cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oslos historie
Festningsbyen Christiania
Flyttingen medførte en viss vekst og framgang for byen, men den bevarte fortsatt preget av småby. Næringsgrunnlaget var handel, trelasteksport og byens rolle som garnisonsby. Da Christiania innenfor vollene var nær fullt bebygget omkring 1650, vokste innbyggertallet bare langsomt i de neste hundre år. Byggeaktiviteten var derfor beskjeden i tiden som fulgte. Men behovet for nye byggetomter mens vollene ennå besto, fremtvang allerede i 1657 den første byutvidelsen, da det ble åpnet for bebyggelse ved utfylling på strandgrunnen mot Bjørvika, mellom bryggene. Her ble etterhvert tre nye rekker med kvartaler anlagt før strøket brant i 1708.
Middelalderens byråd fortsatte som styringsorgan frem til det ble erstattet av eneveldets byforvaltning, magistraten, et kollegialt organ med embetsmenn som hadde tittel magistratspresident, borgermester og rådmann. Kjøpmenn og andre borgere presset på for å bli bedre representert i byforvaltningen, og fra 1730 ble de 12 eligerede menn en fast borgerrepresentasjon. Mot slutten av 1700-årene fikk byen et kraftig økonomisk oppsving takket være økende skipsfart og trelasteksport, og dette ga seg utslag i en viss vekst i folketallet. Men ved folketellingen i 1801 hadde Christiania fortsatt bare 8 931 innbyggere innenfor selve byen og 7 884 i forstedene, altså til sammen 16 815 innbyggere bosatt i bymessig bebyggelse og direkte eller indirekte økonomisk avhengige av byen.
Santa Fe
Santa Fe har 62 200 innbyggere (2000) og ligger omtrent 2 132 meter over havet. Dermed er den den høyest beliggende delstatshovedstad i USA. Byen har et areal på 96,9 km². 96,7 km² av dette er land og 0,2 km² vann.
Oslos historie
Hovedstad i vekst
I 1814 ble byen igjen hovedstad i den selvstendige staten Norge. Oppbyggingen av en ny statsadministrasjon skapte mange nye arbeidsplasser og et økende behov for tjenester. Hovedstadsfunksjonen ble derfor en økonomisk vekstfaktor og ga støtet til en folkevekst som kunne kompensere for de dårlige konjunkturene i næringslivet etter Napoleonskrigene, og for den unge statens trange kår.
Santa Fe
Byen ble grunnlagt av spanjolene i 1610 og ble hovedstaden i New Mexico i 1912. Byens fulle navn da den ble grunnlagt var La Villa Real de la Santa Fé de San Francisco de Asís (spansk for Den kongelige by av St. Frans av Assisis hellige tro).
Klima
Gjennomsnittstemperaturen i Santa Fe varierer fra −10 °C til 4 °C om vinteren og mellom 13 °C og 30 °C om sommeren. Santa Fe får gjennomsnittlig 25–50 mm regn per måned om sommeren og omtrent 12 cm snø per måned om vinteren.
Stig-André Berge
Stig-André Berge (født 20. juli 1983 i Oslo) er en norsk olympisk bryter som representerer Oslo bryteklubb. Berge bryter i 66-kilosklassen nasjonalt og i 60-kilosklassen internasjonalt, i bryte-stilarten gresk-romersk.
Oslos historie
Hovedstad i vekst
Byen trengte bygninger for alle de nye statsinstitusjonene. Allerede i 1811 var Det Kongelige Frederiks Universitet blitt opprettet, men både dette og det nye Stortinget måtte i mange år leve en omflakkende tilværelse i byen. Først i 1852 stod de nye Universitetsbygningene endelig klare ved Karl Johans gate etter tegninger av Christian H. Grosch. Festsalen i Domus Academica ble brukt til Stortingssal inntil Stortinget fikk sin egen bygning. Universitetsbygningene er regnet som hovedverket til arkitekt Grosch. De var inspirert av den berømte prøyssiske arkitekten Karl Friedrich Schinkels klassisistiske bygninger i Berlin. Grosch besøkte selv Schinkel i Berlin og fikk sine tegninger gjennomgått og korrigert av ham.
Kong Carl Johan ønsket en mer verdig kongeresidens i sin norske hovedstad enn den gamle patrisiergården Paléet ved Bjørvika, og Slottet stod ferdig i 1849 etter en lang planperiode som startet i 1821. Slottsarkitekt Linstow sørget også for å knytte den fjerntliggende kongeresidensen til byen ved å anlegge den nåværende Karl Johans gate i 1830-årene. Med slottet som fondmotiv i den ene enden skapte Linstow en fornem paradegate. Midtveis planla han en monumental plass som skulle omkranses av bygninger for Universitetet, Stortinget og andre statsinstitusjoner. Planen ble bare delvis realisert gjennom Universitetsbygningene, utformet av Grosch og Schinkel, men innenfor de byplanmessige rammene som Linstow skal ha æren for. Linstow tenkte seg sammenhengende bebyggelse av store bygårder på begge sider av gaten videre inn mot byen, men byggherrene som først reiste gårdene på nordsiden sørget for å få tomtene på sørsiden utlagt til park, Eidsvolls plass og Studenterlunden. Sitt arkitektonisk motstykke fikk Universitetet først i 1899, da Nationaltheatret sto ferdig i Studenterlunden etter tegninger av arkitekt Henrik Bull. Parkanlegget langs paradegaten fikk sitt fondmotiv i form av Stortingsbygningen, fullført i 1866 etter tegninger av den svenske arkitekt Langlet.
Stig-André Berge
Under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro vant han bronsefinalen mot Rövşən Bayramov fra Aserbajdsjan, etter å ha tapt semifinalen mot sølvvinner Shinobu Ota fra Japan. I perioden 1999 - 2002 var Berge elev ved NTG Bærum. Han har også jobbet som trener på NTG i noen år.
Oslos historie
Hovedstad i vekst
Flere offentlige bygninger ble reist på tomter som ble avgitt fra festningens forterreng. Ved Bankplassen tegnet Grosch Christiania Theater og lokalavdelingen av Norges Bank. I tillegg ga festningsområdet tomter til mange nye militære monumentalbygg og til Den gamle Logen, som også tjente som byens rådhus og konsertlokale. Ved Karl Johans gate tegnet Grosch også Basarene og Brannvakten som omgir Domkirken, noen av de tidligste norske byggverk i middelalderinspirert stil med rød, upusset tegl som fasademateriale.
Koppal (distrikt)
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 1,391,292 innbyggere i distriktet, mot 1,196,089 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 16,79 % av befolkningen.
Stig-André Berge
Berge er bosatt på Rødtvet i Oslo.
Persveien (Oslo)
Navnet ble vedtatt i 1954.
