cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Snik (Agder)
Næringsvirksomhet
Snik var i tidligere tider en viktig utførselshavn for varer som ble produsert i Audnedalen: ved, tømmer, eikebark, tønnestav og kassebord. Fartøyene som fraktet disse varene hørte ofte hjemme i Snik eller i området rundt. Det var sikkert også mange hollendere her i gammel tid og lastet trelast som skulle til Nederland. På 1500- og 1600-tallet var det skipsbyggingsaktivitet her. Det har vært båtbyggeri i Snig, og i 1799-1800 ble Søllings båt nummer 4 «Snigs elven» bygget. Denne ble levert til Svinør i 1801. Rundt 1850 var det dampsag i Snik, og denne lå omtrent der bedehuset i dag ligger. Det har vært åtte butikker på stedet, den siste drevet fram til 1985. Bygdas største skomakerforretning på slutten av 1800-tallet lå i Snik. I Mågevannsbekken var der drift på flere kvernhus og en mølle fram til 1912. Kalkbrenneriet i Naversundet er en av få fredede bygninger i kommunen. 1914 ble det etablert et sementstøperi i Snik.
Fraktefart
Snik var et svært sentralt sted for utskiping av ulike råvarer. Her ble stav som kom ned elva på ferger lastet over i stavbuene, før de igjen ble lastet over til frakterfartøyer som fraktet staven til Vestlandet. Eiketømmer som ble skåret i bygdene eller på dampsaga i Snik ble fraktet videre i fartøyer herfra, og malm fra gruva på Rømteland ble i en periode fraktet til Snik, der den ble fraktet videre til Danmark.
Mange skip ble kjølhalt på stedet, og på stranda bortenfor bedehuset sees ennå en stein (bildet) som ble brukt til fortøyning av skipene mens de ble lagt over på siden. Denne steinen forsvant våren 2009, muligens som resultat av gravearbeider i nærheten, og et godt over 100 år gammelt kulturminne er dermed savnet fra stranda i Snik.
Tjeldfamilien
Tjeldfamilien (Haematopodidae) tilhører ordenen vade-, måse- og alkefugler (Charadriiformes) og består kun én slekt, tjeldene. I Norge og Europa forekommer det kun én art, tjelden.
Arter
Tjeldfamilien inkluderer kun slekten Haematopus, som består av 12 arter, hvorav en (H. meadewaldoi) er erklært utdødd i senere tid. Den ble sist observert med sikkerhet i 1913, selv om lokale fiskere og fyrvoktere med tilknytning til Kanariøyene (Spania) hevder at den trolig først døde ut rundt 1940. Rykter har gått om at arten fortsatt eksisterer. Siden 1965 er det gjort to observasjoner på Tenerife, men disse er ubekrefta. Tre svarte tjelder ble observert langs kysten av Senegal i 1970 og 1975, men det er uvisst hvilket taxon disse tilhørte. Inndelingen under følger Boyd (2016). Norske navn følger NOF.
Línjì Huìzhào
Línjì Huìzhào eller Línjì Xìxuán (, i Japan kjent som Rinzai Gigen; fødselsår ukjent, død 866 i Hebei) var en kinesisk lærer i zenbuddhisme som levde under Tang-dynastiet. Han regnes som grunnleggeren av Linji-retningen i kinesisk zenbuddhisme; under navnet rinzaiskolen er dette en av de tre hovedretningene i japansk zenbuddhisme.
Sentrale momenter i hans budskap var at han «fremstiller den ideelle zen-utøveren som et uavhengig individ, fri fra konvensjoner og ikke trollbundet av de tidligere mesternes autoritet»; og dette i en tid da klosterlivet var i ferd med å bli mer regulert. Línjìs stil beskrives også som «kompromissløs i sine valg av læremetoder, som en general som tar alle midler i bruk for å beseire fienden uvitenhet.»
Francisco Pereira
Francisco Pereira eller Li Renfang, Fanji (født 1607 i Lisboa i Portugal, død 1634 i Macao i Kina) var katolsk misjonær tilhørende jesuittordenen. Han virket fra 1633 i Hunan og fra 1634 i Fuzhou.
The Very Best of Trine Rein
The Very Best of Trine Rein er en samleplate med Trine Rein, utgitt den 16. august 2004.
Luyang kullkraftverk
Luyang kullkraftverk er et kullkraftverk under bygging i provinsen Henan i det nordlige Kina. Det får en installert produksjonskapasitet på 2 000 MW fordelt på to like store blokker.
Stephen Irwin (andre betydninger)
Stephen Irwin eller Steve Irwin er navnet til flere personer:
Tomislav Tomić
Tomislav Tomić (født 16. november 1990) er en bosnisk-kroatisk fotballspiller som spiller for den slovenske klubben NK Olimpija Ljubljana.
Hanekleivtunnelen
Hanekleivtunnelen er en to-løps motorveitunnel på E18 i Holmestrand og Holmestrand kommuner i Vestfold. Tunnelen er 1,742 meter lang, og ble sammen med ny motorvei på strekningen Gutu – Helland åpnet av statsminister Kjell Magne Bondevik 30. oktober 2001. Tunnelen har to kjørefelt i hvert løp.
Anton Blom
Anton Blom (født 15. august 1924 på Rjukan, død 13. januar 2012 ) var en norsk journalist og forfatter. Han startet som journalist i Arbeiderbladet i 1948. Han begynte i NRK som stortingsmedarbeider i 1965 og var fra 1967 ansatt i utenriksredaksjonen. Han var utstasjonert korrespondent i Bonn, Vest-Tyskland fra 1967 til 1973, og etterfulgte Kari-Grete Alstad som NRKs korrespondent i Washington, D.C. i 1981. Han er også kjent som kåsør i NRK Radio, og som forfatter, hvor den tematiske røde tråden var jødeutryddelsene under annen verdenskrig og det jødiske folks historie.
Hanekleivtunnelen
Ras
25. desember 2006 ble sørgående løp fylt av 200 kubikkmeter stein da ca. 25 meter av tunneltaket raste ned. Ingen ble skadet i ulykken, men deler av E18 gjennom Vestfold ble stengt i over et halvt år. Først 22. august 2007 ble sørgående løp igjen åpnet for trafikk etter omfattende sikringsarbeider. Begge løp åpnet for normal trafikk natt til 30. august 2007.
Oppgradering
I 2016 og 2017 ble tunnelen oppgradert med fjellsikring, tekniske rom, ny belysning, LED-skilt, kameraovervåking og nye vifter.
Jeff Probst
Jeff Probst (født 1962) er en amerikansk programleder kjent fra den amerikanske realityserien Survivor som han har ledet siden 2000.
