cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Paulus’ brev
Brevene i ettertiden
Paulus' brev, både de som er skrevet av ham og de som er skrevet i tradisjonen etter ham, var den første delen av Bibelens kanondannelse. Allerede omkring år 100 fantes det samlinger av hans brev. Jorunn Økland peker på at tidlige samlinger av Paulusbrev gjerne hadde Romerbrevet gjengitt bakerst, og sier at en del forskere antar at «Romerbrevets kapittel 16 ikke var en opprinnelig avslutning av selve Romerbrevet, men heller et separat anbefalelsesbrev fra Paulus' hånd som fungerte som avslutning på hele brevsamlingen.»
Paulus skriver lite om sitt eget liv i brevene, og flere ulike paulusbiografier oppsto i årene etter hans død. Den første av disse var Apostlenes gjerninger.
I romanen Teltmakeren (2012) av den norske forfatteren Atle Næss blir Onesimus som nevnes i Paulus' brev til Filemon, gjort til Paulus' sekretær, og den som redigerer Paulus-brevene og gjør dem tilgjengelige for ettertida.
Furudal
Furudal er et tettsted i Rättvik kommune i Dalarnas län i landskapet Dalarna i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 407 innbyggere.
Folkekjøkken
Folkekjøkken er en institusjon som har til formål å produsere og selge nærende og rimelig mat. Det første folkekjøkken i Norge ble opprettet i Trondheim 1845 (senere Trondhjems Dampkjøkken). Fra 1914 og utover opprettet flere kommuner folkekjøkken med utsalg.
Kilder
Imaret Имарет İmaret
Trygve Madsen
Trygve Madsen (født 15. februar 1940) er en norsk pianist og komponist, opprinnelig fra Fredrikstad, i dag bosatt ved Lørenskog.
Madsen har komponert mye, deriblant femti romanser og festsangen Salvador Dali – et symfonisk portrett. Utover tre symfonier har han sammen med Jon Bing laget operaen Circus Terra (1987), bestilt av Bjørn Simensen ved Den Norske Opera, fremført én gang ved Ultimafestivalen 2002.
Fra 1956 til 1961 gjennomførte Madsen komposisjonsstudier med komponist Egil Hovland og klaverstudier med konsertpianist Ivar Johnsen. Fra 1969 til 1971 studerte Madsen videre hos Professor Erik Werba på Akademie für Musik und darstellende Kunst i Wien (1969–71).
Madsens komposisjoner har blitt fremført i land som Argentina, Australia, Belgia, Colombia, Danmark, England, Finland, Frankrike, Italia, Japan, Sveits, Sverige, Tsjekkia, USA og Østerrike. Flere av Madsens komposisjoner er pensum ved forskjellige undervisningsinstitusjoner i inn- og utland. De fire riker for obo-solo, The Dream of the Rhinoceros for horn solo, Sonate for horn og klaver, Sonate for tuba og klaver og Sonate for kontrabass og klaver har lenge vært på pensumlistene. Fra 2010 er både hans Sonate for trompet og klaver og Sonate for trombone og klaver pensum ved The Royal School of Music i London, og fra 2011/12 er også ''Preludium og Fuge nr. 1 for klaver, fra 24 preludier og fuger'' op. 101, pensum samme sted. Flere av verkene brukes som eksamensstoff på høyskoler og konservatorier. Fra høsten 2009 ble Madsens verker for saksofon pensum ved konservatoriene i Praha og Ostrava.
Flere av Madsens komposisjoner har vært pliktnumre ved internasjonale og nasjonale konkurranser, som f. eks. The Dream of the Rhinoceros for horn solo op. 92 på den nasjonale konkurranse for hornister i Gdansk, Polen i 2009. Partita for 2 accordias brukes i undervisning og i konkurranser internasjonalt.
Mange av Madsens verker er skrevet på bestilling, følgende kan nevnes: Den satiriske operaen Circus Terra (libretto prof. Jon Bing) – et bestillingsverk fra Den Norske Opera – hadde urpremiere på Statsoperaen i Praha i mai 2002. I september 2002 ble Circus Terra fremført under Ultimafestivalen på Den Norske Opera i Oslo. I anledning markeringen av 100-årsdagen for unionsoppløsningen fra Sverige 2005, skrev Madsen på bestilling fra Stortingets Jubileumskomité operaen Aurora, (libretto prof. Jon Bing), som hadde urpremiere på Halden Festning i juni 2005. Da The US Military Academy of Music i New York skulle feire sitt 200-årsjubileum, fikk Madsen to bestillingsverk. Quintet for messingblåsere op. 120 og Concerto Grosso for messingensemble og slagverk op. 121. Madsens Konsert for horn og orkester er et bestillingsverk fra Den franske stat ved daværende kulturminister Jacques Lang og ble i 1984 urfremført i Dijon, Frankrike på et symposium for messingblåsere av prof. Frøydis Ree Wekre.
Madsen liker å spille jazz-piano og store deler av hans produksjon er utgitt på Musikk-Husets forlag A/S.
Skallelv kapell
Skallelv kapell er en langkirke på Skallelv i Vadsø kommune, Troms og Finnmark fylke med 78 plasser. Den ble vigslet til kirke i 1961.
Bygningen i tre er fra 1901 og var tidligere skole på stedet. Den var i bruk som skole fra 1901 inntil den nye skolen ble innviet i 1953.
Adkomst til stedet, som er et velkjent turistmål, er via E75.
Harald Bøe
Harald Bøe (født 25. august 1939 på Fogn i Stavanger kommune) var journalist i økonomi- og næringslivsredaksjonen til NRK med olje- og petroleumssektoren som spesialområde.
Bøe var rektor ved Sentralskolen i Bjerkreim i sju år, før han begynte i NRK Rogaland i 1977. Han arbeidet i Dagsnytt mellom 1984 og 1989.
Forholdstallsvalg
Forholdstallsvalg (eller forholdsvalg) er en valgordning der representantene fordeles etter det innbyrdes forhold mellom de stemmetall som tilfaller de enkelte valglister. Forholdstallsvalg medfører at representanter fra samtlige lister kommer med, gitt at liste kommer over en eventuell sperregrense.
Ved listevalg vil de ulike valglistene få inn representanter i forhold til hvor stor oppslutning de har blant de avgitte stemmene. Ved preferansevalg vil kandidater velges i forhold til hvordan de er prioritert av velgerne.
En motsats til forholdstallsvalg er flertallsvalg i enmannskretser, som ved valget til det britiske underhuset.
