cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stortingsvalget 2009
Rogaland
Kristelig Folkeparti (Kjell Arvid Svendsen) var nærmest til å ta sistemandatet fra Fremskrittspartiet.
Ut av Stortinget gikk Finn Martin Vallersnes (H), Gunnar Kvassheim (V) og Bjørg Tørresdal (KrF). Vallersnes og Tørresdal stilte ikke til gjenvalg.
Hordaland
Merknad til tabellen: Sentrumsalliansen stilte ikke liste ved fylkestingsvalget i 2007 eller stortingsvalget i 2005. Ved sistnevnte stilte også DLF (0,0 %) og Abortmotstanderne (0,2 %).
De fjorten distriktsmandatene tilfalt:
Utjevningsmandatet gikk til Laila Reiertsen fra Fremskrittspartiet.
Venstre (Lars Sponheim) var nærmest til å ta sistemandatet fra Arbeiderpartiet.
Ut av Stortinget gikk Olav Akselsen (A), Ingebrigt S. Sørfonn (KrF), Ågot Valle (SV), Lars Sponheim (V), Rune J. Skjælaaen (Sp) og Torbjørn Hansen (H). Av disse var det bare Sponheim som stilte til gjenvalg.
Sogn og Fjordane
Det var 78 071 med stemmerett i fylket. 58 951 av disse møtte opp, det vil si 75,5 prosent. Det var 182 blanke stemmer og 57 stemmer som ble forkastet. De 58 706 godkjente stemmene fordelte seg slik:
Merknad til tabellen: Ved stortingsvalget i 2005 stilte ikke MDG. Det gjorde imidlertid KSP (0,3 %).
De fire distriktsmandatene tilfalt:
Utjevningsmandatet gikk til Bjørn Lødemel fra Høyre.
Høyre (ved Lødemel) var også nærmest til å ta sistemandatet fra Arbeiderpartiet.
Ut av Stortinget gikk Reidar Sandal (A) og Gunvald Ludvigsen (V). Førstnevnte stilte ikke til gjenvalg.
Møre og Romsdal
Det var 184 975 med stemmerett i fylket. 139 350 av disse møtte opp, det vil si 75,3 prosent. Det var 568 blanke stemmer og 80 stemmer som ble forkastet. De 138 668 godkjente stemmene fordelte seg slik:
Merknad til tabellen: Ved fylkestingsvalget i 2007 stilte også Sunnmørslista, som fikk 5,3 % av stemmene. Ved stortingsvalget i 2005 stilte Reformpartiet (0,0 %).
De åtte distriktsmandatene tilfalt:
Utjevningsmandatet gikk til Mette Hanekamhaug fra Fremskrittspartiet.
Ut av Stortinget gikk Asmund Kristoffersen (A), Petter Løvik (H), Lodve Solholm (FrP), Karita Bekkemellem (A), May-Helen Molvær Grimstad (KrF), Eli Sollied Øveraas (Sp), Leif Helge Kongshaug (V) og Bjørn Jacobsen (SV). De to sistnevnte stilte til gjenvalg.
Sør-Trøndelag
Det var 213 863 med stemmerett i fylket. 163 345 av disse møtte opp, det vil si 76,4 prosent. Det var 698 blanke stemmer og 99 stemmer som ble forkastet. De 162 536 godkjente stemmene fordelte seg slik:
Merknad til tabellen: NKP stilte ikke liste ved fylkestingsvalget i 2007. Ved stortingsvalget i 2005 stilte NRA (0,1 %) i tillegg til 2009-partiene.
Utjevningsmandatet gikk til Øyvind Håbrekke fra Kristelig Folkeparti.
Høyre (Lars Tvete) var nærmest til å ta sistemandatet fra Senterpartiet.
Ut av Stortinget gikk Børge Brende (H), Øystein Djupedal (SV) og Ola T. Lånke (KrF). Ingen av disse stilte til gjenvalg.
São João de Meriti
São João de Meriti er en kommune i delstaten Rio de Janeiro i sørøstregionen av Brasil.
Stortingsvalget 2009
Nord-Trøndelag
Det var 97 830 med stemmerett i fylket. 72 835 av disse møtte opp, det vil si 74,5 prosent. Det var 360 blanke stemmer og 55 stemmer som ble forkastet. De 72 405 godkjente stemmene fordelte seg slik:
Merknad til tabellen: KSP og Rødt/RV stilte ikke liste ved fylkestingsvalget i 2007.
De fem distriktsmandatene tilfalt:
Utjevningsmandatet gikk til Lars Myraune fra Høyre.
Høyre (ved Myraune) var også nærmest til å ta sistemandatet fra Arbeiderpartiet.
Ut av Stortinget gikk Bjarne Håkon Hanssen (A), Inge Ryan (SV) og André Nikolai Skjelstad (V). De to første stilte ikke til gjenvalg.
Nordland
Merknad til tabellen: KSP, NKP og Tverrpolitisk Folkevalgte stilte ikke liste ved fylkestingsvalget i 2007. Tverrpolitisk Folkevalgte stilte heller ikke ved stortingsvalget i 2005. Da stilte imidlertid Pensjonistpartiet (0,2 %).
De ni distriktsmandatene tilfalt:
Utjevningsmandatet gikk til Torgeir Trældal fra Fremskrittspartiet.
Fremskrittspartiet (ved Trældal) var også nærmest til å ta sistemandatet fra SV.
Ut av Stortinget gikk Hill-Marta Solberg (A), Åsa Elvik (SV), Torny Pedersen (A), Alf Ivar Samuelsen (Sp) og Jan Sahl (KrF). Bare sistnevnte stilte til gjenvalg.
Troms
Det var 115 670 med stemmerett i fylket. 84 666 av disse møtte opp, det vil si 73,2 prosent. Det var 415 blanke stemmer og 49 stemmer som ble forkastet. De 84 216 godkjente stemmene fordelte seg slik:
De seks distriktsmandatene tilfalt:
Utjevningsmandatet gikk til Irene Lange Nordahl fra Senterpartiet.
Senterpartiet (ved Nordahl) var også nærmest til å ta sistemandatet fra Arbeiderpartiet.
Ut av Stortinget gikk Lena Jensen (SV). Hun stilte til gjenvalg, men nådde ikke opp.
