cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Afrika
Demografi
Folkeslagene i Nord-Afrika består av to hovedgrupper, berbere og arabisk-språklige folkeslag i vest og egyptere i øst. Araberne som ankom i det 7. århundre introduserte arabisk språk og islam til Nord-Afrika. De semittiske fønikerne, de europeiske grekerne, romerne og vandalene slo seg også ned i Nord-Afrika. Berberne utgjør fremdeles majoriteten i Marokko, mens de er en betydelig minoritet i Algerie. De er også til stede i Tunisia og Libya. Tuareg og andre ofte nomadiske folkeslag er de primære innbyggerne i det sahariske indre av Nord-Afrika. Nubierne er en nilosaharisk–språklig gruppe (selv om mange snakker arabisk også) som utviklet en antikk sivilisasjon i Nordøst-Afrika.
I løpet av det siste århundret har små, men økonomisk viktige, kolonier av libanesere og oversjøiske kinesere også utviklet seg i de større kystbyene i henholdsvis Vest og Øst-Afrika.
Noen etiopiske og eritreiske grupper (som amharer og tigreanere) som snakker semittiske språk og er etterkommere av de antikke sabaene som krysset Rødehavet fra Sør-Arabia (Jemen) for mange århundrer siden. Oromo og somaliere snakker kushittiske språk, men de fleste somaliske klanene kan spores tilbake til arabisk opphav også. Sudan og Mauritania er delt mellom en hovedsakelig arabisert nord og en innfødt afrikansk sør (selv om «araberne» i Sudan har en klart dominerende afrikansk opphav også). Noen områder i Øst-Afrika, særlig øya Zanzibar og den kenyanske øya Lamu, fikk arabiske muslimer og bosettere og handelsmenn fra Sørvest-Asia i middelalderen og i antikken.
Fra begynnelsen av det 16. århundre begynte europeere som portugisere og nederlendere å etablere handelsstasjoner og festninger langs kystene av det vestlige og sørlige Afrika. Etter hvert slo et stort antall nederlendere supplert av franske hugenotter og tyskere seg ned i det som i dag er Sør-Afrika. Deres etterkommere, boere og de fargede, er den største gruppen med europeisk opphav i dagens Afrika. På 1800-tallet førte en ny fase av kolonisering et stort antall franske og britiske bosettere til Afrika. Portugiserne slo seg hovedsakelig ned i Angola, men også i Mosambik. Franskmennene slo seg ned i stort antall i Algerie hvor de ble kollektivt kjent som pied-noirer og i mindre skala i andre deler av Nord og Vest-Afrika i tillegg til Madagaskar. Britene slo seg hovedsakelig ned i Sør-Afrika i tillegg til kolonien Rhodesia og i høylandene i det som nå er Kenya. Tyskerne slo seg ned i det som nå er Tanzania og Namibia, og der er fremdeles en befolkning av tyskspråklige hvite namibiere. Mindre antall av europeiske soldater, forretningsfolk og embetsmenn etablerte seg ogsp i administrative sentre som Nairobi og Dakar. Avkoloniseringen i løpet av 1960-årene resulterte ofte i massemigrasjon av bosetter av europeisk opphav ut av Afrika, særlig fra Algerie, Angola, Kenya og Rhodesia (nå Zimbabwe). Men i Sør-Afrika og Namibia har den hvite minoriteten forblitt politisk dominerende etter uavhengigheten fra Europa, og en betydelig befolkning av hvite afrikanere forblir i disse to landene selv etter demokratiet til slutt ble innført på slutten av den kalde krigen. Sør-Afrika har også blitt det foretrukne målet for hvite anglo-zimbabwere og av migranter fra hele det sørlige Afrika.
Europeisk kolonisering førte også med seg betydelige grupper av asiater, særlig mennesker fra det indiske subkontinent, til britiske kolonier. Store indiske samfunn finnes i Sør-Afrika, og mindre samfunn er til stede i Kenya, Tanzania og noen andre sørlige og østlige afrikanske land. Det store indiske samfunnet i Uganda ble utvist av diktatoren Idi Amin i 1972, men noen har senere vendt tilbake. Øyene i Indiahavet er også befolket hovedsakelig av mennesker av asiatisk opphav, ofte blandet med afrikanere og europeere. Malagsy-folket på Madagaskar er et malayer-folk, men de som bor langs kysten er generelt blandet med bantu, arabisk, indisk og europeisk opphav. Malayisk og indisk opphav er også viktige komponenter i gruppen av folk kjent i Sør-Afrika som Cape-fargede, mennesker med opphav i to eller flere raser og kontinenter.
Lena (tettsted)
Stedet
På Lena ligger Lena videregående skole og Valle videregående skole), Lena ungdomsskole og Toten folkehøgskole. Omtrent en km øst for Lena sentrum ligger barneskolen Hoffsvangen skole, og ca. en km vest for sentrum ligger Seierstad skole.
Afrika
Befolkningsutvikling
Tabellene under viser FNs prognose i 2022 for befolkningsutviklingen i Afrika og verden: I FNs statistikk er hele Russland lagt til Europa, mens hele Tyrkia og Kypros er lagt til Asia. Vest-Papua (Indonesia) som er en del av Melanesia er lagt til Asia, mens Hawaii (USA) og Påskeøya (Chile) som er deler av Polynesia er lagt til Amerika.
Lena (tettsted)
Stedet
Lena er handelssentrum for Østre Toten og deler av Vestre Toten. Enkelte forretninger som driver innen landbruksmarkedet, har sitt naturlige nedslagsfelt langt utenfor kommunen.
Afrika
Største byer
Afrikas største byområder (urban agglomerations), folketall estimert av CIA for 2022:
Lena (tettsted)
Stedet
Lena var stasjon på Skreiabanen fra 1902 til nedleggelsen av banen i 1987. Før Skreiabanen åpna, hadde tettstedet Lillo ved Hoff kirke enkelte sentrumsfunksjoner. Nesten alle disse funksjonene er nå overtatt av Lena.
Afrika
Språk
Etter de fleste overslag inneholder Afrika mer enn tusen språk. Det er fire betydelige språkfamilier som er innfødte i Afrika.
Rottejomfruen
Rottejomfruen kan ha flere betydninger:
Afrika
Språk
Med noen få unntak i Øst-Afrika, har nesten alle afrikanske land vedtatt offisielle språk som har sin opprinnelse utenfor kontinentet og som er blitt spredt gjennom kolonialisme eller menneskelig migrasjon. I tallrike land blir engelsk og fransk brukt til offentlig kommunikasjon som styresmakt, handelsstand, utdanning og media. Arabisk, portugisisk, afrikaans og gassisk er andre eksempler på opprinnelig ikke-afrikanske språk som blir brukt av millioner av afrikanere i dag, både i det offentlige og private rom.
