cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fossil
Sporfossiler
Sporfossiler er fossile spor etter fortidsorganismer som har beveget seg på overflaten, der de har etterlatt spor (avtrykk) i sedimentene som har blitt bevart. De fleste slike spor er det svært vanskelig å bestemme, men noen lar seg bestemme. Ved Mjøsa finnes det for eksempel bevarte spor etter trilobitter og andre dyr som beveget seg på overflaten av sedimentet. Disse stammer fra kambrium. Mange steder er det også bevart fossile spor etter store landvirveldyr, spesielt etter dinosaurer.
Verdens eldste fossil
Det eldste beviset man har for liv på jorden er nylig avdekte mikrofossiler funnet i Nunavik i Quebec, Canada. Funnet (som ble publisert 1. mars 2017) dateres cirka 3 770 millioner år tilbake i tid. Før denne oppdagelsen var det eldste beviset mikrofossiler funnet i Vest-Australia, datert cirka 3 460 millioner år tilbake.
Det var en internasjonal forskergruppe, under ledelse av University College London, som gjorde funnet. Det besto av en fossil bakterie som levde på jern, og funnet ble gjort i et lag med kvarts. Gruppen av forskere besto av folk fra flere land og organisasjoner, blant annet fra Norges geologiske undersøkelser.
Fossiler i Norge
Det er ikke så mange steder i Norge hvor man kan finne fossiler. Det norske fastlandet består for det meste av grunnfjell med gneiser og granitter, samt metamorfe bergarter som utgjør restene av den kaledonske fjellkjeden, uten fossiler. Fossiler finnes i sedimentære bergarter (avsetningsbergarter). Den sedimentære lagrekken i Nordsjøen og på Svalbard er derimot rike på fossiler, og dessuten finnes fossiler fra jordens oldtid i Trondheimsfeltet og Oslofeltet. De eldste fossilene her i landet finner vi i Øst-Finnmark. I 1952 og 1971 ble det gjort funn av fiskeøgle i Ramsafeltet på Andøya. Avtrykk av denne finnes i Polarmuseet på Andenes. Helt fra andre halvdel av 1800-tallet har man gjort en rekke funn av fossiler her. I Oslofeltet finnes det mange steder fossiler fra de geologiske tidsperiodene Kambrium, Ordovicium, Silur, Devon, Karbon og Perm. Her kan vi finne fossiler av bl.a. cystoidéer, en gruppe utdødde pigghuder der fossilene gjerne omtales som krystallepler.
Mo i Rana lufthavn, Røssvoll
Mo i Rana lufthavn, Røssvoll (IATA: MQN, ICAO: ENRA, sørsamisk: Måefie), også kalt Røssvoll (før 1990 kalt Mo i Rana lufthavn), er en sivil, lokal lufthavn på det nordlige Helgeland i Rana kommune i Nordland. Lufthavnen ligger 9.2 km nordøst for Mo i Rana sentrum (Meyergården hotell). Lufthavnen ble åpnet 1. juli 1968 som en del av det norske kortbanenettet. Flyplassen ble i begynnelsen eid og drevet av Luftfartsdirektoratet og fra 1. januar 1978 av Luftfartsverket. Siden 13. desember 2002 har den vært eid og drevet av Avinor AS.
Flyplassen har daglige avganger til Oslo, Bodø, Mosjøen, Sandnessjøen, Rørvik, Brønnøysund og Trondheim. Den betjenes av flyselskapet Widerøe, som benytter turbopropfly under flyvningene. Fra 1968 ble det benyttet Twin Otter og fra 1981 også Dash 7. Fra 1993 til 1995 ble begge disse flytypene utfaset til fordel for Dash 8.
Flyplassen ligger også ved NAF glattkjøringsbane og Røssvoll skytebane/Rana JFF.
Lokale forbindelser
Det er 14 km avstand med bil fra Mo i Rana sentrum. Det er en flybuss mellom Mo og flyplassen som korresponderer med flyavganger. Det finnes leiebil.
Ny flyplass
Den 24. mars 2017 kunngjorde Erna Solbergs regjering byggingen av en ny og større flyplass langs E12 på Hauan i Mo i Rana. Prosjektet ble enstemmig vedtatt av Stortinget den 20. juni 2017.
Byggearbeidet startet 6. september 2022, og flyplassen er estimert å åpnes i fjerde kvartal 2027.
Thomas D’Alesandro jr.
Thomas D'Alesandro jr. (født 1. august 1903 i Baltimore, Maryland, død 23. august 1987 i Baltimore) var en amerikansk politiker som representerte Det demokratiske parti. Han satt i Representantenes hus for Marylands 3. distrikt fra 1939 til 1947. Han ble borgermester i Baltimore i 1947, noe han var i tolv år. Da tapte han Demokratenes nominering. Han stilte til valg som guvernør i 1954 og senator i 1958.
D'Alesandro var far til Nancy Pelosi, «speaker» i Representantenes hus, og Thomas L.J. D'Alesandro III, borgermester i Baltimore.
Pusleblom
Pusleblom  (Lysimachia minima) er en liten, ettårig plante med frøformering i nøkleblomfamilien. Frøene spres trolig effektivt med havstrømmer og fugl.
Utseende
Dette er en svært liten plante - 0,5 til 5 cm. Den har eggformede, spisse, grågrønne blader. Blomstene er små, og har små rosa eller hvite kronblad som er under 0,5 mm lange. De sitter i bladhjørnene og åpner seg lite. Planten har derfor i stor grad selvbestøving.
Rødlistevurdering
Pusleblom er sårbar for gjenvoksning, og arten har hatt en stor tilbakegang på Sørvestlandet i nyere tid. Tilbakegangen skyldes trolig mange faktorer, men spesielt opphør av både beite og tråkk i strandområder, nedbygging av strandsonen, spesielt ved elveutløp og i fjordbotner, og reguleringer i vassdrag. Denne tilbakegangen fanges ikke opp av IUCNs kriterium for populasjonsreduksjon fordi arten er en ettårig plante med kort vurderingsperiode.
Arten har store fluktuasjoner i antall reproduksjonsdyktige individer fra år til år. Pusleblom har vært kjent i kyststrøk fra Halden til Gloppen. Funn de siste 30 årene gir et kjent forekomstareal på 300 km2. Et minimum forekomstareal på 250 km og et maksimum på 500 km2 gir et beregnet forekomstareal på 169 km2.