Finnmark
Det var 52 686 med stemmerett i fylket. 37 395 av disse møtte opp, det vil si 71,0 prosent. Det var 207 blanke stemmer og 23 stemmer som ble forkastet. De 37 097 godkjente stemmene fordelte seg slik:
Merknad til tabellen: Rødt/RV og MDG stilte ikke liste ved fylkestingsvalget i 2007. MDG stilte heller ikke ved stortingsvalget i 2005. Ved begge disse valgene stilte NKP (hhv. 1,0 % og 0,2 %) og Samefolkets parti (hhv. 3,8 % og 1,8 %).
De fire distriktsmandatene tilfalt:
Utjevningsmandatet gikk til Frank Bakke Jensen fra Høyre.
Høyre (ved Jensen) var også nærmest til å ta sistemandatet fra Arbeiderpartiet.
Ut av Stortinget gikk Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (A), Eva M. Nielsen (A), Olav Gunnar Ballo (SV) og Vera Lysklætt (V). Bare sistnevnte stilte til gjenvalg.
Mandatfordeling
Mandatfordeling 2009
Endringer fra 2005
Det nye Stortinget
Valget resulterte i at Stortinget fikk 35 nye representanter, fordelt slik på partiene: A 14, H 9, FrP 5, SV 4, Sp 2 og KrF 1.
Gjennomsnittsalderen ved valgperiodens begynnelse var 46,2 år. Kristelig Folkeparti har den «yngste» stortingsgruppa med 43,4 år i snittalder, mens Venstre er «eldst» med 49,0. Lars Myraune og Svein Flåtten er de eldste faste representantene, 65 år ved periodens begynnelse, mens Mette Hanekamhaug (22 år) er den yngste.
Per-Kristian Foss er Stortingets desiderte senior. Han møtte som representant første gang i 1977. Marit Nybakk og Kristin Halvorsen har ansiennitet fra 1985.
Av de 169 representantene er 67 kvinner, det vil si 39,6 prosent. Dette er den høyeste andelen kvinner i Stortingets historie og tre flere enn i forrige periode. Kvinneandelen varierer sterkt fra parti til parti: Venstre 2 av 2; Senterpartiet 7 av 11; Arbeiderpartiet 32 av 64; Kristelig Folkeparti 4 av 10; Høyre 9 av 30; SV 3 av 11; Fremskrittspartiet 10 av 41.
Innvandreres valgdeltakelse
Ifølge Statistisk sentralbyrå (SSB) stemte 52 prosent av innvandrerbefolkningen med norsk statsborgerskap ved dette stortingsvalget. Andelen økte ved lengre botid i Norge. Blant dem som har bodd i Norge 30 år eller mer, var valgdeltakelsen oppe i 68,9 prosent, mens den i befolkningen generelt var på 76,4 prosent.
Innvandrerbefolkningens interesse for stortingsvalg var totalt sett nokså stabil ved stortingsvalgene i 2001, 2005 og 2009, men det har skjedd forskyvninger innen gruppa. Personer med afrikansk opphav var mer tilbøyelig til å stemme i 2009 enn i 2005, mens europeiske innvandrere reduserte sin deltakelse. Begge gruppene endte på 53 prosent. 50 prosent av innvandrere fra Asia benyttet stemmeretten. Ivrigst var personer som kommer fra Sverige og Danmark. Disse trakk gjennomsnittet opp. Henholdsvis 81 og 79 prosent av dem gikk til urnene. Nederst på skalaen ligger personer fra Kosovo med en valgdeltakelse på 25 prosent. Det var små forskjeller mellom kvinner og menn, når det gjelder innvandrernes stemmegivning ved stortingsvalget.
Velgeroverganger
Velgerundersøkelsen til Statistisk sentralbyrå viser at rundt 30 prosent av dem som stemte ved stortingsvalget i 2005, valgte et annet parti i 2009. Dette er den laveste andelen partiskifter på tjue år. Tar en med overgang til og fra hjemmesitting, var det 39 prosent av velgerne som endret standpunkt. Tilsvarende tall for overganger fra 2001 til 2005 var om lag ti prosentpoeng høyere.
60,5 prosent av velgerne holdt fast på sitt partivalg fra 2005. I tillegg anslås rundt 11 prosent å ha vært hjemmesittere ved begge valg. Høyest partilojalitet hadde Arbeiderpartiet og Høyre, som begge beholdt om lag 75 prosent av sine velgere. For Høyre var det en sterk økning i forhold til forrige valg, da partiet bare beholdt 51 prosent av 2001-velgerne.
Venstre beholdt bare ca. 30 prosent av sine velgere fra 2005. Omtrent like mange gikk over til Høyre. Venstre var også det partiet som hadde størst overgang til hjemmesitting. Men det var også det partiet som har størst andel nye velgere.
Gjennomsnitt av meningsmålingene
Tabellen nedenfor gir gjennomsnittet av ti månedlige meningsmålinger (ni før desember 2008): Synovate, Opinion, Gallup, Sentio BT, Sentio DN, Norstat NRK, Norstat VL, Respons, Infact og – fra desember 2008 – Norfakta. «S 2005» er resultatet fra stortingsvalget i 2005, mens «F 2007» er fra fylkestingsvalget i 2007. Alle tall i prosent.
Valgdagsmålinger
Da de siste valglokalene stengte mandag klokka 21, forelå det tre valgdagsmålinger – med nokså avvikende resultater:
Synovate kunne i ettertid opplyse at en feil i inntasting av 2005-resultater var årsaken til at deres måling ga så feil resultat.
Skolevalg
Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste arrangerte som vanlig skolevalg på oppdrag fra Utdanningsdirektoratet. Resultatet framgår av tabellen under, der det er sammenliknet med tall fra det virkelige stortingsvalget. Endringene er i forhold til skolevalget i 2007. I alt deltok 416 skoler, og det ble avgitt 137 564 stemmer (76,6 prosent av mulige stemmer på disse skolene).
Valgobservatører
Kommunal- og regionaldepartementet hadde akkreditert i alt 142 valgobservatører ved stortings- og sametingsvalget. Disse var organisert gjennom blant annet Organisasjonen for sikkerhet og samarbeid i Europa (OSSE), Swedish International Liberal Centre (SILC), Helsingforskomiteen og Norsk senter for menneskerettigheter. For mange var hensikten å studere hvordan det norske demokratiet virker, mens en del var opptatt av å se at valgene gikk riktig for seg. Dette var særlig de ni utsendingene fra OSSE. Organisasjonens kontor for demokratiske institusjoner og menneskeretter var for første gang offisielt invitert til å overvåke norske valg.
