cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Yvonne Rossignon
Rossignon, som hadde rumensk mor og fransk far, og ble født i Studina (i førkrigstidens Romanați-fylket) gikk på «Domnița Ileana»-gymnaset i Sibiu (1926-1930) og studerte deretter italiensk, fransk og rumensk litteratur, samt filosofi og lingvistikk ved Cluj-universitetets Litteraturfakultet (1930-1935). Hennes diplomarbeid, skrevet på italiensk, har tittelen Il grottesco e le grotte. I Cluj deltok hun i unge forfatteres litteratursirkler, først den ledet av Victor Papilian, og deretter den ledet av Ion Chinezu.
Inntil hun ble utsendt for å arbeide på kulturavdelingen i den rumenske ambassaden i Italia i 1940, der hun senere giftet seg med en italiener ved navn Menchinelli, hadde tre barn og ble enke ganske ung, publiserte hun dikt i rumenske litteraturtidsskrifter, så som Abecedar, Pagini literare, Brașovul literar și artistic. I Italia ga hun ut en diktsamling, La vendemmia di Pan, (Milano, Editura Garzanti, 1943). Etter andre verdenskrig bestemte hun seg for å søke politisk asyl i Italia. Deretter bidro hun med dikt til rumenske eksiltidsskrifter- Caiete de dor (utgitt i Paris) og Revista Scriitorilor Români (utgitt i München). I 1956 var hun med i en diktsamling av rumenske diktere (red. Vintilă Horia) publisert av Asociația Hispano-Română i Salamanca, Spania. Hennes første og siste bok utgitt i Romania er Cântec de lumină frânt (red. Maria Vaida), Editura Grinta, Cluj, 2015.
Hun døde i Roma i 2000 og er bisatt samme sted.
Scott Agnew
Scott Agnew (født 11. juli 1987 i Irvine i North Ayrshire), bedre kjent under sitt kallenavn Aggy, er en skotsk fotballspiller, som for tiden spiller for den skotske ligaklubben Dumbarton.
Fotballkarriere
Agnew startet sin karriere med Rangers og representerte Skottland på ungdomslandslagsnivå, men han maktet ikke å spille seg inn på førstelaget til Glasgow-klubben. Han flyttet derfor til Hamilton Academical i 2006, men ble frigitt fra kontrakten sommeren 2007. Agnew sluttet seg deretter til Alloa Athletic, der han etablerte seg som fast på førstelaget på venstresiden av midtbanen, og han ble kjent som frisparkspesialist etter en rekke utmerkede dødballøsninger.
Etter at Ayr rykket opp til førstedivisjon på slutten av 2008–2009-sesongen, ba Agnew om å få et låneopphold og han ble utlånt til Alloa Athletic.
Da Agnew kom tilbake til Ayr United etter sitt låneopphold hos Alloa, ble han lånt ut igjen, men denne gangen til Stranraer. Deretter signerte han for Stranraer på permanent basis for 2010–2011-sesongen.
Annen karriere
Scott Agnew benytter sin erfaring som spiller som trener for ungdomslag, såkalt AUFA Community Coach. Han har hittil tatt trenerutdannelse på nivå 1 til 4. Favorittfilmen hans er "8 Mile" og favorittspilleren er Lionel Messi.
Mala Wang-Naveen
Karriere
Mala Wang-Naveen begynte som kommunikasjonsrådiver i 2016. Før det var hun journalist i Aftenposten. I 2010 debuterte Wang-Naveen som romanforfatter med Desiland på Aschehoug Forlag. Romanens hovedpersoner er den norsk-indiske familien Mehta og handlingen er lagt til Stovner og Grønland i Oslo og Mumbai i India. Hun har tidligere også bidratt på tekstantologiene «Svart på hvitt» og «Rosa prosa». I mars 2013 utga hun boken Den globale baby, som handler om surrogatmødre i India. Anne Holt kalte boka "Et absolutt must read for alle surrogatimotstandere. Og tilhengere. Og for dem som ikke vet hva de skal mene."
På bloggen desiland.no kan man lese om Mala Wang-Naveens bokprosjekter. I mai 2022 kommer det en ny bokutgivelse.
Sanderud sykehus
Sanderud er et psykiatrisk sykehus som ligger i Ottestad, nær Hamar.
Tjenester (behandlingstilbud):
Skedsmo Bygdemuseum Huseby
Skedsmo bygdemuseum Huseby er et historisk museum i Lillestrøm kommune og er en del av Akershusmuseet. Bygdemuseet er bygget rundt den gamle gården Huseby.
Mala Wang-Naveen
Bakgrunn
Hennes ti år yngre søster Neha Naveen (f. 1986) er representert i Amnesty Internationals antologi Akkurat nå med en novelle.
Sanderud sykehus
Stiftelsen Blaarud ligger også på Sanderud. Dette er den eldste bygningen som er bevart på Sanderud. Dette var i utgangspunktet et sykehusbygg, men i dag er bygningen i bruk som et kultur- og aktivitetshus, primært for mennesker med psykiske problemer. Blaarud eies og drives som en selvstendig privat stiftelse.
I 1908 ble Sanderud sykehus etablert som et pleieasyl for folk med psykiske problemer i Hedmark, og ble etter hvert et av Norges store psykiatriske sykehus med både pleie- og behandlingsoppgaver.
Skedsmo Bygdemuseum Huseby
Museet består av seks bygninger: hovedbygningen, stabburet og grisehuset, som er originale deler av gården, drengestua, smia og sagmesterboligen som er blitt flyttet til tomten.
Historie
Huseby gård har antagelig eksistert siden tidlig vikingtid, og det er antatt at det var her Skedsmos høvding hadde sitt sete. Da Olav den hellige i 1021 møtte bøndene på Romerike til kamp ved Nittelva, «ble de fort brent på, de skvatt unna med én gang og fikk bank til de bedret seg, for de måtte ta kristendommen», som det står i Olav den helliges saga av Snorre Sturlason. Det ble pålagt eier av gården å stille den til disposisjon som prestebolig.
Siden var gården prestebolig helt fram til 1883, da det ble bygget ny prestegård nærmere kirken. Gården ble da solgt til privat drift og drevet som storgård til 1889, da Skedsmo kommune kjøpte den tilbake for å opprette fattiggård. «Fattiggaarden Store Huseby» ble drevet fra 1889 til 1924, og belegget varierte mellom 30 og 50 personer fordelt på kvinner, menn og barn.