Manhuaçu
Manhuaçu er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Vladimir Graić
Vladimir Graić er en serbisk komponist. Graić er blant annet kjent for å ha skrevet sangen «Molitva», som var det serbiske vinnerbidraget i Eurovision Song Contest 2007.
Afrika
Kultur
Afrika har et antall overlappende kulturer. Det mest konvensjonelle skillet er det mellom subsaharisk Afrika og de nordlige landene fra Egypt til Marokko som stort sett assosierer seg med arabisk kultur. I denne sammenligningen regnes nasjonene sør for Sahara å bestå av mange kulturelle områder, eksempelvis den bantu språklige gruppen.
Det kan også skilles mellom fransk Afrika og resten av Afrika, eksempelvis de tidligere britiske koloniene i det sørlige og østlige Afrika. En annen kulturell skillelinje er den mellom afrikanere som lever tradisjonell livsstil og de som grunnleggende sett er moderne. Tradisjonalistene er noen ganger inndelt i pastoralister og agrikulturelle.
Musikk
Afrikas musikk er en av de mest dynamiske kunstformene. Egypt har lenge vært et kulturelt fokuspunkt i den arabiske verden, mens minnet om rytmene i subsaharisk Afrika, særlig Vest-Afrika, ble overført gjennom den atlantiske slavehandelen til moderne samba, blues, jazz, reggae, rap og rock and roll. Kontinentets moderne musikk inkluderer den svært komplekse korsangen i det sørlige Afrika og danserytmene til soukous, dominert av musikken i Den demokratiske republikken Kongo. En nylig utvikling i det 21. århundre er oppkomsten av afrikansk hiphop. En form fra Senegal er blandet med tradisjonell mbalax. I Sør-Afrika har en form for musikk som house kjent under navnet kwaito utviklet seg, og landet har vært hjemlandet for sin egen form for sørafrikansk jazz en stund, mens afrikaans-musikk er en helt egen form og består hovedsakelig av tradisjonell boere musiek og former for folkemusikk og rock.
Innfødte musikk og dansetradisjoner i Afrika opprettholdes av muntlige tradisjoner, og de er forskjellige fra musikk og dansestilene i Nord-Afrika og det sørlige Afrika. Arabisk innflytelse er synlig i musikken og dansen i nord og i det sørlige Afrika er vestlig innflytelse tydelig på grunn av kolonialisme.
Mange afrikanske språk er tonespråk hvor toneleie bestemmer betydningen. Dette uttrykkes i afrikanske musiske melodier og rytmer. Mange forskjellige musikkinstrumenter blir brukt som for eksempel trommer, trompet, bjelle, fløyte og lutt.
Afrikanske danser er en viktig tilstand av kommunikasjon, og danserne bruker gester, masker, kostymer, kroppsmaling og et antall visuelle gjenstander. De grunnleggende bevegelsene er noen ganger enkle og legger vekt på kun overkroppen eller mageregionen eller føttene. Slike bevegelser er noen ganger komplekse og involverer koordinasjon av forskjellige kroppsdeler. Dansere utfører dansen noen ganger alene eller i små grupper på to eller tre personer. Danser med mange utøvere utføres også med forskjellige formasjoner, som lineære, sirkulære, buktende og så videre.
Religion
Afrikanerne har mange forskjellige religiøse trossystemer, hvor kristendom og islam er de mest utbredte. Rundt 46,3 % av alle afrikanerne er kristne og 40,5 % er muslimer. Rundt 11,8 % av afrikanerne følger opprinnelige afrikanske religioner. Et lite antall afrikanere er hinduer eller har jødisk trostradisjon, slik som beta Israel og lemba-stammene.
Dannelsen av det gamle riket i Egypt i det tredje milleniet f.Kr. markerte det første kjente komplekse religiøse systemet på kontinentet. En gang på 800-tallet f.Kr. ble Karthago grunnlagt i dagens Tunisia av fønikerne, og ble et betydelig kosmopolitisk senter hvor guddommer fra nabolandene Egypt, Roma og etruskernes bystater ble tilbedt.
Den etiopisk-ortodokse kirke og den eritreisk-ortodokse kirke dateres offisielt til det 300-tallet og er dermed en av de først etablerte kristne kirker i verden. I begynnelsen gjorde ortodokse fremskritt i dagens Sudan og andre regioner i nabolaget. Men etter at islam ble spredt, var veksten treg og begrenset til høylandene.
Islam gikk inn i Afrika da muslimene erobret Nord-Afrika mellom 640 og 710 og det startet med Egypt. De etablerte Mogadishu, Melinde, Mombasa, Kilwa og Sofala da de fulgte sjøhandelsveiene ned langs kysten på Øst-Afrika og spredte seg gjennom Saharaørkenen inn i det indre av Afrika da religionen fulgte i fotsporene til muslimske handelsmenn. Muslimene var også blant de asiatiske menneskene som senere slo seg ned i det britisk-styrte Afrika.
Mange afrikanere ble konvertert til vesteuropeisk form for kristendom i kolonitiden. I de siste tiårene av 1900-tallet, har forskjellige sekter av karismatisk kristendom vokst raskt. Et antall romersk-katolske afrikanske biskoper var til og med nevnt som mulige pavekandidater i 2005. Afrikanske kristne ser ut til å være mer sosialt konservative enn deres trosfeller i store deler av den industrialiserte verden, noe som ganske nylig har ført til spenning innen retninger som anglikanske kirker og metodistkirker.
I 1900 var det kun 8,7 millioner kristne i Afrika. Dette har vokst til 390 millioner i dag og vil sannsynligvis vokse ytterligere til 600 millioner i 2025. I dag er det mer enn 1,5 millioner kirker i verdensdelen. Grunnen til denne veksten er som oftest konverteringer fra tradisjonelle afrikanske religioner eller islam. Ifølge både muslimske og kristne kilder konverterer hvert år 6 millioner afrikanske muslimer til kristendom. Disse er spredt over hele kontinentet.
Religion i Afrika sør for Sahara i 2010 og fram mot 2050
En prognose for den religiøse demografien i Afrika sør for Sahara, slik den forventes å være i 2050. Tallene er basert på en studie som amerikanske Pew Research Center publiserte i 2015.
Tabellen viser at gruppen muslimer forventes og ha den største fremgangen frem mot 2050 - og de vil forøvrig være den eneste gruppen som øker sin andel på bekostning av de andre. Den kristne gruppen vil imidlertid fremdeles være den største og vil utgjøre godt over halvparten av befolkningen i 2050. Gruppen afrikanske folkereligioner forventes å ha omtrent samme andel som i 2010. Dette er forøvrig den regionen i Pews undersøkelse som forventes ha den største befolkningsøkningen frem mot 2050.