Av en rapport avgitt 27. november 2009 framgår det at observatørene hadde få merknader til gjennomføringen av valgene og at velgerne og partiene syntes å ha stor tiltro til systemet.
Observatørene hadde imidlertid en del prinsipielle merknader til den norske valgordningen, og myndighetene er bedt om å vurdere endringer på disse feltene. De viktigste er:
Angående selve gjennomføringen av valget var det mindre merknader når det gjaldt hemmelighold av den enkeltes stemme, sikring av valgurner, kravet om at velgerne skal legitimere seg og funksjonshemmedes adgang til valglokalene.
Bjerk
Bjerk kan sikte til:
Personer
Igelfors
Igelfors er et tettsted i Finspång kommune i Östergötlands län i Östergötland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 214 innbyggere.
Sander Idrettslag
Sander Idrettslag er en idrettsklubb for fotball og ski i Sander i Sør-Odal kommune som er i Innlandet fylke. Idrettslaget har tidligere drevet med håndball og friidrett, men det er fotball som har vært den mest fremtredende idrettsaktiviteten opp gjennom årene. Klubben vant blant annet kretsmesterskapet i 1932. I dag har klubben fotballag i 3. divisjon for menn og 4. divisjon for kvinner, samt et juniorlag i elite.
Skøyter
Skøyteløperen Dag-Erik Kleven representerte klubben som juniorløper og ble norgesmester i sprint som junior (2003 og 2004), han ble senere norgesmester i sprint for senior (2007 og 2008), men da representerte han Sand IF. Kleven deltok også i Sprint-VM 3 ganger (2007, 2008 og 2010).
Rådhusbryggene
Rådhusbryggene er fire brygger i Oslo Havn som ligger ved Rådhusplassen mellom Akershusstranda og Aker Brygge foran Oslo rådhus. Utstikkerne på Rådhusbryggene er base for blant annet båter til Bygdøy og øyene i havnebassenget, charterbåter, veteranbåter og turistbåter for cruisevirksomhet i Oslofjorden. På brygge 4 er det sesongmessig fisk- og rekesalg fra lokale fiskebåter. Midt mellom brygge 2 og 3 ligger Honnørbrygga.
Bryggene
Rådhusbrygge 1 er den østligste av bryggene og ligger nærmest Akershus festning. Brygge 1 er 178 meter lang, brygge 2 er 308 meter, brygge 3 er 310 meter og brygge 4, den vestligste av bryggene (nærmest Aker Brygge og den tidligere Vestbanestasjonen), er 175 meter lang.
Fra Rådhusbrygge 4 går blant annet båten til Bygdøy, med stopp ved Dronningen og Bygdøyneset, og fra 21. mars 2015, båtene til øyene i havnebassenget: Hovedøya, Langøyene, Gressholmen, Lindøya, Bleikøya og Nakholmen. Videre benyttes Rådhusbrygge 4 som forhalingsplass eller venteplass for Nesoddbåtene, som nå går fra indre del av Tingvallakaia, også kjent som Aker brygge.
Bryggene var tidligere benevnt som Utstikker 1, Utstikker 2 og så videre i rekkefølge fra festningen mot Aker Brygge. Utstikkerne 1 og 2 var da i bruk for «pappabåtene», passasjerbåtene som gikk i rute til bryggestedene i Bunnefjorden og Indre Oslofjord, etterhvert omtalt som Nesoddbåtene. Fergene til Nesoddtangen ble drevet av Nesodden-Bundefjord Dampskipsselskap fram til sommeren 2009 da rederiet Norled (tidligere Tide Sjø) overtok. Ved Utstikker 3 hadde skoleskipet Christian Radich kaiplass.
Honnørbryggen
Honnørbryggen er den midterste, korteste utstikkeren. Den har trapper mot sjøen på begge sider, og brukes ved offisiell mottakelse av statsoverhoder som ankommer Oslo sjøveien.
Da den første Honnørbrygga sto ferdig i 1887, ble festivitas i forbindelse med offisielle besøk sjøveien flyttet fra Bjørvika til Pipervika. Bryggene i Pipervika hadde et yrende liv, og på et bilde fra 1904 sees grøntanlegg med benker der folk kunne følge båtlivet.
Charlie Roberts
Charles «Charlie» Roberts (født 6. april 1883, død 7. august 1939) var en engelsk fotballspiller. Han var også en av grunnleggerne av spillerforeningen i England, Players Union som nå heter Professional Footballers' Association (PFA).
Charlie Roberts ble kjøpt til Manchester United av manager Ernest Magnall i 1903 fra Grimsby Town for £600, noe som var rekordsum for fotballoverganger dengang. Magnall ble sterkt kritisert av klubbens styre, men det skulle vise seg at han var verdt pengene.
Han fikk sine tre landskamper i 1905 samme år som han ble utnevnt til kaptein for Manchester United, men ble utestengt for videre landslagsspill av FA fordi han var med og startet Players Union i 1907. Så i 1908 var han den første kapteinen for Manchester United som løftet ligatrofeet over hodet, og sesongen etter førte han klubben til seier i FA-cupen.
Sommeren 1909 suspenderte FA likegodt hele laget til Manchester United fordi de nektet å melde seg ut av spillerforeningen. Dette førte til en sterkt tilspisset situasjon, der de utestengte spillerne dannet utbryterklubben The Outcasts F.C. Charlie Roberts var etter hvert blitt Manchester Uniteds viktigste forsvarsspiller i den berømte forsvarsrekken Duc-ro-bel sammen med Dick Duckworth og Alec Bell, og i kampen mot FA hadde han dessuten god støtte av en annen storspiller, superstjernen Billy Meredith. Konflikten løste seg dagen før første kamp i sesongen. Spillerne fikk fortsatt lov til å være medlem av spillerforeningen, og Charlie Roberts fikk fortsette sitt arbeid i fagorganisasjonen. Når de endelig kom i gang med fotballen i 1909-10 førte han likesågodt klubben sin til sitt andre ligamesterskap. I 1913 gikk han over til Oldham Athletic der han var kaptein for laget i deres mest suksessfulle sesong noensinne, med andreplass i ligaen. Så satte første verdenskrig en stopper for hans videre karriere som spiller.