Gården har brent to ganger, i 1760 og i 1830, men bygningene ble bygget opp igjen på de samme murene. Drengestua ble hentet til gården fra en husmannsplass i Brånåsdalen og satt på murene som sto igjen etter den som brant. Siden den nye drengestua ikke passet helt til murene, ble den i 1837 påbygd. Man kan fortsatt tydelig se skillet mellom de to bygningsdelene.
I 1937 ble Skedsmo Bygdemuseum grunnlagt, da med drengestua som utstillingsbygning. Det var i mange år lite aktivitet på museet, til museets nyåpning i 2003, sterkt framdrevet av den frivillige organisasjonen Huseby Gårds Venner. I dag er hovedbygningen avdeling for de fleste utstillingene, med årlig sesongutstilling i det gamle grisehuset og mindre utstillinger i drengestua og sagmesterboligen.
Museets utstillinger
Museets utstillinger baserer seg i dag på gårdens to hovedperioder, som prestegård og fattiggård. I tillegg er det en årlig temabasert utstilling i det gamle grisehuset.
Prestegården
Første etasje i hovedbygningen er innredet som en prestebolig fra 1800-tallet. I spisestuen henger portretter av den siste presten og prestefruen som bodde på gården. Det meste av denne innredningen ble gjort på 1970-tallet. Gjenstander i denne utstillingen innebefatter antikke møbler, bruksgjenstander og kunstverk.
Fattiggården Store Huseby
Fattiggårdsutstillingen ble åpnet i 2011 og skildrer gårdens 35 år som fattiggård. Utstillingen er delt inn i tre hoveddeler: styringen av fattiggården, lemmenes liv på gården – og matregler og kosthold på gården.
Sentralt for utstillingen er to oppstilte tablåer med dukker, møbler og gjenstander, fargelagt av lydspill der skuespillere gir dukkene stemmer og vekker til live historier fra den gamle fattiggården. I det ene tablået møter man fattiggårdsbestyrer S. Steffensen, som blir grundig utspurt av tilsynskomitemedlem Adolf H. Braanaas angående pengebruken på gården; i det andre fattiglemmene «Skinnfell-Maria» og «Vesle Maren», som diskuterer håp og håpløshet for de som bor på gården.
Manus til lydspillene er skrevet av den lokale forfatteren Thor Sørheim og er regissert av skuespiller Joakim Fink Graasvold.
Hver sommer ny temautstilling
I sesongutstillinger tas ulike temaer opp. De siste årene har temaene vært skolehistorie, "Fra istiden til i dag", "40 000 brød" om mat og jordbruk og helse og hygiene gjennom 200 år (i 2014).
Arkeologiske utgravinger
Våren 2011 ble det foretatt arkeologiske utgravinger på museets eiendom, der funn ble gjort som ser ut til å støtte antagelsen om at gården har eksistert minst siden vikingtiden og kanskje enda lenger. Blant annet er det funnet spor etter et særs langt langhus.
Endelige resultater av utgravingene avventer nå radiologisk datering for å fastsette alder.
Z/OS File System
Som en separat entitet (uavhengig av DCE), ble z/FS opprinnelig lansert som patcher for z/OS 1.2 den 11. september 2001, med patcher for z/OS 1.1 og OS/390 2.10.
Patentstyret
Patentstyret er et norsk statlig forvaltningsorgan og et nasjonalt kompetansesenter for kunnskap om industrielle rettigheter. Etaten er underlagt Nærings- og fiskeridepartementet, og har som hovedoppgave å behandle søknader om rettigheter til oppfinnelser, varemerker og design. Patentstyret tilbyr også en rekke informasjonstjenester som kan styrke innovasjonsprosesser: rask tilbakemelding på ideer, oversikt over teknologifelt og aktører (forundersøkelser), og oversikt over andres rettigheter. I tillegg tilbyr de foredrag, seminarer og kurs som viser hvordan man oppnår industrielle rettigheter, og hvilke forretningsmessige muligheter slike rettigheter gir.
Organisasjon
I 2021 hadde Patentstyret 247 ansatte fordelt på seks avdelinger ledet av avdelingsdirektører. Øverste leder er direktør Kathrine Myhre. Medarbeiderne består av ingeniører, jurister og andre eksperter på spørsmål om rettigheter.
Patentstyret holder til på Sandaker i Oslo.
Rettighetsvern
Rettighetene til oppfinnelser, varemerker og design kan dessuten oppnå stor markedsverdi. Å bygge opp en kjent merkevare lar seg neppe gjøre uten en varemerkeregistrering i bunnen. Og mange bedrifter bruker patenter aktivt i forretningsutvikling, f.eks. gjennom utlisensiering til andre.
Behovet for industrielle rettigheter har vært dokumentert gjennom flere landsomfattende undersøkelser utført av Patentstyret. Disse har blant annet vist at over 25 % av norske bedrifter har opplevd en eller annen form for uønsket kopiering.
Stadig flere industrielle rettigheter blir dessuten registrert i Norge, og de fleste er eid av utenlandske selskaper. Økt interesse for det norske markedet gjør det stadig viktigere for norske bedrifter å avklare rettigheter i hjemmemarkedet.
Arbeid mot piratkopiering
Sammen med Tolletaten og Kultur- og likestillingsdepartementet har Patentstyret ansvar for myndighetenes nettsted for opplysning om piratkopiering og varemerkeforfalskning, Velgekte.no. Patentstyret har ansvaret for den daglige driften av dette nettstedet. Patentstyret koordinerer samtidig et bredt sammensatt myndighetsnettverk som arbeider med å bekjempe alvorlige og organiserte inngrep i immaterielle rettigheter i Norge, samt å spre kunnskap og bygge holdninger rundt handel med piratkopierte produkter, både overfor næringslivet og blant norske forbrukere.
Tilsynsmyndighet
Patentstyret er tilsynsmyndighet for kollektive forvaltnings- og medlemsorganisasjoner som forvalter opphavsrett og nærstående rettigheter på vegne av rettighetshavere. Gjennom denne rollen skal Patentstyret kontrollere at de kollektive forvaltningsorganisasjonene følger Lov om kollektiv forvaltning av opphavsrett mv., og sikre at de følger lovens bestemmelser om blant annet intern styring og kontroll.
Samarbeid med Danmark og Island
Patentstyret er partner i Nordisk Patentinstitutt (NPI), som er et samarbeid mellom patentmyndighetene i Norge, Danmark og Island. NPI utfører nyhetsgransking og foreløpig patenterbarhetsvurdering i henhold til konvensjonen om patentsamarbeid (PCT – Patent Cooperation Treaty). Nordisk Patentinstitutt kan ikke meddele patenter. NPI tilbyr også kommersielle tjenester til utenlandske kunder tilsvarende tjenestene som tilbys nasjonale kunder. Eksempler på slike tjenester er «freedom to operate», valideringer og nyhetssøk.