Arbeidet med Survivor har innbragt ham Emmy-prisen fem ganger, fire av dem som programleder.
Bernat Sola
Bernat Sola Pujol (født 5. september 1965 i Mataró) er en spansk tidligere skihopper. Han deltok i verdenscupen mellom 1983 og 1990.
Sola debuterte i verdenscupen med 95.-plass (av 99 deltakere) i Oberstdorf 30. desember 1983. Hans beste plassering i verdenscupen var en 14.-plass i normalbakken i Sapporo i 1987. I det rennet var det imidlertid bare 15 deltakere. Hans sportslig sett beste resultat var en 19.-plass (av 50 deltakere) i normalbakken i Predazzo i 1990. 14.-plassen i Sapporo ga ham verdenscuppoeng for eneste gang i karrieren, og en flerdelt 78.-plass sesongen 1986/87. Hans beste sammenlagtplassering i hoppuka var 67.-plass av 95 deltakere i 1989/90.
Han deltok i VM i 1985, 1987 og 1989, med 34.-plass (av 65 deltakere) i normalbakken i Seefeld i 1985 som beste resultat. Han var med i OL i 1984 og 1988. Hans beste resultater i OL var 50.-plass av 53 deltakere i storbakken i Sarajevo i 1984 og 51.-plass av 55 deltakere i storbakken i Calgary i 1988. Han var også med i VM i skiflyging i 1985, 1986 og 1990, med 33.-plass av 45 deltakere i Kulm i 1986 som beste plassering.
Tenerifeblåfink
Tenerifeblåfink (Fringilla teydea) er en fugl i finkefamilien som bare finnes på Tenerife i Kanariøyene. Den er offisielt natursymbol for Tenerife sammen med drageblodstre.
Beskrivelse
Denne nære slektningen av bokfinken er noe større enn sistnevnte og har et kraftigere nebb. Lengden er ca. 16–17 cm. Hannen er nesten ensfarget blå, men med svartaktige vinger med to utydelige blålige vingebånd. Hunnen er mørkt grålig. Sangen er kortere og svakere enn bokfinkens, og fluktlyden er hesere og grovere.
Utbredelse og økologi
Tenerifeblåfink er endemisk for Tenerife. Grancanariablåfink (F. polatzeki) på Gran Canaria ble tidligere regnet som en underart, men har fra 2016 fått artsstatus. Bestanden er anslått til å være 1000–2500 par, og arten har status som nær truet på IUCNs rødliste. Den er en standfugl knyttet til kanarifuruskog, og føden består hovedsakelig av furufrø. I hekketida oppholder den seg 1000–2000 moh. og ellers kan den påtreffes 800–2300 moh. Hekkesesongen er fra april til tidlig august, og den legger som regel to egg. Av og til har den to kull i året.
Rognsfossen kraftverk
Rognsfossen kraftverk er et vannkraftverk i elven Strandaelvi i Voss Kommune i Vestland. Kraftverket utnytter fallet i Rognsfossen ved Voss sentrum.
Installert effekt er 6 MW. Årsproduksjon er 32 GWh.
Kraftverket eies og driftes i dag av Voss Energi AS.
Sekterisme
Sekterisme er en betegnelse på en rigid tilhørighetsfølelse i en spesiell sekt eller konfesjon, med et negativt syn på de som ikke tilhører sekten. Ettersom tilhørighet og synet på ens egen tro er et vanlig fenomen innen religion, begrenser man oftest bruken av begrepet sekterisme til de tilfeller hvor det forekommer diskriminering, fordømmelser eller voldsbruk.
Begrepet brukes helst om konflikter innen en trosretning, for eksempel mellom katolske og protestantiske kristne eller mellom sunni- og sjia-muslimer. Enkelte sekteriske konflikter har vært svært blodige, som krigene etter reformasjonen, konflikten i Nord-Irland og flere konflikter mellom islamske grupper i Midtøsten. Mange av konfliktene blir forsterket av at de to gruppene har forskjellige syn i viktige politiske spørsmål.
I overført betydning kan begrepet brukes om «politisk sekterisme», særlig i tilfeller der ideologier blir satt opp mot hverandre.
George Edmund Byron Bettesworth
George Edmund Byron Bettesworth (født ca. 1780, død 16. mai 1808) var en britisk sjøoffiser. Han ble uteksaminert som løytnant i 1804, og tjenestegjorde i Vestindia. Han ble forfremmet til Post Captain i 1805. Bettesworth ble drept i Slaget ved Alvøen utenfor Bergen den 16. mai 1808.
Fakkelstafetten til Sommer-OL 2008
Fakkelstafetten til Sommer-OL 2008 var fakkelstafetten til De olympiske leker 2008 som fant sted i Beijing, Kina i august 2008. Den olympiske ild ble tent i Olympia den 25. mars 2008. Totalt fraktet over 22 000 olympiske løpere fakkelen verden rundt, og hver deltaker vil løpe ca. 400 meter.
Hans Rosling
Hans Gösta Rosling (født 27. juli 1948 i Uppsala, død 7. februar 2017 samme sted ) var en svensk lege og professor i internasjonal helse ved Institutt for folkehelsevitenskap ved Karolinska Institutet. Han var særlig kjent for å ha grunnlagt stiftelsen Gapminder og for sine foredrag hvor han formidler innsikter om global utvikling i helsetilstand, økonomi og miljø gjennom kreative metoder for visualisering av statistikk.
Bakgrunn
Hans Rosling var sønn av Gösta Rosling (1917–1995) og Britta Rosling (1921–2005) og vokste opp i Luthagen i Uppsala.
Karriere
Han fikk legegodkjenning i 1976, og var deretter lege i Hudiksvall. I 1977 utdannet han seg innen tropemedisin i Uppsala. Hans Rosling arbeidet som distriktslege i Nacala i nordlige Mosambik fra 1979 til 1981. Den 21. august 1981 oppdaget Rosling et utbrudd av sykdommen konzo, en lite utforsket sykdom som senere var tema for hans doktorgrad i 1986. Han forsket særlig på sammenhengen mellom økonomisk utvikling, jordbruk, fattigdom og helse i afrikanske land.
Rosling var en av initiativtakerne til den svenske avdelingen av Leger uten grenser i 1993. Han var en av grunnleggerne av og styreformann for stiftelsen Gapminder Foundation, som har utviklet programvare for visualisering av multivariat statistikk som kan sammenligne land over tid. Programvaren ble solgt til Google i 2009.
Rosling ble internasjonalt kjent utenfor sitt eget fagmiljø da han i 2006 holdt et 20-minutters foredrag på TED-konferansen i 2006. Opptaket av dette og påfølgende foredrag har blitt sett over ti millioner ganger på YouTube og TED.com. BBC lagde i 2010 en timelang dokumentar med navn The Joy of Stats om Hans Roslings arbeid.