Han fortsatte i spillerforeningen som formann fram til 1. juli 1921, da han tok over som manager i sin tidligere klubb Oldham Athletic. Jobben ble meget kortvarig ettersom han gikk av 31. januar 1922 etter bare 27 kamper. Etter fotballkarrieren jobbet han i en tobakks-butikk og lanserte et eget sigarett-merke kalt Ducrobel, til ære for tiden i United.
Han døde i sitt hjem i Manchester 7. august 1939 kort tid etter en kranieoperasjon.
Meritter
Ligamester
FA-cup vinner
Lagkaptein for Manchester United 1905–1913
Lagkaptein for Oldham Athletic 1913–1915
Polná
Polná er en historisk by i regionen Vysočina i Tsjekkia med ca. 5,000 innbyggere. Den første skriftlige henvisingen til Polná stammer fra 1242.
Kidal (region)
Kidal er en av åtte regioner i Mali, og dekker et areal på 151 430 km². Den har beliggenhet i den nordlige delen av landet. Regionens hovedstad er Kidal.
Geografi
Regionen grenser i vest mot regionen Timbuktu, i sør mot regionen Gao, mot Niger i øst og Algerie i nord.
I 2009 hadde regionen en befolkning på 67 638 innbyggere. Regionen er svært isolert og tynt befolket, med rundt 0.5 personer pr kvadratkilometer. Befolkningen består i stor grad av nomadiske tuareger.
Regionens største byer er Kidal, Tessalit og Aguelhok.
Økonomi og infrastruktur
De viktigste næringene i regionen er husdyrhold, kunst og handel. Kommersielt jordbruk har blitt etablert enkelte steder i Kidal. Regionen er ekstremt isolert, uten asfalterte veier eller elver for transport.
Historie
Ved utgangen av 2011 var en annen gruppe av tuareger, Mouvement national pour la libération de l'Azawad (MNLA), aktive i regionen. 6. april 2012 erklærte MNLA Azawad som uavhengig stat, en uavhengighet som ikke ble anerkjent av noe land eller internasjonal organisasjon. Regionen ble inntil 2013 kontrollert av ulike væpnede grupperinger som Ançar Dine og MNLA.
Kultur
Regionen er befolket primært av tuareger, et nomadisk folkeslag av berbisk opprinnelse. Tuaregene bruker tifinagh-alfabetet.
Selv om den nomadiske livsstilen anses som den best tilpassede i forhold til de krevende klimatiske forholdene i regionen, har flere tettbebyggelser oppstått: Aguelhok, Tessalit og Tinzaouaten.
Administrativ inndeling
Kidal er delt inn i fire kretser (Cercle), som til sammen består av elleve kommuner:
Akershus slott og festning
Akershus slott og festning (ofte bare Akershus festning) er en av de mest betydningsfulle festningene i norgeshistorien. Den ble opprinnelig bygget på slutten av 1200-tallet som en middelaldersk kongeborg med sete for kongens representanter, strategisk beliggende på Akersneset i Oslo. På 1600-tallet ble den bygget om til et renessanseslott omgitt av en bastionfestning. Den over 700 år gamle borgen har overlevd flere beleiringer, men har aldri blitt inntatt med makt av en fiendtlig, utenlandsk hær. Den ble først lagt ned som militært anlegg i 1815, men reetablert i perioden 1820–1850. Den gikk endelig ut av operativ militær drift i perioden 1850–1900 og ble da et militært hovedkvarter, skole og depot- og forlegningsområde. Deler av anlegget ble også benyttet som fengsel og straffarbeidsanstalt fra 1820 og var på 1800-tallet det strengeste fengselet i Norge.
Festningen har navn etter gården Aker som eide neset hvor borgen ble bygget. Navnet er sammensatt av gårdsnavnet (fra norrønt Akr, åker), og hús i betydningen borg eller kastell. Borgen har så gitt navn til lenet, amtet og fylket Akershus. Gården Aker lå midt i Osloherad og ble valgt til kirkested (Gamle Aker kirke) og dermed fikk sognet og senere herredet også navnet Aker.
Området er fortsatt en militær festning underlagt en kommandant, og det daglige vaktholdet ivaretas av Akershus kommandantskap under avdelingen Forsvarets fellestjenester. Festningen er saluttpliktig og salutterer ved særlige høytidlige anledninger. Forsvarsmuseet, Norges Hjemmefrontmuseum og den integrerte ledelsen av Forsvaret har lokaler på Akershus festning. Etter bombeangrepet på Regjeringskvartalet har også Statsministerens kontor midlertidig tilhold på Akershus festning.
Dagens festningsområde
Festningsområdet utgjør et areal på rundt 170 daa og har en bygningsmasse på til sammen 91 000 m². Det indre festningsområdet er det muromkransede området, med den opprinnelige middelalderborgen og de utenforliggende bastionene. Dette er de områdene som har de best bevarte festningselementene, både når det gjelder fortifikasjonene og bygninger. Dette skyldes omfattende restaureringsarbeider i første halvdel av 1900-tallet. Det ytre festningsområdet er resten av anlegget, med festningsplassen, området rundt Forsvardepartementet og kvartalet i Myntgata. Dette består vesentlig av militær bebyggelse på 1800-tallet og ble oppført etter at festningen hadde gått ut av bruk som operativt militært anlegg og delvis på tomter til tidligere forsvarsverker. Denne bebyggelsen er tilpasset den øvrige bebyggelsen i Kvadraturen. Enkelte strukturer fra før 1814 er bevart rundt Festningsplassen, dels supplert med rekonstruksjoner.
Middelalderen fra 1287 til 1527
Man vet ikke sikkert når borgen ble påbegynt, men man antar at det var i 1290-årene under kong Håkon V Magnusson, (som også anla Båhus festning og Vardøhus festning). Første gang Akershus er nevnt i skriftlige kilder er i 1300, i et brev fra kong Håkon til Mariakirken i Oslo. Brevet sier ikke noe om hvor langt byggearbeidene da var kommet. Akershus ble etter flere utbygginger en sterk festning, kanskje en av de sterkeste i Norden. I 1308 motsto borgen for første gang en beleiring. Det var den svenske hertug Erik av Södermanland som beleiret borgen sammen med en rekke norske stormenn, men beleiringen ble etter hvert brutt av en lokal norsk bondehær i slaget ved Oslo 1308. Det nye slottet ble på 1300-tallet ofte omtalt som Akersborg, siste gang denne skriveformen opptrer er i 1377.
