cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sverd
Greske sverd 500-300 f.Kr.
Xiphos er et dobbelegget enhåndssverd som antikkens grekere benyttet. Det var det fremste våpenet på slagmarken ved siden av spyd. Bladet på sverdet var rundt 60 cm langt og sverdet regnes som et av forbildene til det romerske sverdet (gladius). Sverdet ble brukt som stikkvåpen etter at spydet var blitt kastet eller hadde knekt men kunne også bli brukt til å hugge motstandere.
Kopis er et enkelegget enhåndssverd som også ble benyttet av grekere. Det er angivelig en videreutvikling av det egyptiske khopesh-sverdet. Sverdet har store likhetstrekk med det iberiske falcata og det spekuleres i om dette er dets forgjenger. Det var omfattende handel mellom grekere og iberiere.
Makhaira er et enkelegget, kurvet enhåndssverd/dolk brukt av grekere. Den greske soldaten og senere historikeren Xenophon (427-355 f.Kr) anbefalte bruken av sverdtypen makhaira for kavaleriet da det har et kurvet blad.
Romerske sverd
Utviklingen av romerske sverd henger nøye sammen med den taktikk og de krigene som romerne ble utsatt for i starten av den romerske republikk. En rekke nederlag mot keltere og grekere på 300-tallet f.Kr førte til at romerne utviklet en militærformasjon som baserte seg på tette rekker av tunge skjold (scutae). Keltiske krigere var i gjennomsnitt større og sterkere enn romere, og kjempet i åpne formasjoner med store, tunge langsverd som meide ned motstandere. Grekerne på sin side kjempet i relativt ubevegelige, tette falanksformasjoner. De store scuta gjorde dem i stand til å danne tette rekker med skjold slik at de kunne komme tettere på kelterne, og samtidig være mer fleksible enn grekerne.
Gladius var et standardisert kortsverd som ble utviklet fra de iberiske sverdene av romerne. Sverdet utviklet seg og kom i forskjellige utgaver. En gladius er mellom 60-70 cm, det vil si at de er relativt korte etter moderne mål. De ble i all hovedsak brukt som stikkvåpen. Romersk taktikk gikk ut på å presse seg så tett innpå fienden med de store skjoldene at det ble vanskelig å bruke spyd og langsverd, hvorpå de korte gladiene ble brukt til å stikke ned fienden.
Spatha er den tidligste versjonen av langsverdet. Sverdtypen ble utviklet til bruk av kavaleri, som kjempet på en helt annen måte og trengte lengre rekkevidde enn romerrikets legionærer. Spatha-sverdene liknet de kortere legionærsverdene i hjaltet, men hadde et lengre og oftere lettere blad. De ble primært brukt til å hugge med, i motsetning til de stive, korte gladius-sverdene.
Salvador Sadurní
Salvador Sadurní (født 3. april 1941) er en spansk tidligere fotballspiller.
Balearene
Balearene (spansk: Islas Baleares; katalansk: Illes Balears – direkte oversatt «Slyngekasterøyene») er en øygruppe i Middelhavet utenfor østkysten av Spania. Øyene utgjør til sammen 5 014 km² og danner provinsen og den autonome regionen Balearene med Palma som administrasjonssenter. De fire største øyene er Mallorca, Menorca, og Pityusene Ibiza og Formentera. I tillegg kommer en del mindre øyer. Øygruppa har en befolkning på 1,107,220 (2016).
Balearene har et mildt klima og turisme er en svært viktig næringsvei. Jordbruket er også viktig, særlig på Mallorca. Innbyggerne snakker for det meste katalansk. Det er mange fortidsminner på Balearene, for det meste etter fønikerne, romerne og maurerne.
Sverd
Langsverd
Romerriket hadde vært en militær stormakt i tusen år, og det var naturlig at de mange folkegruppene omkring tok opp romersk militær filosofi og utrustning. De sen-romerske spatha-sverdene utviklet seg til langsverd slik vi kjenner dem fra vikingtiden. Langsverdet dominerer i middelalderen og representerer det som de fleste forbinder med sverd. I løpet av middelalderen ble produksjonen av stål stadig bedre, og det ble mulig å framstille lengre sverd. De senere langsverdene hadde lengre grep, slik at de kunne brukes med begge hender dersom det var nødvendig. Slike sverd kalles ofte «en-og-en-halvhåndsverd» eller «bastard-sverd» (blandingssverd) fordi de kunne brukes på to måter. Fra denne sverdtypen ble både kårdene og tohåndssverdene utviklet mot slutten av middelalderen.
Balearene
Mellom øyene og det spanske fastlandet ligger Det baleariske hav.
Salvador Sadurní
Landslaget
Han deltok i flere internasjonale turneringer for. Han ble europamester i fotball i 1964.
Sverd
Langsverd
Slike sverd fant i løpet av korstogene veien til Midtøsten, der de ble brukt side om side med krumsabler.
Balearene
Etymologi
Om opprinnelsen til de to antikke greske og latinske navnene for øyene — Gymnasiae og Baleares — har de klassiske kildene kommet med to teorier.
Sverd
Normannersverd
Normannerne i England utviklet et standardsverd basert på kontinentale sverdtradisjoner.
Balearene
Etymologi
I henhold til den greske poeten Lykofron fra Kalkis’ Alexandradikt ble øyene kalt for Gymnesiae Γυμνησίαι (gymnos, γυμνός, i betydningen naken på gresk, se også Gymnasion) ettersom øyenes beboere ofte var nakne, antagelig grunnet øyenes varme klima året rundt.
Kjemsjøen
Kjemsjøen er en innsjø i Stor-Elvdal kommune i Innlandet. Sjøen ligger langs fylkesvei 30, og har et areal på 0,18 km².
Vossabrygg
Vossabrygg er et musikkalbum med Terje Rypdal, utgitt i 2006. Det ble innspilt på Vossa Jazz i 2003. Tittelen henspiller på Miles Davis-platen Bitches Brew, som siteres i den første låta, og maltølet som Voss er kjent for.
Pobol y Cwm
Ved siden av rugbysendinger er Pobol y Cwm konsekvent et av ukens mest sette programmer på S4C. I 1994 ble serien i en kort periode vist over hele Storbritannia på BBC2 med engelske undertekster.