Pusleblom vurderes i 2021 som sterkt truet (EN) på grunn av et svært begrenset forekomstareal i kombinasjon med pågående nedgang i forekomstareal, kvalitet og areal av artens habitat, antall delpopulasjoner og antall reproduksjonsdyktige individ, og store fluktuasjoner i antall individ. Dette er en oppgradering fra sårbar VU i forrige rødliste på grunn av tilpasning til regler.
Melodi Grand Prix 1978
Melodi Grand Prix 1978 var den 18. utgaven av Melodi Grand Prix, Norges nasjonale uttaking til Eurovision Song Contest. NRK plukket ut åtte finalister ut fra 650 innsendte bidrag til finalen 18. mars 1978. Vinnerlåten ble «Mil etter mil» framført av Jahn Teigen og komponert av Kai Eide. Teigen representerte Norge i den internasjonale finalen i Paris, der bidraget endte sist, uten et eneste poeng. Dette var første gang et land fikk 0 poeng med dagens poengsystem, og det var andre gang Norge ble stående uten poeng i konkurransen. Første gang var i 1963. Dette var også Norges femte sisteplass til da.
Sendingen
Hele 650 sanger kom inn til NRK dette året, noe som var ny rekord. En jury bestående av Svein Gundersen, Carsten Klouman og Fred Nøddelund, silte dem ned til åtte finalister til finalen 18. mars. Finalen ble sendt fra Studio 2 på NRK Marienlyst, og Egil Teige debuterte som programleder i Melodi Grand Prix.
Forhåndsfavoritene var New Jordal Swingers og popduoen George Keller og Anita Skorgan, men begge endte langt ned på lista. I stedet ble det en tett kamp mellom Anne Lise Gjøstøl og Jahn Teigen, før sistnevnte snappet seieren etter at de ni fagdommerne hadde sagt sitt.
For første gang viste NRK en kort reprise av finalelåtene før avstemningen.
Avstemning
Juryen besto av ni fagfolk som satt i Studio A. Hvert jurymedlem rangerte de åtte melodiene fra 1 til 8, der 1 var best og 8 var dårligst. Vinneren ble derfor den med lavest sluttsum.
Hendelser
Det var også tilfeldigheter som gjorde at «Mil etter mil» kom med i Melodi Grand Prix i det hele tatt. Opphavsmannen Kai Eide tilbød først låten til plateselskapet CBS. Plateselskapet kjøpte låten, men foreslo samtidig å sende den til Melodi Grand Prix. «Jo, men jeg har ingen til å skrive ned notene for meg!» svarte Eide, ifølge Kristian Lindeman i CBS.
Misjonærstilling
Misjonærstilling er et samleie hvor den passive part ligger på ryggen og den aktive parten ligger over ham/henne, ansikt til ansikt.
Hvorfor denne samleiestillingen heter misjonærstillingen, er uklart. Navnet stammer sannsynligvis fra boken Sexual Behavior in the Human Male (1948) av Alfred Kinsey, og bygger på en lang rekke misforståelser. En populær oppfatning er at kristne misjonærer mente at dette var den eneste anstendige måten å ha sex, men dette er ikke bekreftet av historiske fakta.
Franz Sacher
Franz Sacher (født 19. desember 1816 i Wien, død 11. mars 1907 i Baden bei Wien) var en østerriksk-jødisk konditor.
Sacher er mest kjent som oppfinneren av den verdensberømte sjokoladekaken Sachertorte. Denne kaken ble lagd ferdig i 1832 på ordre fra den østerrikske fyrsten og statsmannen Klemens von Metternich fra Wien. Sachertorte er fremdeles en av de mest berømte kulinariske spesialiteter fra Wien.
Grunnkretser i Bærum kommune
Grunnkretser i Bærum kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Bærum kommune, Akershus, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Council on Foreign Relations
Council on Foreign Relations (CFR) er en privat, medlemskapsbasert og partipolitisk uavhengig organisasjon med hovedkontor i New York, etablert i 1921. Organisasjonen har hatt innflytelse som tenketank for USAs utenrikspolitikk siden president Woodrow Wilsons dager, og regnes stadig som svært innflytelsesrik.
Organisasjonen utgir annenhver måned bladet Foreign Affairs. Den har også et omfattende nettsted med lenker til tenketanken, Rockefeller-studieprogrammet (The David Rockefeller Studies Program), andre programmer, prosjekter, publikasjoner, biografier for notable direktører og andre styremedlemmer, og pressemeldinger.
Organisasjonens utvikling
CFRs første direkte forløper finner man i president Woodrow Wilsons The inquiry fra første verdenskrig. Under fredskonferansen i Paris 1919 dannet medlemmer derfra, sammen med britiske Runde Bord–medlemmer, det britisk–amerikanske Institute of International Affairs på Hotel Majestic den 30. mai 1919. Denne gruppen skilte lag, og britene dannet Royal Institute of International Affairs i 1920 (kjent også som Chatham House), mens den amerkanske delen slo seg sammen med en gruppe forretningsfolk og dannet Council on Foreign Relations den 29. juli 1921.
Siden 1921 har CFR vokst jevnt, fra en medlemsmasse på 300 «nøye utvalgte medlemmer», til 3700 medlemmer i 2004.
Arbeidsområder
CFR ble i stor grad tuftet på ideen om et internasjonalt samarbeid gjennom Nasjonenes Forbund, og et britisk–amerikansk samarbeid innenfor dette. Dette prosjektet viste seg å møte mye motstand i USA, og oppmerksomheten ble vendt andre steder. I etterkrigsårene var man i CFR først og fremst opptatt av Europa, men det ble også gjort studier rundt Sør–Amerika og Asia.
I løpet av 30–tallet publiserte Foreign Affairs en rekke artikler mot nøytralitet og for intervensjon mot nazismen og fascismen, og både offentlig kjente og hemmelige studieprogram ble startet opp rundt intervensjon, praktiske konsekvenser av en sannsynlig kommende krig, og rundt internasjonal politikk etter en seier i krigen.
I kulissene ble CFR selve senteret for utviklingen av rammer for etterkrigstidens politiske prosjekter og institusjoner, som FN, IMF, Verdensbanken, Marshallhjelpen, GATT og NATO; for utformingen av den kalde krigens doktriner om oppdemmingspolitikk, gjensidig avskrekking, våpenkontroll og ikkespredningsavtaler; og senere også for utviklingen i østblokk–landene etter kommunismens fall.