Veien har overveiende næringsbebyggelse.
Gongjing
Gongjing (kinesisk: 贡井区, pinyin: Gòngjǐng Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Zigong i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina. Det har ert areal på 417,63 km² og teller 295.000 innbyggere (2005).
Koppal (distrikt)
Demografi
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 14,18 % i 2011 mot 17,65 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 953 i 2011, det samme som i 2001.
Oslos historie
Byutvidelsen i 1839
Veksten i folketall etter at byen ble hovedstad og særlig etter at industrialiseringen skjøt fart omkring 1840 fremtvang den første større byutvidelsen utenfor Kvadraturen i 1839. Forstedene vestover fra Akerselva til og med bebyggelsen langs Akersgata, men ikke Hammersborg, ble innlemmet i byen i 1839.
En rekke nye industribedrifter etablerte seg, særlig langs Akerselva og Alnaelva, for å utnytte fossekraften. Behovet for arbeidskraft førte til en betydelig innvandring, både fra hele østlandsområdet, men også fra svenske områder som Dalsland og Värmland. I tillegg til den mer organiserte boligbyggingen innenfor byens grenser og underlagt byens bygningslov og brannforskrifter, vokste det opp nye forsteder mer eller mindre uregulert rett utenfor bygrensene, hvor murtvangen ikke gjaldt. Perioden frembrakte to viktige nye bygningstyper: leiegården og villaen. Leiegårdene i mur, med tre og senere fire og fem etasjer, innrettet for utleie til mange leietakere, ble bygningstypen som kom til å absorbere den store tilveksten i innbyggertallet og dominere bybildet i de nye boligstrøkene, det som i dag kalles murbyen. Villaen som boligform oppsto omkring Slottsparken og i Homansbyen, bebodd av akademikere og andre selvstendige borgere som ikke lenger var bundet til å kombinere bolig og arbeidssted. Med Slottet vest for byen og de fleste industriarbeidsplassene på østsiden oppsto den permanente sosiale delingen av byen i en vestkant og en østkant, idet de velstående gjerne bosatte seg i villaer og fine leiegårder nær Slottet, mens industriarbeidere var nødt til å bo så nær fabrikkene som mulig, i trangere leiegårder og i trehusforstedene.
Den amerikanske, og pro-svenske, journalisten Bayard Taylor seilte sommeren 1857 inn Oslofjorden, og ankom en hovedstad som ''«er et strålende eksempel på den fremgangen Norge har opplevd siden unionen med Sverige og innføringen av en fri grunnlov. Med alle sine tegn på vekst og forbedringer minner den om en amerikansk by. Befolkningen har økt til 40.000, og selv om Christiania er mindre viktig enn Göteborg med hensyn til handel, blir byen bare overgått av Stockholm når det gjelder størrelse. De gamle tømmerhusene som byen en gang bestod av, er nesten borte alle sammen; gatene er brede og brukbart brolagte, og har – noe Stockholm ennå ikke kan skryte av – anstendige fortau. Fra den lille kjernen av den gamle byen, nær sjøen, går det fine, nye gater, der du ofte kommer til staselige, treetasjers bygninger.»''
Flere byutvidelser og offentlig utbygging
Både de sosiale forholdene og brannfaren gjorde at myndighetene ønsket å regulere denne frie byggevirksomheten, blant annet ved å utvide murtvangsonen. Fattigkommisjonen for Aker hadde vanskeligheter med å håndtere den sterke økningen i behovet for sosialhjelp til de store gruppene av fattigfolk som bodde i nærheten til byen. Aker kommune ivret for å få Christiania til å overta ansvaret for forstedene, mens byen stilte seg motvillig til tanken om byutvidelse av frykt for de store utgiftene som ville påløpe.
14. april 1858 var det en større bybrann hvor et området med 40 gårder og 1000 beboere mellom Prinsens gate, Karl Johans gate, Skippergata og Kongens gate brant ned. Denne brannen satte fortgang i å få etablert en bedre branntjeneste. Etter at byens vannforsyning var utbygget og trykkvannet kom senere samme året, flyttet det nye brannkorpset på 35 mann og en overbrannmester inn i Brannvakten ved Oslo domkirke på 1860-tallet. Fram til 1902 hadde brannkorpset utkikkspunkt på døgnbasis fra domkirkens tårn.
1. januar 1859 ble Bymarken og en del av Aker kommune med 9 551 innbyggere innlemmet i byen i den første store byutvidelsen etter at handelsområdet (som før 1859 var en av flere måter å avgrense byen på) var utvidet fem ganger mellom 1784 og 1839. 1. januar 1878 ble ytterligere deler av Aker med 18 970 innbyggere overført til byen. Dette omfattet blant annet områder som Frogner, Majorstua, Fagerborg, Sagene, Bjølsen, Torshov, Kampen, Vålerenga og nedre deler av Ekebergåsen. I 1880- og 1890-årene var det høykonjunktur med en etter hvert stadig mer hektisk byggeaktivitet, som førte til at det meste av dagens «murby» ble reist. Til å planlegge og gjennomføre denne byggevirksomheten ble det benyttet mange tyskutdannede arkitekter og innvandrede tyske byggmestre og håndverkere. Det blir hevdet at strøk som Grünerløkka o.a. etter ødeleggelsene i Tyskland under andre verdenskrig nå framstår som studieobjekter for tyske byer slik de var før krigen. Byggevirksomheten utgjorde nærmest en sammenhengende byggeplass fra Bygdø allé til Vålerenga, i en ytre sirkel omkring datidens Kristiania. Det toppet seg i 1898, da hele 85.000 kvadratmeter bolig på fire og fem etasjer ble bygd. Forventningene til byens fortsatte vekst var skyhøye; ingeniør Gustav Sinding anslo på et møte i Kristiania bystyre at hovedstaden i 1908 ville ha 312.800 og i 1928 hele 597.000 innbyggere. I virkeligheten var det i 1908 bare rundt 235.300 innbyggere og i 1928 nesten 253.000 innbyggere, altså mindre enn halvparten. I de to tiårene 1880-1890 økte byens befolkning likevel med over 100 000, en årlig vekst på over 3 %. Etter «Kristianiakrakket» i 1899 falt byggeaktiviteten kraftig, og folketallet sank noe gjennom de følgende årene.
Utbyggingen av stadig nye områder utløste et nytt transportbehov, og Kristiania fikk sine første sporveier i 1875, med hestetrukne vogner. Før dette var både arbeidere og funksjonærer hovedsakelig henvist til å bo nær bedriftene, mens de nye transportmidlene gjorde det mulig å bosette seg lengre borte fra arbeidsplassene. Slik ble sporveier og jernbaner både en forutsetning for og en følge av bybebyggelsens enorme ekspansjon. I 1894 kom den første elektriske sporveislinjen, og trikken fikk snart et byomspennende linjenett. Allerede i 1854 hadde byen fått sin første jernbanestasjon ved åpningen av Hovedbanen, og etterhvert toglinjer også sørover og østover. Senere fulgte Drammenbanen mot vest. Jernbanenes bynære stasjoner ga også mulighet for bosetting og industrietablering lenger vekk fra den tettbygde byen.
