cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nina Misvær
I 1999 fikk hun Karl Evangs pris for sitt mangesidige helseopplysningsarbeid gjennom femten år, og bedømmingskomiteen la spesielt vekt på innslagene hennes i God morgen Norge. I 2005 ble hun kåret til Årets helsesøster av Norsk sykepleierforbund.
Liste over stortingsrepresentanter 1865–1867
Liste over alle stortingsrepresentanter i perioden 1865 til 1867. Listen omfatter alle som ble valgt til Stortinget. Totalt var det 111 representanter fra 42 valgkretser; 73 representanter fra 17 landkretser (amt) og 38 representanter fra 25 bykretser.
Kilder
"(En del av) De data som er benyttet i denne publikasjonen er hentet	fra Norsk samfunnsvitenskapelig datatjenestes Politikerarkiv. NSD	er ikke ansvarlig for hverken analysen av dataene, eller for de	tolkninger som her er gjort."
Ny-Taipei
Ny-Taipei er med omtrent 4 millioner innbyggere (2015) den største byen i Republikken Kina på Taiwan.
Ny-Taipei ble opprettet 25. desember 2010 gjennom en sammenslåing av alle 29 byer og kommuner i det tidligere Taipei-fylket i Nord-Taiwan, og har siden hatt status som en kommune direktestyrt av regjeringen.
Bradamante
Bradamante (eller Bradamant) er søsteren til Rinaldo, og en av heltinnene i eposene Orlando Innamorato av Matteo Maria Boiardo og Orlando Furioso av Ludovico Ariosto som begge bearbeider de gamle legender om Karl den store, også kalt Matière de France.
Fremstilling
Hun forelsker seg i den sarasenske stridsmann Ruggiero, men nekter å gifte seg med ham med mindre han konverterer fra islam. (Det var Bradamantes og Ruggieros skjebne å bli opphavet til det adelige Huset Este, som støttet opp om sine gustlinger Boiardo og Ariosto.)
Bradamante berger Ruggiero fra ¨bli fanget av trollmannen Atlantes, men de skilles ad kort etter. De to kjærester separeres fra hverandre mange ganger i fortellingen, men etter at Ruggiero hat konvertert til kristendommen gifter de seg til slutt.
Bradamante er en av de største av de kvinnelige riddere skildret i litteraturen. Han er mesterlig i kamp, og har en magisk lanse som støter enhver den berører ned av hesten.
I senere verker
Hun er også en hovedskikkelse i en rekke senere verker. Den franske 1500-talls-dramatiker Robert Garnier skrev en tragikomedie ved navnBradamante som spinner videre på kjærligheten mellom heltinnen og Ruggiero. Hun fremtrer også i en rekke yngre romaner, som i Italo Calvinos surrealistike og svært sarkastiske roman Il Cavaliere inesistente (den ikke-eksisterende ridder) (1959). Bradamante spilles av Barbara De Rossi i 1983 i den italienske film Paladini-storia d'armi e d'amori.
District-linjen
District-linjen er en linje i Londons undergrunnsbane, som går på grunt nivå under sentrum. Den ble anlagt mellom 1868 og 1871. Linjen var i privat eie fram til 1930-årene, da den ble nasjonalisert. District-linjen er markert med grønn farge på undergrunnskartet.
Linjen hadde en periode grener som gikk til Uxbridge og Hounslow West, men disse er nå en del av Piccadilly-linjen. Mellom 1883 og 1885 gikk linjen til Ealing Broadway-stasjonen og Windsor i Berkshire. Fra 1910 gikk det en linje helt ut til Southend i Essex og fra 1911 en til Shoeburyness, men disse ble stengt 30. september 1939, og de ble ikke gjenåpnet etter andre verdenskrig.
Togtyper
Alle tog på District-linjen blitt betjenes av moderne syvvognstog av typen "S7 stock". Disse erstattet de siste av de eldre D78-togene i april 2017. De nye vognene har klimaanlegg og gangvei mellom vognene. Togene har den høyere og bredere profilen som brukes på linjene som går i de romsligere tunnelene på grunt nivå.
Stasjoner
Fra vest mot øst
Ealing-grenen
Richmond- og Ealing-grenene møtes rett vest for Turnham Green.
Kensington (Olympia)-grenen
Kensington (Olympia)-grenen slutter seg til hovedlinjen vest for Earl's Court, men togene fra denne grenen fortsetter normalt til Edgware Road-grenen.
Wimbledon-grenen slutter seg til hovedlinjen vest for Earl's Court.
Edgware Road-grenen
Edgware Road-grenen startet øst for Earl's Court.
Huaneng Weihai-5 kullkraftverk
Huaneng Weihai kullkraftverk nr 5 er et kullkraftverk i provinsen Shandong i det nordlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 660 MW fordelt på 2 turbiner. Anlegget stod ferdig i 2009 som en utvidelse.
Benageber-demningen
Benageber-demningen er en demning i Spania. Det ligger i elva Turia. Demningens bruksområde er vannforsyning.
Selve damanlegget er 110 meter høyt, og er en gravitasjonsdam. Den stod ferdig utbygd i 1955.
MASH (film)
Filmens stjerner var Donald Sutherland og Elliott Gould, mens birollene ble spilt av Robert Duvall, Sally Kellerman, Tom Skerritt, Roger Bowen, Gary Burghoff, Bud Cort, Rene Auberjonois og Fred Williamson
Filmen inspirerte TV-serien M*A*S*H.
Priser og utmerkelser
Filmen vant Grand Prix under filmestivalen i Cannes i 1970. Den ble nominert til fem Oscar i 1970 og vant en, for beste manus basert på en annen kilde. Filmen ble karakterisert som «kulturelt viktig» av USAs kongressbibliotek og i 1996 valgt til å bli preservert og lagret i USAs nasjonale filmregister. I 1998 ble filmen gitt oppmerksomhet av det amerikanske filminstituttet som en av de 100 beste filmene i USA. To år senere fikk filmen samme utmerkelse for å være en av de 10 morsomste filmene.
Unik touch
Ulik mange krigsfilmer er MASH en antikrigsfilm, men leverer budskapet med en liten dose anarki, bisarr konversasjon inkludert kjedsomheten, stresset og oppgittheten til de utkalte legene. Filmen sidestiller prosedyrene i operasjonssalen med en absurd og ofte gal humor og ofte finner en disse to elementene i samme scene. Plotet i filmen er episodeaktig, noe som endrer filmens tone tildels dramatisk og ofte. Mange mener den på denne måten er ganske lik boken Catch-22. Filmen bærer Altmans kjennetegn, der hver scene har flere samtaler eller overlappende samtaler, samt hans uvanlige måte å bruke zoomen på.
