cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sommerfugler
Sommerfugler (Lepidoptera) er en orden med over 170,000 arter, og er dermed en av insektenes største delgrupper. Ved siden av de fargesprakende og vakre dagsommerfuglene hører også mange mindre prangende og ofte natt- eller skumringsaktive arter til sommerfuglene. Disse kalles gjerne nattsvermerne eller møll som samlebegrep og utgjør storparten (92 %) av sommerfuglene, men de utgjør ikke noen naturlig gruppe.
Et avledet fellestrekk for alle sommerfugler er at vingene er dekt med ørsmå skjell. Det er disse som muliggjør det fantastiske fargespillet mange dagsommerfugler viser, men de fins også hos møll, om enn ofte i litt mindre prangende farger. Også mangelen av cerciene og av det midterste medianøyet er egenskaper som oppstod i sommerfuglenes stamart.
I Norge har man registrert 2 200 arter med sommerfugler.
Inndeling og evolusjon
Sommerfuglenes stamtre er litt spesiell i at den består av mange små grener «nederst» i treet (som stort sett ikke har fått norske, men bare vitenskapelige navn), mens de mest artsrike gruppene er konsentrert lenger «oppe» i stamtreet. Den følgende oversikten gjengir slektskapsforholdene mellom delgruppene i hierarkisk skrivemåte:
Søstergruppen til sommerfuglene er vårfluene.
Anton Lekang
Anton Lekang (født 4. januar 1904 på Steilo i Hadsel, død januar 1987 i Winsted i Connecticut, USA) var en norsk-amerikansk skihopper. Han ble blant annet amerikansk mester, og konstruerte også flere hoppbakker.
Anton Lekang vant i 1932 det amerikanske mesterskapet. I 1934 ble han profesjonell, og satte samme år bakkerekord og personlig lengderekord med 81 meter (266 fot) i Ecker Hill i Park City. Året etter bygget han og Strand Mikkelsen en hoppbakke i Ayer, Massachusetts. 25. januar 1936 gjorde Lekang det aller første hoppet i Ayer Ski Hill, men han falt og brakk ankelen. Bakken ble for øvrig ødelagt av en storm bare et halvt år senere, og ble aldri gjenoppbygd.
Etter at han ble profesjonell, deltok Anton Lekang i en rekke oppvisningsrenn. Blant annet hoppet han innendørs i Madison Square Garden i New York i 1937, sammen med Johanne Kolstad, Ella Guldbrandsen og flere andre norske og norskamerikanske hoppere. Etter at karrieren som hopper var over, var han skilærer ved flere skoler, deriblant Yale University.
Anton Lekang ble innlemmet i National Ski Hall of Fame i 1977.
Philipp Mißfelder
Philipp Mißfelder (født 25. august 1979 i Gelsenkirchen, Nordrhein-Westfalen, død 13. juli 2015) var leder av de tyske konservative partienes ungdomsorganisasjon Junge Union fra 2002 til 2014 og ble medlem av det tyske parlamentet i 2005.
Etter Abitur (artium) i Bochum i 1999 avtjente han militærtjenesten i Berlin, og har siden 2000 studert historie i Berlin.
Han var katolsk, ble gift i 2006 og fikk i 2009 en datter.
Villafranca de Bonany
Villafranca de Bonany (katalansk: Vilafranca de Bonany) er en by og kommune i det østlige Spania, på øya Mallorca i provinsen Balearene. Kommunen har 3,558 innbyggere (2021).
Fylkesvei 6162
Fylkesveg 6162 går mellom Settem og Stakkneset på Bølandet i bygda Bøfjorden i Surnadal kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fv331.
Silius
Silius (sardisk: Silìus) er en italiensk kommune i provinsen Sud Sardegna i regionen Sardinia. Den har 1 192 innbyggere og ligger rundt 585 meter over havet.
Embraer EMB-312 Tucano
Embraer EMB-312 Tucano er et toseters turboprop-treningsfly produsert av Brasilianske Embraer. Flyet fløy for første gang i 1980.
Yasmin
Yasmin kan referere til:
Yasmin
Japan Women’s Open 2017
Det ble konkurrert i singel og dobbel for kvinner på hardcourt.
Harald Åsland Riise
Harald Åsland Riise (født 26. november 1965) er en tidligere norsk fotballtrener og fotballspiller.
Karriere
Riise startet karrieren Hareid, der han spilte frem til 1993. I 1992 var han spillende trener da klubben for hittil siste gang spilte i 2.-divisjon. Før 1994-sesongen meldte han overgang til Hødd, hvor han blant annet var med på opprykket til Tippeligaen i 1994 og nedrykk igjen i 1995. På tross store skadeproblemer var han aktiv spiller i klubben fram til 2001.
I 2002 ble Riise hovedtrener i Hødd, en jobb han hadde fram til 2004. Ved siden av trenergjerningen var han også sportssjef og økonomisjef i Hødd, to roller han hadde frem til sommeren 2008, da han gikk over i det private næringsliv.
Barry Cunliffe
Barrington Windsor «Barry» Cunliffe (født 10. desember 1939) er en britisk professor i europeisk arkeologi ved University of Oxford siden 1972. Cunliffe ble 17. juni 2006 utnevnt til Knight Bachelor og derved opphøyet i ridderstanden. Han har deretter rett til å føre tiltaleformen sir foran sitt navn. Han er også kommandør av Order of the British Empire.
Thiemeia
Thiemeia er en slekt av sommerfugler som hører til underfamilien ringvinger (Satyrinae) i den store familien flikvinger (Nymphalidae). Slekten omfatter bare én kjent art som er vidt utbredt i Andesfjellene.
Utseende
En nokså stor, brun sommerfugl med to korte stjerter på bakvingen. Arten ligner mye på slekten Daedalma. Oversiden er ensfarget brunsvart. Undersiden av forvingen er brun, ofte med en trekantet, lys flekk ved spissen, men uten øyeflekker. Bakvingens underside er lysbrun, med et litt uregelmessig, mørkbrunt tverrbånd og en rad av øyeflekker utenfor dette.
Levevis
Larvene utvikler seg trolig på bambus i slekten Chusquea, i likhet med de fleste andre Pronophilina. Sommerfuglen lever i tåkeskog mellom 1600-2300 meter over havet, men er tilsynelatende sjelden med en flekkvis utbredelse.
Utbredelse
Arten er utbredt fra Venezuela og Colombia i nord til Bolivia i sør.
Fritjof Krogvold
Fritjof C. Krogvold (født 29. april 1971) er en skateboarder fra Norge, og tidligere president i Norsk organisasjon for rullebrett (NORB), hvor han fremdeles sitter i styret. Han har skatet siden 1985 og deltatt i NORB NM 1990, 1991 og 1996. Han har vært ansvarlig for gjennomføring av åtte NORB NM rundt om i landet. Han har medvirket i flere filmer og TV-innslag om skateboardkultur.