Selvstendige land
Tabellen viser CIAs estimater for 2023.
Dialogo sopra i due massimi sistemi del mondo
Dialogo sopra i due massimi sistemi del mondo eller Dialog om verdens to hovedsystem er et klassisk vitenskapelig verk forfattet av Galileo Galilei og publisert i 1632. I boken sammenligner han det kopernikanske system med det tradisjonelle ptolemeiske systemet. I det kopernikanske systemet er det en heliosentrisme, hvor jorden og de andre planetene går i baner med solen som sentrum. I det ptolemeiske system er det en geosentrisme hvor jorden er sentrum for universet.
Galileis Dialogo ble utgitt i Firenze med formell tillatelse fra inkvisisjonen, etter at han hadde lovet at han skulle argumentere for begge syn; diskusjonen endte imidlertid med en klar støtte til systemet med solen i sentrum. Galilei ble derfor dømt i 1633 for «alvorlige mistanker om heresi» basert på denne boken, som så ble satt på den katolske kirkes indeks over forbudte bøker. Boken ble ikke fjernet fra denne listen før 1835.
Abbor
Abbor (Perca fluviatilis, også tryte eller skjebbe, dansk: aborre, svensk: abborre, engelsk: perch) er en rovfisk i abborfamilien, kan bli mer enn 60 cm lang og veie over 4 kg. Den lever i ferskvann og delvis også i brakkvann i store deler av Europa og Asia.
Beskrivelse
Abborens størrelse varierer betydelig fra vann til vann og individ til individ. I noen vann er det såkalte tusenbrødrebestander, der kun få individer blir større enn 20–25 cm. Andre steder er det vanlig med fisk på opptil 45 cm (vekt fra 900–1400 gram). En kilos abbor er en stor fisk i Norge, men langt fra uvanlig. Abbor over to kilo eller 50 cm er imidlertid sjelden, og noe mange sportsfiskere drømmer om. Norsk sportsfiskerekord er 3,17 kg, fra Mjøsa 28. mai 1965. Den største abboren som er fanget på stang veide 4 kg. Den ble fanget i elven Olt i Romania på 1980-tallet. En tilsvarende abbor skal også ha blitt tatt på stang i Laachersjøen i Tyskland, men denne fangsten har mer tvilsomme referanser. I 1943 ble det i Edersee i Tyskland fanget en abbor 7 kg, men ikke på stang.
Det er hunnen som blir størst, hannen blir bare sjelden tyngre enn 300 gram. Abborens ryggfinne er ensfarget unntatt de to–tre svarte segmentene helt bakerst. Abboren er ikke bare en verdsatt byttefisk for gjedde, som ofte lever side om side, den er selv også en glupsk rovfisk av rang som kan svelge store byttefisk i forhold til størrelsen. Tennene er mange, men små.
Atferd
Abboren spiser kun animalsk føde, og dietten endres etter hvert som abboren vokser. Det første året, eller fram til den er ca. 5 cm lang, spiser den mest dyreplankton. Deretter begynner den å spise ulike bunndyr, og fra den er ca 15 cm går den over til å spise småfisk, artsfrender inkludert.
Abboren liker seg best der det er vannplanter, eller sunkne trær hvor den kan finne gjemmesteder. Småabbor går helst i stim når de jakter på mat, mens større fisk oftere er solitære eller den lever sammen med tilsvarende eksemplarer i småstimer. Arten er mest aktiv om dagen.
Abboren blir kjønnsmoden i 2–4-årsalderen. Da er den gjerne 10–15 cm lang. Hannene blir normalt kjønnsmodne 1–2 år tidligere enn hunnene. Abboren gyter om våren, etter at isen har gått. Den gyter helst på relativt grunt vann. Eggene er kapslet inn i et gelélignende stoff, slik at de henger sammen i en lang remse som henger seg fast i siv og andre planter. Normalt klekkes eggene ca. 1–2 uker etter gyting, men hvis det er varmt i vannet, det vil si 10–15 °C, klekkes de etter omtrent 1 uke.
Utbredelse
Abboren er utbredt over hele Europa nord for Alpene, og i Russland helt øst til elvene Lena og Kolyma i Sibir. I Norge har den to utbredelsesområder, ett i Troms og Finnmark og ett på østlandet. Utbredelsesområdet på Østlandet strekker seg fra Lindesnes til Sør-Trøndelag. Den finnes også i enkelte vann i Nordland. I 2004 ble den funnet i innsjøen Rengen i Sørlivassdraget i den nordtrønderske kommunen Lierne, men prøvefiske samme sted i 2005 ga ingen fangst. Abbor finnes også i flere vann på Vestlandet etter ulovlig utsetting. I bergensområdet finnes den i Nesttunvatnet, Grimevatnet, Myravatnet, Tveitevannet og Solheimsvannet. Tveitevannet og Solheimsvannet er del av Fjøsangervassdraget og har forbindelse til Kristianborgvannet. Selv om abbor ennå (2014) ikke har blitt påvist der er det sannsynlig at fisken også finnes der. Ulovlig utsetting av abbor har ført til store ødeleggelser av det øvrige fiskelivet.
Polaritet
Se også
極性
Copa MX
Copa MX (tidligere Copa Tower, Copa Eliminatoria og Copa México) er en meksikansk fotballcup for menn. Alle laga fra Liga MX, bortsett fra de fire som spiller i CONCACAFs mesterliga, og alle laga fra Ascenso MX deltar i cupen.
Turneringa ble grunnlagt i 1907 under navnet Copa Tower. Fra 1919 til 1932 het den Copa Eliminatoria, og fra 1932 til 1997 var den kjent som Copa México. Etter 1997 ble den ikke avholdt før i 2012, da den fikk navnet Copa MX.
San Jorge (Uruguay)
San Jorge er en by i Durazno-departementet i det sentrale Uruguay.
Befolkning
San Jorge har 502 innbyggere (Beregning 2011)
Kilde:
John Powell (friidrettsutøver)
John Gates Powell (født 25. juni 1947 i San Francisco, California, død 18. august 2022 i Las Vegas) var en amerikansk diskoskaster. I 1975 satte han verdensrekord med et kast på 69,08 m. Powell hadde en personlig rekord på 72,08 m fra 1984.
Han gikk under kallenavnet «Roadrunner» pga. sin hurtige rotasjon i diskosringen. Karrierens fremste meritter er bronsemedaljene fra to OL (1976 i Montreal og 1984 i Los Angeles), fulgt av sølvmedaljen fra Roma-VM i 1987.
