cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jacana
Beskrivelse
Disse to fugleartene er veldig like, begge er ca. 22 cm lange, med lange halser og ganske lange gule nebb. Voksne individer er svarte og kastanjebrune, med lyse gulgrønne flyfjær som gir iøynefallande kontrast når fuglene flyr. Beina er lange og grå, og som hos alle andre bladhøns, er tærne ekstremt lange for å vandre på akvatisk vegetasjon som t.d. nøkkeroser, Nymphaeaceae. De har begge pannebles som sothøner har, og hudlapper. Fargen på disse er den mest merkbare forskjellen mellom artene. Unge fugler har brun overside og nær hvit underside, med en gulbrun til hvit stripe over øyet og en mørk stripe bak.
Jørn Faurschou
Jørn Faurschou eller Jorn Faurschou (født 7. oktober 1946 i København) er en dansk filmregissør og innleser av lydbøker, skuespiller og pedagog.
Refsums sykdom
Diagnostikk
Måling av fastende fytansyrenivå i serum er nødvendig for og bekrefter diagnosen Refsums sykdom. Nivået på det økte nivået kan variere meget. Fytansyre analyseres bl.a. ved Seksjon for medfødte metabolske sykdommer ved Avdeling for medisinsk biokjemi, Oslo Universitetssykehus (OUS).
Jacana
Beskrivelse
De største ulikhetene er at rødflikbladhøna har rødt pannebles og en rødlig hudlapp der gulpannebladhøna har gul farge. Gulpannebladhøna har litt brunlig farge på buken der rødflikbladhøna er helt svart. Unge individer kan være vanskelig å identifisere, ettersom den eneste klare forskjellen er formen på det lite utviklede pannebleset. De mørke fargene er noe mørkere på unge rødflikbladhøns enn på den nordlige arten.
Nederland under Sommer-OL 1980
Nederland under Sommer-OL 1980. 75 sportsutøvere fra Nederland deltok i ti sporter under sommer-OL 1980 i Moskva. Nederland vant en sølv- og to bronsemedaljer og ble nummer 30 på medaljestatistikken. De støttet USAs boikott av lekene gjennom, som en rekke andre nasjoner, å konkurrere under OL-flagget.
Jacana
Beskrivelse
Som hos de fleste andre bladhøns er det hannfuglene som bygger reiret, ruger og fôrer ungene. Begge artene er polyandriske, i det minste til en viss grad. Hunnfuglene får kull av fire egg for opptil fire partnere, som hver tar vare på kullet alene.
Jørn Faurschou
Biografi
Jørn Faurschou er utdannet som barnepedagog, men har også utdannelse fra Den Danske Filmskole og UCLA i Los Angeles.
I 1970 stiftet han teatergruppen Turnus, som han var leder av til 1976. Siden opptrådte han bl.a. på Det Danske Teater, Det lille Teater og Teatret ved Sorte Hest. I 1977 medvirkede han i Styrmand Karlsens flammer i Riddersalen. I løpet av 1980-tallet viet han seg til arbeidet som regissør av blant annet dokumentarfilmer, utdannelsesfilmer, musikkvideoer, reklame- og spillefilmer. Han har blant annet regissert episoder av TV-seriene Taxa og Mordkommisjonen. Jørn Faurschou er bror til skuespillerinnen Jannie Faurschou.
Refsums sykdom
Diagnostikk
Antakelig er den mest presise diagnostiske testen å måle forholdet mellom fytansyre og pristansyre, men dette er ikke etablert i Norge. Ved enzymsvikt «nedstrøms for» pristansyre vil også fytansyrenivåene kunne øke, ved at det hoper seg opp «oppstrøms for» enzymsvikten. Men dette gir ikke det kliniske sykdomsbildet Refsums sykdom.
Genetiske undersøkelser. Både PHYH- og PEX7-genene inngår i OUS’ genpanel for bevegelsesforstyrrelser.
Spinalpunksjon. Ved Refsums sykdom ses typisk forhøyet mengde protein i cerebrospinalvæsken (CSF), med normalt celletall, såkalt «albuminocytologisk dissosiasjon».
Radiologiske undersøkelser. Det er usikkert om Refsums sykdom gir karakteristiske funn ved MR eller andre radiologiske undersøkelse av nervesystemet.
Behandling
Refsums sykdom er bemerkelsesverdig fordi den, i motsetning til mange andre medfødte stoffskiftesykdommer («Inborn errors of metabolism») lar seg behandle gjennom diettbehandling. Dette ble vist av norske forskere allerede på 1960-tallet, og skyldes at fytansyre ikke produseres i kroppen, men må inntas via kosten. En diett fattig på (fritt) fytol og fytansyre vil over tid gi fallende mengder fytansyre i blodet, og i takt med dette bedring av en del av symptomene. Det kan se ut til at det særlig er polynevropatien, hjerteaffeksjonen og hudaffeksjonen som responderer bra på tiltak som senker fytansyrenivåene. Øye-, luktesans- og hørselsmanifestasjonene påvirkes mindre av diettomlegging.
Da diettbehandlingen mot Refsums sykdom trodde man at grønne grønnsaker burde unngås, fordi de inneholder mye fytol. Imidlertid er det meste av fytol i grønne grønnsaker bundet til klorofyll, og tas ikke opp i tarmen hos mennesket. Derimot vil bundet fytol spaltes til fritt fytol i tarmen til blant annet drøvtyggere. Derfor er det særlig fete meieriprodukter, og fett kjøtt fra drøvtyggere og fisk, som er hovedkilder til fritt fytol og som bør unngås ved Refsums sykdom.
Det er utarbeidet diettkalkulatorer for pasienter med Refsums sykdom, men disse er stort sett basert på utenlandske markeder. Det kan være stor variasjon i fytol- og fytansyreinnholdet i matvarer av samme art, men ulikt opphav. Tilpasning av diett for pasienter med Refsums sykdom krever grundig veiledning av kyndig klinisk ernæringsfysiolog.
Det er viktig å påpeke at Refsum-dietten ikke har noen verdi for pasienter som ikke har Refsums sykdom, dvs. personer med normale fytansyreverdier i utgangspunktet.
På nettsiden refsumdisease.org finnes anbefalinger om diettilpasning for pasienter med Refsums sykdom.
En annen metode for å senke kroppens innhold av fytansyre er plasmautskiftning (plasmaferese). Det er uavklart hvilken rolle plasmaferese bør spille i behandlingen av Refsums sykdom. En god del pasienter klarer ikke bringe fytansyre-nivåene ned i akseptable nivåer gjennom diett alene, og det er mulig disse kan ha nytte av å få plasmaferese i tillegg. Plasmaferese kan også tenkes brukt ved svært høye («toksiske») fytansyrenivåer, for å stabilisere situasjonen.