Bruk
Forholdstallsvalg brukes i de fleste direkte og indirekte valg til politiske verv i Norge. Valg til Stortinget, fylkesting og kommunestyre avgjøres ved forholdstallsvalg. De fleste indirekte politiske valg, som for eksempel sammensetning av formannskap og kommunale utvalg, eller fordeling av komitélederverv og antall seter i Stortingets presidentskap, avgjøres også etter forholdstallsvalg.
Utregningsmetoder
For å hindre at ordningen skal gi slik partioppsplitting at det blir vanskelig å danne stabile regjeringer, har mange land innført forskjellige terskler. I Norge skjer «diskrimineringen» gjennom selve utregningsmetoden for mandattildeling. Listestemmene deles på 1.4, 3, 5 osv. (Sainte-Laguës metode) siden 1953 (Sverige 1952, Danmark 1953) (tidligere bruktes D'Hondts metode, med delingstall 1, 2, 3 osv.). Diskrimineringen ligger i det første delingstallet: partier som får få stemmer, får redusert sitt konkurranseutgangspunkt. Det er også vanlig å ha sperregrenser for representasjon; de varierer gjerne fra to prosent (Danmark) til ti (Tyrkia). I forbindelse med at Norge fra Stortingsvalget 1989 innførte utjevningsmandater, og slik gav små partier en ekstra mulighet til representasjon, ble det innført en sperregrense på fire prosent for tildeling av utjevningsmandater. Fra 1989 var det 8 utjevningsmandater ved Stortingsvalg; dette ble 2005 økt til 19 – ett fra hvert fylke.
Proporsjonale valgordninger fordeler setene enten ved å bruke det høyeste gjenstående stemmetallet, slik som i den Norske versjonen av Sainte-Laguës metode. En annen metode, den største brøks metode, er å regne ut på forhånd hvor mange stemmer som trengs for å få et mandat. Valgkvoten kan regnes ut f.eks. etter Hare-modellen, eller Droop-modellen.
Når antallet stemmer som trengs er bestemt får alle partiene kandidater i forhold til dette.
Eksempler
I et valg med 10 kandidater og 100.000 velgere trengs det 10.000 stemmer bak hver kandidat med Hare-kvote, 9.091 med Droop-kvote, mens høyeste gjenstående stemmetall ikke kan forutsi hvor mange stemmer som trengs for å få inn en kandidat.
Hare kvote og største brøks metode fordeler mandater i henhold til tabellen under til venstre, mens Droop kvote og største brøks metode fordeler etter tabellen i midten, og fordelingen fra den belgiske Imperiali kvoten er vist til høyre.
Høyeste gjenstående stemmetall og Sainte-Laguës metode under til venstre, Sainte-Laguë's modifiserte metode i midten og d'Hondts metode til høyre, er alle deletallsmetoder og fordeler etter følgende framgangsmåte: (Stemmetallet som gir mandatet er markert med rødt.)
Dersom antall mandater reduseres til 5 vil Hare og største brøks metode kreve 20000 stemmer bak hver stemme, som gir 2 til Gult (2,35), 1 til Hvitt (1,4). De siste mandatene går til Hvitt (0,825) og Blått (0,425), som gir totatlt 2 til Gult, og 1 til de øvrige. Høyeste gjenstående stemmetall vil derimot gi 3 til Gult, 1 til Hvitt og 1 til Rødt men ingen til Blått. Denne fremgangsmåten påvirkes ikke av antallet mandater, så tabellen blir den samme. Droop kvote med 5 mandater (kvote på 16.667) gir totalt 3 til Gult (2,81), 1 til Hvitt (1,67) og 1 til Rødt (0,98) men ingen til Blått (0,50), altså samme som St. Lagües metode.
Proporsjonalitet
Hvilken metode som er mest proporsjonal er avhengig av metode og hvor mange kandidater som skal velges. Dersom man antar perfekte systemer for å ha en indeks på 0, mens et system der en kandidat kan velges uten en eneste stemme får indeks 100, kan systemene, basert på reelle stemmetall, rangeres etter hvor proporsjonale de er.
Med 5 kandidater i en valgkrets er St. Laguë mest proporsjonal, mens med 20 kandidater er Droop mer proporsjonal, og når antallet kandidater øker blir alle metoder mer proporsjonale.
Flertallsvalg favoriserer i stor grad det eller de største partiene, og St. Laguë favoriserer de små, men de minst proporsjonale metodene er ikke nødvendigvis de som i størst grad favoriserer store partier. Imperiali metoden, med delingstall 2,3,4 osv. brukes kun ved regionvalg i Belgia, og har som mål å stenge ute de minste partiene. Metoden favoriserer de store partiene selv med store valgkretser.
Sperregrense gir mindre proporsjonalitet, mens "hensikten med utjevningsmandatene er å skape et bedre samsvar mellom mandatfordelingen og stemmefordelingen", så utjevningsmandater bidrar til mer proporsjonalitet.
Sverige endrer det første delingstallet fra 1,4 til 1,2 før valget i 2018 for slik å få større proporsjonalitet. Hvis Norge hadde vært én valgkrets med mål om at 10% av stemmene skal gi 10% av mandatene, ville Høyre og Arbeiderpartiet hatt tre færre mandater mens MDG, som med 2,8% kom under sperregrensen, ville hatt 5 mandater og ikke bare ett. Rødt hadde hatt to og De Kristne og Pensjonistpartiet hadde hatt ett hver.
Taeglin
Teiglin eller Taeglin var en fiktiv elv fra J.R.R. Tolkiens verden Midgard i det første tidevervet. Teiglin var et av de største tilløpene til elva Sirion i Beleriand. Teiglin hadde sitt utspring i den søndre delen av Ered Wethrin, og rant for det meste nesten mot sør, og på veien mot sør renner elvene Glithui og Malduin inn i Teiglin. Så passerte elva like ved den søndre kanten av skogen Brethil, hvor den rant gjennom en fjellkløft kalt Cabed-en-Arasog deretter rant elva Celebros inn i Teiglin. Så rant Teiglin mot øst inn i Sirion ved grensen til Doriath.
Den gamle veien fra passet ved Sirion møtte elva Teiglin ved Teiglins krysning, mellom Malduin og Celebros.
Elvebredden nær Celebros var det stedet hvor sammenstøtet mellom Túrin Turambar og dragen Glaurung fant sted.
Hårmygg
Hårmygg (Bibionidae) er en familie av myggene (Nematocera), som sammen med fluene utgjør tovingene (Diptera). De er fra 2 mm. til ca. 15 mm, de fleste er under 10 mm lange. Det er 16 nålevende arter i Norge, dessuten én som sannsynligvis er utdødd. I verden er det ca. 700 nålevende arter.
Pressure Points
Pressure Points er et progrockalbum utgitt 1984 med bandet Camel.