Spellemannprisen 2006
Spellemannprisen 2006 var den trettifemte utgaven av Spellemannprisen og ble delt ut i Chateau Neuf i Oslo lørdag 27. januar 2007. Vamp ble kåret til Årets spellemann, mens juryens hederspris ble tildelt Åge Aleksandersen, Bjørn Eidsvåg og Sissel Kyrkjebø. Prisen ble tildelt for deres langvarige karrière og ble overrakt av finansminister Kristin Halvorsen. I forkant av overrekkelsen framførte de tre Erik Byes sang «Anna Lovinda». Bransjeprisen gikk til Stargate som har markert seg som låtskrivere og produsenter for norske og internasjonale artister.
Prisutdelingen ble overført direkte på TV 2 og ble ledet av Harald Rønneberg og Thomas Numme. Dette var den 35. Spellemannpris-utdelingen og det var dette året ny rekord i antall påmeldte bidrag. Ved utløp av påmeldingsfristen, var det 608 påmeldinger (inkluderer alle sjangerklassene og musikkvideo). Forrige rekord var 568 bidrag fra Spellemannprisen 2005.
Øvrige nominerte
Kvinnelig artist:
Mannlig artist:
Popgruppe:
Elektronika:
Samtidsmusikk:
Rock:
Blues:
Country:
Metal:
Hiphop:
Folkemusikk/gammaldans:
Danseorkester:
Jazz:
Viser:
Åpen klasse:
Årets hit:
Malmö FF
Malmö Fotbollförening, også kjent som Malmö FF, er en svensk fotballklubb fra Malmö i Sverige. Klubben, som debuterte i Allsvenskan sesongen 1931/32, er medlem av Skånes fotballforbund, og spiller hjemmekampene på Swedbank Stadion. Siden klubben ble stiftet 24. februar 1910, har den vunnet den svenske serien sytten ganger, den svenske cupen 15 ganger, noe som gjør klubben til den mest suksessfulle klubben i Sverige, vurdert ut fra antall titler i disse mesterskapene. Malmö FF vant også Allsvenskan tre ganger i perioden da mesterskapstittelen tilfalt laget som vant sluttspillet. Klubben spilte finalen i Serievinnercupen i 1979, hvor de tapte 0–1 mot den engelske klubben Nottingham Forest. Klubben ble tildelt Svenska Dagbladets gullmedalje for å nå denne finalen, og de er fortsatt eneste svenske klubben som har spilt en finale i turneringen.
Spellemannprisen 2006
Øvrige nominerte
Årets musikkvideo:
Umberto Caligaris
Umberto Caligaris (1901–1940) var en italiensk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris og 1928 i Amsterdam.
Spellemannprisen 2006
Øvrige nominerte
Det blir på forhånd ikke offentliggjort noen nominasjoner til Årets spellemann.
Umberto Caligaris
Caligaris vant en olympisk bronsemedalje i fotball under sommer-OL 1928 i Amsterdam. Han var med på det italienske landslaget som kom på tredjeplass i fotballturneringen bak Uruguay og Argentina. Italias vei til bronsefinalen var seier over Frankrike med 4-3, uavgjort 1-1 mot Spania i den første kvartfinalen, de vant omkampen tre dager senere med 7-1 men tapte semifinalen mot Uruguay med 2-3. I bronsefinalen møtte de Egypt som de beseiret med 11-3.
Han spilte 59 landskamper for Italias herrelandslag i fotball 1922–1934 og han spilte 178 kamper og scoret to mål for Juventus i perioden 1928 til 1935. Han var med og vant Serie A fem ganger med klubben, sesongene 1930/31, 1931/32, 1932/33, 1933/34 og 1934/35.
Malmö FF
Høyeste besluttende organ i klubben er generalforsamlingen. Møtet godkjenner regnskap og revisjon, samt velger styre og leder. Klubbens nåværende leder er Håkan Jeppsson, som ble valgt i 2010. Klubbens daglige virksomhet håndteres av fungerende direktør i samråd med lederen. Malmö FF er, med sin egenkapital på 92,2 millioner SEK, Sveriges mest velstående fotballklubb.
Klubben spiller i Allsvenskan, og ble mester siste gang i 2014. De vant Allsvenskan første gangen i 1944, og hadde sin absolutte storhetstid på 1970-tallet, med fem svenske mesterskap og fire svenske cup-titler. Klubbens fremste rivaler er Helsingborgs IF, IFK Göteborg og IFK Malmö. Malmö FFs offisielle fanklubb heter MFF Support. Blant vesentlig medieomtale av klubben, kan nevnes fotballdokumentarene Blådårar 1 og Blådårar 2, samt en omfattende artikkelserie i forbindelse med klubbens 100-årsjubileum i Sydsvenska Dagbladet.
Tidlige år
Klubben oppsto som et kommunalt initiativ i 1905 for å oppmuntre ungdommer i Malmö til å spille organisert fotball. Et av ungdomslagene, Bollklubben Idrott, også kjent som BK Idrott, var en forgjenger for Malmö FF. BK Idrott gikk sammen med IFK Malmö i deres nylig stiftede fotballavdeling i 1909, men forlot samarbeidet kort tid etter på grunn av problemer klubbene imellom. Den 24. februar 1910 ble Malmö FF stiftet av de 19 medlemmene i BK Idrott. Klubbens første leder var Werner Mårtensson.
I 1920 inviterte Sveriges fotballforbund svenske fotballklubber til å konkurrere i nasjonale serier. Malmö FF ble da tildelt en plass i Division 2 Sydsvenska Serien. De vant serien, og rykket opp til Svenska Serien Västra, som var den høyeste divisjonen i Sverige på den tiden. De rykket imidlertid ned etter første sesongen, og spilte så i Sydsvenska Serien i nesten et tiår, før de atter en gang rykket opp i Allsvenskan i 1931.
Første året i Allsvenskan og tidlige meritter
Klubben nådde plasseringer midt på ligatabellen i to sesonger før de i 1934 ble flyttet ned som en straff for å ha brutt regelverket for amatørfotball. Klubben hadde betalt sine spillere en mindre sum penger for hver kamp de spilte. Selv om dette var mot regelverket, var det vanlig på den tiden. Malmö FF var imidlertid den eneste av klubbene som regnskapsførte dette. I tillegg til degraderingen til seriens andre nivå, ble hele klubbstyret og tjueseks spillere utestengt. Den versjonen av hendelsen som ble formidlet av Malmö FF og den lokale pressen, var at det var den lokale rivalen IFK Malmö som hadde anmeldt regelbruddet til Sveriges fotballforbund. Dette antas å ha bidratt til den langvarige rivaliseringen klubbene imellom.