I 2014 ble han utnevnt til æresdoktor ved Universitetet i Oslo.
Han døde 7. februar 2017, 68 år gammel, etter kreft i bukspyttkjertelen.
Skjevik barne- og ungdomsskole
Skjevik skole ligger på Skjevikåsen i Molde kommune ca. 2 mil øst for Molde sentrum. Skolen er sammen med Kleive skole en av to skoler i indre del av Molde kommune.
Historie
Skjevik ungdomsskole ble bygd i 1970. Elevene kom da fra hele indre del av kommunen samt Skålahalvøya. I 1986 åpnet Vågsetra barne- og ungdomsskole. Elevene fra Skålahalvøya ble da overflyttet til denne skolen.
Sammenslåing
Fra 1. august 2005 ble Skjevik ungdomsskole slått sammen med Vikamyra barneskole. Den 5. oktober 2005 fikk skolen navnet Skjevik barne- og ungdomsskole. Fra 1. august 2006 ble også Hjelset barneskole administrativt en del av Skjevik barne- og ungdomsskole, men man fortsatte å bruke skolebygget på Hjelset. Etter en omfattende oppussing ble Skjevik barne- og ungdomsskole nyåpnet høsten 2009. Da ble det gamle skolebygget fra 1952 på Hjelset lagt ned, og alle elevene ble flyttet til lokalene på Skjevikåsen.
Fisher Building
Fisher Building er en skyskraper i Detroit, bygget i 1928. Den er et fremstående eksempel på art deco i amerikansk arkitektur, og ble i 1989 fredet som en nasjonalhistorisk bygning.
Arkitektur
Fisher Building reiser seg tredve etasjer med en takhøyde på 130,5 meter, med et spir som når opp til 135 meter. Den ble tegnet av arkitektkontoret Albert Kahn and Associates med Joseph Nathaniel French som hovedarkitekt. Den rikt dekorerte bygningen har blitt kalt «Detroit største kunstobjekt», og er av mange regnet som Kahns viktigste arbeid. Da bygningen sto ferdig i 1928 ble den kåret av Architectural League of New York til årets vakreste forretningsbygg. Den overdådige, tre-etasjers tønnehvelvede lobbyen er bygd med mer en 40 forskjellige typer marmor, dekorert av den ungarske kunstneren Géza Maróti, og er høyt skattet av arkitekter.
Bygningen huser også Fisher Theatre, en av Detroits eldste teatersaler.
Murphy Anderson
Murphy Anderson (født 9. juli 1926, død	23. oktober 2015) var en amerikansk tegneserietegner best kjent for sitt arbeid for forlaget DC Comics.
Anderson begynte sin karriere sent på 1930-tallet og arbeidet opp gjennom årene med serier som Batman, Hawkman, the Spectre og Zatanna.
Anderson er kanskje aller mest for sitt arbeid som tusjer for Curt Swan på Superman på 1960- og 1970-tallet. De to blir ofte omtalt som «Swanderson».
Kungliga posthuset
Kungliga posthuset er en bygning i kvartalet Penelope på Lilla Nygatan 6 i Gamla stan i Stockholm. Fra 1906 huser bygningen Postmuseum, som drives av Posten og har en omfattende samling av frimerker og annet relatert til posthistorie.
Bygningen
Bygningen stammer fra 1600-tallet. I 1719 flyttet ''Kongl. Post Contoiret, som fram til da hadde holdt til i Cerberus-kvartalet'', Stora Nygatan 44, inn i huset. Året etter kjøpte Kungliga Posten huset for 45 000 daler kobberrmynt. Resten av kvartalet ble ervervet i 1792. Her lå Stockholms eneste postkontor fram til 1869.
I årene 1820 og 1821-1825 ble det utført ombygginger av huset etter arkitekt Fredrik Bloms tegninger i klassisistisk arkitektur. Bygningen fungerte som sentralpostkontor tll 1875 da Centralpostkontoret på Jacobsgatan ble tatt i bruk. Fra 1906 disponeres huset som Postmuseum.
Over hovedinngangen kan man fremdeles lese inskripsjonen:
40 (sang)
«40», også kjent som «40 (How Long)», er den tiende og siste sangsporet på den irske rockegruppa U2s album fra 1983, War. Sangen er kjent for de framførelser som U2 gjør av den på sine konserter som ofte innebærer at publikum synger alene i flere minutter etter at gruppa har forlatt scenen. Sangteksten er en modifisering av Bibelens salme 40 som er tilskrevet kong David av Israel.
Sangen har ikke hatt en kommersiell utgivelse, men den har vært sluppet som en salgsfremmende singel kun i Tyskland for å fremme U2s opptreden på Loreley-festivalen i 1983. Singelen ble utgitt med en B-side bestående av albumversjonen av of «Two Hearts Beat as One». Etter at sangen hadde sin første konsertframførelse den 26. februar 1983 i Dundee i Skottland har «40» vært et fast innslag på U2s konserter og har i alt vært framført over 300 ganger.
Innspilling
Sangen ble innspilt helt i slutten av innspillingssesjonene for albumet War. Bassisten Adam Clayton hadde allerede forlatt innspillingslokalene, og de tre gjenværende gruppemedlemmene besluttet at de ikke hadde en god sang til å avslutte albumet. Bono, The Edge, og Larry Mullen Jr. innspilte på kort tid sangen hvor The Edge skiftet på å spille bass og elektrisk gitar. Bono kalte sangen for «40» ettersom han hadde skrevet sangteksten på grunnlag av salme 40.
Det første verset av sangen er basert på salme 40:1-2, og andre verset av sangen er basert på salme 40:2-3. Refrenget er løslig basert på de første to versene av salme 40:3, som lyder som følgende i engelsk utgave: «He put a new song in my mouth, a song of praise to our God...»
Konsertframførelser
«40» hadde sin utframførelse den 26. februar 1983 i Dundee som den siste sangen på konserten, og den har avsluttet hver eneste konsert på War-turnen i 1983. Sangen ble en meget populært avslutningsnummer, og mellom dens urframføring og 10. januar 1990 har det løselig regnet vært kun tyve turnekonserter hvor «40» ikke ble spilt som sistenummer. I løpet av konsertene pleide Adam Clayton og The Edge å bytte instrumenter slik at Adam spilte gitar og Edge bassgitar, og gruppa forlot scenen forløpende; først gikk Bono, deretter Adam Clayton, så The Edge, og til sist Larry Mullen, Jr. Publikum kunne da fortsette å synge refrenget på sangen, «How long... to sing this song?» selv etter at gruppa hadde forlatt scenen. Konsertframføringer av sangen er inkludert på live-albumet Under a Blood Red Sky og konsertfilmen Live at Red Rocks: Under a Blood Red Sky.
