått sitt navn etter USAs første president, George Washington.
Bunker (bygning)
En bunker, også feilaktig omtalt som bunkers,   er en militær forsvarsstilling eller tilfluktsrom av stein og/eller betong.
I Europa kom de for alvor i bruk under krigen mellom Tyskland og Frankrike i 1870. I tiden før, under og etter første verdenskrig fortsatte massive utbygninger i nevnte land, med sammenhengende forsvarslinjer som fokus. Også land som Tsjekkia, Finland, og Sveits bygget omfattende forsvarsverk i tiden før annen verdenskrig. I løpet av 1930- og 1940-åra utviklet tyske ingeniører en serie med hundrevis av standardiserte bunkere (regelbau) for alle formål.
I Norge ble det av okkupasjonsmakten under andre verdenskrig bygget store mengder bunkere over hele landet. I Finnmark og til dels Troms ble disse sprengt i stykker under tilbaketrekningen, men i hele resten av landet står der bunkere igjen som i dag kan beskues av allmennheten. Et par tidligere kystfort er gjort om til museum, men hoveddelen av bunkerne står i dag forlatt og ubrukt. Norskekysten ble kraftig bygget ut under krigen, som en del av tyskernes forsvarsverk Atlanterhavsvollen.
Mortensrud kirke
Mortensrud kirke er en kirke sørøst i Oslo som ble åpnet 28. april 2002. Den ligger på en liten høyde og er omgitt av furutrær.
Prosjektering
Kirkelig kulturverksted ledet det grunnleggende skisseprosjektet for Mortenrud kirke, og hadde senere også ansvar for innredning og utsmykning av kirkerommet. Prosjektgruppen bestod av arkitekt Jan Olav Jensen (Jensen & Skodvin), møbeldesigner og interiørarkitekt Terje Hope, billedhugger Gunnar Torvund og prosjektleder Berit Hunnestad (Kirkelig Kulturverksted). Tekstilkunstner Rigmor Bovè fra Kirkelig Kulturverksted har levert kirketekstiler.
Utmerkelser
Bygningen har fått en rekke arkitekturpriser, bl.a. European Steel Design Award 2003, Norsk Stålkonstruksjonspris for 2003 og arkitektene ble tildelt Grosch-medaljen for 2003. Kirken ble i 2007 utpekt til et av etterkrigstidens viktigste bygg i Norge. Videre fikk arkitektene for sitt arbeide Houens fonds diplom i 2008. Kirken er tilknyttet Klemetsrud og Mortensrud menighet.
Bygningen
Kirkebyggets grunnplan har langstrakt, rektangulær form med saltak over selve kirkerommet. I forlengelsen av kirkerommet kommer kirketorget med flatt tak. Kirken har kampanilen i tre ved kirkens sørvestre hjørne. Kraftige murer i skifer fremhever fargene i skogslandskapet mens de store glassflatene reflekterer vegetasjonen og himmelhvelvets skiftende lysvirkninger.
Interiør
Kirkerommet består av hovedskip med to sideskip og er 460 kvm inklusive galleri og kapell. Kirkegulvet følger terrenget og har et fall på 0,5 m fra kirkerommets bakre vegg til fondveggen. I betonggulvet får underliggende berg bryte frem som øyer, henholdsvis fremme i koret og bak benkeradene mot vest.
Inventar
Prekestolen, en enkel lesepult i stål og tre, er fastmontert i berget fremme ved koret. Alteret og altertavlen er ikke midtstilt i koret men trukket litt mot øst. Altertavlen dekker en stor del av fondveggens glasspanel og er et fargeinnslag i en arkitektur preget av grå murer og svarte stålkonstruksjoner.
Kildalen kraftverk
Kildalen kraftverk er et vannkraftverk i Kildalselven Nordreisa kommune i Troms og Finnmark fylke.
Magasin for kraftverket er Dammen som er en kunstig innsjø forårsaket av at elven er oppdemmet av en 250 meter lang og 22 meter høy demning. Magasinkapasiteten er på 10 millioner kubikkmeter vann.
Kraftverket startet produksjonen i 1959 og det ble utvidet i 1971.
Det er installert to francisturbiner på tilsammen 8,2 MW. Midlere årsproduksjon er på 27 GWh.