Oppdemmingspolitikken under den kalde krigen fikk også ofte form av aktiv intervensjon for å forhindre kommunistisk, sosialistisk, og i noen tilfeller, nasjonalistisk maktovertakelse i land på de europeiske, søramerikanske og asiatiske kontinenter. Debatter i CFR og anbefalinger fra CFRs studiegruppeledere, samt lednde medlemmers politiske innflytelse fikk også her stor praktisk betydning. Eksempler er USAs skjulte intervensjon i valget i Italia i 1948, hvor bekymringen for at kommunistene skulle vinne det første valget i det nye demokratiet var stor blant CFRs medlemmer, og hvor CIA under ledelse av CFRs styreleder, Allen Dulles, intervenerte og sikret seieren for det kristeligdemokratiske partiet; og kuppet mot Arbenz i Guatemala i 1953, hvor intervensjon i utgangspunktet ble anbefalt av en av CFRs studiegrupper, og hvor en rekke av organisasjonens medlemmer var sentrale i videre agitering for, planlegging, og gjennomføring av kuppet.
Et unntak fra den intervensjonistiske linjen finner man i forhold til Vietnamkrigen, hvor det hersket stor uenighet internt i organisasjonen, og hvor det derfor ikke ble publisert analyser over denne i perioden 1964–68. En rekke av CFRs ledende medlemmer deltok imidlertid i andre komiteer som arbeidet for en opptrapping av krigen. Stillheten i CFR ble brutt av redaktøren for Foreign Affairs, som i 1968 viet store seksjoner i tre påfølgende utgaver av bladet til krigen, og som selv uttalte seg skarpt kritisk om denne og den internasjonale isolasjon krigen kunne føre til for USA.
Sett opp mot andre kommunistiske land blir forholdet til Kina spesielt. CFR var gjennom 60 og 70–tallet pådriver for en bedring av politiske og økonomiske relasjoner, og fremtredende medlemmer som Kissinger og Cyrus R. Vance stod for og gjennomførte en normalisering av de diplomatiske relasjonene.
Om organisasjonen
CFR har som mål å studere regler og mønstre for utenrikspolitikk, og å utvikle nye ideer for USA i det internasjonale samfunnet. Organisasjonen arbeider primært ut fra USAs perspektiv, og synspunkter argumenteres normalt for med et utgangspunkt i amerikanske interesser, såvel politiske som forretningsmessige, også der disse innebærer internasjonalt samarbeid.
Arbeidsmetoder
Ved organisasjonens oppstart var der grupperinger i akademiske og politiske kretser som mente at USAs opinion hadde behov for å bli ledet i utenrikspolitiske spørsmål. Innen CFR ble dette blant annet argumentert for av Elihu Root, og organisasjonen valgte på det grunnlaget å satse på tunge publikasjoner innen utenrikspolitikk. Den største av disse, Foreign Affairs, hadde også dette formålet (to guide American public opinion) som en del av sin agenda frem til tidlig på 1970–tallet, hvor det ble endret til «å informere» (to inform American public opinion).
Knockout
Knockout (KO) er et uttrykk som brukes i flere kampsporter, for eksempel boksing eller K-1. KO er et slag eller spark som medfører at motstanderen med umiddelbar virkning er ute av stand til å fortsette kampen.
Council on Foreign Relations
Arbeidsmetoder
Ved siden av publiseringen av Foreign Affairs har CFR fra starten av også etablert studiegrupper, det såkalte Rockefeller studieprogrammet, og mer uformelle diskusjonsgrupper. Disse har hatt som mål å produsere rapporter som så har blitt publisert av CFR. Rapportene har blitt presentert som gruppeledernes eget arbeid, og CFR har oppfordret disse til å komme med egne og uavhengige konklusjoner.
Selv om de fleste av CFRs foredragsholdere er «fra innsiden» av den verden medlemsmassen har tilhørighet i, har organisasjonen en historie med også å bringe inn upopulære synspunkter i sine debatter og publikasjoner. Allerede i organisasjonens første år skapte det furore da en erklært tilhenger av amerikansk isolasjonisme ble invitert til å holde en tale. Det kom kraftige protester fra finansfolk og fra det opprinnelige CFRs medlemmer. En av partnerne i JP Morgans bank, Russell C. Leffingwell, nektet å delta med en isolasjonist tilstede, og Paul Warburg fra Kuhn Loeb protesterte også kraftig. Invitasjonen til tyske og japanske diplomater midt på 30–tallet skapte også sterke protester fra CFRs medlemmer. Blant andre talere som har vakt reaksjoner kan Castro, Arafat og Mugabe nevnes. Som et eksempel fra nyere tid skapte invitasjonen til Irans president, Ahmadinejad, i 2006 store protester. En av de som da protesterte høylytt var Abraham H. Foxman, lederen for lobbyorganisasjonen Anti-Defamation League. Han sammenlignet besøket med å invitere Hitler på 30–tallet, og uttalte at enkelte av de jødiske medlemmene av organisasjonen direkte hadde vurdert en utmeldelse i protest. En fri meningsutveksling har imidlertid alltid stått sterkt for organisasjonen, og har etter manges mening vært dens største styrke.
Interessegrupper
CFRs medlemsmasse består grunnleggende av en noenlunde jevn fordeling mellom eliten innen industrielle interesser og finansfolk, akademikere, og politiske og byråkratiske ledere. Tradisjonelt regnes organisasjonen som tilhørende østkystens politiske etablissement, selv om organisasjonen gjennom 1900–tallet utvidet og nå har avdelinger i de fleste av USAs større byer. Tilhørigheten på USAs østkyst var eksempelvis synlig i forholdet til kommunismen på 50–tallet, hvor medlemmene var sterkt for en intervenerende holdning til Sovjetunionen, men hvor mccarthyismen samtidig var dårlig likt innen CFR, og ble betraktet som et dårlig skjult angrep på øst-kystens politiske etablissement i sin helhet.
Ser man etter mer grunnleggende politisk retninger blant organisasjonens medlemmer kan man si at CFR fra starten av har representert en aktiv og intervensjonistisk linje for USAs utenrikspolitikk, i motsetning til den isolasjonistiske og ikke-intervensjonistiske tanken, som tradisjonelt har stått sterkest i USAs opinion. Organisasjonen har fra starten vært en pådriver for en aktiv og intervenerende amerikansk utenrikspolitikk i forhold til internasjonale konflikter, avtaler, samarbeid og organisasjoner.