Suvorovordenen
Suvorovordenen (russisk: Орден Суворова) er en sovjetisk og russisk orden innstiftet 24. juli 1942 til belønning av fremragende ledelsesinnsats i Sovjetunionens hær. Ordenen er oppkalt etter feltmarskalk Aleksandr Suvorov (1730–1800). Den ble tildelt for seierrik ledelse av kampoperasjoner under andre verdenskrig.
Det øverste sovjet i Den russiske føderasjon fastsatte 20. mars 1992 rammene for et nytt russisk ordensvesen. Her ble flere av Sovjetunionens utmerkelser videreført. Blant disse var Suvorovordenen, samt også Aleksander Nevskij-ordenen, Usjakovordenen, Kutuzovordenen og Nakhimovordenen.
Suvorovordenen fikk i 2010 nye statutter og ny utforming og tildeling av ordenen er gjenopptatt. Ordenen rangerer fra 2010 som nummer som nummer fem av 15 ordener i Den russiske føderasjons ordensvesen.
Suvorovordenen i Sovjetunionen
Suvorovordenen var én av flere ordener innstiftet for å belønne landets fremste offiserer under andre verdenskrig. Den fremste ordenen for militær innsats var Seiersordenen, som bare ble et fåtall marskalker til del, mens andre militærordener, som Suvorovordenen, Aleksander Nevskij-ordenen, Usjakovordenen, Kutuzovordenen og Nakhimovordenen fikk større utbredelse.
Inndeling
Suvorovordenen var i sovjettiden inndelt i tre klasser:
Insignier
Ordenstegnet for Suvorovordenen består av en strålebesatt femtagget stjerne med utbøyde tagger. Midtmedaljongen bærer et venstrevendt portrett av Aleksandr Suvorov med marskalkens navn i kyrilliske bokstaver i en bue over og grener av eik og laurbær i en bue under.
For 1. klasse er stjernen laget av platina, med midtmedaljong i gull og med en rød stjerne er plassert øverst på stjernen. Ordenstegnet for 2. klasse er i gull med sølv midtmedaljong. For 3. klasse er stjernen i sølv. Stjernen for 1. klasse er større enn for de to andre klassene.
Båndstripen for 1. klasse er grønn med en oransje midtstripe, for 2. klasse grønn med oransje kantstriper og for 3. klasse grønn med tre oransje striper.
Tildeling
Ordenens øverste klasse ble tildelt de høyeste offiserer i hæren, marskalker og generaler, mens 2. klasse kunne tildeles offiserer som ledet korps, divisjoner og brigader, i regelen lavererangerende generaler. 3. klasse ble tildelt offiserer som kommanderte regimenter og bataljoner, det vil si offiserer med rang av oberst, oberstløytnant eller majorer. Ordenen kunne tildeles sovjetborgere, så vel som utlendinger. Mens tildeling til var begrenset til sovjetoffiserer i hæren, fant tildeling til utenlandske offiserer sted uavhengig av forsvarsgren.
Det ble foretatt 391 tildelinger av 1. klasse for innsats under andre verdenskrig, 2 863 tildelinger av 2. klasse og over 4 000 tildelinger av 3. klasse.
Nyordning 2010
Den russiske føderasjons ordensvesen ble nyordnet ved president Dmitrij Medvedevs dekret av 7. september 2010 og Suvorovordenen fikk nye statutter og nytt utseende. Ordenen kan nå igjen tildeles for militær innsats. Ordenen har fra 2010 én klasse. Suvorovordenen rangerer fra 2010 som nummer fem av Russlands 15 ordener, bak Andreasordenen, Sankt Georgsordenen, Fedrelandets fortjenstorden og Aleksander Nevskij-ordenen, men foran Usjakovordenen.
Insignier
Ordenstegnet for Suvorovordenen består av et forgylt kors med utbøyde armer. Strålegrupper i sølv er plassert i korsvinklene. Midtmedaljongen bærer Aleksandr Suvorovs venstrevendt portrett i en utførelse som ligner den som ble benyttet i ordenstegnet tidligere. Under portrettet, langs medaljongens nedre ytterkant, er det plassert grener av laurbær og eik. Over portrettet er Aleksandr Suvorovs navn skrevet i rød emalje med kyrilliske bokstaver: «АЛЕКСАНДР СУВОРОВ».
Ordensbåndet er grønt med en bred oransje midtstripe, som i båndstripen for ordenens 1. klasse i sovjettiden.
Tildeling
Suvorovordenen kan fra 2010 tildeles ledende, kommanderende offiserer for dyktig ledelse av militære enheter i strid med fremgangsrikt resultat eller for å ha disponert styrkene slik at aggresjon mot Russland eller landets allierte er avverget. Ordenen kan tildeles posthumt. Den kan også tildeles militære avdelinger. Utenlandske offiserer, som deltar i strid sammen med russiske styrker, kan også tildeles ordenen.
John Henn
John Henn (født 2. oktober 1941 i Evansville i Indiana i USA, død 22. mars 2020) var en amerikansk volleyballspiller.
Han representerte USA under Sommer-OL 1968 i Mexico by, hvor laget ble nummer 7.
Venusfisk
Venusfisk er en art i karpefamilien. Den blir rundt 4 cm lang. Det er en vanlig akvariefisk. Venusfisk er en hardfør fisk som trives godt i de fleste akvarier med vanlig springvann, men er sensitiv for hardt vann. Den tåler veldig kaldt vann, og er en av de få tropiske fiskeartene som kan holdes uten varmekolbe i akvariet.
Så det, så!
«Så det, så!» er en sang som ble skrevet av Øystein Sunde og utgitt 1. mars 1999 på Sundes musikkalbum Nå er begeret nådd.
Den musikalske delen ble tatt opp i Nashville, mens damekoret mest sannsynlig ble spilt inn i Oslo. Sangen ble opprinnelig komponert i 1978 uten tekst, og har vært forsøkt innspilt før Nå er begeret nådd-prosjektet uten vellykket resultat tekstmessig. Sunde spilte et uferdig utkast av sangen i NRK-programmet Norge sett fra danskebåten (sendt 17. mai 1994) mens Halvdan Sivertsen hørte på.
Venusfisk
Venusfisk sprer eggene blant vegetasjon og har ingen egg- eller yngelpleie. Yngelen er veldig hardfør, og det regnes som veldig enkelt å drette dem i akvariet.
Så det, så!
Teksten er en generell satire og ironi over dårlig kundebehandling. NSB er blant dem som får gjennomgå.
