cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Reiseplan
Flygerute
Planlagt flygerute beskrives ved å bruke én eller flere av følgende:
Destinasjonsplass
Destinasjonsplassen er stedet hvor luftfartøyet lander sist eller det punktet hvor fartøysjefen vil avslutte reiseplanen. Når en slik melding mottas av lufttrafikktjenesten, er reiseplanen lukket. Lufttrafikktjenesten er ansvarlig for å igangsette en søk- og redningsaksjon dersom flytiden er oversteget med 30 minutter og ingen kontakt er opprettet med luftfartøyet.
Andre opplysninger
Andre opplysninger inneholder informasjon om blant annet:
Dersom ingen informasjon er nødvendig eller tilgjengelig skrives tallet 0.
Tilleggsinformasjon
Distribuering av tilleggsinformasjonen er ikke nødvendig, men beholdes hos lufttrafikktjenesteenheten som mottar reiseplanen.
Aksjonstid
Aksjonstiden forteller hvor lenge luftfartøyet kan fly før drivstoffet er brukt opp. Tiden føres opp i timer og minutter.
Personer ombord
Antall personer ombord inkludert flybesetningen.
Redningsutstyr
Spesifisering av redningsutstyret som eventuelt fins ombord i luftfartøyet.
Livbåter
Beskrivelse av livbåter ombord:
Skammevarden
Skammevarden er et fjell i Valle kommune i Agder. Det har en høyde på 1 418 meter over havet og er det 15. høyeste fjellet i Aust-Agder av fjellene med primærfaktor på minst 50 meter. Toppen danner grensepunkt mellom Setesdal Vesthei – Ryfylkeheiane Landskapsvernområde og Ljosådalen naturreservat.
Tanamunningen naturreservat
Tanamunningen naturreservat er et naturreservat i Tana kommune, Troms og Finnmark. Naturreservatet omfatter et elvedelta ved Tanaelvas utløp, og har siden 2002 status som ramsarområde, på grunn av sin betydning for trekkfugler. Reservatet ble opprettet i 1991 for å ta vare på et stort og særpreget deltaområde med internasjonal betydning som raste- og oppholdsområde for våtmarksfugl. Området omfatter Nord-Norges største sammenhengende strandenger og en interessant elvestrandvegetasjon.
Under hver flom transporterer Tanaelva store mengder løsmasser som avsettes i sandbanker ned mot munningen. Tanamunningen er det største deltaområdet i landet som ikke er påvirket av større inngrep, og det mest dynamiske av slike system i Norge. Deltaområdet har stor næringsproduksjon og brukes til myting, overvintring og som rasteplass under vår- og høsttrekk av en rekke arter våtmarksfugler. Det er registrert 19 andearter, 5 gåsearter, 22 vadefuglarter, 14 måsefuglarter og flere andre våtmarksfugler. Særlig er området viktig som rasteplass for laksand. Det er registrert inntil 27.000 individer på én gang; hanner som trekker til Finnmarkskysten etter parring, og som samles i Tanamunningen før trekket sørover.
Interzone
Flere forfattere har begynt sine karrierer i Interzone, for eksempel Stephen Baxter, Kim Newman, Alastair Reynolds og Greg Egan. Det er også en rekke etablerte forfattere som har publisert historier og verk i tidsskriftet, blant disse er Brian Aldiss, William Gibson, Christopher Priest og Ian Watson.
Duncan Macduff
Duncan Macduff, eller Donnchadh IV (født 1289/1290, død 1353) var jarl av Fife i hele sin levetid, ettersom han ble født etter at faren Donnchadh III var drept. Han var den siste gæliske jarlen av Fife.
Han vokste opp i England, til dels i husarrest. Alderen og oppholdet i England gjorde at han ikke kunne eller ville utføre kroningen av Johan Balliol og Robert Bruce til skotske konger – en rolle som tradisjonelt tilfalt jarlen av Fife. Etter slaget ved Bannockburn i 1314 frigjorde Duncan seg fra sine engelske voktere, og slutten seg til Robert. Han fikk tilbake retten til sine landområder, og stod ved Roberts side for skotsk uavhengighet. Duncan var den første underskriveren av Arbroath-deklarasjonen av 1320, en uavhengighetserklæring stilet til paven, og han deltok ved inngåelsen av fredsavtalen Edinburgh-Northampton-traktaten i 1328.