Han driver i dag selskapet Skatelogic ENK. Krogvold har designet flere skateparker i Norge enn noen annen. Siden midten av 2000-tallet er det hovedsakelig skateparker i betong. Disse finnes i Larvik, Porsgrunn, Nesodden, Lier, Nittedal, Bærum, Lørenskog, Grimstad, Moss, Tønsberg, Biri, Oppegård og Lillehammer kommune. Han har designet parker i innehall i Bærum (ArenaBekkestua), Kristiansand (Visionhallen) og Nesodden (Sagahallen). Han designer skateanlegg med omfattende brukermedvirkning.
Hans tidligere arbeidsgivere er Playboard, Norges snowboardforbund, Forbrukernes forsikringsklagekontor, NRK Upunkt og Jean TV. Han er nå ansatt i Bærum kommune, ungdom og fritid for kvalitetssikring av rullebrettkultur på Arenabekkestua og Rud Rampland.
Kelly Preston
Kelly Preston (født Kelly Kamalelehua Smith 13. oktober 1962 i Honolulu på Hawaii, død 12. juli 2020 ) var en amerikansk skuespiller og modell.
Personlig liv
Preston giftet seg med John Travolta i 1991. De har datteren Ella Bleu (født 2000); deres sønn Jett (født 1992) døde 2. januar 2009 i en alder av 16 år, av et anfall på en familieferie. Han hadde Kawasakis sykdom, som kan resultere i varierte smertefulle bivirkninger som anfall og i noen tilfeller hjerteproblemer.
Kristofer Juvkvam Ørjavik
Kristoffer Juvkvam Ørjavik (født 28. oktober 1911 i Hamburg, død 31. mai 1990 i Sør-Aurdal) var en norsk prest, poet og salmedikter. Som prest jobbet Ørjavik i Gransherad og Nord-Aurdal. I løpet av yrkeskarrieren ble han prost.
Han utgav blant annet diktsamlingene Året og Æva i 1969 og Vesper i 1977.
Ørjavik har oversatt 14 salmer som er med i Norsk Salmebok og i Norsk salmebok 2013 har han med tre oversettelser og et egenskrevet vers til en salme.
Ski-VM 2013 – 4 × 5 km stafett kvinner
4 x 5 km stafett for kvinner i Ski-VM 2013 i Val di Fiemme ble arrangert den 28. februar 2013. Det norske laget var både regjerende mestre og storfavoritter, og innfridde med seier.
Simala
Simala (sardisk: Simàba) er en italiensk kommune i provinsen Oristano i regionen Sardinia. Den har 326 innbyggere og ligger rundt 155 meter over havet.
Edmund M. Clarke
Edmund Melson Clarke, jr. (født 27. juli 1945 i Newport News i Virginia i USA, død 22. desember 2020 i Pittsburgh i Pennsylvania ) var en amerikansk  dataviter og akademiker.
Han skapte model checking. Han var FORE Systems professor i Computer Science ved Carnegie Mellon University, og ble tildelt Turing-prisen i 2007. I 2005 ble han medlem av National Academy of Engineering, og i 2011 av American Academy of Arts and Sciences.
Jetix
Jetix (tidligere Fox Kids) var en fjernsynskanal for barn og ungdom som ble sendt i flere land i Europa, inkludert Norge. Fox Kids startet sine sendinger i England i 1996/1997, og har siden vært en av Europas mest sette fjernsynskanaler for barn og ungdom. Den 12. september 2009 ble kanalen kalt Disney XD.
Kanalen startet sine sendinger i Norge 4. april 1998, og ble inkludert i Canal Digitals grunnpakke. I januar 2003 endret kanalen navn fra Fox Kids til Jetix som følge av at nye eiere, The Walt Disney Company, kom inn. Som følge av dette ble flere serier byttet ut mot serier med mer spenning, siden The Walt Disney Company ønsket at Jetix skulle sende serier med spenning for barn og ungdom mellom 6 og 18 år, og fordi den skulle skilles fra Disney Channel, som skulle bli en familiekanal.
Kanalen utgir et eget magasin, Jetixmagasinet (tidligere FoxKids-magasinet), som skriver om seriene som sendes på kanalen samt skuespillerene i seriene. Opp gjennom tiden har kanalen også arrangert fotballcuper og konkurranser på kjøpesentre.
Utdrag av serier
Enkelte av seriene vises også på NRK1, NRK Super, TV 2, TV3 og Viasat 4.
Historikk
Fox Kids var en fjernsynskanal for barn i USA fra 8. september 1990 til 7. september 2002. Kanalen, som i starten var eid 50 % av Haim Sabans (Saban Entertainment Inc.) og 50 % av Fox Children's Entertainment, la ned driften i USA 8. september 2002, etter 12 år med sendinger. Kanalen ble omgjort til en programblog på kabelkanalene ABC Family og Toon Disney. Nedleggingen av Fox Kids var en følge av at The Walt Disney Company kjøpte samarbeidet mellom Fox Family Channel og Saban Entertainment Inc.. Kanalene som var kjent som Fox Family Channel ble til ABC Family i USA, mens Fox Kids ble til Jetix i Europa. Disney eier i dag 74 % av aksjene til Jetix/Fox Kids, men valgte å lansere barnekanalen Playhouse Disney på Fox Kids' kanalplass i USA i stedet for å la kanalen fortsette å sende i USA.
Shintaro Ikeda
Shintaro Ikeda (født 27. desember 1980) er en japansk badmintonspiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han ble utslått i gruppespillet i mixed double.
Jetix
Historikk
I Europa endret Fox Kids navn til Jetix 1. januar 2003, og erstattet flere av sine serier. I Frankrike sender kanalen fortsatt som Fox Kids. Fox Kids var fra 1998 til 2006 den største barne-TV-kanalen i Norge.
Multiplankamera
Et multiplankamera er et apparat som er brukt i tradisjonell animasjonsfilm.
Teknisk beskrivelse
Flere plan, gjerne celluloid-ark (på engelsk: animation cels, der «cel» er en forkortelse for «celluloid») eller glasskiver, er plassert over hverandre i et stativ, med et filmkamera montert på toppen. Filmbildenes forgrunn, figurer og bakgrunn er plassert på ulike plan. Planene er gjennomsiktige, slik at alt kan sees samtidig og gi en følelse av dybde. Objektene på de ulike planene kan også beveges og belyses uavhengig av hverandre, og gi opplevelse av bevegelse og parallakse. Prosessen består i at man bygger opp en filmscene lag for lag ved å bevege ulike flate figurer, tegninger eller malte scener forbi kameraet i ulikt tempo og med ulik avstand fra kameraet. Hver av de flate tegningene eller elementene har partier som er gjennomsiktige, slik at man kan se andre lag som befinner seg lengre vekk fra kameraet. Bevegelsene blir beregnet og fotografert ramme for ramme. Jo lenger borte fra kameraet, jo lavere hastighet. Multiplaneffekten blir noen ganger omtalt som en «parallakseprosess».