Både tekst, noter og tilhørende tegning til «Så det, så!» ble publisert i notaboka Sånn er'e bare i 2006.
Simja De Torres
Simja De Torres (fødsler i 1677, dødsfall i 1746) var en amerikansk-jødisk forretningskvinne.
Hun var datter av Moses de Silva og gift med den jødiske kjøpmannen Joseph De Torres, døde i 1724 på Jamaica. Hun bosatte seg etter dette i New York. Hun overtok sin ektemanns forretningsvirksomhet, blant annet som slavehandler.
Brian Epstein
Brian Samuel Epstein (født 19. september 1934, død 27. august 1967) var en britisk forretningsmann som er best kjent for å ha vært The Beatles’ manager. Hans rolle i innledningen av deres suksess i var helt avgjørende. Epsteins dyktighet i organisering og promotering av gruppens enorme talent løftet dem fra lokal popularitet i Liverpool til en verdensberømmelse uten noe tidligere sidestykke.
Epstein overtok som manager for The Beatles på et tidspunkt hvor de hadde slitt uten suksess i flere år. De var bare én av rundt 300 tilsvarende grupper i Liverpool på denne tiden. Selv om Epstein ikke hadde tilsvarende erfaring fra før, demonstrerte han betydelige egenskaper i å fremme gruppa og oppmerksomheten rundt den. Etter Epsteins tidlige død (som skyldtes overdosering av farlige sovetabletter) i 1967, begynte The Beatles som enhet å sprekke opp i sammenføyningene.
Bakgrunn og tidligste år
Epstein var født i en jødisk familie, og hans foreldre eide en møbelbutikk i Liverpool – der Paul McCartneys familie en gang hadde kjøpt et piano. Han ble utdannet ved Wrekin College i Shropshire før han begynte ved teaterskolen Royal Academy of Dramatic Art (RADA) i London, der han gikk sammen med senere berømte skuespillere som Susannah York og Peter O'Toole. Da han hoppet av utdannelsen etter sitt tredje semester, gjorde hans far ham til leder for plateavdelingen i sin nyåpnede musikkforretning North End Music Stores (NEMS) på Great Charlotte Street i Liverpool. Etter en tid ble en andre filial åpnet i Whitechapel 12-14, og Epstein fikk ansvaret for hele virksomheten. Den 3. august 1961 startet Epstein en fast musikkspalte i magasinet Mersey Beat.
Manager for The Beatles
Epstein oppdaget The Beatles' navn på en konsertbillett og tenkte at navnet lød «tåpelig». Den versjonen av historien som er allment akseptert, går ut på at flere av kundene hans spurte etter en singel som The Beatles hadde spilt inn sammen med Tony Sheridan i Tyskland. Epstein kunne ikke finne den gjennom sine kontakter hos plateselskapene og besluttet å spørre gruppen selv etter detaljer. Han og hans assistent Alistair Taylor dro for å se dem på lunsjkonsert i klubben The Cavern Club, som holdt til ikke langt unna butikken hans. Han ble møtt med en V.I.P.-mottakelse og ble ønsket velkommen over klubbens lydanlegg. Epstein sa senere om The Beatles’ fremføring: «Jeg ble øyeblikkelig fengslet av deres musikk, deres rytme og deres sans for humor på scenen. Og etter hvert, da jeg møtte dem, ble jeg fengslet av deres personlige sjarm. Og det var slik, egentlig, det hele startet.» Han hadde også gjenkjent medlemmene som faste kunder i butikken, hvor de kikket gjennom plater mellom konsertene.
I desember 1961 undertegnet medlemmene i The Beatles kontrakten som gjorde Epstein til manager. Han var drivkraften bak en «ansikstløfting» som innebar at de sluttet å kle seg i jeans og skinnjakker og i stedet iførte seg matchende dresser. De sluttet å banne, drikke og røyke på scenen, og Epstein forslo at de avsluttet konsertene med et synkronisert bukk. Denne «vaskingen» av gruppas image var antakelig helt sentral for å gjøre den akseptabel for datidens medier, som tidlig på 1960-tallet ennå var svært konservativt orientert, sett med nåtidens øyne.
Epstein gikk så i gang med å sikre gruppa en platekontrakt. Han ble avvist av samtlige av de store selskapene i Storbritannia før han til slutt greide å få sjefen for EMIs Parlophone-etikett, George Martin, interessert. Da Martin lot det skinne igjennom at han kun var interessert i gruppa dersom de kvittet seg av med sin daværende trommeslager Pete Best, ble Epstein bedt av de tre andre om å gi Best sparken. Ringo Starr ble rekruttert som gruppas nye trommeslager.
Privatliv
Selv om det ikke ble offentlig kjent før etter hans død, var Brian Epstein homofil. Han hadde særlig varme følelser for John Lennon, men det er ikke mye som tyder på at han noensinne omsatte disse følelsene i handling. Det har vært rykter om et kortvarig fysisk forhold mellom de to da de dro på en firedagers ferietur sammen til Spania i april 1963. Lennon, som alltid var kjent for sin freidige åpenhet, benektet kategorisk et forhold og fortalte i et intervju til Playboy i 1980 at «det var aldri fullbyrdet, men vi hadde et ganske intenst forhold». Paul McCartney har også uttrykt sin faste overbevisning om at det aldri hadde vært et slikt forhold. En fiktiv fortelling basert på feriedagene i Spania ble tross dette presentert i filmen The Hours and Times.
En kilde, Lennons opprinnelige barndomsvenn og fortrolige, Peter Shotton, påstår i sin bok John Lennon: In My Life fra 1983 at stilt overfor en pågående Epstein hadde Lennon etterhvert delvis gitt etter: «Jeg lot ham onanere meg (toss me off), og det var det.» Beatles-biografen Hunter Davies erindret også at Lennon fortalte ham at han hadde samtykket i «en episode» for «å se hvordan det var». Skribenten Albert Goldman gjorde svært mye ut av begge påstandene i sin bok The Lives of John Lennon og spekulerte i en livslang affære mellom de to mennene, men dette er ekstremt lite sannsynlig. Det er ellers kjent at Epstein var svært omhyggelig med å ikke framstå som om han hadde noen favoritter blant gruppens medlemmer i frykt for at det ville skape problemer innad i gruppen.