Hårmygg
Utseende
Hårmygg er små til middelsstore (2–15 mm), kraftig bygde mygg med korte antenner, disse er kortere enn hodet. Hannene er vanligvis svarte, bortsett fra at beina kan være lysere. Hunnene er ikke sjelden brunlige eller rødlige. Fasettøynene er store hos hannene og dekker hele hodets overside (holoptiske øyne), hos hunnene er de mye mindre og bredt adskilte i pannen. Oppe på hodet sitter det tre punktøyne (ocelli) på en lav knøl. Særlig hos hannene har fasettøynene ofte tette, ganske lange, oppstående hår som sitter festet mellom fasettene. Antennene er stav- til trådformede og består av seks til femten mer eller mindre sylindriske ledd. Antennen mangler lange hår. Palpene er vanligvis fem-leddete og omtrent så lange som antennene. Munndelene er av varierende lengde og ender i et puteformet sugeorgan (labellum).
Pressure Points
Denne utgivelsen er et konsertsamlealbum med sanger fra albumene The Snow Goose, Nude og Stationary Traveller som er tatt opp under konserten Camel hadde i Hammersmith Odeon, London, den 11. mai 1984. Denne utgivelsen ble også utgitt på VHS samme året og som DVD av Camel Productions i 2003. Dessverre er mye av innspillingen til konserten blitt slettet av plateselskapet på grunn av dårlig lydkvalitet, slik at denne utgivelsen har blitt redusert.
Hårmygg
Utseende
Hårmyggene omfatter arter som i ligner mest på fluer og ikke så mye på en mygg slik vi forestiller oss den.
Larvene er avlange, sylindriske, mer eller mindre pølseformede, uten bein eller vorteføtter. Hodekapselen er markert, rund og blank og kan ikke trekkes inn i kroppen. På farge er de hvite, gulaktige, brunlige eller grå. Munndelene er korte og kraftige med jekselaktige mandibler. Kroppen er kledt med harde, mikroskopiske skjell som ofte bærer pigger og gjør at overflaten blir ru. Dessuten har de fleste en rekke fingeraktige utvekster som overflatisk kan ligne på pigger, men der er ganske myke.
Levevis
Hårmygg er ikke de raskeste flygere, i likhet med de fleste mygg. Når hannene flyr kan de ligne på enkelte dansefluer (Empididae), som flyr med de lange beina hengende ned under kroppen. Selv om hårmygg kan fly bruker de fleste mesteparten av sitt voksne liv krypende på vegetasjonen, ofte på blomster.
Paring skjer ofte med utgangspunkt i svermer. Hannene svermer et stykke over bakken og forsøker å gripe fatt i hunner som flyr forbi. Det synes ikke som om hunnen tar aktivt del i pardanningen. Selve paringen skjer i vegetasjonen og kan ta fra noen minutter til flere timer.
Glimmer
Glimmer (fra engelsk og tysk: glimre; «noe som skinner, glans», også kalt kråkesølv) er en gruppe mineraler som vanligvis opptrer i tynne flak. Glimmermineralene tilhører sjiktsilikatene. De har særegne kløvegenskaper og kan lett deles opp i enda tynnere og tynnere flak.
Glimmer er mye mykere enn kvarts og feltspat. Sammen utgjør disse mineralene bestanddeler av granitt. De to vanligste glimmermineralene er muskovitt og biotitt.
Hårmygg
Levevis
Larvene bruker vanligvis minst ett år på larveutviklingen. I alle fall noen arter er aktive som larver også om vinteren. Når vårsolen varmer, forpupper de seg i et lite kammer like under jordoverflaten. Mange arter klekker på våren og forsommeren, ofte i store mengder, mens andre arter er aktive som voksne om høsten.
Glimmer
Kråkesølv er en uformell betegnelse for sølvaktige, blanke skjell, blad eller plater av fargeløs glimmer, ofte muskovitt. Glimmer har glassglans, av og til perlemorsglans på kløvflater.
Hårmygg
Levevis
Hårmygg er ufarlige og stikker ikke, slik som stikkmygg, eller biter som knott. Noen arter besøker gjerne blomster og drikker nektar, andre tar etter alt å dømme ikke næring til seg som voksne.
Fossile arter
Denne familien er kjent fra fossiler tilbake til trias-tiden. I mange avleiringer fra tertiær-perioden er medlemmene i denne familien de vanligste av alle insekter, men det er uklart om dette skyldes at de var en dominerende gruppe i denne perioden eller bare at de hadde masseforekomster (som er ganske vanlige hos nålevende arter) på steder der sjansen var stor for at de skulle bli bevart som fossiler.
Glimmer
Klassifisering av glimmer
Strukturelt kan glimmer klassifiseres som dioktahedrisk (Y = 4) og trioktahedrisk (Y = 6). Det fins også overgangsglimmere med Y=5. Hvis X ionet er K, Na, Rb, Cs eller NH4 er glimmeren en egentlig glimmer, mens hvis X ionet er Ca eller Ba er glimmeren klassifisert som en sprø glimmer.
Hårmygg
Myte
I Nord-Norge har hårmyggen russeflue Bibio pomonae blitt kalt krigsflue, når den noen ganger har masseopptrenener. Trolig kommer navnet av en tolkning, at masser med svarte mygg plutselig begynte å krype rundt i vegetasjonen som en hær. Den er i Finnmark blitt kalt russeflue, som nok er en litt annen (ufarligere) tolkning av samme fenomen, at fluene kom fra Russland.
Glimmer
Dioktaedriske glimmere
Egentlige glimmere: Sprø glimmere: Overgangsglimmere (mellomting mellom di- og trioktaedriske)
Egentlige glimmere:
Hårmygg
Generelt om mygg
Mygg kan bare skilles fra fluene ved å se på antennene, som skal ha mer enn fire ledd og være av typen trådformede, der leddene er mer eller mindre like store. (vanskelig å se, kan kreve forstørrelse). Mygg har ofte litt mer spisse og lengre vinger, lengre bein og en litt slankere kropp enn fluer. Men det ytre utseendet til noen mygg kan være svært likt en flue, som hos gjødselmyggene og knotten. Alle mygg gjennomgår en fullstendig forvandling.
Glimmer
Trioktaedriske glimmere
Egentlige glimmere: Sprø glimmere
Hårmygg
Systematisk inndeling med norske arter
Det er 17 norske arter, en av dem er sannsynligvis utdødd.