Ved langvarig faste eller ved brå vektnedgang (for eksempel i forbindelse med alvorlig sykdom, ved kirurgi eller andre akutte situasjoner) vil kroppens fettvev kunne brytes ned, og fytansyre frigjøres til blodbanen. Dette kan forårsake kriser med toksiske fytansyreverdier. Pasienter med Refsums sykdom bør derfor unngå slike situasjoner, og følges ekstra nøye om de oppstår.
Prognose
De første pasientene som ble beskrevet med Refsums sykdom i Norge døde av sykdommen, på 1940-tallet. Den første pasienten som fikk prøve diettbehandling levde imidlertid til høy alder. Dersom diagnosen stilles tidlig, og diettomlegging og andre støttende tiltak settes inn, kan man håpe at sykdommen vil kunne bremses betraktelig så pasientene kan leve mer normale liv. Imidlertid finnes per i dag for lite kunnskap om det naturlige forløpet av Refsums sykdom, både i Norge og internasjonalt, til at man kan si noe sikkert om dette.
Historikk
Pasienter med Refsums sykdom ble første gang beskrevet av den norske nevrologen Sigvald Bernhard Refsum. . Fem pasienter med det Refsum oppfattet som kardinalfunnene retinitis pigmentosa, kronisk polynevropati, ataksi og albuminocytologisk dissosiasjon in spinalvæsken, ble identifisert blant pasienter innlagt ved Rikshospitalet i Oslo. Refsum beskrev disse pasientene i en monografi fra 1946 der han brukte betegnelsen «Heredopathia atactica polyneuritiformis», men tilstanden ble senere mer kjent som Refsums sykdom. Refsum beskrev senere flere pasienter i Norge og i andre land. Norske forskere bidro på 1960-tallet med utvikling av en diett fattig på fytansyre, som demonstrerte effekt på polynevropati-symptomene ved Refsums sykdom.
Senere spilte den britiske nevrologen Brian F. Gibberd en viktig rolle i å beskrive de ulike organ-manifestasjonene ved Refsums sykdom hos den store kohorten av britiske pasienter fulgt ved The Refsum Clinic i London.
Den første internasjonale workshop om Refsums sykdom ble avholdt i Berlin i 2005.
Moskusbukk
Moskusbukk (Aromia moschata) er en bille som tilhører familien trebukker (Cerambycidae). Den finnes i Sør-Norge.
Utseende
En stor (20–34 mm) og slank, metallgrønn trebukk. Arten kan ikke forveksles med noen annen nordisk bille. Antennene er noe lengre enn kroppen hos hannen, litt kortere enn kroppen hos hunnen. Hodet er fremstrakt og forholdsvis lite. Pronotum er sekskantet sett ovenfra, med to par spisse knøler i midten. Dekkvingene har markerte skuldre og er parallellsidige, med to mer eller mindre tydelige lengderibber på hver vinge. Beina er ganske lange og slanke.
Levevis
Larvene utvikler seg i stammer av skadede seljer. Larvene lever på grensen mellom levende og død ved, og finnes gjerne i tilknytning til sår i barken, for eksempel forårsaket av trebukken Saperda similis. Andre arter kan dra nytte av moskusbukk-larvenes gnag, for eksempel kan sommerfuglen løvtredreper (Cossus cossus) ofte legge egg på seljer angrepet av moskusbukk. De store larvene er ettertraktet mat for hakkespetter. Larveutviklingen tar 3-4 år, det samme seljetreet kan brukes av arten i mange år. Larvene kan trolig bidra til å drepe seljetrær, men siden disse gjerne blir regnet for å være av liten økonomisk verdi er ikke arten regnet som et betydelig skadedyr. De voksne billene kan finnes på blomster i juli-august. Om man plukker dem opp, utsondrer de et moskusaktig luktstoff.
Utbredelse
Arten er utbredt over det meste av Palearkti. I Norge finnes den i Sør-Norge, på Østlandet og i noen fjordstrøk vestpå.
Ola Wolff Elvevold
Ola Wolff Elvevold, tidligere Ola Skaalvik Elvevold (født 12. juni 1988 i Tromsø) er en norsk lokalpolitiker (SV) og tidligere miljøaktivist.
Høsten 2019 ble han valgt inn i Oslo bystyre for perioden 2019–2023, hvor han representerer Oslo SV. Han er siden oktober 2021 partiets gruppeleder.
Han var nestleder og deretter leder i Natur og Ungdom i årene 2008 til 2012. Han har også jobbet i Naturvernforbundet, Kirkens Nødhjelp, Norsk elbilforening og Zero Emission Resource Organisation (ZERO).
Spermier
Spermier eller sædceller er formeringsceller som fins i sæden hos mennesker og de fleste dyr. Sædceller hos mennesker består av et hode som er 5 µm langt og 3 µm bredt samt en hale som er 41 µm lang.
Én sædcelle og én eggcelle kan smelte sammen, og danne grunnlaget for en befruktning, og tilblivelsen av et nytt individ av arten. Hos noen arter, særlig hos de mer primitive dyr, kan imidlertid en befruktning skje uten kjønnslig samkvem. Dette skjer ved selvbefruktning, kalt partenogenese.
Ambra
Ambra er et sekret som utskilles i spermhvalens tarm. Det ble tidligere benyttet til parfyme, men sekretet framstilles i dag kunstig.
Den er en solid, voksaktig, brennbar substans med grå eller svartaktig farge. Den har en spesiell søtlig jordaktig lukt. Den er i dag stort sett erstattet med syntetiske stoffer, men brukes fortsatt til en viss grad i produksjon av parfyme som fiksering av duften. Ambra ble også formet, tørket, dekorert og båret som smykker, spesielt i renessansen. Den ble ofte formet til kuler.
Ambra oppstår som en galleaktig sekresjon i fordøyelsessystemet hos spermhvalen og finnes flytende på havet, eller i sand nær kysten. Ambra kan finnes i Atlanterhavet, ved kysten av Brasil og Madagaskar, også ved Afrikas kyst, ved Ostindia, Fastlands-Kina, Japan, India, Australia, New Zealand og Molukkene. Det meste av kommersielt produsert ambra kommer imidlertid fra Bahamas og New Providence.
Siden nebbene til kjempeblekkspruter har blitt funnet i ambraklumper, har forskere teoretisert at hvalen produserer stoffet for å beskytte innvollene mot harde, skarpe objekter den har fått i seg. Noen gang finner man det også i magen til hvaler.
Da svartedauden herjet i Europa, var det en forestilling hos folk at det hjalp mot smitten å bære med seg en klump ambra. Grunnen var at lukten fra ambraen maskerte lukten. Man trodde feilaktig at lukt var en smittebærer av pesten.