Utviklingen av forholdet til The Beatles
I de neste årene fra 1962 til 1967 skulle Epsteins forhold til The Beatles komme til å reflektere gruppens egen utvikling. At The Beatles i 1966 besluttet å ikke lengre turnere eller gi konserter, fikk Epstein til uttrykke bekymring for at de ikke ville fornye hans kontrakt som manager da den gikk ut i 1967. Denne voksende bekymringen, delt med presset av å holde sin seksualitet skjult på grunn av Englands strenge lover mot homoseksualitet, sendte ham inn i en spiral av depresjon og misbruk av reseptbelagte medikamenter (først og fremst barbiturater). Epsteins bekymring for sitt forhold til The Beatles var grunnløs. Dette ble gjort klart etter hans død av medlemmene, spesielt Lennon og McCartney, et syn som ble støttet av George Martin. De ønsket at han fortsatte som manager, men kanskje i en redusert rolle for å reflektere at de ikke turnerte lengre.
Død
Epstein døde som følge av en narkotikaoverdose den 27. august 1967, uken etter at The Beatles var i Wales for å møte den indiske guruen Maharishi Mahesh Yogi. Ved det offentlige likskuet ble dødsfallet offisielt erklært å ha vært et ulykkestilfelle, som resultat av en akkumulert overdose av det sentraldempende medikamentet barbiturat, muligvis i kombinasjon med alkohol.
Det har vært spekulert i at Epstein begikk selvmord, men de som sto ham nær blant venner og familie, har uttrykt overbevisning om at han ikke hadde vært suicidal. Tilfeldigvis hadde hans mor, Queenie, nylig blitt enke, og det ble også hevdet at han ville aldri ha smertet sin mor gjennom å begå selvmord rett etter at hun hadde mistet sin ektemann.
Epstein holdt Beatles samlet gjennom å utvikle strategier og kampanjer for å lansere hver eneste nye plateutgivelse, megle i den uavlatelige kjeklingen mellom medlemmene og administrere hvert eneste aspekt av gruppens karriere, inkludert å grunnlegge selskapet som ble Apple Corps. Da han døde, hadde hvert av Beatles-medlemmene begynt å interessere seg for sin egen utvikling, og kranglingen ble mer åpenbar og intens.
Ligaen
Lega per Salvini Premier (LSP), kjent som Lega, på norsk Ligaen, er et høyreorientert italiensk politisk parti grunnlagt 14. desember 2017 som en uformell etterfølger av Lega Nord.
Historie
Matteo Salvini som i 2013 ble valgt til Lega Nords leder, etablerte partiet Noi con Salvini i 2014 som Lega Nords søsterparti for det sørlige Italia.
I parlamentsvalget i 2022 stilte Ligaen til valg i et samarbeid med Italias brødre og Forza Italia. Samarbeidspartiene vant valget og dannet en koalisjonsregjering med Giorgia Meloni fra Italias brødre som statsminister.
Estetikk
Opplevelse, sansning, kulturell smak
Estetikk kan også defineres som en generell teori om sansning og opplevelse. Estetikk blir gjerne brukt i dagliglivet i tillegg til i kunsten for å beskrive noe som blant annet naturen eller hvor ryddig hjemme det er hos noen. En ting kan beskrives som «skjønt», «stygt», «behagelig» og «ubehagelige å se på» for eksempel. Hvordan menneskene opplever verden gjennom syn, hørsel og de andre sansene man har kan påvirke hvilken valg en tar. Estetikk har hatt en viktig rolle i både design, arkitektur, musikk og lignende.
Et teoretisk grunnlag for dette finnes hos den franske sosiologen Pierre Bourdieu (1930–2002) som avgrenser estetikken ved å belyse hvilke holdninger av ikke-estetisk art som gjør seg gjeldende i det sosiale spillet i kulturlivet. For å skjønne dette, må en analysere de kjennetegnene eller signalene som de ulike aktørene omgir seg med.
Ordet estetikk kan også brukes som et samlebegrep på felles stilidealer, en kulturell smak eller et kunstsyn som er dominerende innenfor en periode eller et samfunn. En kan således snakke om hinduismens estetikk, nazismens estetikk og så videre.
Estetiske fag
Estetiske fag brukes ofte om kreative fag som billedkunst og forskjellige formgivningsfag, men kan også omfatte for eksempel dans, teater, kunsthistorie, musikk, skjønnlitteratur og liknende.
Estetisk sans
Estetiker er en personlighetstype. En av parametrene (S) i Jungiansk Type Index betegner hvor mye en person fokuserer på den sanselige, konkrete virkeligheten. Motsvarende betegner (N) i JTI en person som legger vekt på underliggende mening og ideene bak det sanselige. I evolusjonær psykologi blir både estetisk sans og evnen til å framstille estetikk (kunst) et resultat av evolusjon, særlig seksuell seleksjon.
Forskning
Tidlig i det forrige århundret ble kunstskolene i England opptatt av at mange av deres tidligere elever ikke ble vellykkede kunstnere. Ønsket om å finne ut mer om dette ble gitt som forskningsoppdrag til det psykologiske instituttet ved et av universitetene.
For å finne hva som skilte, startet de med å la studenter og veletablerte kunstnere gå gjennom en bok der hvert sidepar skulle rangeres mot naboen, slik at de begynte med om de likte en trekant bedre enn en strek og fortsatte via forskjellige figurer og farger til bilder.
Funnene ble ikke regnet for særlig nyttige: Man fant at ca. 15% av en gitt befolkning i høy grad var enige om hvilke figurer som ble foretrukket. Videre kunne denne gruppen være enige om et bilde av en bestemt kunstner var «bedre» eller «dårligere», uavhengig av egne stilpreferanser. Kunstskoleelever som skåret høyt på testen gjorde det verken bedre eller dårligere enn de andre i livet, men de var bedre til å plukke ut «gode» bilder, altså kunstkritikk.
Prosjektet ble ikke fulgt opp etter andre verdenskrig. Psykologen H.J. Eysenck hevdet at dette trolig skyldtes at forskningen pekte mot at der fantes en slags «estetikk-elite», og at prosjektet dermed var i strid med tidens tanker om likhet.
Nevroestetikk er en underdisiplin av nevrovitenskapene som blant annet prøver å forklare hvordan sanseinntrykk av kunstneriske opplevelser, samt kunstnerisk kreativitet og skaperevne er knyttet til spesielle nevrologiske substrat.
Sranan
Sranan (også surinamesisk, taki-taki, surinaams og sranan Tongo, «det surinamske språket») er et språk som snakkes som morsmål av 120 000 i Surinam. Det er et kreolspråk med elementer fra først og fremst nederlandsk, engelsk, portugisisk og ulike sentral- og vestafrikanske språk, men det finnes også innslag av spansk, fransk, hindi, javanesisk, kinesisk og ulike indianske språk.