Glimmer
Andre typer glimmer
Glimmer med vann og varierende ioneinnhold mellom sjiktene:
Hårmygg
Systematisk inndeling med norske arter
Vanlig i Norge nord til Troms / Finnmark. Flygetid om høsten. Vanlig i store deler av Europa og i Asia. Bare noen få funn i Norge, fra Oslo området. Flygetid i mai-juni. Funnet i Rogaland og ved Oslofjorden ved kysten og i tilknytning til jordbruksområder. Lever på gressenger. Flygetiden er tidlig i april-mai. Funnet et par ganger ved Oslofjorden. Funnet i Vestfold, Rogaland, Hordaland, Sogn og Fjordane og i Nord-Trøndelag. Flyr i september-oktober. Ligner mye på den vanlige Bibio pomonae, men har bein med svarte lår. Sjelden i Norge, funnet nær sjøen (strandlinjen) i Vestfold og Ytre Telemark, og nylig også i Stranda på Sunnmøre. Vanligere sør i Europa og finnes helt nord i Afrika. En av de vanligste artene i Norge, finnes fra kysten og opp i miderste alpine sone. Flygetiden er fra mai til juni., noe senere i nord. Opptrer sjeldnere med masseutbrudd. En stor art, svart kropp og helt røde lår. Vanlig i hele landet og sørover i Europa, unttatt helt i sør. Lever i løvskog med bjørk, særlig i det subalpine området Flygetid juli-september. En fjellart i Sør-Norge, men kan finnes ned til kystlinje helt nord i landet. Flyr i juli-august. Lever langs kysten, fra østlandet til Møre og Romsdal, men ikke oppe i fjellet, eller i innlandet. Flygetiden er fra mai til juni. Bare to funn i Norge, fra Voss og Hol (Buskerud). Lever i fjellet over tregrensen. Funnet i hele Norge fra fjellet (boreoalpin sone). Flygetiden er juli-august. Noen få funn i nyere tid fra Sør-Norge, ingen siden 1944. Det finnes en del eldre funn og det ser ut til at arten var langt mer vanlig for hundre år siden. Det ser ikke ut til at det finnes nyere funn av denne arten fra andre land heller, så den kan kanskje være utdødd. Lever i fjellet i hele Norge, men er sjeldnere enn Bibio brunnipes. Flygetiden er i august, men kan starte tidligere eller vare lengre. finnes på østlandet, rundt Oslofjorden og i Rogaland. Den kan opptre svært tallrikt. Voksne (med vinger) kan finnes i mai-juni og i august-september. Ser ut til å være i spredning nordover. Kan gjøre skade på plen. Utbredt i Europa. finnes i hele Norge, men ikke på de mest værutsatte steder som på høgfjellet. Flygetid er i mai-juli, men noe senere i Nord-Norge. Utbredt i Europa. finnes på fjellet over tregrensen i Sør-Norge, men lavere ned (lavlandet) i Nord-Norge. Denne arten er nylig beskrevet (1993) og er også funnet i Sverige.
Glimmer
Bruk
Før i tiden brukte man glimmer til vindu i ovner.
Glimmer tåler høy varme og er en god isolator derfor har den blitt mye brukt til pakninger i elektriske apparater som brødristere, og annet elektrisk materiell som skal tåle høy temperatur.
Også benyttet som solfilter ved tidlig astronomisk navigasjon som alternativ til soting av glass for å redusere direkte sollys i øynene ved avlesning av solhøyden.
Checkpoint Charlie
Checkpoint Charlie (egentlig Allied Checkpoint Charlie) var en grenseovergang mellom den amerikanske sektoren av Vest-Berlin og den sovjetiske sektoren Øst-Berlin. Den var én av to grenseoverganger forbeholdt ikke-tyskere og diplomater. Grenseovergangen besto mellom 1945 og 1990.
Grensekontrollpostene ved Checkpoint Charlie lå i krysset Friedrichstrasse-Zimmerstrasse og området rundt. Området er i dag for en stor del bebygd, og det er lite igjen av anlegget, men noen av de tidligere kontrollpostene på tidligere alliert side er satt opp igjen som et minnesmerke.
Navnet kommer av betegnelsen på bokstaven «C» i et militært fonetisk alfabet (altså «Kontrollpunkt C»). På transittmotorveien til Vest-Berlin fantes det fantes også et Checkpoint Alpha, som var grenseovergangen Helmstedt-Marienborn mellom Vest- og Øst-Tyskland, og et Checkpoint Bravo, som var grenseovergangen Dreilinden-Drewitz mellom Øst-Tyskland og Vest-Berlin.
Rowan Atkinson
Rowan Sebastian Atkinson (født 6. januar 1955 i Newcastle upon Tyne i England) er en britisk skuespiller og komiker, mest kjent for sine roller som Sorte Orm og Mr. Bean i TV-seriene med samme navn. I 2003 ble han kåret som en av de 50 morsomste personene innen britisk komedie av avisen The Observer.
Bakgrunn
Atkinsons foreldre var bonden Eric Atkinson og Ella May (født Bainbridge) som giftet seg 29. juni 1945. Han har to eldre brødre, Rubert og Rodney som jobber som økonomer.
Karriere
Atkinsons karriere som skuespiller begynte i 1983 med en birolle i den «uoffisielle» James Bond-filmen Never Say Never Again og hans hovedrolle i filmen Dead on Time der han blant annet spilte mot Nigel Hawthorne. Han dukket opp i Mel Smiths regidebut The Tall Guy i 1989. Han spilte også sammen med Anjelica Huston og Mai Zetterling i filmen basert på Roald Dahl sin bok «Heksene» som kom ut i 1990. I 1993 spilte han rollen som Dexter Hayman i Hot Shots! Del Deux, en parodi på Rambo III, der hovedrollen var besatt av Charlie Sheen.
I perioden fra 1983 til 1989 produserte BBC i alt 24 episoder av den populære humorserien Sorte Orm der Rowan Atkinson spilte tittelrollen og også skrev manus (sammen med Richard Curtis).
Senere roller
I 1995 og 1996, hadde Atkinson rollen som inspektør Raymond Fowler i den populære TV-serien The Thin Blue Line som ble skrevet av Ben Elton, og som finner sted på en politistasjon i den oppdiktede byen Gasforth. En annen av hans aller mest kjente roller var da han dukket opp som en uheldig hemmelig agent for det britiske M15. Han spilte også i en komisk parodi på Doctor Who. Han hadde også blitt vurdert som en kandidat til å spille hovedrollen som doktoren i selve showet.
Atkinson fikk ytterligere anerkjennelse som skuespiller da han hadde rollen som en verbalt klønete prest i 1994, med filmen Fire bryllup og en gravferd. Samme år ble han omtalt i Walt Disneys Løvenes konge. Atkinson fortsatte å dukke opp i forskjellige biroller i flere vellykkede komedier. Blant annet da han hadde rollen som Enrico Pollini i Rat Race (2001). I tillegg var han med i Scooby-Doo (2002), og Love Actually (2003). I 2005 spilte han i krimkomedien Keeping Mum som også hadde Kristin Scott Thomas, Maggie Smith og Patrick Swayze på rollelisten.
