cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
FA-cupen 2009/10
FA-cupen 2009/10 var den 129. sesongen av den engelske FA-cupen. Finalen ble spilt 15. mai 2010 på Wembley Stadium i London. Regjerende mester Chelsea slo Portsmouth 1-0 i finalen, etter mål av Didier Drogba.
Cristinápolis
Cristinápolis er en kommune i delstaten Sergipe i nordøstregionen av Brasil.
FA-cupen 2009/10
Første runde
Laga fra League One og League Two kom inn i denne runden, sammen med laga som var kvalifisert fra fjerde kvalifiseringsrunde.
Kampene ble spilt i uka som begynte 6. november.
Andre runde
Kampene ble spilt 28. og 29. november 2009.
Meteorologiåret 1858
Meteorologiåret 1858 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til meteorologi i 1858.
FA-cupen 2009/10
Tredje runde
I denne runden kommer laga fra Football League Championship og Premier League inn.
Kampene spilles 2. og 3. januar.
Accentus
Accentus er et fransk vokalensemble, stiftet i 1991 av Laurence Equilbey. De er spesielt kjent for sine a cappella-tolkninger av instrumentalmusikk samt for sine framføringer av samtidsmusikk for kor.
Koret består av 32 sangere, og har opptrådt med flere kjente franske dirigenter og orkestre.
Accentus har gitt ut flere plater med sin musikk, hovedsakelig på Naïve Records.
Royal Asiatic Society
Royal Asiatic Society (fullt navn: Royal Asiatic Society of Great Britain and Ireland) er et britisk akademisk selskap. Det ble grunnlagt i 1823 på initiativ av orientalisten Henry Thomas Colebrooke i London, der det fortsatt har sitt sete. I 1824 gav kong Georg IV selskapet Royal Charter.
Interesseområdet for Royal Asiatic Society strekker seg ikke bare over hele det asiatiske kontinent, men omfatter også Etiopia og det islamske Nord-Afrika. Det befatter seg imidlertid ikke med dagsaktuelle politiske spørsmål eller andre samtidsspørsmål. For dette formål ble tidlig på 1900-tallet Royal Society for Asian Affairs grunnlagt.
Royal Asiatic Society utgir kvartalsskriftet Journal of the Royal Asiatic Society (JRAS), som publiseres av Cambridge University Press.
Av selskapets medlemmer kan nevnes for eksempel Rabindranath Tagore, Aurel Stein, Wilfred Thesiger, Paul Georg von Möllendorff og Heinrich Leberecht Fleischer.
Orion (sang)
«Orion» er en instrumentallåt av Metallica fra albumet Master of Puppets.
Låten er skrevet av bandets daværende bassist, Cliff Burton, i samarbeid med resten av bandet. Den ble lansert 28. februar 1986, og sangen er ifølge mange Cliff Burtons beste komposisjon i hele hans musikalske karriere. Det var også en av Burtons favorittsanger, etter «Master of Puppets». Metallica har flere ganger spilt deler av sangen på konserter, men det var ikke før 3. juni 2006 på Rock am Ring-festivalen på Nürburgring, Tyskland, at hele sangen ble spilt.
I forbindelse med Master of Puppets 20-årsjubileum, ga det britiske rockemagasinet Kerrang! ut en CD med sangene fra albumet framført av andre artister. «Orion» ble på dette albumet spilt av det amerikanske bandet Mastodon.
Hertug av Teck
Hertugene av Teck var fra 1187 til 1439 en sidelinje av huset Zähringen, med navn etter Burg Teck i dagens Baden-Württemberg.
Adalbart av Teck, en sønn av Konrad I av Zähringen, arvet en rekke besittelser omkring denne borgen. Etter sin brors død tok Adalbert tittelen hertug av Teck.
Enkelte historikere tror at Konrad II av Teck ble valgt til konge av romerne etter keiser Rudolf Is død, men at han ble myrdet av sine motstandere under reisen til Frankfurt am Main.
I det 13. århundre delte linjen seg i Teck-Oberndorf og Teck-Owen. Den førstnevnte døde ut i 1363. Dens besittelser ble arvet av Fredrik av Teck-Owen og solgt til grevene av Hohenberg i 1374. Linjen Teck-Owen kom 1365 i besittelse av herskapet Mindelheim, men måtte allerede 1386 selge sitt stamland rundt Burg Teck. Linjen av hertuger døde ut med Ludwig II av Teck, som fra 1412 til sin død i 1439 var patriark av Aquileia.
I 1495 fikk Eberhard I av Württemberg tildelt tittelen hertug av Teck av keiser Maximilian I. Tittelen ble senere ført av en sidelinje av fyrstehuset i Württemberg. Et medlem av denne sidelinjen, Maria av Teck (1867–1953), ble britisk dronning gjennom sitt ekteskap med Georg V av Storbritannia.
Hugh Farquharson
Hugh Miller Farquharson (født 4. november 1911, død 27. mars 1985) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1936 i Garmisch-Partenkirchen.
Husøya (Bjugn)
Husøya er ei øy i øygruppa Tarva i Ørland kommune, Trøndelag. Arealet er 7,8 km². Husøya er bla. hjem for det ex-tyske kystfortet MAB 1./507 Husøya. Sørenden av øya brukes som skytefelt for luftforsvarets base på Ørland.
Hugh Farquharson
Farquharson spilte på det canadiske amatørlaget Port Arthur Bearcats som var tatt ut til å representere Canada i OL-turneringen 1936. Canada kom på andreplass i turneringen bak Storbritannia. De vant alle tre kampene i gruppespillet, 8-1 over Polen, 11-0 over Latvia og 5-2 over Østerrike. I mellomrunden tapte de med 1-2 til Storbritannia og beseiret Ungarn med 15-0 og Tyskland med 6-2. I finalerunden beseiret de Tsjekkoslovakia med 7-0 og USA med 1-0, men resultatet i mellomrunden mot Storbritannia telte også med i finalerunden og dermed ble Storbritannia olympiske mestere i ishockey og Canada, som hadde vunnet de fire første OL-turneringene, fikk ta til takke med sølvmedaljene. Farquharson ble turneringens toppscorer med elleve mål.
Matthew Barney
Matthew Barney (født 25. mars 1967 i San Francisco, California) er en multikunstner.
