cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jevgenij Kosjevoj
Jevgenij Kosjevoj (russisk: Евгений Кошевой; født 6. oktober 1984) er en kasakhstansk langrennsløper.
Maja Melandsø
Oppvekst og studietid
Etter at Maja Melandsø hadde supplert examen artium med realfag og hatt bygningspraksis som murerlærling, begynte hun å studere ved Arkitektavdelingen på NTH høsten 1927, som eneste kvinne i sitt kull. Hun husket senere med glede funksjonalismens gjennombrudd på denne tiden, med en ny estetikk som inspirerte både henne og medstudentene.
HA
HA, Ha, hA og ha kan bety:
Jevgenij Kosjevoj
Han debuterte i verdenscupen i langrenn 20. november 2004, og har en sjetteplass i sprintlangrenn som beste plassering. Han ble juniorverdensmester på stafett i Stryn i 2004.
Maja Melandsø
Oppvekst og studietid
Til da hadde undervisningen ved Arkitektavdelingen vært basert på Beaux-Arts-tradisjonen og klassiske idealer. Nå ville studentene ha en undervisning og et studium som de mente var mer samfunnsmessig relevant. En av studentene, Tønnes Søyland, skrev høsten 1930 et innlegg i tidsskriftet Byggekunst, der han blant annet karakteriserte et av fagene som avleggs og avdelingens ledelse som ansvarsløs. Søyland ble da utvist fra studiet i tre måneder.
Jevgenij Kosjevoj
Kosjevoj var i langrennstroppen som representerte Kasakhstan under Vinter-OL 2010, og deltok kun i sprint hvor han ikke gikk videre fra kvalifiseringen.
Dopingsak
Kosjevoj var utestengt i to år fra 2007 til 2009 for dopingmisbruk.
Maja Melandsø
Oppvekst og studietid
Hans medstudenter, inklusive Melandsø, reagerte med en spontan streik, som ble dekket både av studentavisen Under Dusken og byens aviser. Streiken førte til diskusjon mellom studenter og lærere, og etterhvert også til et nytt studieopplegg, som var mer i tråd med det studentene hadde etterlyst: mer sammenheng mellom estetiske og tekniske fag, og mer samfunnsrelaterte oppgaver. Diplomoppgavene fra denne tiden viser en sterk inspirasjon av funksjonalismen.
Berkut Air
Flypark
Flåten som betjener regjeringen i Kasakhstan:
Charter og godstransport:
Pensjonerte fly:
Maja Melandsø
Oppvekst og studietid
I studietiden var hun en kort tid assistent, «stud.ass.», for professor Sverre Pedersen. Han var også hennes veileder under arbeidet med det avsluttende diplomarbeidet. Pedersen hadde stått bak planlegging og utforming av flere større boligprosjekter i Trondheim, og tema for Melandsøs diplomprosjekt var å tegne et boligområde. To tegninger av diplomoppgaven er publisert i DigitaltMuseum.
I diplomperioden ble hun med professor Pedersen og andre diplomstudenter på ekskursjon til Berlin for å studere moderne boligarkitektur. I Berlin pågikk da den store utstillingen «Deutsche Bauausstellung 1931». Boligavdelingen på utstillingen, «Wohnung unserer Zeit» (bolig for vår tid), var utformet av flere av de viktigste representantene for den modernistiske arkitekturen, blant andre Ludwig Mies van der Rohe og Walter Gropius. Utstillingen gjorde inntrykk på den unge Maja Melandsø. Hun tegnet sin diplomoppgave mens hun var i Berlin, som hun selv skrev: «''.. i skyggen av 'Interbau', fremtidsbyen som tidens fremste arkitekter hadde gått sammen om å bygge''». I Berlin møtte hun den unge tyskeren Eugen «Ingo» Kaul. Kaul var pressesjef for Berliner Ausstellungs- und Messe-Amt, som arrangerte bygge- og arkitekturutstillingen. Han skulle bli hennes ektemann to år senere.
Da hun var ferdig utdannet arkitekt i 1931, var det som femte kvinne med fullført arkitekstudium fra NTH. De fire første var: Kirsten Sand (uteksaminert i 1915); Elsa E.G. Andersen (1917); Kirsten M. Røsberg (1919) og Ingeborg Tønnessen (1929).
Trondheims første «funkisbygg»
Gården var tegnet etter de nye, modernistiske idealene. Den hadde butikker i første etasje, og kontorer i de fire øvrige. Bygningens funksjon kom til uttrykk i butikkenes store glassfelt – og kontoretasjenes horisontale vindusbånd. Trappehuset og et gjennomgående glassfelt dannet de tydelige vertikale elementer. «Melandsøgården» sto ferdig i august 1932. Den vakte mye oppmerksomhet. Den unge arkitekten ble blant annet intervjuet i Dagbladet om sitt verk, og journalisten mente hun hørte til de mest ytterliggående modernister innen arkitektstanden.
Byantikvaren i Trondheim har oppført Melandsøgården på listen over bygninger som anses som antikvarisk interessante/viktige. Den er også en av bygningene som er omtalt i Trondhjems Arkitektforenings arkitekturguide for Trondheim: Arkitektur i 1000 år.
Via Oslo til Berlin
I 1932, før Melandsøgården ble offisielt åpnet, flyttet Melandsø til Oslo og arbeidet et års tid hos arkitekt O. Eindride Slaatto. Her fikk hun mer erfaring med funksjonalistiske ideer og funksjonalistisk arkitektur i praksis. Slaatto var en av tidens mest fremgangsrike norske arkitekter. I 1933 fikk han Houens fonds diplom for De-No-Fa-gården i Prinsens gate i Oslo.
Høsten 1933 giftet hun seg med Ingo Kaul, den unge tyskeren som hadde vært guide for nordmennene på diplomekskursjonen to år tidligere, og flyttet til Berlin med ham. Gjennom sitt arbeid som pressesjef for Berliner Messe-Amt, kom Kaul i kontakt med flere av Tysklands kjente arkitekter, blant andre Walter Gropius, grunnleggeren av Bauhaus. Melandsø møtte også enkelte av disse berømte funksjonalistene. Hun har selv fortalt om et besøk hjemme hos Gropius.
Melandsø og mannen fikk fem døtre i løpet av åtte år; fire av døtrene ble født mens de bodde i Berlin. Det var dermed ikke aktuelt med egen arkitektpraksis mens hun var i Tyskland, men i 1936 tegnet hun et klubbhus for Norsk roklub i Berlin. Klubbhuset sto ferdig året etter. Huset har i dag fått et tilbygg, men man kan fortsatt se det opprinnelige trehuset, med liggende panel og saltak; en enkel bygning med et uttrykk påvirket av norsk byggeskikk og en knapp funksjonalisme.