En interessant variant skapes når bakgrunnen og forgrunnen beveges i motsatt retning av hverandre. Dette skaper en rotasjonseffekt. Et tidlig eksempel er scenen i Walt Disneys Snehvit og de syv dvergene, der Den onde dronningen får Snehvit til å drikke gift, og omgivelsene deretter ser ut til å snurre omkring Snehvit.
Historikk
En tidlig versjon av multiplankameraet ble brukt av Lotte Reiniger til innslag i filmen Prins Achmeds eventyr (1926). Berthold Bartosch, som arbeidet sammen med Reiniger, brukte et lignende oppsett i filmen L'Idée (1932). Reiniger tok aldri patent på sitt multiplankamera, men i 1940 fikk Walt Disney patent på et kamera som i prinsippet var likt hennes. Den største forskjellen fra Reinigers apparat, var at den nederste platen i Disneys versjon var erstattet av en buet tredimensjonal «scene». I patentsøknaden skrev han: «Denne oppfinnelsen gjør at man kan forme en tredimensjonal modell av den ønskede bakgrunnen […] og projisere bildet av forgrunnen på denne tredimensjonale bakgrunnen».
I 1934 eller 1933 oppfant Ub Iwerks, som tidligere hadde vært animatør og regissør i Walt Disney Studios, en annen variant av et multiplankamera. I motsetning til Reinigers apparat, var Iwerks' konstruert slik at glassplatene var montert vertikalt bak hverandre. Han stilte opp flere bevegelige lag med flate kunstverk foran et horisontalt kamera, ved hjelp av deler fra en gammel Chevrolet. Iwerks' multiplankamera ble brukt i en rekke av Iwerks Studios' Willie Whopper- og Comicolor- tegnefilmer fra midten av 1930-tallet.
Teknikerne i Fleischer Studios bygget i 1934 noe de kalte Stereoptical Camera eller Setback. Deres apparater brukte tredimensjonale miniatyrsett bygget i målestokken til animasjonskunstverket. Celluloid-arkene som ble brukt som underlag for animatørenes illustrasjoner, ble plassert i oppsettet slik at forskjellige gjenstander kunne passere foran og bak dem, og hele scenen ble skutt med et horisontalt kamera. Slik oppnådde de effekter som for eksempel kan sees i Fleischers Betty Boop-, Popeye the Sailor- og Color Classics- tegnefilmene.
Kinsarvik kirke
Kinsarvik kirke er en enkel langkirke av naturstein, reist i middelalderen uten tårn ved Kinsarvik i Hardanger. Kirken var lenge hovedkirke for Indre Hardanger og ligger i dag i Ullensvang kommune. Det er på det rene at skipet ble reist først, trolig mange tiår før koret. Tilkomst til kirken går via riksvei 13 samt via fergeforbindelsen Utne–Kinsarvik på fylkesvei 550.
Multiplankamera
Historikk
Reiniger tok aldri patent på sitt multiplankamera, men i 1940 fikk Walt Disney patent på et kamera som i prinsippet var likt hennes. Den største forskjellen fra Reinigers apparat, var at den nederste platen i Disneys versjon var erstattet av en buet tredimensjonal «scene». I patentsøknaden skrev han: «Denne oppfinnelsen gjør at man kan forme en tredimensjonal modell av den ønskede bakgrunnen […] og projisere bildet av forgrunnen på denne tredimensjonale bakgrunnen».
Kinsarvik kirke
Den første kirken på plassen var en stolpekirke, hvis stolpehull ble avdekt av Håkon Christie under arkeologiske utgravninger under gulvet i steinkirken i 1960-årene. Myntfunn gjort der daterer stolpekirken til midten eller andre halvdel av 1000-tallet. Den første kirken hadde jordgravde trestolper i hjørnene, med steinmurer mellom. Det er bare funnet spor av noen få slike kirker i Norge.
Kirkestedet
Kirkestedet nevnes første gang i skriftlige kilder i to middelalderdiplomer, som begge ble utstedt i Oslo den 13. juni 1298 (DN IV:26 og 27). I et middelalderdiplom datert 4. oktober 1309 tituleres presten i Kinsarvik som «rector ecclesie de Kinzarvik», mens prestene ved kirkene i Odda og Ulvik ble titulert «presbiter ecclesie de Ulfvik et presbiter ecclesie de Odda» (DN III:85). Dette indikerer at Odda og Ulvik kirker var underordnet Kinsarvik. Et annet middelalderdiplom, datert 18. januar 1314, bekrefter at «sira Arne» var vicarius (leieprest) i Kinsarvik på den tiden (DN XXI:13). Ifølge NRJ III:146 19–23 var Kinsarvik (Kynssylwigt) fylkeskirke (12-øreskirke) i 1329 og hadde flertallig presteskap.
Det er imidlertid på det rene at det har stått ei stolpekirke på samme plassen, før nåværende kirkebygg ble reist og lenger før begivenhetene som nevnes i de skriftlige kildene. Denne kirken har av arkeologer blitt datert til siste halvdel av 1000-tallet. Sporene etter stolpekirken ligger innenfor murene av dagens kirke og ble oppdaget under arkeologiske utgravninger på stedet i 1960-årene. Håkon Christie avdekket 9 stolpehull etter kirkens nord-, sør- og vestvegger, men ingen som antydet et kor. Der hvor et eventuelt kor skulle stått var imidlertid grunnen forstyrret av yngre graver. Minst fire graver som var eldre enn steinkirken ble avdekket i det nordvestre delen av skipet. Skipet på stolpekirken var cirka 8 m langt og 5,8 m bredt. Orienteringen var lik steinkirkens.
Under de arkeologiske undersøkelsene ved kirken ble i 1960 også gjort et myntfunn under kirkegulvet, som underbygger dateringen av stolpekirken. I alt var det 420 mynter. Myntene var fra ulike tidsperioder og steder, men noen av dem stammer fra norske konger som Olav Kyrre, Håkon Håkonsson og Magnus Lagabøte. 13 mynter (penninger) var preget under Harald Hardrådes regjeringstid i årene 1046–1066, men 8 av dem var kun fragmenter. Disse myntene var imidlertid viktige for dateringen av stolpekirken, siden de ble funnet i jord fra stolpehull i kirkens nordvegg. I alt var det 166 norske mynter. Det ble imidlertid også funnet mynter fra andre europeiske land, som Danmark (158), Sverige (23), Tyskland (21) samt flere (52) av ubestemmelig opprinnelse, men funnet indikerer at Kinsarvik var en viktig handelsplass i middelalderen.