Huaneng Weihai-6 kullkraftverk
Huaneng Weihai kullkraftverk nr 6 er et kullkraftverk i provinsen Shandong i det nordlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 660 MW fordelt på 2 turbiner. Anlegget stod ferdig i 2009 som en utvidelse.
Dortea
Dortea og Dorthea er norske, danske og færøyske kortformer av kvinnenavnet Dorotea, som er dannet av de greske ordene doros, «gave», og theos, «gud».
Utbredelse
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til fornavnet Dortea og varianter av dette i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.
Navnet Dorthea var populært i Norge på første halvdel av 1800-tallet.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Nes naturminne
Nes naturminne er en fredet eik («Svineika») som står på gnr. 34 bnr. 1 ved Nes øst for Norheimsund i Kvam kommune. På eika vokser bl.a. den rødlistede oksetungesopp. Eika ble fredet 17. november 1964.
De syv dødssyndene (TV-serie)
De syv dødssyndene er en dokumentar- og humorserie som gikk TV 2 i 2007. Hver episode i dokumentaren presenterte historie, statistikk, fakta mens Kristopher Schau «begikk» en av de syv dødssyndene. De som står bak programmet var Øystein Karlsen, Morten Ståle Nilsen og Kristopher Schau. Innholdet var en blanding mellom alvor og humor med moralske spørsmål som utgangspunkt.
Vøienvolden gård
Vøienvolden gård i Maridalsveien 120 er et av byens eldste gårdsanlegg, og ligger på Sagene i Oslo. Anlegget har et lukket gårdstun med våningshus fra 1700-årene. Gården fikk dagens form på slutten av 1700-tallet. Uthusbygningen, som antakelig er fra 1700-tallet, er hele 38 meter lang. Utformingen med arker på låvetaket, og med innkjørsel til tunet gjennom en port i låven, var ikke uvanlig på gårdene i Aker, men er nå sjelden.
Butch May
Butch May (født 7. november 1941) er en amerikansk volleyballspiller.
De syv dødssyndene (TV-serie)
Serien ble kåret til årets nyskapning under Gullruten 2008.
Vøienvolden gård
Vøienvolden ligger på en pynt mot Griffenfeldts gate (ring 2) i syd med utsyn mot Iladalen og indre by.
Butch May
Han representerte USA under Sommer-OL 1968 i Mexico by, hvor han ble nummer 7.
De syv dødssyndene (TV-serie)
Kritikk og debatt
Debatten rundt programmet har i ettertid dreiet seg om samfunnet er tjent med forbrukerboikott og sensur av meninger som en gruppe mennesker ikke liker, og ikke om selve innholdet i episodene. Vebjørn Selbekk i den kristne avisen Magazinet har gitt sin støtte til programmet, da «For meg er det veldig vanskelig å støtte boikott og sensur».
Vøienvolden gård
Historie
Gården var opprinnelig en løkkeeiendom på Bymarken, på grunn som før 1629 hadde tilhørt gården Vøyen i Aker. Arealet var i 1837 300.000 kvadratalen eller ca. 117 mål, og løkken var en av de største på bymarken. Vøienvolden ble i 1683 overdratt som eiendomsgrunn til rådmann Johan Pettersen Bergmann som belønning «for sær umage hand har haft» i byens tjeneste. I hans tid ble det oppført fjøs og tre høyløer, men intet våningshus. Han oppførte derimot to leievåninger og anla to fiskedammer.
De syv dødssyndene (TV-serie)
Kritikk og debatt
Før episode 4, som handlet om utukt, var det en bekymring for at Kristopher ville utnytte kvinner eller barn. Episoden viste en Kristopher som selv forsøkte å selge seg som utkledd kvinnelig prostituert, og forklaringen til publikum var at å kjøpe en prostituert ville være altfor enkelt.
Vøienvolden gård
Historie
Kjøpmann Wilhelm Cornix, som eide løkken fra 1708 til 1721, oppførte en ny hovedbygning og flere uthus, og anla en hage. Løkken ble drevet som gårdsbruk fra 1721, da den ble overtatt av bonde Haagen Kierste. De neste eierne var også bønder, inntil kjøpmann Jacob Schøyen kjøpte gården i 1787. I 1792 ble den overtatt av overrettsassessor Jørgen Wilhelm Brochmann, som eide den til 1818. Etter ham ble den lenge kalt Brochmannshaugen.
I 1830 kjøpte brennerimester Gabriel J. Udnæs gården og arbeidet den opp til et fullverdig gårdsbruk. I denne tiden ble den også et samlingssted for haugianerne. Han festet bort en del byggetomter langs Maridalsveien og Dannevigsveien.
Kristiania kommune kjøpte det meste av jordveien i 1898. Familien Udnæs beholdt tunet med våningshus og driftsbygninger, omgitt av en stor hage. Gården, med hovedbygning, bryggerhus, låve, stabbur, potetkjeller og smie, ble fredet i 1941. I 1954 ble den testamentert som gave til Fortidsminneforeningen i Oslo/Akershus fra fabrikkeier Sverre Udnæs og fru Ingrid Udnæs. Med gaven fulgte en mengde møbler og innbo, og en kapital på kr. 75.000 til vedlikehold av gården. Givernes ønske var at eiendommen skulle være «et museum for østkanten». Etter en ny runde med restaureringer ble eiendommen åpnet for publikum i 1960.
Det ble tidligere antatt at Wilhelm Cornix oppførte hovedbygningen, men Arno Berg mente at den måtte være betydelig yngre. Den ble imidlertid med sikkerhet oppført før 1795, ettersom den er tegnet inn med sine nåværende dimensjoner på kartet over byens løkker fra det året. Huset ble laftet opp under ett i to etasjer, og det må ha vært bordkledd utvendig kort tid etter oppførelsen. I 1840-årene ble det bygget et bredt karnapp i tre etasjer midt på sørveggen. I 1917 ble våningshuset ombygget og modernisert etter tegninger av arkitekt Magnus Poulsson. Det store karnappet på sørsiden ble da revet, men huset fikk samtidig et nytt tilbygg mot vest.
Gårdsanlegget eies fortsatt av Fortidsminneforeningen og brukes nå til arrangementer, marked, kafé og lokaler for frivillige organisasjoner. Første søndag i september arrangerer lokalavdelingen for Oslo og Akershus den årlige bygningsverndagen på Vøienvolden som ledd i Kulturminnedagene, det norske bidraget til European Heritage Days.
Mellom 1916 og 1925 ble det bygget kommunale leiegårder med til sammen 371 leiligheter nord og vest for gården, og dette boliganlegget fikk navnet Vøienvold.