Tilbake i Norge
Kaul ble sendt ut av landet i 1947, og Melandsø var alene om å forsørge seg selv og de fem døtrene. De flyttet til Kristiansund, som nærmest var rasert av det tyske luftangrepet i april 1940 og hadde stort behov for arkitekter under gjenoppbyggingen. I Kristiansund var hun først ansatt hos arkitekt Austigard i rundt ett år. Deretter hadde hun egen praksis i nesten ti år og fikk flere større oppdrag, og var en av dem som satte sitt preg på Kristiansund sentrum, gjenreisningsbyen. Hun var, ifølge Findal, den første kvinnelige arkitekten som arbeidet fra hjemmekontor. I Kristiansund tegnet hun blant annet det såkalte Løvoldbygget, med Svaneapoteket; egen bolig med kontor – og en større leiegård for Kristiansund Boligbyggelag.
I 1956 flyttet Melandsø og døtrene igjen til Trøndelag. Hun fikk tilbake Haugmarka, hjemmet i Malvik som Direktoratet for fiendtlig eiendom hadde konfiskert, og begynte å arbeide hos Fylkesarkitekten i Sør-Trøndelag. Her fikk hun en variert praksis. Hun tegnet både herredshus, aldershjem, helsehus, skole og boliger.
I perioden 1961–1963 bodde og arbeidet hun i Sverige, blant annet hos arkitekt Karl W. Ottesen. Deretter etablerte hun egen praksis i Trondheim. Hun hadde alltid vært opptatt av å utforme gode og rimelige boliger. Like etter krigen hadde hun til og med utviklet et typehus, «Maja-huset», men dette ble aldri satt i produksjon. Fra 1960-årene og fremover tegnet hun også flere boliger, i tillegg til andre bygningstyper.
Hun engasjerte seg i kulturminnevern, både når det gjaldt bevaring av slagghaugene og Småsetran ved Røros, og områder av Malvik, der hun bodde store deler av sitt voksne liv. Hun var et engasjert menneske og skrev flere artikler og debattinnlegg, både i Arkitektnytt og dagsaviser, ofte med egne illustrasjoner.
Maja Melandsø arbeidet som arkitekt i 50 år. Hun var hele livet opptatt av funksjonalistisk arkitektur, men tegnet på brukernes premisser; «hus til å arbeide i, hus til å bo i».
Tegningsarkivet etter Melandsø er donert til Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design, Arkitektursamlingen.
Kunstner og designer
Melandsø var en begavet tegner. I studietiden på NTH leverte hun flere karikaturer av professorer og medstudenter til Under Dusken. For denne innsatsen ble hun, som første kvinne, tildelt utmerkelsen «Under Duskens penn». Hun tegnet karikaturer og illustrasjoner også senere i livet. Mens hun arbeidet hos Slaatto, hadde hun en bijobb som tegner i Dagbladet. Her illustrerte hun blant annet teateranmeldelser.
I 1932 debuterte hun som maler på «Bildende kunstnerinners utstilling», som ble arrangert av Blomqvist kunsthandel i Oslo. Denne utstillingen av 88 kvinnelige kunstneres arbeider fikk mye omtale i pressen. Hun fant tid til å male også etter at hun begynte sitt virke som privatpraktiserende arkitekt, men deltok ikke på flere utstillinger.
Hun fikk også utsmykningsoppdrag mens hun arbeidet som arkitekt. Et av de større var i det nye tinghuset Slaatto tegnet i Ål i Hallingdal i 1933. I rettssalen malte hun en stor billedfrise som gikk rundt salens fire vegger, øverst mot himlingen. Frisen fremstilte utviklingen av norsk lov og rett gjennom tidene. Rettssalen er i dag gjort om til mindre lokaler, men frisen er beholdt. I kommunestyresalen malte hun og Slaatto sammen en frise med naturmotiver og enkelte historiske elementer.
I 1950 fikk hun utgitt boken Sort og hvitt i ekteskapet, med hennes egne tildels krasse karikaturer av relasjoner mellom kvinner og menn, i arbeids- og familiesituasjoner.
Maja Melandsø var kreativ på mange områder. Hun vevde blant annet billedvev og laget sølvsmykker.
Referanser og fotnoter
''Det er ikke alltid samsvar mellom årstall og annen informasjon i de ulike kildene. Dette markeres med fotnoter, der det antas å ha betydning.''
Trygve Wyller (1888–1960)
Christian Trygve Wyller (født 13. mai 1888 i Stavanger, død 10. oktober 1960 samme sted) var en norsk advokat, skribent og forfatter. Han var aktiv i illegalt arbeid i Stavanger under andre verdenskrig, ble arrestert av Gestapo i 1941 og sendt som NN-fange til leirer i Tyskland. Etter krigen ga han vesentlige bidrag til dokumentasjonen av Rogalands historie under okkupasjonen. Han ble post mortem tildelt Stavanger Aftenblads kulturpris i 1964. Hele livet var han en aktiv samfunnsdebattant og avisskribent, med interesse for mange ulike spørsmål.
Familie og bakgrunn
Wyller var sønn av Thomas Christian Wyller (1858–1921) og Birgitte Platou (1862–1922). Faren var stadsfysikus og av slekten Wyller. Mora var av slekten Platou. Han var bror til sykepleielærer Ingrid Wyller (1896–1994) og litteraturgransker Anders Platou Wyller (1903–40).
Wyller tok examen artium ved Kongsgaard skole i Stavanger i 1906 i Stavanger, ved språklig-historisk linje. Etter artium forsøkte han seg som elev ved Kristiania handelsgymnasium, men ga seg etter tre uker. Deretter reiste han til Dresden i Tyskland, for å gå på den tekniske høyskolen der, men også oppholdet her ble kortvarig. Her ble han imidlertid ilagt en bot på fem mark for sang, og etter eget utsagn vekte dette interessen for jus. Han startet på jus-studiet i Kristiania i 1909. Som student var han var med i styret i Studentersamfundet og i Studenternes venstreforening. I 1914 avla han examen juridicum.
Yrkesliv
Etter eksamen i jus startet Wyller i 1914 som redaksjonssekretær i dagbladet Vestlandet i Stavanger, der han arbeidet i om lag ett år. Han arbeidet i 1915–1916 som fullmektig ved Ryfylke sorenskriveri. I september 1916 ble han autorisert som overrettssakfører og drev så privat advokatpraksis sammen med John Norem med kontoradresse Skagen 8 i Stavanger.