Balearene
Etymologi
Greske og romerske skribenter har generelt avledet navnet på folket fra deres dyktighet med slyngen (baleareis βαλεαρεῖς, fra ballo, βάλλω: gresk i betydningen «å skyte/avfyre»), skjønt Strabon mente at navnet var av fønikisk opprinnelse. Han observerte at det var det tilsvarende ordet på fønikisk for soldater med lette rustninger som grekerne ville ha kalt for gymnetas, γυμνῆτας.
Rotordet bal peker dog mot en fønikisk opprinnelse, og som synes knyttet til den semittiske guden Baal. Den tilfeldige likheten med det greske rotordet ΒΑΛ (i βάλλω, ballo), koblet med befolkningens syssel, vil gi hendig bakgrunn for den vanlige greske praksis med knytte stedsnavn til noe som passer overens med deres eget språk. At navnet i utgangspunktet ikke var gresk, foruten at det første greske navnet heller ikke synes å ha vært Βαλεαρεῖς (Baleareis), men Γυμνησίαι (Gymnesiai), det førstnevnte var navnet som den opphavelige befolkningen benyttet, foruten også kartagerne (fønikerne) og romerne. Det sistenevnte navnet, for hvor to fantasifulle etymologier allerede blitt nevnt, var sannsynligvis avledet fra den lette utrustningen til soldater fra øyene (gymnetae γυμνῆται).
Oldtidshistorie
Lite er nedtegnet om de eldste innbyggerne på øyene, skjønt det eksisterer mange legender. Fortellingen som ble formidlet av poeten Lykofron om at grekere fra Boiotia ble kastet nakne i land på øya, er åpenbart diktet opp for å forklare navnet Gymnesiae. Det er også en tradisjon at øyene ble kolonisert av grekere fra Rhodos etter Trojakrigen.
Øyene har en meget blandet befolkning hvor det er fortalt mange merkelige fortellinger om deres ulike skikker. I en del fortellinger er det sagt at folket gikk nakne eller kun kledd i saueskinn, derav navnet på øyene (et eksempel på feilaktig populæretymologi), inntil fønikerne fikk dem påkledd med vide tunikaer. I andre fortellinger gikk de nakne kun i de varmeste sommermånedene.
Andre legender hevder at øyboerne levde i grotter og kunstige huler, at de var kjente for sitt kvinnebegjær og ville gi tre eller fire menn som løsepenger for en kvinne, at de ikke hadde gull- eller sølvmynter, og forbød import av edelt metall slik at de som var leiesoldater kunne få betaling i vin og kvinner framfor penger. Deres bryllup- og gravskikker var særskilte for romerske reisende, slik Diodorus Siculus formidlet det.
I bronsealderen bygde øyboerne talaioter, megalittstrukturer som utgjorde en del av talayotkulturen, og de var kjent for sin dyktighet med slynge. Som slyngekastere tjenestegjorde de som leiesoldater, først for kartagerne og senere for romerne. De dro i krigen i en løs tunika med kun et lite skjold og et kastespyd svidd i enden, noen ganger med en liten jernspiss. Deres hovedvåpen var slyngen som hver mann bar tre stykker av bundet om midjen, eller som Diodorus Siculus beskrev det: en rundt pannen, en rundt kroppen og en i hånden. De tre slyngene hadde ulik lengde for å kaste steiner av ulik størrelse. De største slynget de med så mye kraft som om de ble kastet med en katapult, og de var meget treffsikre. De øvde på dette siden barndommen. En populær fortelling at mødrene ga barn brød først når de hadde klart å skute det ned fra en stolpe med slyngen.
Fønikerne tok besittelse av øyene allerede i oldtiden. Spor fra deres kolonisering er bevart i byen Mago på Menorca. Etter at Kartago falt for romerne, synes øyene å ha blitt uavhengige og forstyrret ikke romerne, men romerne fant uansett et påskudd for anklage øyboerne for piratvirksomhet. De ble erobret av Quintus Caecilius Metellus, som deretter fikk det ekstra etternavnet Balearicus, i 123 f.Kr. Metellus bosatte 3000 romerske og spanske kolonister på den største øya og opprettet byene Palma og Pollentia. Under Romerriket tilhørte øyene byen Carthago Nova i Spania i den provinsen Hispania Tarraconensis hvor de utgjorde det fjerde distrikt under regjeringen til en praefectus pro legato. Øyene ble senere gjort til en egen provins kalt Hispania Balearica, antagelig i delingen av riket under keiser Konstantin den store.
De to største øyene, de egentlige baleariske øyene i deres historiske forståelse, hadde et antall meget gode havner, skjønt med bratte klipper i munningene, noe som krevde forsiktighet og dyktig navigering ved ankomst. Begge øyene var meget fruktbare, unntatt for det som romerne satt mest pris på, vin og olivenolje. Deres klovdyr hadde godt omdømme, særlig muldyrene på de mindre øyene. De hadde et stort antall harer og var frie for giftige slanger. Blant de snegler som romerne verdsatte som mat var det en art fra Balearene som ble kalt cavaticae ved at de ble avlet i grotter. Det fremst mineralproduktet var en rød jord som ble kalt for sinope og som ble benyttet av malere. Deres rosiner og bek er nevnt av den romerske militærlegen Dioskorides. Diodorus Siculus hevdet at befolkningen på hans tid på de to øyene utgjorde rundt 30 000 øyboere.
Den delen av Middelhavet som lå øst for Spania, rundt Balearene, ble kalt for Mare Balearicum, eller Sinus Balearicus.
Middelalderen
Vandalene under sin leder Geiserik erobret øyene en gang mellom 461 og 468 e.Kr. i løpet av deres krig mot Romerriket. Imidlertid på slutten av 533 eller tidlig i 534 etter slaget ved Ad Decimum mellom vandalene og den østromerske hæren ledet av general Belisarius, som markerte begynnelsen på slutten for vandalenes herredømme generelt, etablerte Østromerriket ny kontroll over øyene. Keisermakten minsket brått i den vestlige delen av Middelhavet etter at Kartago falt for muslimenes framrykning og umajjadene etablerte seg i Nord-Afrika i 698. I 707 ble også øyene underlagt, men fikk lov til å beholde inntil videre sine tradisjoner og religion, og til dels en viss form for selvstyre. Øyene utgjorde en strategisk og profitabelt gråsone mellom de stridende religiøse områdene på hver sin side av Middelhavet, det kristne nord og det muslimske sør. Øyene ble herjet av den danske vikingen Bjørn Jernside, som verken var muslimsk eller kristen, sammen med hans bror Hastein under deres hærtokt i Middelhavet i 859-862.