I 1330-årene gjorde mange norske stormenn opprør mot kongefellesskapet med Sverige og tok blant annet kontroll over Akershus i perioder. Svartedauden fikk ingen umiddelbar virkning for Akershus festning. I 1360- og 1370-årene bodde Håkon VI på Akershus, og han beordret store byggearbeider på festningen.
Først i 1449–1450 ble Akershus beleiret igjen, denne gangen av den svenske kongen Karl Knutsson Bonde, men han måtte heve beleiringen etter en tid. Borgen ble ikke beleiret igjen før i 1502, da den norske adelsmannen Knut Alvsson reiste en hær fra grensestrøkene mot Sverige, inntok Akershus (og Tunsberghus) og avsatte den danske høvedsmannen Peder Griis. Samme år beleiret skotske leiesoldater i den danske kongens tjeneste Akershus. Denne beleiringen mislyktes, men etter å ha utskrevet hver tredje mann på Sørøstlandet forsøkte kongen å gjenvinne kontrollen over Akershus. På vei til fredsforhandlinger ble Knut drept av kongens menn, og på denne måten gjenvant kongen kontrollen over Akershus.
Borgen ble på nytt beleiret i 1523, denne gangen av svenske soldater. Under dekke av grevefeiden i Danmark forsøkte Gustav Vasa å sikre seg kontrollen over Norge. For å nekte fienden husvære brente Oslos befolkning sine hus og de svenske soldatene måtte kort tid etter vende hjem med uforrettet sak.
Renessanseslott 1527 til 1653
I 1527 slo lynet ned og forårsaket store skader på borgen, spesielt det indre borgområdet. Det var en svak borg som skulle motstå den avsatte kong Christian IIs beleiring fra 1531 til 1532. Store deler av mannskapet var ute på annen tjeneste, og bare 20-30 mann var tilbake i borgen da beleiringen startet. Dette visste imidlertid ikke den tallmessig overlegne Christian II da han inngikk våpenhvile med borgens høvedsmann Mogens Gyldenstjerne. I mars året etter ble beleiringen hevet av styrker fra Danmark og Lübeck. Etter denne beleiringen ble borgen utbedret og forsterket.
Om kvelden søndag 21. januar 1532 angrep Gyldenstjerne med sine soldater Hovedøya kloster, tok abbeden til fange og plyndret klosteret før de satte fyr på bygningene. Klosterets leilendingsbønder ble leilendinger under lensherren på Akershus slott og stein fra klosterruinene ble brukt til byggematerialer på Akershus festning under utbedringene og forsterkningene etter Christian IIs beleiring.
Det var først med den dyktige, energiske og norgesorienterte Christian IV (født 1577, konge 1588–1648) at byggeaktiviteten for alvor ble satt i gang igjen. Kongens politikk baserte seg på en sterk militærmakt, og i 1593 begynte han en omfattende utbygging for å holde følge med den militærtekniske utviklingen, særlig av kanonenes ildkraft. Byggingen ble dels finansiert med en årelang ekstraskatt på Østlandet og i Agder, og dels ved pliktarbeid, også for kvinner som særlig ble satt til å bære teglstein. I 1604 sto første byggetrinn ferdig, med borgen omgitt av nye befestninger (Øvrevoll) bygget etter det italienske bastionsystem med steinkledde jordvoller. Videre utbygging foregikk i årene 1616–46.
Utbedring kunne nok trenges. Regnskapet for Akershus slott for 1593/94 oppgir: «Gitt for to små trau å bruke på fruerstuen når det regner: 6 skilling.» Og da gjaldt Akershus som Norges fineste bolig.
Men det var særlig den radikale ombyggingen av den gamle middelalderborgen til et renessanseslott som ga borgen den nye silhuetten vi kjenner i dag. Restene av det gamle hovedtårnet Vågehals ble revet, og trappetårnene Blåtårn og Romerikstårnet ble reist. Bygningene rundt borggården ble gjort sammenhengende ved ombygginger og tilbygg. Det gamle kruttkammeret under slottskirken ble ominnredet til fire fangehull, hvorav to fortsatt eksisterer. Kongens og stattholderens rom ble utbedret og rikt innredet. Den nye borgen og slottet framsto i sin samtid som en by i byen.
Christian IV ønsket å knytte byen (som fortsatt hadde samme plassering som den gamle middelalderbyen) og borgen nærmere sammen. Da Oslo brant i 1624 beordret han at byen skulle gjenreises inntil festningsmurene. Den nye byen fikk navnet Christiania og ble en festningsby omgitt av voller, med Akershus festning som citadell.
Festning 1653 til 1820-årene
Ved freden i Brömsebro etter Hannibalfeiden i 1643–1645 måtte Danmark-Norge avstå de gamle norske landskapene Jemtland og Herjedalen, og etter krigene 1657–1660 også Båhuslen. Disse tapene og grenseendringene gjorde Akershus festning enda viktigere som nasjonal befestning. Festningen ble derfor videre utbygget under ledelse av nederlenderen Isaac van Geelkerck.
Som tidligere ble festningen fortsatt brukt som sted for kongehyllinger, stendermøter og leilighetsvis som kongebolig, i tillegg til å ivareta militære funksjoner. Men etter hvert ble de representative oppgavene mindre viktige, særlig etter at Norge mistet de fleste av sine egne riksinstitusjoner ved innføringen av eneveldet i 1660. Utover på 1600- og 1700-tallet ble de representative bygningene stadig mer umoderne og vedlikeholdet ble forsømt. Festningens preg av å være utelukkende en militær installasjon ble tydeligere. Det eneste sivile innslaget gjennom 1700-årene var Overhoffretten. De militære anleggene ble opprustet mot slutten av 1600-tallet og fram mot 1750, da de ytre forsvarsverkene ble forsterket. Etter en bybrann i 1686 ble vollene rundt byen nedlagt, mens Akershus til gjengjeld ble utvidet på bekostning av bybebyggelsen. Store og mektige steinkledde voller med fremskytende bastioner gikk rundt hele festningen som opptok et nesten like stort areal som hele byen Christiania.