Storbyen Oslo
Ved inngangen til 1900-tallet hadde byen nesten 250 000 innbyggere og var svært tilfreds med sitt nye selvbilde som en moderne europeisk storstad. Den hadde en mengde imponerende store forretningsgårder med elevator. Den hadde elektriske sporveier, elektrisk gatebelysning, et utbygget telefonnett og omsider også et brukbart kloakknett. I 1905 fikk byen endelig fullverdig status som suveren hovedstad med egen fastboende konge, eget utenriksdepartement og utenlandske diplomater. Men krakket i 1899 ble et kraftig tilbakeslag for finansvesenet, næringslivet og boligbyggingen. Byggevirksomheten ble rammet av stillstand, og folketallet sank merkbart i de første årene etter krakket.
Mellom 1900 og første verdenskrig ble det bygget svært få boliger, og bolignøden og trangboddheten ble et viktig politisk spørsmål. Etter forslag fra en bolignødkomite i 1911 ble det bred politisk oppslutning om at kommunen måtte være en drivende kraft for oppføring av boliger. Fra 1912 til 1930 ble så en rekke større boliganlegg realisert i beltet utenfor murbyen fra slutten av 1800-tallet, der kommunen vekslet mellom å være byggherre og å støtte kooperative selskaper: først Tøyen 1912, senere Lille Tøyen hageby, Ullevål hageby, Lindern, Torshov, Nordre Åsen, Rosenhoff, Vøyenvolden, Jessenløkken og Ila. Fra 1915 til 1931 ble det bygget om lag 11 000 boliger i byen, av disse cirka 80% med kommunal finansiering.
Ved 400-årsjubileet for flyttingen fra gamle Oslo og grunnleggelsen av Christiania i 1624 hadde byen etter utvidelsene på 1800-tallet utvidet territoriet til også å omfatte Middelalderbyen Oslo eller Gamlebyen. Bystyret vedtok i 1924 å gi byen sitt gamle navn Oslo tilbake. Navnet Oslo trådte i kraft ved midnatt 31. desember 1924. Både før og etter møtte navneendringen betydelig motstand, men motstanderne avfant seg snart med det nye navnet. I 1931 ferdigstilte det nye kooperative OBOS sitt første større anlegg («Etterstadslottet») i det daværende Aker, og fra midt i 1930-årene overtok OBOS som redskap for kommunal boligpolitikk. Samtidig ble det i 1930-årene igjen bygget mye i ren privat regi, blant annet Sinsenbyen, som på dette tidspunktet lå i Aker. Oslo har mange godt bevarte bygninger i funksjonalistisk stil fra 1930-årene. Sogn haveby er et godt eksempel i så måte.
Debatten om nye byutvidelser pågikk gjennom 1930-årene, særlig fordi det etterhvert ble mangel på byggegrunn innfor grensene fra 1878. Spørsmålet om sammenslåing av Oslo og Aker var en gjenganger på denne tiden, men det ble i første omgang bare foretatt en mindre justering ved at Etterstad ble overført i 1946 i forbindelse med at denne bydelen ble storstilt utbygget etter en reguleringsplan fra før krigen. Men 1. januar 1948 ble Aker kommune i sin helhet innlemmet i Oslo. Byens areal økte over natten med mange hundre prosent. De 130 976 innbyggerne fra Aker gjorde at folketallet i hovedstaden samtidig økte med 46 prosent. Byens nye rådhus sto ferdig i Pipervika i 1950 etter en langdryg byggeprosess som ble avbrutt av krigen, og en nesten like lang planleggingstid siden byggingen ble besluttet.
Mellom 1877 og 1925 ble navnet vanligvis skrevet Kristiania. Navnet Oslo ble gjeninnført i 1925.
Etterkrigsbyen
Allerede før andre verdenskrig kom til Norge, var det store planer om byutvidelser og sanering av de gamle bydelene. Okkupasjonen satte en stopper for disse og de første årene etter krigen var viet til gjenreisningen. Men med sammenslåingen av Aker og Oslo var det mer mulig å ta større, helhetlige grep. Utover 1950- og 1960-tallet ble enkelte av de gamle bydelene og trangboddheten som hadde eksistert i disse løst ved ny boligbygging utfra datidens tenkning om sosial boligbygg i drabantbyer. Den første av de mange nye drabantbyene ble tegnet av arkitekt Frode Rinnan for OBOS og realisert på Lambertseter med byggestart i 1951. Etter hvert forsvant det meste av den dyrkbare gårdsmarken innenfor byens grenser til boligreising og næringsvirksomhet. Særlig tett ble denne utbyggingen i Groruddalen og Østre Aker, noe som har bidratt til å opprettholde opplevelsen av forskjellen mellom østkant og vestkant i Oslo, hvor vestkanten gjennomgående har lav småhus og villabebyggelse, mens høyhuspreget og konsentrasjonen er sterkere øst i byen. I de senere årene har det vært et politisk mål å gjøre denne bebyggelsen mer variert over hele byen.
Denne perioden kjennetegnes også av at industrien ble lagt ned eller flyttet ut og byen har fått en sterkt preg av å være en administrasjonsby, både for den offentlige forvaltning og for næringslivet. Også næringslivet har fått en større preg av tjenesteytende næringer, på bekostning av den tidligere vareproduserende industrien. Som tilfellet var også i 1880- og i 1890-årene, har byen i hele etterkrigsperioden hatt befolkningsvekst og en stor innflytting, både fra hele Norge og etter 1970 fra andre deler av verden, noe som har gitt byen et mer internasjonalt preg.
Eksterne lenker
Oslo
Fjellsmelle
Fjellsmelle (Silene acaulis) er en flerårig fjell- og polarurt i smelleslekta (Silene) i nellikfamilien. Den blir 2-8 cm høy, og blomstrer i juli-august.
Blomstene er rosa og bladene er smale. Vokser tett og lavt, 2 til 5 cm, og danner små tuer.
Utbredelse
I Norden finnes den på Svalbard, hele Island, og i fjellstrøk og polare strøk i Norge samt hele Nord-Norge. Ellers er den også vanlig i de fleste høyereliggende fjellområdene i Europa.
Den trives godt på kalkrik grunn. I Jotunheimen går fjellsmelle opp til 2150 moh., mens den i Sund i Hordaland går helt ned til 50 moh.