Øyene ble i stor grad benyttet som base for sjørøveri og i 902 besluttet emiratet Córdoba, øyenes nominelle overherrer, å invadere. På 1000-tallet havnet emiratet i borgerkrig og fragmenterte i mindre stater kalt taifa. Mujahid al-Siqlabi, hersker av taifa Dénia, sendte en flåte for å ta kontroll over øyene i 1015 og benyttet dem som baser for påfølgende angrep mot Sardinia og Pisa. I 1050 gjorde øyenes muslimske guvernør Abd Allah ibn Aglab opprør og etablerte den uavhengige taifa Mallorca.
I århundrer behersket sjøfolk og pirater fra Balearene den vestlige delen av Middelhavet, men den økende innflytelsen fra de italienske bystatene og samtidig som de muslimske områdene på Den iberiske halvøy ble mindre, gjorde øyene mer sårbare. Et stort korstog ble sendt av sted i 1113, ledet av Ugo da Parlascio Ebriaco og erkebiskop Pietro Moriconi fra republikken Pisa. Den besto av 420 skip og stor hær, inkludert personlig sendebud fra pave Paschalis II. I tillegg til folk fra Pisa (som hadde blitt lovet overherredømme over øyene av paven), inkluderte ekspedisjonen også styrker fra de italienske byene Firenze, Lucca, Pistoia, Roma, Siena, og Volterra, fra Sardinia og Korsika, katalanske styrker under Raimond Berengar III av Barcelona, Hugo II av Empúries og Ramon Folc II av Cardona kom fra Spania, og styrker fra Oksitania (sørlige Frankrike) under Guilhem V av Montpellier, Aimery II av Narbonne og Raymond I av Baux. Ekspedisjonen fikk også sterk støtte fra Costantino I di Torres og hans base på Porto Torres på Sardinia.
Korstoget herjet Palma i 1115 og avsluttet øyenes tid som en stor sjømakt, men deretter trakk angriperne seg tilbake. Innenfor et år ble de utsatte øyene erobret av de muslimske almoravidene som hadde en aggressiv, militant tilnærming til religion som speilet korsfarerne. De fikk undertrykt de relativt tolerante miljøet under Cordoba. Almoravidene ble erobret og avsatt i Nord-Afrika og i Spania av det rivaliserende almohadene i 1147. Muhammad ibn Ganiya, en fordringshaver fra almoravidene, flyktet til Palma og etablerte sin hovedstad her. Hans dynasti, Banu Ghaniya, søkte etter allierte i deres forsøk på å gjenvinne deres kongedømme, noe som førte dem til Genova og Pisa. I 1184 ble en militær ekspedisjon sendt for å gjenerobre Ifriqiya (kystområdene av dagens Tunis, østlige Algerie og vestlige Libya), men det endte i nederlag. I frykt for represalier gjorde innbyggerne på Balearene opprør mot almoravidene, og aksepterte amohadenes overherredømme i 1187.
Louder Than Bombs (film)
Filmen hadde ordinær kinopremiere i oktober 2015. Filmen ble tildelt Nordisk råds filmpris i 2016. Den vant fire priser under Amandaprisen 2016 og tre priser under Kanonprisen 2015, fire av disse gikk til Joachim Trier for manus og regi.
Kamayo
Kamayo (kinamayo eller alternativt stavet camayo), også kalt kadi, kinadi eller mandaya er et mindre austronesisk språk på midtre østkyst av øya Mindanao i  Filippinene.
Louder Than Bombs (film)
Sammendrag
Flere år før hendelsene i filmen døde Isabelle Reed (spilt av Isabelle Huppert) en fotograf, angivelig i en bil-ulykke. I nåtiden blir et retrospektivt arbeid av henne og en artikkel om hennes liv og død publisert. Dette gjør at enkemannen hennes, Gene (spilt av Gabriel Byrne) får problemer med sin yngste sønn, Conrad, som var tolv på tidspunktet for Isabelles dødfall - fordi sønnen ikke visste at moren egentlig døde av selvmord. Familien går gjennom morens arbeid før sakene skal gis til et museum. Selv om hans andre sønn Jonah fremstår som normal og stabil ovenfor resten av familien sin, nekter han å tro at moren hans døde av selvmord og han begynner å sensurere arbeidet hennes og sletter enkelte av fotografiene hennes som ser ut til å vise henne ha en kjærlighetsaffære.
Balearene
Middelalderen
Jakob I døde i 1276 og delte opp sine besittelser blant sine sønner i sitt testamente. Testamentet opprettet det nye kongedømmet Mallorca fra Balearene og to grevskap på fastlandet som ble gitt til hans sønn Jakob II. Imidlertid hadde testamentet bestemt at det nye kongedømmet skulle være vasall av kongedømmet Aragón som ble gitt til hans eldre bror Peter III. På grunn av friksjoner av være underlagt vasallforholdet, allierte Jakob II seg med pave Martin IV og Filip III av Frankrike mot sin bror i det aragonske korstoget, noe som førte til en ti år okkupasjon av Aragón før øyenes status ble gjenopprettet i freden i Anagni i 1295. Imidlertid fortsatte spenningene mellom kongedømmene i flere generasjoner inntil Jakobs sønnesønn Jakob III av Mallorca ble drept av invasjonshæren til Peters sønnesønn Peter IV i slaget ved Lluchmayor i 1349. Balearene ble da underlagt direkte inn under kongedømmet Aragón.
Kamayo
Utbredelse
Språket brukes i noen deler av provinsen Surigao del Sur (i byen Bislig og i kommunene Barobo, Hinatuan, Lingig, Tagbina, Lianga, San Agustin og Marihatag) og i provinsen Davao Oriental. Det er dialektforskjeller mellom kommunene. Folk fra Lingig har en særlig distrikt dialekt, med klare skiller fra andre kommuner. Ethnologue opplyser at kamayo også forefinnes i grensetraktene i provinsen Agusan del Sur og dessuten i Davao Oriental i området mellom Lingig og Boston.
Dialekter
Kamayo benyttes ikke minst av folkegruppen mandaya in Davao Oriental. Det er nært beslektet med tandaganon og surigaonon. Dialektvariasjoner er også oppstått ved møtet med for eksempel cebuano i barangayene Mangagoy og Pob. Bislig.