Kulturminne
Vøienvolden gård er et kulturminne og har nummer 86173 i Riksantikvarens kulturminnebase.
Jan Oskar Walsøe
Jan Oskar Walsøe (født 1953) er en norsk journalist og skribent. Han har utdanning i film og samfunnsfag. Han har mediebakgrunn fra Øvre Smaalenene (journalist), Østfold-Posten (som redaktør) og NRK (reporter, vaktsjef, redaksjonssjef). Han har undervist på NRK-skolen og arbeidet med innføring i flere av NRKs distriktssendinger på TV og vært sjefredaktør i Hamar Arbeiderblad. Han har i tillegg jobbet med informasjon for Norges Bondelag og vært informasjonssjef i Rikstrygdeverket.
Edward Michael Grosz
Edward Michael Grosz (født 16. februar 1945 i Buffalo i delstaten New York i USA) er en amerikansk katolsk prelat og emeritert hjelpebiskop i Buffalo.
Bakgrunn
Edward Michael Grosz var den mellomste av de tre sønnene til Joseph og Helen Grosz. Han vokste opp i bydelen Black Rock i Buffalo. Han stiderte til prest ved bispedømmets forberedelsesseminar i Buffalo og ved St. John Vianney Seminary – senere kalt Christ the King, i East Aurora.
Prest
Edward Michael Grosz ble presteviet av biskop James Aloysius McNulty av Buffalo den 29. mai 1971. Han fikk en rekke verv i sjeleorgen i menigheter i Buffalo, satt i styrer og komiteer lokalt, på delstatsnivå og nasjonalt nivå, og hjelp med å koordinere besøk av en rekke viktige kirkeleder, som kardinal Jozef Glemp i 1991. Grosz var også liaison mellom bispedømmeledelsen og de ukrainsk-bysantinske katolikker, og i dialogkomiteen for drøftelser med Polish National Catholic Church.
Grosz var i mange år chaplain for den vestlige gren av Polish National Alliance.
Hjelpebiskop i Buffalo
Pave Johannes Paul II utnevnte ham den 22. november 1989 til hjelpebiskop i Buffalo og til titulærbiskop av Morosbisdus. Biskopen av Buffalo, Edward Dennis Head, bispeviet ham den 2. februar året etter; medkonsekratorer var Donald Walter Trautman, biskop av Erie, og Bernard Joseph McLaughlin, emeritert hjelpebiskop i Buffalo.
Da bispedømmet Buffalo var vakant da biskop Henry J. Mansell ble utnevnt til erkebiskop av Hartford og msgr.Robert Cunningham ble utnevnt til biskop Ogdensburg, var Grosz bispedømmeadministrator inntil biskop Edward U. Kmiec ble utnevnt i 2004.
Den 23. november 2020 saksøkte New York Attorney General Letitia James både biskop biskop Grosz og den likeså fratrådte ordinarie biskop av Buffalo, Richard Joseph Malone, for å ha misbrukt bispedømmets økonomiske midler for å få for å få dysset ned saker med påstått seksuelle overgrep foretatt av en rekke prester. Delstatsadvokaten offenliggjorde også en rapport på 218 sider om deres to år lange etterforskning. I oktober 2022 ble saken erklært som bilagt uten rettssaker, men med et settlement som blant innebar at de to biskoper forpliktet seg på å holde seg unna enhver befatning med noen velferdsorganisasjon i delstaten New York (''as a director, trustee, officer, “or equivalent fiduciary position” in any charitable organization in New York)
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Vytegra (elv)
Vytegra (russisk: Вытегра) er ei elv i Vologda oblast i Russland. Den er 64 km lang, med et nedslagsfelt på 1670km². Vytegra løper ut fra Matkozero og munner ut i Onega. Elva er en del av Volga-Østersjøkanalen.
Mineral County (Nevada)
Mineral County er et fylke i den amerikanske delstaten Nevada. Det ligger i de vestlige delene av staten og det grenser mot Lyon County i nordvest, Churchill County i nord, Nye County i nordøst, Esmeralda County i sørøst og mot delstaten California i sørvest.
Mineral Countys totale areal er 9,876 km² hvorav 146 km² er vann. I 2010 hadde fylket 4,772 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Hawthorne. Fylket har fått sitt navn på grunn av den rike forekomsten av mineraler.
La Cohilla-demningen
Cohilla-demningen er en demning med vannkraftverk i Spania. Det ligger i elva Nansa. Demningens bruksområde er vannkraft.
Luis Tejada
Luis Carlos "Matador" Tejada Hansell (født 28. mars 1982) er en panamansk‌ fotballspiller som spiller for den peruanske klubben Sport Boys Association.
Landslaget
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
Nå er begeret nådd (sang)
«Nå er begeret nådd» er en norsk sang som ble skrevet av Øystein Sunde og utgitt 1. mars 1999 på Sundes musikkalbum Nå er begeret nådd. Sangen ble spilt på forestillingen Ja takk, begge deler som Sunde og Halvdan Sivertsen spilte på Dizzie Showteater med showstart høsten 1998.
Teksten handler om tilværelsen til en nyskilt mann; formulert på en humoristisk måte.
Både tekst, noter og tilhørende tegning til «Nå er begeret nådd» ble publisert i notaboka Sånn er'e bare i 2006
Annet
Reggie Young som spilte sologitar på dette sporet, var gitarist for Elvis Presley på sangen «Suspicious Minds».
Filosofiåret 1881
Filosofiåret 1881 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1881.
Fødsler
tenkerne og politikerne etter Karl Marx ||align=center|56 ||align=center| 1938 ||
og biograf ||align=center|60 ||align=center|1942 ||
Adolf VIII av Holstein
Adolf VIII av Holstein (født 1401, død 4. desember 1459) var greve av Holstein og hertug av Slesvig. Han var nesteldste sønn av grev Gerhard VI.
Søster av Hedvig som ble gift med grev Didrik den lykkelige av Oldenburg; foreldre til Christiern (1426–81), som ble konge av Danmark og Norge under navnet Christian I.
Marcin Możdżonek
Marcin Możdżonek (født 9. februar 1985) er en polsk volleyballspiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der laget hans ble utslått i kvartfinalen.
Bag
En bag er en type forsterket pose brukt til å transportere gjenstander. De har ofte håndtak for å bæres i hånden og stropper for å bære over skulderen. Posen er ofte laget av kanvas eller et annet slitesterkt tekstil. Et eksempel på bruk kan være en gymbag som brukes til treningstøy og -utstyr.