Røttene er blitt spist som tilskudd i kosten på nordvest-Grønland.
Terror i Bronx
Terror i Bronx (originaltittel: Fuga dal Bronx) er en italiensk science fiction- og actionfilm fra 1983 regissert av Enzo G. Castellari. Filmen er lagt til bydelen Bronx i New York, i en nær fremtid. Bydelen skal slettes med jorden, men ikke alle aksepterer å flyttet. De blir utsatt for svært brutale metoder. En undergrunnsbevegelse kjemper mot entreprenørfirmaet som presser innbyggeren ut. Hovedrollene spilles av Mark Gregory og Henry Silva.
Filmen er også kjent under titler som Bronx Warriors 2, Escape 2000 og Escape from the Bronx.
Den er en oppfølger til 1990: The Bronx Warriors fra 1982.
Handling
Handlingen er lagt til en nær fremtid: New York skal bli en ny og bedre by. Bydelen The Bronx skal slettes med jorden og bygges opp til et fasjonabelt leilighetsområde. Nåværende beboere blir lovet en ny plass i New Mexico. Noen vil ikke flytte, og prøver å slå tilbake. Entreprenørfirmaet har stengt av bydelen på grunn av «desinfisering av smittefaren», for at ingen skal se hva som virkelig skjer: Mennesker blir brent i hjel av flammekastere, de heldige blir bare skutt. Men i kloakken under Bronx holder det til en knallhard kjerne av mennesker som ledes av den karismatiske Trash. Unge kvinner og menn som er igjen av gatebandene i Bronx slår tilbake med alle midler, og da de kidnapper presidenten for entrepenørfirmaet bryter krigen ut. Alle våpen taes i bruk og ingen nåde vises. Opprørerne må kjempe mot den nådeløse og kyniske Floyd Wrangler og hans fotsoldater.
Om filmen
Filmen innbrakte 1,5 millioner dollar på amerikanske kinoer.
Både denne og dens forgjenger har tydelig hentet en del inspirasjon fra den am. Escape from New York fra 1981, med Kurt Russell i hovedrollen.
Filmen ble ikke satt opp på norske kinoer, men ble lansert på video av OVC i 1984 under tittelen Terror i Bronx.
I rollene
(utvalg)
Hjalmar Johannesen
Hjalmar Johannesen (født 24. mai 1907 i Trondheim, død 19. august 1959 i Oslo) var en norsk friidrettsutøver og mellomdistanseløper. Han representerte Oslo Turnforening, Freidig og Sportsklubben Brage. I noen lister er etternavnet feilaktig stavet med to s'er: Hjalmar Johannessen. Han var sportsredaktør i Morgenposten fra 1934 til han døde i 1959.
Johannesen spesialiserte seg på 400 m og 800 m løp. Han fikk til sammen elleve norske mesterskap i disse øvelsene fra 1925 til 1936, med fem på 400 m og seks på 800 m. I 1930 fikk han kongepokalen for ny norsk rekord på 400 m.
I 1932 deltok Johannesen i OL i Los Angeles. På 400 m ble han nummer fem i kvartfinalen, mens han ble slått ut i kvalifiseringen på 800 m. Samme år viste han sine spurtegenskaper da han som ankermann på stafetten var med å slå Sverige for første gang i en landskamp.
På 1930-tallet var landskampene mellom Sverige og Norge, kalt «svenskelandskampen» store attraksjoner. I 1935 vant Johannesen både 400 m og 800 m i landskampen. Dette året løp han på nye norske rekorder, med 48,6 s på 400 m, og 1.52,1 på 800 m. For årets prestasjoner ble han tildelt Morgenbladets gullmedalje.
Great Glen
Great Glen er en serie daler i Skottland, som strekker seg 10 mil mellom Inverness og Fort William. Great Glen følger en stor geologisk forkastning kjent som Great Glenforkastningen. Den deler det skotske høylandet inn i Grampian-fjellene i sørøst til Inverness i nordvest.
Det er en naturlig reiserute på høylandet, og benyttes av både Caledoniakanalen og A82-veien.
Great Glen var strategisk viktig for å kontrollere de skotske høylandsklanene, spesielt under Jakobittopprørene i det attende århundre, noe som har gitt grunnlag for byene Fort William i sør, Fort Augustus midt i Great Glen, og Fort George, rett nord for Inverness.
Mye av Great Glen består av en serie innsjøer med elver som forbinder dem. Caledoniakanalen bruker også innsjøene som en del av ruten, men elvene er ikke fremkommelige.
Geologi
Great Glenforkastningen ble dannet ved slutten av kaledonsk orogenese (fjellkjededannelse) ved kollisjon mellom Laurentia og det baltiske skjold tektoniske plater ved slutten av silurtiden og begynnelsen av devontiden (430-390 millioner år). Bevegelsen på denne tiden var sinistral (venstre-lateral). Den andre hovedfase av forkastning var i karbontiden, denne gang med dekstral (høyre-lateral) bevegelse. Great Glen Fault hadde siste fase fra slutten av karbon til begynnelsen av tertiærtiden.
Thomas da Cruz
Thomas da Cruz eller egentlig Gong Shangshi (født 18. desember 1666 i Hangzhou i Kina, død 1745 i Jiangnan) var katolsk misjonær i sitt hjemland. Han trådte inn i jesuittordenen i 1686, og ble presteviet i Macao i 1694. Han virket i Shanghai Songjiang, Fuzhou og Tartaria.
Villach
Villach (slovensk: Beljak) er en by i delstaten Kärnten i sørlige Østerrike, nær grensa til Slovenia. Byen er framfor alt vokst opp som et jernbane- og veiknutepunkt hvor jernbanelinjene og veiene fra Slovenia, Wien, Italia og Tyskland møtes. Villach ligger ved elven Drau.
Historie
De eldste spor av mennesker omkring Villach stammer fra yngre steinalder. Det er gjort mange funn i traktene fra romertiden (fra 15 f.Kr.), særlig ved de varme kildene i den sørlige bydelen Warmbad. Rundt år 600 innvandret slaviske stammer, og den senantikke sivilisasjonen gikk under.
Omkring 740 kom Karantania (det opprinnelige navnet på Kärnten) under hertugdømmet Bayerns herredømme. Navnet Villach nevnes første gang i et dokument fra 878.
Fra 1007 til 1759 var Villach i erkebispedømmet Bambergs besittelse. I 1060 fikk Villach rett til å avholde marked, og vokste gradvis til en by. Den har hatt bystatus minst siden 1240. 25. januar 1348 og 4. desember 1690 ble byen påført store skader av jordskjelv.
Jordskjelvet i januar 1328 førte til et steinras som blokkerte elven, slik at stedet i tillegg ble ramt av en voldsom oversvømmelse.