Kirkebygget
Skipet i steinkirken ble reist i såkalt normannisk-romansk stil, kanskje i løpet av årene 1150–1160. Ekroll & Stige (2000) daterer den til andre halvdel av 1100-tallet, men presiserer at det finnes bygningsdetaljer som antyder at den kan være påbegynt alt noe før år 1150. Hoff (2012) mener kirken ble reist rundt år 1200, men hun legger til perioden 1150–1250.
Multiplankamera
Historikk
Den lille havfruen (1989) var den siste Disney-filmen som brukte et multiplankamera. Opptakene ble riktignok gjort av et eksternt studio, ettersom Disneys kameraer ikke lenger var i drift da filmen ble lagd. Prosessen ble utdatert da bransjen utviklet en såkalt "digitalt flerkanalkamera"-funksjon som del av den digitale CAPS-prosessen som ble brukt til påfølgende Disney-filmer og i andre dataanimasjonssystemer. Tre originale Disney-multiplankameraer eksisterer fortsatt: ett i Walt Disney Studios i Burbank, California, ett på Walt Disney Family Museum i San Francisco, og ett i Art of Disney Animation-attraksjonen på Walt Disney Studios Park i Disneyland Paris.
Varemagasin
Et varemagasin er en detaljforretning med mange avdelinger og et bredt vareutvalg. Store varemagasiner kalles gjerne varehus. Varemagasiner selger ofte klær, møbler, elektronikk samt utvalgte produkter som kosmetikk, fotografiutstyr, smykker, leker og sportsutstyr. Frem til 1900 var det forbudt å etablere varehus i Wien, fordi man antok dette vil skape problemer for byens småbutikker. Dengang levde mer enn halvparten av Wiens befolkning av å drive sin egen forretning.
Kinsarvik kirke
Kirkebygget
Skipet måler 17 x 11,7 meter. Murene i skipet er cirka 1,7 m tjukke, mens kormurene er cirka 1,25 m tjukke. Både murprøver og flere byggetekniske detaljer viser at koret må ha blitt reist senere enn skipet, kanskje i løpet av første halvdel av 1200-tallet. Koret måler 8,1 x 7 meter. Foran gavlveggen i vest står det et lite panelt våpenhus av treverk, som måler 2,8 x 4,1 meter. Alle tre elementene har saltak. Sagnet forteller at kirken opprinnelig skal ha blitt reist av skotter, men det er aldri ført bevis for noe sånt. Kirkemurene er utvendig hvitslemmet.
Coca Cola GM
Coca Cola GM er det øverste nivået for fotball i Grønland. Coca Cola GM har blitt arrangert siden 1958, fra 1971 av det grønlandske fotballforbundet.
Jetix
Serier som ble vist på Fox Kids
Et utvalg av serier som ble sendt på Fox Kids i tidsrommet 1998-2004:
Varemagasin
Noen varemagasiner er spesialisert innen én bransje, for eksempel som glass- eller skotøymagasin.
Coca Cola GM
Coca Cola GM er ingen vanlig liga der man spiller for å oppnå plasseringer på en tabell, men Coca Cola GM består hovedsakelig av utslagsrunder. Den første delen av Coca Cola GM består av kamper mellom lag som er nær hverandre geografisk, en såkalt lokal fase, der vinneren går videre til neste fase som innebærer møter mellom lag innenfor bestemte regioner. Finalistene spiller i den siste fasen av Coca Cola GM, der lagene deles opp i to grupper á fire lag.
Coca Cola GMs mestvinnende klubb er Nagdlunguaq-48.
Kinsarvik kirke
Kirkebygget
Kirken har en opprinnelig rundbuer hovedportal i vestre gavlvegg, samt opprinnelig rundbuet sør- or nordportal i skipet og sørportal i koret. Både portalene og de rundbuede vinduene er innfattet av hogd kleberstein. Også korbuen er rundbuet. Skipet har to vinduer i begge langveggene og et lite, høytsittende sirkulært vindu i østre del av sørveggen. Korets østvindu er spissbuet og nordvinduet ble satt inn i 1695 og er ikke opprinnelig. I kirkemuren er det også flere hulrom og nisjer (repositorier) som ble brukt til gjemmested for kirkelige verdier. De kan opprinnelig ha vært helgennisjer. Repositorier finnes i de fleste middelalderkirker, men i Kinsarvik er det uvanlig mange.
Under restaureringen i 1960–tallet ble det under den innvendige kalkpussen oppdaget flere malerstykker fra middelalderen. Maleriet på sørveggen viser en bisp, malt fra golv til tak. Nordveggen viser erkeengelen Mikael med «sjelevekten» sin. Under står stygge smådjevler som prøver å vippe vekta over på sin side med en båtshake. Mikael og sjelvekten var et vanlig motiv i dansk kalkmaleri i middelalderen. Motivet i Kinsarvik er imidlertid det eneste norske.
Kirkeklokkene
Kirken har to klokker, støpt ved Olsen Nauen Klokkestøperi i 2002. En stor og en litt mindre. Disse er montert i en klokkestol vest på loftet over skipet. Loftet har bare lydglugge på den vestre gavlveggen. Begge klokkene har innskriften «OLSEN NAUEN KLOKKESTØPERI TØNSBERG» i et skriftbånd på halsen. Det er også klart at kirken har hatt klokker siden tidlig på 1600-tallet, for i 1620 er det nevnt to brukelige klokker. Den største av disse ble sendt til Danmark for omstøpning i begynnelsen av 1630-årene. I inventarlista for 1661 nevnes det at den minste klokka sprukken og ikke kan brukes før den er omstøpt, noe den ble i 1689. Det nevnes dessuten ei klokke fra «1776», cirka 62 cm høy med krona og 50 cm uten. Den hadde følgende innskrift på halsen: «IESU CHRISTIANI GAUDENT ME FECIT RADE PAULUS GOTTLOB LEBRECT IN BERGEN ANNO 1776», samt følgende innskrift på korpus: «OMSTØBT VED EYEREN HERR IOACHIM CHRISTIAN VON GEELMUYDEN KONGEL. MAIESTETS GENERAL KRIGS COMMISARIUS IUR. UTR. ET PHIL. DOCTOR SAMT RAADMAND OG NOTARIUS PUBLICUS I BERGEN ANNO 1776». På 1800-tallet nevnes også ei enkel klokke av stål. Den skal ha vært cirka 57 cm høy med krona og 50 cm uten. Under en visitas der i 1819 nevnes det at kirken kun hadde ei klokke, men i 1823 blir det notert at den manglende minste klokka nå var på plass. Hoff (2012) mener dette kan være den nevnte stålklokka.