Allianseidrettslaget Skeid
Skeid er et idrettslag fra Oslo. Klubben ble stiftet 1. januar 1915, og fikk sitt nåværende navn 21. desember 1925, da klubbene Ski og Fotballklubben Frem 1914 (Frem 1914) og Kristiania Ballklub slo seg sammen. Klubben er historisk knyttet til strøket Torshov i bydel Sagene, men har i dag sitt fotballanlegg og klubbhus på Nordre Åsen i bydel Nordre Aker.
I dag driver Skeid organisert idrett innen fotball, bandy og ski. Tidligere sto også ishockey på programmet. I 1950 hadde Skeid lag i hovedserien for både fotball, bandy og ishockey.
Klubbfarger
Skeids fotballdrakter er røde og blå (rød trøye og blå shorts), mens klubbens logo er svart og gul. Forskjellen har bakgrunn i sammenslåingen av Kristiania BK og Frem 1914 i 1925. Fargen på fotballdraktene, rødt og blått, kommer fra Kristiania Ballklubb, mens klubbmerket og vinteridrettene bruker gult og svart, som opprinnelig var fargene til Frem 1914.
Fotball
Mest kjent er Skeid for sin fotballavdeling. Skeids A-lag for herrer ble seriemestre i fotball i 1966, og har åtte cupmesterskap: 1947, 1954, 1955, 1956, 1958, 1963, 1965 og 1974. I 2013 rykket Skeid Fotball opp fra 3. divisjon.
Andre idrettsgrener
Skeid har hatt bandy på programmet siden 1930 og ble seriemestre i 1988/89-sesongen. Skihopperen Alf Andersen, som vant gull under OL i St. Moritz i 1928, representerte Skeid en periode.
Gesta Normannorum Ducum
Gesta Normannorum Ducum (Dådene til de normanniske hertugene) er en latinsk krønike som den normanniske munken William av Jumièges skrev en gang før 1060.
Williams arbeid var kortfattet og basert på det verket til Dudo av Saint-Quentin, som ble skrevet en gang mellom 1015 og 1026, De moribus et actis primorum Normannorum ducum (Historien om Normannernes liv og død). Dette arbeidet ble gjort på ordre fra hertug Rikard I av Normandie, og i løpet av styret til dennes sønn og arvtaker hertug Rikard II av Normandie, ble fortellingen fullført fram til 1050-tallet. Hertug Vilhelm av Normandie fikk William av Jumièges til å videreutvikle verket for gi detaljer som viste at han selv hadde rettigheter til Englands trone. I senere tider skrev Orderic Vitalis (død ca. 1142) og Robert av Torigni (død 1186) ytterligere videre på verket og således utvidet fortellingen til å dekke historien fram til Henrik I.
Bakgrunnen
Gesta Normannorum Ducum, pennført av William av Jumièges, ble det vesentlige verket til de normanniske historieskribentene, en av de mange som ble skrevet i propagandahensikt for å glorifisere og rettferdiggjøre den normanniske erobringen av England. William begynte å skrive på sitt verk på slutten av 1050-tallet som en fortsettelse av Dudos De moribus før han tok en pause, og han vendte tilbake til skrivingen etter den normanniske invasjonen av England og den påfølgende erobringen i 1066, antagelig på direkte påtrykk og oppfordring fra hertug Vilhelm, nå konge av England. Den endelige versjonen av hans historie ble skrevet i hans kloster ved Jumièges i tiden rundt 1070-1071.
I løpet av 1100-tallet ble gjort innskytninger og tillegg i teksten, først av Orderic Vitalis, deretter av Robert av Torigni, som fortsatte fortellingen med å inkludere Henrik I av England. I løpet av middelalderen ble Williams verk sirkulert i omfattende grad og lest av mange. Den var et vesentlig verk i de fleste klostre og ble hovedkilden som andre forfattere, særskilt Wace og Benoît de Sainte-Maure, baserte sine historier på. Et vitnemål på verkets popularitet er at det er blitt bevart for ettertiden i 47 manuskripter.