Hovedveier krysset hverandre i Villach, som dermed ble et knutepunkt ved utbredelsen av nye tanker, og ved reformasjonen rundt 1526 ble Villach sentrum for Kärntens protestanter. Under motreformasjonen rundt 1600 utvandret mange protestanter, noe som førte til en økonomisk tilbakegang.
I 1759 ble Villach oppkjøpt av Maria Theresia sammen med de øvrige bambergske besittelsene i Kärnten.
Under napoleonskrigene (1809-13) var Villach kretsby i den franske «illyriske provins». Byen ble tilbakeerobret av Østerrike i 1813.
Under andre verdenskrig gjennomførte de allierte 37 luftangrep på Villach. Rundt 42.500 bomber skadet 85 % av byens bygninger. Etter Wiener Neustadt var Villach den mest bombeskadete i Østerrike.
Gjøvik prestegjeld
Kommunen
Ved kronprinsresolusjonen den 29. juni 1955 – som hadde virkning fra 1. juli samme år, ble deler av Vardal kommune overført til Gjøvik. Dagens Gjøvik kommune ble dannet 1.1. 1964 ved sammenslåing av Gjøvik, Vardal (unntatt Sørligrenda), Snertingdal og Biri kommuner. Det første kommunestyre for Biri prestegjeld ble valgt 1837. Snertingdal herred ble utskilt fra Biri 1.1. 1910 slik at Biri omfattet gard nr. 1-93 og Snertingdal gard nr. 94-150. Vardal fikk sitt første herredstyre i 1810, mens det første kommunestyre (herredstyre) ble valgt 1837. Kjøpstaden Gjøvik ble opprettet 1.1.1861 på grunn tilhørende gårdene Hunn, Øvre og Nedre Gjøvik og Vigengen i Vardal prestegjeld, og ble senere utvidet 1921 og 1955.
Prestegjeldet som administrativ enhet ble faset ut av Den norske kirke fra 2004 og blir ikke lenger brukt.
Den norske krigshospitalkasse
Den norske krigshospitalkasse ble opprettet i 1679 under navnet Den norske kvesthuskasse. Formålet var å etablere et «kvesthus», et krigshospital eller hvilehjem for skadede soldater.
Hospitalet ble imidlertid ikke bygd, og i 1688 ble kassen omgjort til et pensjonsfond for offiserer og soldater i hæren. Den ble finansiert ved en avgift fra alle soldater, og sto under direkte tilsyn av stattholderen, senere av hærsjefen. Etaten skiftet navn til krigshospitalkasse i 1814 og ble i 1818 omgjort til en enhet i Armédepartementet.
Etatens arkiv opphørte i 1937.
Benedict Anderson
Benedict Richard O'Gorman Anderson  (født 26. august 1936 i Kunming i Kina, død 13. desember 2015 i Malang i Indonesia ) var professor i internasjonale studier ved Cornell University.
Han vokste opp i California, og studerte senere ved University of Cambridge og tok ph.d.-graden ved Cornell University i 1967.
Hans mest kjente bokverk er boken Forestilte fellesskap (Imagined Communities) som opprinnelig kom ut i første opplag i 1983. Han var også spesialist på moderne indonesisk politikk.
Bendict Anderson var bror til den marxistiske historikeren Perry Anderson.
Maizuru kraftverk
Anlegget ble utbygd omkring årene 2000–2003. Brenselkilden er kull. Teknologien er levert av bl.a Melco.
D.U.C.K
D.U.C.K er akronym for Dedicated to Unca Carl from Keno, som er en hilsen fra Donaldserieskaper Don Rosa (hvis fornavn er Keno) til den legendariske tegneren Carl Barks. Selv om Barks nå er død fortsetter Don Rosa med dedikasjonene sine. Dedikasjonene er alltid godt gjemt i plakater eller andre store tegninger, og en del av Don Rosas tegneserier inneholder også denne dedikasjonen, ofte på første side. Et eksempel på en bortgjemt dedikasjon er en tilpasning av mønsteret i en murvegg.
Umbra
Umbra er et latinsk uttrykk, og betyr «skygge». I flertall sier man umbrae eller umbræ. Man kan også omtale et objekt eller et tema som umbralsk, som betyr at det er totalt eller delvis ukjent/tildekket.
Uttrykkene umbra, penumbra og antumbra er navn på tre deler av skyggen laget av en lyskilde. For en lyskilde som kommer fra ét punkt, består skyggen av bare umbra.
AEGIS
AEGIS eller Aegis kan vise til:
Umbra
Uttrykkene brukes som regel i sammenheng med himmellegemer.
Antumbra
Antumbra er når objektet som lager skygge er helt omsluttet av lyskilden. Dersom en som ser en solformøfkelse fra antumbra beveger seg nærmere lyskilden, vil størrelsen på objektet øke helt til det oppnår full umbra, eller total formørkelse. En som ser en slik solformørkelse opplever en annulær formørkelse.
Mezen (elv)
Mezen (russisk: Мезе́нь) er ei elv i Komi og Arkhangelsk oblast. Elva er 966 kilometer lang, og drenerer et nedbørfelt på 78 000 km².
Mezen har sine kilder i myrområdene på vestsiden av Timanhøydene i republikken Komi. Elva renner i de øvre delene først sørover, før den snur mot vest og deretter nordover. Etter at den har krysset grensen til Arkhangelsk oblast snur den gradvis mot vest, men etter samløpet med Vasjka, snur den skarpt mot nord igjen. Elva løper ut i Mezenbukta i Kvitsjøen ved byen Mezen.
Ved kildene i Timanhøydene er elva steinete, men stort sett er Mezen en buktende, sakteflytende elv. I det nedre løpet, nedenfor samløpet med Vasjka, er elveløpet fullt av sandbanker og endrer seg stadig vekk, noe som vanskeliggjør båttrafikken.
Sideelver
Mezens viktigste sideelver, regnet oppover fra munningen, er:
Burnett County
Burnett County er et fylke i den amerikanske delstaten Wisconsin. Det ligger i den nordvestlige delen av staten og grenser mot Douglas County i nordøst, Washburn County i øst, Barron County i sørøst og mot Polk County i sør. Det har også grense mot delstaten Minnesota i vest.
Burnett Countys totale areal er 2,280 km² hvorav 152 km² er vann. I 2000 hadde fylket 15,674 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i Meenon.
Fylket har fått sitt navn etter lovgiver Thomas P. Burnett.
Poppelstien (Oslo)
Poppelstien (1, 2–6) er en vei på Nordstrandshøgda i bydel Nordstrand i Oslo. Den går sørover fra Nordstrandveien og fungerer som adkomstvei frem til nr. 6 (Nordstrand seniorsenter ). Det er gangveiforbindelse videre til Ekebergveien.