Tittelen på Barneys femdelte kunstsyklus er hentet fra anatomien. Cremaster er navnet på den muskelen som påvirker mannens testikler som reaksjoner på ytre stimuli. Cremaster-muskelen kan ikke kontrolleres av viljen, og blir dermed en metafor for indre konflikter fysiske og psykiske krefter som er sentral i Barneys kunst.
Trondheim kommunes kulturpris
Trondheim kommunes kulturpris deles ut årlig av Trondheim kommune ved ordfører og kommunaldirektør for kultur og næring. Utdelingen foregår i januar under Adresseavisens andre nyttårskonsert med Trondheim Symfoniorkester.
Det første året, i 1977, ble prisen tildelt bare én kunstner, forfatteren Kristian Kristiansen. Senere er statuttene endret, slik at det årlig deles ut to priser innenfor det utvidede kulturbegrep. En av prisene skal gå til en person innen det profesjonelle kunst- og kulturområdet, den andre til en person innenfor fritidskulturlivet.
Hver av prismottagerne får en gavesjekk og statuetten Go'dagen, utformet av billedhuggeren Tone Thiis Schjetne. Statuetten er en miniatyr av skulpturen med samme navn, av samme kunstner. Denne skulpturen er utført i bronse og står oppstilt i to norske byer: ved torget i Trondheim og på Sølvberget i Stavanger. I 1981 ble det ikke utdelt noen pris. Arbeider-Avisa offentliggjorde navnene på alle kandidatene, og «utpekte» Håkon Bleken og Olaf T. Ranum som prismottagere før Trondheim kommunes avdelingsstyre for kirke, kultur og fritid hadde tatt stilling til saken. Avdelingsstyret vedtok da enstemmig at prisen ikke skulle deles ut. Det ble samtidig enstemmig vedtatt å klage Arbeider-Avisa inn for Pressens Faglige Utvalg, som en følge av at de hadde trykket en nyhet fra et dokument som var unntatt offentligheten. Det ble mye avisskriverier om saken, spesielt da det ble foreslått å la prismidlene gå til brøyting og løypepreparering i Bymarka.
Det er åpent for alle å foreslå kandidater til prisen.
Ung frue forsvunnet
Ung frue forsvunnet er en norsk dramafilm fra 1953 regissert av Edith Carlmar. Hovedrollene spilles av Astri Jacobsen, Adolf Bjerke, Lalla Carlsen, Wenche Foss, Espen Skjønberg og Guri Stormoen. Filmen er i sort-hvitt.
Handling
Dosent Berger (Adolf Bjerke) kommer hjem fra en fjelltur og oppdager at hans unge frue, Eva (Astri Jacobsen), er forsvunnet. Hushjelpen har verken hørt eller sett noe til fruen siden den dagen dosenten reiste. Det Berger ikke vet om sin kones fortid er at hun har vært forfallen til narkotika og at hennes forsvinning skyldtes et tilbakefall. I desperasjon oppsøker hun sin gamle venn, den forfalne farmasøyt Møller (Espen Skjønberg) som tidligere har ledet henne inn i misbruk.
På overflaten så ekteskapet ut til å gå bra, men ingen forsto hvor sterkt det pinte den unge kvinnen å føle seg åndelig underlegen sin mann.
Vaterland (Oslo)
Vaterland er et strøk helt øst i Oslo sentrum; til 1839 en forstad.
Avgrensning
Vaterland er avgrenset av Storgata i vest og Brugata i nord, Akerselva og Nylandsveien (der elva går i rør) i øst, jernbanesporene til Oslo S i sør. Dermed grenser Vaterland til Fjerdingen i nord, Grønland i øst, Oslo S med sporområde i sør, Youngstorget-området i vest og Hausmannsområdet i nordvest (kun direkte kontakt ved krysset Hammersborggata/Brugata x Storgata).
Historie
Navnet kommer fra hollandsk Waterland, og kan sikte til vasstrukket lende ved utløpet av Akerselva. Nederlandske skuter la til her for å laste tømmer på 1600-tallet. Den første bebyggelsen her var eldre enn byen Christiania, men denne forstaden ble brent av stattholderen i 1658. Bydelen vokste da den nordvestre delen av Bjørvika ble fylt igjen fra 1670-tallet. Etter byggingen av Vaterlands bro i 1654 ble Vaterland en viktig innfallsport til byen, og forstaden fikk etter hvert begrensede handelsrettigheter. Inntil byggingen av Nybrua i 1827 var Storgata og Brugata Christianias viktigste innfartsåre fra øst (Vaterlands Storgade). Kjøpmennene her kunne tjene store penger på bondehandel. Forstaden ble innlemmet i byen i 1839.
Ved ytterligere utfylling oppsto Saugbanken syd for Vaterland. Dette området var opplagstomt for trelast. Da «bordtomtene» brant i 1819, betydde det ruin for flere av Christianias rikeste familier.
Byens første jernbanestasjon ble anlagt her i 1850-årene (se Østbanestasjonen). Vaterland skole fikk ny skolebygning på hjørnet av Stenersgata og Sukkerhusgata i 1873. Den var i bruk fram til 1964.
Det aller meste av bebyggelsen på Vaterland ble revet («sanert») fra slutten av 1950-tallet i forbindelse med byggingen av T-banens fellesstrekning mellom Tøyen og Jernbanetorget, som ble tatt i bruk i 1966.
I dag er Vaterland preget av kjempebygninger som Oslo S, Oslo City og Postgirobygget.
Tidligere gater på Vaterland
Gatene som ble bortregulert eller endret i forbindelse med rivingen på Vaterland på 1960-tallet, var følgende:
Vaterland i dag
Av det gamle Vaterland eksisterer nå bare spredte rester langs Brugata (f.eks. deler av bondehandelsgård i bakgården til serveringsstedet Teddy's).
Ellers domineres området av store bygningskomplekser som
Langs Akerselva syd for Vaterlands bru ligger Vaterlandsparken, åpnet i 1994. Grunnet nærheten til Oslo S er Vaterland, sammen med nabostrøket Bjørvika, det eneste området i Oslo hvor det er lov å bygge høyhus som er over 42 meter.
Flere av byggene ble planlagt på 80-tallet. Aftenposten skrev i 2019: «Lenge skjedde det ingenting [på det sanerte området], ''før jappetidens 1980-tall kom med nye og storslåtte planer. Nå skulle den enorme ledige plassen på Grønland bebygges med fem store og viktige elementer: Et hotell, en konsertsal, et boligfelt, en bussterminal og en moské. Moskeen ble det aldri noe av, og plassen ble i stedet brukt til dagens Vaterland park. Men Plaza hotell, Oslo Spektrum, boligkomplekset Grønlands torg og Bussterminalen kom på plass. De var ferdige omtrent samtidig som Oslo våknet i økonomisk bakrus etter at jappetidens siste champagneflasker var tømt.''»