Atkinson traff sin fremtidige kone Sunetra Sastry for første gang på 1980-tallet da hun arbeidet som sminkør i BBC. Sunetra har indisk far og britisk mor. Atkinson giftet seg med henne i russiske Tea Room i New York i 1990. De har to barn og eier hus i Northamptonshire i Oxfordshire og London.
Atkinson ble i 2013 utnevnt til kommandør (CBE) av Order of the British Empire.
Fiksstjerne
Før det heliosentriske system ble alminnelig akseptert, observerte man både stjerner og planeter bevege seg over nattehimmelen. Forskjellen bestod i at stjernenes bevegelse var helt regelmessig, mens planetenes bevegelse var uregelmessig. Derfor kaltes planetene for «vandrere».
Sett fra Jorden er det jo enda slik at både stjerner og planeter går opp i øst, og ned i vest. En stjerne kulminerer imidlertid alltid i den samme høyden over horisonten i sør, mens en planets kulminasjonshøyde varierer fra dag til dag. Videre har de ytre planetene den egenskapen at de av og til snur, og går baklengs, eller retrograd, i forhold til den bakenforliggende fiksstjernehimmelen, der deres bevegelse stort sett følger ekliptikken. De indre planetene har den egenskapen at de, sett fra Jorden, alltid befinner seg mer eller mindre i nærheten av Solen, og ligger de vest for Solen så opptrer de som morgenstjerner, men ligger de øst for Solen, er de aftenstjerner.
I dag vet man at «fiksstjernene» også er i bevegelse. De er imidlertid så langt borte, at selv om mange har en meget stor hastighet, blir deres vinkelhastighet sett fra jorden meget liten, slik at fiksstjernenes relative posisjon på himmelkulen, slik den ser ut for oss jordboere, forandrer seg meget lite fra år til år.
Den fiksstjernen som er nærmest vårt solsystem er Alpha Centauri. Denne, vår nærmeste nabostjerne, befinner seg i en avstand av ca.4,3 lysår fra vår jord. En annen stjerne som er meget nær, er Sirius, som er kun 8,6 lysår borte, og er vår nattehimmels klareste stjerne. I Isaac Newtons himmelmekanikk tenkte man seg at det var fiksstjernene som utgjorde verdensaltets inertialsystem. Men idag, efter at det har blitt etablert at ingen fiksstjerner egentlig er i ro, har man måttet forlate denne idéen om at fiksstjernene samlet sett danner et inertialsystem. Over astronomiske avstander mener man idag også at den newtonske himmelmekanikken bør erstattes av Einsteins gravitasjonsteori, som gir en riktigere beskrivelse av tyngdekraftens virkning i verdensrommet, selv om Newtonmekanikken gir en utmerket beskrivelse av for eksempel satellittbevegelse innenfor solsystemet.
Brunost
Brunost, raudost, geitost eller mysost (dansk også myseost, svensk: mesost) er en samlebetegnelse på mysoster som har en brunlig farge og som har myse som hovedbestanddel. Den omfatter blant annet geitost, fløtemysost og gudbrandsdalsost.
Brunostene fra TINE produseres i dag på ysteriene i Lom og Skjåk, Elnesvågen, Byrkjelo, Tretten, Ørsta og Storsteinnes.
Tidligere var brunost tilsatt jern, men den 1. september 2001 inntrådte et forbud mot tilsetning av jern i brunost. Noen år senere ble det åpnet for unntak fra dette forbudet.
Beskrivelse
Brunost er mye brukt som pålegg på brødskiver, men den kan også brukes i sauser for å gi en svak karamellsmak, ofte sammen med einerbær. Brunost brukes også som pålegg på vafler og pannekaker.
Christiania Dampkjøkken
Christiania Dampkjøkken A/S i Oslo (populært kalt «Dampen») ble grunnlagt 1857. Forretnings- og boliggården i Torggaten 8 fra samme år er et verk av arkitekten Georg Andreas Bull. Det var opprinnelig en institusjon for servering av billige middagsretter i en stor spisesal, men ble senere en matvarebedrift med produksjon, catering og serveringsvirksomhet. 1971 sammensluttet med Oslo Folkerestauranter. I 1970- og 1980-årene drev Christiania Dampkjøkken cateringvirksomhet, særlig ved oljeinstallasjonene i Nordsjøen. Bedriften ble 1988 overtatt av SAS Service Partner.
Brunost
Beskrivelse
Hos Den norske Sjømannsmisjon har brunosten vært et fast innslag på vaflene i alle sjømannskirkene rundt omkring i verden. Rundt 30 % av all ost som spises i Norge er brun mysost.
Produksjon
Myse er restproduktet etter osteproduksjon, den inneholder hovedsakelig vann, myseprotein og laktose (melkesukker). Mysa kokes inn til den når et tørrstoffinnhold på omkring 80-82 %. Brunfargen kommer av Maillardreaksjon.
Man lager hvitost ved å tilsette osteløpe i spenevarm melk (omtrent 37 °C), noe som gjør at ostemassen koagulerer og får puddingkonsistens. Når den skjæres opp, skiller mysen seg fra ostekornene. Mysen, som er et biprodukt, blir så kokt forsiktig i flere timer slik at mye av vannet fordamper og massen kokes inn til karamellaktig konsistens. Brunost er ofte svært søt, men lite proteinrik sammenlignet med hvitost.
Dersom man avbryter kokingen før osten er ferdig, får man en myk, smørbar brunost som kalles prim. Opprinnelig ble både fast og bløt brunost kalt prim.
Historie
Brunost og prim laget av innkokt myse må ha vært laget og brukt langt bakover i historien. I sin opprinnelige variant var brunosten mer som prim, altså mindre innkokt. Petter Dass skrev i Den Nordske Dale-Viise (1683) «Saa gjennom Granskov og Furru/Kom jeg til en heeder Gurru/ Gav mig Møsse-Brømme...». Myse har altså vært kokt til prim lenge før Anne Hov laget sin variant. I 1805 skrev Ole Olsen Evenstad fra Stor-Elvdal sitt ostemanuskript: Om Brug af Myse og dens Indkogning til Myssmør, men Evenstad nevner verken geitemelk eller fløte som tilsetning.