Navnet ble vedtatt i 1917.
Matsuura kraftverk
Maizuru kraftverk er et varmekraftverk i Japan, og ligger i Saga-distriktet. Installert produksjonseffekt er 900 MW, fordelt på 1 blokk. Operatør er Kyushu Electric Power Co Ltd.
Anlegget ble utbygd omkring årene 1985–1989. Brenselkilden er kull. Teknologien er levert av Hitachi.
Eggedeler
Eggedeler (eller eggdeler) er et kjøkkenredskap man benytter for å dele egg i gunstige, tynne skiver. Disse kan så bli konsumert på en brødskive. For å bruke eggedeleren må man først hardkoke et egg, skrelle det for så å putte det i den spesialdesignede «eggegropen» før man langsomt fører metallstrengene nedover egget helt til det er delt.
Setegård
En setegård var en adelsmanns hjemsted eller hovedeiendom, det sted hvor han hadde sitt sete.
Setegårdene hadde flere økonomiske fordeler, som fritak for skatt og tiende. Anno 1639 var det anslagsvis 100 setegårder i Norge. Ordningen med setegårder ble faset ut fra 1821, i henhold til Adelsloven. Ordningen er også kjent i Danmark "sædegård" og Sverige "sätesgård" eller "säteri".
Aegis Combat System
Aegis Combat System (ACS) er et amerikansk kampsystem til bruk på krigsskip. Systemet var det første som kunne håndtere luft-, overflate- og undervannstrusler. Det består av datamaskiner, sensorer og våpensystemer for å oppdage, følge og ødelegge fiendtlige missiler, fly, skip og undervannsbåter. AN/SPY-1 radaren er hovedelementet i systemet. Radaren kan finne og følge over 100 mål samtidig. Den kan også styre missiler.
Systemet er i tatt i bruk i flere land utenom USA som Australia, Japan, Norge, Spania og Sør-Korea. I Norge er det Fridtjof Nansen-klassen fregatter som bruker AEGIS.
AEGIS ble utviklet etter som den amerikanske marinen erstattet sine kanoner med missiler på skip fra 1950-tallet og framover. De innså at andre land også gikk over til missiler, og tok fram Advanced Surface Missile System, som senere fikk navnetl AEGIS. Det første prøveinstallasjonen var ombord i USS «Norton Sound» i 1973.
Den Norske Fjellskolen Rondeheim
Den Norske Fjellskolen er en del av Rondeheim på Høvringen i Rondane. Den ble startet i 1957. Skolen var den første leirskolen i Norge med fast pedagogisk ledelse og helårsdrift.
Skolen har i dag flere fast ansatte lærere, instruktører og internatpersonell. Leirskolen drives daglig som leirskole for skolebarn fra hele landet, som del av Rondeheim. Rondeheim er i tillegg et feriested og senter for aktiviteter, hytteutleie, arrangementer og sammenkomster.
Porfyrveien (Oslo)
Porfyrveien (1–7B, 2–10) er en vei på Røa i bydel Vestre Aker i Oslo. Den går fra Ostadalsvein til Aslakveien.
Navnet ble vedtatt i 1958.
Lili Damita
Bakgrunn
Hun ble utdannet ved forskjellige klostre og på ballettskoler i flere europeiske land, deriblant i Frankrike, Spania og Portugal. Da hun var fjorten år gammel ble hun innskrevet som danser ved Opera de Paris.
Karriere
I en alder av 16 år begynte hun å opptre i flere populære konserter blant annet ved Revue på Casino de Paris i Frankrike. Hennes første filmer ble filmatisert i Frankrike før hun flyttet til USA og hun opptrådte i flere filmer i Hollywood.
Hun har også arbeidet som fotomodell og hun dukket opp i flere stumfilmer før hun ble tilbudt sin første store hovedrolle i filmen Das Spielzeug von Paris fra 1925 under ledelse av den ungarskfødte regissøren Michael Curtiz, som hun giftet seg med i 1925. Paret ble skilt ett år senere. Denne filmen var en umiddelbar suksess, og Michael Curtiz regisserte henne i to senere filmer, begge fra 1926.
WarioWare, Inc.: Minigame Mania
WarioWare, Inc.: Minigame Mania (WarioWare, Inc.: Mega Microgame$! i Nord-Amerika) er et Gullstikka-belønnet videospill utviklet og utgitt av Nintendo til Game Boy Advance. Det er det første spillet i WarioWare-serien. Spillets oppfølger er WarioWare, Inc.: Mega Party Game$! til Nintendo GameCube.
Lili Damita
Karriere
I 1928, etter en invitasjon fra Samuel Goldwyn dro Damita til Hollywood og hun gjorde sin amerikanske film-debut i en film med tittelen The Rescue. Damita ble leid ut til ulike filmstudioer, og hun opptrådte sammen med stjerner som Gary Cooper, Maurice Chevalier, Laurence Olivier, Cary Grant og James Cagney. Hennes filmer inkluderer suksesser som Kamphaner i kjærlighet (1929), The Bridge of San Luis Rey (1929) og Natten er vår (1932).
I 1935 giftet hun seg med sin andre ektemann, Errol Flynn, som hun hadde en sønn sammen med, Sean Leslie Flynn (født i 1941). Etter ekteskapet pensjonerte hun seg fra TV-skjermen. Ekteparet skilte lag i 1942. Mens han bodde i Palm Beach i Florida, giftrt Damita seg for tredje gang med Allen Loomis fra Iowa.
James Ussher
James Ussher (født 4. januar 1580 i Dublin, Irland, død 21. mars 1655 i Ryegate i Surrey) var en irsk anglikansk erkebiskop og teolog. Han ble omtalt som den betydeligste lærde ved Trinity College i Dublin.
35mm-film
35 mm-film er det filmformatet som er mest vanlig i bruk både for stillfotografi og spillefilmer, og er relativt uforandret fra den gangen det ble introdusert i 1889 av Thomas Edison. Den fotografiske filmen blir kuttet i striper som er 35 mm brede – derav navnet. Det er seks perforeringer per tomme langs begge sidene. Formatet ble i begynnelsen kalt Edison-størrelse. De flate perforeringene ble introdusert av Bell & Howell rundt 1900, som er den samme den dag idag for negativ film. Kodak-Standard-perforeringer ble introdusert ca. 10 år senere for bruk i projeksjon.
James Ussher
Særlig er han kjent for sin tidsregning, Usshers kronologi, der han tidfestet verdens skapelse til lørdag ettermiddag kl 18 den 22. oktober 4004 f.Kr.
Vebostad
Vebostad eller Vebbestad er en gård/grend på Kveøya i Kvæfjord kommune i Troms.