Stedene Barobo, Hinatuan og Lingig har en ganske distinkt dialekt. Vanligvis tilføyes et suffiks til de fleste adjektiver i deres superlative former; for eksempel er ordet «gamay» i cebuano (morsk:liten) her blitt til gamayay mens ordet «dako» (norsk: stor) er dako-ay i Bislig.
Balearene
Tidlig moderne tid
I 1476 ble Ferdinand II, konge av Aragón, og Isabella I, dronning av Castilla, gift, og således ble de to kongedømme forent. Etter deres død ble deres respektive områder styrt felles ved deres barnebarn, keiser Karl V av Det tysk-romerske rike. Det kan bli betraktet som opprettelsen av den moderne spanske stat, om enn desentralisert i de ulike territorier innenfor de forente kroner som opprettholdt deres særskilte historiske lover og privilegier.
Kamayo
Dialekter
Dialektene har hovedklassifoseringene North Kamayo og South Kamayo (Ethnologue).
Vokabulareksempler
Common phrases
Louder Than Bombs (film)
Sammendrag
Gene overlater en del av Isabelles arbeid til sin gamle venn Richard, som skal skrive en artikkel, og gir ham tillatelse til å gå gjennom alt arbeidet for å se hva som er for personlig til å publiseres eller ikke. Richard røper for ham at han og Isabelle en gang hadde en affære utenlands, men at Isabelle aldri var interessert i å fortsette denne affæren da Isabelle og Richard kom hjem. Richards artikkel blir publisert tidligere enn de forventet, og sønnen Jonah tar dette dårlig.
Balearene
Geografi og hydrografi
Hovedøyene, som i dag er selvstyrte, er Mallorca, Menorca, Ibiza (Eivissa) og Formentera. De er alle populære turistmål. Blant de mindre øyene er øygruppen Cabrera hvor nasjonalparken Parc Nacional de l'Arxipèlag de Cabrera finnes.
Øyene kan bli ytterligere gruppert (slik som under middelalderen) med Mallorca, Menorca og Cabrera som Islas Gimnesias (katalansk Illes Gimnèsies) og Ibiza og Formentera som Pityuserne (katalansk Illes Pitiüses).
Det er et antall mindre øyer eller holmer som ligger nær de større øyene, som Es Conills, Es Vedrà, Sa Conillera, Dragonera, S'Espalmador, S'Espardell, Ses Bledes, Santa Eulària, Plana, Foradada, Tagomago, Na Redona, Colom, L'Aire, og videre.
Tyr (album)
Tyr er det femtende studioalbumet til britiske Black Sabbath.
Balearene
Geografi og hydrografi
Klimaet er mildt og tørt. Terrenget består av berg, høyereliggende områder og lavland. Foruten Menorca, som har store sletter, er øyene høytliggende. Mallorca og Ibiza er kuperte med store skogsområder.
Colpochelyne
Colpochelyne er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Levevis
Artene lever på gressmarker der larvene lever i jorden og eter på røtter.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Australia.
Joystiq
Joystiq var en videospillblogg grunnlagt i juni 2004, som en del av Weblogs, Inc., som nå er eid av AOL. Bloggen fungerte som AOLs primære videospillblogg, sammen med andre søsterblogger som omtalte blant annet MMORPGer, og spesielt World of Warcraft.
Tyr (album)
Albumet ble utgitt i 1990 av I.R.S. Records, og var det tredje med vokalist Tony Martin, og det første med bassist Neil Murray.
Joystiq
Etter at siden ble lest mindre og mindre, så ble det offisielt bestemt av AOL at Joystiq ville bli stengt ned 3. februar 2015.
Sverd
Tohåndssverd
Claymore er et skotsk langsverd. I utgangspunktet var claymore er relativt vanlig utseende langsverd, men på slutten av middelalderen ble det vanlig å lage ekstra lange utgaver av dem. De distinkte skotske claymore-sverdene hadde blad på over en meter lengde, og et grep på omtrent 30 cm og ble brukt med to hender. Mer alminnelig utseende langsverd ble brukt samtidig sammen med skjold.
I Tyskland og Sveits ble det i renessansen utviklet en tilsvarende lang sverdtype kalt Zweihänder («to-hender») som særlig blir forbundet med landsknekter. Denne sverdtypen var ment brukt til å hugge i stykker pikene i pikenérformasjon eller å hugge over hodene på soldater i en mer konvensjonelle formasjon med sverd og skjold i første rekke. Å bruke slike sverd krevde stor styrke, og siden en slik sverdsvinger ikke kunne holde skjold samtidig var de ganske utsatte. De fikk derfor ekstra betalt, og ble kalt doppelsöldner («dobbelt sold», dvs dobbel betaling). De senere sweihänder-sverdene ble noen ganger laget med bølget blad for å virke skremmende, og sverdtypen ble brukt som seremonivåpen helt opp på 1700-tallet.
Federschwert er en form for treningsvåpen benyttet av fektemestere for å undervise i bruken av langsverd for duellbruk eller for rekreasjon. Denne typen sverd dukker opp på 1400-tallet, og har en blunt egg samt et bredere parti nærmere parerstangen. Nyproduserte federschwert brukes i dag i Historical European Martial Arts ( HEMA ) for å simulere langsverd.
Arabiske sverd
I motsetning til europeisk sverdtradisjon følger de arabiske og asiatiske sverdene mer en form som hadde til hensikt å kutte opp fremfor å være et stikkvåpen. I arabisk tradisjon vil sverd ofte ha en buet kurveform som er mer optimalt for å skjære med enn rette sverd.
Med arabiske stålsverd er det verdt å huske at araberne i middelalderen kontrollerte store deler av det sørlige Spania, hvilket bidro både til utforming av sverdene og kvaliteten i stålproduksjonen. På den andre siden hadde araberne India som også bidro til utviklingen av stålproduksjonen.
Damaskus-sverd er kjent for sin stålkvalitet.
Krumsabel
Krumsabler (engelsk Scimitar) var tynne tveeggede sverd som ble brukt av arabere. Det var en videreutvikling av de spanske toledosverdene, ettersom muslimene hadde overtatt tidligere stedegne teknikker.
Asiatiske sverd
I likhet med araberne designet asiatene sverd som er ment til å kutte fremfor å stikke. Dette preget sverdets form. I Kina begynte man å produsere stålsverd fra omkring 200 f.Kr. i Qin-dynastiet. De utviklet et enegget sverd kalt dāo som minner om en sabel, og et tveegget sverd kalt jian. Teknologien spredde seg etterhvert til Korea og Japan som videreutviklet egne sverd. Det japanske katanasverdet har sin opprinnelse i dao-sverdet.