8. mars 1716 ble det utvidete anlegget angrepet for første gang. Den svenske kong Karl XII angrep overraskende med 10 000 mann. Kommandanten, oberst Jørgen Christopher von Klenow, samlet 3 000 forsvarere og holdt ut en langvarig beleiring før svenskene til slutt måtte trekke seg tilbake. At beleiringen av Akershus festning ikke førte til overtakelse av den, bidro til at Karl XIIs første felttog i Norge ble ansett som mislykket.
Fortifikasjonen (festningen) var umoderne rundt 1750, og fra denne tiden hadde ikke anlegget lenger noen særlig militær betydning. Etter unionsinngåelsen med Sverige i 1814 ble den deaktivert som festning og deler av de ytre murene revet.
Slaveri og nedbygging fra 1820-årene til 1900
Den nye hovedstaden fikk nye byggebehov, og festningen fikk en annen funksjon etter 1814. Som følge av at den militære verdien var borte, forfalt anlegget. De ytre delene ble frigitt til byggetomter for offentlige og private formål, blant annet til nybygg for Børsen, Christiania Theater, Norges Bank og St. Johanneslogen St. Olaus til den hvide Leopard. Festningens voller og omgivelser ble tatt i bruk av byens borgere som rekreasjonsområde for promenader og rusleturer, og Akershusstranden ble et populært sted for bading og fiske om sommeren og for skøyteløp om vinteren. Bygningene på Øvre festning ble brukt til mange formål, blant annet som lager. Riksarkivet holdt til der inntil 1866, med Henrik Wergeland som første sjef.
Slaveriet
En stor del av festningen ble brukt til fengsel, omtalt som Slaveriet. Den tids kriminalomsorg var en blanding av oppbevaring – for å beskytte samfunnet – og «moralsk oppbyggelse» gjennom hardt arbeid. I stedet for å henrette kriminelle, ble de satt i tvangsarbeid. Slavene kunne settes til alle slags offentlige arbeider eller leies ut til private. Blant de innsatte var kjente størrelser som utbryterkongen Gjest Baardsen og mestertyven Ole Høiland.
Etter det læstadianske samiske opprøret i Kautokeino i 1852 havnet alle menn unntatt lederne Aslak Hætta og Mons Somby (som ble halshugget i Alta) på Akershus - kvinnene ble satt på Tukthuset i Trondheim. Både blant kvinnene og mennene døde flere i fangenskap. Blant de som døde i fangenskap var Peder Olsen Kautokeino, Ellen Jacobsdatter Hætta, Aslak Pedersen Rist og Henrik Aslaksen Skum. Blant de overlevende var Lars Hætta (18 år ved fengsling) som ble gitt anledning under oppholdet til å skrive den første oversettelsen av Bibelen til nordsamisk.
Nedbygging
Utover på 1800-tallet ble det reist flere militære bygninger i områdene ved Kontraskjæret og Festningsplassen blant annet Høymagasin, Ridehus, Kommandantbolig, militære depoter og kaserner, gymnastikksal, verksteder og kontorbygninger for Forsvarsdepartementet og andre formål. De viktigste arkitektene i denne perioden var de innvandrede tyske kompanjongene Heinrich Ernst Schirmer og Wilhelm von Hanno.
Som følge av det økende forfallet og byens behov for nye tomter, ble ønsket om å rive anlegget stadig tydeligere uttalt. Maleren og forfatteren Christian Krohg var blant rivningstalsmennene. Men mot slutten av 1800-tallet våknet forståelsen for Akershus som historisk minnesmerke og motkrefter mot forfall og rivning ble omsider mobilisert.
Restaurering og nybygging fra 1900 til i dag
Restaureringsarbeidene ble omfattende og varte fra århundreskiftet og helt fram til 1960. Med bakgrunn i historiske undersøkelser av professor Gustav Storm fremla arkitekt Peter Blix i 1896 det første utkastet. Dette utløste en bevilgning fra Stortinget i 1897. Debatten gikk høyt, både om prinsipper for restaureringen (hvilke tidsepoker man skulle ta vare på og hvordan), og om hvor mye areal det restaurerte anlegget skulle legge beslag på. Blant dem som fikk gjennomslag i den faglige diskusjonen var ikke overraskende kunsthistorikeren og den senere riksantikvar Harry Fett, som mente at alle tidsaldres bidrag fortjente å bli vurdert med tanke på vern, ikke bare de eldste delene fra middelalderen.
De første årene måtte restaureringen konsentrere seg om å rette opp grunnleggende skader i murer, kjellere, gulv og takkonstruksjoner, med andre ord arbeider som ikke var så synlige for befolkningen. Her spilte arkitekt Holger Sinding-Larsen en sentral rolle fra 1905 til 1925. I 1929 overtok Arnstein Arneberg oppdraget som utførende restaureringsarkitekt, i samarbeid med bl.a. arkitekt Gerhard Fischer. Store fornyelser og vedlikeholdsarbeider fortsatte fram til sluttførelsen i 1960, bare avbrutt av krigsårene 1940–1945. Fra 1960 ble det faglige ansvaret overtatt av anleggets konservator, Stephan Tschudi-Madsen.
En større restaurering sommeren 2010 har avdekket at den tidligere restaureringen, blant annet bruk av sement og fjerningen av den tidligere hvite kalkpussen som tidligere dekket slottet, har ført til en sterkere nedbryting av slottets vegger. Dette har medført at det vurderes om veggene igjen skal kalkes eller slemmes. Under restaureringen har en blant annet funnet at slottet tidligere også har hatt okerfarget kalkslemming.
Statens representasjonsted
Den første som i nyere tid brukte Akershus som ramme om offisielle statlige begivenheter, var Vidkun Quisling. 1. februar 1942 lot han seg utrope til «ministerpresident» ved «Statsakten» på Akershus. Han ble henrettet på festningen 24. oktober 1945, etter å vært holdt som fange der siden mai samme år.
Etter krigen ble Akershus innviet til festlokale i forbindelse med feiringen av kong Haakon VIIs 75-årsdag i 1947. I kjelleren under sørfløyen ble Det kongelige gravkapell innredet, og her er dronning Maud, kronprinsesse Märtha og kongene Haakon VII og Olav V bisatt. Det meste av restaureringsarbeidet ble avsluttet i 1962, mens Olavshallen i nordfløyen først ble fullført i 1976.
Anlegget har etter restaureringen vært regjeringens fremste representasjonsted, hvor større jubileer blir markert og offisielle middager avholdt ved statsbesøk og andre viktige begivenheter.
