cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stavangers historie
Fra hermetikkby til oljehovedstad (1945-)
Etter annen verdenskrig opplevde industrien i byen på ny vekst. Dette på av de gunstige etterkrigskonjunkturene i norsk og internasjonal økonomi. På 1950 og 1960-tallet var fortsatt skipsbyggingen, skipsfart og hermetikkindustrien som var viktigst i byens økonomiske utvikling. I 1950- og 1960-årene ble mange av verdens største tankskip sjøsatt ved Rosenberg Mekaniske Verksted. Flere Stavanger-rederier var blant verdens fremste transportører av råolje, oljeprodukter og gass. 1960-årene ble hardere enn tiden rett etter krigen. Byen opplevde stagnasjon og tilbakegang, først og fremst fordi at etterspørselen etter hermetikkprodukter sviktet. Den ensidige næringsutviklingen hadde igjen blitt et problem, og mangel på nyskaping i næringslivet generelt. Det ble ikke skapt mange nok nye arbeidsplasser og folketallet i byen stagnerte. Midt i 1960-årene ble Stavanger karakterisert som en av landets fattigste byer målt i gjennomsnittlig inntekt per innbygger.
I 2008 var Stavangerregionen og Liverpool europeiske kulturbyer.
1. januar 2005 ble Høgskolen i Stavanger omdannet til Universitetet i Stavanger.
Byutvidelser
Stavangers territorium har blitt utvidet sju ganger. Byutvidelsene fant sted i 1848, 1866, 1878, 1905, 1923, 1953 og den mest omfattende ved kommunesammenslåingen i 1965. Befolkningstilveksten siden kommunesammenslåingen med tidligere Hetland og Madla kommuner i 1965 er på 42 442, fra folketallet på 78 356 i 1965.
Bygrensen før utvidelsenei 1848? omsluttet et landareal på 0,32 km² og fulgte i nord noenlunde nåværende Rosenbergbakken, i vest Løkkeveien med visse unntak til det nåværende St Olav-komplekset og over Tivolifjellet (ved Radisson SAS Atlantic Hotel) ned til Breiavatnet. Fra Byparken fulgte grensen Klubbgatas østside (parallelt med Skolebekken) til Hospitalsgata, denne gaten opp til det som i dag er Petrikirkens tomt, rundet denne og løp i noenlunde rett linje til sjøen, én til to tomter nordvest for dagens Nykirkebakken, litt øst for parkeringshuset på Jorenholmen.
Oljehovedstad
Høsten 1962 ønsket det amerikansk oljeselskapet Phillips Petroleum Co. å lete etter olje og gass utenfor kysten av Norge. Samme høst meldte også store og kjente utenlandske oljeselskaper som Esso og Shell sin interesse. Det ble i mars 1965 inngått en avtale om deling av kontinentalsokkelen etter midtlinjeprinsippet mellom Norge og Storbritannia. Samme år ble det inngått en tilsvarende avtale mellom Norge og Danmark. Det ble utformet et juridisk regelverk for oljeutvinning. Første konsesjonsrunde på norsk sokkel ble utlyst 13. april 1965. I august tildelte regjeringen 22 utvinningstillatelser for 78 blokker til oljeselskaper eller grupper av selskaper. Utvinningstillatelsen ga oljeselskapene enerett til undersøkelse, boring og utvinning på et avgrenset geografisk område for et gitt tidsrom mot en årlig avgift. Esso var det første oljeselskapet som begynte å bore etter olje utenfor kysten av Norge. Det halvt nedsenkbare borefartøyet Ocean Traveler ble slept fra New Orleans til Norge. Fartøyet begynte å bore den 19. juli 1966. Boringen skjedde på blokk 8/3, rundt 180 km sørvest for Stavanger.
Etter oljefunn på 1960-tallet startet omdannelsen av Stavanger til den moderne byen den er i dag. Som i resten av landet opplevde byen en kraftig vekst på 1970- og 1980-tallet takket være oljeeventyret. Stavanger ble Norges «oljehovedstad». Byområdene og forstedene rundt Stavanger kommune, som Bryne, Sandnes, Sola og Randaberg er blant de stedene i Norge som øker mest i prosentvis befolningsvekst, og Sandnes er den byen i Norge som vokser desidert raskest. Storbyområdet danner i dag norges tredje største urbane område med over 200 000 innbyggere, og har vært et attraktivt sted å etablere seg for store internasjonale olje- og energiselskaper.
Vitenskapsåret 1413
Vitenskapsåret 1413 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 1413.
Songbird (album)
Songbird er det 20. studioalbumet til artisten Barbra Streisand, utgitt i mai 1978.
Songbird solgte til platina i USA.
Flax Tracks
Flax Tracks er et musikkalbum med Flax. Albumet ble utgitt i 1986.
Oslo Internasjonale Kirkemusikkfestival
Oslo Internasjonale Kirkemusikkfestival er en musikkfestival som arrangeres hvert år i mars/april. Festivaldirektør og kunstnerisk leder er Bente Johnsrud som også startet festivalen i 2000.
Festivalen drives av Stiftelsen Oslo Internasjonale Kirkemusikkfestival hvor Den norske kirkes biskop i Oslo er styrets leder.
Jorge Martinic
Jorge Martinic (født 16. september 1986) er en chilensk alpinist.
Han deltok i super-G under VM i alpint 2009, der han kom på 43. og siste plass.
På nasjonalt nivå har han én medalje; bronse i super-G fra det chilenske mesterskapet i 2008, som gikk i Antillanca.
Carina Ketonen
Carina Ketonen (født 1. august 1976) er en finsk terrengsyklist.
Bjelland (andre betydninger)
Bjelland har flere betydninger:
Personer:
Klostergata 8 (Moss)
Klostergata 8 er en bolig i Klostergata i Moss. Huset ble brukt som slakterbolig på 1800- og 1900-tallet. Huset er vernet etter plan- og bygningsloven. Huset ble bygget rundt 1850-tallet og ligger ved siden av Klostergata 8A (Moss) som ble trolig bygget rundt 1930-tallet. Dette bekreftes av den funksjonalistiske arkitekturen. Adressene ble adskilt i 1960.
Historie om Klostergata
Klostergata var en del av riksvei 1 fra Oslo mot Svinesund fram til 1957. På grunn av riksveien var gaten et viktig handelsområde for reisende og kjøpmenn, men før de fikk komme inn i gaten måtte de innom et konsumpsjonshus for å betale konsumpsjonsskatt. Konsumpsjonshuset ble beslaglagt i 1928.