Skipsreder Christoffer Hannevig hadde bygget et stort internasjonalt forretningsimperium, men fikk økonomiske problemer etter første verdenskrig. En følge av dette var at A.S Thor O. Hannevigs Dampsskibsselskap høsten 1920 ble satt under likvidasjon, og Wyller fikk oppgaven som formann i likvidasjonsstyret. Det var aksjonærer i Stavanger som ved årsskiftet 1919–1920 først hadde bedt Wyller om assistanse. Wyller fungerte i styret inntil 1922, da han ba seg fritatt på grunn av andre oppgaver og sykdom i familien.
Wyller ble høyesterettsadvokat i 1926.
I slutten av tredveårene overtok Wyller også oppgaven som Stavanger kommunes faste advokat, i tillegg til sin privatpraksis.
I 1932 gikk han i kompaniskap med advokat Olav Omland.
Andre aktiviteter
Både som student og som advokat var Wyller en flittig skribent i Stavanger Aftenblad. Han karakteriserte seg selv som en mann med skrivekløe. I studietiden skrev han en serie intervjuer med stavangerprofiler i Kristiania. Som advokat var han særlig interessert i Stavangers byutvikling, men han skrev også om en rekke andre emner. Et utvalg av artikler er listet i avsnittet Bibliografi. En humoristisk artikkel i Stavanger Aftenblad utga seg for å stille spørsmålet «Hva vilde De gjøre hvis De var kong Edvard?» til en rekke kjente menn i Stavanger og tilla Wyller svaret «Skrevet en avisartikkel i Times». Wyller var med i en rekke styrer og utvalg lokalt i Stavanger. Han var formann i Stavanger Sagførerforening i 1920–1929. I perioden 1919–1925 var han med i styret til Stavanger Turistforening. Til turistforeningens årbok for 1921 skrev Wyller to artikler: «Vort arbeide» og «Da Obstfelder besøkte Nilsebu». Han satt også i Stavanger husflidforenings styre (1925–1928), var sekretær for Stavanger Hermetikkfabrikkers Forening (fra 1918), var formann i Stavanger Byselskap (fra 1926) og i lokallaget til Nansenhjelpen. Som formann i Byselskapet innviet han statuen «Gutten og havfruen» i Kannikparken 12. mai 1933.
Som et ledd i en tur til Nordkapp besøkte i 1927 en gruppe skandinaviske akademikere Stavanger, og ordfører Torjer Meling besluttet i den anledning å arrangere en mottagelse for gjestene. En festkomité ble nedsatt, og som representant for byens akademikere fikk Trygve Wyller formannsvervet. Komitéen besto i tillegg av varaordfører Andreas Mikal Smedsrud, redaktør Lars Oftedal, Gustav Natvig-Pedersen og overrettssakfører Olaf Nygaard. Festen gikk av stabelen i Utstillingsbygningen i Bjergsted, og det ble servert punsj, innkjøpt fra Vinmonopolet for innsamlede midler. I tillegg ble det servert øl, gitt som gave fra et bryggeri. Etter festen mente politiet at arrangementet var i strid med gjeldende alkohollovgivning og «skjenking av rusdrik paa et bevertningssted uten at indehaveren hadde retten». Wyller påtok seg hovedansvaret, men nektet å betale en ilagt bot på 100 kroner. Saken kom dermed opp i byretten i Stavanger, og byens nobilitet ble innkalt som vitner. Forsvarer for Wyller var advokat Kristofer Kluge. Byretten frikjente Wyller og tildelte ham 50 kroner i saksomkostninger. Politimesteren anket imidlertid saken til høyesterett, som dømte Wyller med fire mot tre stemmer. Han slapp imidlertid straff.
Motstandsarbeid
Sammen med fylkesmann John Norem tok Wyller initiativ til å danne en lokal forgreining av Nasjonalhjelpen, og fylkeskomitéen for Rogaland ble konstituert på et møte 29. juli 1940. Formålet var å hjelpe alle som på en eller annen måte var rammet av krigen. Komitéen ble sammensatt av representanter fra en stor gruppe humanitære organisasjoner, og Wyller fungerte som kasserer fram til han ble arrestert. Rogaland var det eneste fylket der lokalkomiteen ikke hadde NS-medlemmer. Da NS krevde deltakelse, truet hele styret med å trekke seg. Styret ble truet med arrestasjon, uten å endre standpunkt. Wyller skrev et brev til NS-myndighetene, og dette førte til at NS oppga kravet. Fylkeskomiteen ble endelig oppløst først i 1949. En samlet regnskapsoversikt viste at fylkeskomitéen hadde fordelt nesten 1,5 millioner kroner til trengende.
Sommeren 1940 ble Trygve Wyller sammen med advokatene Gerhard M. Vaaland og Leiv Lea valgt til et hemmelig aksjonsutvalg for advokater og sakførere i Stavanger. Advokat Lea kom gradvis til å ta rollen som den lokale lederen for Milorg, og Wyller gikk inn som en del av organisasjonen til Lea.
Da Odd Kjell Starheim i januar 1941 ble fraktet over fra England i ubåt for å bygge opp en etterretningsorganisasjon på Sør- og Sørvest-landet, hadde han i England fått oppgitt navnene til Wyller og Lea om kontaktpersoner i Stavanger. Etterretningsarbeidet i Sør-Rogaland gikk da inn i en større sammenheng som dekket hele sør- og sørvestkysten.
Det stensilerte skriftet Norsk Front, skrevet av Wyller, ble i april 1941 sendt ut til adressater over hele landet. Dokumentet var en form for «kulturbrev» som argumenterte for motstandskamp både med logikk og følelser. Wyller beskriver det han kaller Vidkun Quislings «dobbelte forræderi»: først ved kuppet 9. april, deretter ved høsten 1940 å gi okkupasjonsmaktene hjelp til å sette seg ut over Haag-konvensjonen og det som var gjeldende norsk lov. Dette har skapt en situasjon der landet er i borgerkrig. Skrivet understreker viktigheten av at en nå legger alle gamle stridsspørsmål til side og en danner en ekte nasjonal samling mot okkupasjonen. Wyller skrev det omfattende dokumentet ved årsskiftet 1940–41, men den illegale trykkingen tok flere måneder å få i stand. Både trykking og distribusjon ble utført fra Oslo. Skriftet er inkludert i boka Fangeliv og fri tanke.