Det er budeia Anne Hov fra Gudbrandsdalen som får æren av produktutviklingen. Oppfinnelsen med å tilsette fløte eller rømme til avkoket av myse, og dermed å ha skapt feitost, skriver seg etter sigende fra da hun var budeie på Solbråsetra i Sør-Fron kommune. Feitost ble forløperen til dagens gudbrandsdalsost, som bidro til å forbedre økonomien i Gudbrandsdalen på 1880-tallet. Senere ble også geitemelk tilsatt. I 1933, da Anne Hov var 87 år, ble hun tildelt Kongens fortjenstmedalje i sølv.
Ettersom mysen tradisjonelt ble kokt på gårdene i jerngryter, var brunost også en viktig jernkilde i norsk kosthold. Ifølge Den norske legeforening tilsvarte jerninnholdet 16 mg jern pr. 100 gram brunost. Med bruk av aluminiums- og stålkar i moderne produksjon falt det til under 0,5 mg jern pr. 100 gram. For igjen å øke befolkningens jerntilskudd ble brunosten fra 1944 beriket med jern som forebyggende medisin. Denne praksisen varte fram til den 1. september 2001 da Statens næringsmiddeltilsyn besluttet at berikingen ikke lenger var nødvendig. Etter noen år fikk noen produsenter tillatelse til å tilsette jern til henholdsvis én type prim og én type brunost; begge disse produktene hadde barn og ungdom som målgruppe. Årsaken til oppmykningen var at helsemyndighetene hadde avdekket økende forekomst av jernmangel i de yngre årskullene.
Zhu
Zhu kan sikte til:
Joe Mantegna
Joseph Anthony «Joe» Mantegna jr. (født 13. november 1947 i Chicago, Illinois) er en italiensk-amerikansk skuespiller. Mantegna spilte i den kortlivede serien First Monday (2002), Joan of Arcadia (2003–2005). I 2007 fikk Mantegna rollen som David Rossi i krimserien Criminal Minds som ble sendt på CBS i USA.
Hans far Joseph Anthony Mantegna sr., som arbeidet med forsikring salg, døde i 1969 av tuberkulose. Mantegna ble oppdratt innenfor den katolske tro, og han studerte ved J. Sterling Morton High School East som ligger i Cicero, Illinois. Mantegna ble uteksaminert med en grad fra Goodman School of Drama (Theatre School ved DePaul University) i 1970. Som ungdom spilte Mantegna bass i et band kalt The Apocryphals som senere spilte sammen med en annen lokal gruppe kalt The Missing Links, som sammen grunnla bandet Chicago. Mantegna holder fremdeles god kontakt med de opprinnelige medlemmene av bandet Chicago, selv om han ikke spiller musikk lengre.
Mantegna debuterte som skuespiller i 1969 med en teater-produksjon av Hair og senere debuterte han på Broadway i oppsetningen Working fra 1978. Mantegna vant en Tony Award for sin tolkning av karakteren Richard Roma i Glengarry Glen Ross. Tidlige filmopptredener inkluderer roller i The Money Pit (1986), Weeds (1987), og Suspect (1987). Han spilte også i de kritiker-roste filmene House of Games (1987) og Thing Change (1988) som han mottok en Best Actor Award under Venice Film Festival for.
Mantegna var en svært allsidig skuespiller og han spilte i et bredt spekter av roller. Mantegna har siden 1991 hatt en rolle i den animerte komedieserien The Simpsons, der han gir stemmen til mafiabossen Anthony «Fat Tony» D'Amico. Mantegna mottok en Lifetime Achievement Award den 26. april 2004, under en filmfestival i Los Angeles. Den 11. august 2007 signerte Mantegna en kontrakt med krimdramaserien Criminal Minds på CBS, der han skulle erstatte Mandy Patinkin som ville forlate serien. I 2011 mottok Mantenga en stjerne på Hollywood Walk of Fame. Mantegna er en forelder til et barn med autisme. Han er eier av en restaurant i Burbank som heter California Taste Chicago.
Vikarbyn
Vikarbyn er et tettsted i Rättvik kommune i Dalarnas län i landskapet Dalarna i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1 171 innbyggere.
Riccarton
Riccarton er et historisk område i Ayrshire, sørvest for Edinburgh i Skottland. Det er et skoleområde, og hvor også Heriot-Watt University har sitt sete.
Området har historisk verdi. Huset Wallace, hvor dets mest kjente medlem er William Wallace, hadde tilholdssted her. Også Huset Craig, som har opprinnelse tilbake til det historiske folket pikterne, har sitt nåværende sete i Riccarton, men var opprinnelig fra områdene rundt Aberdeen ved Craigfintray Castle i Kildrummie.
Huset Wardlaws, som har opprinnelse fra Normandie, er også stedbundet til dette området siden tidlig på 1300-tallet. Bygningen Riccarton House er nå blitt revet og stedet huser nå Heriot-Watt University som har mange opptegnelser over klanen Wardlaw av Riccarton og Warriston.
Estlands forsvar
Estlands forsvar (på estisk Eesti Kaitsevägi) er de militære styrkene til republikken Estland. Forsvaret er organisert i en hær (Maavägi), et sjøforsvar (Merevägi), et luftforsvar (Õhuvägi) og en milits (Kaitseliit). Den nasjonale forsvarpolitikken tar sikte på å bevare uavhengigheten og suvereniteten til den estiske staten, bevare integriteten til dets territorium på land, luft og i sjøen og bevare grunnloven. Man søker å oppnå dette ved å utvikle en troverdig kapasitet for å forsvare nasjonens vitale interesser og utviklet forsvaret på en måte som gjør at man kan samvirke effektivt med andre væpnede styrker i Nato og EU, samt å kunne bidra fullt ut i Nato-oppdrag.
Etter at Estland erklærte sin uavhengighet 24. februar 1918, så ble de væpnede styrkene opprettet 16. november, like etter første verdenskrig sluttet, for å beskytte landet. Den estiske republikken samt de væpnede styrkene måtte gi tapt for Den røde armé i 1940, og ikke før 3. september 1991 ble Estlands forsvar gjenopprettet. Siden den tid har det blitt opprettet og gjenreist mer enn 30 nye avdelinger og flere våpenarter.
Historie
I april 1917 utstedte mobiliseringsdepartementet i den russiske generalstaben en ordre om å samle estisk militært personell i deres hjemland. Den første etniske estiske militæravdelingen ble dannet 20. mai 1917 når den russiske krigsministeren ga sin tillatelse til å opprette 1. estiske regiment. Oberst Aleksander Tõnisson ble utnevnt til sjef for den nye avdelingen, som besto av 32 offiserer og 3 372 mannskaper. 1. regiment ble så overført fra Virumaa til Rakvere for å fortsette oppbyggingen, og nådde etter hvert sin maksimale størrelse på 118 offiserer og 10 151 mannskaper. Gjennom sin eksistens var regimentet tjenestested for 216 offiserer og 11 538 mannskaper. Regimentet var grunnlag for dannelsen av nasjonale soldater, offiserer, avdelinger og til slutt hele forsvaret.