Etter 1882 skiftet gaten navn fra "Radet" til "Klostergaden". Noen år senere ble navnet på gaten fornorsket til "Klostergaten", og i 1907 fikk gaten modernisert navnet til "Klostergata". På samme tid hadde industrialiseringen begynt å ta form i Norge. Befolkningsveksten førte til en ressurskrise, som gjorde at folk flyttet fra gård til byen for å skaffe seg jobb. Dette kalles for urbanisering. Klasseskillene ble enda tydeligere, og en kunne lett se forskjellen mellom en fabrikkeier og industriarbeider. I tillegg dukket det opp flere håndverkere på grunn av handelspolitikken som Stortinget vedtok i 1850. Dette gjorde at hvem som helst kunne bli en håndverker. Behovet for håndverkere var stort, nettopp fordi arbeidsplassene trengte folk som kunne reparere maskiner i tillegg til at skadene etter brannen var store. Klostergaten ble kalt for en håndverksgate, fordi det bodde så mange håndverkere der. Noen av håndverkene i byen var blant annet slaktermester som G.A Pedersen og Martinius Andresen var. I tillegg var Cellulosen, Peterson et populært arbeidssted for cellulosearbeiderne i gaten.
Fram til bybrannen i 1881 var det et stort antall gårder i Klostergaten. Det foregikk en bybrann i 1858 også, men det var ikke like destruktiv. En av konsekvensene fra bybrannen var innføringen av murtvang, hvor folk ble tvunget til å bygge hus i mur dersom det skulle oppstå en brann igjen. De nye murhusene ble kalt "herskapshus" og var både effektive og eksklusive. Det var fortsatt akseptabelt å bygge trehus utenfor murtvangsområdet, men disse husene var ikke like effektive og eksklusive.
Byggestil
Klostergata 8 er en bygning i klassisistisk stil, som ble bygd omtrent i 1850. Byggestilen er empire, og på den stilestetiske siden har den veldig lite dekor og betegnes som ren. Som den empiriske stilen viser, er dette huset bygd og eid av vanlig beboere.
Bygningsformen er lav, den inneholder firefagsvindu hvor det er mulig å åpne opp alle fire vinduer, og med et saltak som har profileringer ut og inn i lista langs taklista. Dette er et kjennetegn på klassisistisk arkitektur. På siden av taket er veggen bygget opp høyere, grunnen til dette er antakelig murtvang som ble innført i de sentrale delene av byen Moss, for å hindre flere store bybranner etter de i 1858 og i 1881.
Huset er en klassisk murbygning, som har en murpuss på utsiden og bunnen. Denne er lagd av stein. Under første etasje er det en kjeller, og på steinbunnen fantes det opprinnelig små vinduer. Vinduene er kurvhankbue-formet, en klassisk form fra den empiriske stilen. Man kan se at de har vart siden bygningen ble bygget, fordi det ikke er noe endringer på pussen.
Beboere
Det var mange som bodde i Klostergata 8. Begge husene på tomten hadde flere leiligheter, og derfor mange beboere samtidig. Den første eieren av huset var Martinius Andresen (f. 1840, Moss). Han var én av byens to slaktere, og senere også slaktermester. Ifølge Folketellingene i 1885 og 1910 eide Andresen huset i hvert fall mellom årene 1885 og 1910. Han solgte eiendommen videre til G.A. Pedersen i 1911 for kr. 14 000,-. Den nye eieren var også slakter, og drev en slakterforretning i Kongens gate 33a.
Da han døde i 1953, tok hans kone Johanne Pedersen over huset. Et skjøte fra 23. desember 1959 viser at enken solgte det videre til Gudrun Vadla som bodde i Skoggata 14 for 80 000,-.
Andre beboere i Klostergata 8:
Tsumeb
Tsumeb er en by i det nordlige Namibia som er administrativt sentrum for regionen Oshikoto. Folkemengden var på 19 275 innbyggere ved folketellingen i 2011, på et areal av 18 km². Byen ligger ca. 400 kilometer nord for landets hovedstad Windhoek og er på 1 310 meters høyde over havet.
Nær byen er nasjonalparken Etosha og den underjordiske sjøen Harasib. Den fremste næringen er gruveindustri. Tsumeb er sammen med Oranjemund den viktigste gruvebyen i Namibia. Grunnen er rik på bly, kobber, sølv, kadmium og germanium.
Byen ble grunnlagt i 1905 av den tyske koloniadministrasjonen. Ved innsjøen Oshikoto, 24 kilometer fra Tsumeb, kapitulerte den 9. juli 1915, under første verdenskrig, de tyske styrker for den fremrykkende sørafrikanske hær.
Tsumeb er vennskapsby med Elverum.
Forbundsdagsvalget i Tyskland 1961
Forbundsdagsvalget i Tyskland 1961 var valget til den fjerde tyske Forbundsdagen og fant sted 17. september det året. Valget omfattet bare Vest-Tyskland og ikke det daværende DDR.
Etter valget
Konrad Adenauer ble etter valget sittende som kansler i sin fjerde regjering, som støttet seg på en koalisjon av CDU/CSU og FDP.
Konrad Adenauers femte regjering kunne likevel tiltre i desember 1962. FDP hadde da fått løfte om at Franz Josef Strauss ikke lengre skulle være forsvarsminister.
Den 15. oktober 1963 gikk Adenauer av og Ludwig Erhard ble valgt som kansler for sin første regjering.
Berlin
Som følge av den tyske delingen etter den andre verdenskrigen, var Berlin ikke omfattet av Forbundsdagsvalgene i perioden fra 1949 til 1990. I stedet valgte Berlins parlament et antall utsendinger til Forbundsdagen. Utsendingene fra Berlin hadde talerett og kunne ta verv i Forbundsdagen, men hadde formelt begrenset stemmerett. Berlinrepresentantene avga likevel stemme og deres stemmegivning ble offentliggjort.
Ciro Civinini
Ciro Civinini (født 1882) var en italiensk turner. Han representerte klubben Francesco Ferruccio Pistoia.
Han deltok i «Ekstralekene» 1906 i Athen, og var der med på det italienske laget som vant bronse i lagkonkurransen. Norge vant denne konkurransen, foran Danmark.
Bergljot Havnevik
Bergljot Wilhelmine Havnevik (født 12. april 1905 i Ålesund, død 2. mars 1963) var en norsk pianist og musikkpedagog.