Interiøret
Antemensalet (dekorert framside av alter) i Kinsarvik kirke er et av de mest verdifulle malerstykkene i nordeuropeisk middelalderkunst. Den er laget av 4 furubord 1,96m x 1,03m. Antemensalet viser frelseren på korset og korsfestingen. Over korset står det: «Iesus Nazarenus Rex Iuderu» (Jesus av Nasaret, Jødekongen). Rundt kanten står det: «NEC-DS-NEC-HONO-PRESES-QVM-CARNIS-YNACO-SET-DS-EST-HONO-PRESES-QVAN-SING-NAT-YMAGO» («Verken av Gud eller menneske er dette bildet, som du ser. Men det er et bilde både av Gud og menneske»). Maleren har vært dårlig i latin og gjort flere feil. Originalen står nå på Bergen Museum, men en kopi finnes i Kinsarvik kirke.
Døpefonten fra middelalderen (romansk, cirka 1225–1275 )er av kleberstein, cirka 89 cm høy. Den har en firkantet fot med kort, tjukt skaft og ei rund skål. Skålen har en ytre diameter på cirka 70 cm og en indre på cirka 54 cm. Under døpefonten er det et hull som vannet etter dåpen rant ut gjennom.
Kirkemodellen
Kirkemodellen som står i Kinsarvik kirke er av en korskirke med et høyt midttårn og flere småtårn. Et sagn forteller at det var skotter som bygde kirken og at de hadde med seg kirkemodellen. Dette skulle være n modell av en kirke i Skottland. Kirken ble ikke bygd fordi den var for dyr å bygge og at tårna ville bli ødelagt av vær og vind. Modellen ble sannsynligvis brukt som gjemmested for en eller flere relikvier. Originalen befinner seg ved Bergen museum, men en kopi finnes også i kirken.
Rasprofetiet
Et gammelt profeti forteller at kirken skal rase sammen under ei gudstjeneste. Under gudstjenesten søndag 7. mai 1865 så det ut til at profetiet skulle bli oppfylt. Rett etter at prost Irgens var ferdig med prekenen, begynte kirken å riste, sprekker i veggen utvidet seg og kalken drysset ned fra veggene. Folk fikk panikk og prøvde å komme seg ut. Mange ble skadd, men ingen alvorlig. Prost Irgens stod rolig hele tiden, og når alt hadde roet seg, holdt han en tale om at ingen kan slippe bort fra Guds vilje.
Kirkegården
Kirkegården er av middelaldersk opprinnelse og har leggplass som er inngjerdet bak et steingjerde av naturstein. Hovedporten inn til kirkegården ligger i vest. Den har to oppmurte stolper som bærer et saltak på tvers og smijernsport. På en stein over inngangen på porten står at denne er reist av sokneprest «Jørgen Brose oc flere Guds børn» i 1724. Det sies at kirkegården også på 1600-tallet hadde to porter av den vanlige typen med to stolper på hver side og et lite saltak på tvers. I 1642–1644 ble det laget to nye porter, som hver hadde fire stolper.
Under Storeflaumen i desember 1743 ble en stor del av kirkegården vasket vekk av vannet, da elva Kinso gikk over sine bredder. Det sies at flere kister fløt ut på fjorden. Et sagn sier at kisten til Engel Simonson Ringøy, som døde i 1739, fløt i land i båtstøa hans på Ringøy. Kistene ble hentet inn igjen og lagt under gulvet i kirken. Det ble også gravet ut et nytt leie til elva. Under gulvet i koret er det også en krypt, der sogneprest Løgit, kona og barna hans ligger. Det ligger også to navnløse kister der.
Idioneurula
Idioneurula er en slekt av sommerfugler som hører til underfamilien ringvinger (Satyrinae) i den store familien flikvinger (Nymphalidae).
Utseende
Middelsstore, brune sommerfugler med avrundede vinger. Oversiden er silkeaktig brun med noen små øyeflekker ved bakhjørnet av bakvingen. Undersiden kan være tegnet som oversiden, eller være litt mer spraglete.
Levevis
Larvene utvikler seg trolig på bambus i slekten Chusquea, i likhet med de fleste andre Pronophilina. Disse sommerfuglene lever på høysletter (páramo) over 3000 meter over havet.
Utbredelse
Slekten er utbredt i fjellområder i Colombia og sannsynligvis også Venezuela.
Guangzhou Open 2017
Guangzhou Open 2017 var en tennisturnering, og del av WTA-touren 2017 som fant sted i Guangzhou i Kina fra 18. til 23. september 2017.
Det ble konkurrert i singel og dobbel for kvinner på hardcourt.
Dobbeltstjerne
En dobbeltstjerne er en gruppe av to stjerner, som av den innbyrdes tyngdekraften blir holdt fast i lukkede banekretsløp om hverandre, på samme måte som Jorden og de andre planetene er bundet i kretsløp rundt Solen. To eller flere stjerner som kretser om hverandre på denne måten kalles samlet for et stjernesystem. Fenomenet er svært vanlig; et sted mellom en fjerdedel og halvparten av de stjernene man kan observere er medlemmer av stjernesystemer med alt fra to til seks stjerner.
Klassifisering av dobbeltstjerner
Man kan dele dobbeltstjerner inn etter to forskjellige systemer. I det ene sorteres stjernene etter de observasjonsmetodene som «avslører» dem som dobbeltstjerner, og i det andre sorteres de etter de enkelte stjernenes størrelse i forhold til avstanden mellom dem.
Klassifisering etter observasjonsmetode
I dette systemet skiller man mellom fire forskjellige typer dobbeltstjerner, nemlig visuelle, astronomiske, spektroskopiske og formørkelsesvariable dobbeltstjerner. I dette systemet kan ett enkelt stjernesystem passe inn i mer enn en av kategoriene. For eksempel er en del spektroskopiske dobbeltstjerner også formørkelsesvariable. som også vil si at den er veldig stor
Systemet omfatter også en femte kategori, optiske dobbeltstjerner. Dette er «dobbeltstjerner» som siden har vist seg å være to separate stjerner med vidt forskjellige avstander til Jorden.
Visuelle dobbeltstjerner
Hos noen ikke for fjerne dobbelstjerner kan man ved å bruke kikkerter eller teleskop se de enkelte «medlemmene» av systemet direkte, og over tid følge deres innbyrdes bevegelser. Denne typen dobbeltstjerner kalles for visuelle dobbeltstjerner.