Pakksekk
En pakksekk er en enkel type bag. De har gjerne en enkel og avlang konstruksjon med åpning i toppen, og med én enkel snor eller reim som bærehåndtak. Pakksekker har blant annet vært brukt av soldater i det norske militæret for å frakte klær inne i leir. Pakksekkens mangel på stivhet og stabilitet gjør at den enkelt kan huse klumpete objekter og stappes med tøy.
Sammenlignet med ryggsekk
Noen bagger har også stropper slik at de kan bæres som en ryggsekk. Det kan noen ganger være uklart hvor grensen går mellom en bag og en ryggsekk, men bagger har ofte mer tøyelig struktur og er hovedsakelig laget for å bæres for hånd eller over ene skulderen med lav belastning og for korte tidsrom, mens ryggsekker har som hovedformål å bæres på ryggen og ofte er laget for å kunne bære mer behagelig over lengre tidsrom.
Daniel Patterson
Han representerte USA under Sommer-OL 1968 i Mexico by, hvor han ble nummer 7.
San Mateo
San Mateo (spansk for Sankt Matteus) er navnet på flere steder:
Huangtai kullkraftverk
Huangtai kullkraftverk er et kullkraftverk som ligger i provinsen Shandong i det nordlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 600 MW og utvides med byggestart i 2008.
Elpkulturen
Elpkulturen (ca 1800 til 800 f.Kr.) er en arkeologisk bronsealderkultur i nordlige Nederland som hadde keramikk av lav kvalitet kjent under den nederlandske betegnelsen «Kümmerkeramik» (også «Grobkeramik») som en markør. Den innledende fasen er karakterisert av gravhauger (1800-1200 f.Kr.), sterkt knyttet til den samtidige gravhaugene i nordlige Tyskland og i Skandinavia, og tilsynelatende beslektet med høygravkulturen (tysk Hügelgrabkultur) i Sentral-Europa (1600-1200 f.Kr.). Denne fasen var fulgt av en påfølgende endring som omfattet urnemarkskulturen med kremasjon som gravskikk (1200-800 f.Kr.).
Kjennetegn og levninger
Deler av Nordvestblokken (nederlandsk Nordwestblock) er lokalisert i nord og øst for elvene Rhinen og IJssel (navngitt etter landsbyen Elp ved ), grenser mot Hilversumkulturen i sør og Hoogkarspelkulturen i Vestfriesland som alle, sammen med Elpkulturen, er utgått fra Klokkebegerkulturen (2100-1800 f.Kr.) og utgjør et kulturkompleks ved kulturgrensen mellom den atlantiske og nordiske horisontene.
Først ble de døde gravlagt i grunne groper og dekket av en lav gravhøyde. Ved slutten av bronsealderen ble de døde kremert og urnene ble samlet i lave gravhøyder. Familiegraver skjedde først i senere stadier.
Elpkulturen er kjent for at de bygde langhus som huset folk og husdyr i en og samme bygning, hver på sin side av bygningen. Langhus var et særlig norrønt trekk i århundrene senere. Hustypen viser en særlig lokal kontinuitet som vart fram til 1900-tallet i Nederland, og er fortsatt i sin prinsipielle form en vanlig type for gårdsdrift i lavlandet i nordvestlige Europa og i Nederland. Den lokale tradisjonen med å konsentrere seg til krøtterdrift ble fastholdt av saksere og oldtidens frisere (og senere frisere). Deres hus ble bygget på naturlige høydedrag. Ved å gå tilbake til røttene av denne tradisjonen er det generelt antatt at dens opprinnelse lå en gang i bronsealderen, en gang mellom 1800 og 1500 f.Kr. Antagelig var denne endringen samtidig med en overgang i langhus eller stolpehus fra to stolperekker til tre stolperekker så tidlig som 1800 f.Kr. Med kun veggstolper ble det bare en gangrekke, men stolper i midten ble det tre stolperekker og to midtganger, og med to stolperekker i midten, ble det tre midtganger. Denne utviklingen var samtidig med den som kjennes fra Skandinavia hvor langhus med tre stolperekker ble utviklet på samme tid.
Innenfor sammenhengen av den nordeuropeiske bronsealderen står skikken å oppbevare tamfe og andre husdyr i det samme huset man bodde i. En fordel med dette var at man utnytte spillvarmen fra husdyrene. Det kan også peke til en ny vektlegging på melkeproduksjon og framstilling av ost, særlig ettersom melkedrikking for voksne ble muliggjort ved utviklingen av gen mot laktoseintoleranse. Det vil si egenskap til å fordøye laktose, som er det dominerende sukkeret i melk, en egenskap som først inntraff hos neolittiske folk i nordlige Europa og som mange i særlig Skandinavia fortsatt har. Å plassere kyr i bås var nødvendig for å hindre kyrne å produsere mindre melk i kalde forhold. Sosial utveksling og en rolle i det overnaturlige ville også ha hatt en betydning, støttet av eksempelvis stabler av kuskinn i graver og dyrofringer som er dokumentert i Sverige og Danmark. Beskyttelse mot tyveri av krøtter passer innenfor livsforholdene, vist ved gravgods, helleristninger og nedgravd forråd, er indikasjoner på en sterk krigerideologi i denne tiden.
Med framveksten av hallstattkulturen ebbet denne kulturen ut.
Bundespolizei (Sveits)
Bundesamt für Polizei fedpol, Bundesamt für Polizei, Office fédéral de la police, Ufficio federale di polizia) av Sveits er underlagt Federal Department of Justice and Police. Det er ansvarlig for koordineringen mellom kantonalt politi korps og mellom sveitsiske og utenlandske politistyrker. Den kontrollerer også det sveitsiske interne etterretningsbyrået, Dienst für Analyse und Prävention (DAP; Analysis and Prevention Service) og etterforsker organisert kriminalitet, hvitvasking av penger og terrorisme.
Copernicium
Copernicium er et kunstig fremstilt radioaktivt grunnstoff. Det har det kjemiske symbolet Cn og atomnummer 112. Stoffet hadde inntil 19. februar 2010 det midlertidige navnet Ununbium, og kjemisk symbol Uub.
Historie
Copernicium ble første gang fremstilt 9. februar 1996 ved GSI – Gesellschaft für Schwerionenforschung (Institutt for Forskning av tunge ioner) i Darmstadt, Tyskland. 277Cn ble dannet ved kaldfusjon av 70Zn (sink) med 208Pb (bly) i en partikkelakselerator:
I mai 2006 ble grunnstoffet framstilt med en ny metode ved Joint Institute for Nuclear Research i Dubna, Russland. Da ble isotopen 282Cn identifisert som et endelig produkt i en serie radioaktive nedbrytninger som avga alfastråling:
Etter dette gjennomgikk den siste atomkjernen i serien spontan kjernespalting (fisjon), til betydelig mindre atomer.