Knut Stene-Johansen
Knut Stene-Johansen (født 10. oktober 1957) er en norsk litteraturviter og professor i allmenn litteraturvitenskap ved Universitetet i Oslo.
Bergljot Havnevik
Bergljot Havnevik var datter av bokhandler Johannes Havnevik og Hanna Johnsen.
Knut Stene-Johansen
Stene-Johansen tok doktorgraden med en avhandling om Aurélia de Nerval. Han er oversetter av fransk litteratur, blant annet flere bøker av Roland Barthes. Han har også skrevet artikler for Morgenbladet, ofte under pseudonymet Kimmeridge.
Willi Bandholz
Willy Bandholz (født 28. juli 1912, død 29. januar 1999) var en tysk håndballspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Bandholz ble olympisk mester i håndball under OL 1936 i Berlin. Han var med på det tyske laget som vant håndballturneringen. Det var første gang håndball var olympisk sport. Seks lag deltok i turneringen som ble avviklet i perioden 6. til 14. august. Tyskland vant alle sine fem kamper, i finalerunden beseiret de Ungarn med 19-6, Sveits med 16-6 og Østerrike med 10-6. Bandholz spilte alle fem kampene.
Bergljot Havnevik
Havnevik var elev av Dagmar Walle-Hansen og Reimar Riefling, før hun studerte hos Wilhelm Kempff og Edwin Fischer i Tyskland og hos Robert Casadesus i Paris.
Havnevik debuterte som pianosolist i 1926. Hun har holdt konserter i Norge og København, og opptrådt som solist med FSO.
Havnevik har ved dessuten drevet omfattende musikkpedagogisk virksomhet.
Blini
Blini (russisk: блин, blin, flertall блины, bliny) er russiske pannekaker med lange tradisjoner.
«Blinier er et symbol på sol, vakre dager, gode avlinger, lykkelige ekteskap og sunne barn», skrev den russiske forfatteren Aleksandr Kuprin. Blinier symboliserer solen, og representerer en veldig viktig del av festivalen, som betyr, at den lange vinteren er over: «Maslenitsa», pannekakeuken.
Blinier skiller seg fra vanlige norske pannekaker ved at de heves med gjær. Skal man lage ekte blinier skal det være bokhvete i røren, og da får du blinier som er ganske grove. Vil du ha en finere versjon, kan du bytte ut litt av bokhvetemelet med vanlig hvetemel. Uten hvetemel er retten glutenfri, men deigen er vanskeligere å få smidig.
Tradisjonelt serveres de med rogn og smetana (tradisjonelt meieriprodukt som minner om crème fraîche) – rømme er et like godt alternativ, men her er det kun fantasien og smaksløkene som setter begrensningene.
Michael Anthony
Bakgrunn
Han ble født i Chicago i Illinois av polske immigranter og var en av fem søsken (Nancy, Michael, Steve, Robert og Dennis). Hans første band var med sin yngre bror og naboen. De kalte seg «Poverty's Children», men endret det senere til «Balls». Han flyttet så til California og gikk på Arcadia High School, hvorfra han ble uteksaminert i 1972.
Musikk
Michael var med fra starten av med Van Halen i 1974, og han var med til han ble erstattet av Wolfgang Van Halen etter 2004-turneen. Han er kjent for å ha over 150 bassgitarer, blant andre en som er formet som en Jack Daniel's whiskyflaske.
Privatliv
Michael har vært gift med sin kone Sue siden 1981, og paret har to døtre. Han bor i Glendora i California. Utenom musikkarrieren har han en egen produktlinje med sauser og relaterte produkter med navnet Mad Anthony.
Tongliang
Tongliang (kinesisk: 铜梁县; pinyin:  Tóngliáng Xiàn) er et fylke i byprovinsen Chongqing i Folkerepublikken Kina.
Samferdsel
Kinas riksvei 319 fører gjennom fylket. Riksveien begynner i Xiamen i Fujian, løper nordvestover gjennom provinsene Jiangxi, Hunan og byprovinsen Chongqing til den ender opp i Chengdu, hovedstaden i provinsen Sichuan.
Petter Juuhl
Thaiboksing
I 2009 ble han nordisk mester, og norgesmester i 2012 da han slo Simon Sandberg i finalen i Kristiansand. Han har også kjempet innen K-1, og vant mot Joakim Karlsson på knockout i andre runde i Rumble of the Kings 2009.
Norges beste fighter
I 2012 deltok han i Norges beste fighter i Thailand, hvor han vant sin første kamp mot bokseren Alexander Jacobsen. Han tapte semifinalen mot bryteren Joakim Aardalen og endte på en 3.-plass.
Proffboksing
Juuhl debuterte som proffbokser 21. oktober 2017 under Kevin Melhus-stevnet This Is My House, der han slo georgiske Levan Bendeliani på enstemmig dommeravgjørelse.
Qijiang
Qijiang (kinesisk: 綦江县; pinyin:  Qíjiāng Xiàn) er et fylke i byprovinsen Chongqing i Folkerepublikken Kina.
I 1999 hadde fylket et folketall på 946,423 innbyggere.
Tysk Vest-Afrika
Historikk
Det tyske Vestafrikakompani ble opprettet med sitt hovedkontor i Hamburg. Selskapet virket i både Tysk Kamerun og Tysk Togoland. Etter flere år uten større vinninger ble selskaper oppløst av Det tyske rike den 13. november 1903.
Qijiang
Under den alvorlige tørkesommeren 2006 i det indre Kina ble det slått varmerekord den 15. august 2006 på værstasjonen i Qijiang: 44,5 grader celsius.
Administrative enheter
Qijiang består av 19 bykommuner:
Gunan (古南镇), Sanjiang (三江镇), Shijiao (石角镇), Dongxi (东溪镇), Ganshui (赶水镇), Datong (打通镇), Shihao (石壕镇), Yongxin (永新镇), Sanjiao (三角镇), Longsheng (隆盛镇), Guofu (郭扶镇), Zhuantang (篆塘镇), Dingshan (丁山镇), Anwen (安稳镇), Fuhuan (扶欢镇), Yongcheng (永城镇), Xinsheng (新盛镇), Zhongfeng (中峰镇) og Hengshan (横山镇).
Samferdsel
Kinas riksvei 210 løper gjennom området. Riksveien begynner i Baotou i Indre Mongolia, fører gjennom Yan'an, Xi'an, Chongqing og Guiyang og ender opp i Nanning i Guangxi.