Astrometriske dobbeltstjerner
For en del av de «ekte» dobbeltstjernenes vedkommende er kun den ene eller noen av systemets medlemmer synlige fra Jorden, men i disse tilfellene kan eventuelle «usynlige dansepartnere» avsløres ved uregelmessigheter i de synlige stjernenes innbyrdes bevegelser: Den slags dobbeltstjerner omtales som astrometriske dobbeltstjerner.
Et berømt eksempel på dette er Sirius, eller «Hundestjernen» i stjernebildet Store hund (Canis major): Man oppdaget at stjernen «slingrer», og antok at Sirius kretset rundt ett eller annet ganske tungt legeme. Senere, i 1862, oppdaget man ledsageren, omtrent der man forventet å finne den.
Spektroskopiske dobbeltstjerner
I andre tilfeller står begge/alle stjernene i et stjernesystem så tett at man ikke kan observere deres innbyrdes bevegelser. Men ved å undersøke spekteret for lyset som stjernen sender ut, kan man se at spekteret inneholder en sammenblanding av flere forskjellige stjerners spektrale «fingeravtrykk». Dobbeltstjerner som avsløres på denne måten kalles for spektroskopiske dobbeltstjerner.
Siden stjernene beveger seg rundt hverandre, vil dopplereffekten sørge for at de karakteristiske linjene (tilsvarende bestemte bølgelengder) i spekteret flytter seg litt med tiden. Selv om ikke begge/alle stjerner i et stjernesystem sett fra Jorden er lyssterke nok til at man kan foreta spektralanalyse, kan man med de astronomiske dobbeltstjernene regne seg fram til de øvrige stjernenes baner og egenskaper.
Formørkelsesvariable dobbeltstjerner
I enkelte tilfeller kretser to stjerner rundt hverandre i et plan som ligger meget nær siktelinjen mot Jorden. Sett herfra vil de to stjernene på skift passere foran hverandre som vist til høyre. Når den ene stjernen på denne måten helt eller delvis skjuler lyset fra den andre, mottar en observatør på Jorden mindre lys enn på tidspunkter hvor begge stjernene er fullt synlige. Nederst på illustrasjonen til høyre kan man se hvordan den samlede lysstyrken fra dobbeltstjernen faller kortvarig hver gang den ene stjernen kommer inn foran den andre.
Hvis en slik dobbeltstjerne ligger langt nok fra Jorden, kan selv ikke de beste teleskoper vise direkte at det er to stjerner; det eneste som avslører at det er snakk om en dobbeltstjerne, er de regelmessige dykkene i det samlede lyset vi mottar fra begge stjernene. Slike stjerner kalles for formørkelsesvariable dobbeltstjerner, og ut fra tiden mellom, og forløpet av, disse dykkene i lysintensiteten kan man beregne en rekke opplysninger om paret: Omløpstid, stjernenes innbyrdes størrelsesforhold, baneplanets vinkel i forhold til synslinjen til Jorden, osv.
Optiske dobbeltstjerner
Det hender at to stjerner står svært tett på hverandre på himmelen sett fra Jorden, mens den ene stjernen i virkeligheten er mye lengre borte fra Jorden enn den andre. I visse tilfeller av denne art har man trodd at det var snakk om en dobbeltstjerne, men bedre observasjonsmetoder har siden påvist at dette ikke er tilfelle. Denslags «falske» dobbeltstjerner omtales som optiske dobbeltstjerner.
Adskilte dobbeltstjerner
I et adskilt stjernesystem er avstanden mellom stjernene stor i forhold til stjernenes størrelse; så stor at stjernene ikke påvirker hverandre utover det at de kretser rundt hverandre. Stjerner i slike systemer utvikler seg som de ville gjort hvis de var to enkeltstående stjerner.
Semiadskilte dobbeltstjerner
I semiadskilte dobbeltstjerner er den ene stjernen så stor at noe av gassen og plasmaet fra stjernens ytre lag kommer utenfor stjernens såkalte Roche-grense: Så langt ute er tyngdekraften til stjernen som stoffet kommer fra, ikke sterkere enn tyngdekraften fra den andre stjernen, og noe stoffet faller derfor ned på den andre stjernen.
Kontakt-dobbeltstjerner
I kontakt-dobbeltstjerner utfyller begge stjernene sine Roche-grenser: De ytterste lagene av gass og plasma i de to stjernene «smelter sammen» til en felles stjerneatmosfære som omgir begge parter. Denne felles atmosfæren kan skape friksjon og bremse stjernenes innbyrdes bevegelser, med den konsekvens at de etter en tid forenes til én stjerne.
Dobbeltstjerners utvikling
Beregninger viser at selv om det ikke er helt umulig for flere stjerner å «møtes tilfeldig» i rommet, og deretter forbli sammen som et stjernesystem, så krever det ganske spesielle omstendigheter og er derfor temmelig usannsynlig. Derfor heller man til den teorien at stjernesystemer primært dannes ved at gasskyen som er forstadiet til alle stjerner brytes opp i flere deler tidlig i dannelsesprosessen. Studier av «unge» stjernesystemer synes å understøtte denne teorien.
I noen semiadskilte dobbeltstjerner overføres det materiale til overflaten av en ellers «død» hvit dvergstjerne. Denne kan da blusse opp i et nova-utbrudd, eller i ekstreme tilfeller ende i en supernova-eksplosjon.
Litografi
Litografi, lito eller steintrykk er en grafisk teknikk for trykking av bilder. Trykkmetoden er såkalt plantrykk og bygger på at fett og vann avstøter hverandre. Opprinnelig ble bildene tegnet på litosteiner, men senere er også metallplater og spesiell film tatt i bruk. Litografi var fra 1800-tallet en utbredt teknikk for massekopiering av alle slags tegninger, men brukes i dag mest til trykking av grafiske kunstblad fra en håndlitografert stein.
Betegnelsen litografi brukes både om trykkmetoden og avtrykket.
Etymologi
Ordet litografi kommer fra gresk der lithos betyr «stein» og graphein «skrive». Begrepet betegner både teknikken og selve avtrykket, det vil si det ferdige bildet. Oppfinneren Alois Senefelder kalte imidlertid teknikken Steindruckerkunst. På dansk har også betegnelsene stentryk, stentegner (om litograf) og stentegne eller stentrykke (om å litografere) blitt brukt.
Teknikk
Den litografiske teknikken baserer seg på at vann og fett avstøter hverandre. Først blir bildet tegnet eller malt på en porøs kalkstein, en såkalt litostein, med et fett litokritt eller med feit litotusj. Steinen blir deretter fuktet med vann. Når trykkfargen påføres, fester den seg bare til de fettholdige feltene på steinen, altså der fargen i den opprinnelige tegningen sitter, og ikke til de våte partiene. Fargen blir til slutt overført til papiret i en trykkpresse.