Kintamanihund
Opprinnelse og alder
Kintamanihund er også kjent som balifjellhund noen steder. Den oppsto trolig i de vulkanske fjellstrøkene i Kintamani-regionen på Bali, for svært lenge siden. Et balinesisk sagn forteller at denne hunden opprinnelig oppsto for 600 år siden, fra en kinesisk chow-chow, men dette har ikke latt seg bekrefte. Det er også trolig at typen er mye eldre enn 600 år.
En vitenskapelig genetisk studie, publisert i det velrenomerte tidsskriftet Journal of Heredity den 13. juli 2005, viser at kintamanihunden er nærmere beslektet med den australske dingoen og asiatiske hunderaser enn med europeiske. Studien sluttet derfor at kintamanihunden har oppstått fra en balinesisk (indonesisk) villhundetype og er svært nært beslektet med balihund.
Det har i en årrekke vært jobbet med å få kintamanihund akseptert som en egen hunderase hos FCI, noe den er i dag. Den første offisielle rasestandarden ble publisert 13. juni 2018.
Utseende, anatomi og fysikk
Kintamanihunden blir omkring 44–57 cm høy og veier normalt cirka 13–18 kg, avhengig av kjønn. Tisper 44–52 cm (ideelt 48 cm) og 13–16 kg, hanner 49–57 cm (ideelt 53 cm) og 15–18 kg.
Kintamanihund er en lett rektangulær og meget hurtig hund, med kort, glatt tilliggende tolags pels og busket hale. Underullen er myk og ganske kort, men dekkhårene er stive og middels lange langs flankene, og mer så hos hanner enn tisper. Nakken og skuldrene er derimot dekket av lange, stive dekkhår, og mer så hos hanner enn tisper.
Lynne og væremåte
Kintamanihund er en svært livlig og aktiv hund. Den er leken og lojal mot de den kjenner og liker, men gjerne svært skeptisk og avmålt mot fremmede. Den trenger tidlig og massiv sosialisering i 4–8 ukers alder, og siden mye mosjon og psykiske utfordringer, for å trives som familiehund. De knytter seg sterkt til flokken (familien) og passer kun for mennesker som har erfaring med primitive hunder. Innad i flokken er den tolerant og kjælen, også mot egne barn.
Fosen (Karmøy)
Fosen er ei øy i Karmøy kommune, øst for Kopervik på andre siden av Karmsundet. Arealet er 12,3 km². Det høyeste punktet på Fosen er Arafjellet som er 80 meter over havet. Øya har veiforbindelse til fastlandet med fylkesvei 831.
Münchhausen (film)
Münchhausen er en tysk eventyrfilm fra 1943 produsert av filmselskapet Universum Film A.G. (UFA). Filmen har Hans Albers i tittelrollen som 1700-tallets legendariske skrønemaker baron von Münchhausen. Ellers medvirker UFA-stjerner som Ilse Werner, Brigitte Horney (i rollen som tsarina Katarina den andre) og Leo Slezak. Regien er ved Josef von Báky og manus ved Erich Kästner. Handlingen bygger på Rudolf Raspes populære samling med Münchhausens utrolige historier fra hans reiser, jakt- og krigseventyr i blant annet Russland og Tyrkia.
Bakgrunn
Den ungarske regissøren Josef von Bákys kommersielle suksess med filmen Annelie i 1941 førte til at han fikk i oppdrag av propagandaminister Joseph Goebbels å lage Münchhausen til UFAs 25-årsjubileum. Dette var en bredt anlagt og påkostet produksjon med imponerende filmeffekter etter datidens mål. Filmen var dessuten landets fjerde spillefilm i farger. Selv om filmen ble laget i det nazistiske Tyskland under andre verdenskrig, er filmen påfallende upåvirket av samtidens politiske virkelighet. Isteden er den blitt betegnet som en visuell hyllest til det tidløse, idylliske og landlige Tyskland.
Handling
Filmen åpner i løpet av en fest på 1700-tallet, hvor baron Hieronymus von Münchhausen forteller historier om den berømte baron Münchhausen, som gjestene hans tror at Hieronymus er fjernt i slekt med. Historien begynner i baronens hjemby Bodenwerder, tilbake fra et eventyr med sin pålitelige tjener Christian Kuchenreutter. En trollmann, Alessandro Cagliostro, ber baronen bli med på oppdrag for å ta over Polen. Baronen avviser forslaget, og forklarer at han ikke har interesse for makt - bare for nye eventyr. I St. Petersburg slutter baronen seg til hoffet rundt Katarina den store.
Baronen møter også prins Potemkin. De slåss i en "duell" i et mørkt rom, hvor den ene parten er forpliktet til å kalle "gjøken" mens den andre sikter og skyter en pistol mot lyden av motstanderens stemme. Baronen blir såret i duellen, og han går til Cagliostro, som nylig har ankommet St. Petersburg, for å pleie skadene. Etter å ha helbredet baronen, spør Cagliostro ham hva han ønsker mest av alt - ettersom penger og makt tydeligvis ikke interesserer ham. Baronen svarer at han ønsker å være så ung som han er i dette øyeblikket, så lenge han selv ønsker. Cagliostro innfrir dette ønsket. Når baron Hieronymus avslutter fortellingen sin, korrigerer gjestene ham på noen av historiske unøyaktigheter - samt det faktum at den virkelige baronen døde før noen av disse hendelsene egentlig fant sted. Gjestene oppdager deretter sannheten om legenden rundt baron Hieronymus von Münchhausen.
Vælsvanna (Ådal)
Vælsvanna eller Vælsvatna er et fellesbegrep som omhandler to mindre innsjøer som ligger på hver sin side av kommunegrensen mellom Ringerike og Jevnaker kommuner. Innsjøene er forbundet gjennom en smal kanal, men kanalen er oppdemmet (Brennfudammen) og vannene har derfor en liten høydeforskjell.