Patent
Patentering av en oppfinnelse gir i Norge enerett til å utnytte oppfinnelsen kommersielt i 20 år. For å få patent må man levere en søknad til Patentstyret. Oppfinnelsen må utgjøre en praktisk løsning av et problem, der løsningen har teknisk karakter, teknisk effekt og er reproduserbar. Oppfinnelsen må også ha «oppfinnelseshøyde», noe som betyr at den må være ny og skille seg vesentlig fra tidligere kjent teknikk på området.
Varemerke
Et varemerke er et særpreget kjennetegn for varer og tjenester. Det kan blant annet bestå av navn, ord, logo og figur. Man kan beskytte et varemerke mot etterligninger gjennom å søke om varemerkeregistrering, men det kan bare registreres dersom det er egnet til å skille egne varer og/eller tjenester fra andres.
Design
Begrepet design betegner utseende og formen til et produkt, eller til deler av produktet. Begrepet omfatter også ikke-fysiske gjenstander, som skjermbilder for web, grafiske symboler o.l. For å få vern ved registrering må designet være nytt og ikke ha vært offentlig mer enn 12 måneder.
Industrielle rettigheter (IR)
Industrielle rettigheter (IR) er en samlebetegnelse for rettigheter til patent, varemerke og design. Gir innehaveren enerett til å utnytte egne produkter og tjenester kommersielt. Rettighetene oppnås ved registrering i Patentstyret.
Immaterielle rettigheter (IPR)
Immaterielle rettigheter (IPR) er en samlebetegnelse som i tillegg til patent, varemerke og design inkluderer bruksmønster, retten til foretaksnavn, know-how, hemmelighold, forfatter- og kunstnerretten, fotografiretten og retten til kretsmønstre for integrerte kretser.
Åndsverk (copyright/opphavsrett)
Begrepet åndsverk (copyright/opphavsrett) betegner retten til litterære og kunstneriske åndsverk, for eksempel et musikkstykke, en bok, et maleri, brukskunst, en film m.m.
Proud Boys
Proud Boys («Stolte gutter», oppkalt etter en sang fra Disneys versjon av Aladdin) er en høyreekstrem organisasjon for menn. Den ble dannet i 2016 av Gavin McInnes, en politisk kommentator og mediepersonlighet født i 1970. Organisasjonen har fått oppmerksomhet som en militslikende gruppering under protestaksjoner og markeringer i USA og Canada. Den ønsker å fremme «vestlig sjåvinisme», liberalistisk individualisme kombinert med nasjonalistisk verdikonservatisme. Grupperingen hevder å være for ytringsfrihet og mot rasisme, men er også mot innvandring til USA, feminisme og «politisk korrekthet». Proud Boys tar ikke avstand fra vold mot politiske motstandere og fremstår som en hatgruppe av militante, ofte bevæpnede demonstranter. Antall medlemmer er usikkert.
Proud Boys hadde en markering 6. januar og medlemmer av gruppen deltok samme dag i stormingen av den amerikanske kongressen 2021.
Politisk program og aksjoner
På Proud Boys' nettsider forteller gruppen at den støtter stengte grenser for innvandrere, men er motstander av rasisme. Proud Boys' kjernerverdier ifølge gruppens nettsted Det er ønskelig at medlemmene følger tradisjonelle kjønnsrollemønstre der kvinnene skal ta seg av barn og hjem. Gruppen ønsker liberale våpenlover. Medlemmene vil samtidig bidra til lov og orden i amerikanske byer og verne om krigsveteraners rettigheter. McInnes uttaler at Proud Boys vil bekjempe venstreradikalisme og ultrafeminismen han mener gjennomsyrer hele samfunnet.
Proud Boys defineres som voldelig og ekstremistisk. Medlemmene har i 2020 møtt opp på presidentvalgarrangementer og markeringer til støtte for Donald Trump utstyrt med skyte- og slagvåpen.
Borgerrettighetsorganisasjonen Southern Poverty Law Center (SPLC), som følger med Proud Boys, mener gruppen er «en av de mest aggressive grupperingene på den ytre høyresiden i USA». SPLC hevder Proud Boys har tilknytning til nynazistiske hvit makt-miljøer og bevisst forsøker å gi motstandere skylden for voldsepisoder.
Turid Karlsen Seim
Turid Karlsen Seim (født 8. oktober 1945 i Bergen, død 3. november 2016 i Oslo) var en norsk teolog. Hun var dr.theol. og professor i nytestamentlig teologi ved Universitetet i Oslo fra 1991 til hun gikk av med pensjon i 2015. Hun var også bestyrer for Det norske institutt i Roma 2007–15.
Karriere og faglig arbeid
Seim ble i 1990 den første norske kvinne som tok teologisk doktorgrad. Hun ble samme år dekan ved Det teologiske fakultet ved Universitetet i Oslo. Hun var den første kvinnelige dekan ved fakultet. Fra 1991 var hun professor i teologi (Det nye testamente) ved Det teologiske fakultet. Hun skrev bøker og artikler om nytestamentlige temaer.
Seim hadde sentrale verv i nasjonalt og internasjonalt økumenisk arbeid. Fra 1991 var hun medlem av kommisjonen «Faith and Order» i Kirkenes Verdensråd. Fra 1995 deltok hun i den internasjonale dialogen mellom romersk-katolske og lutheranere.
Seim var styreleder for kultur og samfunn i Norges forskningsråd fra 1997 til 2001. Fra 2007 til 2015 var hun instituttleder ved Det norske institutt i Roma.
I 2009 ble hun innvalgt som medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi. Hun ble i 2015 tildelt Økumenikkprisen av Norges Kristne Råd.
Li Lili
Li Lili (kinesisk: 黎莉莉, pinyin: Lí Lìlì, født 2. juni 1915 i Beijing i Kina. død 7. august 2005 samme sted) var en kinesisk skuespillerinne.
Hennes navn ved fødselen var Qian Zhenzhen (钱蓁蓁, Qián Zhēnzhēn), og hun kom fra en fattig familie. I 1927 dro hun til Shanghai, sentrum for den kinesiske filmindustri i 1920-årene og 1930-årene. Deer ble hun med i Bright Moonlight Song and Dance Troupe.