Fysiske egenskaper
Ambra finnes i klumper med forskjellig form og størrelse, fra 14 gram til 45 kg eller mer. Når den først støtes ut eller fjernes fra hvalen, er stoffet blekt hvitt på farge (noen ganger med svarte årer), mykt og med en sterk lukt av avføring.
Etter måneder eller år med fotodegradering og oksidering i havet, blir substansen gradvis hardere, og får en mørkegrå eller svart farge, og en lukt som kan beskrives som søt, jord, hav og dyr. Lukten har blitt beskrevet som en mye rikere og fyldigere versjon av isopropanol, uten dens stikkende stramhet.
I denne tilstanden har ambra en egenvekt på mellom 0,780 og 0.926. Det smelter ved ca. 62 °C til en fet, gul tjæreaktig væske, og ved 100 °C blir den til en hvit damp. Den er oppløselig i eter og oljer. Den reagerer relativt lite på syrer. Hvite krystaller av en substans kalt amberin, som ligner på kolesterol, kan separeres fra ambraen ved at man varmer opp rå ambra i alkohol, og deretter lar løsningen avkjøles.
Hvitt støpejern
Hvitt støpejern er en jern-basert legering med i hovedsak karbon og silisium. Ved raskt avkjøling av smeltet støpejern, vil størkningen følge det metastabile Fe-Fe3C systemet, slik at karbonet foreligger som cementitt (jernkarbid, Fe3C). Dette er en meget hard og sprø forbindelse, og tilsvarende er hvitt støpejern et hardt og slitasjefast materiale som ikke kan bearbeides ved maskinering. Slår man av et stykke hvitt støpejern, blir det en hvit bruddflate, derav navnet.
Strukturen består av cementitt i en grunnmasse av perlitt og egenskapene er avhengige av mengdeforholdet mellom disse. Tilsats av andre legeringselement som Cr, Ni og Mo kan øke hardheten ytterligere. Hvitt støpejerns har et begrenset bruksområde, når stor hardhet og slitestyrke er viktig. Eksempler er valser, trallehjul og detaljer i tungt maskineri.
Lives of the Mayfair Witches
The Lives of the Mayfair Witches er en trilogi skrevet av den amerikanske forfatteren Anne Rice. Bøkene handler om familien Mayfair, hjemsøkt av demonen Lasher gjennom generasjoner. Trilogien består av: «The Witching Hour», «Lasher» og «Taltos».
Lasher
Leseren vil oppdage at Lasher tilhører Taltos, en nesten utdødd rase av supermennesker som en gang okkuperte høylandene i Skottland. Da romerne kom til landet ønsket de å få barn med Taltosene, i den tro at de ville få militær makt hvis de kunne få sønner som ville vokse til manndom i løpet av timer. Men da de ikke klarte å få barn med Taltosene, bestemte de å ødelegge dem. Senere da kristendommen kom til Skottland, omvendte Ashlar, den daværende lederen av Taltosene, til den nye religionen og fordømte alle som ikke omvendte. (Inkludert kona si, som han brente på bålet.)
Yonghetempelet
Yonghetempelet (kinesisk: 雍和宫, pinyin: Yōnghégōng) i Beijing, egentlig Fredens og harmoniens palass, er en residens som i 1744 (Qianlong-keiserens æra) ble omgjort til et lamaistisk tempel.
Det er et av de største lamaistiske templene utenfor Tibet og anses som det best restaurerte tempelanlegget i Beijing. Anlegget er orientert langs nord-sør-aksen, og består av en hage, flere indre palasser og forskjellige haller. Det viktigste er Den uendelige lykkes hall (Wanfuge), der det står en 18 meter høy statue av Buddha Maitreya utskåret av sandaltre. Trestammen er 26 meter høy, om åtte meter er under gulvnivået. Høydens tverrsum er åtte (kinesisk lykketall). Statuen var en gave fra den syvende Dalai Lama til Qianlong-keiseren.
Tempelet overlevde kulturrevolusjonens ødeleggelser fordi statsminister Zhou Enlai engasjerte seg for at det skulle skånes fra rødegardistenes herjinger. Det ble gjenåpnet for allmennheten og religiøs kult i 1981.
I templet bor fremdeles nesten 100 lamaer fra "De gule hatters sekt".
Falklandsøyenes riksvåpen
Falklandsøyenes riksvåpen har vært benyttet siden 29. september 1948.
Kenguruer
Kenguruene er en tallrik dyrefamilie som omfatter noen av de største pungdyrene. Kenguruene har lange bakben som blir brukt til å hoppe med; de korte forbena blir brukt til støtte seg på når de gresser. Gruppens vitenskapelige navn kommer fra det greske macropod, som betyr «lang fot».
Falklandsøyenes riksvåpen
Skipet forestiller «Desire», fartøyet til den engelsk kapteinen John Davis som regnes for å ha oppdaget Falklandsøyene i 1592. Mottoet «Desire the Right» henspiller også på dette skipet. Væren representerer sauehold, som inntil nylig har stått for den største økonomiske aktiviteten i øygruppen. Tussokgresset viser den mest særegne vegetasjonen på øyene.
Tidligere førte øyene våpen med en okse i våpenmerket. Riksvåpenet er også avbildet i Falklandsøyenes flagg.
Kenguruer
Navnet
Ordet kenguru er avledet av et ord for dyret på språket til gungu-ymidhirr-folket i Queensland. Ordets opprinnelige form var gangurru. Navnet ble først nedskrevet av James Cook og Joseph Banks i 1770. Siden var det mange som ikke fant navnet brukt noe sted blant de innfødte, og som derfor antok at Cook og Banks hadde misforstått og at ordet var noe annet enn navnet på dyret. Imidlertid har man funnet ut at de ikke tok feil likevel.
Anatomi og fysiologi
Hodet er forholdsvis lite med store ører. De to framtennene i underkjeven er forlenget slik som hos andre arter pungdyr. Hjørnetenner mangler eller forekommer kun rudimentært. Bakbena er store og har fire tær. Forlemmene er vanligvis korte og har fem klør. Halen er lang og tykk og brukes som styrestang under deres lange sprang, eller til å holde balansen. I full fart kan kenguruer komme opp i 70 km/t.
Forplanting
Kenguruene blir født uten at de er helt utviklet og oppholder seg ikke i livmoren i mer enn 35 dager. Dette kommer av at kenguruen ikke har en morkake for å livnære fosteret mens det er i livmoren. Ungene krabber så opp i morens pung, og suger seg fast til en patt. Når ungen begynner å suge, utvider patten seg så ungen blir sittende fast. Når en unge er blitt stor, begynner den å bevege seg utenfor pungen, men den går inn igjen for å få melk. Da har i flere tilfeller moren allerede fått en ny unge som oppholder seg inne i pungen. Den suger en annen slags melk enn den større ungen. Kenguruen er vanligvis i pungen i ca. 9 måneder, men får melk av moren i 18 måneder. Kenguruer er planteetere, så når kenguruungen er blitt stor begynner den å spise gress.