Klubben var tilbake i Allsvenskan i 1937, etter to sesonger i svensk 2. divisjon. Samme år ble Eric Persson valgt til leder av klubben, etter å ha vært sekretær siden 1929, en posisjon han beholdte fram til 1974. Persson anses av klubbens ledere og fans for å ha vært den viktigste personen i klubbens historie, etter å blant annet ha gjort klubben profesjonell på 1970-tallet. Klubben gikk også under hans ledelse fra å være uten titler i 1937, til å ha vunnet det svenske mesterskapet ti ganger fram til slutten av 1974-sesongen. I 1939 nådde klubben sin til da beste ligaplassering, en tredjeplass i Allsvenskan, ni poeng bak seriemestrene IF Elfsborg. Første gangen Malmö FF ble svensk mester var i 1944, da klubben vant sesongens nest siste kamp mot AIK foran 36 000 tilskuere på Råsunda. I sesongens siste kamp vant klubben 7-0 mot Halmstads BK.
Klubben endte på en andreplass i Allsvenskan ytterligere to sesonger, i 1956 og 1957. I det etterfølgende året forlot klubben Malmö IP til fordel for Malmö stadion, som hadde blitt oppført i forbindelse med fotball-VM i 1958, og som skulle bli hjemmebane for klubben de neste femti årene. I 1964 rekrutterte Malmö FF den spanske treneren Antonio Durán, noe som var den første i en serie forandringer som førte til klubbens mest suksessrike periode i klubbens historie. Unge talenter, som Lars Granström og Bo Larsson, vokste fram tidlig i 1960-årene, spillere som skulle vise seg å være av stor betydning på 1970-tallet. Klubben endte på en andreplass i 1964, men tok sitt sjette seriemesterskap i 1965, da Bo Larsen scoret 28 mål og ble ligaens toppscorer. Malmö FF vant Alsvenskan igjen i 1967, etter en mindre bra 1966-sesong. Klubbens unge spillere, samt talenter som ble kjøpt fra nærliggende klubber i Skåne i 1967, utgjorde etterhvert et lag som konsekvent endte blant de tre beste i Allsvenskan.
Suksessperioden på 1970-tallet, Europacupen 1979, 1980- og 1990-tallet
Etter å ha endt på en andreplass i Allsvenskan de to siste årene på 1960-tallet, innledet Malmö FF sitt mest suksessfylte tiår gjennom historien ved å vinne Allsvenskan i 1970. Klubben vant Allsvenskan i 1970, 1971, 1974, 1975 og 1977, samt Svenska Cupen i 1976 og 1978. Seieren i Allsvenskan 1977 kvalifiserte klubben for Serievinnercupen 1978-79, og etter å ha slått AS Monaco, Dynamo Kyiv, Wisła Kraków og Austria Wien, nådde de finalen, som ble spilt på Olympiastadion i München mot Nottingham Forest. Trevor Francis scoret kampens eneste mål, og Nottingham Forest vant kampen 1-0. Til tross for tapet i finalen regnes dette fortsatt som klubbens største bragd. Laget fikk Svenska Dagbladets gullmedalje samme år, med begrunnelsen: «For den serie bragder som førte MFF som første svenske lag til finalen i [Serievinnercupen] i fotball.»
Maxi Pereira
Victorio Maximiliano «Maxi» Pereira Páez (født 8. juni 1984) er en uruguayansk fotballspiller som fra 30. juni 2019 er klubbløs.
Malmö FF
Suksessperioden på 1970-tallet, Europacupen 1979, 1980- og 1990-tallet
Mye av framgangen på 1970-tallet var bygget på en ny taktikk og nye treningsmetoder som ble innført i klubben av engelskmannen Bob Houghton, som trente klubben i perioden 1974 til 1980. Hans Cavalli-Björkman etterfulgte Eric Persson som leder av klubben i 1974. Etter at laget ikke presterte etter forventningene under trenerne Keith Blunt og Tord Grip på begynnelsen av 1980-tallet, tok Roy Hodgson over i 1985. Han ledet klubben til to svenske mesterskapsseire, i 1986 og 1988, og klubben vant Allsvenskan fem år på rad i perioden 1985 til 1989. Den gangen ble seriemesteren avgjort gjennom playoff mellom de beste lagene etter at den ordinære sesongen var ferdigspilt. Playoff ble brukt fra 1982 til 1992, og klubben nådde finalen fire ganger fra 1986 til 1989, men vant finalen kun to ganger. I tillegg til Allsvenskan og det svenske mesterskapet, vant klubben Svenska cupen i 1984, 1986 og 1989.
Manhumirim
Manhumirim er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Malmö FF
Suksessperioden på 1970-tallet, Europacupen 1979, 1980- og 1990-tallet
Med unntak av en andreplass i Allsvenskan 1996, lyktes ikke laget å utmerke seg på 1990-tallet, og de vant heller ikke verken Allsvenskan eller Svenska cupen det tiåret. 1990-tallet endte med nedrykk fra Allsvenskan i 1999. Hans Cavalli-Björkman ble etterfulgt av Bengt Madsen i 1999, og den tidligere spilleren Hasse Borg ble ansatt som sportsdirektør. Disse endringene i klubbdriften, samt framveksten av det unge talentet Zlatan Ibrahimović, førte klubben tilbake til Allsvenskan i 2001. Ibrahimović ble kjent, og var en viktig spiller i klubbens forsøk på å returnere til høyeste nivå i svensk fotball. Han ble solgt til Ajax i 2001, og har senere spilt for klubbene Juventus, Inter, FC Barcelona og AC Milan.
Maxi Pereira
Med Benfica vant han i 2010 den portugisiske ligaen.
Malmö FF
2000-tallet og fram til 2011
Returen til Allsvenskan var begynnelsen på klubbens vellykkede start på det nye tiåret, og under Tom Prahl endte klubben i topp tre-plassering tre sesonger på rad. I 2004 vant klubben Allsvenskan, og var svenske mestre for femtende gang. I 2005 nådde klubben siste kvalifiseringsomgang til Mesterligaen, men ble slått ut av sveitsiske FC Thun. Vellykket sponsorarbeid og salg av spillere gjorde Malmö FF til Sveriges mest velstående fotballklubb, en posisjon de fortsatt hadde i 2011. Klubben flyttet fra Malmö stadion til Swedbank Stadion i 2009, et stadion utelukkende bygd for fotball, og som ligger inntil deres gamle hjemmebane.
Maxi Pereira
Landslaget
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
Malmö FF
2000-tallet og fram til 2011
I 2009 bekjentgjorde Madsen at han ville gå av som klubbens leder, og han ble etterfulgt av Håkan Jeppsson det påfølgende året. I 2010 feiret klubben sitt 100-årsjubileum med flere feiringer i starten av sesongen. På dagen for klubbens 100-årsjubileum erklærte det svenske fotballtidsskriftet Offside, etter å ha gått gjennom mengder med statistikk, at Malmö FF var den største fotballklubben i svensk historie. Sesongen ble en stor suksess for klubben, som vant Allsvenskan for nittende gang og ble svensk seriemester for 16. gang. Til forskjell fra 2004-sesongen, ble sesongen vunnet uten større overganger, og med en spillertropp som for det meste besto av yngre spillere. Klubben har etter dette fortsatt å vise seg å være en av de mest dominerende fotballklubbene i Sverige. Under 2011-sesongen var klubben på andreplass i den allsvenske maratontabellen. Malmö FF er også rekordholdere av antall seire i Allsvenskan og Svenska cupen, og er på andreplass etter IFK Göteborg i antall vunnede svenske seriemesterskap.