I 1931 ble hun skuespillerinne og spilte blant annet i seks filmer regissert av Sun Yu, i noen av dem sammen med skuespillerinnen Ruan Lingyu. Hun fremstod som sportslig og moderne. En av hennes viktigste filmer var Tian Lun (1935), regissert av Fei Mu og Luo Mingyou.
Etter at Shanghai ble okkupert av japanerne pendlet hun mellom Chongqing og Hongkong for å spille i nye filmer. I 1946 dro hun for en kort periode til USA, der hun studerte skuespillerkunst ved The Catholic University of America i Washington, DC, språk og sang i New York City og make-up ved University of California. Hun observerte også filmproduksjon i Hollywood.
Året etter kom hun hjem, og ble snart etter skuespillerinne ved filmstudiene i Beijing. I 1955 begynte hun studier ved Beijing filmakademi. Senere skulle hun undervise der.
Hennes sønn, Luo Dan, gifftet seg med datteren til marskalk Ye Jianying; Ye ble Kinas statsoverhode på sent 1970-tall.
Under kulturrevolusjonen ble Li og hennes ektemann angitt og fordømt, og utsatt for tortur på orde fra Maos hustru Jiang Qing. Li hadde spilt inn filmer med henne tisligere, og stilt Jiang i skyggen kunstnerisk, i filmer som for eksempel Blod på ulvefjellet (1936). Li fortalte senere sin familie at hun hadde nektet å angi noen andre. Men Luo, ektemannen, ble drept.
Haaken Christensen (tegneserieskaper)
Haaken Christensen (født 12. mai 1886, død 5. januar 1974) var en norsk illustratør og tegneserieskaper. Han sto bak serien Brumle, som angivelig var den første norske tegneserien med dyr som hovedkarakterer. Serien var hovedsakelig rettet mot barn, med tilnærmet realistiske tegninger og teksten plassert under bilderutene. Den gikk hver uke i Illustrert Familieblad årene 1935–1958, og var også å finne som julehefte 1935–1956.
X-COM
X-COM (eller X-Com) er et science fiction merkenavn for videospill der en internasjonal organisasjon forsøker å forhindre romvesener fra å invadere Jorden. Serien begynte med UFO: Enemy Unknown laget av Mythos Games og MicroProse i 1994, og det ble utgitt seks spill fra MicroProse eller dets eiere i den originale serien. X-COM serien, og særlig det originale spillet har hatt en stor skare lojale fans, og har påvirket mange andre videospill.
Serien, både gamle og nye spill, har vært kjent for å være vanskelig og at man sjelden vet hva som kommer til å skje.
Det første spillet UFO: Enemy Unknown ble i 2010 klonet i form av åpen kildekode, og finnes også i nettleser-versjon.
Siding Spring Observatory
Siding Spring Observatory er et astronomisk observatorium nær Coonabarabran i New South Wales, Australia. Observatoriet befiner seg 1165 meter over havet i Warrumbungle National Park på Mount Woorat, også kjent som Siding Spring Mountain. Observatoriet er en del av Research School of Astronomy & Astrophysics (RSAA) ved Australian National University (ANU), og er en del av Mount Stromlo and Siding Spring Observatories research school. Det er 12 teleskoper på stedet.
Brunei-Muara
Brunei-Muara er det nordligste, minste og tettest befolkede av Bruneis fire distrikter (daerah). Hovedstad er Bandar Seri Begawan, som også er landets hovedstad.
Tetsuya Theodore Fujita
Tetsuya Theodore «Ted» Fujita (藤田哲也 Fujita Tetsuya, født 23. oktober 1920, død 19. november 1998) var en av de store stormforskerne i det 20. århundre. Han ble født i Fukuoka-provinsen i Japan og studerte og virket som professor der fram til han i 1953 ble invitert til Universitetet i Chicago. Der revolusjonerte han vår kunnskap om tordenvær, tornadoer, orkaner og tyfoner med sin banebrytende forskning.
Fujita er best kjent for sine oppdagelser av fallvinder og mikroutbrudd. Han utviklet også Fujitaskalaen som diffrensierer tornadointensitet og kobler tornadoødeleggelser med vindhastighet.
Fever
Fever er det engelske ordet for feber.
Fever kan sikte til:
Carl Andreas Fougstad
Carl Andreas Fougstad (uttales med au-lyd) (født 2. mars 1806 på Lindås, død 3. juli 1871) var en norsk politiker og embetsmann.
Fougstad ble født og vokste opp i Alverstraumen på Lindåshalvøya i Hordaland.
I 1831 tok han juridisk embetseksamen. I 1828 var han et halvt år formann for Det Norske Studentersamfund.
I 1830-årene var Fougstad en sentral person i Intelligenskretsen, med blant andre Anton Martin Schweigaard, Frederik Stang og Johan Sebastian Welhaven. Intelligenskretsen var en gruppe unge akademikere med et nokså elitepreget syn på samfunn og politikk, der mange ble ledende embetsmenn og politiske ledere i ung alder. Fougstad var medredaktør av tidsskriftet Vidar og av avisen Den Constitutionelle (1836–1837). Ved siden av Stang var han den i kretsen som skrev mye om konstitusjonelle spørsmål. Sammen med Frederik Stang utga han i 1835-36 Repertorium for Oplysninger og Undersøgelser vedkommende viktige Gjenstande for ottende ordentlige Storthings Virksomhed. Her ble kravet om statsrådenes adgang til Stortinget fremsatt.
Han utga skriftene Det norske Storthing i 1833 og Det norske Storthing i 1836. Fougstad hadde et positivt syn på bøndenes politiske deltakelse, som ville fremkalle «denne Følelse av Værd og Selvstændighed, som kun tilhøre Borgere i en fri Stat». Det ble derfor en hovedoppgave for de utdannede å oppdra bøndene til å identifisere seg med det politiske systemet. Et rent embetsstyre i den forstand at embetsmenn var dominerende i Stortinget var han motstander av. De folkevalgte burde ikke ha så sterk tilknytning og avhengighet av kongemakten. Fougstad hadde et mindre elitistisk politisk syn enn det som var gjengs i kretsen.
På Stortinget i 1848 var han den eneste av Intelligenskretsen som stemte imot å oppheve forbudet mot jøders adgang til riket, fordi han mente at man måtte ta hensyn til det han oppfattet var en meget sterk folkeopinion som ikke ville tillate jøder å innvandre. Fra 1831 til 1845 var han i Finansdepartementet, fra 1840 som ekspedisjonssekretær (sjef for en avdeling). Fra 1838 til 1845 var han medredaktør av Departements-Tidende.