Frédéric Berger
Frédéric Berger (født 27. august 1964) er en fransk tidligere skihopper.
Han deltok i verdenscupen og den tysk-østerrikske hoppuka i årene 1983-1988, og hadde 40.-plass i 1985/86 som beste sammenlagtplassering i verdenscupen. Samme sesong ble han nummer 44 sammenlagt i Hoppuka. Han var tre ganger blant de ti beste i enkeltrenn i verdenscupen, med 3.-plass i Chamonix 22. desember 1985 som beste plassering.
Berger deltok i VM i 1985 og 1987, med 39.-plass i stor- og normalbakken i Oberstdorf i 1987 som beste individuelle plasseringer. I OL i Calgary i 1988 ble han nummer 49 av 58 deltakere i normalbakken. Han var med i VM i skiflyging i Planica i 1985 og Bad Mitterndorf (Kulm) i 1986, og ble nummer 34 og 26.
Hallberg-Rassy
Hallberg-Rassy Varvs AB er et svensk verft som produserer ca. 170 seilbåter på 31–64 fot i året. Verftet har bygget mer enn 8900 båter hvorav 2900 er av Germán Frers hand og båtene eksporteres til hele verden. Verftet er et aksjeselskap, men er 100 % eid av Rassy-familien. I Norge importeres båtene av Pollen Maritime AS
Historie
Harry Hallberg (1914–97) etablerte i 1943 et verft på Orust som bygde trebåter som Folkebåten og Kungskryssaren, men gjorde seg først og fremst bemerket ved allerede i 1963 å bygge P-28 med glassfiberskrog og treoverbygning.
Tyskeren Christoph Rassy reiste i 1962 til Sverige for å jobbe som båtbygger. Han fikk jobb på et verft og på fritiden bygde han egne båter, mens han ønsket å starte eget verft. Så da Hallbergs verft flyttet til større lokaler i Ellös i midten av 1960-årene overtok Rassy de gamle lokaler på i Kungsviken. Rassy fikk Olle Enderlein (1917–93) til å tegne den, for tiden, enorme Rasmus 35 i 1966 og tok konkurransen opp med Hallberg verftet.
Da Harry Hallberg trakk seg tilbake i 1972, overtok Rassy verftet, lokalene og modellene til Hallberg-verftet og ble da til aksjeselskapet Hallberg-Rassy Varvs AB. Rassy valgte dette navnet da Hallberg-verftet var mye større og hadde fire modeller mot Rassys ene modell Rasmus 35. Det nye verftet hadde nå fem modeller: P-28, Mistral 33 også med mahognioverbygning, Mistress 32, Rasmus 35 og den lille Misil 24. Olle Enderlein sto bak alle modellene unntatt P-28.
I 1973 kom den første nye modell under det nye navn; den suksessfulle Hallberg-Rassy 31 Monsun. Siden har det stadig kommet nye modeller og siden 1988 har alle modellene blitt tegnet av argentineren Germán Frers (1941–). Han har så langt tegnet 18 modeller og alle av de nåværende 10 modeller.
I 1983 bygde verftet en eksperimental 26 fots båt tegnet av Christoph Rassys søn og nåværende leder Magnus Rassy, ved navn Rassker og i 1987 den 35 fot store Rassker Magnum. Disse båter bærer ikke navnet Hallberg-Rassy.
Produksjon
Båtene produseres i håndopplagt glassfiberforsterket polyester der skroget bygges i to halvdeler, en styrbord og babord. De nye modeller er i sandwichlaminat over vannlinjen med Divinycell distansemateriale. Kjølsvinet er dypt, men grunnere på de nyere Frers-konstruksjoner. Vann – og dieseltankene er i syrefast stål og plassert nær den relativt lange blykjølen. Dekket er i sandwichlaminert glassfiber. Rorstammene lages i syrefast stål.
Referanser
Fotnote
Kilder
Arvefølgen til den norske tronen
Arvefølgen til den norske tronen er regulert av § 6 i Grunnloven som bestemmer at rett til tronen går i arv, såkalt arvefølgemonarki. Bestemmelsen ble endret ved grunnlovsvedtak 29. mai 1990 slik at også kvinner har arverett og slik at arvefølgen nå «saneres» ved hvert nytt arvefølge.
Arveberettigede
De som har arverett er barn som er født i lovlig ekteskap av Kongen eller Dronningen, eller av en som selv er arveberettiget til tronen. Kvinner og menn er siden 1990 likestilte som arverettigede, men med unntak for dem som er født før 1990. Dette innebærer at kronprins Haakon står før sin eldre søster prinsesse Märtha Louise i arvefølgen. Märtha Louise ble altså arveberettiget først i 1990. Merk at «dronning» etter bestemmelsen er en regjerende dronning og ikke en konges ektefelle.
Før 1814 gjaldt Kongeloven, etter denne kunne kvinner arve tronen hvis det ikke fantes mannlige arveberettigede.
Ved hvert tronskifte saneres arveretten til tronen. Det er bare etterkommere etter den nye regentens besteforeldre som har arverett.
Grunnloven § 6 slik den ble vedtatt i 1905
Blandt Arveberettigede regnes ogsaa den Ufødte, der straks indtager sit tilbørlige Sted i Arvelinjen, naar han efter Faderens Død fødes til Verden.
Naar en til Norges Krone arveberettiget Prins fødes, skal hans Navn og Fødselstid tilkjendegives førstholdende Storthing og antegnes i dets Protokol.
Valg av monark
Det norske kongedømme er i utgangspunktet et arvefølgemonarki. I § 7 finnes en subsidiær regel om valgkongedømme. I tilfelle det ikke finnes noen arveberettiget skal kongen foreslå sin etterfølger, men Stortinget avgjør om det vil følge rådet eller velge en annen.
Det har skjedd en rekke ganger at Stortinget har valgt konge: 17. mai 1814 ble prins Christian Frederik valgt til konge, 4. november samme år ble den svenske kongen Carl XIII valgt og den 18. november 1905 ble prins Carl av Danmark valgt til konge. Men i ingen av disse tilfellene var det noen av Grunnlovens bestemmelser om kongevalg som lå til grunn for valget.
Trigonophorus gracilipes
Trigonophorus gracilipes er en bille som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Arvefølgen til den norske tronen
Valg av monark
I Grunnloven § 48 finnes en bestemmelse om valg av konge eller dronning etter at kongestammen er utdødd og ingen etterfølger er kåret.