Mellom januar 1990 og mars 2005 var det svært sjelden at U2 spilte 40, skjønt på Elevation-turnen i 2001 ble det jevnlig spilte ved slutten av sangen «Bad» før sangen gikk over i «Where the Streets Have No Name». 40 kom igjen på spillelista i mars 2005 på Vertigo-turnen og har avsluttet mange turnens konserter: den avsluttet flest ganger den første etappen, tre ganger i andre, roterte med andre sanger, hovedsakelig «Bad», som avslutningsnummer for tredje etappe, gjorde kun noen få ganger på fjerde etappe, og ble spilt fragmentarisk noen få ganger før den ble spilt i sin helhet på den femte etappen.
«40» er U2s fjortende mest framførte konsertsang, eller den tiende mest framførte om fragmenterte framførelser er inkludert i totaliteten.
Hjørnesteinsbedrift
En hjørnesteinsbedrift er en «bedrift av vesentlig betydning for det sted der den ligger.» Hjørnesteinsbedrifter kan være avdelinger av større virksomheter plassert på mindre steder, eller de kan være uavhengige av andre virksomheter. De kan være i både i privat og offentlig eie, og kan, men behøver ikke, ha overskudd som målsetning.
Norge
Ifølge Teknisk Ukeblad ble uttrykket først brukt på slutten av 1950-tallet om reisningen av store anlegg, især kraftkrevende industri, som «skulle skape en rekke økonomiske sentra i distriktene som gjennom ringvirkninger skulle gi grunnlag for en rik variasjon av annen virksomhet.» En del samfunn ble i stedet ensidig avhengige av hjørnesteinsbedriftene, hvorav mange opplevde fallende lønnsomhet på 1970- og 1980-tallet. Noen ensidige industristeder på 1980-tallet var Moelv, Folldal, Kongsberg og Tofte på Østlandet; Sauda, Odda, Høyanger, Årdal og Sunndal på Vestlandet; Løkken, Meråker, Malm og Skorovas i Trøndelag; og Mo i Rana, Glomfjord, Sulitjelma og Kirkenes i Nord-Norge.
Utover på 2000-tallet har mye av sysselsettingen flyttet seg til offentlig sektor. Men fortsatt har noen av de 25 største tettstedene i landet enkeltbedrifter som med hundrevis av ansatte alene står for mer enn 5 prosent av den private sysselsettingen i kommunen:
Michael Nyqvist
Rolf Åke Michael Nyqvist (født 8. november 1960 i Stockholm, død 27. juni 2017 samme sted ) var en svensk skuespiller utdannet ved Teaterhögskolan i Malmö. Nyqvist tilhørte ensemblet ved Sveriges nasjonalscene Kungliga Dramatiska Teatern, og medvirket i en rekke TV-serier og filmer.
Bakgrunn
Michael Nyqvist (i folkeregisteret Rolf Åke Michael Nyqvist ) ble adoptert 1½ år gammel etter noen tid på barnehjem. Hans adoptivforeldre var advokaten Åke Nyqvist og sekretæren Gerd, f. Nordborg.
Han fikk som femåring vite at han var adoptert. Han traff senere begge sine biologiske foreldre; hans biologiske far var italiensk og har tidligere bodd i Marokko.
Han utdannet seg ved Teaterhögskolan i Malmö.
Skuespiller
Nyqvist ble først lagt merke til som skuespiller da han spilte politimannen John Banck i TV-serien Beck, men det var ikke før han spilte i filmen Grabben i graven bredvid han fikk sitt store gjennombrudd. Senere spilte han i filmer som Så som i himmelen, Arn – Tempelridderen, Kautokeino-opprøret og Menn som hater kvinner.
Nyqvist var til sin død en del av det faste ensemblet på Kungliga Dramatiska Teatern. Han fikk sitt store gjennombrudd i 2002 med rollen som bonden Benny i Kjell Sundvalls kinofilm Grabben i graven bredvid, en rolle han ble belønnet med en Guldbagge for.
I 2011 spilte Nyqvist sine første Hollywoodroller i filmene Abduction og Mission: Impossible – Ghost Protocol. I den fjerde Mission Impossible-filmen portretterte Nyqvist filmens største skurk og spilte der blant annet mot Tom Cruise.
Michael Nyqvist var gift 1990–1994 med psykologen Pinita Rodriguez (født 1960). I 1998 giftet han seg med den finske scenografen Catharina Nyqvist Ehrnrooth (født 1969). Han fikk en datter (født 1990) i første ekteskap og en sønn (født 1996) i andre ekteskap.
Nyqvist døde 27. juni 2017 av lungekreft, og ble gravlagt i Katarina kirke i Stockholm 21. juli.
Hungersnøden i Irland 1845–1849
Hungersnøden i Irland 1845–1849 (på irsk kjent som An Gorta Mór; engelsk: The Great Famine) viser til en sultkatastrofe på og utvandring fra Irland i underkant av et tiår på midten av 1800-tallet. Historikerne blir ikke enige om hvor mange som omkom, men de fleste beregninger viser til tall mellom 1 og 3 millioner døde av sult, i en befolkning på rundt 8 millioner. Den påfølgende utvandringen halverte Irlands befolkning (fra 8 til 4 millioner) frem til rundt 1930. Hungersnødens utløsende årsak var feilslåtte avlinger, men den egentlige og underliggende årsaken var engelsk kolonialisme.
Bakgrunn
Hungersnøden ble utløst av potettørråte, en parasitt som angriper potetplanter og dermed ødela den primære matkilden for mange irske familier. To femtedeler av befolkningen var helt avhengige av potethøsten. Mellom 1845 og 1852 omkom minst én million, mens enda en million ble tvunget til utvandre, noe som førte til at Irlands befolkning minsket med mellom 20 % og 25 %. En familie på 5–6 personer som dyrket poteter, kunne greie seg i ett år med utbyttet fra 0,6 hektar, der det kreves minst 2,4 hektar for å oppnå et tilsvarende utbytte av korn. Men i starten av 1840-årene var 45 % av irske småbruk på under to hektar. I katastrofeårene konkluderte en engelsk undersøkelseskommisjon med at 3/4 av den irske befolkningen var arbeidsledige utenfor potetsesongen, og hungersnøden ble definert som et utslag av overbefolkning, der befolkningsveksten var helt i utakt med landets ressurser. Irlands befolkning hadde vokst med 170 % i løpet av 60 år, mot 88 % i England og Wales, en befolkningseksplosjon helt uten sidestykke i Europa ellers. En årsak kan være at Irland først fikk en fattiglov fra 1838, slik at barn ble ansett som en alderdomsforsikring.