Medlemsmassen utgjøres, ved siden av industrialister, bankierer og akademikere, også av en større del av ledelsen i USAs statsapparat. En undersøkelse av cv'ene til 502 høyt ansatte i USAs administrasjoner fra 1945 til 1972 viste at over halvparten var medlemmer av CFR. Kritikeren og CFR-medlemmet Richard Barnet kommenterte at medlemskap kunne betraktes som «en overgangsrite for en aspirerende statlig rådgiver». Denne tendensen ser ut til fremdeles også å gjelde andre miljøer, i en artikkel fra Bloomberg News fra 2004 beskrives medlemskap som høythengende for Wall Streets yngre generasjoner.
Historikerne Caroll Quigley og Murray N. Rothbard har også begge påpekt at CFR i starten var dominert av personer med sterke assosiasjoner til John Piermont (JP) Morgan, eller til selskaper eid av ham. I takt med at økonomien ble mer oljebasert, og at Rockefeller–dominerte interesser dermed overtok den økonomiske ledelsen i USA, ble organisasjonen også mer dominert av assosierte av Rockefeller-familien og dens selskaper.
Politisk innflytelse
Ifølge organisasjonens egen historiker, Peter Gross, er CFRs nøyaktige innflytelse vanskelig å fastslå, selv om den også samtidig er vanskelig å komme utenom. Dette er både på grunn av at det sjelden er mulig å fastslå nøyaktig når og hvor en ledende person har blitt overbevist om ett bestemt synspunkt, og fordi CFR sjelden selv uttrykker egne meninger. Det er samtidig også eksempler hvor organisasjonens styre har besluttet ikke å publisere rapporter fordi disse har avveket for mye fra konsensus i CFRs styre, eksempelvis da en studiegruppe umiddelbart etter annen verdenkrig foreslo en imøtekommende holdning til Sovjetunionen, og man må kunne slutte at det kan være grenser for hvor mye organisasjonens rapporter avviker fra konsensus internt i CFRs ledelse, eller fra konsensus innen grupperinger der.
Organisasjonens politiske påvirkning kan delvis spores i dens valg av temaer og spørsmålsstillinger for studiegruppene i Rockefeller–programmet, og i dens valg av ledere for disse. En sammenholdning av synspunkter publisert av fremtredende medlemmer og av ledere for studiegruppene, i hvilken grad disse har oppnådd ledende politiske verv og posisjoner, og i hvilken grad synspunktene så har fått politisk gjennomslag, gir en pekepinn over CFRs påvirkningnskraft i amerikansk politikk. Organisasjonens medlemmer har også ofte karrierer som både innbefatter akademiske stillinger, styreplasser i forretningslivet, og poster i USAs administrasjoner, og hvor man gjennom livet går frem og tilbake mellom slike (kalt «in-and-outers» internt i CFR.) Blant de mer kjente av disse finnes navn som Allen og John Foster Dulles, George Kennan, Zbigniew Brzezinski, Henry Kissinger og Paul Wolfowitz, som alle har hatt stor betydning både for CFR og for etterkrigstidens politiske utvikling.
Handelspolitisk har CFR også hatt stor betydning. Industrielle og økonomiske interesser har utgjort en betydelig del av medlemsmassen, og CFRs arbeid og konklusjoner har blitt preget av dette. En rekke av CFRs medlemmer har også vært finansministre for USA, eller vært ledere for organisasjoner som WTO, IMF og Verdensbanken, og har derigjennom hatt direkte innflytelse på internasjonal økonomisk politikk.
Konspirasjonsteorier
CFR har vært opphav til en rekke konspirasjonsteorier. Dette skyldes delvis de mange høytstående embetsmenn, politikere og industriledere blant medlemmene, delvis CFRs klausuler om hemmelighold, og en del av årsaken må også kunne sees igjen i de mange utenrikspolitiske sakene CFRs medlemmer har vært direkte involvert i, fra og med Wilsons 14 punkter.
En annen faktor som har bidratt er medlemmers overlapping med andre organisasjoner som er utsatt for konspirasjonsteorier. En rekke av CFRs medlemmer er også medlem av organisasjoner som den trilaterale kommisjonen, Bilderberg-gruppen, CEIP, Rockefeller-stiftelsen, RAND og andre. Eksempler på dette er David Rockefeller jr., som har eller har hatt ledende posisjoner i de fleste av disse og som også var med på å grunnlegge flere av dem, George S. Franklin jr., Henry Kissinger, Zbigniew Brzezinski, Cyrus Vance, C. Fred Bergsten, Paul A. Volcker, W. Michael Blumenthal, George H.W. Bush og Elliot Richardson.
CFR er på mange måter den perfekte skyteskiven for konspirasjonsteoretikere fra alle deler av spekteret. For venstresiden representerer organisasjonen en sentral lenke mellom USAs økonomiske eliter og USAs utenrikspolitikk. CFR blir den kapitalistiske elitens verktøy for å bygge det amerkanske riket som et internasjonalt undertrykkende forretningsvelde. Organisasjonens kombinasjon av akademikere, politikere og forretningsfolk påvirker studiegruppenes tematikker, hvor publikasjonene fra gruppenes ledere gjerne kommer fra nøye utplukkede og høyt respekterte statsvitere og strateger, og hvor disse publikasjonene fungerer som akademiske rettferdiggjøringer for et verdenssamfunn hvor de multinasjonale selskapene får frie hender.
Sett fra høyresiden hjelper det hverken at CFR fra starten av har hatt mange jødiske medlemmer og ledere, eller at den er en del av det såkalte østkyst–etablisementet, fra den siden blir CFR oppfattet enten som noen bestemte velstående jødiske familiers, eller eventuelt som venstreliberales eller kommunisters verktøy for å installere en global verdensregjering.