I 2011 slo Malmö ut skotske Glasgow Rangers i Mesterligakvalifiseringen, med resultatene 0-1 borte og 1-1 hjemme. De røk imidlertid ut i playoff med resultatet 3-4 mot Dinamo Zagreb med ett sammenlagtresultat på 3-4, etter å ha tapt 1-4 på bortebane, og vunnet 2-0 hjemme.
Farger og klubbemblem
Malmö FF er kjent under kallenavnene Di blåe og Himmelsblått, og er også kjent som Skånes stolthet. Kallenavnene skyldes klubbfargene, som er himmelblå og hvit. Hjemmedrakten består av himmelblå fotballtrøye, hvite shorts og himmelblå strømper. Bortedrakten er rød- og hvitstripet trøye, sort shorts og røde strømper. Ulike alternative draktsett har vært benyttet i internasjonale turneringer, blant annet et helhvitt draktsett som ble innført på 1950-tallet, og et helsort draktsett med himmelblå og gylne kanter og tekst som ble benyttet i Europacupspill 2005.
Klubbfargene har imidlertid ikke alltid vært himmelblå. Klubbens forgjenger, BK Idrott, brukte blå- og hvitstripede trøyer og hvite shorts, og dette draktsettet ble fortsatt brukt første halvår av 1910, da Malmö FF ble stiftet. Dette ble senere endret til rød- og hvitstripede trøyer og sorte shorts for å symbolisere at Malmö FF var en ny klubb, et draktsett som minner mye om dagens draktsett for bortekamper. Det nåværende himmelblå draktsettet ble innført 1920. Siden 2010 har det vært benyttet et lite skånsk flagg bak på trøyen, like under halsen.
Malmö FFs klubbmerke består av et skjold med to vertikale himmelblå felt på sidene, og et vertikalt hvitt felt i midten. Under skjoldet er det skrevet «Malmö FF» med himmelblå bokstaver, og med en himmelblå stjerne under teksten. I den øvre delen av skjoldet er det et hvitt horisontalt felt over de tre vertikale feltene. På toppen av skjoldet er det fem tårn-lignende forlenginger av det hvite feltet. Det nåværende klubbemblemet ble innført på spillertrøyene på 1940-tallet. Det var andre klubbemblemer før dette, men de ble ikke påført spillertrøyene. Mens det første klubbemblemet var i sort og hvitt, var det andre klubbemblemet rødt og hvitt i samsvar med klubbens hovedfarger mellom 1910 og 1920.
I nyere tid har en gullstjerne blitt lagt til på klubbemblemet. Denne blir kun benyttet på klubbemblemene på spillernes trøyer. Stjernen brukes for å symbolisere at klubben har vunnet flere enn ti innenlandske titler. I det opprinnelige klubbemblemet var ikke klubbens navn og den himmelblå stjernen under skjoldet med; de ble lagt til senere, da klubbens leder, Eric Persson, oppdaget at personer utenlands hadde problemer med å vite hvilken by klubben kom fra, kun ved å se på klubbemblemet. På 100-årsdagen for klubben 2010, var årene 1910 og 2010 med på hver side av skjoldet, på et himmelblått band bak skjoldet.
Supportere og rivaliserende klubber
Malmö FF er kjent for høy tilskueroppslutning. Gjennomsnittlig antall tilskuere for sesongen 2011 var 12 388, noe som var nest høyest i Allsvenskan i 2011 etter AIK. Fotballklubben har flere supporterklubber, hvorav den største, MFF Support, ble stiftet i 1992. MFF Support beskriver seg selv som «en idealistisk og upolitisk forening som arbeider mot vold og rasisme». I september 2011 ble Magnus Ericsson leder for MFF Support.
Malmö FF har også mindre og frittstående supportergrupper, hvorav den mest framtredende er Supras Malmö, som ble stiftet i 2003 av en sammenslåing av mindre Ultrasgrupper, samt andre dedikerte fans. Navnet «Supras» er en sammenslåing av «supporter» og «ultras», hvorav ultras indikerer inspirasjon fra fankultur med røtter fra land rundt Middelhavet. Supras Malmö er den mest synlige gruppen på Swedbank Stadion, med sine bannere og flagg. En annen supportergruppe med lignende mål er Rex Scania. MFF Tifosi 96 er et nettverk supportere som står bak tifos ved spesielle begivenheter og i viktige kamper.
På grunn av sine geografiske nærhet, er det pågående mindre rivalitet mellom Malmö FF og klubbene Trelleborgs FF og Landskrona BoIS, som også ligger i Skåne. Malmö FFs fremste rivaler er Helsingborgs IF, IFK Göteborg og IFK Malmö. Rivaliseringen med IFK Göteborg har pågått siden Malmö FF rykket opp i Allsvenskan på 1930-tallet, og er først og fremst geografisk, da begge lagene er fra Skåne. Rivaliseringen med IFK Göteborg er i større grad relatert til tittelfightingen klubbene imellom, da de er de to mest framgangsrike klubbene i svensk fotballhistorie, og de to eneste som har spilt i europeiske cupfinaler, IFK Göteborg i UEFA-cupen i 1982 og 1987, og Malmö FF i Serievinnercupen i 1979.
Rivaliseringen med IFK Malmö er både geografisk og historisk betinget. Begge klubbene kommer fra samme by, og spilte tidlig på 1900-tallet på samme stadion. Trolig oppstod rivaliseringen da styremedlemmer i IFK Malmö i 1933 avslørte Malmö FFs brudd på Sveriges fotballforbunds amatørfotballregler, noe som bidro til spenninger mellom lagene. IFK Malmö har ikke spilt i Allsvenskan siden 1962, noe som gjør kamper mellom klubbene til en sjeldenhet.
Stadion
Malmö FFs første hjemmebane var Malmö IP, som de delte med erkerivalene IFK Malmö. Laget spilte sine hjemmekamper der fra klubben ble stiftet i 1910 og fram til 1958. Stadionet eksisterer fortsatt, men med lavere tilskuerkapasitet, og benyttes av LdB FC Malmö, som tidligere var Malmö FFs avdeling for damefotball. Kapasiteten er per 2012 på 7600, men den var betraktelig høyere da Malmö FF spilte sine hjemmekamper der. Sesongen 1957, som var deres siste på Malmö IP, hadde klubben gjennomsnittlig 15 500 tilskuere på sine hjemmekamper. Klubbens tilskuerrekord på stadionet er 22 436, og ble oppnådd mot Helsingborgs IF 1. juni 1956. Stadionet anses fortsatt for å være en viktig del av klubbens historie, da det var der klubben ble stiftet, spilte sine første 47 sesonger og vant fem svenske mesterskap.