Arter
Kengurufamilien består av til sammen 11 slekter med 45 arter. De forekommer i Australia, på Tasmania og Ny-Guinea samt noen nærliggende øyer. De er karakterdyr for disse områdenes fauna. Familien viser stor variasjon. Rottekenguruene er dyr som ligner, men som gjerne klassifiseres som en egen familie.
Den røde kjempekenguruen bor på de nedbørfattige innlandsslettene. Hannen kan bli to meter høy. Bakbena blir brukt når den slåss. De er så sterke at de kan sparke opp magen til et menneske.
Trekenguruene er arter som klatrer opp i trær. De har forben og bakben som er omtrent like lange, hvilket skiller dem fra de andre kenguruene med sine små forben og store bakben.
Trivia
I august 2008 foreslo australieren George Wilson at man burde spise mer kengurukjøtt for å verne om miljøet. Dette er fordi kyr og sauer har et fordøyelsessystem som gjør at de produserer mye tarmgass, som man antar er skadelig for miljøet. Wilson hevder at så mye som 11 % av Australias utslipp av klimagasser kan skyldes kyr og sauer som skal slaktes og bli mat. Kenguruer har et forskjellig fordøyelsessystem, som gjør at de produserer minimalt med tarmgass, og derfor er mer miljøvennlige. Allerede produserer Australia årlig 30 millioner kengurer for slakting.
Lusegrasslekten
se teksten
Lusegresslekten eller lusegrasslekta (latin: Huperzia) er en slekt innenfor kråkefotfamilien. Noen regner den som en egen familie (Huperziaceae), men dette gjøres vanligvis ikke innenfor nordisk botanikk. Slekten har om lag 25 arter, etter at de fleste andre er skilt ut i slekta Phlegmariurus av Pteridophyte Phylogeny Group 2016. Om lag 15 vokser i tempererte strøk. 3 arter forekommer i Fastlands-Norge. Nyere studier antyder det kan være 5 arter i Norden/Norge.
Etter utseende kalles de granmose («firmoss») i den engelskspråklige verden, og ulvefod i Danmark og Tyskland. Artene er karsporeplanter som formerer seg ved sporer og generasjonsveksling, ikke gjennom frø slik blomsterplanter gjør. Den ukjønnede generasjonen (sporofytten) er den dominerende. Når sporen vokser dannes det et protallium, som er en liten kjønnet mellomgenerasjon (gametofytt) som ikke lever lenge. Fra denne vokser det opp en langt større, kjønnsløs (ukjønnet) men langtlevende generasjon av planter, som produserer nye sporer. Plantene har bare én sporetype som er ukjønnet (homospori).
Noen botanikere foretrekker å skille mellom to slekter hvor kategorien  Phlegmariurus  skal betegne de tropiske og subtropiske lusegressartene, men nordiske botanikere bruker bare én slekt for å gruppere alle 400 artene.
Noen av slektens arter ble tidligere brukt for å fjerne utøy fra buskap, og navnet kommer antagelig fra denne anvendelsen.
Arter
Slekten består av blant annet følgende arter/underarter:
Yucatán
Yucatán er en halvøy i Mellomamerika som skiller Det karibiske hav fra Mexicogolfen. Halvøyas nordlige del tilhører de mexicanske statene Campeche, Quintana Roo og Yucatán. Den sørlige delen tilhører landene Belize og Guatemala. Halvøyas befolkning består av mayaindianere, spansktalende mestiser og engelsktalende kreoler i Belize.
Geografi
Yucatán-halvøya er et stort flatt skjold av kalkstein. Kun ved Uxmal er det noen mindre høyder. Dette skjoldet strekker seg også ut i havet, og skaper en bred kontinentalsokkel. Særlig langs kysten av Belize og Quintana Roo ligger det en eventyrlig øyverden av korallrev, atoller og småøyer. Dette området av korallrev strekker seg inn i Honduras, og utgjør etter Det store barriererevet i Australia verdens største korallrev.
Den årlige nedbøren på Yucatán er om lag 500 mm i nord og 1 200 mm i sør.
De største byene er Mérida (i den meksikanske delstaten Yucatán) med ca. 793 000 innbyggere, Cancún (i den meksikanske delstaten Quintana Roo) med ca. 680 000 innbyggere, San Francisco de Campeche, Valladolid og Belize City.
Økonomi
Viktige næringsveier er jordbruk, oljeutvinning samt turisme. Langs østkysten ligger de største turistanleggene konsentrert rundt Cancún.
Historie
Maya-kulturen blomstret på Yucatán-halvøya, i Chiapas, i Belize, i Guatemala og i deler av Honduras og El Salvador. De eldste bystatene oppsto i Guatemala, spesielt i Péten lengst sør på halvøya. I den såkalte klassiske perioden, ca. 600-900, lå noen av de viktigste bystatene lengre nord på Yucatán-halvøya. Rundt 900 finner det sted et sammenbrudd i økonomi og samfunnsstrukturer i store deler av maya-området. Årsakene til dette kan ligge i utpining av jorda, klimaendringer eller andre ting. Det er fremdeles uklart. Som følge av denne svekkelsen ble halvøya utsatt for en invasjon fra det sentrale Mexico, toltekerne fra sin hovedstad Tula nord for Mexico by dominerte halvøya i et par hundre år fra 900-1100. Etter dette forfalt mayakulturen gradvis fram mot den spanske erobringen.
Spanjolene gikk første gang i land ved Campeche i 1517. Imidlertid skulle det ta mange års intens kamp, for det meste organisert av Fransisco de Montejo den eldre, og hans sønn Fransisco de Montejo den yngre før halvøya kom under noenlunde kontroll ca. 1540. Campeche by ble da den viktigste havnebyen, mens Mérida ble hovedstaden. Også Valladolid var en eksponent for spansk språk og kultur i området. Mayaene levde som gjeldsslaver på store spanske gods, og hadde ikke adgang til byene.
Kontrollen strakte seg imidlertid ikke helt inn i de uveisomme områdene sør i Quintana Roo og Belize, så her kunne mayaene leve mer uforstyrret. Samtidig var piratvirksomhet et stort problem for kystbyene. Langs kysten av Belize og Quintana Roo kunne piratene operere nokså fritt, og etterhvert satte engelskmennene seg fast i Belize.