Oversettelser
Jules Lair gjorde en moderne oversettelse, men det endelige arbeidet ble avbrutt ved hans død. Verket ble fullført av M. Jean Marx, en fransk lærd som utga sin oversettelse i 1914. Den opprinnelige versjonen hadde sluttet med herjinger og massakrer i nordlige England av Vilhelm i 1970, men et avsnitt nevner Robert Curthose (Vilhelms sønn) som hertug synes å være en revisjon en gang etter 1087. Imidlertid er det ikke bevis på at William skrev en fortsettelse etter 1070. Denne teksten viser forskjell fra Williams skrivemåte og synes å være av ukjent opprinnelse, men den ble inkludert av Jean Marx i hans franske oversettelse i den antagelse at det var gjort av den opprinnelige forfatteren. De fleste nyere oversettelser har vært oversatt til engelsk og redigert av Elisabeth M.C. van Houts, og utgitt i to bind; bind I i 1992 og bind II i 1995, begge utgitt av Clarendon Press, Oxford.
Gesta Normannorum Ducum er en av de viktigste kildene for Englands historie og Normandies historie på 1000- og 1100-tallet, og inneholder de tidligste prosaopptegnelser om den normanniske erobringen av England.
Imperium
Imperium (avledet av det latinske imperare, «befale») er en betegnelse på en politisk sammenslutning der et sentrum dominerer periferiene ved hjelp av direkte kontroll over fremmede territorier, eller ved hjelp av mer indirekte former for innflytelse. Ordet ble første gang benyttet i Romerriket som en selvbeskrivelse. Nettopp Romerriket har vært et ideal for senere imperier som Mongolriket, Det tysk-romerske riket og Det britiske imperiet. Slike imperier har gjerne forsøkt å legitimere seg selv ved å påberope seg arvtagerstatus etter Romerriket, såkalt translatio imperii. Imperium brukes også av og til synonymt med keiserdømme eller noen ganger løsere om stor stat. Ordet brukes også i overført betydning om en omfattende besittelse (eks. «forretningsimperium»).
Tradisjonelt
Romerriket regnes gjerne som det første virkelige imperiet, men man har historiske eksempler på landbaserte imperier langt tidligere, for eksempel Assyria i området rundt Tigris. Det er imidlertid viktig å merke seg at disse tidligere imperiene ikke utøvde den samme administrative kontrollen over sine territorier som imperiene fra Romerriket og utover gjorde. De europeiske ekspedisjonene til oversjøiske kontinenter fra andre halvdel av 1400-tallet markerer begynnelsen på den moderne imperieepoken, der imperiemakter som Spania, Portugal, Nederland, og etter hvert Storbritannia, begynte å underlegge seg og administrere stadig større deler av verden.
Nettopp denne direkte kontrollen med imperiets periferier, som gjerne kunne ta form av direkte utbytting av naturressurser eller av lokalbefolkningen som slavearbeidere, er en sentral del av den tradisjonelle forståelsen av imperium. Imperiene hadde ofte en sofistikert administrasjon for å ta seg av økonomiske, sivile og militære oppgaver knyttet til imperiedriften, noe Det britiske ostindiske kompani er et eksempel på. Grovt sett kan man si at denne formen for imperium, der direkte utbytting utgjorde en kjernevirksomhet, varte fram til avkoloniseringen etter Den andre verdenskrig. På dette tidspunktet kom imperialisme i sterk miskreditt, og de Vestlige imperiene fjernet den siste resten av sin koloniadministrasjon.
Styring
Et generelt trekk ved så store politiske enheter som imperier, som gjerne omfatter mange forskjellige kulturelle, politiske og språklige fellesskap, er at de sjelden kan styres på en like standardisert måte som en stat kan. Her kan det være nyttig å sammenligne imperiet med en føderalstat. Mens føderalstater som USA og Tyskland består av mange, delvis selvstendige, forbundsstater med identiske relasjoner til sentralmakten (f.eks via senatorer i USA), vil de ulike periferiene i imperiet gjerne ha forskjellig status og forskjellige avtaler med sentrum. I motsetning til en føderalstat mangler imperiet typisk en grunnlov som regulerer forholdene mellom sentrum og periferi. Denne mangelen på regulerte forhold gjør at mellommennene, som fungerer som et bindeledd mellom imperiets sentrum og periferi, får en spesielt viktig rolle i styringen av imperiet. Mellommennene kan enten være utsendt fra imperiets sentrum (f.eks. briter i Det ostindiske kompani) eller de kan være lokale eliter. Det vil ofte være mulig for mellommennene å skaffe seg et betydelig handlingsrom i utførelsen av praktisk politikk. Dette betyr at imperiemakten kan oppleves på mer eller mindre undertrykkende måter forskjellige steder i imperiet.