Nordre Vælsvatnet
Nordre Vælsvatnet eller Nordre Vælsvannet (340,6 moh.) ligger for en stor del i Jevnaker kommune, men de vestlige områdene, med blant annet Maureroa, Svartkovavika og Storvika nordover til utløpet av Steinbekken ligger øst i Ytre Ådal, i Ringerike kommune. Nordre Vælsvatnet er forbundet med Søre Vælsvatnet gjennom en smal kanal lengst sør i Nordre Vælsvatnet. Kanalen er oppdemmet av Brennfudammen, noe som skaper en viss høydeforskjell på disse vannene. Grensen mellom de to kommunene Ringerike og Jevnaker går nord-nordvest og sør-sørøst retning bare noen få meter nord for Brennfudammen.
Søre Vælsvatnet med Lortvatnet
Søre Vælsvatnet eller Søndre Vælsvannet (337,7 moh.) ligger i sin helhet i Ringerike kommune, mellom Slåtteberget i Ytre Ådal i Ringerike og Toputthaugene og Bjørnberget i Jevnaker. Den nordøstre delen av Søre Vælsvatnet kalles Lortvatnet eller Lortvannet og er adskilt fra resten av vannet avFintangen slom strekker seg midt ut i sundet og noen småøyer og myrområder. Sør i vannet ligger Røssholmvillaen og et fåtall hytter. I utløpet der dannes også elva Væla, som drenerer sørover til den renner ut i Ådalselva ved Henstjern.
Områdene øst for Væla til grensen mot Jevnaker har tilhørt de game matrikkelgårdene i Ullerål, mens områdene vest for elva har tilhørt matrikkelgårdene øst for Ådalselva i Ytre Ådal.
Sinistra Democratica
Sinistra Democratica (SD) er et demokratisk sosialistisk italiensk politisk parti.
Partiet ble grunnlagt den 5. mai 2007 av tidligere medlemmer av Democratici di Sinistra (DS) med Fabio Mussi og Gavino Angius i spissen. Disse forlot sistnevnte parti etter at det ble vedtatt at dette partiet skulle nedlegges og slås sammen med sentrumspartiet Democrazia è Libertà - La Margherita, i det de sammen skulle danne Partito Democratico.
Blant de som har sluttet seg til Sinistra Democratica er en statsråd (Fabio Mussi), 4 medlemmer av Europaparlamentet (Giovanni Berlinguer, Claudio Fava, Pasqualina Napoletano og Giulietto Chiesa), 12 senatorer og 21 fra Italias deputertkammer. Parlamentarikerne som har etablert seg som en selvstendig gruppe i parlamentet fortsetter å støtte den regjerende sentrum-venstre-koalisjonen under ledelse av Romano Prodi.
Ledende medlemmer har uttrykt at snarere enn et politisk parti, så er Sinistra Democratica en bevegelse med mål om å samle hele venstresiden fra Rifondazione Comunista til Socialisti Democratici Italiani.
Walter Kitchen
Walter Kitchen (født 18. desember 1912, død 18. juli 1988) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1936 i Garmisch-Partenkirchen.
Kitchen spilte på det canadiske amatørlaget Port Arthur Bearcats som var tatt ut til å representere Canada i OL-turneringen 1936. Canada kom på andreplass i turneringen bak Storbritannia. De vant alle tre kampene i gruppespillet, 8-1 over Polen, 11-0 over Latvia og 5-2 over Østerrike. I mellomrunden tapte de med 1-2 til Storbritannia og beseiret Ungarn med 15-0 og Tyskland med 6-2. I finalerunden beseiret de Tsjekkoslovakia med 7-0 og USA med 1-0, men resultatet i mellomrunden mot Storbritannia telte også med i finalerunden og dermed ble Storbritannia olympiske mestere i ishockey og Canada, som hadde vunnet de fire første OL-turneringene, fikk ta til takke med sølvmedaljene.
Kvotering
Kvotering benyttes for å indikere at man må gi en gruppe ekstra fordeler i forhold til andre grupper for å få en sammensetning av personer innen en yrkesgruppe, organisasjon, geografisk område, etc som man ønsker. Relevante identiteter for kvotering kan f.eks. være kjønn, funksjonsevne, seksuell orientering, etnisitet, religion eller geografisk tilhørighet.
Kjønnskvotering
Kjønnskvotering er en betegnelse på en metode hvor man gir et av kjønnene en ekstra fordel ved for eksempel ansettelser fordi man ønsker en bestemt fordeling mellom menn og kvinner. Dette brukes spesielt i yrker som tradisjonelt har vært veldig mannsdominerte eller kvinnedominerte. I norsk politikk er et svært sterkt fokus på kjønnskvotering i minimal grad speilet i lignende tiltak for andre tradisjonelt underrepresenterte grupper. Radikal kjønnskvotering er ulovlig i Norge etter at EFTA-domstolen dømte Norge for kjønnsdiskriminering i 2003 i en prinsipiell sak initiert av Dag Øistein Endsjø om øremerking av vitenskapelige stillinger bare for det ene kjønn.
Gribskovbanen
Gribskovbanen er en dansk jernbanestrekning mellom Hillerød og det nordlige Skjælland. Strekningens første avsnitt mellom Hillerød Græsted og ble åpnet i 1880, den siste strekningen mellom Helsinge og Tisvildeleje ble tatt i bruk 1924.
Strekningen har lokaltrafikk, og drives av Lokalbanen A/S.
Kvotering
Kjønnskvotering
I Norge er det lov til å kvotere inn kvinner om de er underrepresentert. Likestillingsloven gir dog ikke den samme muligheten til å kvotere inn menn; per i dag er det kun mulig innen omsorgsyrker.
Etnisk kvotering
Etnisk kvotering brukes for å få en bedre sammensetning av personer med forskjellige etniske bakgrunner i en gruppe. Dette er også kjent under begrepet affirmative action.
Chandelao
Chandelao er en landsby med 2000 innbyggere 40 km øst for millionbyen Jodhpur i Rajasthan i India. Her driver det norske firmaet Basecamp Explorer et kulturarvhotell med 12 rom i et 300 år gammelt fort, «Chandelao Garh», sammen med fortets eier Praduman Singh. Stiftelsen «Basecamp Explorer Rajasthan» bruker deler av overskuddet fra hotelldriften til utviklingsprosjekter i Chandelao.
Rincón (Bonaire)
Rincón er det eldste av de to tettstedene på den nederlandske øyen Bonaire. Per 25. april 2007 hadde landsbyen ca. 1 788 innbyggere. Fritt oversatt fra spansk betyr landsbyens navn utpost, som kanskje kommer av at den ligger nord på øyen i god avstand fra hovedstaden Kralendijk.