Trigonophorus gracilipes
Utseende
En middelsstor, avlang, grønn gullbasse. Hannen har et flatt, spadeformet framspring i pannen (slektsnavnet betyr "trekant-bærer"), på sidene av dette med rundede lapper, og også en kort pigg som går fra bakhodet forover. Hunnen har lignende, men noe mindre, framspring. Kroppen er ganske fint punktert, uten tydelige punktstriper på dekkvingene. Beina er mørke.
Utbredelse
Arten lever i Myanmar, Nepal, Assam og Sikkim.
Europaligaen i fotball for menn 2020/21
Europaligaen i fotball for menn 2020/21 var den tolvte utgaven av Europaligaen. Turneringen begynte den 18. august 2020 med de første kvalifiseringsrundene og ble avsluttet med finale den 26. mai 2021 på PGE Arena Gdańsk i Gdańsk i Polen. I finalen vant over Manchester United etter straffesparkkonkurranse.
UEFA-koeffisient
Totalt 213 lag fra alle 55 UEFA-medlemsforbundene deltar i UEFA Europa League 2018–19. Koeffisient rangeringen er basert på UEFA-landskoeffisientene som brukes til å bestemme antall deltagende lag for hvert forbund.
Forbundsrangering
For UEFA Europa League 2020–21 tildeles forbundene plasser i henhold til UEFA-landskoeffisientene i 2019, noe som tar hensyn til prestasjonene deres i europeiske konkurranser fra 2014–2015 til 2018–19.
Bortsett fra tildelingen basert på landskoeffisientene, kan forbundene ha flere lag som deltar i Champions League, som nevnt nedenfor:
Fordeling
Følgende er tilgangslisten for denne sesongen.
Det ble gjort endringer i standard tilgangsliste siden Champions League-tittelinnehaverne, og Europa League-tittelinnehaverne,, som var garantert plass i Champions League-gruppespillet, allerede kvalifiserte seg til Champions League-gruppespillet via sine hjemmlige ligaer, noe som betyr at det var færre lag overført fra Champions League på grunn av endringer i Champions League-tilgangslisten. Som et resultat av tidsforsinkelser til både europeiske sesonger 2019–2020 og 2020–21 på grunn av COVID-19-pandemien, startet den europeiske sesongen 2020–21 før avslutningen av den europeiske sesongen 2019–2020. Derfor kunne ikke endringene i tilgangslisten som skulle gjøres basert på tittelinnehaverne i Champions League og Europa League være sikre før kamper i de tidligere kvalifiseringsrundene var spilt og/eller trekningen blitt utført. UEFA brukte "adaptiv ombalansering" for å endre tilgangslisten når plassene til Champions League- og Europa League-tittelinnehaverne var bestemt, og runder som allerede var trukket eller spilt da tittelinnehaverne ble bestemt, ville ikke bli påvirket ( Forskriftens artikkel 3.07) [2] Følgende endringer ble gjort
Omfordelingsregler
En Europa League-plass fraflyttes når et lag kvalifiserer til både Champions League og Europa League, eller kvalifiserer til Europa League med mer enn én metode. Når et sted fraflyttes, blir det omfordelt innen landsforeningen med følgende regler:
Lag
Etikettene i parentesene viser hvordan hvert lag kvalifiserte seg til plassen for sin start runde::
Den andre kvalifiseringsrunden, tredje kvalifiseringsrunde og playoff runden er delt inn i Champions Path (CH) og Main Path (MP).
Ett lag som ikke spilte en nasjonal toppdivisjon deltok i konkurransen; Vaduz (som representerer Liechtenstein) spilte i Swiss Challenge League 2018-19, som er Sveits 2. divisjon.
Førkvalifisering
Trekningen for den innledende runden ble holdt 9. august 2020, 13:00 CEST. Kampene ble spilt 18, 20 og 21. august 2020. Kampen mellom Lincoln og Prishtina 18. august ble utsatt på grunn av at hele Prishtina laget ble satt i karantene etter at åtte spillere hadde testet positivt for SARS-CoV-2. Kampen ble satt til 22. august, med Prishtina som brukte UEFA-regelverket for å signere nødlånsspillere fra rivaliserende Kosovo-ligaklubber Feronikel, Llapi, Trepca 89, Flamurtar, Balkan, Drenica og Vushtrri for å oppfylle inventar. Imidlertid måtte den omorganiserte kampen også avlyses etter at 7 flere spillere testet positivt for coronavirus, og Lincoln ble tildelt en teknisk 3–0-seier av UEFA.
Første kvalifiseringsrunde
Trekningen av den første kvalifiseringsrunden ble holdt 10. august 2020, 13:00 CEST. De fleste kampene ble spilt 25, 26 og 27. august 2020, mens to kamper ble utsatt til 9 og 10. september 2020.
Tredje kvalifiseringsrunde
Trekningen av den tredje kvalifiseringsrunden ble holdt 1. september 2020, 13:00 CEST. Kampene ble spilt 23. og 24. september 2020.
Gruppespill
Totalt 48 lag spiller i gruppespillet: 18 lag som går inn i denne fasen, de 21 vinnerne av sluttspillrunden (åtte fra Champions Path, tretten fra Main Path), de seks taperne i UEFA Champions League playoff runden (fire fra Champions Path, to fra League Path), og de tre League Path-taperne i UEFA Champions League tredje kvalifiseringsrunde.
Trekningen for gruppespillet ble avholdt 2. oktober 2020, 13:00 CEST. De 48 lagene ble trukket inn i tolv grupper på fire, med begrensningen at lag fra samme forbund ikke kunne trekkes mot hverandre. Til trekningen ble lagene seedet i fire potter basert på deres UEFA-klubbkoeffisienter i 2020.
I hver gruppe spiller lag mot hverandre hjemme og borte. Gruppevinnerne og andreplassene går videre til 16. delsfinaler, hvor de får selskap av de åtte tredjeplassede lagene i UEFA Champions League-gruppespillet 2020–21.
Royal Antwerpen,, , Omonia og Sivasspor debuterte i gruppespillet.
16. delsfinaler
Trekningen av 16. delsfinalene ble holdt 14. desember 2020, 13:00 (CET). Første kamp ble spilt 18. februar, og andre kamp ble spilt 24. og 25. februar 2021.