Fra 1824 av var det meste av Yucatán meksikansk. Imidlertid var den hvite overklassen vant med å stelle seg selv, og de var ikke spesielt fornøyd med den kaotiske politikken i Mexico by. Dermed erklærte de seg selvstendige i 1841. I påvente av reaksjoner fra sentralt hold væpnet den hvite overklassen mayaene. Mayaene var imidlertid mer interessert i å drive sine hvite overherrer ut, og i 1847 startet et væpnet opprør, kalt "kastekrigen". Byen Valladolid ble erobret, og de hvite massakrert eller fordrevet. Også hovedstaden Mérida var nær ved å overgi seg, da plutselig alle mayaene reiste hjem for å plante mais. Dermed rakk man å få hjelp fra Sentral-Mexico mot å love lojalitet til Mexico. I perioden 1848-1855 ble mayaene drevet tilbake, og til slutt var det kun motstand i den sørlige delen av Quintana Roo.
Etter kastekrigen blomstret imidlertid økonomien som følge av eksport av "hennequen", et naturfiber som ble brukt til tauverk. Da kunstige fibre ble tilgjengelig etter 2. verdenskrig, ble imidlertid fibrene utkonkurrert. Fra 1960-tallet har det til gjengjeld utviklet seg en viktig turistindustri, sentrert rundt Cancún i Quintana Roo.
Mat fra Yucatán
Maten på halvøya har et tropisk preg. Cochinita pibil er svinekjøtt i en knallrød saus pakket i bananblader og stekt på glør i en grop i bakken. Pipián er en annen saus, laget av gresskarfrø, som helles over kjøtt som pakkes inn i bananblader og dampes. Papadzules er tortilla fylt med egg og overhelt med pipián-saus. Pavo relleno ("fylt kalkun") er kalkunkjøtt stekt lagvis med krydret svinekjøtt og oksekjøtt i en rik, mørk saus. Sopa de lima er en kyllingkraftsuppe med mengder av limesaft.
Powder River
Det engelske navnet er en oversettelse av et lignende uttrykk på flere indianske språk og sikter til det fine støv som finnes langds elven visse steder.
Floden har sine kilder i Bighorn Mountains i Wyoming og de tre kildegrenene forenes i nærheten av Kaycee. Derfra renner elven nordover langs den østre side av Bighorn Mountains, inn i Montana. Den møter Little Powder River nær Broadus og renner ut i Yellowstone River i nærheten av Terry, omkring 80 kilometer nedstrøms fran Miles City.
Elven har gitt navn til Powder River-bekkenet (Powder River Basin) mellom Bighorn Mountains og Black Hills, til tross for at deler av området avvannes av andre elver. Denne geografiske region i nordøstre Wyoming og sørøstre Montana står for omkring 40 prosent av USAs totale kullbryting.
Nakkerud
Nakkerud er et gårdsbruk, tettsted og ei større grend i Ringerike kommune i Viken. Nakkerud er også en tidligere jernbanestasjon ved Randsfjordbanen. Tettstedet har innbyggere per 1. januar, og ligger mellom Drolsum i Modum og Tyristrand, på grensen mot Holleia og langs bredden av Tyrifjorden.
Tettstedet Nakkerud
Tettstedet ligger langs riksvei 350 mellom Hønefoss og Hokksund og er et mindre tettsted noen kilometer sør-sørvest for Tyristrand. Like vest for Nakkerud, langs grensen mot Modum, renner grenseelva Henåa ut vest i Tyrifjorden. Nærmeste større tettsted er Vikersund.
Gården Nakkerud
Det er gården Nakkerud (gnr. 262/10 i Ringerike, tidligere gnr. 84 i Hole) som er opprinnelsen til navnet. Den ligger fysisk innerst på Nakkerudtangen, langs Tufteveien nede ved Tyrifjorden og akkurat øst for Randsfjordbanen.
Gårdsnavnet nevnes først som Nakkarud mens den er anført under Sylling kirke. I Norske Regnskaber og Jordebøger fra det 16de Aarhundrede, bind IV side 580, nevnes den som Nackerutt i 1542, og senere som Nackerud i 1604 og 1617, som Nocherud i 1657, og som Nacherud i 1723. Trolig er også Nakkerud samme Neckerud som nevnes under Drolsum (gnr. 100 i Modum) i 1661 og som Øde Nicherud under samme gård i 1668. Oluf Rygh mener i sitt bokverk Norske Gaardnavne at navnet følger av mannsnavnet Nakki, fra norrønt Hnakki, som blant annet finnes i en runeinskripsjon fra Västergötland.
Nikkelverket
Nakkerud ble fundamentert på bergverksdrift etter nikkel (Ni), kobber (Cu) og kobolt (Co). Da det 1675 ble funnet kobberforekomster ved Åsterudtjernet på Holleia førte det til regulær gruvedrift i området fra 1688 og framover. I 1789 ble gruvedriften utvidet med blant annet produksjon av kobolt.
Under et opphold på Tyristrand i 1837 oppdaget tyskeren Theodor Scheerer (1813–1875) som på den tiden var ansatt som hyttemester ved Blaafarveverket på Modum og senere ble lektor i metallurgi ved universitetet i Kristiania, store mengder nikkel i malm fra området. Det førte til at bergmester Adolf Friedrich Roscher grunnla Ringerikes Nikkelverk i 1848, sammen med sin gode venn og lege ved Blaafarveverket, Heinrich Arnold Thaulow. De manglet riktignok kapitalen, men de fikk med seg Johan Henrik Andresen, eier av Tiedemanns Tobakksfabrikk, som medeier. Han finansierte det hele, men trakk seg ut igjen etter noen få år.
Produksjonen startet opp i 1849 og gikk strålende fra starten av. I en periode rund 1866 var verket verdens største produsent av nikkel. Driften gikk vekselvis fram til 1920, da selskapet gikk konkurs på grunn av fallende etterspørsel av nikkel på verdensmarkedet i forbindelse med første verdenskrig.
Portugal under Sommer-OL 1980
Portugal under Sommer-OL 1980. Elleve sportsutøvere fra Portugal deltok i seks sporter under Sommer-OL 1980 i Moskva. De vant ikke noen medaljer. De støttet USAs boikott av lekene gjennom å konkurrere under Portugals nasjonale olympiske komités flagg.
Libanons herrelandslag i fotball
Libanons herrelandslag i fotball er det nasjonale fotballandslaget til Libanon, som ligger i Midtøsten med kystlinje i vest mot Middelhavet. Landslaget administreres av det nasjonale forbundet Libanons fotballforbund (LFA), som ble opprettet i 1933 og som ble en del av FIFA og AFC i henholdsvis 1936 og 1964. Laget har aldri kvalifisert seg til et verdensmesterskap, men har ved én anledning deltatt i Asiamesterskapet.