Rincóns plassering er uvanlig for slike gamle landsbyer - oftest ligger disse ved kysten slik at de kan nås med skip. Denne landsbyen er derimot plassert i en dal litt inne på øyens nordside, usynlig fra sjøen og dermed på sikker avstand fra piratenes og stormaktenes herjinger. Stedet ble grunnlagt i det 16. århundre, blant annet av spanjoler, straffedømte og krigsfanger. I samme område ligger også Washington-Slagbaai National Park.
Da spanjolene forlot Bonaire, ble alle øyens innbyggere tatt med som slaver til andre eiendommer i Sør-Amerika. Senere overtok nederlenderne øyen, og brakte med seg slaver fra Afrika som blant annet ble satt i arbeid i saltutvinningen. Disse slavene ble forlagt i Rincón. Fremdeles var det rundt ti timers gange til nærmeste sted der salt ble utvunnet, og slavehyttene langs kysten ved saltutvinningsstedene vitner fremdeles om slavenes dårlige levevilkår – samtidig som de er minnesmerker over dem.
Det er Marsche Chikitu, torgdag, hver lørdag, og en gang i måneden arrangeres et større marked. Dessuten har Rincón flere festivaler, blant annet den årlige Simadan (innhøstings-) festivalen, Dia di San Juan, Dia di Rincón (30. april) og Bari-festivalen.
Borgan
Borgan er ei øy og ei bygd i Nærøysund kommune i Trøndelag. Øya tilhører øygruppa Vikna, og arealet er 6,2 km².
Borgan er en del av Borgan og Frelsøy Naturreservat.
Bygda Borgan ligger på sørøstsida av øya og er den vestligste bosetninga i kommunen. Det er fergeforbindelse fra Borgan til Ramstadlandet på Ytter-Vikna og Fv509 som går til Austafjord. Fra Ramstadlandet er det 6,5 km til Austafjord, og 36 km til Rørvik.
Fra fergekaia på Borgan går det kommunal vei nordover til Risøyvika, sundet som skiller Borgan fra Kalvøya, og sørover til rundt 1 km sørvest for fergekaia.
Borgan er et gammelt post-, handels- og dampskipsanløpssted i Vikna.
Borgund i Namdalen poståpneri ble opprettet 1.7.1902. Navnet ble endret til Borgann i 1939. I 1973 ble statusen endret til postkontor. Postkontoret 7930 Borgann ble nedlagt 30.04.1996.
Borgan var et av anløpsstedene for den gamle lokalbåten Vikna.
Borgan er også et av de gamle skolestedene i Vikna. Skolen ble nedlagt i 1980, og elevene ble overført til Austafjord skole. Skolebygninga står fortsatt.
På Borgan er det ei gjestehavn
Borgan har 20 innbyggere pr. 1. januar 2021
Mytologi
Mytologi (fra gresk μυθολογία, mythología, i betydningen «en hellig fortelling, en historiefortelling, en legendarisk lærdom, å fortelle en historie») refererer til en mengde folkeminner, myter, sagn og legender som ofte har overnaturlige trekk, og tolker naturlige hendelser for å forklare universet og menneskeheten. Mytologi refererer også til en gren av kunnskapen som omhandler innsamlingen, forskningen og tolkningen av myter, også kjent som mytografi. Studiet av myter fra flerfoldige kulturer er kalt sammenlignende mytologi, og inngår blant annet i vitenskapen om religionshistorie, folkeminne og antropologi.
Begrepet
Den greske sammensetning μυθολογία, mythología, «en historiefortelling, en legendarisk lærdom» er avledet fra μυθολογείν, mythologein, «å fortelle myter», «se myter i sammenheng», fra μύθος, mythos, i betydningen «fortelling, tale, ord, fakta, historie» og λόγος, logos, «tale, diskurs, sitat, historie, studie, årsak, argument».
Begrepet mytologi har vært i bruk siden 1400-tallet og betyr «å forske på, studere, utrede eller forklare myter». Tilleggsmeningen «en samling myter» oppsto på slutten av 1700-tallet i opplysningstiden. I sin utvidede bruk kan ordet mytologi også referere til kollektivt eller personlig ideologisk eller sosialt konstruert kunnskap.
Mytologier har gitt en fyldig litteratur siden antikken med Aiskhylos, og har vært inspirasjon for blant annet en rekke betydelige engelske poeter som Percy Bysshe Shelley og John Keats, og en rekke moderne forfattere som William Blake, James Joyce, Franz Kafka, J.R.R. Tolkien og Salman Rushdie har bevisst konstruert personlige myter ved å benytte eldre materiale og nyere symbolisme.
Myter
Myter i vanlig bruk er ofte synonymt med legender, men en del forskere skiller skarpt mellom begrepene. Myter kan være fabler som instruerer, årsaksfortellinger og folkelige fortellinger som primært skal være underholdende (se eventyr). Ikke alle tradisjonelle fortellinger er myter. I kontrast til legender eller folkefortellinger, er myter fortellinger som involverer det hellige, enten guder eller nesten-guder (helter), eller en fjern fortid, spesielt skapelsen av verden (se eksempelvis Skapelsesmyter).
I kristen tid hadde den gresk-romerske verden begynt å benytte begrepet «myte» (gresk μῦθος, muthos) i betydningen «fabel», «fiksjon», «diktning», «løgn»; som et resultat benyttet de tidlige kristne forfatterne «myte» i denne betydning. Denne forståelsen av begrepet «myte» har siden gått inn i daglig bruk.
Når mythos og logos settes sammen til mytologi betegner den ene delen en fase i et folks tenkesett, særlig i den greske, da bilder og fantasivirksomhet er folkets erkjennelse, mens den andre delen betegner den fasen da tanken og begrepene har avløst det mytiske tenkesettet. Friedrich Nietzsche mente at med Sokrates og Platon begynte avmystifiseringen som førte til den tanke at diktningen, «den edle løgn», var et forstadium for filosofien. Det kom et skille mellom mythos på den ene siden og logos og historia på den andre. Logos sto for logikk og analyse, og historia for det som hadde skjedd, mens mythos ble forbeholdt det som ikke eksisterte. Med kristendommens tolkning ble alt som ikke stemte overens med Bibelen betraktet som mythos, det vil si ikke-eksisterende, falskt og usant. Denne forståelsen av myte eksisterer fortsatt i språket som bibetydning.