I januar 1919 gikk estiske styrker til motangrep, den såkalte Mai-offensiven, under øverstkommanderende Johan Laidoner. Den estiske hæren ble støttet av Royal Navy i til finske, danske og svenske frivillige. På slutten av februar hadde Den røde armé blitt drevet tilbake fra alt estisk territorium. 2. februar 1920 ble Tartu-traktaten signert av Estland og Den russiske sovjetiske føderative sosialistrepublikk. Etter å ha vunnet frigjøringskrigen mot Sovjetrussland og tyske Freikorps-frivillige beholdt Estland sin uavhengighet i 22 år.
Skjebnen til Republikken Estland før andre verdenskrig ble bestemt av Molotov–Ribbentrop-pakten av august 1939 etter at Stalin fikk Hitlers samtykke i å dele opp østre Europa i «spesielle interessesfærer» ifølge de hemmelige tilleggene til pakten. Den estiske regjeringen ble tvunget til å gi sitt samtykke til at Sovjetunionen kunne etablere militære baser og stasjonere 25 000 soldater på estisk jord for «gjensidig forsvar».". 12. juni ble den sovjetiske Østersjøflåten beordret til full militær blokade av Estland.  I lys av den enorme sovjetiske overmakten, og for å unngå et blodbad, så vedtok estiske myndigheter å ikke yte motstand..  Den militære okkupasjonen ble fullendt innen 21. juni 1940..  Det estiske forsvaret ble avvæpnet i juli 1940 på ordre fra Den røde armé.  Bare en sambandsbataljon stasjonert i Tallinn fortsatte motstanden.  Sovjetstyrkene brakte inn forsterkninger, blant annet seks panservogner, og innen solnedgang endte det hele i forhandlinger og overgivelse på estisk side.  Én estisk soldat ble drept, og 10 sovjetiske.
Hele den estiske hæren ble en del av Den røde armé, og brukte til og med sine egne uniformer og beholdt de fleste av sine egne offiserer – opp til øverstkommanderende.
Den 3. september 1991 ble Estlands forsvar gjenopprettet på vedtak av de nye estiske myndighetene. Siden den tid har det blitt opprettet og gjenreist mer enn 30 nye avdelinger og flere våpenarter.
Nasjonal forsvarspolitikk
I fredstid er hovedoppgaven til forsvaret å overvåke og kontrollere estiske grenser og luftrom, holde opp beredskapen, trene vernepliktige og reserveavdelinger, delta i Nato- og FN-ledede internasjonale oppdrag, samt å støtte sivile myndigheter i kriser.
I krisetid skal forsvaret øke beredskapen som nødvendig, forberede overgang til krigsoppsetting og begynne mobilisering hvis befalt, integrere enheter fra andre departementer og forberede mottak av assistanse fra allierte styrker.
Sivil kontroll
Forsvaret i Estland er ledet basert på prinsippet med sivil kontroll på grunnleggende demokratiske prinsipper. Demokratisk valgte og utnevnte organer vedtar mål på vegne av de væpnede styrkene, legger føringer, bevilger midler og følger opp utførelsen av oppdraget.
Prinsippene om sivil kontroll er garantert av spesielle forsvarsrettede rettigheter, forpliktelser og ansvar lagt ned ved lov av nasjonalforsamlingen, presidenten og myndighetene.
Den øverste leder for det nasjonale forsvaret er presidenten, som får rådgivning i militære saker av Det nasjonale sikkerhetsrådet, som består av parlamentsformannen, statsministeren, forsvarssjefen (også øverstkommanderende for forsvaret i krigstid), forsvarsministeren, innenriksministeren og formann for forsvarskomitéen.
Den utøvende makt innehas av regjeringen i republikken.
Jomfrufisker
Jomfrufisker (Pomacentridae) er en stor familie av saltvannsfisker, som stort bare lever i tropiske strøk.
Estlands forsvar
Sivil kontroll
Denne ordningen er delvis basert på ordningen i den første republikken. Denne var dog farget av mellomkrigstidens syn på militær/sivile saker, og dette, sammen med uerfarne politikere og en forestilling blant offiserer om at de var bedre i stand enn politikerne til å ta vare på statens affærer, ga et noe vanskelig utgangspunkt for å utføre sivil kontroll med forsvarsmakten. Nato og EU stilte harde krav til mer sivil innflytelse for å vurdere medlemskap for Estland, og dette sammen med bred politisk enighet har brakt Estland nærmere en vestlig modell.
Jomfrufisker
Jomfrufiskene er en dominerende gruppe på tropiske korallrev, men finnes også i andre grunne farvann med klart vann. De er utbredt i alle tropiske havområder med størst mangfold i det indopasifiske området. Noen få arter finnes i brakk- og ferskvann, og det er også enkelte i tempererte strøk. Den største arten, garibaldifisk (Hypsypops rubicundus), lever utenfor kysten til California og nordvestlige Mexico. I Middelhavet finnes arten Chromis chromis.
Estlands forsvar
Internasjonale forhold
Estland deltar aktivt i NATO Response Force og bidrar i NTM-I, Natos treningsstyrke i Irak. I øyeblikket har Estland 35 soldater i Irak-krigen med amerikanske styrker, og 140 soldater side om side med britiske styrker i Afghanistan. Dette utgjør omtrent 3% av det totale antallet soldater i aktiv tjeneste. I begge tilfeller blir avdelingene jevnlig rotert ut.
Jomfrufisker
Gruppen er svært mangfoldig når det gjelder valg av habitat, ernæring, morfologi og adferd. Mange har territorier der de aktivt jager bort andre fisker, mens andre lever i grupper med et hierarki der de største individene dominerer. Lydsignaler spiller en stor rolle i det sosiale samspillet mellom individer hos mange arter jomfrufisker. Hannen vokter eggene etter gyting. Klovnefiskene lever i symbiose med sjøanemoner.
Disse fargerike fiskene er forholdsvis lette å holde i saltvannsakvarium.
Estlands forsvar
Internasjonale forhold
Estland stiller også med fredsbevarende soldater i Bosnia og Kosovo innenfor KFOR, og bidrar til både EUs stridsgrupper og NATO Response Force. Det estiske militæret bruker Nato-kompatibelt utstyr fra Finland, Sverige, Danmark, Storbritannia, USA og Israel.