Potettørråte (Phytophthora infestans) skyldes en eggsporesopp som angriper poteter i tillegg til beslektede arter i søtvierfamilien. Potettørråte kalles også potetsyke eller tørråte (engelsk: potato blight), og herjet potetavlingene over hele Europa i 1840-årene (og koster fortsatt årlig om lag 40 milliarder kroner i bekjempelse). Imidlertid var virkningene på Irland helt uforholdsmessige, ettersom rundt en tredjedel av befolkningen var avhengig av potethøsten av en rekke årsaker: etniske, religiøse, politiske, sosiale og ikke minst økonomiske, som overtagelse av land, fraværende jordherrer og kornlovene. Alle disse årsakene bidro til katastrofen i varierende grad, og er fortsatt emne for omfattende historisk diskusjon. I sluttfasen av den lille istid var en rekke vintre i 1840-årene uvanlig harde.
Landbruket i Irland var preget av store godseiere som leide ut mindre bruk til leilendinger. Fordi jordeierne drev et profittmaksimerende jordbruk, vanligvis bodde i London og hadde avgjørende innflytelse i Overhuset i det britiske parlamentet, utløste forholdene en av de store nasjonale tragediene i moderne tid. Parallelt med massedød av sult ble det produsert mye kjøtt og meieriprodukter som for en stor del ble eksportert til England for å betale jordleia. Poteter utgjorde leilendingenes eget kosthold. Men selv om potetavlingen hadde sviktet, fortsatte eksporten av kjøtt og meieriprodukter til England. Mange familier opplevde å bli kastet ut fra hus og dyrket mark på grunn av manglende betaling av jordleie. Dette er en viktig faktor i irenes hat mot engelskmenn og England.
Hungerveiene
Anleggelsen av «hungerveier» (famine roads) ble pålagt sultende irer på helt tilfeldige strekninger utover 1840-tallet, ettersom Robert Peels regjering avviste å bare betale stønad til folk uten noen motytelse - selv om penger hjalp lite der det ikke fantes mat å få kjøpt. Hungerveiene ble aldri registrert på noe kart og er nesten ikke synlige i dagens terreng, men hungerveien bygd i årene 1845-48 langs sørbredden av Killary Harbour, Irlands eneste fjord, kan fortsatt ses. Den er bygd av lokalbefolkningen som fikk mat bare om de arbeidet på den. På motsatt bredd skråner landskapet opp mot fjellet Mweelrea.
Eavan Boland (1944-2020) har skrevet et dikt om de irske hungerveiene.
Virkning
Hungersnøden var et vannskille i Irlands historie. Virkningene endret for evig øyas demografiske, politiske og kulturelle landskap. For både de innfødte irlenderne som den resulterte utvandringen, gikk sulten inn i folkeminnet, og ble et økende punkt for ulike politiske og nasjonale bevegelser, som krav om hjemmestyre og forening av Irland, da hele øya var den gang en del av Storbritannia. Den katastrofale hungersnøden forsuret det allerede anstrengte forholdet mellom mange irlendere og den britiske kronen, noe som fremmet irsk republikanisme og til sist førte til irsk uavhengighet i det neste århundret.
Hungersnøden forekom i en periode hvor det britiske imperiet var i sterk utvikling. Sultkatastrofen hadde en ødeleggende effekt på Irland og preget landet i generasjoner fremover. Irlands befolkning fortsatte å synke de påfølgende 70 år, før den stabiliserte seg på halvparten av nivået før katastrofen. I den vestlige delen av Irland stabiliserte befolkningstallet seg først i 2006, over 160 år etter nødsårene.
Lofamilien
Lofamilien eller loer (Charadriidae) er en familie av lofugler (Charadrii) i ordenen vade-, måke- og alkefugler. Familien har fem representanter i Norge (sandlo, dverglo, boltit, heilo og vipe).
Beskrivelse
Lofamilien består av mellomstore (12–38 cm) arter med en oppreist holdning når de står. Artene har runde, relativt små hoder med store øyne og et kort, rett nebb. Fuglene er vadere, som typisk trives på våtmark, gressletter og tundra nær vann, samt langs kyststripen. Habitatet deles som regel med fugler i snipefamilien (Scolopacidae).
Atferd
Artene i lofamilien er trekkfugler som ofte opptrer i flokk, men flokkene, som kan omhandle alt fra et fåtall individer til flere tusen fugler, er verken spesielt tettpakket eller nært sammenknyttet. Selv under trekket kan fuglene fly alene, parvis eller i flokker som kan telle flere tusen individer. Når trekket omhandler lange distanser og mange fugler, flyr artene i V-formasjon for å spare energi. Som oftest består flokken av fugler i samme art, men det er også eksempler på flokker som omhandler flere lignende arter. Disse flokkene er mest typiske i starten eller slutten av trekket, og fungerer nærmest som oppsamlingsflokker for de mest hastige eller etternølerne.
Fuglene danner par eller mindre reproduktive grupper og forsvarer en flekk på marken som sitt hekkeområde. Sånne små områder forsvares også utenfor hekketiden, siden loene også forsvarer matterritorier, både under trekket og der fuglene overvintrer.
Loer eter små virvelløse dyr som lever på eller like under bakken. Leddyr, småormer og ulike larver og insekter utgjør det meste av dietten, i ferskvanns- og kystmiljø også små krepsdyr, krabber, reker, amfibier og tanglus med mer. Nesten alle artene har ventende eteatferd. Det vil si at fuglene venter til byttet enten kommer til overflaten eller, om detalt er der, beveger seg, før fuglene løper hurtig til byttet og fanger det. Et unntak er skjevnebbloen på Ny-Zealand, som har utviklet en helt spesiell teknikk for å fange usynlige bytter under steiner i elvene.
Taksonomi
Forskere antar at loene kan ha oppstått under eocen, for cirka 40 millioner år siden, men det er ikke gjort fossile funn som kan bekrefte dette. De eldste fossilene i Charadriidae stammer fra slektene Charadrius (Colorado, USA) og Vanellus (Belgia) og dateres til oligocen, for omkring 30 millioner år siden.
Systematisk inndeling
Dos Remedios et al. (2015) har vist oss at Charadriinae (som består av tre klader) er den basale gruppen i familien, og at Vanellinae og Anarhynchinae er søstergrupper. I Charadriinae er slekten Oreopholus basal i sin egen klade, og søster til alle andre i denne underfamilien. Videre er Phegornis og Zonibyx søsterslekter i sin egen klade. De resterende slektene danner den siste kladen i Charadriinae.