Historie
Libanon spilte sin første landskamp i 1934 mot den rumenske klubben Altak, en kamp som endte 0–0. Libanon deltok for første gang i VM-kvalifisering i 1993, hvor laget spilte flere kamper i et innledende gruppespill, men endte på en tredjeplass i sin gruppe med, , og , og gikk derfor ikke videre.
Libanon var på 1930-tallet okkupert av Frankrike, og deltok derfor ikke i kvalifisering til verdensmesterskapet i dens første turneringer. De valgte heller ikke å stille lag i kvalifisering i Asiamesterskapet frem til 1972. Libanon kvalifiserte seg til gruppespill i Asiamesterskapet for første gang i 2000, men hvor laget ikke maktet å komme seg videre til sluttspillet. Siden Libanon ikke har klart å kvalifisere seg til et sluttspill i verdensmesterskapet eller spilt i flere Asiamesterskap, regnes de derfor for å være et av de svakere lag i henhold til FIFAs verdensranking. (121/208 per 12. februar 2015).
Westminster
Westminster er et område i det sentrale London i England. Det ligger ved den nordlige bredden av elven Themsen, utgjør kjernen i bydelen City of Westminster, og er en del av West End. Westminsters konsentrasjons av besøksattraksjoner og historiske landemerker er et av de høyeste i London, og omfatter steder som Westminsterpalasset, hvor det britiske parlamentet er samlet, Buckingham Palace, som er den kongelige residens, Westminster Abbey og Westminsterkatedralen. University of Westminster har tre av sine fire campuser innenfor Westminster.
Historisk lå området innenfor sognet St Margaret i City and Liberty of Westminster. Stedet har vært et sentrum i engelsk og senere britisk politikk siden Edvard Bekjennerens tid. Han fikk reist et kongelig slott, Westminsterpalasset, i omkring 1050. Dette ble tatt over av Vilhelm Erobreren, og fortsatte å være en av de fremste kongelige residenser i lang tid.
Navnet Westminster har sin opprinnelse i den uformelle beskrivelsen av klosterkirken og Royal Peculiar St. Peter (monarkens tilbedelsessted, Westminster Abbey), bokstavelig vest for City of London. Faktisk fram til den engelske reformasjonen var den en referanse til «East Minster» ved gaten Minories (tidligere et verdslig sogn), det vil si nonneklosteret Holy Trinity Priory ved Aldgate. Klosteret var en del av det kongelige palass som ble opprettet her ved Vilhelm Erobreren. Området har vært hatt faste institusjoner for Englands regjering uavbrutt siden 1200-tallet, og er nå setet for den britiske regjeringen.
I regjeringskontekst viser Westminster ofte til Storbritannias parlament, lokalisert i Palace of Westminster, utpekt av UNESCO som en del av verdensarven. også omtalt som Houses of Parliament. Navnet Westminster brukes derfor fortsatt synonymt med rikets folkevalgte og politiske myndigheter, på samme måte som Whitehall, som også ligger i City of Westminster, refererer til departementene.
Olusegun Obasanjo
Oluṣẹgun Matthew Okikiọla Arẹmu Ọbasanjọ (født 5. mars 1937 i Abeokuta) er en tidligere president i Nigeria, og tidligere general i den nigerianske hæren.
Reinskarelva
Reinskarelva er ei elv på Reinøya i Karlsøy kommune i Troms og Finnmark. Elva er 9,0 km lang og har et nedbørfelt på 20,4 km². Den har utspring fra Lægdeskarvatnet (418 moh.) helt sør på øya, og renner mot nord gjennom Reinskardalen til den munner ut i Langsundet ved Reinskard.
Olusegun Obasanjo
Obasanjo gikk inn i militæret som 18-åring, og fikk sin militære opplæring i Aldershot i Storbritannia. Etter kuppet i Nigeria i 1975 ble han utpekt til kuppmakeren Murtala Ramat Mohammeds nestkommanderende. Etter at Mohammed ble drept i 1976 overtok Obasanjo som statssjef. Obasanjo sørget for å avvikle militæstyret, og overlot makten til den sivile valgvinneren Shehu Shagari i 1979. Med dette ble han den første lederen i Nigerias historie som gikk av frivillig.
Hounslow Central undergrunnsstasjon
Hounslow Central undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon i Hounslow, London. Den er en del av Piccadilly-linjen og ligger i kollektivsone 4.
Olusegun Obasanjo
I perioden 1993–98, da Sani Abacha var Nigerias diktator, ble Obasanjo fengslet på grunn av sin kritikk mot landets ledelse. Det var ikke før Abacha døde plutselig den 8. juni 1998 at Obasanjo ble løslatt. I etterkant av fengselsoppholdet sto han frem som nylig omvendt kristen.
I valget i 1999, Nigerias første frie velg på seksten år, stilte Obasanjo som kandidat for partiet People's Democratic Party (PDP). Han vant en stor seier i valget, og fikk 62,6 % av stemmene. I 2003 ble han gjenvalgt, denne gangen med 61,8 % av stemmene. Han fratrådte som president 29. mai 2007.
I august 2021 utnevnte Den afrikanske union Olusegun Obasanjo til høy representant for fred på Afrikas horn.
Grått støpejern
Grått støpejern er en jern-basert legering med i hovedsak karbon og silisium. Ved normal avkjøling av smeltet støpejern vil størkningen følge det stabile Fe-C systemet, slik at karbonet foreligger som utskilt grafitt. Uten videre behandling vil grafitten foreligge som flak som gir et relativt hard og sprøtt materiale. Slår man av et stykke grått støpejern, blir det en grå bruddflate, derav navnet.
Fonte (métallurgie)
Hermès
Hermès International S.A., Hermes av Paris, eller ganske enkelt Hermès er en fransk fabrikant og et motehus som ble etablert i 1837. I dag har det spesialisert seg på lærvarer, livsstilsvarer, parfyme, luksusvarer og moteklær som prêt-à-porter (sydd etter standardmål). Dets logo har siden 1950-tallet vært en oransje hertugvogn trukket av en hest.
Blant firmaets kjente produkter er Kelly-vesken og Birkin-vesken.
Edwin G. Krebs
Edwin G. Krebs (født 6. juni 1918 i USA, død 21. desember 2009) var en amerikansk biokjemiker og professor ved University of Washington. Han er mest kjent for at han i 1992 fikk Nobelprisen i medisin og fysiologi sammen med Edmond H. Fischer.
Hampden Park
Hampden Park er en fotballarena i Glasgow, Skottland. Den brukes av det skotske amatørlaget Queen's Park FC (til 2021) og, og også til skotske cupfinaler. Arenaen har tilskuerrekorden for en kamp i Europa. I 1937 så 149 547 tilskuere landskampen mellom og. Arenaen var verdens største fotballarena frem til byggingen av Estádio do Maracanã i Rio de Janeiro.