Fra 1845 til 1850 arbeidet Fougstad som politimester i Christiania, og fra 1850 til 1868 var han borgermester. Borgermester var statlig embetsmann og medlem av magistraten, kollegiet som ledet byens administrasjon. Han hadde en sentral rolle i opprettelsen av et yrkesbrannkorps i byen fra 1861, med storbrannen i 1858 som bakgrunn.
Fougstad hadde også verv som folkevalgt. Fra 1842 til 1850 var han medlem av formannskapet i Christiania, fra 1843 til 1845 som ordfører. Han ble valgt til stortingsmann fra Christiania og Lillehammer krets i 1847 og møtte på Stortinget i 1848. Han ble i 1855 utnevnt til ridder av St. Olavs orden «for fortjenstfuld Embedsførsel». Han var også innehaver av 2. klasse av den russiske Sankta Annas orden og var kommandør av den svenske Nordstjerneordenen.
Fougstads gate på Ila i Oslo er fra 1901 oppkalt etter Carl Andreas Fougstad.
Tim Blanning
Utdannelse
Blanning gikk på King's School i Bruton. Han studerte deretter ved Sidney Sussex College, Cambridge, og ble uteksaminert med en Bachelor of Arts-grad og fortsatte deretter med å fullføre doktorgraden der, som ble tildelt i 1967. I 1965 ble han valgt til et forskningsstipendiat ved Sidney Sussex, og i 1968 ble han valgt til et fellowship der. I mellomtiden ble han utnevnt til et assisterende lektorat ved University of Cambridge i 1972, og ble forfremmet til foreleser fire år senere. Han ble forfremmet igjen som "Reader" i moderne europeisk historie i 1987, og ble utnevnt til professor i moderne europeisk historie i 1992. Han pensjonerte seg i 2009, men forble i Cambridge som professor emeritus.
Forskning
Blannings første bok, Reform and Revolution in Mainz, 1743–1803 (1974), tilbød en casestudie som undersøkte "det tyske problemet", ideen om at det moderne Tyskland begynte å bevege seg fra Vest-Europa i politiske og kulturelle termer; Blanning søkte å demonstrere at denne prosessen begynte i det 18. århundre, mens tidligere historikere hadde understreket det 19. århundre som en viktigere periode. Hans andre bok, The French Revolution in Germany: Occupation and Resistance in the Rhineland, 1792–1802, ble utgitt i 1983, og den franske revolusjonen var også gjenstand for Blannings The Origins of the French Revolutionary Wars (1986), The French Revolution: Aristocrats versus Bourgeois? (1987; en andre utgave ble utgitt i 1998 som The French Revolution: Class War or Culture Clash?) og The French Revolutionary Wars (1996). Blanning argumenterer for at Napoleons handlinger i Tyskland fremskyndet fremveksten av en tysk nasjonal bevissthet; på den annen side gjorde det ingenting for å modernisere Tysklands styresett, økonomi eller kultur.
Han vendte seg til biografi, og dekket den tysk-romerske keiseren Josef II i 1994. Han har publisert biografier om George I av Storbritannia (2017) og Fredrik den store av Preussen (2015), sistnevnte vant British Academy Medal i 2016.
Siden begynnelsen av 2000-tallet har Blannings arbeid også fokusert på europeisk kulturhistorie, som begynte i 2002 med boken The Culture of Power and the Power of Culture; denne ble fulgt av The Pursuit of Glory: Europe 1648–1815 (2006), The Triumph of Music: Composers, Musicians and Audiences, 1700 to the Present (2008) og The Romantic Revolution (2011).
Utmerkelser
I 1990 ble Blanning valgt til Fellow of the British Academy (FBA). I september 2016 ble han tildelt British Academy Medal for sin bok Frederick the Great: King of Prussia (2015). Blanning ble tildelt en Doctor of Letters-grad av University of Cambridge i 1998.
The Wanderer (Dion-sang)
«The Wanderer» er en sang skrevet av Ernie Maresca og opprinnelig spilt inn på plate av den amerikanske sangeren Dion. Sangen, med et tolvtakters bluesbasert vers og en åttetakters bro, forteller historien om en vandrer og hans mange kjærligheter. Sangen er rangert som # 239 på magasinet Rolling Stones liste over The 500 Greatest Songs of All Time.
Historie
Sangen ble innspilt med en ukredittert bakgrunnsvokalgruppe, the Del-Satins, i en mer rockete stil enn i Dions tidligere hits med the Belmonts. Bobby Keys spiller saksofon på sporet. The Del-Satins var en etablert doowopgruppe, ledet av Stan Ziska (senere kjent som Stan Sommers), som på den tiden også hadde kontrakt med Laurie Records, og som senere dannet kjernen til Johnny Maestro and the Brooklyn Bridge.
Dion sa om «The Wanderer»: ''«I sine røtter er den mer enn øyet ser. The Wanderer er svart musikk filtrert gjennom et italiensk nabolag som viser forakt for etablerte former. Det er min oppfatning av en rekke sanger, slik som «I'm A Man» med Bo Diddley eller «Hoochie Coochie Man» med Muddy Waters. Men dere skjønner, «The Wanderer» er virkelig en trist sang. En rekke fyrer forstår ikke det. Bruce Springsteen var den eneste fyren som nøyaktig uttrykte hva sangen handlet om. Det er: «Jeg streifer omkring fra by til by og går gjennom livet uten bekymringer. Jeg er lykkelig som en klovn med mine to knyttnever av jern, men jeg drar ikke noe sted». I femtiårene fikk du det ikke så mørkt. Det lyder som massevis av moro, men den handler om å dra ingen steder»''.
I Marescas opprinnelige demo av sangen lød imidlertid teksten «with my two fists of iron and my bottle of beer». Endringen til «two fists of iron but I'm going nowhere» synes i realiteten å blitt gjort etter ønske av plateselskapet.
I dag er «The Wanderer» en del av katalogen til Mijac.
Coverversjoner
Mange populære sangere og band har gjort coverversjoner av «The Wanderer», innbefattet Dee Snider, Gary Glitter, The Beach Boys, Leif Garrett, Arthur Alexander, Bruce Springsteen, Eddie Rabbitt, Sick City Daggers, Delbert McClinton, Ted Chippington, Dave Edmunds, The Alley Cats, Avenue D, punk rock-pionérene The Heimlich Experiment, av My Morning Jacket på Madison Square Garden 31. desember 2008 og nyligere av Laurence Collyer/The Diamond Family Archive. Status Quo gjorde to coverversjonercover av sangen: Én gang som fullstendig versjon og en annen gang som en del av bandets Anniversary Waltz, Pt. 1. Mel Gibson sang en versjon i animasjonsfilmen Chicken Run.