Dos Remedios inkluderte alle artene unntatt en art i slekten Charadrius i sin undersøkelse, noe som førte til at slekten måtte revideres. Kun fire arter er tilbake, mens de resterende ble flyttet til andre slekter. Disse er merket i oppstillingen under.
Paul Schmidt
Paul Schmidt er navnet til flere personer:
Jevgenij Vakhtangov
Jevgenij Bagrationovitsj Vakhtangov (russisk Евгений Багратионович Вахтангов, født, død 29. mai 1922) var en russisk teatersjef knyttet til Det statlige institutt for teaterkunst i Moskva først på 1900-tallet. Han ble tilknyttet Moskva Kunstteater fra 1911, og ble sjef der fra 1920. Han var en av Konstantin Stanislavskijs beste elever og ble selv mentor for Mikhail Tsjekov.
Bakgrunn
Både Vakhtangov og Meyerhold hadde sin bakgrunn som skuespillere i Stanislavskijs teater. Meyerhold hadde ikke fulgt opp hans metode, men gått sin egen vei. Vakhtangov hadde på sin side fulgt opp denne metoden, og la vekt på den indre opplevelsen.
Lekende skuespillere
Vakhtangov ville vise teatret som en fest og en lek. Skuespillerne var flott kledd i kjole og hvitt eller i lange kjoler. De tok imot publikum i entreen og viste dem deres plasser, mens de snakket og fortalte vitser. Forestillingen ble introdusert av fire commedia dell’arte-skuespillere. På signal fra dem gikk teppet opp og skuespillerne fant sine plasser på et stort skråplan på scenen. Her lå det rekvisitter og klær som de brukte for å vise hva slags rolle de hadde og hvor handlingen foregikk. Likevel var grunnkostymet alltid synlig, og derfor var det heller ingen tvil om at det var samtidige skuespillere som opptrådte som seg selv, slik de i innledningen hadde møtt publikum. Kostymene var derfor ikke noe de gjemte seg bak, men noe de lekte med. Rollene eller figuren de viste ble som en lek de lekte med publikum. På samme måte som Meyerhold hadde gjort det i oppsetningen av Don Juan på Aleksandrinskij-teatret, ble publikum også her innviet i teatrets hemmeligheter. Dette skjedde ved at en gruppe scenetjenere åpenlyst brakte rekvisitter og dekorasjoner ut og inn og skiftet bakteppe.
Bare mellom fjerde og femte akt falt sceneteppet. I denne pausen oppførte scenetjenerne en parodi på hele handlingen og spillestilen. Dette ble da en dobbelt lek med teatret i teatret. En annen lek hadde de til slutt, der det hele overraskende endte tragisk, og hvor de viste at det hele var et narrespill der publikum var blitt lurt.
Ettermæle
Vakhtangov døde før forestillingen var ferdig. Han etterlot seg ikke noe teoretisk, men isteden en konkret realisering av sine prinsipper om at teatret skulle være en fest der publikum aldri skulle glemme at de var på teater. Skuespillerens teater skulle åpne seg for publikum, ikke lukke seg som hos Stanislavskij.
En liten blåveis
«En liten blåveis» er en slager (sangvals) skrevet av Herman Hermani og utgitt i 1938. Reidar Andresen med Oscar Skau og hans Kvintett spilte den inn i Oslo 12. februar 1940 på 78-platen Telefunken T-8258.
Platen ble straks en kjempesuksess. Sangen ble også lansert i utlandet og er oversatt til ni språk, og i Sverige heter den «Violer til mor» (Tekst: Roland). Den ble en slager for Bertil Boo, Sven Arefeldts orkester. Den ble innspilt på 78-platen Sonora 7266 i 1946.
«En liten blåveis» ble innspilt på estisk i 1969 av Heli Lääts. Teksten ble skrevet av Kustas Kikerpuu. Den estiske tittelen er «Kannikesed emale».
Den norske versjonen ble senere innspilt på LP-platen Frem fra Glemselen kap.11 (Talent TLS 4060) av Rita Engebretsen (1982) og på LP-platen De tusen sjøers land (Triola TNLP 87) av De Syngende Husmødre (1982).
Teksten
Hånd i hånd de følger stien, moren hun er blind. Og hun leies av den lille som forteller alt hun ser, plutselig står barnet stille, roper glad og ler. Å, hvor de er vakre der de står, midt i alt det grønne den blåe fargen er, moren smiler for hun skjønner det er tegn på vår. Mor nu må du vente her en stund på meg, for nå skal jeg hente blåveismor til deg. Moren favner stille de blomster som hun får, og hun kysser ømt den lille som ga tegn på vår.
Klaus Hasselmann
Klaus Hasselmann (født 25. oktober 1931 i Hamburg i Tyskland) er en tysk klimaforsker, meteorolog og oseanograf. I 2021 ble han tildelt Nobelprisen i fysikk sammen med Syukuro Manabe og Giorgio Parisi. Hasselmann fikk prisen for sine «nyskapende bidrag til vår forståelse av komplekse systemer», og for «fysisk modellering av jordens klima, tallfesting av variabilitet og å pålitelig forutsi global oppvarming».
Bakgrunn
Hasselmann ble født i Hamburg i 1931. Hans far Erwin Hasselmann, var økonom, journalist og publisist og var politisk aktiv for Sosialdemokratene (SPD) siden 1920-årene. Grunnet farens virke innen SPD, emigrerte familien til Storbritannia i midten av 1934 i det tyske naziregimens første fase – faren fryktet Tysklands nye repressive regime. Klaus Hasselmann vokste dermed opp i Storbritannia fra to års alder.
De bodde i Welwyn Garden City nord for London, og faren arbeidet som journalist. Selv om familien Hasselmann ikke selv var jødisk, bodde de tett tilknyttet det overveiende jødiske tyske emigrantmiljøet, og de fikk hjelp fra engelske kvekere da de ankom England. Klaus Hasselmann gikk på grunnskole og på Grammar School i Welwyn Garden City, og tok sine A-levels (Cambridge Higher School Certificate) i 1949. Hasselmann har sagt at han var svært lykkelig i England og at engelsk er hans førstespråk. Hans foreldre vendte tilbake til Hamburg i 1948, og Klaus fulgte etter dem da han hadde fullført sine A-levels. Han var nesten 19 år gammel da han kom til foreldrene i Hamburg i Vest-Tyskland i august 1949.
Høyere utdannelse
Han tok doktorgrad i fysikk ved universitetet i Göttingen i 1957. Hans doktorarbeid presenterte en metode for å bestemme sjokkfronters, og tilfeldige småbølgelengders bølgers refleksjon og refraksjon.