I april 1941 ble redaktøren i Stavanger Aftenblad avsatt og erstattet med en nazi-vennlig redaktør, Johannes Kringlebotn. Flere medarbeidere sa da opp stillingene sine. Etter denne nazifiseringen av avisa var det mange abonnenter som sluttet å holde avisa. Wyller skrev (sommeren 1941?) et illegalt rundskriv på tre maskinskrevne sider, der han ga en skarp karakteristikk av den nye redaksjonelle linjen og oppfordret til leser- og annonse-boikott av avisa. Tittelen på rundskrivet var «Slå Stavanger Aftenblad ned». Også dette rundskrivet ble trykket i Oslo. Det ble distribuert til et stort antall av gjenværende abonnenter i avisa.
Familien Wyller var også involvert i distribusjon av den illegale avisa Frihet. Wyller hadde skaffet medarbeiderne i avisa en ulovlig radio. Sønnen Thomas ble arrestert 3. august 1942 på grunn av arbeidet med avisa og satt på Grini fram til frigjøringen.
Arrestasjon og fangeliv
Wyller ble arrestert av Gestapo 4. desember 1941. Minner fra fangeoppholdet er fortalt i boka Fangeliv og fri tanke fra 1948. Fangehistorien til Wyller kan oppsummeres slik:
Wyller var en av tre fanger som kom levende ut av Ebensee, en leir med 8400 fanger. Han veide da 45 kilo og var så svekket at han ikke kunne reise hjem umiddelbart, men måtte først oppholde seg i Sveits i et par måneder.
Diktene i samlingen Konsentrasjon – dikt fra en fangeleir ble forfattet mens han november–desember 1944 lå på sykestua i Ebensee. I forordet til samlingen forteller han at han ikke hadde skrivesaker i leiren, men memorerte diktene. Først i mai 1945 ble diktene skrevet ned.
Krigshistorie
I 1947 foreslo ordfører Magnus Karlson i Stavanger at kommunen burde sørge for at byens historie under okkupasjonen ble skrevet. En redaksjonskomite ble opprettet for å sørge for utgivelsen. Komiteen ba Trygve Wyller om å stå for selve skrivearbeidet. En ung journalist, Knut Stahl, gikk inn først som redaksjonssekretær, senere og som medredaktør. Wyller skrev om året 1940 og Stahl skrev om de etterfølgende årene. Det første bindet, av Wyller, ble utgitt i 1959, mens Stahls bind nummer to kom i 1962. Et tredje bind av Stahl ble utgitt i 1964.
Wyllers bok om aprildagene fikk generelt svært god kritikk i Stavanger Aftenblad. Det ble likevel påpekt at den detaljerte drøftingen av mange hendelser åpnet for nye spørsmål. En hendelse som Wyller drøftet inngående var uoverensstemmelsen mellom oberst Gunnar Spørck og major Fredrik Oscar Brandt. Ved å sette i gang en offensiv mot Ålgård, hadde Brandt handlet i mot hans oberstens ordre om å følge etter ham mot Sirdal og Setesdal. Major Brandt ble senere drept ved kampene i Dirdal. Bokmelderen Per Thomsen trekker fram denne hendelsen som ennå ikke klarlagt.
Familien til major Brandt var heller ikke fornøyd med Wyllers framstilling og framstilte krav til Stavanger kommune om at boka skulle inndras og makuleres. Uroen rundt boka førte til at Wyller skrev en ny avisartikkel 26. januar 1960, der han gir en ytterlige framstilling av kampene i Dirdal. Wyller fikk støtte av Stavanger Aftenblad på lederplass. Også kaptein Bernt Øvregaard, som hadde deltatt som kompanisjef ved kampene, ga Wyller støtte, selv om han kunne forstå at framstillingen kunne virke sårende for de etterlatte. Diskusjonen rundt hendelsen fortsatte i en rekke avisartikler våren 1960. Etter Wyllers død, i april 1961, vedtok Stavanger formannskap å avvise kravet fra Brandts familie. Striden la seg imidlertid ikke med dette, og det ble fra flere holdt stilt krav om at en nytt opplag av boka måtte inneholde et tillegg, en betenkning fra Forsvarets krigshistoriske avdeling (mars 1961) om hendelsene i Rogaland. Saken kom opp til ny drøfting i formannskapet, som i desember 1961 gjorde en endelig beslutning om å avise alle krav om boka.
Stahls tredje bind i fra 1964 inneholder et innledende avsnitt av Trygve Wyller, «Da storkrigen raste over Rogaland». Avsnittet gir historien om to flyulykker som begge skjedde natt til 20. november 1942, i Fylgjesdalen i Lysefjorden og i Hellelandsheia i Bjerkreim. Flyene inngikk som en del av tungtvannsaksjonen for å ødelegge Norsk Hydros anlegg på Vemork. Begge flyene hadde glidefly på slep, med ingeniørsoldater som skulle være med i en aksjon for å ødelegge anlegget. To glidefly og ett av bombeflyene styrtet, mens det andre bombeflyet greide å returnere til England. Årsaken til ulykkene var dårlig vær og ising. En del av soldatene omkom i styrten. De overlevende ble raskt tatt til fange av tyske soldater. Av de overlevende ble noen henrettet straks, mens et fåtall ble sendt til krigsfangenskap i Tyskland.
Sammen med Knut Stahl fikk Wyller Stavanger Aftenblads kulturpris for 1964, for trebindsverket «Stavanger under okkupasjonen». For Wyller kom tildelingen post mortem.
Wyller skrev om krigshistorien også i en rekke avisartikler, som omhandlet både lokale og nasjonale forhold. I en avisartikkel i 1951 drøfter han ettermælet til en «landssviker» i Stavanger, for å poengterer at også her må en vise rettferdighet og barmhjertighet. I en artikkelserie på syv artikler i 1953 beskriver han kampene i Rogaland i aprildagene i 1940.
Åndsliv og kirkekamp
Wyller forteller selv at han forlot et kristent livssyn alt som 16-åring. I februar 1950 innledet han til debatt i Studentersamfunnet i Bergen om forholdet mellom tro og vitenskap. Tittelen på innlegget var «Tro, viten og næringsvett». Wyller framstilte seg i foredraget som «en dypt religiøs mann, men ikke i kristen betydning». I samspillet mellom tro, vitenskap og næringsvett, må vitenskapen ha førsteplassen. Vitenskapen strekker likevel ikke til helt, og da kommer troen inn. Debatten på møtet var lang, og Wyller ble imøtegått av flere prester.