Vebostad er en av de eldste gårdene i Kvæfjord, med spor etter fast bosetning fra eldre jernalder, ca. 300 f.Kr. En tydelig gårdshaug viser hvor det viktigste bruket har ligget. Navnet kommer av det norrøne ordet vé, som betyr helligdom, og bosted. Dette kan bety at det kan ha vært et hov eller en offerplass her i førkristen tid.
Lili Damita
Karriere
Under Vietnamkrigen arbeidet hennes sønn Sean Flynn som frilans fotojournalist som hadde en kontrakt med Time Magazine da han og journalist Dana Stone forsvant på oppdrag sør for Phnom Penh i Kambodsja den 6. april 1970.
James Ussher
Liv
I 1607 ble Ussher professor i teologi i Dublin. I 1601 var han ordinert som prest, i 1621 ble han utnevnt til biskop i Meath, i 1625 erkebiskop i Armagh og Irlands primas i 1634. Som ekspert på semittiske språk holdt han den hebraiske versjonen av Det gamle testamente for å være mest pålitelig, og ansatte en oppkjøper i Midtøsten til å samle inn bibelske og andre håndskrifter for seg. Usshers bibliotek tilhører i dag Dublins universitet. I tale og skrift førte han en iherdig kamp mot den katolske kirke og paven. Som erkebiskop forsøkte han å redde den irske kirkes selvstendighet mot den engelske kirkes krav om overhøyhet.
Ussher beundret valdenserne og uttalte at det var de som holdt evangeliets lys ved like i mørke tider. Han sendte dem penger på vegne av kirken sin, og hjalp franske hugenotter til et nytt liv i England. Teologisk var han påvirket av kalvinismen, men kom godt overens med erkebiskop av Canterbury, William Laud. Av den grunn ble han brukt som megler mellom de høykirkelige og de revolusjonære, men mislyktes og mistet både sin stilling og sine eiendommer, men klarte iallfall å redde sitt bibliotek.
Vebostad
Som en gammel, sentral gård med gode avlinger ble Vebostad sentrum i Kvæfjord i middelalderen, og var Kvæfjords tingsted. På 1600-tallet var Vebostad-bonden Kvæfjords bondelensmann. Gjertrud Rasch, som giftet seg med Hans Egede, var fra Vebostad, og var datter av bondelensmann Niels Rasch. I 1946 eller 1947 ble det reist en minnestein for Gjertrud Rasch på Vebostad.
WarioWare, Inc.: Minigame Mania
Eksterne lenker
WarioWare
Vebostad
I 1896 gikk gården Vebostad konkurs. Den ble da delt opp i fire, og solgt som mindre enheter til nye folk. Siden ble en husmannsplass også til en femte del av det som i dag er Vebostad.
Lili Damita
Karriere
Selv Damita brukte enormt mye penger å søke etter sønnen, ble han aldri funnet igjen, og i 1984 ble Sean Leslie Flynn erklært offisielt død. DNA-testing ble utført og ble gjort flere tiår fremover på personer som kunne tenkes å være Flynn. Men resultater kom alltid tilbake negative.
Vebostad
Rundt år 1900 fikk Kveøy skolekrets sitt eget skolehus, som ble bygget på Vebostad. I 1950 ble det bygget en ny skole, som nå er nedlagt. Barn i skolealder fra Kveøya går nå på Borkenes skole. Kveøyas grendehus som ble bygget midt på 1980-tallet huser Kveøy barnehage og ligger like ved skolen.
Lili Damita
Karriere
Lili Damita døde av Alzheimers sykdom i Palm Beach i 1994, 89 år gammel, og hun ble gravlagt i Oakland Cemetery i Fort Dodge i Iowa. Dette var hennes tredje ektemanns hjemby.
Misumi kraftverk
Misumiu kraftverk er et varmekraftverk i Japan, og ligger i prefekturet Shimane. Installert produksjonseffekt er 1000 MW, fordelt på 1 blokk. Operatør er Chugoku Electric Power Co Ltd.
James Ussher
Liv
I 1613 giftet han seg med Phoebe Challoner. Sammen fikk de datteren Elisabeth (1619-93).
Misumi kraftverk
Anlegget ble utbygd omkring årene 1995–1998. Brenselkilden er kull. Teknologien er levert av bl.a Melco.
James Ussher
Liv
I 1640 flyttet Ussher til England, der han var respektert og likt av både Oliver Cromwell og kong Karl I. Ussher bekymret seg for den tiltagende ekstremismen på begge sider, og i en preken i Covent Garden hevdet han at djevelen var på spill hos begge parter. I november 1641 flyttet han til Oxford, angivelig for å vie seg til sine studier, men i virkeligheten for å vise kongen sin støtte i den pågående engelske borgerkrigen. Ussher fikk en vanskelig tid ved hoffet i Oxford, der hans lojalitet stadig ble testet av kong Karl som ønsket forsoning med de irske opprørerne. I 1645 ga Ussher opp Oxford for en omflakkende tilværelse i England og Wales, før han vendte tilbake til London der et mistenksomt parlament omsider ga ham lov til å tjene som predikant ved Lincoln's Inn. Der var han frem til året før sin død. Under et besøk hos grevinnen av Peterborough i Ryegate ble han syk og døde neste morgen. Hans siste ord skal ha vært: «Å herre, tilgi meg, særlig mine unnlatelsessynder.
Ussher var til stede da kongen ble henrettet, men besvimte før halshugningen. Oliver Cromwell stod fast på at Ussher fortjente en statsbegravelse på tross av sin støtte til kong Karl. Ussher ble derfor gravlagt i Westminster Abbey, ved en statsbegravelse i kapellet viet til St Erasmus.
35mm-film
En variant utviklet av brødrene Lumière brukte en enkelt sirkulær perforering i midten av filmen mellom bilderuter.
James Ussher
Verker
Hans mange etterlatte skrifter er dels av apologetisk-polemisk art, dels er de arkeologisk-kirkehistoriske og kronologiske. Kjente verk er Britannicarum ecclesiarum antiquitates (1639, med nytt materiale i 1677 og 1687) og Chronologia sacra (1660).
35mm-film
Filmformatet ble introdusert i stillfotografien så tidlig som i 1913 (kjent som Tourist Multiple) men ble først populær med lanseringen av Leica-kameraet, konstruert av Oscar Barnack. I normal stillfotografi blir filmen, med Kodak Standard-perforeringer, brukt horisontalt, hvor hver bilderute har et bildeformat på 2:3, en størrelse på 24 x 36 mm. Se ellers 135-film-artikkelen.
James Ussher
Verker
I Usshers mest kjente verk, Annales veteris testamenti a prima mundi origine deducti («Det Gamle Testamentes annaler fra verdens skapelse») (1650), regnet han seg frem til at verden skulle ha blitt skapt i 4004 f.Kr.