Fysiker
Hasselmann ledet Max Planck-instituttet for meteorologi i Hamburg fra 1975 til 1999.
Han er best kjent for å ha utviklet det som er blitt kjent som Hasselmann-modellen. Hans arbeider gjør det lettere å følge med på, og til å modellere klimaforandringenes effekter og værmønstre.
Hasselmann har blant annet fått Vilhelm Bjerknes-medaljen av Den europeiske geovitenskapelige union (European Geosciences Union) i 2002 og en æresmedalje fra Universitetet i Alcalá i 2005.
I 2021 ble han tildelt Nobelprisen i fysikk sammen med Syukuro Manabe og Giorgio Parisi. Hasselmann fikk prisen for sine «nyskapende bidrag til vår forståelse av komplekse systemer», og for «fysisk modellering av jordens klima, tallfesting av variabilitet og å pålitelig forutsi global oppvarming».
Italias storbyområder
Storbyområde (italiensk: città metropolitana) er en administrativ enhet i Italia, som sammen med provinsene utgjør forvaltningsnivået mellom regionene og kommunene.
Loven definerer storbyområdet som en stor kjerneby med mindre omliggende byer, som er tett knyttet til den med hensyn til økonomisk aktivitet og offentlige tjenester, såvel som kulturelle forbindelser og geografiske kjennetegn.
Det finnes 14 storbyområder i Italia. Disse erstattet i 2015 og 2017 13 provinser med samme navn. Den 14. provinsen Cagliari ble stykket opp til den nye provinsen Sud Sardegna og Storbyområdet Cagliari.
Fra 2015 ble Italias provinser omorganisert til «andre nivås institusjonelle enheter». Det finnes (2018) 120 andre nivås institusjonelle enheter i Italia; 80 provinser, 2 autonome provinser, 6 frie kommunale konsortier, 14 storbyområder, 18 interkommunale unioner, samt Aostadalen (region uten provinser).
Liste over Kabardino-Balkarias ledere
Under følger en liste over Kabardino-Balkarias ledere. Navnene er transkribert fra kyrillisk.
Den kabardino-balkarske autonome oblast 1922–1936 / Den kabardino-balkarske autonome sosialistiske sovjetrepublikk 1936–1944 / Den kabardinske autonome sosialistiske sovjetrepublikk 1944–1957 / Den kabardino-balkarske autonome sosialistiske sovjetrepublikk 1957–1991 / Den kabardino-balkarske sosialistiske sovjetrepublikk 1991–1992
Republikken Kabardino-Balkaria 1992–
Ca’ d’Oro
Ca' d'Oro er et av palassene ved Canal Grande i Venezia. Selv om det egentlig heter Palazzo Santa Sofia, har det alltid vært kjent som det gyldne hus, fordi den opprinnelig var kledd med 23 000 ark bladgull, og malt i sinober og ultramarin, begge kostbare farger. Bygningen er fortsatt kjent under dette navnet, selv om det idag ikke er noe igjen av denne dekoren.
Palasset ble bygget mellom 1428 og 1430 for familien Contarini, som skaffet Venezia åtte Doger mellom 1043 og 1676. Giovanni Bon og sønnen Bartolomeo Bon var arkitekter. De er også kjent for sitt arbeide på Dogepalasset, først og fremst Porta della Carta med sin monumentale skulptur av Salomos dom.
Hovedfasaden til Ca' d'Oro ut mot Canal Grande er bygget i Bons venetiansk-gotiske stil. I nærheten finnes også Palazzo Barbaro og Palazzo Giustinian, som er bygget i samme stil.
Bjarne Melgaard
Bjarne Melgaard (født 9. september 1967 i Sydney) er en norsk billedkunstner. Melgaard er utdannet ved Statens kunstakademi i Oslo, Jan van Eyck-akademiet i Maastricht og Rijksakademie i Amsterdam. Han arbeidet i en årrekke i New York, men har nå returnert til Norge.
Ca’ d’Oro
Baron Giorgio Franchetti kjøpte bygget i 1894 og forærte det til den italienske stat i 1922. Det har nå blitt satt istand igjen, og den fjernede trappen er rekonstruert. Det er et galleri og er åpent for publikum.
Bjarne Melgaard
Melgaard er kjent for sine uttrykksfulle og provoserende malerier, installasjoner, foto og videoverk. Motivene i hans kunst er inspirert av den norske black metal-musikkulturen og det homofile S/M-miljøet. Han har i de senere år også arbeidet med digitale medier, gjennom et samarbeid med Acute Art så produserte han det interaktive kunstverket "My Trip" der seeren kan oppleve kunstverket i Virtual Reality.
Melgaard regnes som en av Norges mest sentrale nålevende kunstnere. Verket «Confessions of a Recovering Minimalist» (1996) er kåret til et av Morgenbladets 12 viktigste kunstverk. Melgaard har også skapt overskrifter verden over og har blitt beskrevet som den mest kjente norske kunstneren siden Munch.
Høsten 2021 er Bjarne, sammen med sin samarbeidspartner Sam Farao aktuell med å lansere en av de største NFT-prosjektene i Norge. Prosjektet består av å lansere Melgaards kjente verk "Lightbulb man" som en digital "Token", og består av 1110 utgaver.
Farmen (Sverige)
Farmen er en svensk realityserie som sendes sesongvis på TV4. Konseptet var at et antall deltagere blir plassert på en bondegård. Der skal de bo i 10 uker og leve omtrent som bønder gjorde på 1800-tallet. Hver uke sendes to deltakere inn i tvekamp, hvor en får fortsette og en må reise hjem. Slik går konkurransen helt til det er fire finalister igjen i finaleuka.
Farmen 2003
Sesong 2003 ble sendt i 30-minutters episoder 19.30 på hverdager med repriser av alle ukens episoder på søndager. Det farmenårets store mediekontrovers var utvilsomt «Naken-Janne» (Jan O. Jansson). En nudist, eller naturist som han selv foretrakk å bli kalt (selv om øvrige naturister foretrakk å kalle ham ekshibisjonist), som ikke var redd for å vise seg splitter naken framfor kameraet. TV 4s beslutning om å vise Jansson uten noen som helst form for sensur, hans penis ble til og med eksponert i så godt som hver eneste episode, skapte mye styr i pressen.
Jansson ble til og med ansett av seerne til å være ganske usympatisk. Han ble likevel stemt ut i konkurransens senere del. Deretter dro han rundt på en ganske mislykket kroturnè der han også viste seg naken.
Comusia
Comusia er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, avlange, lyst brunlige til svarte trebukker. Antennene er lengre enn kroppen. Pronotum har rundede sider, dekkvingene er parallellsidige.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia, fra Nepal og Bengal i vest til Ny-Guinea i øst.