Som humanist og fritenker engasjerte Wyller seg likevel i striden som foregikk mellom konservativ og liberal teologi i Norge, både før og etter andre verdenskrig. I to artikler i Arbeiderbladet i februar 1950 polemiserer han sterkt mot professorene Karl Vold og Ole Hallesby ved Menighetsfakultetet, og også biskop Eivind Berggrav. Under tittelen «Oppgjør bak fromhetens murer» angriper han framgangsmåten alle tre har brukt i strid om åndelige spørsmål. Han avslutter med å appellere til arbeiderklassen om å kaste det teologiske åket av seg. «Fra borgerskapet er det ingen aktivitet å vente i denne sak». Religionsundervisningen må gis et omfang og innhold som ikke gir elevene «steiner for brød». Artiklene skapte naturligvis debatt, for eksempel skrev presten Georg Stousland Møller om «Trygve Wyller, Kirken og Arbeiderklassen».
Annet
Sammen med Kristofer Kluge donerte Wyller i 1955 et maleri av Leiv Lea til Sakførerforeningens rom i Tinghuset i Stavanger. Maleriet er utført av Thoralf Gjesdal.
Bankkrisen på Færøyene
Bankkrisen på Færøyene var en truende konkurs i Færøyenes største banker, Føroya Banki og Sjóvinnubankin, mellom 1992 og 1994. Krisen var foranlediget av en ekspansiv økonomisk politikk og store investeringer i fiskeriene på Færøyene på 1980-tallet. Fallende priser og innskrenkninger av fiskerettigheter i andre lands farvann i slutten av 1980-årene gjorde at investeringene ikke kunne forrente seg. Snart kom store konkurser i fiskeindustrien og fiskeflåten. I løpet av 1992 og 1993 falt lønningene på Færøyene med 20 %, og 4 200–4 500 (10 %) var arbeidsledige. 10 % av befolkningen utvandret, halvparten av dem til Danmark, og mange har aldri kommet tilbake. Føroya Banki og Sjóvinnubankin måtte tilføres kapital fra den danske staten og settes under administrasjon; Lagtinget måtte i løpet av ett år låne 2,7 milliarder danske kroner. Bankene måtte fusjonere i 1994. Bankkrisen førte til et anspent forhold mellom Færøyene og Danmark, fordi Lagtinget mente at det ikke var godt nok informert om alvoret.
Trygve Wyller (1888–1960)
Avisartikler
Listen inneholder et utvalg av større artkler skrevet av Trygve Wyller i Stavanger Aftenblad.
Bankkrisen på Færøyene
Bakgrunn
Etter en økonomisk stagnasjon i slutten av 1970-årene og begynnelsen av 1980-årene, kom Færøyene inn i en høykonjunktur fra 1983. Etter at de borgerlige partiene vant lagtingsvalget 1980, stod Pauli Ellefsens regjering for omfattende skattelettelser til privatpersoner og næringsliv, og det ble gitt vesentlig flere lisenser til fiskeoppdrett på øyene. I 1980 var det bare gitt to tillatelser for fiskeoppdrett, mens det ble gitt ytterligere fire i 1982, og hele 14 i 1983. I enkelte ganger i 1980-årene utgjorde eksporten av oppdrettsfisk helt opp til 20 % av Færøyenes samlede eksport. I 1986 eksporterte Færøyene 2 500 tonn oppdrettsfisk. I 1988 var 63 oppdrettsanlegg i drift. Havfisket var preget av gode fangster og gunstige priser, og det ble også investert betraktelig i en utbygging av fangstkapasiteten. I 1987 nådde fiskeriet et høydepunkt med nært 390 000 tonn fisk. I 1986 ble også Færøyenes tredje bank, den privateide Fossbankin, etablert, og trakk til seg en del kunder med sine høye innskuddsrenter.
Den økonomiske fremgangen betydde også en kraftig importvekst, hvilket resulterte i et stort underskudd på handels- og betalingsbalansen. I 1989 begynte konjunkturen å snu, og det med kraftig virkning. Fallende priser og begrensede fiskerettigheter i andre lands farvann førte i de neste årene til konkurser blant redere, oppdrettere, fiskeopprett, verft, servicenæringen og varehandelen.
Evergreen Aviation & Space Museum
Evergreen Aviation & Space Museum er et luftfartsmuseum som viser en rekke militære og sivile fly og romskip, spesielt, Hughes Hercules H-4 «Spruce Goose». Museet ligger i McMinnville, Oregon, tvers over gaten fra det tidligere hovedkvarteret til Evergreen International Aviation, Oregon Route 18 skiller museet fra selskapets tidligere administrasjonsbygg og McMinnville Municipal Airport (KMMV). Et IMAX teater som åpnet i 2007, og en annen utstillingshall med fokus på Titan II ICBM - og romteknologi ble åpnet i 2008.
Historie
Museet ble først unnfanget av kaptein Michael King-Smith, sønn av Evergreen Internasjonal Aviations grunnlegger, Delford Smith. Museet begynte med en liten samling av veteranfly i en hangar på hovedflyplassen og ble kalt Evergreen Museum. I mars 1990 kunngjorde The Walt Disney Company, som hadde leieavtalen for «Queen Mary», en annen attraksjon der og Hughes Hercules H-4 at det var planer om å stenge utstillingen av Spruce Goose i Long Beach. Flyklubben i det sydlige California ble varslet, og de begynte straks å lete etter en ny plass for Spruce Goose. I 1992 vant Evergreen Museum anbudet med et forslag om å bygge et museum rundt flyet og ville ha det som en sentral utstilling.
Demontering av flyet begynte i august 1992. Flyet ble demontert og fraktet med båt opp Stillehavet, Columbia River, og Willamette River til Dayton hvor det ble overført til lastebiler og kjørt til Evergreen International Aviation. Det kom dit i februar 1993.
I løpet de neste åtte årene gjennomgikk flyet en omfattende restaurering. Frivillige fjernet all malingen, byttet ut slitte deler og malte hele flyet, blant mange andre oppgaver.
I september 2000 var den viktigste flysamlingen komplett. Skroget og vingene og halen ble fraktet over motorveien og inn i det nye museumsbygget som fortsatt var under bygging. I de neste år brukte mannskap tid på å montere vingene og halen til skroget. Disse ble fullført i tide til museets åpning 6. juni 2001. Kontrolloverflater (flaps, balanseror, sideror og høyderor) ble montert senere. Den siste biten ble satt på plass 7. desember 2001.
Navnet på museet har utviklet seg: Først var det kjent som Evergreen Museum, men det ble endret i 1994 til Evergreen AirVenture Museum. I 1997 ble anlegget omdøpt til Chaptain Michael King-Smith Evergreen Aviation Pedagogical Centre til minne om kaptein Smith som døde under en bilulykke i mars 1995.
Arbeidet startet for å få på plass en museumsbygning i september 2006, identisk med luftfartsmuseet. Den var ferdig i mai 2008 og hadde sin åpning 6. juni 2008, nøyaktig sju år etter at luftfartsmuseet ble åpnet. I 2009 ble museet en samarbeidspartner med Smithsonian Institutions fellesprogram.