Katana («Samuraisverd»)
I Japan ble det utviklet en egen sverdtradisjon og krigerkultur basert på opprinnelig kinesiske sverdtyper. Et katanasverd kommer i flere varianter: et kort sverd (kodachi), et lengre sverd (tachi) og et enda lengre sverd (nodachi). I Japan oppstod ulike klaner som konkurrerte om makten, og det var strenge regler for retten til å bære sverd og kalle seg samurai. Æresbegrepet sto sterkt i japansk krigføring.
Norge
De eldste sverd som er funnet i Norge - Blindheimsverdet - er fra bronsealderen. De er ikke mange, de fleste av dem er løsfunn, og er da etter alt å dømme deponert som offerfunn. Noen kan typemessig knyttes til de samtidige bronsealderkulturer lenger sør i Europa, blant annet Hallstattkulturen.
I førromersk jernalder er det få gravfunn i Norge, og bare et par av dem inneholder sverd. I eldre romertid tar antall funn seg opp, og perioden innledes med enkelte eneggede sverd av germanske typer. I slutten av perioden begynner det å opptre sverd med romerske forbilder, først og fremst av gladius. I yngre romertid preges materialet av lange, tveeggede sverd, tydelige etterlikninger av romerske spatha. De tveeggede sverdene preger også folkevandringstiden. Fra denne perioden kjennes et fåtall av prestisjetunge praktsverd laget på germansk område, det fineste er utvilsomt snartemosverdet.
I merovingertiden ble eneggede sverd vanlige, særlig på Østlandet. Langs kysten dukket det opp en distinkt kort sverdtype med buet eller vinklet bakk kalt sax, antakelig etter modell fra frankernes spesielle våpen. Tveeggede sverd ble vanligere mot slutten av perioden. De fremste er ringsverdene, som bare er kjent i fire eksemplarer i Norge. Fra midten av 700-tallet begynner de typiske vikingtidssverdene å bli vanlige. Disse sverdene kjennes fra et firesifret antall gravfunn fra hele landet, og sammen med skriftlige kilder gir de et slående bilde av krigerideologien i denne perioden. Vikingtidssverdene ble systematisert av arkeologen Jan Petersen i hans doktorgradsavhandling De norske vikingesverd fra 1919. Fra 800-tallet til 1000-tallet lages ekte «Ulfberht»-sverd samt forfalskninger.
De seneste vikingsverdene er overgangstyper til middelalderen. Utover i denne perioden viser sverdene en utvikling til tyngre våpen, som etter hvert måtte føres med begge hender; de såkalte tohåndssverd. Ved utgangen av middelalderen mistet sverdet sin funksjon som primærvåpen og fikk en mer symbolsk betydning. Videre framover i tid ble sverdet erstattet av lettere blankvåpen som kårde og sabel.
Gallego
Gallego (født 4. mars 1944) er en spansk tidligere fotballspiller.
Han spilte flest kamper for FC Barcelona.
Landslaget
Han deltok i flere internasjonale turneringer for. Han ble europamester i fotball i 1964.
Himmelfall
Himmelfall er en norsk film fra 2002. Filmen er regissert av Gunnar Vikene. Hovedrollene spilles av Kristoffer Joner, Maria Bonnevie, Kim Bodnia, Gitte Jørgensen og Bjørn Sundquist.
Jelle van Gorkom
Jelle van Gorkom (født 5. januar 1991) er en nederlandsk syklist som konkurrerer i BMX. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han ble slått ut i kvartfinalen.
Himmelfall
Handling
Reidar er en beboer ved en psykiatrisk institusjon.
Han forventer at jordkloden kommer til å bli truffet av en stor meteor når som helst, men frem til da er han opptatt med å prøve å forhindre at en annen pasient, Juni, begår selvmord.
Halvstudert røver
Halvstudert røver er et norsk og dansk uttrykk som opprinnelig kommer fra Ludvig Holbergs skuespill Peder Paars fra 1719. Det er også brukt av Henrik Ibsen i De unges Forbund fra 1869 og er i Norge like kjent derfra. «En halvstudert røver» er en person som er virksom i et fag, men som har dårlig faglig bakgrunn, en dilettant.
«En halvstudert røver» var lavt ansett og likestilt med en seminarist og narr. «Seminarist» var en gammel betegnelse på en jordbruksskoleelev («seminar» betyr opprinnelig «planteskole»), og på 1880-tallet presenterte en akademiker - visstnok en distriktslege i Finnmark - ordet som «semi-narr», som om lærerelever skulle være dårligere enn andre studenter. Ordet ble da brukt om lærerskoleelever og folkeskolelærere i nedsettende betydning, synonymt med «halvstudert røver». I 1902 ble det vedtatt en ny lov om lærerutdannelse hvor navnet «seminar» ble endret til «lærerskole» i håp om å få vekk betegnelsen «seminarist».
Ibsens halvstuderte røvere i 1869
Ibsen skriver i De unges forbund i fjerde akt at Stensgård sier om halvstuderte røvere og seminarister:
I en mer moderne språkdrakt er dette omskrevet til:
Halvstuderte røvere ved Det Kongelige Fredriks Universitet
Å være en halvstudert røver var nedsettende og i studenterlivet i Kristiania ble de kalt Præler. Præliminaristerne («prælerne») var de studenter som ikke behøvde kunnskaper i latin og de ble møtt med den samme forakt som senere tiders akademiske borgere hadde overfor «seminarister og halvstuderte røvere».
Å bli forvekslet med en «præl» var for en student en fornærmelse. De protesterte derfor gjentatte ganger i Samfundsbladet mot å få skylden for «Prælernes» utskeielser.
Dostojevskijs halvstuderte røver
I den første oversettelsen av Dostojevskijs roman Forbrytelse og straff blir en av personene lite respektfullt omtalt som halvstudert røver.