Duncan giftet seg i 1306/-07 med Mary de Monthermer, som da var 9 år gammel, og datterdatter av kong Edvard I av England. De levde adskilt fra 1314 – da han vendte tilbake til Skottland, og til 1320. De fikk én datter: Isabella Macduff (ca. 1320 – 12. august 1389), som arvet jarldømmet etter faren og døde barnløs etter fire ekteskap.
Muzio Rocchi
Muzio Rocchi (født 1572 i Siena i Toscana i Italia, død 7. november 1605 i Macao i Kina) var katolsk misjonnær tilknyttet jesuittordenen i Japan og Kina.
Han trådte inn i jesuittordenen i 1590 i Roma, og ble sendt til Goa på skipet São Martinho den 5. april 1597. Derfra ble han sendt videre til Macao i 1601. Snart etter ankomsten i Macao sendte han etter matematikkbøker til bruk for sitt virke i kinamisjonene – det var blitt klart i mellomtiden fra pater Matteo Riccis virke at jesuitter med naturvitenskapelig bakgrunn kunne gjøre stor nytte i misjonene. Han underviste i matematikk der til sin død.
Lucía Topolansky
Lucía Topolansky Saavedra (født 25. september 1944 i Montevideo), gift med José Mujica, er en uruguayansk politiker, senator og Uruguays førstedame fra 1. mars 2010 til 1. mars 2015.
Biografi
Topolansky ble fengslet under Uruguay diktatur fra 1973 til 1985. Hun er en aktivist for kvinners rettigheter, og hun er medlem av MLN (spansk: Movimiento de Liberación Nacional), en venstreorientert parti.
Topolansky var en stedfortreder for Montevideo fra 2000 til 2005 og senator fra 2005 til 2015. I 2015 ble hun en kandidat til kommunevalget i Montevideo.
Avisenes Pressebyrå
Avisenes Pressebyrå (APB) er et tema- og featurebyrå eid av Edda Media. Byrået ble etablert i 1. januar 1998 etter initiativ fra flere redaktører i Orkla Media. Byrået erstattet i realiteten det Orkla-eide nyhetsbyrået Norpress som ble lagt ned sommeren 1998.
APB leverer feature-, forbruker- og trendbasert stoff blant annet innenfor områder som reise, bil, bolig, spill, musikk og film, samt ikke-redaksjonelle tjenester som værkart, horoskop og kryssord.
Kundene består av rundt 35 aviser og nettsteder, hovedsakelig tilknyttet mediekonsernet Edda Media. APB hadde i 2008 12 ansatte. APB etablerte i 2007 en egen sportsredaksjon, som forsyner nettstedet www.speaker.no med redaksjonelt innhold.
I 2009 ble Avisenes Pressebyrås virksomhet overdratt til Norsk Telegrambyrå, og skiftet i den forbindelse navn til NTB Tema.
Sjefredaktør er Thor Sørum-Johansen.
Carla Bruni
Bakgrunn
Carla Bruni er arving til en italiensk dekkformue (bildekk), og har aldri hatt behov for inntektsarbeid, men innen 1988 var hun en godt betalt modell. Hun ble født i Torino, Italia, men flyttet sammen med familien til Paris da hun var 5 år gammel. Hun vokste opp i Frankrike, og hadde sin skolegang i Sveits inntil hun kom tilbake til Paris for å studere arkitektur og kunst.
Motemodell
Fra 19 års alder ga hun opp studiene for å bli en fulltids motemodell, og ble blant de tyve best betalte med inntekt på rundt 7,5 millioner dollar (ca. 60 millioner i norske kroner) i året. Hun har vært omslaget til en rekke kjente moteblader, fra franske Match og italienske Moda til Vogue og Marie Claire. Som motemodell har hun representert blant annet Valentino, Christian Dior, Givenchy, og Yves Saint Laurent frem til hun sluttet som modell i 1998.