En viktig del av muséet er de mange frivillige som arbeider der. Mange er tidligere flygere som fløy flyene som i står på utstilling. Deres detaljerte beskrivelser og kommentarer om det virkelige liv, bidrar til å bringe flyene tilbake til livet. Museet tilbyr også en rekke filmpresentasjoner på utvikling og bruk av fly, sammen med «hands-on» demonstrasjoner viser det de ulike prinsipper ved flyvning. En F-15 Eagle er montert på et fundament foran EIA-hovedkvarteret over motorveien fra muséet og en bronsestatue som står på veien mellom luftfarts-og romfartsmuseet er til minnet om kaptein Michael K. Smith. Per juni 2008 var to utstillingssentra åpne for publikum: Den primære bygningen er luftfartssenteret med Spruce Goose som et midtpunkt. Space flight center har en Titan II rakett som sitt midtpunkt sammen med en SR-71 Blackbird. Titan II står oppreist og strekker seg to etasjer over gulvet i en silo. Utstillingen omfatter et restaurert rakett kontrollrom, innredet med møbler og utstyr donert fra Vandenberg Air Force Base. Flysimulatorer for landing av romfergen, så vel som en Gemini kapsel som utfører en månelanding av Lunar Excursion Modul, ser besøkende interaktivt. Forsøk på å skaffe en pensjonert romferge var mislykket. En mindre bygning har en syv-etasjes IMAXkino. Et radiokontollert flyfelt ligger bak luftfartssentereti nærheten av en gruppe sovjetisk bygde pansrede kjøretøyer, inkludert to T-34/85s, en T-55 og to pansrede personellkjøretøy.
Tidlig i 2016 annonserte Michael King-Smith Foundation at de ville gå til skifteretten og erklære seg konkurs. Ifølge rapporter ble campus kjøpt opp av Steve Down for 10,9 millioner dollar i juli 2016.
Wings & Waves Waterpark
Evergreen Wings & Waves Waterpark ble åpnet 6. juni 2011. Den 6 600 m² store vannparken er Oregons største, har 10 lysbildefremvisere og et 91 703 gallon bølgebasseng for å sette pedagogiske fokus på Evergreen Museum Campus med sin «Live Needs Water» interaktive utstilling i H2O Children's Science Center. De fire store lysbildelrogrammer begynner inne i en gammel Boeing 747–100 som står på toppen av taket, 62 fot over bakken.
Fremtidige planer for Evergreen Aviation and Space Museum inkluderer et hotell med 84 rom og restaurant.
Utstilte objekter
Også utstilt er mange forskjellige flymotorer.
Ungarn under Vinter-OL 1992
Ungarn under Vinter-OL 1992. Tjuefire sportsutøvere, tolv menn og tolv kvinner fra Ungarn deltok i seks sporter, alpint, kunstløp, langrenn, hurtigløp på skøyter, kortbaneløp og skiskyting under Vinter-OL 1992 i Albertville i Frankrike. Ungarn vant ikke noen medalje, beste plassering var en sjuendeplass i kunstløp i isdans. Kunstløperen Attila Tóth var Ungarns flaggbærer under åpningsseremonien.
Fordelingsutvalget
Fordelingsutvalget har syv medlemmer som oppnevnes av departementet. Lederen, nestlederen, to medlemmer og en vararepresentant oppnevnes på fritt grunnlag. Tre medlemmer og et varamedlem oppnevnes etter forslag fra organisasjonene. Minst to av disse skal være tilsluttet Landsrådet for norske barne- og ungdomsorganisasjoner (LNU) og være foreslått av LNU.
Etter AUF-skandalen i 1995 fikk Barne- og likestillingsdepartementet (BLD) behov for å organisere tildeling av tilskudd til de landsomfattende barne- og ungdoms-organisasjonene på en ny måte og derfor ble det opprettet et nytt fordelingsutvalg for midlene med et eget sekretariat.
Surrey Hills
Surrey Hills er en Area of Outstanding Natural Beauty (AONB) i Surrey i England. Den ligger inntil en annen AONB, Kent Downs, og begge disse ligger i området kjent som North Downs.
Området har tre turveier: North Downs Way, Greensand Way og Pilgrims' Way.
Surrey Hills består for det meste av kalksteinsrygger, og området har mange sjeldne plante- og insektarter. I en del av det Blackheath Commons, foregår det boring etter olje og gass. Deler av Surrey Hills, blant annet Ranmore Common og Box Hill, eies av National Trust.
Janesville
Janesville er en by i Wisconsin i USA. Byen ble grunnlagt i 1853. Næringslivet består av produksjon og dyrking av jordbruksprodukter, tobakk og biler. Ved folketellingen i 2010 hadde byen 63,575 innbyggere.
Bernt M. Seyffarth
Bernt Marcus Seyffarth  (født 1989) er en norsk svømmer som representerer Team Sør/MSK.
Han vant fem individuelle NM-medaljer i perioden 2010-2013
Han jobber som snekker, og har pr. 28. Mai 2022 pensjonert seg fra svømming.
Carlos Lacoste
Carlos Alberto Lacoste (født 2. februar 1929 i Buenos Aires i Argentina, død 24. juni 2004) var en argentinsk admiral, og de facto president i Argentina under andre juntaperiode, der han etterfulgte Roberto Eduardo Viola. Hans periode var kort, og han satt som president fra 11. til 22. desember 1981, og ble etterfulgt av generalløytnant Leopoldo Galtieri.
Oliver Kraas
Oliver Kraas (født 18. april 1975 i Germiston, Gauteng) er en sørafrikansk langrennsløper.
Han debuterte i verdenscupen i langrenn 18. januar 2004, og hans beste individuelle verdenscup-plassering er en 38.-plass i klassisk sprint fra 2006.
Sollifjellet
Sollifjellet, også kalt Middagsfjellet, er et fjell i Harstad kommune i Troms og Finnmark. Det ligger syv kilometer vest for Harstad sentrum og toppen ligger 567 meter over havet.
Fête galante
Fête galante (fransk «kjærlighetsfest») er en betegnelse på en populær beskjeftigelse blant rike aristokrater i perioden mellom 1715 til omtrent 1770. Begrepet blir særlig brukt i sammenheng med en tradisjon innen fransk malekunst.
Sollifjellet
I østhellingen på fjellet ligger Sollifjellet alpinsenter.
Fête galante
Bakgrunn
Etter at Ludvig IV døde i 1715 forlot hoffet de overdådige salene i Versailles til fordel for mer intime lokaler i Paris der de kunne danse, flørte og iscenesette små commedia dell'arte-opptrinn. Aktiviteten er nært beslektet med, nærmest en variant av , som var elegante og påkostede hagefester for aristokratiet.