Blant de førstnevnte er dokumentaren Zeitgeist, the Movie fra 2007, mens man kan regne John Birch Society, som mener organisasjonen planlegger en ny verdensorden og en verdensregjering, og som har publisert en rekke bøker rundt dette, blant de sistnevnte. Blant denne gruppen finnes også Aaron Russos film, America: Freedom to Fascism fra 2006,
John Perkins bør også nevnes, selv om han ikke direkte peker mot CFR. Han snakker mer generelt og løst om USAs forretningsvelde (corporatocracy), og hvordan dette aktivt samarbeider med organisasjoner som WTO, IMF, Verdensbanken og andre institusjoner for å sette flest mulig land i håpløs gjeld, og dermed underlegge dem en form for økonomisk slaveri. Etter eget utsagn er han avhopper fra en stilling som «økonomisk leiemorder» (economic hit man – EHM), hvor han gjennom 1960 og '70–tallet representerte den første bølgen av en amerikansk invasjon. Hans oppgave var å overtale statsledere i utviklingsland til å ta opp utviklingslån, hvor store deler av pengene ble kanalisert direkte tilbake til USA gjennom kontrakter til amerikanske entreprenørselskaper som Haliburton, Bechtel og andre. I tilfeller der statsledere viste seg brysomme ble de fjernet av invasjonens andre bølge, leiemordere som gikk under betegnelsen sjakaler. Kun der disse mislyktes ble det siste alternativet, militær intervensjon, tatt i bruk. Ifølge Perkins har USA på denne måten, først og fremst ved bruk av økonomiske virkemidler, bygget verdenshistoriens største imperium.
Selv om Perkins aldri knytter dette forretningveldet til bestemte grupperinger, må det kunne sies at CFR utgjør en god arena for utvikling av slike samarbeid, og at organisasjonens medlemsmasse i stor grad kan sies å utgjøres av det forretningsveldet han påpeker.
Historikeren Carroll Quigley inkluderte CFR i sin drøfting av det anglo-amerikanske etablissementets forsøk på å forme den internasjonale utviklingen gjennom 1900–tallet. Hans bok Tragedy and Hope ble sitert av konspirasjonsteoretikere som dokumentasjon på at CFR var involvert i en konspirasjon mot USAs interesser. Quigley mente imidlertid også at den anglo–amerikanske innflytelsen over verden gjennomgikk en krise i 1963. Han påpekte at det anglo–amerikanske etablissementet hadde vist en historisk sett usedvanlig evne til å reise seg igjen etter slike kriser, og lot det være et åpent spørsmål hvorvidt dette ville skje på ny.
Medlemskap
Medlemskap gis til bedrifter og til enkeltpersoner. For enkeltpersoner er det to typer medlemskap: livstids- og periodemedlemskap. Periodemedlemskapene varer i 5 år, og er tilgjengelig for dem mellom 30 og 36. Medlemskap er kun åpent for amerikanske statsborgere. Kandidater til livstidsmedlemskap må nomineres skriftlig av et annet livstidsmedlem, og av tre andre personer. Medlemskap for folk fra forretningsverdenen (250 totalt) er delt mellom Basic, Premium og President's Circle, og er tilsvarende forskjellig priset. Medlemsavgiften vaierer også etter medlemmets stilling og hvor lang tid vedkommende har vært medlem. Alle næringslivslederne får mulighet til å høre fremtredende talere som statsministre, styreledere og direktører fra multinasjonale selskaper, og amerikanske statsledere og kongressmedlammer. President og premiummedlemskapene gir også andre muligheter, som deltakelse på små private middager og mottakelser med verdensledere.
Styret
CFRs styre består totalt av 36 medlemmer. Peter G. Peterson og David Rockefeller sr. er respektivt styreleder emeritus og æresstyreleder. CFR har også et internasjonalt panel ansatt, bestående av 35 personer fra forskjellige steder i verden.
Finans og industrimedlemmer
Kilde: CFR
Styreledere
Kilde: CFR
CFRs presidenter
Kilde: CFR
Notable historiske medlemmer
Kilde: CFR
Valsøybrua
Valsøybrua er den lengste av tre bruer som krysser Valsøyfjorden i Heim kommune i Trøndelag. Brua går fra fastlandet til Valsøya. Den ble åpnet i juni 1993 og er en del av europavei 39.
Region Gotland
Region Gotland, før 2011 Gotland kommune, er den eneste kommunen i Gotlands län på Gotland i Sverige. Gotland kommune omfatter øyene Gotland samt omkringliggende øyer, hvorav de største er Fårö, Stora Karlsö, Lilla Karlsö og Gotska Sandön. Kommunens administrasjonssenter ligger i Visby. Kommunens areal er 3183,7 km² (3151,4 km² land)
Tettsteder
Region Gotland har 17 tettsteder. I tabellen oppgis antall innbyggere per 31. desember 2010.
Jacques Picard
Jacques Picard (født 5. juli 1828 i Sainte-Elisabeth, død 6. juni 1905 i Wotton) var en notar og politiker fra Quebec i Canada.
Picard ble utdannet ved Collège de l'Assomption og Seminaire de Joliette. Han kvalifiserte seg som notarius i 1852 og begynte deretter sin egen praksis i Wotton. Picard var ordfører i Wotton fra 1860 til 1862. Picard var løytnant-oberst i den canadiske militsen og han fungerte som medlem av skolestyret og han satt som president i Agricultural Society.
Picard ble gjenvalgt som et konservativ medlem til den lovgivende forsamlingen i Quebec i 1871, 1875, 1878, 1881 og 1886 som representant for distriktet Richmond-Wolfe og deretter for Wolfe i 1890. Han pensjonerte seg fra politikken i 1892 og begynte som viseminister for landbruk.
Beate Uhse
Beate Uhse-Köstlin (født 25. oktober 1919 i Cranz i Østpreussen i Tyskland, død 16. juli 2001 i St. Gallen i Sveits) var en tysk pilot og forretningskvinne.
Jacques Picard
I 1873 giftet Picard seg med Orpha Généreux. Hans barnebarn Jacques Miquelon og hans sønnesønn André Bourbeau var også medlem av den lovgivende forsamlingen i Quebec.
Beate Uhse
I ungdommen var hun i en tid au pair. Hun var den første og eneste kvinnelige stuntpiloten i Tyskland i 1930-årene. Etter krigen grunnla hun den første sexforretningen i verden. Idag er det børsnoterte selskapet Beate Uhse AG verdens største erotikkjede.
Grunnkretser i Leka kommune
Grunnkretser i Leka kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Leka kommune, Trøndelag, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Iowas flagg
Iowas flagg er delt i blått, hvitt og rødt slik at det det midtre, hvite feltet er bredere en to to sidefeltene. I midten av det hvite feltet er det plassert en ørn som holder et bånd med påskriften "Our liberties we prize and our rights we will maintain" samt delstatens navn i rødt langs nedre kant. Flagget ble innført 29. mars 1929. Et tidligere flagg, uten de blå og røde feltene, hadde vært i bruk siden 1917.