Parallelt med restaureringen og bruken som representasjonsted har det vært et kontinuerlig militært nærvær på Akershus festning gjennom hele 1900-tallet, i forlengelsen av en tradisjon helt tilbake til middelalderen. Anlegget har huset militære kontorer, skolevirksomhet, lagre, verksteder og lignende.
I området mot Festningskaia og Bjørvika ble det i juni 2006 ferdigstilt et nybygg som føyer sammen en del av den eksisterende bygningsmassen fra slutten av 1800-tallet. Her ble Forsvarsdepartementet og den nye integrerte ledelsen av Forsvaret samlokalisert. De eksisterende bygninger som inngår i komplekset er den såkalte Skolebygningen (bygning 49), Verkstedbygningen (bygning 52) og Artilleriets kontorbygning (bygning 53).
Det ble av Stortinget forutsatt at de gamle bygningene skulle rehabiliteres og delvis tilbakeføres til opprinnelig tilstand. Behandlingen av interiører og fasader skulle følge antikvariske prinsipper. Artilleriets kontorbygning ble rehabilitert utvendig og utgjør inngangen til Ledelsesbygget. Samlet ga dette 560 nye kontorarbeidsplasser innen festningsområdet.
Retterstedet
På eksekusjonsplassen på Akershus ble 42 nordmenn henrettet av den tyske okkupasjonsmakten 9. og 10. februar og 17. mars 1945. De første ti ble henrettet 9. februar som represalier etter drapet på politisjef Karl Marthinsen to dager før.
Andre verdenskrig
Den tyske overgivelsen av Akershus festning til norske tropper i 1945 er foreviget på fotografi. Major Josef Nichterlein var Zahlmeister (intendanturoffiser) og før krigen musiker som turnerte med Albert Schweitzer. Schweitzer spilte orgel mens Nichterlein akkompagnerte på piano, og de to forble venner hele livet. Majoren ble internert i Skien og karakterisert som en fin person som «håpet at ingen trodde han foretok en Hitler-hilsen på bildet». Kaptein Hamel var derimot så aggressiv mot Aftenpostens fotograf Johannes Stage at denne lurte på om han kom til å slippe helskinnet bort. Norske polititropper fra Sverige innfant seg på Akershus 11. mai 1945 med rundt 500 mann, mens den tyske vaktstyrken var på 30 mann i tillegg til 4-500 soldater. Mange av disse stod på Festningsplassen da Milorg ankom. Terje Rollem stilte i nikkers, svært usikker på om tyskerne kom til å overgi festningen. De hadde motsatt seg overtakelsen av landsfengselet der det satt et par dødsdømte polakker. Men Akershus ble overgitt helt som avtalt, selv om det fantes ti tyskere for hver alliert og norsk soldat i Norge i de dager.
Hjemmefrontmuseet
Norges Hjemmefrontmuseum dekker historien om okkupasjonen av Norge under andre verdenskrig, med fokus på Hjemmefrontens virksomhet og vilkår. Museet holder til i bygningen «Det dobbelte batteri og bindingsverkshus» fra 1600- og 1700-tallet.
Bygningshistorikk
På bakgrunn av den restaureringsfilosofi som vant fram, kan man i dagens anlegg lese de ulike historiske epokene slik Harry Fett uttrykket i debatten: «Bygningenes forskjellige dele har jo ogsaa havt aarhundreder til at vænne sig til hverandre. Akershus har smeltet sammen til et hele, det er udtryk for generationers historie ...».
Også i bygningshistorikken kommer de anleggets hovedfaser fram: Håkon Magnussons middelalderborg, Christian IVs renessanseslott, festning opp mot vår tid og til slutt restaurering og administrative funksjoner. Både selve slottet og i alt 50 bygninger er fredet både interiør- og eksteriørmessig. I tillegg er elleve bygninger erklært verneverdige eksteriørmessig, mens syv bygninger uten spesiell verneverdi (relativt nye støttefunksjoner) omfattes av de generelle vernebestemmelsene for kulturmiljøet.
Nedenfor følger en omtale av enkelte av bygningene:
Middelalderborg
Etter et lynnedslag og en omfattende brann i 1527 ble store deler av anlegget nord for Våghalsen sterkt skadet, men motstod allikevel Christian IIs beleiring tre år etter.
Den svenske beleiringen i 1567 viste imidlertid at den militærteknologiske utvikling var i ferd med å løpe fra den gamle borgkonstruksjonen som i stor grad bygget på prinsippet å befinne seg høyere enn en angriper. Særlig artilleriets utvikling krevde andre konstruksjoner som hindret en angriper å nærme seg anlegget.
Renessanseslott
Den tiltaksrike Christian IV grep fatt i de store utviklingsbehovene og gav det indre festningsområdet mye av dagens utseende. Også nå ble det benyttet kalkstein og teglstein, ikke minst i videreutviklingen av bygningene fra middelalderborgen. Særlig ved at man blant annet rev både Våghalsen og det noe mindre forsvarstårnet Fuglesang ble hele slottet mer åpent og lysere. Videre ble hele festningsområdet sterkt utvidet, ved at militærteknologien krevet bastioner og voller. Her ble det såkalte italienske bastionssystem med steinkledde jordvoller bygget i årene 1593–1604 og 1616–1646 på det øvre festningsanlegget.
Blant de bygninger som ble tilført anlegget i den kommende perioden var:
Festning mot vår tid
Tidlig på 1800-tallet ble det bestemt at nedre festningsområde ikke skulle ha noen operativ militær verdi, med ble bebygget med støttebygninger, som:
Bygningsmateriale
Anlegget er i sin helhet utført i stein fra lokale steinbrudd i tillegg til at det ble brutt kalkstein fra klosteret på Hovedøya. Mørtel til muring er produsert ved kalkindustri i Bærum. Bygging og utbedring av anlegget har i det hele tatt medført betydelig industrivirksomhet som har gitt mange arbeidsplasser.
Den eldste delen av festningen består av ortocerkalk, mens ved utbedringsarbeider er det også brukt mange andre lokale bergarter og tegl i de indre festningsdeler.
Høvedsmenn (utdrag)
Fra 1572 var stattholderen også øverstkommanderende på Akershus festning
Militære kommandanter
Årstall angir utnevnelsesår.
Liste etter
Personer henrettet ved Akershus festning etter krigen
Personer som ble henretter for forbrytelser de hadde begått i forbindelse med den tyske okkupasjonen av Norge.