Det ble bygd et nytt stadion i Malmö da Sverige var vertsland for VM i fotball i 1958, Malmö stadion. Malmö FF spilte sin første sesong på stadionet sesongen 1958, emn vant ikke svensk seriemesterskap her før i 1965. En øvre seksjon ble lagt til stadionet på 1980-tallet, og sto klar i 1992. Klubben hadde sin mest suksessfylte periode på dette stadionet, hvor de har vunnet ti av seksten svenske seriemesterskap. Stadionet hadde opprinnelig en kapasitet på 30 000, men dette ble redusert til 27 500 av hensyn til endrede sikkerhetsbestemmelser. Klubbens publikumsrekord på stadionet ble oppnådd 24. september 1967, da 29 328 så laget spille mot Helsingborgs IF.
Etter seieren i Allsvenskan i 2004, ble det lagt planer for byggingen av et nytt stadion. I juli 2005 meddelte Malmö FF at byggingen av Swedbank Stadion var påbegynt. Stadionet skulle ha 18 000 sitteplasser og 6000 ståplasser. Arenaen kunne også tilpasses en kapasitet på 21 000 tilskuere, hvorav alle sitteplasser, med tanke på europacupspill, hvor ståplasser ikke er tillatte. Byggingen ble påbegynt i 2007, og stadionet var klart i 2009. Det nye stadionet ligger ved siden av Malmö Stadion. Selv om stadionet ikke var ferdigstilt, ble stadionet innviet 13. april 2009 i klubbens første hjemmekamp sesongen 2009, mot Örgryte IS, hvor Malmö FFs Labinot Harbuzi scoret første mål i det 61. minuttet av kampen. Klubben vant Allsvenskan i andre sesong i nytt stadionanlegg i 2010, da klubben slo Mjällby AIF siste kamp i sesongen, samme kamp som ny publikumsrekord ble satt med 24 148 tilskuere. Swedbank Stadion er rangert som et kategori 4-stadion av UEFA.
Eierskap og økonomi
Malmö FF gikk over fra å være amatørklubb til profesjonell på slutten av 1970-tallet, under ledelse av klubbens formann Eric Persson. Malmö FF er en åpen forening, hvor årsmøtet er øverste besluttende organ. Møtet godkjenner regnskap og revisjon, velge styre og leder, samt gjør beslutninger angående inntektene. I 2010 ble Håkan Jeppsson valgt til ny leder etter Bengt Madsen. Foreningens daglige virksomhet håndteres av klubbens fungerende direktør i samråd med klubbens leder.
Malmö FFs hovedsponsorer er Elitfönster AB, BE Group, JMS Mediasystem, Svenska Spel, Sydtotal, TeliaSonera, SOVA, Mercedes-Benz og Intersport. Klubben har også en navnerettsavtale med Swedbank angående navnet Swedbank Stadion, og fire ståplassponsorer; E.ON, Carlsberg, PEAB og Sydsvenskan. Den nåværende utstyrsleverandøren, Puma, er også klubbsponsor, mens ICA er trøyesponsor.
Malmö FF i media
Malmö FF har vært tema i flere filmer. De svenske fotballdokumentarene Blådårar 1 og Blådårar 2 skildrer klubben fra supportenes og spillernes perspektiv i sesongene 1997 og 2000. Blådårar 1 utspant seg i 1997, da klubben endte som tredje beste i Allsvenskan. Filmen fulgte flere personer, blant disse supporteren Lasse, fotballspilleren Anders Andersson, og klubbens tidligere styreformann Hans Cavalli-Björkman. Blådårar 2 har handling fra 2000, året etter at Malmö rykket ned til Superettan, og følger laget i kampen om opprykk til Allsvenskan. Den andre filmen fortsetter å følge supporteren Lasse, men har også stort fokus på Zlatan Ibrahimović, hans framgang, og hvordan han til slutt blir solgt til Ajax i 2001-sesongen.
Klubben har også deltatt i Mitt Hjärtas Malmö, en serie dokumentarer som omhandler Malmös historie. Blant de klipp som ble benyttet, var kamputdrag fra 1940-tallet (del 7), og kampbilder fra finalen i Serievinnercupen 1979 i München, sett fra en supporters perspektiv (del 8). Del 9 i serien omhandlet kun klubbens 100-årsjubileum i 2010.
I Om Sara, en svensk dramafilm fra 2005, spiller Alexander Skarsgård den fiktive fotballstjernen Kalle Öberg, som spiller for Malmö FF.
En tilbakevendende scene i den andre sesongen av komedieserien Hipphipp! omhandlet en gruppe Malmö FF-fans som synger samtidig som at de utfører sine daglige gjøremål.
Spillerstall
Oppdatert 29. april 2023.
Dedikerte trøyenumre
12 – MFF Support
Kjente spillere
Kriterier for listing:
Utvalg av hovedtrenere
Listen under inkluderer de av klubbens hovedtrenere som har vunnet en eller flere titler med Malmö FF.
Fotnoter
<references group="upper-alpha" />
Arvid Johanson
Arvid Helmer Johanson (født 3. februar 1929 i Halden, Østfold, død 6. november 2013) var en norsk politiker (Ap). Han ble innvalgt på Stortinget fra Østfold i 1958. Han var vararepresentant i periodene 1954–1957 og 1961–1965.
Johanson ledet Olje- og energidepartementet i to perioder på begynnelsen av 1980-tallet.
Fra 1982 til 1993 var Johanson redaktør i Halden Arbeiderblad, en avis han tidligere hadde arbeidet som journalist i på 1950-tallet.
Johanson gav ut mer enn et dusin bøker med lokalhistorisk tilsnitt fra Halden.
Latvias herrelandslag i fotball
Latvias herrelandslag i fotball er det nasjonale fotballaget til Latvia, og dette landslaget blir administrert av Latvias fotballforbund. Det latviske fotballforbundet ble stiftet i 1921, og de ble medlem av FIFA i 1922. Landet har aldri kvalifisert seg til noe VM-sluttspill, og nasjonalstadion er Daugava Stadium i Riga.
Kilder
Kagge Forlag AS, Oslo. ISBN 82-489-0244-7
Mercedes Ruehl
Mercedes J. Ruehl (født 28. februar 1948 i Queens i New York City) er en amerikansk skuespiller.