Iowas flagg ble innført etter påtrykk fra den patriotiske organisasjonen Daughters of the American Revolution, som tok opp flaggsaken i 1913. Organisasjonen ønsket et flagg basert på delstatens segl. Dette ble i 1917 også vedtatt av Iowas Krigsråd og distribuert til delstatens soldater som da var sendt til Europa for å kjempe i den første verdenskrig. Fordi mange mente et delstatsflagg ville ta oppmerksomheten bort fra USAs nasjonalflagg, ble det ikke fattet formelt vedtak om delstatsflagget før i 1921. Flagget ble da modifisert, etter forslag fra Dixie C. Debhardt, ved at blå og røde sidefelter ble tilført flaggduken. Fargene blått, hvitt og rødt er de franske flaggfargene. Dette skal minne om at delstaten Iowa opprinnelig var en del av Frankrikes amerikanske kolonier og først kom inn under USA i forbindelse med det såkalte Louisiana Purchase.
Trojan skinhead
Trojan skinhead (også kjent som tradisjonelle skinheads eller trads) er mennesker som identifiserer seg med skinheadkulturens glansalder på slutten av 1960-tallet, da skamusikk var på sitt mest populære i Storbritannia og det ble lagt stor vektl på klesstil i skinheadkulturen.
Naruto Uzumaki
Uzumaki Naruto - うずまきナルト - Narutofigur
Første opptreden Manga-kapittel 001 Anime-episode 001 Stemme Japansk: Junko Takeuchi Engelsk: Maile Flanagan Profil Alder Del I: 12 - Del II: 16 Fødselsdag 10. oktober Høyde Del I: 140,6 Del 2: 175.0 Vekt Del I: 40.6 kg Del 2: 60,5 kg Blodtype B Familie Minato Namikaze (far, avdød) Kushina Uzumaki (mor, avdød) Jiraiya (Gudfar, avdød) Informasjon '''Reg. ID''' 012607 Rang Hokage Tilsluttet Konohagakure Team Team Kakashi: (Yamato, Sakura Haruno og Sai) Tidligere team Team 7: (Kakashi Hatake, Sakura Haruno og Sasuke Uchiha).
Team Shikamaru: (Shikamaru Nara, Kiba Inuzuka, Choji Akimichi og Neji Hyuga)
Naruto Uzumaki (うずまきナルト Uzumaki Naruto) er en fiktiv figur i manga- og anime-serien Naruto, skapt av Masashi Kishimoto.
Han er hovedpersonen, og den ledende protagonisten i historien. Naruto er en ung ninja som bærer i seg ånden til en demonrev som angrep landsbyen hans samtidig med at han selv ble født.
Fra skisse til ferdig figur
Da han skapte Naruto, gav Masashi Kishimoto, figuren sin en rekke karaktertrekk han mente en ideell helt måtte besitte: en likefrem tankemåte, en skøyeraktig personlighet og mange evner lik de som Son Goku, fra serien Dragon Ball innehar. Han passet også på å holde Naruto «enkel og litt dum», fordi han ikke liker smarte figurer. Naruto selv, er ikke modellert etter noen spesiell, men fremstilles som noe barnslig med en mørkere side, et resultat av hans vanskelige oppvekst. Påtross av dette er Naruto alltid positiv, noe som i Kishimotos øyne gjør ham unik.
Klærne til Naruto, er basert på klær som Kishimoto selv brukte da han var yngre. Den oransje fargen på kostymet til Naruto får ham til å skille seg ut, mens blå farger blir benyttet for å komplitere den oransje. Fordi Naruto assosieres med spiraler, er det inkorporert virvel-symboler i drakten hans. (På ryggen, og i medaljongen på venstre skulder). I de første skissene av Naruto, tegnet Kishimoto ham med støvler, men byttet dem ut med sandaler, fordi han liker å tegne tær. Også vernebrillene til Naruto, ble byttet ut fordi de var altfor tidkrevende å tegne, derfor kom Kishimoto på ideen å gi ninjaene i serien pannebånd (Hitai-ate).
Bakgrunn
Naruto Uzumaki ble født tolv år før seriens begynnelse, som første sønn til Kushina Uzumaki og Minato Namikaze, Konohas fjerde Hokage. Naruto er oppkalt etter hovedpersonen i en av sin Gudfar Jiraiyas mindre kjente, semi-biografiske bøker, «Historien om den tapre Jiraiya» (児雷也豪傑物語, Jiraiya Goketsu Monogatari). Minato følte at figurens driv, og utholdenhet var utmerkede kvaliteter, og ønsket å oppdra sin sønn til å bli en Shinobi lik «Naruto» i boken til Jiraiya.
Kort tid etter fødselen, ble landsbyen deres angrepet av Kyuubi, den ni-halede demonreven. Hvor enn den gikk la den landet øde, og drepte mange av ninjaene som prøvde å stoppe den. For å stanse Kyuubi, forseglet Minato demonens sjel inne i sin nyfødte sønn, og ga dermed Naruto tilgang til dens enorme krefter. Minato selv, døde kort tid etter, prisen han måtte betale for å utføre forseglingen. På dødsleiet, ønsket Minato at landsbyboerne skulle se Naruto som en helt, fordi han bærer demonens ånd forseglet inne i seg. Mange av innbyggerne ignorerte ønsket, da de kun så Naruto som demonen i menneskeform, og hatet ham. På grunn av dette ble det utstedt en lov som forbød alle å snakke om Naruto som bærer av demonreven, dermed har gutten vokst opp helt uvitende om de kreftene som bor i ham.
Med faren død, og da moren angivelig også har gått bort, har Naruto aldri kjent sine foreldre. Selv om Naruto vet at demonreven ble forseglet i ham av Minato, er han fortsatt uvitende om deres relasjon til hverandre. På tross av dette er Naruto ett speilbilde av sin far, og mange figurer påpeker at de deler flere likheter. Teknikkene han lærer seg og begynner å utnytte etterhvert som han blir eldre, gjenspeiler de som foreldrene hans brukte.
Personlighet
Fordi han har vært foreldreløs hele sitt liv, har Naruto alltid søkt til andre for oppmerksomhet. I begynnelsen av serien er det mange av landsbyboerne som på grunn av demonreven som bor i ham, åpenlyst hater ham, og unngår å være i nærheten av ham. For å tvinge dem til å anerkjenne ham, oppfører Naruto seg som en rampunge, og utfører en mengde revestreker i landsbyen, noe som bare forsterker innbyggernes syn på ham som en trussel. I ønsket om å oppnå både anerkjennelse og respekt, er Narutos store ambisjon å en dag bli Hokage, landsbyens beskytter, i håp om at dette vil oppfylle begge hans ønsker. Etterhvert som serien har utviklet seg, har flere figurer kommet til den konklusjon at Naruto en dag vil bli en utmerket Hokage.