Imperiene har opp gjennom historien satset på ulike strategier for å styre sine periferier. Litt forenklet kan vi skille mellom to hovedstrategier: bindingsstrategier og balansestrategier. Med bindingsstrategier vil det imperiale sentrum forsøke å knytte periferiene tettere til seg, for eksempel ved å tilkjenne privilegier (lavere skatt) eller friheter (til å praktisere religion, bevare lokale skikker etc.). Med balansestrategier vil sentrum prøve å styre periferiene ved å spille dem ut mot hverandre (f.eks. ved å oppildne til konflikt mellom etniske eller religiøse grupper).
Maktbalanse
Imperiet er asymmetrisk, noe som viser seg på flere måter. For det første er imperiets sentrum militært overlegent periferiene. Historisk har imperiet nesten alltid vært et resultat av krig og erobring; periferiene (koloniene) ble nedkjempet og tvunget til å underlegge seg, ofte med store tap av menneskeliv. Dette betyr imidlertid ikke at koloniene ikke har hatt noe å tjene på forholdet. Romernes legitimitet hvilte for eksempel på at de opprettholdt orden, bygde opp fungerende institusjoner, spredte språk og kultur, bidro til velstandsøkning, og tilbød karrieremuligheter. Det er derfor gode grunner til å se på imperiet som et bytteforhold, men alltid et bytteforhold som går i sentrums favør.
Asymmetrien har også en ideologisk side. Sentrum – for eksempel Roma, Lisboa eller London – ble alltid oppfattet som en bedre, viktigere og mer avansert sivilisasjonsform enn periferiene. Denne oppfatningen ga støtet til tanken om at imperiets sentrum hadde et ansvar for å sivilisere periferiene. Britenes The white man's burden og franskmennenes la mission civilisatrice er kjente uttrykk for denne tanken. Med avkoloniseringen etter Den andre verdenskrig ble denne tanken grundig kritisert, men mange vil hevde at den fortsatt lever i praksisen med humanitære intervensjoner for å spre menneskerettigheter og godt styresett.
I dag
Hvis man legger den tradisjonelle definisjonen av imperium til grunn – der sentrum fører direkte kontroll over kolonienes territorium, gir ulike rettigheter til medlemmer av sentrum og periferi, og griper direkte inn i et lands økonomi og handel – er det tvilsomt om det finnes noen imperier igjen i egentlig forstand. Imidlertid har det i løpet av de siste årene vokst fram en stor litteratur som anser USA for å være et imperium. Eksempel på forfattere her er historikerne Niall Ferguson og Andrew Bacevich, samt skribenten Max Boot. Felles for mange av disse forfatterne er at de ser imperium som noe positivt, som en måte å organisere global politikk på der en sterk leder kan sørge for kollektive goder som fred og økonomisk vekst. Uten å ta noen klar side for eller mot imperium, var Geir Lundestad inne på denne imperieformen når han med begrepet "empire by invitation" beskrev hvordan europeiske land inviterte USA til å spille en lederrolle i Europa etter den andre verdenskrig. Her er det snakk et uformelt imperium som skal respektere lands formelle uavhengighet, men fremme kollektive goder som demokrati, menneskerettigheter og frie markeder, ved hjelp av maktbruk om nødvendig.
Boken "Empire" av Michael Hardt og Antonio Negri har fått stor oppmerksomhet siden den kom ut i 2000. I boken blir imperiet forstått på en utradisjonell måte; ikke som en enkelt stat som dominerer andre stater, men som en verdensomgripende nettverksstruktur. Hardt og Negri har mottatt mye kritikk fra forskjellig hold, men interessen for bøkene deres gjenspeiler endringer i statssystemet som gjør det relevant å hente fram imperiebegrepet igjen.
Monreale
Monreale (siciliansk Murriali), navnet er en konstruksjon fra «monte reale», altså «kongelig fjell», kalt så på grunn av et palass som ble bygget her av Roger I av Sicilia, er en by og en kommune i storbyområdet Palermo på Sicilia i Italia. Den ligger på åskammen ved fjellet Monte Caputo med utsikt over den meget fruktbare dalen kalt «Conca d'Oro» (Det gylne skjell), kjent for sine appelsiner, oliven og mandeltrær, de produkter som blir eksportert i store mengder. Byen har rundt 31 343 innbyggere og ligger 15 km sør for Palermo.