Fiilimuup Atuarfia
Fiilimuup Atuarfia er folkeskolen i bygda Innaarsuit i Upernavik kommune, nordvest på Grønland.
Skolen har ca. 20 elever, fordelt på 5 «hold», der 2. og 3. klasse er et hold, 4. til 6. klasse er et hold, og 7. og 8. klasse er et hold. Skolen har 1 utdannet lærer, og 4 timelærere. Skolebygningen ble utbygd og renovert i 1992.
Fiilimuup Atuarfia
Jarl Munch
Jarl Eilif Munch (født 26. mars 1935 i Bergen) er en norsk journalist (NRK) og forfatter.
Etter Bergen Katedralskole 1953 avla han cand.philol.-eksamen ved Universitetet i Bergen i 1962 med fagene fransk, engelsk og historie hovedfag.
Han arbeidet for NRK Radio fra 1963 til 1965, før han gikk over til NRK Fjernsynet som programsekretær i Dagsrevyen. Han var fra 1971 i utenriksredaksjonen i NRK og var NRKs første korrespondent til Midtøsten, stasjonert i Beirut i Libanon fra 1974 og i Kairo fra 1974 til 1977. Fra 1983 til 1986 var han NRKS korrespondent i Paris.
I sin tid som utenriksjournalist og NRKs korrespondent dekket han en rekke saker som Hellas-saken, sjahens fall og Khomeinis maktovertakelse i Iran.
Giorgio Parisi
Giorgio Parisi (født 4. august 1948) er en italiensk fysiker. I 2021 ble han tildelt Nobelprisen i fysikk sammen med Syukuro Manabe og Klaus Hasselmann.
Parisi fikk nobelprisen for «oppdagelsen av samspillet av uorden og fluktuasjoner i fysiske systemer fra atom- til planet-skala».
Biografi
Parisi fullførte doktorgrad i 1970 ved La Sapienza i Roma. Han arbeidet som forsker frem til 1981 da han ble professor i teoretisk fysikk ved Università degli Studi di Roma «Tor Vergata». I 1992 ble han professor i kvanteteori ved La Sapienza i Roma.
Parisi har skrevet over 600 artikler innen partikkelfysikk, statistisk fysikk og kaossystemer. Han har også studert dyrs kollektive oppførsel og bidrar i Simons-samarbeidet Cracking the Glass Problem, som forsøker å finne teorier for struktur, eksitasjon og, når glasset knuser, dynamikken i «glassaktige materialer».
Parisi har mottatt en rekke priser, blant annet Nobelprisen i fysikk i 2021.
Delirion
Delirion er et power metal-band fra Alicante i Spania. Bandet ble startet i 2003 og har gitt ut én demo (2005) og to album.
Prismognathus kanghianus
Prismognathus kanghianus er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
Hannen er en middelsstor (25-31 millimeter), blank, rødbrun hjortebille. Arten kjennes lett på at kjevene er lange og kraftige, omtrent dobbelt så lange som hodet. På innersiden er de fint sagtakkede. Det er et lite, utstående "horn" foran hvert fasettøye og pannen har et smalt utskudd i midten. Hunnen er blankere og mangler de forstørrede kjevene.
Levevis
Larvene utvikler seg i råtne trestammer.
Aleksander Tšutšelov
Aleksander Tšutšelov (født 26. april 1933, død 1. januar 2017) var en estisk seiler.
Benjamin Bratt
Benjamin Bratt (født 16. desember 1963 i California i USA) er en amerikansk skuespiller.
Aleksander Tšutšelov
Hans beste resultat i et OL var en sølvmedalje i 1960.
Benjamin Bratt
Bratt er mest kjent for sin rolle som detektiv Rey Curtis i TV-serien Law & Order, og for hans opptredener i filmene Blood in, Blood Out, Miss Congeniality og Piñero. Han spilte også i dramaserien The Cleaner og i Private Practice. Han er gift med skuespillerinnen Talisa Soto, som han har to barn med.
Straumbrua
Straumbrua er ei veibru i Inderøy kommune i Trøndelag. Brua krysser Straumen der Borgenfjorden løper ut i Trondheimsfjorden, mellom tettstedet Straumen og Sundsneset. Brua er ei fagverksbru i stål med lengde 202 meter og hovedspenn 72 meter. Seilingshøyden er 12 meter, og brua har i alt 5 spenn. Den ble bygd i 1958 og er en del av fylkesvei 755.
Straumbrua ble i 2002 foreslått vernet i Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner. Riksantikvaren fredet brua 17. april 2008.
Aage Birch
Aage Birch (født 23. september 1926, død 13. februar 2017) var en dansk seiler.
Hans beste resultat i et OL var en sølvmedalje i 1968.
Norddalselva
Norddalselva kan vise til:
Paul Palén
A. G. Paul Palén (født 4. april 1881 død 12. oktober 1944) var en svensk skytter som deltok i de olympiske leker 1912 i Stockholm.
Palén ble olympisk mester i skyting under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det svenske laget som vant lagkonkurransen 30 meter militærpistol med 1145 poeng foran Russland med 1091. De andre på lager var Eric Carlberg, Vilhelm Carlberg og Johan Hübner von Holst. Palén skjøt 284 poeng som var det svakeste resultatet på det svenske laget. Individuelt tok han en sølvmedalje, han kom på andreplass på 30 meter hurtigpistol med 286 poeng bak amerikaneren Alfred Lane med 287 poeng.
Kelvar og Olvar
Kelvar og Olvar er et begrepspar skapt av J.R.R. Tolkien da han konstruerte sitt fiktive univers. Ifølge verket der Tolkien forklarer verdenen Midgard, og i blant annet Ringenes herre og Silmarillion, var det valaen Yavanna som delte inn alle verdens ting i «Kelvar» og «Olvar», før alvene og menneskene kom til Midgard. «Kelvar» ble brukt til å omtale dyr og andre levende vesener som beveget seg, mens «Olvar» ble brukt om planter og levende ting som ikke beveget seg.
Elia
Elia (hebraisk: – ʾĒliyyā́hû, også  – ʾĒliyyâ; gresk:  – Ēlías; i bibeloversettelsen fra 1930 Elias; arabisk: إِلْيَاس – ʾIlyās) var en av profetene og er blant de mest fremtredende personene i Bibelen. Han var profet i en urolig tid i Israel, og hadde konflikter både med kong Ahab og hans dronning Jesabel.
Navnet betyr min Gud er Jahve.
Livshistorien
Elia var fra Tisbe. Kong Ahab og hans dronning Jesabel hadde innført avgudsdyrkelse av Baal i Israel. Elia var profet etter jødenes religion og kjempet mot avgudsdyrkelsen.