Litografi er plan- eller flattrykk. Det betyr at de trykkende og ikke-trykkende partiene ligger på samme nivå på trykkplata. Det litografiske trykket har en myk, litt ullen karakter og egner seg både for detaljer, fine overganger og jevne flater, presise linjer og sprø blyantstreker.
Historie
Den litografiske trykkmetoden ble oppfunnet rundt 1798 av Alois Senefelder. Det viste seg at litosteinene tålte langt flere avtrykk enn kobberplater, som ble brukt til kobberstikk. Litografi ble derfor raskt en av de mest brukte grafiske teknikkene for å mangfoldiggjøre tegninger, reproduksjoner av kunstverk, portretter, plakater, plansjer, illustrasjoner, kart, etiketter, noter og tekster. Litografiet utgjorde derfor en viktig del av det tekniske grunnlaget for moderne massekommunikasjon.
Fotolitografi og algrafi
Tegningen på litosteinen ble opprinnelig tegnet av en kunstner eller håndverker, men i 1868 ble fotolitografiet som benyttet seg av en fotografisk eller mekanisk metode til å overføre bildene til litosteinen. Fra rundt 1900 ble også aluminium vanlig i bruk som trykkform ved siden av litostein.
Offset
Etter 2. verdenskrig ble litografiet i stor grad erstattet av nyere teknikker, blant annet offset-trykk, men har likevel holdt seg populært opp til vår tid, særlig som grafisk teknikk innen billedkunsten. Kommersielt litografisk trykk i en moderne offset-rotasjonspresse kan lage detaljerte trykk i stor hastighet av alt som kan fotograferes og gjengis på trykkplatene. Denne teknikken står for 40 % av all trykking, emballasje og publisering. Det er mer enn dobbelt så mye som noen annen trykkmetode.
Litografi i billedkunsten
Som kunstnerisk teknikk ble litografiet første gang benyttet av Francisco Goya i 1825 da han lagde fire store tyrefektermotiver. Siden fortsatte Théodore Géricault, Eugene Delacroix og Honoré Daumier. Seinere gjorde utøvere som Henri de Toulouse-Lautrec, Odilon Redon og Pierre Bonnard fargelitografiet populært i Frankrike, Emil Nolde, Oskar Kokoschka og Käthe Kollwitz i Tyskland og Østerrike. Jens Ferdinand Willumsen og Asger Jorn gjorde det samme i Danmark og James Whistler og flere andre i Storbritannia. Også Pablo Picasso eksperimenterte med teknikken. Han ble siden fulgt av Henri Matisse, Georges Braque, Marc Chagall, Fernand Léger, Joan Miró, Georges Rouault og en lang rekke andre store navn. I USA er særlig A. B. Davies, George Bellows, Joseph Pennell og Currier and Ives kjente for sine litografier.
Litografi i Norge
I Norge ble det opprettet litografiske offisiner i Christiania av Louis (Friedrich Ludwig) Fehr allerede i 1821 og av Hans Thøger Winther i 1826. I 1827 gjorde Georg Prahl det samme i Bergen. Som kunstnerisk uttrykksform er litografiet særlig blitt dyrket av Edvard Munch (fra 1894), men også av Erik Werenskiold, Henrik Sørensen og mange andre av våre kjente kunstnere.
Acallistus
Acallistus er en slekt av løpebiller som særlig finnes i sandete områder, der de lever som predatore i utgravde ganger.
Utseende
Små til middelsstore (ca. 6-7 millimeter), avlange, blankt svarte løpebiller. Hodet er stort og bredt med små fasettøyne og knapt forstørrede kjever, antennene nokså korte. Pronotum er rundet, dekkvingene rundede med regelmessige punktrader.
Levevis
Sandgraverne er knyttet til områder med løs sandjord, der de graver tunneler der de sitter og venter på bytte, selv om de også kan spise noe åtsler og av og til litt plantekost.
Utbredelse
Artene er utbredt i det sørøstlige Australia (Victoria, Tasmania) og New Zealand.
Systematisk inndeling
Artene har ofte vært plassert i slekten Promocoderus.
Myrtunet (Trondheim)
Myrtunet (1–28b) er en blindvei på Kolstad sør for Trondheim sentrum. Den strekker seg i retning fra vest mot øst med tilførsel fra Casper Lundes veg og går i en bue mot sør tilbake mot nordøst og ender blindt i en gang- og sykkelveg som går mellom Kolstadflata og Saupstadringen. Veien ble i 1969 oppkalt etter eiendommen Myr som tidligere lå i dette området.
Veien fungerer som adkomstveg for boligbebyggelsen i området, som i hovedsak består av ulike frittstående eneboliger og kjedede eneboliger. Rett øst for Myrtunet ligger den nye Dalen aktivitetspark, som ble åpnet høsten 2020 som en del av områdeløftet for Saupstad-Kolstad. Myrtunet har gangtilknytning til Casper Lundes veg bussholdeplass i Saupstadringen for både Metrobuss rute M2 og enkelte lokalbussruter.
Bruce Springsteen
Bruce Frederick Joseph Springsteen (født 23. september 1949) er en amerikansk rockemusiker, gitarist, sanger og låtskriver. Springsteen er kjent for sin blanding av musikk, poetiske sangtekster og innslag av americana sentrert rundt hjemstaten New Jersey. Springsteen har turnert og innspilt plater, hovedsakelig sammen med sin gruppe E Street Band, men også alene og sammen med andre musikere.
Springsteens innspillinger har bestått av både kommersielt tilgjengelige rockealbum og mer melankolske folkemusikkorienterte verker. Da han debuterte med den folkrockaktige Greetings from Asbury Park, N.J. (1973) ble han sammenlignet med Bob Dylan og Van Morrison. Albumet Born to Run (1975) var mer rock-preget. Med The River (1980) fortsatte han å skildre den amerikanske arbeiderklassens dagligliv, mens den lavmælte, akustiske Nebraska (1982) knyttet seg mere til folk music-tradisjonen. Hans største kommersielle suksess er Born in the U.S.A. (1984) med sju singleplater. Med plater som (1995) og We Shall Overcome: The Seeger Sessions (2006) har han markert sin tilknytning til den politisk engasjerte amerikanske folkemusikken, mens  (2002) utkom i kjøvannet av terrorangrepet 11. september 2001. Han har engasjert seg politisk i flere saker, som kjernekraftmotstand og støtte til Amnesty International, og har støttet de demokratiske presidentkandidatene John Kerry og Barack Obama.