Åttedelsfinaler
Trekningen av åttedelsfinalene ble holdt 26. februar 2021, 13:00 (CET). Første kamp ble spilt 11. mars, og andre kamp ble spilt 18. mars 2021.
Notat
Kvartfinaler
Trekningen av kvartfinalene ble holdt 19. mars 2021, 13:00 CET. Første kamp ble spilt 8. april, og andre kamp ble spilt 15. april 2021.
Semifinaler
Trekningen av semifinalene ble holdt 19. mars 2021, 13:00 CET, etter kvartfinale trekningen. Første kamp ble spilt 29. april, og andre kamp ble spilt 6. mai 2021.
Trafikk
Trafikk på veger består av fotgjengere, vogner drevet av hester eller andre dyr, kjøretøyer, trikker og andre transportmidler, enten alene eller sammen, med den hensikt å benytte seg av vegnettet for å reise fra et punkt til et annet. Ordet trafikk har sin opprinnelse til norsk gjennom tysk og fransk fra det italienske ordet traffico som betyr «handel, ferdsel».
Trafikk er formelt organisert i mange jurisdiksjoner med markerte kjørebaner, forbindelsespunkter, veikryss, trafikkmaskiner, trafikksignaler, trafikkskilt, trafikkontroll, og annet. Trafikk er som regel klassifisert ved type: tungtrafikk; persontrafikk, motorsykler og sykler, og fotgjengere. Ulike trafikklasser kan dele fartshastighet og veirett, eller kan være atskilt (som sykkelbaner fra kjørebaner). En del har komplekse lover og regler mens andre hviler i større grad på sunn fornuft og vilje til samarbeid. Trafikklover er de lover som regulerer trafikken og kjøretøyer, mens trafikkregler er informasjon og informative regler som ofte er utviklet over tid for å forenkle og lette flyten i trafikken og unngå konflikter mellom trafikanter.
Europaligaen i fotball for menn 2020/21
Finalen
Finalen ble spilt 26. mai 2021.
Trafikk
Vanligvis menes trafikk fysisk transport av mennesker, varer og annet i et gatesystem. Biltrafikk er utelukkende transport av motorbaserte kjøretøyer på veg. I tillegg finnes sjøtrafikk og flytrafikk. Annen bruk av begrepet trafikk enn det som fysisk transportere er eksempelvis kommunikasjon over Internett, eksempelvis datatrafikk. På grunn av varierende trafikk (rushtider, høytider), ulykker og andre feil, vil alle disse trafikksystemene kunne bli overbelastet og skape store køer. Fagene operasjonsanalyse og køteori brukes for å dimensjonere trafikksystemer slik at kødannelsen blir akseptabel.
Eksterne lenker
תעבורה Trafik
Chlorophorella
Chlorophorella er en slekt av biller som hører til familien praktbiller (Buprestidae).
Utseende
En middelsstor, avlang, blank, mørk praktbille med grønnlig metallglans. Hodet har to, og pronotum tre brede lengdestriper av lyse skjell. Pronotumm er firkantet. Dekkvingene er avsmalnende bakover, med flekker av lyse skjell.
Levevis
Som hos de fleste andre praktbiller utvikler larvene seg i død ved.
Utbredelse
Arten er beskrevet fra Iran.
Systematisk inndeling
Gruppen furupraktbiller (Chrysochroinae) blir noen ganger plassert som en stamme i underfamilien Buprestinae.
Vitenskapsåret 1419
Vitenskapsåret 1419 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 1419.
Richard Eckersley
Richard Eckersley (født 12. mars 1989 i Salford) er en engelsk fotballspiller som spiller for den amerikanske klubben New York Red Bulls. Han har tidligere spilt for Manchester United. Han debuterte på Manchester Uniteds førstelag 24. januar 2009, i FA-cupens 4. runde hjemme mot Tottenham Hotspur. Han fikk sin første seriekamp borte mot West Bromwich Albion 27. januar 2009.
Eckersley ble Burnley-spiller i juli 2009.
Eckersley spiller hovedsakelig om høyre back, men kan til nød også brukes som back på motsatt side.
Den korte og den lange skalaen for store tall
Den korte og den lange skalaen for store tall er to franske begreper på skalaer med høye tall. Den første kjente bruken av disse begrepene var ved den franske matematikeren Geneviève Guitel i 1975. Mange land, deriblant de fleste europeiske land, for eksempel Norge, bruker den lange skalaen, mens for eksempel de engelsktalende land bruker den korte skalaen. I alle slike land oversettes navnene til det lokale språket, mens noen språk, spesielt i Øst-Asia, har skalaer som er forskjellig fra begge skalaene.
For tall som er mindre enn én milliard (< 109), er de to skalaene identiske. For én milliard og mer, er de ulike ved å benytte forskjellige verdier. Disse «falske språklige vennene» kan skape forvirring.
Sammenlikning
Den samme tallverdien har to forskjellige navn ut ifra hvilket tallskala vi bruker. Tilsvarende kan det samme navnet ha to forskjellige verdier, ut ifra hvilken skala som brukes.
Begge skalaene er på sitt vis logiske – der den korte skalaen er basert på potensen av tusen, er den lange skalaen basert på potensen av en million. I begge skalaene betyr forstavelsen bi- 2, tri- betyr 3 og så videre, men disse indikerer kun egentlig potens (av 1 000 000) i den lange skalaen. I den korte skalaen refererer de til en potens (av 1 000) som er én mer enn forstavelsen tilsier.
Forholdet fra verdiene til navnene i hver av dem kan bli beskrevet slik:
Forholdet fra navnene til verdiene i hver av dem kan bli beskrevet slik:
Historie
Siden det finnes ulike skalaer, må en være på vakt under sammenlikning av høye tall i ulike språk eller land, eller tolkning av gamle skrifter i land hvor den dominerende skalaen har endret seg over tid. For eksempel kan historiske britisk-engelske, franske og italienske tekster stå i enten den korte eller den lange skalaen, avhengig av hvor gamle det er, siden alle de tre landene har brukt begge systemene gjennom ulike tider. I dag bruker Storbritannia offisielt den korte skalaen, mens både Frankrike og Italia bruker den lange.
Uttrykkene «billion» og «milliard» betydde begge opprinnelig 1012 da de ble introdusert.
Andre kortskala-språk og -land
Andre land bruker litt annerledes ord for 109 og 1012. De er nevnt i parentes.
Den lange skalaen
Den tradisjonelle lange skala er brukt av de fleste kontinental-europeiske land og land hvor språket stammer derfra (med viktige unntak som Hellas, Romania, Bulgaria og Brasil).