Senere oversettelser bruker tilsvarende like nedsettende karakteristikker. I oversettelsen til Jan Brodal er dette oversatt med «'' Han var en av denne mangehodede og brogede skare av vrøvlekopper, aborterte misfostre og halvdannede viktigpaver som tror de vet alt, denne legion som straks og på et blunk tilslutter seg enhver idé som er på moten, for så umiddelbart å vulgarisere den og på denne måten like så hurtig lage en karikatur av alt det som de i noen tilfeller mener seg å tjene på den mest oppriktige måte. ''»
I Ivar Digernes oversettelse heter det: «''Tross alle disse egenskapene var Andrei Semjonovitsj alt i alt et innskrenket menneske. Han var en lidenskapleig tilhenger av fremskrittet og «vår unge generasjon» og hørte til den talløse, brokete hærskare av tomme hoder, mislykte eksistenser og halvstuderte, stormannsgale individer som straks stimler sammen om enhver moteidé som slår an, straks forflater den og gjør den til en karikatur selv om de undertiden tjener den med oppriktig hengivenhet. ''»
C. Fosse bruker i sin oversettelse ordene: «''Tross alle disse egenskaper var Andrej Semenovitsj i virkeligheten innskrenket. Han hadde av lidenskap sluttet sig til fremskrittet og «vår unge generasjon». Han var en av denne talløse, brokete legion av flaue personer, svake misfoster og halvstuderte, innbilske mennesker, som øieblikkelig ubetinget slutter sig til den idé der er på moten for straks å gjøre den flau og forvandle den til karikatur, og dog har de undertiden tjent den i oriktig hensikt.''»
Andre halvstuderte røvere
I 1919 skrev Gerhard Gran om de halvstuderte røverne: «Den smule radikalisme som fandtes herhjemme, var i sin ydre optræden litet tiltalende for civiliserte mennesker, - høirøstet og langhaaret, altfor folkelig, ikke uklanderlig sirlig, og hvad der var det værste, - ofte svakt funderte, saa at samfundsstøtterne ikke uten grund kunde avvise dens mænd som halvstuderte røvere .» Francis Bull skriver om Gran at han «''elsket sitt sprog, han kunde sitte og kjæle for en setning i langsommelige tider, bare for å få den rette rytme i sine ord; og når han skulde stå på et kateter, likte han ikke å la setningene forme sig efter øieblikkets innfall. Han pleide å si om sig selv som bordtaler: «Jeg improviserer altid bedst naar jeg er forberedt», - og noget lignende gjaldt hans vel utarbeidede foredrag, ...''»
Jacob Aaland beskriver hvordan det var de halvstuderte røverne som hadde gått på latinskolen, og kanskje til og med vært en tid på universitetet, som var selvskrevet til å få stilling som degn eller klokker.
«Doktor» Fiva var på 1800-tallet en tidligere skredder og vervet soldat som hadde fått opplæring på et militært sykehus «til at aarelade, kopsætte, anlægge Tourniquet og Foreløbig Forbinding» var en kjent kvakksalver med en utstrakt praksis i Nordre Midthordland på 1800-tallet som ble kalt halvstudert røver. Han fikk også sine reseptformler akseptert på byens apotek «da han understreket at han ikke hadde tatt medisinereksamen fordi han ikke kunde være enig med Professorene i alle deres Meninger».
Skråsikkerhet, unyanserte og kategoriske utsagn karakteriserer en halvstudert røver, som kan ha en tendens til å ha sterke meninger på områder hvor kunnskapen er minst.
Det argumenteres for at de kunnskapsmessige begrensinger «en halvstudert røver» har, henger sammen med mindreverdig moralsk gehalt.
Halvstudert røver kan være en «sosial merkelapp» som folk setter på seg selv.
Den Bakvendte familieboken fra 1951 har en mer humoristisk innfallsvinkel, og tilla professor Emil Smith vanen med å karakterisere andre skribenter som «halvstuderte røvere».
På engelsk kalles en halvstudert røver smatterer, noe som også kan oversettes med «fusker i faget».
Yrkesgrupper
Advokater er sjelden eksperter på alle områder og blir kalt for halvstuderte røvere.
Rask suksess som pengeflytter var ett av åttitallets jappeidealer, og førte til økt tilstrømning til økonomiske utdanninger med ønske om kjapp utdanning som halvstudert røver.
«Journalist» var på 1800-tallet synonymt med «bohem», «halvstudert røver» og andre løsaktige individer.
Gode diktere og gode journalister burde ifølge Sigmund Mjelve være «halvstuderte røvere» på en rekke områder.
Sykehusleger som kurser seg til litt psykologisk kunnskap hist og pist, kan regnes som «halvstuderte røvere» med kunnskap som ikke egner seg til stort annet enn å trekke gale konklusjoner.
Lærere kan fortone seg som halvstuderte røvere for den faglige ekspertise.
Jules Barbey d’Aurevilly
Jules Barbey d'Aurevilly (født 2. november 1808 i Saint-Sauveur-le-Vicomte i Normandie i Frankrike, død 23. april 1889 i Paris) var en fransk forfatter, poet, samfunns- og litteraturkritiker, journalist og polemiker. Han er hovedsakelig kjent for sine litterære verk, som, mye på grunn av sin originalitet, ikke kom ut av den litterære skjærsilden og ble anerkjent som viktig, før på slutten av 1900-tallet.
Han spesialiserte seg i mystiske historier og i å utforske ondskapen, men uten noensinne å overskride linjen til det overnaturlige. Han hadde en viktig innflytelse på forfattere som for eksempel Henry James.
Bakgrunn
Jules Barbey d’Aurevilly ble født på alle sjelers dag, 2. november, i 1808 og var eldst av tre søsken. Han vokste opp i området mellom Saint-Sauveur og Valognes i Normandie, og området er bakteppe i flere av hans romaner. Han brøt tidlig med familien og sin katolske tro, men fant tilbake til den senere i livet.
Forfatterskap
Revolusjonskrigenes herjinger preger hans forfatterskap, hvor han forsøker å gi den tapende siden, rojalistene og den katolske kirke, et ansikt.
Barbey d'Aurevilly var også kjent som en dandy (en spradebasse eller laps) som hadde tatt til seg en aristokratisk holdning og stil, og ga hentydninger om en hemmelighetsfull fortid, men hans bakgrunn var den provinsielle borgerlige lavadelen og hans ungdomsår var relativ begivenhetsløs. Hans «dandyisme» definerte han i essayet Du Dandysme et de Georges Brummel, og mange av hans litterære skikkelser bærer de samme trekkene.
Etter romanen Une vieille (1851) planla Barbey d'Aurevilly å utgi en større romansyklus i Walter Scotts stil, om nedre Normandies folk mot bakgrunn av chouanfeidene: L'Ensorcélée (1854) og Chevalier des Touches (1864). Noen fortsettelse kom imidlertid ikke.