Han har solgt mer enn 65 millioner album i USA, og 200 millioner på verdensbasis, og han har mottatt en rekke priser, blant annet tyve Grammypriser, to Golden Globe-priser og én Oscarpris. Den 23. november 2016 ble han tildelt USAs høyeste sivile utmerkelse, Presidentens frihetsmedalje av president Barack Obama. Springsteen ble i 2004 rangert av magasinet Rolling Stone som den 23. største musikeren gjennom alle tider på bladets liste over de 100 største artister. I 2013 ble Springsteen av Rolling Stone rangert som verdens beste konsertartist. I 2015 rangerte Rolling Stone Springsteen som den 14. beste låtskriveren (Bob Dylan ble rangert som den beste).
Oppvekst
Springsteen fikk en katolsk oppdragelse, og gikk på den katolske skolen St. Rose of Lima i Freehold hvor han kom på kant med nonnene og protesterte mot de strenge reglene. En del av hans senere musikk viser imidlertid en katolsk etos og omfatter også noen få tradisjonelle irsk-katolske salmer i en mer rocket utgave.
I niende klasse ble han overført til den offentlige Freehold Regional High School, men passet ikke inn der heller. Gamle lærere har sagt at han var en «loner», en ensom gutt, som ikke ønsket noe annet enn å spille på gitar. Han fullførte videregående skole i 1967, men følte seg såpass ubekvem at han uteble fra sin egen eksamensseremoni. Han avsluttet skolegangen med ett år på Ocean County College fra 1967 til 1968.
1962–1972: De første årene
Springsteen ble inspirert til å begynne med musikk da han var syv år gammel etter å ha sett Elvis Presley i The Ed Sullivan Show på fjernsynet. Da han var tretten år gammel kjøpte moren hans en gitar til ham for atten dollar; senere tok hun opp et lån for å kjøpe en Kent-gitar til 60 dollar da han var blitt 16 år, noe han minnes i sangen «The Wish».
I 1965 tok han kontakt med Tex og Marion Vinyard som støttet unge band i byen. De hjalp Springsteen til å bli førstegitarist og deretter førstevokalist i gruppen The Castiles. Denne gruppen spilte inn to egenkomponerte sanger ved et offentlig innspillingstudio i Brick Township, og de hadde spillejobber en rekke steder, blant annet på Cafe Wha? i Greenwich Village. Marion Vinyard sa siden at hun trodde på den unge Springsteen da han hevdet at han ville gjøre det stort.
Da Springsteen var atten, ble han innkalt for å utføre verneplikt, men han klarte ikke den fysiske testen og ble således ikke innkalt til tjeneste i Vietnamkrigen. I et intervju i magasinet Rolling Stone i 1984 sa han «Da jeg gikk på bussen for å ta den fysiske testen, tenkte jeg bare én ting: Jeg vil ikke dra». En hjernerystelse i en motorsykkelulykke da han var sytten år og «sprø» oppførsel på sesjonen var nok til å gi ham en «klasse 4F»: «ikke akseptabel for militærtjeneste... under etablerte fysiske, mentale eller moralske standarder.»
På slutten av 1960-tallet opptrådte Springsteen kortvarig i powertrioen Earth som spilte i klubber i New Jersey. Det var i denne perioden han fikk oppnavnet «The Boss». Springsteen hadde oppgaven med å samle inn gruppas betaling etter opptredener og fordele pengene rettferdig blant gruppas medlemmer. Springsteen selv var mindre begeistret for oppnavnet da han mislikte sjefer, men han synes å ha gitt det en stilltiende godkjennelse. Tidligere hadde han blitt kalt for «Doctor». Fra 1969 til tidlig i 1971 spilte Springsteen i gruppa Steel Mill sammen med Danny Federici, Vini Lopez, Vinnie Roslin og senere også Steve Van Zandt og Robbin Thompson. De turnerte på colleger i Mid-Atlantic-regionen, og de var også såvidt innom California. I januar 1970 ga musikkritikeren Philip Elwood i avisen San Francisco Examiner gruppen denne anmeldelsen: «Jeg har aldri blitt så overveldet av et totalt ukjent talent.» Elwood lovpriste også deres «bindekraftige musikalitet», og i særdeleshet pekte han ut Springsteen som «en meget imponerende komponist».
I løpet av denne tiden spilte Springsteen jevnlig på små klubber i Canton, Massachusetts; Richmond, Virginia, Asbury Park og langs Jersey Shore, og fikk raskt en trofast tilhørerskare. Andre opptredener fulgte i de neste to årene mens Springsteen søkte å forme en særegen og ekte musikalsk og lyrisk stil: «Dr Zoom & the Sonic Boom» (tidlig-til midten av 1971), «Sundance Blues Band» (midten av 1971), og «The Bruce Springsteen Band» (midten av 1971–midten av 1972). Med tillegg av pianisten David Sancious, var dette kjernen av hva som senere skulle bli E Street Band, med tidvis tillegg av en blåseseksjon,«The Zoomettes» (en gruppe av kvinnelige korister for «Dr. Zoom») og Southside Johnny Lyon på munnspill.
De musikalske sjangrene som ble utforsket var blues, R&B, jazz, kirkemusikk, tidlig rock'n'roll, og soul. Springsteens frodige evne til sangskriving ble av hans plateselskap beskrevet som «Flere ord i en del sanger enn andre musikere hadde på et helt album». Hans musikalske og lyriske dyktighet førte til at han tiltrakk seg oppmerksomhet av folk som managerne Mike Appel og Jim Cretecos, og den legendariske talentjegeren fra Columbia Records, John H. Hammond, som under påtrykk fra Appel, lot Springsteen prøvespille i mai 1972.
Selv etter at Springsteen hadde oppnådd internasjonal anerkjennelse, var røttene fra New Jersey tydelige i hans musikk, og han hyllet ofte «den fantastiske staten New Jersey» på sine konserter. Ved å trekke på sin omfattende lokale appell solgte han rutinemessing ut påfølgende kvelder i store konserter i New Jersey og Philadelphia. Han gjorde også mange overraskende opptredener på The Stone Pony og andre nattklubber langs New Jersey-kysten i årenes løp, og ble selv den fremste eksponenten for hva som ble karakterisert som «Jersey Shore-lyden».
1972–1974
Sammenligningen med Dylan skyldtes også forbindelsen til Columbia og Hammond. «Han synger med en friskhet og en heftighet som jeg ikke har hørt siden jeg ble rystet av [Dylans] ‘Like a Rolling Stone’,» skrev Peter Knobler, redaktør for magasinet Crawdaddy i Springsteens første store intervju i mars 1973. Crawdaddy var det første større musikkbladet som oppdaget Springsteen og var hans tidligste forkjemper. Springsteen og E Street Band anerkjente dette ved å gi en privat framføring ved Crawdaddys 10-årsfest i New York City i juni 1976.