Han tidfestet syndfloden til 2349 f.Kr. og arbeidet seg bakover, men måtte forholdes seg til ulike utgaver av Det gamle testamente. Ut fra den hebraiske teksten lå syndfloden 1.656 år tilbake i tid; 1.307 år tilbake i tid ut fra den samaritianske Pentateuk; men 2.262 år tilbake med utgangspunkt i den etiopiske teksten. Ussher var, som så mange andre teologisk skolerte i sin samtid, i tvil om Jesus virkelig ble født i år 1. Derfor daterte han i forordet til sitt store verk utgivelsen til år 1650, men tilføyde 1654 etter Herrens virkelige fødselstidspunkt. Usshers antakelse var at Herrens egentlige fødselsår var 4 f.Kr.. Antagelsen bygger på at det var dette år kong Herodes gav ordre til mord på alle smågutter i Betlehem – altså måtte verdens skapelse være 4004 f.Kr.
35mm-film
I det konvensjonelle spillefilmformatet er bilderutene fire perforeringer høye, med et bildeformat på 1,37. Stillkameraer i 35 mm og VistaVision-filmformatet bruker en horisontal bilderute som er 8 perforeringer bred. Dette fører til et bredere bildeformat på 3:2 og et mer detaljert bilde, siden mer av filmnegativen blir brukt per bilderute.
Det mye brukte anamorfiske bredformatet bruker en lignenende 4-perf bilderute, men en anamorfotisk linse blir brukt både på kameraet og projektoren for å produsere et bredere bilde, idag med et bildeformat på omtrent 2,39 (men tidligere 2,35 inntil 1970). Bildet som blir lagret på filmtrykket er presset sammen horisontalt.
James Ussher
Andre beregninger av verdens skapelse
Enda tidligere foretok den italiensk-franske filologen Joseph Scaliger (1540–1609) sine beregninger. I 1583 utga han De emendatione temporum («Om forbedring av tidsregningen»), hvor han beskrev forskjellige tidligere kronologier, og ut fra disse hadde han utarbeidet en kronologi over antikkens historie. Scaliger gav seg også i kast med de bibelske slektstavlene, og ved å lage kalkyler ut fra disse mente han å kunne tidfeste verdens skapelse til 23. april 3949 f.Kr., et år ikke så langt fra det Johannes Kepler senere regnet seg frem til (3992 f.Kr.).
Også Newton holdt seg i sine beregninger til omkring 4000 f.Kr. i sin datering.
35mm-film
Når lyd ble introdusert i kinoene, etter noen forsøk med å bruke synkroniserte platespiller osv., begynte man å lagre lyden optisk direkte på filmen. Dette analoge lydsporet tar opp en liten stripe på venstresiden av bildeområdet. Film-bildestørrelsen på stumfilmer var 1 x 0,75 tommer som ga et bildeformat på 4:3 eller 1,33:1. I 1928 ble bredden og høyden på bildet redusert, som ga et bildeformat på 1,37:1 (kjent som standard eller Academy-format av Academy of Motion Picture Arts and Sciences. Den uventede suksessen til Cinerama-bredformatet førte til en stor oppblomstring i filmformat-innovasjoner både fra studioer og enkeltmennesker som ønsket å utnytte publikums etterspørsmål etter bredformatbilder av høyere kvalitet og til en lavere pris. Blant de mest suksessrike av disse var CinemaScope, den første anamorfiske filmteknologien som slo igjennom, og maskering hvor ikke-anamorfiske filmer ble utvidet til bredformat ved å maskere ut deler av Academy-bilderuten.. Den flate (ikke-anamorfiske) bildeformat er idag 1,85:1 i de fleste land, men noen europeiske land foretrekker 1,66:1-formatet. På 1950- og 1960-tallet kom det en rekke nyskapende teknikker som Vistavision, Superscope, Technirama og Techniscope, de fleste av disse ble til slutt faset ut.
Nye digitale lydspor introdusert siden 1990-tallet inkluderer Dolby Digital, som blir lagret mellom perforeringene; SDDS, lagret i to striper langs ytterkantene (utenfor perforeringene), og DTS, hvor lyd-dataene blir lagret på en separat CD langs som blir synkronisert av et tidskode-spor lagret på filmen rett til høyre for det analoge lydsporet og til venstre for bilderuten. Fordi alle disse lydspor-systemene befinner seg på ulike deler av filmen kan en film inneholde alle sammen og bli spilt på alle mulige kinoer uavhengig av hvilke lydsystemer som er installert. Den optiske spor-teknologien har også endret seg; idag er alle distributører og kinoer i ferd med å fase over til cyan-fargede optiske lydspor i stedet for sort-hvitt (som er mindre miljøvennlig). Det krever installasjon av en rød laser eller LED foto-sensor, som er bakoverkompatibel med eldre spor. (Cyan-sporene kan ikke bli lest med eldre foto-sensorer.) Anything Else var den første filmen som kun ble sluppet med cyan-spor. Overgangen antas å være fullført en gang rundt 2007 og har allerede funnet sted i de fleste kinoer.
Tekniske spesifikasjoner
Tekniske spesifikasjoner for 35mm-film blir standardisert av SMPTE.
35 mm sfærisk
Anamorfisk 35 mm
Stigmella floslactella
Stigmella floslactella er en sommerfugl som tilhører familien dvergmøll (Nepticulidae). Den har larver som minerer i bladene på hassel. Ulikt de fleste andre dvergmøll er denne arten ganske variabel i fargen. Den forekommer langs kysten av Sørlandet i Norge.
Levevis
Larvene lever i bladene på hassel (Corylus avellana). Arten har to generasjoner hver sommer som flyr henholdsvis i mai-juni og i august. Larven lager en nokså bred, uregelmessig slynget mine.
Utbredelse
Arten er utbredt i Europa øst til Volga-området. I Norge er den funnet langs kysten vest til Rogaland.
Liste over kjente skiensfolk
Denne lista er en oversikt over kjente personer fra Skien.
Rasim Delić
Rasim Delić (født 4. februar 1949, død 16. april 2010 i Sarajevo) var stabssjef for hæren i Republikken Bosnia-Hercegovina.
Rasim var opprinnelig en karriere-offiser i den jugoslaviske hæren, men forlot hæren da Jugoslavia ble oppløst. Han begynte sin militære karriere i den jugoslaviske folkehæren (JNA) den 1. oktober 1967. Kort tid senere fikk han en plass ved militærakademiet for landstyrker, hvor han fullførte sine studier den 31. juli 1971. Fra 1971 til 1985 tjenestegjorde han i en artilleri-avdeling tilhørende JNA som var basert i Sarajevo, og fra oktober 1980 til september 1984 var Rasim kommandant i denne folkehæren.