Den portugisiske versjonen med Renato e Seus Blue Caps & Erasmo Carlos ble enorm hit i Brasil i 1960-årene og forandret tittelen til «O Lobo Mau» («Den store stygge ulv»). «Den store stygge ulv» in den portugisiske teksten er litt lik vandreren, kjører i sin bil og får alle damene. En annen coverversjon finnes på Kidsongs-videoen og DVD-en A Day with the Animals.
I tillegg blir kampen spilt forut for alle hjemmematchene til Bolton Wanderers.
Svensk versjon
Gert Lengstrand har skrevet en svensk tekst. Den svenske tittelen er «Kung i stan».
Straumgjerde
Straumgjerde er et tettsted i Sykkylven kommune i Møre og Romsdal. Tettstedet har innbyggere per 1. januar, og ligger der Fitjavatnet (Fetvatnet) har utløp innerst i Sykkylvsfjorden omtrent åtte kilometer sør for kommunesenteret Sykkylven. Riksvei 60 går gjennom Straumgjerde.
Maremàgnum
Maremàgnum er et kompleks i Port Vell i den katalanske byen Barcelona. Det består av flere bygninger med butikker, spisesteder, barer og diskoteker. Komplekset ble bygd med tanke på de Olympiske Leker i 1992. I Maremàgnum finner man også blant annet det kjente akvariet i Barcelona og en IMAX-kino.
Palazzo Thiene Bonin Longare
Palazzo Thiene Bonin Longare er et palass i Vicenza som ble tegnet av den italienske renessansearkitekten Andrea Palladio. Palasset står på UNESCOs liste over verdensarven. Det er ett av de 23 bygg i Vicenza som førte byen inn på listen.
I 1835 ble palasset kjøpt av Lelio Bonin Longare. I sin avhandling L’Idea della Architettura Universale (Venezia 1615) skriver Vincenzo Scamozzi at han hadde ansvaret for å fullføre bygget etter en annen arkitekts planer, uten å fortelle hvem. Han skriver videre at han reviderte planene noe, men forteller heller ikke her noe om hvilke endringer det er.
Arkitekten Scamozzi unnlater å navngi er helt sikkert Andrea Palladio. Dette understøttes av at det finnes to tegninger av ham som kan relateres til Francesco Thienes palass. Disse tegningene viser to varianter som er svært nært opptil det ferdige bygger. Det finnes også en skisse av fasaden som imidlertid ikke ligner det ferdige bygget.
Det er usikkert når Palladio formulierte sine ideer for palasset, men det er trolig at det var i 1572. Dette var året Francesco Thiene og hans onkel Orazio delte familieeiendommen og Francesco fikk den eiendommen hvor Palladios bygg ble reist. Hvis man studerer det ferdige bygget, er det elementer som taler for å datere det til 1570-tallet. Det har for eksempel flere likheter med Palazzo Barbaran da Porto, både i utformingen av den nedre delen, og i den store toetasjes loggiaen mot det indre gårdsrommet.
Sideveggen ut mot Piazza Castello kan på den annen side være Vincenzo Scamozzis, ettersom den har likheter med Palazzo Trissino nær domkirken. Det dype atriet kan også være Scamozzis verk. Rommene til høyre når man går inn i bygget, gjenbruker tydelig vegger som fantes fra før, med sine uregelmessigheter. Til venstre er det derimot helt regulært og tydeligvis bygget på nye fundamenter.
34. serierunde i Bundesliga 2020/21
34. runde i Bundesliga 2020–2021 ble spilt lørdag 22. mai 2021.
Kampfakta
'''Lørdag 15. mai''' <div id="Köln v Schalke 04"> <div id="Werder Bremen v Borussia Mönchengladbach> <div id="Bayern München v Augsburg">
Eudera
Eudera er en slekt av biller som hører til den store underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) i familien kortvinger (Staphylinidae).
Utseende
Små, slanke, blanke kortvinger. Hodet er rundt og tydelig avsatt fra det foran rundede halsskjoldet (pronotum). Dekkvingene er markert bredere enn pronotum og bakkroppen, blanke, med rundede "skuldre", ved roten med noen dype lengdefurer. Bakkroppen er smal ved roten, blir litt bredere lenger bak. Beina er forholdsvis lange og slanke, fram- og mellomføttene består av fire ledd, bakføttene av fem.
Levevis
Disse billene, som er rovdyr, kan være tallrike ved fersk gjødsel der de mest trolig jakter på andre smådyr. Ellers finnes de mellom råtnende plantemateriale, og det er også noen arter som er knyttet til maur (myrmekofiler).
Buvatnet (Rennebu)
Buvatnet er en lite innsjø nord for Berkåk i Rennebu kommune i Trøndelag. Vatnet ligger like ved E6, som går langs vestsida av vatnet. Det er et populært bade- og turområde. Tidlig på 1900-tallet ble det skåret is av vannet til nedfrysning av fisk for eksport. Buvatnet ligger rett nord for vannskillet mellom Orkla- og Gaulavassdraget.
St. Jetmund kyrkje
Sankt Jetmund kyrkje er en langkirke fra rundt 1155 på Åheim i Vanylven kommune, Møre og Romsdal fylke. Den er en del av Den norske kirke og hører til Søre Sunnmøre prosti i Møre bispedømme.
Byggverket er i marmor og stein. Kirken ble revet i 1863, men gjenreist fra 1937 og vigslet på nytt i 1957. Steinen var spredd rundt i bygda og hadde vært benyttet i forskjellige bygg. Den måtte samles inn igjen før kirken ble bygget opp igjen på de gamle murene som sto tilbake. Det var laget skisser av kirken før den ble revet. Arkitekter ved gjenoppbyggingen var Johan Lindstrøm og Cato Engen.
«Sankt Jetmund» er et norsk navn på den engelske helgenen Edmund martyren.
Azərbaycan Premyer Liqası 2020–2021
Azərbaycan Premyer Liqası 2020–2021, var den 29. sesongen av den Aserbajdsjanske toppdivisjonen. vant ligaen.
Resultattabell
Klubber vil spille mot hverandre fire ganger, totalt 28 kamper hver.
Jan Olav Aamlid
Jan Olav Wilborn Aamlid (født 6. august 1954), er en norsk numismatiker og eiendomsutvikler.