Historie
Etter at Palermo ble okkupert av muslimer i 831 ble biskopen av Palermo tvunget til å flytte sitt bispesete til utenfor hovedstaden. Rollen som den nye katedralen ble gitt til den lille kirken Aghia Kiriaki i landsbyen ved siden av som senere ble kalt for Monreale. Etter at normannerne erobret stedet i 1072 kunne de kristne atter flytte tilbake til den gamlebyens katedral. Muligens på grunn av den lille kirkens midlertidige rolle som eklektisk senter besluttet kong Vilhelm II av Sicilia å bygge sin berømte katedral her.
Byen var lenge kun en landsby, og begynnelsen på dens utvidelse og ekspansjon startet da de normanniske kongene av Sicilia valgte dette området som deres rekreasjonssted for jakt og bygget et palass her, som sannsynligvis lå på samme sted som dagens rådhus.
Under kong Vilhelm II grunnla benediktinerne fra Cava de' Tirreni et kloster som satt med store midler. Det kan merkes at det nye byggverket også hadde betydelig forsvarsanlegg. Monreale var også setet for erkebiskopen av Sicilia som herifra hadde stor autoritet over Sicilia.
Katedralen
Katedralen i Monreale er en av de beste eksempler på normannisk arkitektur i verden. Den ble påbegynt i 1174 av Vilhelm II og i 1182 ble katedralen, dedikert til jomfru Marias himmelfart, fremhevet til ved en bulle av pave Lucius III til æren av å være hovedstadskatedral.
Fasaden av Katedralen i Monreale består av massive tårn hvor det venstre er ufullstendig, flankert av en søylegang fra 1800-tallet, smykket med tre buehvelvinger støttet av doriske søyler. En balustrade, et rekkverk av små, utbuktede søyler (balustre) i marmor, stikker ut fra den øvre seksjonen av fasaden, dekorert med sammenslyngede buer delt av et bredt lansettvindu.
Kirkens grunnplan er en blanding av østlig-ortodoks og romersk-katolsk arrangement. Også kirkens indre er preget av bysantinsk kunst.
Vilhelm II av Sicilia har sitt gravkammer i katedralen.
Kirken er et nasjonalmonument i Italia og et av de viktigste attraksjoner for reisende på Sicilia.
Klosteret
Klosteret i Monreale er et godt eksempel på siciliansk-romansk skulptur som ble reist av Vilhelm II samtidig med katedralen som ligger rett ved. Klosteret er dannet som et kvadrat hvor hver side 47 meter langt og blir helt dekket av en søylegang bestående av 228 mindre søyler med kapitéler og buer.
Klosteret ble beskrevet av den franske forfatteren Guy de Maupassant i hans reiseskildring fra Sicilia på slutten av 1800-tallet, og som han fant «vidunderlig».
Fremgangsteologi
Fremgangsteologi etter engelsk prosperity theology), også kalt herlighetsteologi, er en teologisk retning innenfor lavkirkelig protestantisk kristendom som i sterk grad betoner at den troendes personlige forhold til Gud skal gi målbar framgang her og nå. «Suksesskristendom» er en ytterliggående trosretning, lekmannforkynnelse og «bibeltro» lære som kom fra USA til Europa og Skandinavia i 1980-årene gjennom den bibelinspirerte trosbevegelsen. Den er nært beslektet med og har sitt utgangspunkt i pinsebevegelsen og karismatisk kristendom.
Fremgangsteologene knytter lykke, god helse og materiell rikdom til en bestemt tro, en positiv innstilling og gjerne også pengegaver. De lærer at alle Guds løfter i Bibelen er «rettigheter» som kristne kan kreve her og nå. Bevegelsen tror på «nådegaver» gitt av Gud. Gjennom fri vilje og riktige valg kan tilhengerne angivelig kontrollere Den hellige ånd og bruke kraften som en slags magi for å bli friske, lykkelige, populære og rike. «Åndens gaver» omfatter blant annet mirakuløs helbredelse ved bønn og håndspåleggelse, men også evnen til «tungetale» og «profetisk tale» (forstå og formidle Guds åpenbaringer i bibeltekstene). De mislykkede og syke kan være besatt av demoner og onde ånder. Ikke-troende og «uomvendte syndere» vil etter døden bli dømt av Gud til «evig fortapelse» i helvetet.