Hampden Park er eid av Queen's Park FC, og blir leid ut til det skotske fotballforbundet.
Tidligere baner
Det har tidligere eksistert to andre fotballstadioner med navnet Hampden Park ikke langt fra dagens bane. Den første, opprinnelige Hampden Park ble innviet 26. oktober 1873, og var Queen's Parks første faste hjemmebane. Klubben måtte forlate denne banen i mai 1883, da ei jernbanelinje ble planlagt rett over baneområdet.
Queen's Park spilte midlertidig på Clydesdale Cricket Clubs bane i Kinning Park i en sesong, før en ny Hampden Park ble åpnet i oktober 1884. Der fant klubben seg godt til rette, men klubben fikk ikke kjøpe banen, bare leie, og klubben så seg etter hvert om etter et nytt, permanent hovedkvarter. Queen's Parks siste kamp på andre Hampden Park ble spilt 17. oktober 1903.
Etter at Queen's Park hadde forlatt banen, ble den overtatt av klubben Third Lanark AC og omdøpt til (New) Cathkin Park. Third Lanark spilte på banen til de gikk konkurs i 1967. Banen eksisterer fremdeles som fotballbane i en åpen park, selv om tribunebygningene er fjernet.
Dagens Hampden Park
Queen's Parks selveide (tredje) Hampden Park ble åpnet 31. oktober 1903. Arkitekt for banen var Archibald Leitch, som også konstruerte tribuneanlegg på mange andre baner i Skottland og England.
Etter en cupfinalekamp mellom Celtic og Rangers i april 1909 ble Hampden Park påført store skader av pøbler. Men anlegget ble reparert og tribunekapasiteten snart utvidet. I oktober 1921 kjøpte klubben et område rundt store deler av banen, og fikk dermed muligheten til å utvide ytterligere. I 1925 åpnet treningsbanen Lesser Hampden (se nedenfor).
I 1970 så 136 505 tilskuere Europacup-semifinalen mellom Celtic og Leeds United på Hampden. Det er rekord for en kamp organisert av UEFA.
Hampden Park unngikk å bli truffet av tyske bomber under andre verdenskrig. I 1961 fikk banen installert flomlys. Etter hvert ble imidlertid banen ansett som mer gammeldags, og det ble klart at en ombygging og modernisering måtte til. I 1980 fikk Queen's Park løfte fra britiske myndigheter om 5,5 millioner pund i støtte til ombyggingen. Kort tid etterpå ble imidlertid løftet trukket tilbake.
Queen's Park hadde ingen mulighet til å bekoste en storstilt ombygging av Hampden Park selv. Men klubben brukte sine små midler til det mest nødvendige vedlikeholdet. Senere bød det seg nye muligheter, og i juni 1992 begynte endelig arbeidet med å fornye tribunene North og West Stand. Dette arbeidet var ferdig i februar 1994. Den gamle South Stand ble revet i 1996, og arbeidet med den nye South Stand og å oppgradere West Stand begynte året etter. Hampden Park ble gjenåpnet to måneder etter planen, 14. mai 1999, uken før cupfinalen ble spilt på banen.
Ombygningen av Hampden Park fikk et etterspill. En strid om betalingen av hovedentreprenøren brakte Queen's Park i store økonomiske vanskeligheter, og i mars 2000 var klubben nær ved å gå konkurs. Men klubben ble reddet, og det kom i stand en avtale om at det skotske fotballforbundet skulle leie Hampden Park i 20 år (med opsjon på ytterligere 20 år), mens klubben beholdt eierskapet til banen.
Midlertidig stenging
Øvelsene i friidrett under samveldelekene i 2014 ble foregått på Hampden Park og dette medfører at anlegget ble stengt for fotball fra november 2013 på grunn av omarbeidelse av anlegget. Blant annet ville nye midlertidige løpebaner redusere publikumskapasiteten til 44,000, men denne skal igjen bli 52,063 når anlegget blir tilbakestillet til fotball. Det er ikke avgjort hvor Queen's Park skal spille i de to sesongene anlegget vil være stengt, men Lesser Hampden er ikke et alternativ da denne vil bli brukt som oppvarmingsområde.
Lesser Hampden
Lesser Hampden er en treningsbane som ligger like ved Hampden Park. Banen ble åpnet i 1925, og hadde opprinnelig en tilskuerkapasitet på hele 12 000. Banen blir brukt til seriekamper av Queen's Parks reservelag og lag i aldersbestemte klasser, og til trening av førstelaget. Banen ble også brukt til seriekamper for førstelaget en periode på 1990-tallet mens hovedstadionet ble ombygd og modernisert. Da britiske myndigheter på 1980-tallet trakk seg fra et løfte om å bevilge penger til ombygging av hovedstadionet, var en utvei for klubben å selge hovedstadionet og flytte permanent til Lesser Hampden. Dette ble imidlertid avverget. Lesser Hampden er i dag i relativt dårlig stand, men banen er likevel i aktiv bruk.
Annen bruk
Rugby har vært spilt på Hampden Park siden ombyggingen. En av gruppekampene i VM i rugby union i 1999 ble spilt på banen. Hampden Park var hjemmebane for laget Scottish Claymores i amerikansk fotball fra 1998 til 2004, da laget flyttet til Hamburg. World Bowl, kampen i den europeiske ligaen i amerikansk fotball, ble spilt på Hampden Park i 2003. Stadionet har også hatt boksekamper, og mange store konserter har vært holdt på stadionet.
Derimot ble ikke verdens første fotballandskamp spilt på Hampden Park. Den første landskampen mellom Skottland og England ble spilt på West of Scotland Cricket Clubs bane Hamilton Crescent i 1872. Kampen var imidlertid organisert av klubben Queen's Park.
Slaget på Bạch Đằng (1288)
Slaget på Bạch Đằng (vietnamesisk: Trận Bạch Đằng; kinesisk: 白藤江之战; hanyu pinyin: Báiténgjiāng Zhī Zhàn) ble utkjempet på Bạch Đằng-elva (Sông Bạch Đằng eller Bạch Đằng Giang) nær Hạ Long-bukten i den nordlige delen av dagens Việt Nam mellom Đại Việt under Trần-dynastiet og en invaderende hær og flåte fra det mongolsk-kinesiske Yuan-dynastiet i 1288 under Den tredje mongolinvasjonen av Việt Nam.
Trần Hưng Đạos plan
Etter at Trần-dynastiet i 1288 hadde evakuert hovedstaden Thăng Long hadde Đại Việts øverstkommanderende Trần Hưng Đạo bestemt seg for å starte en offensiv mot den mongolske hæren på Bạch Đằng-elva, og satte umiddelbart i gang med å planlegge slaget.