Kulturminne
Akershus slott og festning er et kulturminne og har nummer 86131 i Riksantikvarens kulturminnebase. Restene av middelalderborgen med renessanseslottet har gjennom sin alder vært fredet direkte gjennom kulturminneloven. Hele festningen med ytre anlegg ble fredet av Riksantikvaren 17. desember 2014 som det siste arrangement i Grunnlovsjubileet 2014.
Anlegget forvaltes av Forsvarsbygg.
Marcus Henrik Florentz
Marcus Henrik Florentz (født 11. mai 1775 på Risør, død 12. desember 1869 i Kviteseid) var en norsk fogd og stortingsrepresentant i 1814 til det første overordentlige Storting. Han representerte Bratsberg Amt. Florentz tok juridisk embedseksamen i København i 1800. Han var først fogdbetjent, siden ansatt som kopist i rentekammeret og ble fogdfullmektig i 1807. Han var fogd i Øvre Telemark 1811–1836 og var da bosatt på Kviteseid. Han var medlem av øvre Telemarkens matrikulkommision i 1819 samt forlikskommisær.
Florentz var gift to ganger, første gang med Adelaide Kloumann, datter av sorenskriver og eidsvoldmann Peder Jørgen Cloumann. Han giftet seg andre gang i 1813 med Anna Dorothea Rye, datter av oberstløytnant Mathias Andreas Rye og søster til Johan Henrik Rye og den kjente offiseren Olaf Rye.
Ouka Ryouran
桜花繚乱 (Ouka Ryouran) er den japanske sangeren Kayas tredje singel, og ble utgitt den 4. april 2007.
Bjørn Havdal
Bjørn Jenssen Havdal (1933–1999) var en norsk lokomotivfører og politiker (Ap) som var ordfører i Melhus kommune fra 1974 til 1975.
Havdal hadde hele sitt yrkesliv i NSB og deltok aktivt i fagforeningsarbeid i Norsk Jernbaneforbund.
Han var medlem av Melhus kommunestyre i seks perioder, medlem av formannskapet i to perioder og ordfører fra 1974 til 1975. Han var også medlem av Sør-Trøndelag fylkesting. I 1972 ble han ansatt som sekretær i Sør-Trøndelag arbeiderparti.
Havdal var sønn av Margit Serine (pikenavn Fallan) fra Horg (1911–2000) og Jens Havdal (1901–1983) fra Melhus. Han giftet seg med Hjørdis Kristine (1935–2003). I 1960 flyttet de til gården Aunheim i Melhus, som hun overtok etter sine foreldre.
Chiles herrelandslag i fotball
Chiles herrelandslag i fotball er Chiles landslag for herrer. De representerer Chile i internasjonale sammenhenger og blir administrert av Federación de Fútbol de Chile. Chiles beste resultat fra VM er tredjeplass på hjemmebane i 1962.
VM i fotball 1930
Chile sa ja til å delta i det første verdensmesterskapet i fotball. De slo 3–0 og  1–0. Etter disse seirene var Chile turneringas utropstegn. Men Chile tapte den siste kampen 1–3 for.
VM i fotball 1962
I dette mesterskapet var Chile vertsland og gjorde det meget bra. Chile ble trukket i samme gruppe som, og. Chile vant sin første kamp 3–1 over Sveits. De vant også den andre kampen 2–0 mot Italia i kampen som blir kalt Slaget om Santiago der Italia fikk to mann utvist. Chile tapte den siste kampen mot Vest-Tyskland med 0–2, men gikk videre fra dødens gruppe som nummer to.
I kvartfinalen møtte de regjerende Europamester Sovjet og den kampen vant Chile 2–1. I semifinalen møtte man Brasil på et fullsatt Estadio Nacional. Brasil vant kampen 4–2, men Chile fikk bronse etter å ha slått Jugoslavia 1–0 i bronsefinalen.
VM i fotball 1982
Chiles tropp i dette mesterskapet anså mange som landets beste noensinne. VM-kvalifiseringa gikk bra, men selve VM ble ikke det store. Chile var kommet i gruppe med Vest-Tyskland, og. Chile tapte alle kampene sines og var dermed ute av mesterskapet. 0–1 mot Østerrike, 1–4 mot Vest-Tyskland og 2–3 mot Algerie.
VM i fotball 1998
Det hittil siste verdensmesterskapet Chile har deltatt i var i Frankrike 1998. Chile kom i gruppe med Østerrike, Italia og. Første kampen mot Italia så ut til å vinnes, men Italia fikk straffe minutter før slutt og kampen endte 2–2. Dommer Lucien Bouchardeau fra Niger fikk ikke lov til å dømme flere kamper i mesterskapet.
Den andre kampen mot Østerrike ende 1–1 og det gjorde også den siste kampen mot Kamerun. Alle kampene endte uavgjort, men de gikk videre til åttendedelsfinale. Her spilte de mot, og de tapte 1–4.
Annet
Spilleren med flest kamper for Chile gjennom tidene er Claudio Bravo med 106 kamper, etterfulgt av Alexis Sanchez med 101.
Nåværende tropp
Pr. 6. juni 2017. Chiles tropp til FIFA Confederations Cup 2017 fra 17. juni 2017 til 2. juli 2017
Andre spillere
Spillere som nylig har vært med i landslagstroppen.
V
V er den 22. bokstaven i det latinske alfabetet. I romertallene brukes den til å symbolisere tallet 5.
Green Days diskografi
Green Days diskografi omfatter åtte studioalbum, seks konsertalbum, tre samlealbum, fire EP-er, trettitre singler og to filmalbum.
Green Day var opprinnelig en del av punkrock scenen på 924 Gilman Street i Berkeley, California. Tidlige utgivelser på det uavhengige plateselskapet Lookout! Records ga en grasrotnivå base, og noen tidlige fans følte seg fremmedgjort når bandet signert med et kommersielt plateselskap. Likevel ble debuten på det kommersielle plateselskapet Reprise Records, Dookie (1994), det store gjennombruddet og en stor suksess. Albumet solgte 10 millioner eksemplarer bare i USA, og 15 millioner på verdensbasis. Som et resultat, fikk Green Day stor respekt i musikkmiljøet, og sammen med andre punkband fra California som The Offspring og Rancid, fikk de gjenreist interessen for punkmusikk i USA.