Til å drive ham fram til Hokage-tittelen, blir Naruto fremstilt med en voldsom besluttsomhet; satt ovenfor en utfordring, er Naruto alltid positivt innstilt, fast bestemt på å gjøre sitt beste, og garanterer at han vil fullføre oppgaven. Noe som ofte fører til at han lover mer enn han kan holde, som da han erklærer at han i løpet av tre dager vil perfeksjonere Rasengan.. I disse situasjonene hvor han ikke er istand til å møte sine egne forventninger, spør han villig, hvem som helst for å få hjelp til å oppnå målet sitt.
Selv om han ikke er i stand til å gjennomføre løftet sitt, er Naruto overbevist om at han en dag vil oppfylle oppgaven han har blitt gitt, som da han i slutten av Del I, sverger å en dag bringe Sasuke Uchiha tilbake til Konoha..
Siden introduksjonen, har Narutos besluttsomhet ført til at noen av hans karaktertrekk har smittet over på de rundt ham. I Del II, påpeker Kakashi Hatake, Narutos Sensei, at Narutos største styrke er evnen til å bli venner med alle han møter. Han trenger ikke å si mye eller være med dem mye får å få folk til å stole på han, og får dem til å satse alt på ham. Folk han møter har som regel i sitt liv mistet, vært alene eller har noe inni seg som folk frykter. Det gjør at han blir fort venne med han/hun. Denne evnen har gjort Naruto til kilden for forandring hos mange av figurene introdusert i serien, som får sine syn og overbevisninger endret etter møtet med Naruto. Neji Hyuga lærer at skjebnen ikke er forutbestemt, og at mennesker selv kan velge hvilken vei livet vil ta. Gaara oppdager at «ekte styrke» kommer fra viljen til å kjempe for sine venner, ikke for seg selv. Han viser Tsunade at selv det som virker umulig, kan bli virkelighet, og at drømmer, i sannhet kan oppnås. Forandringene som disse figurene gjennomgår, tjener som moralen i den delen av historien de deltar i, og blir overbevisningen som figurene lever etter videre.
Gjennom sin evne til å forandre andre, har Naruto fått de vennene han ikke hadde i barndommen. Sasuke Uchiha, figuren som Naruto anser som sin nærmeste venn, forlater Konoha i slutten av Del I. Naruto gjør alt som står i hans makt for å bringe vennen tilbake, og for å redde ham fra livet han velger. Selv om Sasuke slipper unna, og blir stemplet som en forræder, er ikke Naruto villig til å se ham slik, og refser enhver som måtte snakke nedlatende om Sasuke. Sakura Haruno, som Naruto er avstandsforelsket i, er like berørt over Sasukes frafall, som Naruto. Da hun er forelsket i Sasuke, trygler hun Naruto om å bringe ham tilbake, noe han lover påtross av sine egne følelser ovenfor henne. Selv om første forsøk slår feil, gjør Naruto løftet til Sakura, til sitt «livstidsløfte», og setter derfor hennes lykke høyere enn sin egen sikkerhet.
Narutos personlighet, er for det meste barnslig av natur. Noe Kishimoto ofte prøver å illustrere når han tegner ham. Som for eksempel på omslaget av Tankōbon bind 10, hvor han etteraper en skilpadde, slik som ett barn ville gjort.
Mat utgjør en viktig del av Narutos liv, med ramen som favoritten, og når han ikke er borte på oppdrag, blir han ofte funnet på ramen-restauranten i Konoha.
Som en etterlevning fra sine dager som rampunge, har Naruto utviklet et antall perverterte tendenser. Noe som resulterer i hans første originale teknikk, «pinup-teknikken» (おいろけの術, Oiroke no Jutsu eller Sexy no Jutsu), hvor han forvandler seg til en attraktiv, naken kvinne, som han benytter for å distrahere andre menn. Av alle Narutos barnslige tendenser, er dumheten hans den som går igjen mest, og han er treg til å oppfatte ting som for andre er helt åpenbart. Dette er mest tydelig i hans forhold til Hinata Hyuga; Hinata har vært forelsket i Naruto siden de gikk på ninja-akademiet sammen. Selv om Hinatas følelser er tydelige for de fleste figurene, ser Naruto på Hinatas tendens til å rødme, og besvime av og til hver gang han er i nærheten som han synest er «merkelig».
Evner og ferdigheter
Fordi han er bærer av demonreven, har Naruto tilgang til revens enorme krefter. Før han ble klar over revens nærvær, var det kun hans evne til å hurtig komme seg etter skader og utmattelse, som kunne tilskrives revens krefter, Naruto selv opplevde ikke dette som noe spesielt. Etter at han lærer om reven, begynner Naruto å bedre utnytte de fordelene den gir, blant annet ved å utføre teknikker som noen med hans ferdigheter og rang, ikke skulle være istand til å benytte. For å gjøre dette, må han bruke av revens chakra-reserver. Han kan trenge inn i sin egen underbevissthet, møte reven og be om (eller kreve) en donasjon av demonens krefter. På motsatt vis, kan Naruto underkaste seg sitt raseri, og dermed la seg påvirke av revens krefter og voldelige personlighet.
Etter som tiden har gått, og seglet som holder reven innesperret er blitt svekket, har Naruto fått ytterligere tilgang til de enorme kreftene. Ved store forbruk av demonrevens krefter, begynner reven selv, å manifestere seg, i form av ett slør av rød chakra som dekker Naruto. Mengden av krefter som Naruto benytter seg av, vises ved antallet haler på sløret. Opp til og med den tredje halen, har Naruto kontroll over seg selv, men etter at den fjerde formes, taper han til revens personlighet, som er blitt dominerende. I denne formen har Naruto en styrke på samme nivå med fiender som Orochimaru, men på grunn av faren han utsetter sine venner for, prøver Naruto å begrense bruken av demonrevens krefter.