Egenskaper
Hvis en følger trendene i det periodiske system, vil man forvente et flytende metall med lignende egenskaper som kvikksølv. Eksperimentelt arbeid hittil (2008) viser at stoffet har metalliske egenskaper, og opptrer sannsynligvis i fast form.
Isotoper
CAS-nummer: 54084-26-3
Forekomst
Copernicium forekommer ikke naturlig, men fremstilles kunstig i laboratorier.
Anvendelse
Copernicium har ingen bruksområder, bortsett fra i forskningssammenheng.
Marie Eleanore von Lehndorff
Marie Eleanore von Lehndorff (født 5. februar 1722 i Steinort, død 2. februar 1800 i Königsberg) var en tysk grevinne og oldemor til kong Christian IX av Danmark.
Hun var datter av Ahasvarus Ernst, greve av Lendorff og Maria Luisa, baronesse av Wallenrodt, datter av Heinrich von Wallenrodt og Maria Katrina von Podwils. 18. januar 1747 giftet hun seg med Karl Leopold, greve av Schliban, som hun fikk to døtre med.
Maria Eleonora er stammor til følgende monarker: Elizabeth II av Storbritannia, Margrethe II av Danmark, Konstantin II av Hellas, Carl XVI Gustav av Sverige, Harald V av Norge, Philippe av Belgia og Henri av Luxembourg.
São Francisco
São Francisco kan vise til:
Vår Frue kirke (Dresden)
Vår Frue kirke (tysk: Frauenkirche) i Dresden er en stor protestantiske kirke. Kirken ble ødelagt under bombingen av Dresden i 1945, men ble etter 1990 restaurert og innviet igjen søndag 30. oktober 2005.
En kirke til Unser Lieben Frauen, Vår Kjære Frue, skal ha stått på stedet siden 1000-tallet. Den moderne kirken stammer derimot fra 1700-tallet. Den ble tegnet av George Bähr og bygget fra 1726 til 1743. Arkitekten døde i 1738, og fikk aldri se kirken fullført.
Den enorme kuppelen med en høyde på 91 meter ble raskt et kjennemerke for byen, og den lett gjenkjennelige silhuetten ble festet til lerretet av flere malere. Tvil om at kuppelen skulle være ustabil, ble gjort til skamme da den prøyssiske hæren bombarderte kirken med granater i 1760. Granatene spratt av, og kirken stod som før.
I 1849 ble Frauenkirche sentrum for det revolusjonære mai-opprøret. I flere dager var den omgitt av barrikader og gatekamper, før opprørerne som var igjen ble arrestert inne i selve kirken.
Litauens riksvåpen
Litauens riksvåpen kalles Vytis. Det består av et rødt skjold med en rustningskledt sølv rytter med gull sporer, svingende et gullskjeftet sølv sverd, holdende et blått skjold med et gull dobbeltkors («patriarkkors») og sittende på en steilende sølv hest med blå sal, tømmer og bissel.
Vår Frue kirke (Dresden)
Men kirken kunne ikke stå imot bombingen av Dresden den 13. februar 1945. Frauenkirche ble utbrent og kuppelen raste sammen den 15. februar klokken 10.
Litauens riksvåpen
Det tidligere belarusiske riksvåpenet var ganske likt, og i 1990 nesten identisk. Det litauiske våpenet ble derfor endret på den måten at hestehalen ble vendt oppover, samt at sal m.v. og rytterens skjold ble gjort blått.
Den opprinnelige Vytis var også brukt i mellomkrigstiden.
Vår Frue kirke (Dresden)
Restaurering
Planene for restaureringen ble funnet frem igjen i 1990. 14 borgere med blant andre trompetisten Ludwig Güttler i spissen forfattet «Ruf aus Dresden» («Ropet fra Dresden»). Talen om å restaurere kirken, holdt på 45-årsdagen for bombingen den 13. februar 1990, traff et verdenspublikum som etterhvert samlet seg i ulike grupper og samlet inn penger til arbeidet. I 1994 ble grunnstenen for rekonstruksjonsarbeidet lagt. Krypten i kirken ble ferdig i 1996.
Rekonstruksjonsarbeidet blir utført med gamle planer og materiale så langt det er mulig. Bortsett fra kuppelen bygges kirken med det opprinnelige materialet fra ruinen. Hver sten blir båret forsiktig vekk, målt, og katalogisert, og med utgangspunkt i hvor den lå i ruinhaugen kan man regne seg frem til dens opprinnelige plassering.
På grunn av aldring vil gammel sten være mørk, mens nyere deler vil være lysere. På grunn av dette vil man kunne se de nye stenene de første årene, og kirken vil minne folk om sin dramatiske historie.
Kirken vil imidlertid få et helt nytt orgel, istedenfor en reproduksjon av det opprinnelige, laget av Johann Gottfried Silbermann. Det vakre gullkorset som ble ødelagt under bombingen er gjenskapt med gaver fra Storbritannia. Den har også syv nye kirkeklokker som første gang ble ringt med i pinsen 2003.
North American B-25 Mitchell
North American B-25 Mitchell var et amerikansk bombefly. Den opprinnelige prototypen fløy første gang i januar 1939 under betegnelsen NA-40. Etter noen endringer ble flyet satt i produksjon, og den første serieproduserte B-25 fløy første gang 19. august 1940.
B-25 Mitchell ble brukt på alle fronter under den andre verdenskrig, og store antall fly ble gjennom lend-lease overført til Storbritannia og Sovjetunionen. B-25 ble også brukt av andre allierte, blant annet Australia og Kina.
Jean-Charles de Borda
Jean-Charles de Borda (født 4. mai 1733 i Dax i Frankrike, død 19. februar 1799 i Paris) var en fransk matematiker, fysiker, samfunnsviter og marineoffiser.
Karriere
Han deltok i 1757 som adjutant for marskalk Jean-Baptiste Desmarets i kamp ved Hastenbeck. Året etter gikk han inn i marinen. Her beskjeftiget han seg for det meste med nautiske, astronomiske og hydrauliske problemer. Han behandlet spørtsmål vedrørende sannsynlighetsberegning, variasjonskalkyle, differensialligninger med mer. Han syslet blant annet med ballistiske beregninger med hensyntagen til luftmotstandet. Som grunnlegger av den franska skipsbygningsskole, gjennom teknisk-teoretiske fartøysundersøkelser og ved instrumentskonstruksjoner har de Borda hatt stor innflytelse på den franske sjøfarts utvikling.