Sven Malm
Sven Malm (født 25. februar 1894, død 26. november 1974) var en svensk friidrettsutøver som deltok i De olympiske leker i 1920 i Antwerpen.
Malm vant en olympisk bronsemedalje i friidrett under Sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det svenske stafettlaget som kom på tredjeplass på 4 × 100 meter stafett bak USA og Frankrike. De andre på laget var William Pettersson, Agne Holmström og Nils Sandström. Malm deltok også på 100- og 200 meter individuelt, men klarte ikke å kvalifisere seg til finalen. Han var også med på det svenske stafettlaget som kom på femteplass på 4 × 400 meter stafett.
Anne Bonny
Anne Bonny (født Anne Cormac, angivelig 8. mars 1702 i Cork, Irland, død angivelig 22. april 1782) var en irskfødt pirat. Hun var datter av advokaten William Cormac og hans tjenestepike Mary (eller Peg) Brennan. Hennes far forlot Irland for å komme seg bort fra ektefellens familie. Han dro først til London og siden til Charleston, Sør-Carolina sammen med sin tjenestepike og Anne. Faren prøvde først å etablere seg som advokat, men satset senere på handel og kjøpte en plantasje.
Anne trivdes ikke på sin fars plantasje og ble allerede som 16-åring gift med sjømannen og piraten James Bonny som sannsynligvis var ute etter Cormacs eiendommer. Cormac forsto Bonnys hensikter, og paret måtte flykte til frihavnen Nassau på New Providence. Her møtte hun den beryktede piraten Jack Rackham, og de to begynte et romantisk forhold. For å slippe unna sin mann, forkledte Anne Bonny seg som mann og ble med i Rackhams mannskap på piratskipet «Revenge». En annen kvinnelig pirat i Rackhams mannskap, også i forkledning, var hans nestkommanderende Mary Read. Bonny og Read skal ifølge ryktene ha hatt et lesbisk forhold, men dette er kun spekulasjoner.
I 1720 gikk pirat-jegeren kaptein Barnet til angrep på Rackhams skip. Rackham og store deler av mannskapet var beruset, så motstanden han møtte var liten. Alle ombord ble dømt for piratvirksomhet og hengt, bortsett fra Bonny og Read. Begge påsto å være med barn, og ifølge det britiske rettsvesen på denne tiden var det forbudt å henrette gravide. Etter dette forsvinner både Bonny og Read fra kildene.
Det er usikkerhet knyttet til både fødsels- og dødsdato. Det har blant annet vært spekulert på om Bonny ble hengt året etter, eller om hun ble benådet og flyttet tilbake til sin fars plantasje.
Crime Scene
Crime Scene er et musikkalbum med Terje Rypdal, utgitt i 2010.
Idanastes
Idanastes er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Levevis
Artene lever på gressmarker der larvene lever i jorden og eter på røtter.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Australia (Queensland).
Eksterne lenker
Idanastes
Liste over episoder av Et syttitallsshow
Liste over alle episodene av Et syttitallsshow. Det er lagd 200 episoder og 4 spesialepisoder.
Sesong 5 (2002–2003)
Sesong 5 episodene har tittel etter Led Zeppelin sanger.
Sesong 6 (2003–2004)
Sesong 6 episodene har tittel etter The Who sanger.
Sesong 7 (2004–2005)
Sesong 7 episodene har tittel etter Rolling Stones sanger.
Sesong 8 (2005–2006)
De fleste av Sesong 8 episodene har tittel etter Queen sanger.
The Masters Tournament 2013
The Masters Tournament 2013 ble arrangert på Augusta National Golf Club i Augusta, Georgia i USA i 2013.
Roar Werner Eriksen
Han er representert ved Utenriksdepartementet (Norge), Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design, Galleri Bodøgaard samling, Stavanger Internasjonal Collection, Nordnorsk Kunstmuseum, Norges ambassade i Berlin, Statoils Kunstsamling og Tromsø kommunes kunstsamling, i tillegg til private samlere i inn- og utland.
Samarbeidspartner var Galleri Semmingsen.
Tour of Oman 2016
Tour of Oman 2016 var den 7. utgaven av sykkelrittet Tour of Oman. Den første etappen startet tirsdag 16. februar 2016 i Muskat og gikk 145,5 km til Al Bustan. Rittet ble avsluttet seks etapper senere i Muttrah 21. februar 2016. Rittet var del av Asiatouren i landeveissykling 2016.
Glasgow Bridge Street jernbanestasjon
Glasgow Bridge Street jernbanestasjon er en nedlagt jernbanestasjon i Glasgow i Skottland. Den ligger sentralt i byen på sydsiden av elven Clyde i det som i dag er innkjøringen til Glasgow sentralstasjon.
Stasjonen var endestasjon for Glasgow and Paisley Joint Railway, som var eid av Glasgow, Paisley and Greenock Railway og Glasgow, Paisley, Kilmarnock and Ayr Railway. Linjen gikk mellom Paisley og Glasgow og førte til at mye frakt som tidligere hadde gått på Clyde ble flyttet over på jernbane. Båten losset i Greenock og godset ble fraktet med tog derfra via Paisley. Toget brukte ca. én time, mens båter brukte mellom to og en halv til tre og en halv time.
I 1876 åpnet St Enoch stasjon like nordøst for Bridge street, på den andre siden av Clyde og nærmere sentrum. I 1879 åpnet Glasgow sentralstasjon med åtte plattformer like nord for Bridge Street, nærmere sentrum og på den andre siden av Clyde. Samtidig ble Bridge Street ombygget slik at to nye spor gikk videre til sentralstasjonen. Bridge Street var imidlertid fremdeles endestasjon for Glasgow, Paisley and Greenock Railway. På grunn av de nye stasjonene gikk imidlertid trafikken nedover.
I 1905 ble sentralstasjonen utvidet slik at den strakk seg ut over Argyle Street og fikk tretten plattformer. Samtidig ble en ny bro med åtte spor bygget og den eksisterende med fire spor ble hevet. Bridge Street ble som en konsekvens stengt og plattformene ble fjernet. Trafikken som hadde gått til Bridge street ble omdirigert til sentralstasjonen eller St Enoch.
Like øst for stasjonsområdet ligger Bridge Street undergrunnsstasjon.
Maik Baier
Maik Baier (født 20. juni 1989) er en tysk syklist som konkurrerer i BMX. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han ble slått ut i kvartfinalen.
Walther P22
Walther P22 er en halvautomatisk pistol fra Carl Walther GmbH Sportwaffen.