Religion og mytologi
I en forskningskontekst kan ordet «myte» bety «hellig fortelling», «tradisjonell fortelling», eller «fortelling om gudene». Av den grunn kan forskere benytte sammenstillingen «religiøs mytologi» uten at det er en nedvurdering av religion. Eksempelvis, en forsker kan benevne abrahamittisk skrifter som «myter» uten at det menes nedsettende overfor jødedom, kristendom eller islam.
Mange myter, som eksempelvis rituelle myter, har åpenbart religiøse sider. Religion uten myter finnes knapt. Mytologi er likevel ikke synonymt med religion, men forholdet mellom religion og mytologi avhenger av hvilken definisjon av myte som benyttes. Definert av folkeminneforskningen er alle myter religiøse, eller «hellige», fortellinger, eksempelvis skapelsesmyter, men religiøse fortellinger som ikke forklarer hvordan ting har fått sin nåværende form, eksempelvis hagiografier av berømte helgener, er ikke myter. De fleste definisjoner av myter begrenses til fortellinger. Således er de ikkefortellende elementer av religion, som ritualer og teologi, ikke myter eller mytologi.
For religionshistorikere er fokuset på mytologi i den hellige fortelling hvor uttrykksformen er symbolene og metaforene som gir eller ga sammenheng i tilværelsen. Ikke sann i bokstavelig form, men i eksistensiell og religiøs forstand, særlig skapelsesmytene som deles i tre utgaver:
Om myter i bred forstand defineres kun som «hellige fortellinger» er det en feilaktig begrensning da ikke alle myter nødvendigvis er religiøse. Som klassisisten Geoffrey Kirk har anmerket, «mange myter legemliggjør en tro på det overnaturlige (…), men mange andre myter, eller hva som synes som myter, gjør det ikke». Som eksempel siterer Kirk myten om Ødipus kun er «overnaturlig assosiert (…) med religion eller det overnaturlige» og derfor ikke er en hellig fortelling.
Eksempler på religiøse myter kan være:
Mytologi og ideologi
Middelalderens romanser spiller i enkelte stykker med denne prosessen med å gjøre mytologier om til litteratur. Evhemerisme viser til denne prosessen om å rasjonalisere myter, plassere temaer tidligere gjennomtrengende med mytologiske kvaliteter inn pragmatiske kontekster, for eksempelvis å følge et kulturelt eller religiøse paradigmeskifte, mest kjent er kanskje nytolkningen av hedensk mytologi i skiftet mot kristendommen.
Omvendt kan historisk og litterært materiale erverve mytologiske kvaliteter over tid, eksempelvis «De britiske emner» (samlebetegnelse for keltiske historiske legender om Storbritannia som særlig fokuserte på kong Arthur og ridderne av det runde bord), som var basert på historiske hendelser på respektivt 400-tallet og 700-tallet, og først ble gjort om til episk poesi, og deretter ble delvis mytologisk i de påfølgende århundrer.
I våre dager er man opptatt av å se på myter som en inngang til kulturens ideologi. Forholdene mellom kjønnene kan være modellert i kulturens skapelsemyter og inneholder ofte en over- og underordning mellom kjønnene som ikke gjenspeiler en moderne tanke om likestilling mellom kjønnene. Når Det gamle testamentet forteller at Adam ble skapt før Eva og således gitt guddommelig autoritet over henne, fikk det konsekvenser for den kristne kulturens syn på forholdene mellom kjønnene. I henhold til norrøne Voluspå ble Ask og Embla skapt samtidig, og denne prosessen ble ikke etterfulgt av et syndefall, noe som synes å gjenspeile et annet syn på kjønnenes posisjon i samfunnet.
Karakteristikker
En del av de mest betydningsfulle tilnærmingene til studiet av mytologisk tenking blitt gjort av tenkere som blant annet Giambattista Vico, Friedrich von Schelling, Friedrich Schiller, Carl Jung, Sigmund Freud, Lucien Lévy-Bruhl, Claude Lévi-Strauss, Herman Northrop Frye, den såkalte sovjetiske skolen og myte-rite-skolen som ser myte og (religiøse) ritualer i sammenheng; «myte står ikke ved seg selv, men er knyttet til ritual». Den naturmytologiske skolen så naturfenomen bak de fleste mytologier mens myte-rite-skolen fremmet en overordnet forklaringsmodell som så en sammenheng mellom myte og rite ved at mytene forklarte ritualene. Antropologien ved eksempelvis Bronislaw Malinowskis funksjonalistiske forklaring så myter som modeller for menneskelige livsoppfatninger, moral og samfunnsdannelse, og således uttrykk for religiøs tro. Hans mønsterteori fokuserte på mytenes opprettholdende funksjon i samfunnet.
Myter er ofte knyttet til samfunnets åndelige eller religiøse liv, og bifalt av herskerne eller prestene. Straks denne forbindelsen til samfunnets åndelige lederskap er brutt får mytene trekk som er karakteristisk for eventyr. Imidlertid betrakter en del forskere legender og eventyr i seg selv som underkategorier av myter atskilt fra hellige myter. I folkloristikken, som er opptatt av studiet av både verdslige som hellige fortellinger, kan en myte oppnå en del av sin kraft fra å være noe mer enn ganske enkelt en «fortelling» ved å sammenfatte en arketypisk kvalitet av «sannhet». Forfatteren og filologen J.R.R. Tolkien uttrykte en tilsvarende mening: «Jeg mener at legender og myter er hovedsakelig lagd av «sannheten», og faktisk presenter aspekter av sannheten som kan kun bli mottatt i denne formen».
Individuelle myter eller mytiske temaer kan bli klassifisert i følgende kategorier:
Mytologiske fortellinger synes å representere ekstreme ytterpunkter som berører tilværelsens fundamentale spørsmål: gammel og nytt; fødsel og død; konflikten mellom ulike generasjoner; vold og brutalitet; sorgen ved forræderi og svik; fruktbarhetens syklus hos dyr og mennesker; galskapens redsler; ulykke, lykke og skjebne; den fatale ulykken som følge av rampestreker; sorg ved sykdom og død; dødens mysterium med muligheten av etterlivet, inkludert gjenfødsel; utfordringen av det ukjente; reisen inn i ukjent farvann eller søken etter en hellig gjenstand; tvekamp med et monster; forholdet mellom mennesker og guder; skapelsen av verden, gudene og menneskene; og til syvende og sist – meningen med det hele.