Bạch Đằng rant gjennom Yên Hưng-distriktet i Quảng Ninh-provinsen og Thủy Nguyên-distriktet i Hải Phòng før den nådde Sørkinahavet. Dette var stedet hvor det berømte slaget mellom generalen og senere keiseren Ngô Quyền og det kinesiske Sørlige Han-riket fant sted i 938. Dette slaget ble den endelige slutten på forskjellige kinesiske rikers dominans over Đại Việt, som med enkelte avbrudd hadde vart i over et tusen år. Det var ikke før under Míng-dynastiet på 1400-tallet at kineserne igjen erobret Việt Nam, og da bare i en kortere periode. I 981 var det et nytt slag på og ved Bạch Đằng, hvor Det tidlige Lê-dynastiet beseiret en kinesisk hær fra Song-dynastiet, og slik tvang kineserne til igjen å trekke seg ut fra Đại Việt. Fra og med mars var Trần Hưng Đạo tilstede på slagmarken for å gjøre forberedelser. Han brukte den samme taktikken som Ngô Quyền hadde benyttet mot kineserne 350 år tidligere. Han studerte tidevannet, og han utplasserte stolper med jernspisser på elvebunnen og forberedte også bakhold i en enhetlig kampplan.
Slaget
Som vietnameserne hadde forutsett led de mongolske styrkene i Thăng Long fra en akutt mangel på forsyninger. Siden han ikke hadde fått noen nyheter fra forsyningsflåten befant prins Toghan seg i en vanskelig situasjon og måtte beordre hæren å trekke seg tilbake til Vạn Kiếp. Da begynte Đại Việt-hæren å gjeninnta en rekke steder som hadde vært okkupert av den mongolske hæren. Grupper av geriljasoldater fikk i oppgave å angripe fienden i Vạn Kiếp, slik at de ikke skulle forstå vietnamesernes plan. Toghan måtte da dele hæren sin i to og trekke seg tilbake.
Tidlig i april hadde forsyningsflåten ledet av Omar og eskortert av infanteri satt kursen hjemover langs Bạch Đằng-elva. Siden broene og veiene var ødelagte og Đại Việt-soldatene stadig angrep dem nådde mongolene Bạch Đằng. Đại Việts lille flåte innledet et slag og lot som de trakk seg tilbake. De mongolske soldatene var ivrige da de forfulgte vietnameserne inn i deres klargjorte slagmark, da tidevannet hadde begynt å trekke seg tilbake. Flere tusen små Đại Việt-båter kom plutselig til syne på begge breddene, og startet så et voldsomt angrep som brøt opp fiendens slagformasjon. Da de ble møtt med dette plutselige og sterke angrepet fikk mongolene panikk, og prøvde å trekke seg tilbake til havet. Da skipene deres traff stokkene på elvebunnen ble de stoppet, og mange skip ble ødelagte og sank. Samtidig ble en rekke brennende flåter dyttet mot dem. De skremte mongolske soldatene hoppet ut av båtene for å komme seg inn til breddene, hvor de ble møtt og angrepet av en stor hær ledet av keiser Trần Nhân Tông og Trần Hưng Đạo.
Den mongolske foryningsflåten ble fullstendig ødelagt. Omar ble fanget, og kort tid senere druknet han. Samtidig fortsatte Đại Việt-hæren sine kontinuerlige angrep på Toghans hær, som ble knust mens den forsøkt å trekke seg tilbake mot Lạng Sơn. Toghan risikerte livet da han tok en snarvei ved å flykte gjennom skogene på veien mot Kina. Toghan overlevde, men ble bannlyst av Kublai-khan til Yangzhou på livstid. Han døde i 1301.
Etterspill
I 1959 fant vietnamesiske arkeologer de spissede stokkene som ble brukt i felttoget i 1288 i en utgravning i Yên Giang-kommunen.
MAF
Mission Aviation Fellowship/ MAF er en aktør/NGO innen bistandsflyging med hovedkontorer i England, Australia og USA. MAF er en internasjonal misjon/bistandsorganisasjon og et flyselskap som opererer mer enn 130 fly i mer enn 30 utviklingsland. Dette er en støttefunksjon til over 1,500 internasjonale og lokale organisasjoner og kirker.
MAF flyr til utilgjengelige steder der transport på landjorden er umulig, svært vanskelig og tidkrevende. Mange av de norske misjons- og bistandsorganisasjonene gjør bruk av MAFs flytjenester i utviklingsland. MAF flyr leger, sykepleiere, pasienter, lærere, bistandsarbeidere, misjonærer, mat, medisiner, nødhjelp og annet utstyr.
MAF har inntekter fra gaver fra privatpersoner, bedrifter, menigheter/kirker og skoleaksjoner. Alle fly MAF har benyttet gjennom over 70 år er gitt som gave til MAF fra enkeltpersoner, bedrifter eller andre organisasjoner. MAF kan fly til subsidierte priser eller gratis for andre ideelle organisasjoner.
Historie
I 1943, under krigen, møttes tre flygere til bønn, bibelstudie og diskusjon om hvorvidt det var mulig å bruke fly til fredelige formål og støtte i misjonsarbeidet. Organisasjonen Christian Airmen's Missionary Fellowship (CAMF) og flyselskapet Mission Aviation Fellowship ble etablert i 1945, like etter den andre verdenskrig.
I 1946 ble det første flyet anskaffet, det var en fireseters 1933 Waco dobbeldekker, med en ny 220 hestekrefters motor. Betty Greene fløy første turen, som gikk til et fjerntliggende område i Mexico.
I 1950 ble et kortbånd radio-nettverk etablert for å bedre kommunikasjonen.
MAF består av 14 regionale og nasjonale MAF-avdelinger i tre verdensdeler. De har 133 fly, mer enn 1 200 ansatte, omtrent 200 piloter som flyr i 34 u-land. Ingen av pilotene får lønn, de er sponset av privat personer, menigheter eller kirker, vanligvis fra pilotens hjemland. Hver time med flygning tilsvarer tre dagsreiser til fots, på sykkel eller i båt.
I 2007 hadde MAF mer enn 280 fly-operasjoner daglig, det vil si at det var en landing eller avgang gjennomsnittlig hvert tredje minutt hele døgnet. Dette utgjorde mer enn 90 000 flytimer med mer enn 10 000 tonn gods og 240 000 passasjerer til over 3 000 destinasjoner
I september 2007 ble de regionale og nasjonale MAF-avdelingene fusjonert i MAF International.
Gabriel Axel
Gabriel Axel (også kjent som Gabriel Mørch) (født 18. april 1918 i Aarhus, død 9. februar 2014 i Bagsværd) var en dansk filmregissør og skuespiller. Axel var særlig kjent fordi han i 1988 vant en Oscar for beste utenlandske film, Babettes gjestebud, basert på Karen Blixens roman av samme navn.