Første gang Naruto benytter seg av revens nærvær, er da han lærer seg multiskyggeklonings-teknikken (影分身の術, Kage Bunshin no Jutsu eller Multi Shadow Clone Jutsu). Med denne teknikken, skaper han ett antall fysiske kopier av seg selv. Fordi teknikken fordeler brukerens krefter likt mellom alle kopiene, vil de fleste ninja kun lage noen få kopier for å ikke bruke opp all sin Chakra. Naruto derimot, har i demonrevens krefter, en nesten utømmelig chakra-kilde, og kan skape hundrevis (og enkelte ganger tusenvis) av kopier, uten å slite seg ut. Han har funnet mange måter å bruke disse kopiene på, fra å overvelde en motstander, til å søke gjennom et stort område på kort tid. Hans evne til å tilkalle padder (Summonin' Jutsu) til å kjempe for seg, er også avhenging av revens reserver, fordi han bare kan tilkalle de største paddene ved hjelp av reven.
Handlingen
Som hovedperson i handlingen, deltar Naruto i samtlige av historiene, og spiller oftest en fremtredende rolle. I Del I, er Naruto en indirekte deltaker i handlingen, da han selv bruker tiden på å utvikle sine egne ninja-ferdigheter, mens de viktige hendelsene skjer annet steds. I løpet av «Return of Itachi arc» blir Naruto, introdusert for Akatsuki, en kriminell organisasjon som ønsker å bemektige seg den ni-halede demonreven. Selv om Jiraiya slår dem tilbake, ved deres første møte, blir Narutos omgang med Akatsuki en mer sentral del av handlingen i Del II. Det er først i «Sasuke Retrieval arc» at Naruto tar en aktiv del i historien, hvor han slår seg sammen med en gruppe ninjaer for å hindre Sasuke Uchiha i å nå frem til Orochimaru. Naruto og Sasuke møtes tilslutt til kamp, en mot en, men ingen av guttene klarer å få seg til å drepe den andre. Deres veier skilles, men Naruto har ikke gitt opp Sasuke, han forlater Konoha i to- og ett- halvt år for å trene under Jiraiya.
I Del II, får Naruto mindre oppmerksomhet enn han gjorde i Del I. Fordi flere av figurene utdypes og handlingen begynner å dekke flere hendelser over større avstander, blir Narutos rolle minsket betraktelig.
Da han vender tilbake til Konoha, tar han en mer aktiv rolle i å stanse trusselen fra Akatsuki.
Miguel Primo de Rivera
Miguel Primo de Rivera y Orbaneja, 2. marki av Estella, (født 8. januar 1870 i Jerez de la Frontera i Spania, død 16. mars 1930 i Paris i Frankrike) var en spansk general og politiker. Med støtte av kong Alfons XIII grep Primo de Rivera makten i 1923 gjennom et ublodig statskupp. I sju år, fram til 28. januar 1930 var han i praksis Spanias diktator. Hans sønn var José Antonio Primo de Rivera. Miguel Primo de Rivera dro i eksil i Frankrike, hvor han også døde ikke lenge etter.
Hinton St. Mary
Historie
Sognekirken, dedikert til apostelen Peter, har et tårn fra 1400-tallet. Herregårdshuset (Manor House) rett ved siden av kirken ble en tid eid av nonnene fra klosteret Shaftesbury Abbey.
Landsbyen er mest kjent for en romersk mosaikk som ble funnet der. Den har et bilde av Kristus, og er utstilt i British Museum.
Landsbyen har en liten offentlig hage som ble anlagt av BBC for programmet Ground Force.
Miguel Primo de Rivera
Bakgrunn
Etter blant annet flere års velmeritert tjeneste i Marokko ble Primo de Rivera i 1915 guvernør i Cádiz. Men han ble i 1917 tvunget tll avskjed etter at han på et oppskisvekkende vis hadde kritisert regjeringens Marokkopolitikk.
Politiker
1921 blev han medlem av senatet og opptrådte også her som en frimodig kritiker. I 1922 ble Primo de Rivera generalkaptein i Catalonia med dens urolige hovedstad Barcelona.
Statsleder
Herifra gjennomførte han den 13. september 1923 i samforstand med kong Alfons XIII det ublodige militærkuppet hvorved den parlamentariske regjering ble satt ut av spill og Primo de Rivera selv som sjef for et militærdirektorium trådte i spissen for en militærjunta.
I desember 1925 omorganiserte Primo de Rivera regjeringen til «det sivile diktatur» der både militærer og sivile satt med. Hans omfattende prosjekt med å knytte den spanske peseta til gullmyntfoten, bygge vannreservoarer og veier, og lignende prosjekter fikk imidlertid den spanske økonomi til svikte. Dette tvang han til slutt til å fratre.
Den 28. januar 1930 leverte han sin avskjedssøknad til kong Alfonso XIII (som i hele perioden var forblitt statoverhode) og flyktet til Frankrike. Et par uker etter døde ham i Paris.
Etter hans død
Primo de Riveras eldste sønn, José Antonio Primo de Rivera, grunnla Falange Española (Den spanske falangen) den 29. oktober 1933. Partiet var fascistisk, men hadde ikke særskilt mange medlemmer. Det forente seg i 1934 med Juntas de Ofensiva Nacional-Sindicalista. Under krigen skulle det komme til å stå på den revolterende fascistiske side, anført av Francisco Franco.
Núath
Fordi denne skogen ikke dukker opp i boka Silmarillion ble den utelatt fra kartet over Beleriand.
Núath
Liste over vinnere av Konstruktørmesterskapet i Formel 1
Forskjellige bil fabrikanter/motorer kombinasjoner anses å være en konstruktør i forbindelse med mesterskapet. Konstruktørmesterskapets poeng beregnes ved å legge til poeng scoret av dets førere i hvert løp. Frem til var det bare poengene til den føreren som fikk flest poeng som talte mot konstruktørmesterskapet. Ved bare ti anledninger har teamet som vant konstruktørmesterskapet ikke vunnet førermesterskapet samme år.
I de 62 sesongene mesterskapet har blitt utdelt har i alt 15 forskjellige konstruktører vunnet det, med Scuderia Ferrari som den mest suksessfulle med 16 titler, inkludert seks på rad fra til.
Martin Friedrich Arendt
Martin Friedrich Arendt (født 22. februar 1769 i Altona i hertugdømmet Slesvig, død i april 1823) var en dansk antikvar og runolog. Arendt ble født i Altona. Egentlig var han botaniker, og fikk i 1797 ansettelse ved Botanisk have i København. Men da han året etter ble sendt til Finnmark for å studere landsdelens flora og samle inn planter og frø, lokket fornminnene mer. Da han kom tilbake til hovedstaden uten de lovede plantene, ble Arendt avskjediget.