Bakgrunn og virke
Aamlid begynte å samle på mynter 10 år gammel da han fikk noen mynter av sin bestemor. Han ble siden en ivrig samler og mynthandler, med utsalget Oslo Mynthandel i Oslo og House of the Golden Coin i Thailand. Han er mest kjent for å ha kjøpt gull- og sølvmynter fra Rundeskatten (fra vraket av skipet «Akerendam») på en auksjon i Zürich i Sveits i 1979, hvor han betalte 882 000 sveitsiske franc. På den tiden var kjøpet det største notert fra et sunket skip, og den største summen betalt for et enkelt kvanta med mynter. I 1987 kjøpte Aamlid en 1918 Thai 1 tickal-seddel med et 50 tical overtrykk for 51 000 dollar, den største summen på daværende tidspunkt betalt for en enkelt seddel. I 1988 kjøpte han også store deler av den norske gullbeholdningen fra gulltransporten, 100 484 nordiske gullmynter for ca. 100 millioner norske kroner fra diverse banker i USA og Canada. Begge disse mynthandlene står oppført som rekorder i Guinness rekordbok.
I 2012 startet han og familien Pattaya Self Storage i Pattaya, Thailand.
I 2022 skrev han og publiserte boken “Siamese Specimen Banknotes First Series”.
I november 2022 ble Aamlid tildelt Schivemedaljen i sølv med miniatyr av Norsk Numismatisk Forening. Man begrunnet tildelingen med Aamlids levende engasjement for mynter og sedler, ikke minst fra sitt adopterte fedreland, hvor han regnes som en ressursperson på området. Det vises særlig til praktverket “Siamese Specimen Banknotes First Series" som har fått rosende omtale i internasjonale numismatiske medier. Schivekomiteens tildeling var enstemmig. Schivemedaljen har siden 1947 bare blitt utdelt 10 ganger i sølv og ca 35 ganger i bronse.
Art
Arten (species, ofte forkortet spp.) er en av de mest grunnleggende enhetene i biologien. Ifølge moderne forskning finnes det cirka 8,7 millioner (± 1,3 millioner) arter på jorden.
Historie
Gjennom tiden har man hatt ulike krav på hvor store forskjellene måtte være mellom populasjonene for at de skulle regnes som en art. I løpet av opplysningstiden begynte forskere å samle inn store mengder biologisk materiale fra hele verden, noe som gradvis utviklet seg til en jakt på nye arter. Dette resulterte i at små avvik i størrelse, mønster og farge førte til at individet ble erklært å være en del av en egen art. Senere har mange av disse artene mistet sin artsstatus, og sees i dag i stedet på som eksempler på naturlige forskjeller innen populasjonen, ofte klassifisert som en underart eller variant.
Tidligere ble antallet arter på jorden anslått å være mellom 3 og 100 millioner, men i 2011 anslo en gruppe forskere antallet til å være cirka 8,74 millioner (±1,3 millioner), hvorav cirka 2,21 millioner (±0,18 millioner) marine arter. Av disse er kun cirka 1,2 millioner skikkelig vitenskapelig beskrevet og katalogisert i en sentral database. Forskerne regner med at cirka 86 prosent av alle landbaserte arter og 91 prosent av artene i havet fortsatt mangler en vitenskapelig beskrivelse.
Kun ~14 % av de terrestriske og ~9 % av de marine artene er beskrevet til nå. Forskere har estimert at det vil ta 303 000 taksonister 1 200 år å beskrive de resterende artene, forutsatt samme progresjon som i dag (cirka 6 200 arter per år). Og, det koster i snitt (2011) cirka US$48 000 å beskrive en art.
Definisjon
Mer presist kan man, med få unntak, si at en art er en gruppe individer som kan få fertilt (fruktbart) avkom med hverandre. Ofte kan ulike arter få felles avkom, men dette avkommet vil i sin tur normalt ikke selv være fertilt. Det eksisterer imidlertid minst 26 forskjellige måter å definere en art på.
I systematikken er arten den basale kategorien, det vil si at enhver organisme hører til en, og bare én, art. Arten er dessuten den eneste kategorien som ikke er vilkårlig: Kategorier over artsnivået (som slekt eller familie) og kategorier under artsnivået (som underart eller rase) avgrenses i tråd med det biologiske skjønn hos en systematiker.
Arter derimot, er ifølge det biologiske artsbegrepet «selvdefinerende» enheter. Det vil si at spørsmålet om to organismer hører til samme art er av vitenskapelig karakter, det kan ikke avgjøres ved skjønn. Dersom genflyt mellom to populasjoner er mulig, hører de til samme art. Om genflyt er umulig, hører populasjonene til forskjellige arter.
Det er her viktig å presisere under hvilke omstendigheter genflyten skjer. Bare hvis genflyten mellom to tilsynelatende forskjellige arter skjer i naturlige omgivelser og uten noen som helst menneskelig innblanding, tilrettelegging eller annen manipulering, så har man samme art eller to underarter. Det er organismen selv som i frihet avgjør om den er en selvstendig art eller ikke. Og vitenskapens rolle er her bare å passivt registrere dette. Skjer derimot genflyten mellom to arter manipulert, som å flytte dem nærmere hverandre eller holde dem i fangenskap, drivhus, kastrere alle hanner av den ene art ol., så er ikke det tilstrekkelig til å klassifisere dem som av samme art eller som underarter.
I praksis bruker man derimot også en del andre artsbegreper som definerer arter på grunnlag av likheter i ytre eller indre kroppsbygning eller genetisk likhet. Slike avgjørelser er i større eller mindre grad basert på skjønn, og angivelser som for eksempel at man kjenner til én million insektarter, eller at det er 260 000 arter av blomsterplanter og 15 000 arter av bregner, er derfor nødvendigvis omtrentlige.
Artsdannelse
Artsdannelse er en prosess som fører til dannelse av nye arter. Ifølge evolusjonsteorien kan nye arter oppstå ved at eksisterende arter deler seg i to. Dette kan skje på ulike måter og et viktig skille er mellom allopatrisk artsdannelse og sympatrisk artsdannelse.
Allopatrisk artsdannelse
Allopatrisk artsdannelse oppstår når ulike geografiske populasjoner har vært isolert fra hverandre i så lang tid at de evolusjonære endringene som har oppstått mellom dem gjør det umulig å opprettholde genflyt som gjør avkommet tilpasset til de lokale miljøforholdene. Når paring mellom individer fra ulike populasjoner ikke lenger gi fertilt avkom eller de ikke lenger parer seg med hverandre, har det oppstått en såkalt forplantningsbarriere, og det har oppstått to arter der det før var to populasjoner av samme art. Denne formen for artsdannelse regnes å være den mest vanlige.