Trekk ved myter fra den europeiske kulturkrets
Gresk mytologi deler med de eldre og svært gamle mytologiene i Mesopotamia og Babylonia en sterk opptatthet med forholdet mellom liv og død. Blant de mest kjente mytologier i den vestlige verden er antikkens greske som omfatter en mengde fortellinger fra antikkens Hellas, og som handler om grekernes guder og helter, verdens natur og deres egne kulter og rituelle praksis. Romersk mytologi var i hovedsak lånt fra gresk mytologi, men den romerske var yngre og mer litterær enn sitt motstykke, som var eldre og mer kultisk. Gresk og romersk mytologi var også delvis påvirket av den eldre egyptisk mytologi som var delvis totemistisk (dyrkelse via avbildning) og delvis polyteistisk (flerguderi), og samtidig hadde den en forfedrekult hvor åndene til de døde, om de ble husket og æret, kunne gi råd og rettledning fra etterlivet.
Norrøn mytologi består av de trosforestillinger, myter og legender i den førkristne befolkningen i Norden, inkludert den norrøne befolkningen fra Norge som bosatte seg på Færøyene, Island og Grønland. Norrøn mytologi ble bevart i skriftlige kilder på Island, og er nært knyttet til den angelsaksiske, og bygger på eldre germansk mytologi, som igjen er utviklet fra en tidligere indoeuropeisk mytologi.
Jødisk mytologi består av hellige og tradisjonelle fortellinger som forklarte og symboliserte den jødiske religion, og inspirerte også islamsk mytologi og skapte forutsetningen for kristen mytologi og religion i og med at kristendommen har Det gamle testamentet til felles med jødedommen.
Trekk ved myter fra de asiatiske kulturkretsene
I de fruktbare områdene mellom Eufrat og Tigris i sørvestlige Asia oppsto noen av de første sivilisasjoner og jordbrukssamfunn, og de første nedskrevne mytologier som eksempelvis i eposet Gilgamesj.
Hinduisk mytologi utgår i stor grad fra vedaene, en eldre samling av religiøse skrifter med blant annet hymner og fortellinger om gudene.
Kinesisk mytologi begynte antagelig så tidlig som 1100-tallet f.Kr. Myter og legender ble ført videre i muntlig form i tusen av år før de ble skrevet ned i tidlige bøker som Shan Hai Jing. Det er flere aspekter av kinesisk mytologi, inkludert skapelsesmyter og om opprettelsen av den kinesiske kultur og nasjon. Et aspekt er at elementer av den tidlige mytologien ble tilpasset senere religiøse trosforestillinger (som taoisme), eller ble likestilt inn i kinesisk kultur (som med buddhisme).
Trekk ved myter fra den amerikanske kulturkrets
Urbefolkningen i Nord-Amerika, indianere, hadde som i de fleste andre religioner omfattende trosforestillingene som kom til uttrykk i mange hellige fortellinger. Disse åndelige fortellingene var dypt basert i naturen og rik på symbolisme om årstidene, været, planter og dyr, grunnelementer som jord, vann, himmel og ild. Det fantes en forestilling om en mektig Stor Ånd som var forbundet til jorden og kom til uttrykk i skapelsesberetninger.
Mesoamerikansk mytologi er den sørligste delen av Nord-Amerika hvor en rekke kulturer blomstret i perioden 1000 f.Kr. og fram til undergangen ved den spanske erobringen som begynte i 1519. En del av de viktigste kulturene var mayaene og aztekerne. Religionen var preget av en altomfattende guddommelig kontroll over menneskenes liv. Gudene besluttet om det skulle regne eller bli solskinn, og våket over de mest trivielle detaljer i menneskenes herdagsliv. Aztekernes skapelsesberetning forteller om fire store tidsaldere som gikk forut for den nåværende verden og som alle endte med katastrofer. Menneskene overkom den femte alder, solguden Tonatiuhs tidsalder, takket være en helt som ofret seg og ble til solen.
Sør-Amerika omfatter en rekke primitive kulturer og avanserte sivilisasjoner over et enormt variert geografisk område. En av de mest kjente sivilisasjonene er inkakulturen i Peru. Det meste av mytologien ble bevisst ødelagt og forsøkt utryddet av kristne misjonærer, men deler av trosforestillingene har overlevd via myter og legender hos befolkningen og delvis avdekket via arkeologi. Inkaenes mytologi besto av en rekke mytiske fortellinger som bidro til å forklare eller symbolisere troen. Det finnes hele tre opprinnelsesmyter, og grunnen kan være at det var tabu å nevne navnet på inkaenes Viracocha, den øverste guden. På samme måte som romerne aksepterte inkaene at folkeslag som de erobret, fikk beholde sine respektive religioner, og dette førte antagelig til en del overlappende og blandede mytologier.
Brasiliansk mytologi er et meget løs samlebetegnelse på alle de kulturer og legender som ble smeltet sammen i Brasil i tiden etter Columbus, men på grunn av den enorme størrelsen av landet er de få, om noen, mytologiske forestillinger som ble delt av absolutt alle. Flere av de mytologiske fortellingene er derfor delt med tradisjoner i andre land, særlig andre land i Sør-Amerika og i Portugal. En del som kan nevnes er middelalderforestillinger som ført over med portugisiske bosettere, en del som er blitt glemt i Portugal. Afrikanske tradisjoner kom med svarte slaver i kolonitiden. Katolske helgenfortellinger gikk delvis opp i andre mytologiske myter eller påvirket disse. Hos indianerbefolkningen i jungelområdene eksisterer fortsatt en rik mytologisk tradisjon som var preget av naturen og omgivelsene, eksempelvis Caipora, et (stundom) kvinnelig skogsvesen som beskyttet dyrene mot jegere. Hun er representert tidvis som mørkhudet, liten, naken og med en lang svart manke, andre ganger som en dyrelignende skikkelse med hodet til en rødrev.
Trekk ved myter fra den afrikanske kulturkrets
Egyptisk mytologi tilhører geografisk Afrika, men preget kulturelt den østlige delen av Middelhavet og Midtøsten, og er derfor nevnt over.