Menighetene i trosbevegelsen er frikirker som typisk ledes autoritært og patriarkalsk av sterke mannlige pastorer med en engasjert forkynnerstil. I USA er det flere rike predikanter og «TV-evangelister» innen amerikansk evangelikalisme. De opptrer ofte som en slags superstjerner og religiøse kjendiser i «megakirker», det vil si menigheter med svært mange medlemmer. Deres materielle velstand blir finansiert av kollekt, almisser og donasjoner som gis av medlemmer og støttespillere i løfte om egen fremgang. Lederne forklarer sin suksess og luksus som velvilje og «velsignelser» fra Gud.
Profilerte amerikanske predikanter innen framgangs- og herlighetskristendommen har blant andre vært trosbevegelsens grunnlegger Kenneth Hagin (1917–2003), Oral Roberts (1918–2009), Kenneth Copeland (født 1935) og Benny Hinn (født 1952). I Norden ble Ulf Ekmans menighet Livets ord særlig viktig. I Norge blir fremgangsteologi blant annet forkynt av Jan Hanvold og hans kristne fjernsynskanal TV Visjon Norge.
Herlighetsteologi er for tiden i sterk vekst, spesielt i Sør-Amerika.
Fremgangsteologien har ofte blitt kritisert av andre kirkesamfunn, også ledere innen pinsebevegelsen.
Norgesrekordhistorikk på 50 m butterfly
Kortbane
* Tangering av rekord
Langbane
Rekordhistorikken er oppdatert per 5. april 2021.
Maria Magdalenas evangelium
Maria Magdalenas evangelium eller Mariaevangeliet er et apokryft evangelium som bare er delvis kjent og bevart. Det forteller om et møte mellom disiplene, Maria og Jesus etter hans oppstandelse.
Teksten er kjent gjennom tre funn. Det første er et funn i Egypt i 1896, den såkalte Berlin-kodeksen, et ufullstendig manuskript på koptisk, som er datert til 400-tallet. Teksten ble antagelig forfattet på gresk i første del av 100-tallet.
Evangeliet skildrer disiplenes uro og engstelse når Jesus gir dem befaling om å utbre hans budskap. I denne situasjonen blir de trøstet av Maria, som oppmuntrer dem, og forklarer Jesu ord for dem. Teksten skildrer deretter en diskusjon om hvorvidt Maria gjengir en sann versjon av Jesu budskap, som ender med tillit til Maria. Teksten er tolket som et gnostisk skrift.
Det er ulike omfatninger om hvem Maria var, som jomfru Maria, Maria Magdalena eller en annen Maria.
Blokkeringsfrie bremser
Blokkeringsfrie bremser (ABS-bremser) betegner bremser som sikrer at hjulene (fly, bil, motorsykkel) ikke låser når man trykker hardt på bremsen ved å regulere hvor mye bremsekraft som kommer til hjulene. Opprinnelig var dette et tysk begrep: AntiBlockierSystem, forkortet ABS, og det er mest kjent under denne forkortelsen.
Maria Magdalenas evangelium
En norsk oversettelse av Einar Thomassen ble utgitt i samlingen Apokryfe evangelier i serien Verdens Hellige Skrifter i 2001.
Blokkeringsfrie bremser
Systemet består av:
Sensorene måler hjulets rotasjonshastighet og registrerer om et hjul er i ferd med å låse. Dersom det er tilfelle, sørger ABS-systemet for å minske bremsetrykket. Hjulet øker da rullehastigheten og beholder veigrepet. Samtidig er det også mulig å styre bilen. Når hjulet øker hastigheten, blir bremsekraften igjen slått på. Denne syklusen repeteres flere ganger per sekund inntil bremsepedalen slippes.
I en nødsituasjon skal man ikke pumpebremse om bilen er utstyrt med ABS, man bare presser pedalen hardt inn og lar ABS systemet kontrollere bremsingen mens man styrer med rattet. ABS-teknologien ble først utviklet for bruk på fly i 1929 av franskmannen Gabriel Voisin. Jensen FF ble den første bilen utstyrt med mekanisk ABS, i 1966. Første elektroniske system kom i 1971 da Chrysler, sammen med Bendix Corporation, leverte et system de kalte "Sure Brake" på modellen Imperial. Første elektroniske system på en motorsykkel kom med modellen K100 fra BMW i 1988.