Sympatrisk artsdannelse
Sympatrisk artsdannelse oppstår når forplantningsbarrierer dannes innen en populasjon, altså uten geografisk isolasjon. En godt studert mekanisme er såkalt polyploid hybrid artsdannelse, som er vanlig hos planter. En polyploid hybrid har dobbelt så mange kromosomer som foreldreartene. Krysning mellom en slik hybrid og en av foreldreartene vil resultere i triploid avkom. Triploide individer er gjerne sterile siden det vil oppstå ubalanse i paringen og segregeringen av kromosomer under meiosen. Andre former for sympatrisk artsdannelse har vært et kontroversielt tema i evolusjonsbiologien. Teoretisk er det mulig dersom naturlig seleksjon favoriser to ekstreme fenotyper innen populasjonen. Et hypotetisk eksempel kan være en fugleart som livnærer seg av frø. Fugler med middels stort nebb vil konkurrere om middels store frø og hvis det er mange slike intermediære fugler, mens frøstørrelsen er jevnere fordelt vil de med større og mindre nebb en gjennomsnittet ha et konkurransemessig fortrinn. De kan utnytte henhodsvis store og små frø og møte mindre konkurranse om maten. Når seleksjonen på denne måten favoriserer to ulike morfer kan disse, i teorien, over tid utvikle seg til nye arter. Nyere studier tyder på at slik sympatrisk artsdannelse forekommer i naturen.
Parapatrisk artsdannelse
En slags mellomting mellom allopatrisk og sympatrisk artsdannelse har vi når to populasjoner har overlappende utbredelse og hvor de i utgangspunktet utveksler gener der de møtes. Når artsdannelse skjer i geografisk strukturerte populasjoner kalles den parapatrisk. Nye genetiske studier tyder på at genutveksling under artsdannelse er svært vanlig. Parapatrisk artsdannelse er derfor trolig ganske utbredt.
Hybridisering
Når to arter danner fertilt eller ikke-fertilt avkom, vil avkommet typisk bære egenskaper og morfologiske karaktertrekk fra begge foreldreartene. Da dannes en hybrid. Hybrider er ofte ikke forplantningsdyktige, men man vil ha en «stabil hybridtype» dersom to arter stadig danner felles avkom, for eksempel at to plantearter danner hybrider i hver vekstsesong. Hybridisering kan i noen tilfeller lede til artsdannelse - se hybrid.
Forplantningsbarrierer
Det kan være mange grunner til at to arter ikke utveksler gener. Det er vanlig å klassifisere forplantninsbarrierer etter når i livssyklusen til organismen de inntreffer. Barrierer som hindrer befruktning kalles prezygotiske barrierer. Inn under denne kategorien finner vi seksuelle barrier, for eksempel når hunner av en art ikke responderer på kurtiseatferd og seksuelle signaler fra hanner av en annen art slik at paring ikke skjer; temporære barrier, for eksempel når ulik plantearter blomstrer til ulik tid eller når ulike dyrearter har ikke-overlappende brunsttid, mekaniske barrierer når for eksempel ulike arter har kjønnsorganer som er for ulike til at spermoverføring kan skje og 'gametbarrier' når kjønnscellene til to ulike arter ikke er kompatible slik at befruktning ikke skjer. Barrierer som virker etter befruktning kalles postzygotiske barrierer. Til denne kategorien hører hybrid steriltet og situasjoner hvor hybrider dør før de når kjønnsmoden alder.
Artsbegrepet
Man skiller mellom flere ulike artsbegrep.
Det morfologiske artbegrepet
Det morfologiske artbegrepet ble skapt av Carl von Linné, og ble benyttet frem til begynnelsen på 1900-tallet. Linné så på arten som noe uforanderlig, og skapt av Gud (et såkalt typologisk artsbegrep). Det morfologiske artsbegrepet har sin opprinnelse i det typologiske artsbegrepet, og definerer individer med ytre likheter som én art, uavhengig om de har en felles evolusjonær historie. Altså en gruppe individer som ligner hverandre, og som vil være forskjellige fra andre grupper av individer. Dette artsbegrepet mangler teoretisk forankring, men er en praktisk måte å avgrense arter på, selv om det ikke forteller noe om hvor stor variasjon man kan tillate.
Det biologiske artbegrepet
Det biologiske artbegrepet ble definert av zoologen Ernst Mayr i 1942, og sier at en art er en gruppe av individer som under naturlige omstendigheter kan forplante seg med hverandre, og få et fertilt (fruktbart) avkom. Etter dette artsbegrepet klassifiseres individer som teoretisk kunne ha fått fruktbart avkom som ulike arter, dersom dette for eksempel er geografisk eller fysiologisk umulig. Definisjonen kan imidlertid ikke skille arter som utelukkende formerer seg ukjønnet (celledeling, knoppskyting, jomfrufødsel m.m.), eller hvordan en fossil art skal klassifiseres. Man kan også hevde at en art en linje tilbake til tidligere foreldrepopulasjoner av organismer. Den biologiske definisjonen er fremdeles den vanligste artsdefinisjonen.
Det fylogenetiske artbegrepet
Det fylogenetiske artbegrepet (også kalt det evolusjonære artsbegrepet) ble innført på 1960-tallet og er idag det vanligste begrepet innenfor deler av den biologiske vitenskapen. Det innebærer at man går ut fra en fylogenetisk analyse, hvor en art defineres som en gruppe individer bestående av færrest mulig individer med felles genetisk opphav. Betingelsen er at individene skal ha én eller flere nedarvede karakterer som de ikke deler med noen andre grupper. I tillegg må gruppa være mulig å diagnostisere, reproduktivt skilt fra andre grupper (slik at ingen, eller bare et minimum av hybrider forekommer), det er trolig at disse gruppene i fremtiden kommer til å beholde sin genetiske og fenotypiske integritet, samt at (innen zoologi) videreføringen av arten baseres på at populasjonen har utviklet spesielle paringssignaler og ikke reagerer på paringssignaler fra individer fra andre grupper.
Det økologiske artbegrepet
Det økologiske artsbegrepet ble introdusert i midten av 1970-tallet og definisjonen av det tar utgangspunkt i de nisjene som individene utnytter. En art er således en gruppe individer som okkuperer en bestemt økologisk nisje. Felles økologi med påfølgende likt seleksjonspress holder medlemmene av hver art sammen. Denne teorien er interessant, men vanskelig å anvende i praksis.