For sin rolle som Anne i filmen The Fisher King vant Ruehl en Oscar for beste kvinnelige birolle.
Joakim Eidsa Arnestad
Joakim Eidsa Arnestad (tidligere Joakim Eidsæther, født 1. august 1987) er en norsk ishockeyspiller (forward) som spiller for Lillehammer Ishockeyklubb.
Han har gått på ishockeylinjen på Norges Toppidrettsgymnas på Lillehammer og har representert Norge både på U18- og U20-nivå. Eidsa Arnestad har også vært kaptein for NTG/Lillehammers lag i eldre junior.
I 2018 har Eidsa Arnestad passert over 700 A-lags kamper for Lillehammer ishockeyklubb.
Meshuggah
Meshuggah er et band som stammer fra Umeå i Sverige (senere flyttet de sin base til Stockholm). Meshuggah kommer av det hebraiske ordet for gal eller sinnssyk.
Senere fikk Meshuggah en mer intrikat stil i sin oppbygning av sanger. De tok i bruk avanserte rytmemønstre som ble til ved hjelp av oddetallstaktarter, taktforskyvninger og ikke minst polymetrikk og polyrytmikk. Bandet begynte også å bruke gitarer med syv strenger og oppover. Oftest brukte gitaristene åttestrengs gitarer, med to mørkere strenger. Vanligvis utstyres slike gitarer med ekstrastrenger i tonene H og F#, men siden Meshuggah alltid hadde stemt sine instrumenter et halvt trinn ned, fortsatte de med det når de fikk 8-strengersgitarer. Derfor er de to mørkeste gitarstrengenne stemt A# og F. Bandet bruker en bassgitar som kun har fem strenger. Dette fører til at gitarene ligger i samme register som bassen, noe som gjør at bassen knapt høres.
Heavy metal-sjangeren djent er inspirert av Meshuggah.
Nåværende medlemmer er Jens Kidman (vokal), Fredrik Thordendal (lead-gitar), Mårten Hagström (rytme-gitar), Tomas Haake (trommer) og Dick Lövgren (bass).
Diskografi
Album
EP-er
Lenaelva
Lena er en elv som renner fra Totenåsen til Mjøsa i Østre Toten kommune. Den renner gjennom tettstedene Kolbu, Lena og Skreia hvor det tidligere dukket opp en del industri i forbindelse med elva.
Fiske i Lenaelva
I Lenaelva er fiske etter ørret og harr utbredt. Harren klarer ikke å svømme opp fossen ved Landheim, slik at fra Landheim og oppover er elva en ren ørretelv. Isfiske etter harr forekommer om vinteren og våren, mens fiske etter ørret skjer først når vårflommen har lagt seg. På 1900-tallet var elva kjent for sitt rike ørretfiske, men på 90-tallet gjorde forurensning og overfiske at fiskebestanden ble sterkt redusert. I 2008 er fiskebestanden god og oppgangen av mjøsørret har kommet på et anstendig nivå.
Eifel
Eifel er en lav vulkansk fjellkjede vest i Tyskland. Den ligger i sørvestlige deler av Nordrhein-Westfalen og nordvest i Rheinland-Pfalz.
Eifel grenser til elven Mosel i sør og til Rhinen i øst. I vest fortsetter kjeden først som Hautes Fagnes (Hohes Venn) og deretter som Ardennene. Ardennene og Eifel er egentlig den samme geologiske regionen, kalt Rheinisches Schiefergebirge, og de er ett enkelt vulkansk område.
I tertiærtiden var Eifel et omfattende vulkanområde. Noen av åsene er vulkanske skorsteiner og innsjøene i området er tidligere vulkankrater. Det siste utbruddet fant sted for rundt 10 000 år siden. Vulkanismen i Eifel er skapt av et varmepunkt, et sted der varmt stoff fra dypt i mantelen stiger til overflaten. Forskning har vist at søylestrømmen fremdeles er aktiv. Eifel-området stiger 1–2 mm hvert år. Tidligere hadde Eifel-vulkanene inaktive faser på 10 000 til 20 000 år mellom aktive faser, noe som tyder på at utbrudd her i fremtiden er mulige.
Inndeling
Siden 2004 har et 110 km² stort område av Eifel vært en del av Eifel nasjonalpark.
En attraksjon i området er Eifelakvedukten, en av de lengste akveduktene i Romerriket, som gir byen Köln vann.
Thorbjørn Kultorp
Thorbjørn Kultorp (1929-2004) var en norsk industriarbeider, fagforeningsleder og politiker (Ap) fra Skjeberg. Han var stortingsrepresentant fra Østfold i tre perioder 1969–1981.
Kultorp var jord- og skogsbeider i ungdommen, og begynt ved Borregaard i 1951. Her var han først anleggsarbeider og fra 1952 tekstilarbeider. Han arbeidet som studieinstruktør i Arbeidernes Opplysningsforbund 1966–69 og 1981–1990. I sin politiske virksomhet var han særlig opptatt av voksenopplæring og videreutdanning.
Han var fagforeningsleder ved Borregaard 1958–1960, fylkessekretær i Østfold Ap 1962–1966, landsstyremedlem i Norsk Tekstilarbeiderforbund 1961–1965 og varaordfører i Skjeberg 1967–1971.
Liste over ordførere i Lillehammer
Liste over ordførere i Lillehammer kommune i Innlandet.
Oversikten omfatter ordførere i Lillehammer fra 1838 til dags dato. Lillehammer fikk kjøpstadrettigheter i 1827, men var frem til 1838 tilsluttet landkommunen Fåberg i administrativt henseende. Kommunene er senere blitt slått sammen igjen, da Fåberg i 1964 ble innlemmet i Lillehammer kommune. Se liste over ordførere i Fåberg for oversikt over disse ordførerne.
Nåværende ordfører siden 2019 er Ingunn Trosholmen fra Arbeiderpartiet.
Poitou
Det er et sumpland kalt for Poitevin-sumpen (fransk Marais Poitevin) ved bukten Poitou på vestkysten av Frankrike, rett nord for La Rochelle.
Mange av akadianerne som bosatte seg i hva som i dag er Nova Scotia i den nye verden i 1604 og senere i New Brunswick kom fra regionen Poitou. Etter at akadianerne ble deportert av engelskmennene i begynnelsen av 1755 var det en rekke av disse som tilflukt i Poitou. En stor andel av disse flyktningene migrerte også til Louisiana i 1785 og i de senere årene ble kjent som cajanere.
Poitou-esler
Det finnes også en lodden rase av esler som ble frambrakt i region kjent som Poitou. Disse er velkjente for deres vennlige vesen og store bruksområde.
Tom Soares
Thomas James «Tom» Soares (født 10. juli 1986) er en engelsk fotballspiller av barbadisk herkomst som spiller for Stevenage FC.