Både den korte og den lange skalaen
Noen land bruker den korte eller den lange skalaen avhengig av hvilken språk som brukes.
Verken den korte eller den lange skalaen
Følgende land bruker deres egne systemer og bruker verken den korte eller den lange skalaen:
Italiensk
På italiensk betyr ordet bilione offisielt 1012. I dagligtalen kan bilione bety både 109 og 1012, trilione både 1012 og (sjeldnere) 1018 og så videre. Derfor blir de sjelden brukt, for å unngå flertydighet. Former som miliardo for 109, mille miliardi (tusen milliarder) for 1012, un milione di miliardi for 1015, un milione di miliardi for 1015, un miliardo di miliardi for 1018, mille miliardi di miliardi for 1021 er vanligere.
Tilstedeværelse på de fleste kontinenter
Både den korte og den lange skalaen er representert på de fleste kontinenter, og bruken kommer an på språket som brukes. Eksempler:
Alternative tilnærminger
Entydige måter å identifisere høye tall er:
Shackleton–Rowett-ekspedisjonen
Shackleton–Rowett-ekspedisjonen (1921–22) var den siste antarktisekspedisjonen til den britiske polarforskeren Ernest Shackleton og markerte slutten på den heroiske tidsalder for antarktisutforskning. Ekspedisjonen ble finansiert av forretningsmannen John Quiller Rowett, og benevnes tidvis som Quest-ekspedisjonen etter ekspedisjonsskipet «Quest», ei ombygd norsk selfangstskute. Shackletons opprinnelige plan var å utforske Beauforthavet i Arktis, men denne planen ble forkastet etter at kanadiske myndigheter holdt tilbake økonomisk støtte. «Quest» var mindre enn fartøyene som hadde blitt benyttet på de foregående ekspedisjonene, og hun viste seg raskt lite egnet for oppgaven. Framdriften sørover ble forsinket av skipets dårlige sjøegenskaper og hyppige motorproblemer. Før ekspedisjonen hadde kommet skikkelig i gang, døde Shackleton om bord i skipet rett etter ankomsten til Sør-Georgia.
Hovedaktiviteten i den påfølgende svekkede ekspedisjonen var en tremåneders seilas til Øst-Antarktis under ledelse av nestkommanderende, Frank Wild. I dette farvannet kom «Quest»s svakheter raskt til syne: lav fart, høyt drivstofforbruk, tung rulling i høy sjø og stadig lekk. Skipet var ikke i stand til å fortsette lenger enn 20° øst, vesentlig kortere enn målsetningen, og den lave motoreffekten var ikke tilstrekkelig til å forsere den antarktiske sjøisen. Etter flere mislykkede forsøk på å bryte seg gjennom pakkisen valgte Wild å returnere til Sør-Georgia. På veien ble turen lagt innom Elefantøya, der Wild sammen med 21 andre hadde vært skipbrudden etter tapet av «Endurance» seks år tidligere.
Wild hadde tanker om en andre, mer produktiv sesong i isen, og tok skipet til Cape Town for overhaling. Her mottok han en melding fra Rowett som beordret skipet hjem til England, slik at ekspedisjonen endte i stillhet. Selv om den ikke har fått stor oppmerksomhet i polarhistorien, markerte Quest-ekspedisjonen avslutningen på den heroiske tidsalder for antarktisutforskning og begynnelsen på den «mekaniske tidsalder» som fulgte. Til sjuende og sist er det imidlertid Shackletons død som har blitt stående igjen som minnet fra ekspedisjonen.
Etter Endurance-ekspedisjonen
Etter å ha hjulpet til å berge de skipbrudne etter «Endurance»-forliset kom Shackleton hjem til England i slutten av mai 1917, mens første verdenskrig fremdeles pågikk. Han var for gammel til å verve seg, men søkte allikevel en aktiv rolle i krigen og reiste til Murmansk med majors grad for et militært oppdrag i Nord-Russland. Shackleton var imidlertid ikke tilfreds med situasjonen, og han uttrykte sin misnøye i et brev hjem: «Jeg føler at jeg er til ingen nytte dersom jeg ikke trosser storm i villmarken.»
Han dro tilbake til England i februar 1919 og startet planleggingen av et selskap som i samarbeid med de nordrussiske myndighetene skulle utvikle naturressursene i regionen. Denne planen kom det ikke noe ut av da Den røde armé fikk kontroll over denne delen av Russland under den russiske borgerkrigen, og Shackleton ble avhengig av å holde foredrag for å skaffe seg en inntekt. Fra desember 1919 til mai 1920 holdt han i løpet av fem måneder to daglige foredrag, seks dager i uken, i Philharmonic Hall i Great Portland Street i London. Parallelt med dette begynte han å planlegge et nytt ekspedisjonsforetak, til tross for den store utestående gjelden etter Endurance-ekspedisjonen. Mot slutten av 1919 gav han ut boken South, som omhandlet Endurance-ekspedisjonen. Boken solgte godt, og fikk gode kritikker av anmeldere.
Kanadisk forslag
Shackleton hadde bestemt seg for å droppe Antarktis og heller vende blikket nordover, der Beauforthavet nord for Alaska i all hovedsak var uutforsket. Shackleton antok på bakgrunn av tidevannsdata at sjøen inneholdt store, uoppdagete landmasser som «ville være av stor vitenskapelig interesse for verden, i tillegg til den mulige økonomiske verdien». Han håpet også å nå den nordlige «utilgjengelighetspolen», det mest avsidesliggende stedet i Arktis. I mars 1920 mottok hans planer en overordnet godkjenning fra Royal Geographical Society (RGS) og støtte fra de kanadiske myndighetene. Med dette som bakgrunn startet Shackleton arbeidet med å skaffe nødvendig finansiering, anslått til om lag £50 000. Senere samme år møtte Shackleton ved en tilfeldighet en gammel skolekamerat, John Quiller Rowett, som gikk med på å bidra med kjernekapital for at Shackleton skulle komme ut av startgropen. Med disse pengene var Shackelton i stand til å anskaffe den norske hvalfangstskuta «Foca I» i januar 1921, og å skaffe til veie annet utstyr og hyre inn mannskap.