Fête galante-maleriet
Det franske fête galante-maleriet framstiller medlemmer av hoff og aristokrati mens de hengir seg til dans, musikk og erotikk i parker og hager. Antoine Watteau regnes som «oppfinner» av og fremste representant for stilen, som ble til som et kompromiss mellom to motstridende hensyn: på den ene siden levde Watteau av å selge bilder hovedsakelig til privatpersoner som foretrakk motiver fra hverdagslivet, på den andre siden ønsket Watteau anerkjennelse av det offentlig oppnevnte Académie des Beaux-Arts. Problemet var at akademiet rangerte bilder med samtidsmotiv som moralsk mindreverdige sammenlignet med «oppbyggelige historiemalerier» som framstiller historiske og mytiske motiv. Ved å male sin tids mennesker inn i landskap som påminnet om det mytiske landskapet Arkadia oppnådde Watteau å få avsetning for sine bilder samtidig som Académie klassifiserte maleriene hans som peinture d’histoire og dermed på det høyeste nivå.
Andre som malte i denne tradisjonen er Jean-Baptiste Pater, Nicolas Lancret, Jean-François de Troy og Jean-Honoré Fragonard.
Kent Downs
Kent Downs er en Area of Outstanding Natural Beauty (AONB) i Kent i England. Området er kjent for sin vakre natur.
Området består av den østlige halvdelen av North Downs, og grenser mot en annen AONB, Surrey Hills. Det strekker seg fra grensen mot Stor-London og Surrey til Dovers hvite klipper, og består for det meste av kalksteinsrygger.
Jevnaker kirke
Den første kirken på stedet ble trolig reist nær år 1100.
Kirkens historie
Tidlig på 1800- tallet ble kirken for liten, og man forsøkte å bygge på den. Dette førte til relativt store skader på kirken, og den gamle steinkirken ble etter mye diskusjon revet i 1832. Den nåværende kirken ble reist i årene 1832-1834 på den samme tomten hvor den gamle kirken sto. Dette er Hadelands største kirke, med sitteplass for om lag 700 mennesker.
Kirkebygningen
Jevnaker kirke er et typisk eksempel på sentralkirken som ble vanlig fra midten av 1700-tallet i Norge. Den er utformet i «streng, robust empire».
Trekirken fra 1834 har grunnplan som en avlang åttekant. Tårnet har en kvadratisk grunnplan og står ved en av åttekantens kortsider, ved den andre kortsiden står et sakristi med valmtak. Kirken har vinduer i tre nivåer rett over hverandre. De innvendige tømmerveggene var i 1932 uten panel. Tømmerveggene er flathugget innvendig. Prekestolen er båret av søyler rett over alteret og utgjør et såkalt prekestolalter. Over prekestolalteret er det kraftig, fremspringende baldakin båret av søyler. Ornamentene ellers ble overført fra den forrige kirken. Tårnhjelmen ble satt opp i 1910 til erstatning for opprinnelig pyramidetak. Sverre Knudsen tegnet tårnhjelmen etter inspirasjon fra Austråt samt fra Vår frelsers kirke i Oslo og fra Bergen domkirke. Kirken er mot vest, syd og øst omgitt av en steinmur med stein fra den tidligere kirken. Steiner fra den gamle kirken skal også være benyttet i grunnmurer på nabogarden øvre Vang. De øvrige steinmurene som avgrenser gravplass mot parkeringsplass på kirkens østre og vestre side ble begge oppført i 2017 av entreprenør Aasmund Pettersen & Sønn AS.
Juana
Juana er et kvinnenavn dannet av mannsnavnet Juan, er en opprinnelig spansk variant av mannsnavnet Johannes, som har opprinnelse i det greske Ioannes og betyr «Gud er nådig».
Jevnaker kirke
Kirkebygningen
Kirken ble trolig oppført med Vang kirke på Hedmark som forbilde eller etter samme tegninger, både den ytre formen og takkonstruksjonen har likhetstrekk. Jevnaker er imidlertid en trekirke mens Vang er murkirke. I Jevnaker kirke er interiøret godt bevart, med prekestolalter fra kirkens oppførelsestid. Rasmussen (1993) oppgir Abraham Pihl som arkitekt, men Jevnaker kirke ble bygget over 10 år etter at Pihl var død. Det kan i stedet ha vært Svend Aspås som laget modell som ble sendt til Torpa da Åmot kirke skulle bygges i 1823, denne modellen ble trolig brukt ved oppføring av Hunn kirke og trolig også Jevnaker kirke.
Juana
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Eksterne lenker
Juana
Jevnaker kirke
Kirkebygningen
Prestegården ligger på den andre siden av E16.
1874–1937/1962
I 1874 ble et orgel fra orgelbygger Eriksen i Drammen innviet i Jevnaker kirke. Orgelet kostet 700 spesidaler og ble finansiert ved et lån i Jevnaker sparebank og ved frivillige bidrag. For å spille på dette orgelet trengte organisten en medhjelper (en belgtreder) til å trå belgen, slik at det kom luft til instrumentet. Den øverste delen av orgelhuset fra 1874 ble ombygd i 1937, da kirkens interiør var gjenstand for ombygging, og orgelhuset ble endret fra gotisk til empirisk stilart. Selve instrumentet var fremdeles det samme fram til 1962. Den gotiske fasaden ble i 2017 hentet frem og hengt opp på veggen i kirketårnets fjerde etasje, som et minne fra kirkens historie.
1962–2016
I 1962 gikk Jevnaker menighet igjen til innkjøp av nytt orgel i Jevnaker kirke. Denne gangen et helelektrisk pipeorgel med 18 stemmer, bygget av Norsk Orgel- og Harmoniumfabrikk i Snertingdal. Orgelet kostet 79.475 kr, og ble finansiert ved frivillige bidrag i tillegg til menighetens egenkapital. Orgelinnvielsen ble holdt den 16. september 1962. Orgelhuset til dette nye orgelet var gjenbruk av det gamle, hvor den nederste delen var oppført allerede i 1874, og den øverste delen var fra 1937. Orgelet ble tatt ned fjerde dag jul i 2016, og orgelhus med fasadepiper ble gjenoppført i kirketårnets fjerde etasje som et minne fra kirkens historie.