Pistolen er i kaliber .22 Long Rifle og er beregnet for sivilt bruk, til blinkskyting og rekreasjonskyting. Det finnes også en variant; P22 Target, som har lengre løp (127 mm) og er bedre egnet til blinkskyting. En skifter enkelt fra standard til Target modell ved å skifte løp og sette på en løpsvekt foran.
Pistolen er en mini-versjon av Walther P99 (kaliber 9 x 19 mm Luger), har dobbel sikring, polymergrep med utskiftbar bakdel og utvendig hammer. Rammen er av aluminium og bidrar til meget lav vekt (430 gram). Det finnes et utvalg av tilbehør; som rødpunktsikte, fiberoptiske sikter, lasersikte og lyddemper. Pistolen hadde en del barnesykdommer, bl.a med dårlige magasiner, og er fremdeles ikke en 100% pålitelig pistol.
Walther P22 ble brukt både ved Virginia Tech-massakren i 2007 og massakren ved Kauhajoki yrkesskole i 2008
Phorine
Phorine er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Levevis
Artene lever på gressmarker der larvene lever i jorden og eter på røtter.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Australia.
Eksterne lenker
Phorine
Euryspeonomus
Euryspeonomus er en slekt av hulelevende mycelbiller.
Utseende
Små, langbeinte, nærmest dråpeformede, blinde, halvblanke, rødbrunlige mycelbiller. Antennene er tynne og nesten så lange som kroppen. Hodet er forholdsvis lite, uten fasettøyne, nesten helt dekket av pronotum sett ovenfra. Pronotum er stort og bredt rundet, bredere enn dekkvingene som er rundede uten påfallende punktstriper.
Levevis
Artene lever i huler.
Utbredelse
Artene er utbredt i huleområder i Spania.
Kilder
Leiodidae i Tree of life
Shirinov Abdujabbor
Shirinov Abdujabbor (født 20. juni 1953 i Khatlonprovinsen) er en tadsjikistansk økonom, som fra januar 2012 til mai 2015 var sentralbanksjef for Tadsjikistans nasjonalbank.
Han kom fra stillingen som Tadsjikistans ambassadør til USA og Canada, og overtok som sentralbanksjef etter Sharif Rahimzoda da Rahimzoda ble utnevnt til minster for økonomisk utvikling og handel.
Han er gift og har fem barn.
Utdanning og yrkeserfaring
Abdujabbor Abdujabbor har en major i matematikk ved Tajik State National University i 1974. I 1999 tok han en høyere grad innen samfunnsøkonomi (degree in economics) ved samme universitet.
Han jobbet som dataprogrammerer fra 1974 til 1992, men jobbet seg opp til å bli leder for Tajik State National University sin avdeling for automatiske kontrollsystemer i universitetets datasenter. Fra 1992 til 1998 var han sjefingeniør for direktøren for oppgjørsavdelingen i Tadsjikistans nasjonalbank. Etter dette var han første visestyreformann i Joint-Stock Commerce Agro-Industrial Investment Bank, fra 1999 til 2000. Etter dette var han første visesentralbanksjef for Tadsjikistans nasjonalbank, fra 2000 til 2006, og i 2006 ledet han Tadsjikistans Committee for State Financial Control.
Fra slutten av 2006 til 31. januar 2007 var Abdujabbir første visedirektør for Agency for State Finance Control and the Struggle Against Corruption, som bl.a. jobber mot korrupsjon, før han 1. februar 2007 ble Tadsjikistans ambassadør til USA og Canada.
I januar 2012 overtok han som sentralbanksjef, etter Sharif Rahimzoda. Nurmahmadzoda Jamshed overtok denne stillingen i mai 2015.
Brielle
Brielle (også Den Briel) er en by og kommune i Nederland i provinsen Zuid-Holland.
Tofteholmen naturreservat
Tofteholmen naturreservat er et naturreservat i Asker kommune, tidligere i Hurum kommune i Buskerud. Naturreservatet ble oppretta 20. juni 1919, som et av de første naturvernområdene i Norge. . Øya er eid av Norges Naturvernforbund. Holmen ligger sør for tettstedet Tofte på Hurumlandet, og midt i fjordområdet Breiangen i Ytre Oslofjord. Tofteholmen har, sammen med Ranvikholmen og øya Mølen, den høyeste middeltemperaturen i Norge.
Hele Tofteholmen på 118 dekar er verna for ta vare på øyas flora, fauna og geologi. Deler av Tofteholmen består av bergarten gabbro, samt sedimentære bergarter, som ved forvitring gir et godt jordsmonn for planter. Øya har en av mest varierte forekomstene av karplanter, lavarter og insekter i Norge. Den er også et viktig hekkeområde for sjøfugl.
En koloni av steinkobbe holder til på Tofteholmene, Ranvikholmen og Mølen.
Vernebestemmelsene for Tofteholmen bestemmer blant annet følgende:
Det er viktig å også vise særlig hensyn til fuglelivet ved bruk av båt/vannscooter i området rundt øya.
Flystyrt
Kort etter at den tyske krysseren «Blücher» ble senka i Drøbaksundet kom skipssjefen tilbake til Norge med fly etter å ha avlagt rapport i Berlin. Dette flyet forsvant i nærheten av Drøbak. Enkelte opplysninger tyder på at dette flyet kan ha styrta i sjøen i nærheten av Tofteholmen.
VM i friidrett 2007 – 200 meter kvinner
Øvelsen 200 meter kvinner ved VM i friidrett 2007 som ble avholdt på Nagai Stadium den 29. august til 31. august.
Amálie Švábíková
Amálie Švábíková (født 22. november 1999 i Kadaň) er en tsjekkisk friidrettsutøver som hovedsakelig konkurrerer i stavsprang, men også i sprintløp, hekkesprint og lengdehopp. Hun ble tsjekkisk mester i stavsprang i 2018, og vant stavsprang under U20-VM i friidrett 2018.
2014
Švábíková ble tsjekkisk U16-mester i stavsprang i 2014, og deltok i en U16-landskamp mellom Tsjekkia, Slovenia, Croatia, Ungarn og Slovakia i september, der hun vant stavsprang. Hun satte personlig rekord med 3,70 meter både innendørs og utendørs dette året.
2015
Hun kom på andreplass i stavsprang under det tsjekkiske U18-mesterskapet innendørs i 2015, og ellevteplass i det tsjekkiske innendørsmesterskapet i friidrett.