Organisasjon
Forsvaret består av regulære avdelinger med totalt 5 600 mann, og en frivillig milits på rundt 10 000 soldater. Den planlagte størrelsen på krigsorganisasjonen er for tiden på rundt 16 000 mann. Estland har et vernepliktsforsvar, så «alle fysisk og mentalt skikkede mannlige borgere» må avtjene verneplikt i enten 8 eller 11 måneder, hvor de lærer grunnleggende militære ferdigheter.
Hæren
Den estiske hæren er hovedgrenen i det estiske forsvaret. Hærens hovedprioritet er å ta fram kapasiteter til å delta i internasjonale operasjoner og forsvare estisk territorium i samarbeid med allierte styrker.
Sjøforsvaret
Sjøforsvaret har ansvaret for å beskytte estisk territorialfarvann. I krisetilfeller skal sjøforsvaret være klare til å forsvare innseilinger, havneområder og leder og å samarbeide med allierte styrker.
Fra 1995 har sjøforsvaret ryddet miner i estiske farvann i nært samarbeid med andre Østersjø-lands marinestyrker. Hensikten er å finne og rydde gamle miner og slik bidra til tryggere ferdsel på sjøen.
Luftforsvaret
Luftforsvaret har ansvaret for de fleste luftstyrkene i Estland. Ett av deres hovedoppdrag er å bygge opp et luftovervåkningssystem, som skal være hjørnesteinen i luftsikkerheten og kontrollen av luftrommet i området, og en integrert del av Natos luftforsvarssystemer.
Som de andre baltiske landene er ikke Estland i stand til å stille troverdige styrker for avskjæring og patruljering av luftrommet sitt. Nato har derfor gått med på å patruljere baltisk luftrom fram til 2011, og de baltiske landene har anmodet om at dette forlenges fram til 2018.
eMilitært/CERT
Estlands forsvar innfører nå egne styrker for å beskytte vital infrastruktur på datanettverk. Den fremste organisasjonen i øyeblikket er CERT (Computer Emergency Response Team), som ble etabler i 2006. De er ansvarlige for sikkerhetsbrister i .ee-domenet. Oppgaven deres er å hjelp estiske internett-brukere i å beskytte seg mot skade fra sikkerhetsbrudd og beskytte seg mot trusler. Avdelingen håndterer hendelser som skjer i estiske nettverk, har startet der, eller har blitt rapportert av estiske borgere eller organisasjoner.
Bush lovet også at USAs politikk med tanke på det planlagte NATO Cooperative Cyber Defence Centre of Excellence var å støtte fremme Estland som lokasjon. Dette ble senere det faktiske hjemstedet til senteret.
Etterretning
Militære sikkerhetsspørsmål ivaretas siden 2001 av Den estiske nasjonale sikkerhetsmyndighet.
Forsvarsregioner og -distrikter
Estlands landmasse er delt i fire forsvarsregioner: Tallinns spesielle forsvarsregion med hovedkvarter i nettopp Tallinn, nordre forsvarsregion med hovedkvarter i Rakvere, søndre forsvarsregion med hovedkvarter i Tartu og øyenes forsvarsregion med hovedkvarter i Pärnu. Forsvarsregionene har generelle styrker, som kan disponeres sentralt, og territorialforsvarsstyrker, som skal brukes til lokalt forsvar.
Regionene er igjen inndelt i distrikter. Denne ordningen stammer fra 1998, og hensikten er å sikre desentralisering i tilfelle overfall på landet, samt å tilrettelegge for geriljakrigføring hvis estiske landområder blir okkupert.
Budsjett
Det årlige budsjettet for det estiske forsvaret ligger på rundt 2% av bruttonasjonalprodukt, et tall som er sammenlignbart med andre europeiske land. Dette var i 2008 rundt 314 millioner euro. Av dette fikk hæren rundt 58 millioner euro, og sjøforsvaret og luftforsvaret rundt 10 millioner hver.
Prioriteter i de siste års forsvarsbudsjetter har vært å fortsette Nato-integrasjonen, få på plass den nye forsvarsstrukturen fra 2010, utarbeide beslutningsgrunnlag for myndighetene, løse problemet med patruljering av estisk luftrom og å fortsette å delta i internasjonale operasjoner.
Verneplikt
Verneplikten er nedfelt i Estlands grunnlov av 1992. Alle mannlige innbyggere som er fysisk og mentalt skikket er vernepliktige mellom 19 og 60 år. Innkalling til førstegangstjenesten er opp til 28 år, og fra 17 år for frivillige De vernepliktige organiseres etter geografiske områder, slik at senere reserveavdelinger blir satt opp fra samme område, og ledes av lokale offiserer.
Repetisjonsøvelser er maksimalt hvert tredje år. Man kalles opp med de samme som man avtjente førstegangstjenesten med. I motsetning til de andre baltiske landene har Estland ingen planer om å avskaffe verneplikten. Man har 216 483 mannlige innbyggere egnet for førstegangstjeneste i 2009, med 7 853 som når vernepliktig alder årlig.
Utdannelse
Under førstegangstjenesten får alle de vernepliktige minst åtte måneders trening i grunnleggende militære ferdigheter.
Den militære høyskolen tilbyr en bred høyere utdannelse. Noe av undervisningen foretas av fakultetene ved Universitetet i Tartu, Tallinn tekniske universitet og andre høyere institusjoner i Estland. De som har fullført den militære høyskolen har plikttjeneste ved forsvarsgrenene, militsen eller grensevakter eller redningstjenesten. Etter grunnleggende utdannelse kan kadettene spesialisere seg i en av følgende disipliner: Infanteri, logistikk, samband, ingeniørdisipliner, artilleri, luftvern eller grensevakt. Avsluttende diplom deles ut etter en praksisperiode i forsvaret.
Kampskolen tilbyr en utdannelse for høyere underbefal. Kadetter må ha befalskurs fra førstegangstjenesten, og ha fullført plikttjenesten sin.
Høyere offiserer kan få videreutdanning ved Baltic Defence College, en fellesinstitusjon for de baltiske landene. I tillegg åpnet Finland allerede i 1992 får å utdanne estiske offiserer, og siden den gang har rundt 200 offiserer blitt utdannet der, i tillegg til de som inngår i Natos utdannelsesprogram.
Veteraner
Estiske myndigheter betaler ut pensjon til veteraner og enker etter veteraner fra frigjøringskrigen, personer som er minst 40% ufør som følge av atomtesting eller ulykker samt veteraner fra andre verdenskrig og pensjonerte medlemmer av forsvarsmakten. De betaler også pensjoner til tidligere tjenestegjørende i det sovjetiske militærvesenet, men dog ikke til de som har tjenestegjort i innenriksministeriets tropper.
Eksterne lenker
Igaunijas Aizsardzības spēki