Annen teknologi for å forhindre å miste veigrepet
Stabilitetskontroll (ESP - Electronic Stability Program - elektronisk stabilitetsprogram) er en funksjon som benytter mye av den samme teknologien som ABS. Det er de samme sensorene som registrer at hjulene spinner. Systemet reduserer turtallet på motoren slik at drivhjulene ikke spinner unødig. På mange antispinn-systemer er det ordnet slik at det hjulet som har lite veigrep, (hjulet som spinner) blir holdt igjen litt av bremsen, slik at mer kraft overføres gjennom differensialen til hjulet som ikke spinner. Også bremsefinesser som bremsehjelp (BA = Brake Assist), veigrepskontroll (TRC/TC/TCS = Traction Control/System) og elektronisk bremsekraftfordeling (EBD - Electronic Brake Distribution) styres av de samme sensorsystemene.
Robert av Torigni
Robert av Torigni, også kalt Robertus De Monte, (født ca. 1110, død 24. juni 1186) var en normannisk munk og krønikeskriver.
Liv og virke
Robert var en «ivrig leser» og samlet både religiøse og «profane» bøker. Som prior og abbed var han mer delaktig i verden utenfor klostermurene enn de to medforfattere av Gesta Normannorum Ducum (Dådene til de normanniske hertugene), Orderic Vitalis og William av Jumièges. Roberts revisjon av Gesta Normannorum Ducum dateres fra 1139 og var hans første betydelige arbeid. Han skrev utvidelser og appendiks til Krøniken til Sigebert av Gembloux som dekket perioden 385-1000, og Gesta Normannorum Ducum er en fortsettelse av denne krøniken som utvider den fra år 1100 til 1186.
William Nyuon Bany
William Nyuon Bany (død 13. januar 1996) var en sør-sudansk politiker og høytstående offiser i den sudanske frigjøringshæren.
Bany snakket flytende arabisk og litt engelsk og han oppmuntret mange ungdommer til å støtte frihet for Sør-Sudan og uavhengighet fra Sudan. Bany var anerkjent som en patriot for Sør-Sudan som elsket sitt folk og integriteten i hans land. Bany og hans livvakter ble drept i 1996. Det er fremdeles knyttet stor usikkerhet til hvem som egentlig utførte drapene.
Robert av Torigni
Liv og virke
Det er for dens beskrivelse av hendelsene på kontinentet i årene 1154 til 1170 som gjør hans informasjon så betydningsfull for anglo-normannisk historie. Hans senere tillegg avslører ikke bare om de endrete holdningene til normanniske invasjonen i England, men også om synet på de tidligste norrøne bosetningen i Normandie.
Robert var i en god posisjon for å skaffe seg informasjon ettersom klosteret Mont St Michel var en av de fire store senter for pilegrimsferder i Europa. Som forfatter var han meget engstelig og forsiktig. Til å skrive krøniker nevner han sjelden betydelige hendelser som for eksempel mordet på Thomas Becket som var meget kontroversielt. Hans stil er av den tørre årbokforfatter og hans notater om hendelser i England er kortfattet og stundom feilaktig.
Verker
Robert støttet seg mer på Orderics verk enn det til William av Jumièges og la til informasjon om styret til Vilhelm Erobreren, en historie om Bec, og et bind om Henrik I. En annen kilde han benyttet var Henry av Huntingdons Historia Anglorum. Henrik, erkediakon av Huntingdon, hadde besøkt Bec i 1139 og i løpet av hans opphold der fikk Robert mye informasjon om styret til Henrik I som han benyttet i sin egen krønike. Til gjengjeld introduserte Robert til Henrik av Huntingdon en nytt verk av Geoffrey av Monmouth, Historia Regum Britanniae, en kopi som først hadde kommet til Bec en gang rundt 1138.
John Bale, engelsk geistlig og historiker på 1500-tallet, identifiserte i sin Index Britanniae Scriptorum Robert som forfatter av to arthurianske romanser, basert delvis på forfatterens initialer av dette arbeidet med bokstave «R». Disse var De Ortu Waluuanii og Historia Meriadoci, men denne identifiseringen har forblitt kontroversiell og tvilsom.
KNM «Bergen» (F301)
KNM «Bergen» (F 301) var en norsk fregatt av Oslo-klassen. Skipet var oppkalt etter Bergen by, og hjemmehørende ved Haakonsvern orlogsstasjon i Bergen.