Formål
Allerede før det oppsto problemer med den kanadiske støtten vurderte Shackleton en ekspedisjon til Antarktis som et mulig alternativ til Beauforthavet. Ifølge Hugh Robert Mill, bibliotekar i Royal Geographical Society, snakket Shackleton allerede i mars 1920 om to mulige løsninger – utforskning av Beauforthavet, eller «en oseanografisk ekspedisjon med hensikt å besøke alle de mindre kjente øyene i Sør-Atlanteren og det sørlige Stillehavet». I juni 1921 hadde det utviklet seg til å omfatte en seilas rundt det antarktiske kontinent og kartlegging av 3 200 km ukjent kyststrekning.
Leting etter «tapte» eller «feilplasserte» subantarktiske øyer (inkludert Doughertyøya, Tuanaki og Nimrodøyene), søk etter utvinnbare mineralressurser og et ambisiøst vitenskapelig program inngikk også i planene. Dette inkluderte dybdemålinger rundt Gough Island for å undersøke en påstått «kontinental kobling mellom Afrika og Amerika under vann». Shackletons biograf Margery Fisher kalte planene «diffuse» og «alt for omfattende å gjennomføre for en liten gruppe menn i løpet av to år». Ifølge biografen Roland Huntford hadde ekspedisjonen ingen åpenbar målsetning og var «åpenbart bare improvisasjon, et påskudd [av Shackleton] for å komme seg ut».
Fisher beskrev ekspedisjonen som «skillelinjen mellom det som har blitt kjent som den heroiske tidsalder for antarktisutforskning og maskinalderen». Shackleton kalte det en «pioner»-reise, med spesifikk referanse til flyet som ble brakt med på ekspedisjonen (det ble dog ikke tatt i bruk). Dette var faktisk bare én av de teknologiske nyvinningene som kjennetegnet ekspedisjonen – det var en overflod at tekniske hjelpemidler. Utkikkstønna i skipet var elektrisk oppvarmet, det var kjeledresser med oppvarming for dem som holdt utkikk, trådløs telegraf, og en innretning kalt odograf som kunne registrere og loggføre fartøyets rute automatisk. Fotografering fikk en framtredende plass, og «et stort og kostbart utvalg av kameraer, filmopptakere og generelt fotoutstyr ble anskaffet». Blant det oseanografiske forskningsutstyret var en Lucas dypvanns-loddemaskin.
Disse kostbare anskaffelsene var blitt muliggjort med støtten fra Rowett, som hadde utvidet sin opprinnelige gave i form av startkapital til å påta seg å dekke kostnadene for hele ekspedisjonen. Størrelsen på Rowetts bidrag er ikke registrert, men i et udatert prospekt for ekspedisjonen til sør hadde Shackleton anslått de totale kostnadene til rundt £100 000. Uansett totalsum ser det ut til at Rowett hadde betalt brorparten av utgiftene. Wild kunne bekjentgjøre at ekspedisjonen vendte hjem fri for utestående gjeld, noe som var unikt for antarktisekspedisjoner på den tiden.
Ifølge Wild ville ikke ekspedisjonen ha vært mulig uten Rowetts bidrag: «Hans generøse holdning blir mer bemerkelsesverdig ved at han visste at det ikke var noen utsikter til økonomisk avkastning, og det han gjorde var i den vitenskapelige forskningens interesse og gjennom vennskap med Shackleton». Hans eneste påskjønnelse var å få sitt navn inkludert i navnet på ekspedisjonen. Huntford beskriver hvordan Rowett framsto som en rik forretningsmann som «skjulte en drøm om å utrette noe mer enn bare å tjene penger». Rowett hadde blitt styrtrik gjennom sitt nesten-monopol på rom, og var i 1920 medgrunnlegger og hovedbidragsyter til et forskningsinstitutt innen dyreernæring i Aberdeen, kjent som Rowett Research Institute (senere inngått i University of Aberdeen). Han hadde også støttet dentalforskning ved Middlesex Hospital. Rowett levde ikke lenge etter ekspedisjonens hjemkomst; i 1924 tok han sitt eget liv i en alder av 50 år etter en markant nedgang i forretningsformuen.
Ekspedisjonsskip
I mars 1921 døpte Shackleton sitt ekspedisjonsfartøy «Quest». Det var ei lita skute, 125 tonn ifølge Huntford, med seil og hjelpemaskineri som angivelig skulle gi henne en toppfart på åtte knop. I virkeligheten gjorde hun imidlertid sjelden mer enn 5,5 knop. Huntford beskriver henne som «rettbauget», med en merkelig firkantet rigg, og med en tendens til å rulle i kraftig sjø. Fisher rapporterer at hun ble bygget i 1917, veide 204 tonn og hadde et stort, vidt dekk. Selv om hun var moderne utstyrt, blant annet med elektrisk lys i lugarene, var hun lite egnet til lange sjøreiser. Shackleton noterte den første seilingsdagen at de på ingen måte kunne møte selv det minste uvær med ro. Leif Mills hevder i sin biografi om Frank Wild at dersom skipet hadde blitt ført til Beauforthavet slik den opprinnelige planen var, ville hun sannsynligvis ha blitt knust i den arktiske pakkisen. På reisen sørover ble hun stadig påført skader, og det var nødvendig med reparasjoner i alle havner de anløp.
Personell
Avisen The Times hadde rapportert at Shackleton planla å ta med et dusin menn til Arktis, «først og fremst de som hadde deltatt på hans tidligere ekspedisjoner». Faktum var at «Quest» seilte fra London sørover med 20 mann, hvorav åtte var tidligere «Endurance»-kamerater og en annen, James Dell, var en veteran fra Discovery-ekspedisjonen 20 år tidligere. Noen fra «Endurance»-besetningen hadde ikke fått full betaling fra den forrige ekspedisjonen, men var forberedt på å slutte seg til Shackleton igjen av personlig lojalitet.
Frank Wild deltok på sin fjerde ekspedisjon med Shackleton, og fylte rollen som nestkommanderende slik han også hadde gjort på Endurance-ekspedisjonen. Frank Worsley, kaptein på «Endurance», ble kaptein på «Quest». De andre tidligere kolleger var de to legene, Alexander Macklin og James McIlroy, meteorologen Leonard Hussey, teknikeren Alfred Kerr, sjømannen Tom McLeod og kokken Charles Green. Shackleton hadde regnet med at Tom Crean ville melde seg til tjeneste og hadde utpekt ham til rollen som «ansvarlig for båter». Crean hadde imidlertid tatt avskjed fra marinen for å etablere seg med familie i Kerry, og hadde avslått Shackletons invitasjon.