2017–
Arbeidet med anskaffelse av kirkens nåværende orgel startet formelt i 2010, og varte fram til orgelet stod ferdig den 11. mai 2017. Orgelet er bygget av den danske orgelbyggeren Carsten Lund, utført ved TH Frobenius og Sønner Orgelbyggeri A/S, Kongens Lyngby i Danmark. Intonatør var Erik Hult. Dette orgelet er Carsten Lund sitt 85. orgel, og det absolutt siste verk fra hans hånd. Orgelet kostet 5.390.119 kr, og er finansiert med betydelige bidrag fra Jevnaker kommune og Sparebankstiftelsen Jevnaker Lunner Nittedal, samt gaver gitt fra lokale bedrifter, foreninger og private. Orgelet inneholder 24 stemmer, hvorav 2 er transmisjoner, samt en cymbelstjerne. Tilsammen har orgelet ca 1500 piper. Jevnaker kirkelige fellesråd benyttet organist og professor Bjørn Boysen som orgelkonsulent under hele prosessen. Orgelinnvielsen ble holdt den 24. september 2017.
Klemens VII
Bakgrunn
Han var en uektefødt sønn av Giuliano de' Medici, som ble myrdet i Pazzi-sammensvergelsen. Giulio var dermed også nevø av Lorenzo de' Medici og fetter av pave Leo X. Da sistnevnte ble pave i 1513 utnevnte han Giulio til minister.
Kardinal
Allerede ved konsistoriet 23. september 1513, Leos første, ble Giulio kreert til kardinal. Han var da ennå ikke presteviet; det skjedde ikke før i 1517. Riktig nok var han utnevnt til biskop, men det var altso uten bispevielse, idet en slik forutsetter blant annet prestevielse.
Etter Leos død forsøkte Giulio ved konklavet 1522 å selv bli pave, eller å få valgt sin allierte, kardinal Alessandro Farnese. Han lyktes ikke med noen av delene, men hadde en viktig rolle i det uventede valget av Hadrian VI.
Pave
Da Klemens ble valgt hadde han allerede et rykte som dyktig politiker og kløktig diplomat. Samtidig var han svært verdslig orientert, og forsto lite av den religiøse utvikling i perioden. I sine verdslige oppgaver var han konsekvent og sterk, men i religiøse spørsmål viste han seg å være nervøs og tilbakeholden.
Paven var redd for Karl V av det tysk-romerske rikes fremgang, spesielt etter dennes seier i slaget ved Pavia som førte til at flere italienske fyrster allierte seg med ham. Klemens klarte ikke å forutse utviklingen godt nok, og hadde en for svak økonomi, noe som førte til at han la seg åpen for angrep fra de romerske baronene. De tvang ham til en tilnærming til keiseren. Etter at de umiddelbare problemene var over, gikk Klemens tilbake til sin tidligere politikk, noe som førte til at keiseren sendte en styrke ledet av Charles av Bourbon.
Den keiserlige styrken besto stort sett av leiesoldater, og en viktig del av deres lønn av plyndringsgods. Den 6. mai 1527 inntraff plyndringen av Roma. Klemens søkte tilflukt i Engelsborgen. Etter kort tid måtte han overgi seg, og tilbrakte seks måneder i arrest. Han ble løslatt under ufordelaktige betingelser, og måtte følge en politikk som tjente keiseren i de neste årene. I Firenze utnyttet republikanske fiender av Medici-familien anledningen til nok en gang å kaste ut familien fra byen.
I 1529 var det igjen fred mellom pave og keiser, og Karl V gikk blant annet med på å gjeninnsette Mediciene i Firenze. Byen kapitulerte i 1530, etter elleve måneders beleiring, og Klemens VIIs uektefødte sønn Allessandro de' Medici ble innsatt som byens hersker.
Den engelske reformasjon: Mot slutten av 1520-årene ønsket kong Henrik VIII av England at hans ekteskap med Katarina av Aragón skulle bli kjent ugyldig av kirken. Hun hadde ikke gitt ham noen mannlig arving som hadde vokst opp, og Henrik ville ha en sønn for å sikre Tudor-dynastiet. Nullitetssaker som vedrørte konger og statsledere skulle presenteres for Roma. Henrik hevdet at Gud misbilliget ekteskapet, ettersom Katarina før hadde vært gift med kongens avdøde bror, og dette var i strid med bibelsk lære. Faktisk hadde det vært nødvendig å innhente pavelig dispensasjon – fra pave Julius II – for at Henrik og Katharina skulle kunne gifte seg.
I 1527 bad Henrik pave Klemens om å erklære ekteskapet ugyldig, men paven nektet. Ifølge kirkeloven kan man ikke ugyldigforklare et ekteskap på grunnlag av et ekteskapshinder som faktisk var blitt dispensert fra. Selv om avslaget var kirkerettslig begrunnet, er det liten tvil om at en annerledes avgjørelse, som ville ha vært på juridisk svært tynn is, ville ha utløst reaksjoner fra keiseren. Keiseren var Katarinas nevø, og han hadde bare noen år tidligere latt Roma plyndre.
Etterhvert kom også en annen faktor inn, nemlig Anne Boleyns lutherske sympatier. Resultatet av dette ble et brudd mellom Den hellige stol og England, og dermed den engelske reformasjonen.
Mot slutten av sitt pontifikat begynte Klemens igjen å helle mot en allianse med Frankrike. Det ble ikke noe ut av det, ettersom han døde i september 1534, før forhandlingene hadde nådd sitt mål.
Han døde av soppforgiftning.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Stefan Kuhn
Han debuterte i verdenscupen i langrenn 10. desember 2005, og hans beste individuelle verdenscup-plassering er en 15.-plass i klassisk sprint fra 2008.
Stortingets spørretime
Spørretimen ble innført i 1949. I 1996 ble det i tillegg til spørretime med skriftlig spørsmål innført en muntlig spørretime med hvor statsråden svarer på spørsmål som ikke er kjent på forhånd. Spørsmål og svar fra spørretimen stenograferes og legges ut på Stortinget.no og trykkes i Stortingsforhandlinger.
Knerefleks
Knerefleks eller patellarrefleks, er en rask, ikke-viljestyrt sammentrekning av fremre lårmuskel, som er kneleddets strekkemuskulatur. Et slag mot den avslappede muskelens sene under kneskjellet, patellarsenen, utløser en refleksbue.
Refleksbuen i en knerefleks forklares ved at slaget mot senen gir et øyeblikks strekk i senen. I senen stimuleres da senespoler og utløser en sensorisk nerveimpuls mot sentralnervesystemet. I ryggmargen utløses det motorisk nerveimpuls som går tilbake til lårmuskelen og stimulerer denne til å trekke seg sammen og dermed medføre en rask utstrekning av kneleddet, og foten svinger frem. Bevegelsen kan også kalles en monosynaptisk refleks.