KNM «Bergen» og søsterskipene undergikk moderniseringer mellom 1987 og 1990. Skipene ble utstyrt med to chaffkastere, en ny Spherion TSM-2633 baugmontert sonar, MSI 3000 data- og trusselinformasjonsbehandler og en ny 40 mm/70 Boforskanon, som kom på bekostning av aktermontert 76 mm-kanon. Link 11 og 14 SATCOM, GPS og Plessey AWS-9 radar ble installert 1996–1997. For ytterligere detaljer se Oslo-klassen.
KNM «Bergen» ble tatt ut av tjeneste i juni 2005 og avløst av KNM «Fridtjof Nansen». Skipets siste seilas var besøket i Oslo under hundreårsfeiringen for unionsoppløsningen. Skipet ble deretter kontorbygning ved Haakonsvern. I september 2007 ble skipet slept til Ramsund orlogsstasjon for å brukes som øvingsobjekt for ubåter.
Kinas folkebank
Kinas folkebank (kinesisk: 中国人民银行, pinyin: Zhōngguó Rénmín Yínháng, eng: The People's Bank of China – PBC) er sentralbanken i Folkerepublikken Kina. Denne sentralbanken må ikke forveksles med Kinas sentralbank, som er sentralbanken i Republikken Kina.
Bankens hovedkvarter har ligget i Beijing siden 1949.
Historie
PBC ble etablert 1. desember 1948 ved en sammenslåing av 3 andre banker, men først i 1983 ble det besluttet av banken skulle fungere som en sentralbank. Sentralbankloven i Kina ble vedtatt 18. mars 1995, der bankens rolle som sentralbank ble bekreftet.
I 2003 ble sentralbanken omorganisert, slik at den delen av banken som hadde ansvar for å overvåke banknæringen, forvaltningsselskaper, investeringsselskaper og lignende selskaper ble skilt ut i et eget selskap; Den kinesiske bankreguleringskommisjonen.
Senere i 2003 fikk sentralbankloven et tillegg som styrket sentralbankens aktive ansvar innen penge- og kredittpolitikken, for å sikre stabil inflasjon og valuta, og sikre trygge, finansielle tjenester i landet.
Sentralbanksjef
Yi Gang ble utnevnt til sentralbanksjef 19. mars 2018, av Den Nasjonale Folkekongress. Han kom fra stillingen som visesentralbanksjef, og overtok etter Zhou Xiaochuan. Sentralbanksjefen velges av nasjonalforsamlingen.
Stadler
Stadler:
Tango
Tango er en dans og en musikkform som oppsto på slutten av 1800-tallet i Buenos Aires i Argentina og Montevideo i Uruguay. De to nasjonene har lenge stridt om hvor tangoens vugge stod, men bila striden i 2008 og søkte året etter i fellesskap UNESCO om at dansen skulle defineres som del av Verdensarven gjennom oppføring på listen over Mesterverker i muntlig og immateriell kulturarv.
Valsen, som er en av tangoens røtter, hadde lenge vært den mest populære europeiske dansen i Latin-Amerika, men var forbeholdt de bemidlede samfunnslag. Tangoen hadde imidlertid en lyssky begynnelse, og ble i utgangspunktet danset i bordeller, lugubre kneiper med jordgulv, og på gatehjørner. Danser som europeernes polka og masurka; cubanernes habanera; de argentinske gauchoenes milonga, og afrikanske slavers candombes, ble blandet gjennom dansegulvets virvler, til tango: En ny pardans skapt av bakgateduellens voldsestetikk, livsbejaende afrikanske rytmer og valsens eleganse. Den argentinske tangoen har tre underkategorier, nemlig musikk, sangtekster og dans.
Tangomusikk
De første tangomusikerne (ca. 1880-1920) blir kalt «Guardia Vieja» (Den eldre garde), og tilhørte de lavere klasser. Det gikk en stund før musikken spredte seg til andre samfunnssjikt: På 1880- og 90-tallet var tangoen den foretrukne musikken til småskurker og dagdrivere som frekventerte bordeller og bakgater. Dansen som oppsto sammen med denne musikken reflekterer dagliglivet til menn som danset tango med menn, mens de ventet på gledespikene. Musikken og dansen uttrykker smerte, glede og seksuelt begjær, med undertoner av både aggresjon og ømhet. Tangomusikken ble fremført av payadores (halvprofesjonelle gatemusikere) på bærbare instrumenter som fløyte, gitar og fiolin.