Afrika har mangfoldig av religiøse trosforestillinger. De fleste afrikanere er i dag enten kristne eller muslimer, men mange praktiserer ofte tradisjonelle afrikanske religioner med folkelig preg og sedvaner eller i form av en synkretisme side ved side av de etablerte religionene. Foruten de mytologier som har kommet eller vokst fram som en konsekvens av de etablerte religioner finnes en underskog av tradisjonelle mytologier. Tradisjonelle religiøse skikker og mytologier er stundom delt av flere afrikanske samfunn, men er oftest unike for bestemte etniske grupper. Det er derfor vanskelig å snakke om «afrikanere» som en homogen enhet.
Mange områder i Afrika er preget av tørkesesonger hvor ingenting vokser og døden råder. Mange afrikanere har en forestilling av jorden som et moderlig vesen, en form for gudinne som hersker over alle mennesker og alle dyr lik en mor gjør for sine barn. Jorden lever og føder alle ting, men når regnet uteblir trekker hun seg tilbake til sine dyp i påvente av bedre tider. Tilsvarende er det mange som har en forestilling om at forfedrene lever et liv i jorden og i hus tilsvarende til de som er på jordens overflate. Det finnes en zulumyte om folk som drar på leting etter en innsjø av melk under jorden.
Det er mange myter om Afrikas største dyr elefanten som på grunn av sin størrelse ikke har andre fiender enn mennesket. I afrikanske fabler er elefanten den kloke høvding som tålmodig bilegger strider mellom de andre dyrene. Eksempelvis skal et folk i Ghana se på elefanten som en menneskelig høvding fra fortiden, og når de finner en død elefant gir de den en høvdings begravelse.
Det er også forestillinger om tidligere guder som stundom lever videre, eksempelvis Orounmila eller Eboh, en guddom som hovedsakelig ble dyrket i Benin og delvis i Nigeria. Ærbødighet for guddommen omfattet ofringer av høns, skilpadder, kokosnøtter og lignende mens man med sang og dans rettet sine ønsker eller oppmerksomhet til det guddommelige.
Trekk ved myter fra den australske kulturkrets
De mytologiske forestillingene i Australia består av den tankeverden som de ulike gruppene av aboriginer har hatt siden de eldste tider og hovedsakelig fram til Australia begynte å kolonisert fra og med 1787. Australsk mytologi er bygd opp av tre viktige deler: myter, magi (i form av kunstframstilling) som beskriver mytene og topografiske former som knytter mytene til ett sted. Et trekk ved den muntlig tradisjonen til den aboriginske mytologien er blandingen av mangfoldighet og samtidig likheten i mytene over hele kontinentet.
Mytologien var todelt, én for mennene og én annen for kvinnene. En maskulin kult var didjeriduen (oksebrøleren) som ble framført som et drama hvor de mytiske figurene ble utagert. Sentralt i framføringen var et fallossymbol. Også i andre deler av mytologien var fruktbarheten og forplantning en vesentlig del, symbolisert blant annet med slangen som representerte et kompleks symbol ved å ha både maskuline som feminine verdier. Et stort antall av de australske mytene handler om drømmetiden, en tid eller tilstand da «skapere» som vandrer rundt og formet ulike ting som vannhull, fjell, klippeformasjoner, mennesker og dyr. Skaperne gav navn til det de skapte, og sang disse navnene, og mytene blir derfor fortalt i dag i form av sang. Skaperne blir regnet som forfedre til senere mennesker, og har derfor en svært viktig posisjon. Rutene de gikk da de skapte blir kalt for stier. Aborginerne brukte disse fortellingene som kart til å finne vannhull, mat eller hellige steder som Uluru og Kata Tjuta.
Sammenlignende mytologi
Komparativ mytologi er den systematiske sammenligning av myter fra ulike kulturer. Den søker å avdekke de underliggende tema og strukturer som er felles for myter i flere kulturer. I en del tilfeller benytter forskere innenfor dette feltet likhetene mellom ulike mytologier for å argumentere at mytologiene har en felles kilde eller opphav. Denne felleskilden kan være en felles kilde for inspirasjon (eksempelvis at bestemte naturlige fenomen kan ha inspirert tilsvarende myter i ulike kulturer) eller en felles «førmytologi» som utviklet seg i ulike retninger i forskjellige mytologier.
Tolkninger av myter på 1800-tallet var ofte meget komparative og søkte en felles opprinnelse for alle myter. Imidlertid har dagens forskere tendert til å være mer mistenksom av den komparative tilnærming, og unngår altfor generelle eller universelle utsagn om mytologi. Et unntak av dette er Joseph Campbells bok The Hero With a Thousand Faces (Helten med tusen ansikter, 1949) som hevder at alle heltemyter følger det samme underliggende mønster. Denne teorien om en «monomyte» har derimot ikke stor anerkjennelse i dagens forskning på mytologier.
Mytenes formasjoner
Robert Graves har sagt om greske myter at «sanne myter kan bli definert som reduksjoner til fortellende stenografi av rituelle mime framført ved offentlige festivaler, og mange tilfeller nedtegnet visuelt». Graves var meget påvirket av den britiske antropologen James George Frazers mytografi The Golden Bough (Den gylne grein, 1890), og han var enig at myter oppstår på grunn av mange kulturelle behov. Myter gir fullmakt til kulturelle institusjoner i en stamme, en by, eller en nasjon ved å forbinde dem med universelle sannheter. Myter kan eksempelvis rettferdiggjøre okkupasjon av et territorium som tidligere ble holdt av et annet folk.
Alle kulturer har over tid utviklet deres egne myter som består av fortellinger av deres historie, deres religioner og deres helter, og disse nasjonale mytologiene betraktes som viktige og definerer kulturen som seg selv og markerer avstand eller selvstendighet til andre kulturer. Den store kraften i den symbolske meningen i disse fortellingene for kulturen er hovedgrunnen til at de har overlevd så lenge som de har gjort, for enkelte i tusener av år. Norrøn mytologi ble skrevet ned en gang mellom 1100-tallet og 1200-tallet, men hadde en muntlig tradisjon som strakte seg ytterligere lengre tilbake i tid fra før kristendommen ble innført en gang på 1000-tallet i de nordiske landene.
Myter som fremstillinger av historiske hendelser
Som diskutert overfor har statusen for en mytisk fortelling ikke vært avhengig om den er basert på historiske hendelser eller ikke. Myter som er basert på historiske hendelser har over tid blitt gjennomsyret av symbolsk mening, omformet, endret seg i tid eller sted, til og med snudd til det motsatte.