Sangerinne
I 2002 kom hennes debutalbum som artist: Quelqu'un m'a dit. I 2006 bar hun det italienske flagget under åpningen av Vinter-OL 2006 i Torino.
Ekteskap
Carle Bruni giftet seg med Frankrikes president Nicolas Sarkozy 2. februar 2008, og hun har tidligere vært gift med filosofiprofessoren Raphaël Enthoven (som var tidligere gift med Justine Lévy) og som hun har sønnen Aurelien med. Bruni har også tidligere vært sammen med Mick Jagger og Eric Clapton.
25. mars 2008 ble det kjent at auksjonshuset Christie's i New York skulle selge flere bilder, deriblant en bilde av en toppløs Bruni tatt av fotografen Michel Comte i 1993. Bruni selv reagerte med fortvilelse på dette og sa «Dette er utrolig upassende og vondt». Bildet ble etter massiv mediaomtale til slutt solgt for 450.000 kroner.
Allsang på Grensen
Allsang på Grensen er et norsk musikalsk underholdningsprogram som gikk hver sommer på TV 2 fra 2007 til 2022. Programmet bygget på det svenske programmet Allsång på Skansen, og tok for seg allsangfavoritter med kjente norske og svenske musikere. Det ble sendt fra Fredriksten festning i Halden.
Dumfries Castle
Dumfries Castle var en kongelig festning i Skottland. Det var lokalisert ved Dumfries, ca. 2 km sør for bykjernen i Castledykes på østsiden av elven Nith ved et sted som nå er kjent som Castledykes Park. 3 km nord ligger Lincluden College Tower og 8 km nordøst ligger Torthorwald Castle. Dagens tomme landskap gjør det vanskelig å forestille seg den opprinnelige arkitekturen for det store festningsanlegget.
Allsang på Grensen
Første sesong ble i snitt sett av 402,000, mens 2008-sesongen ble sett av 399,000 og 2009-sesongen av 385,000. 2012-sesongen ble sett av 316,000 og 2014-sesongen av 336,000.
Dumfries Castle
Konstruksjon og historie
Dumfries Castle ble bygget en gang før 1214 som en primitiv borg av typen motte-and-bailey med jord og tømmer på normannisk vis, og siden forsterket i stein. Den ble bygget for å forsvare vadested eller krysningspunkt ved elven Nith langs en nøkkelrute inn i Skottland. Byen Dumfries ble opprettet som en kongelig burgh av kong Vilhelm I av Skottland i 1186. Festningen ble utvidet og gjenoppbygd i stein i 1214. Festningen var både en kongelig bolig og en rettsbygning. Kong Aleksander III av Skottland besøkte festningen i 1264 for å planlegge en ekspedisjon mot øya Man i Irskesjøen. Robert Bruce, 5. lord av Annandale, bestefar til Robert Bruce, erobret festningen i 1286.
Allsang på Grensen
Programmet har siden starten blitt ledet av Katrine Moholt. I tillegg har Tommy Steine vært medprogramleder noen sesonger. Husbandet i programmet ledes av Hans Aaseth.
Dumfries Castle
Konstruksjon og historie
Festningen ble okkupert av engelskmennene fra 1298. Kong Edvard I av England bodde i festningen i 1300. Under Edvards besittelse ble det bygd en mottagelse og festningen fikk en vollgrav og en palisade av treverk. Robert Bruce erobret festningen kortvarig i 1306 fra den engelskutnevnte konstabelen Richard Siward. Kong Robert Bruce erobret festningen 7. februar 1313 fra den engelske utnevnte konstabelen, hans fiende Dungal Macdouall, som hadde overført kong Roberts brødre, Thomas og Aleksander, til Edvard I, som umiddelbart henrettet dem. Etter at Robert Bruce tok festningen fikk han den ødelagt for at den ikke skulle bli utnyttet av engelske styrker i framtiden og aldri bygd opp igjen.
I 1440 ble det dog bygget et nytt festningsverk i Dumfries, men på et annet sted enn den tidligere festningen. Den nye strukturen, New Wark Castle, ble bygget i 1440 av Herbert Maxwell. Det ble lokalisert et sted på High Street og tok form av et tårnhus i stein og mur. Rundt 1590 ble festningen utvidet med ekstra innkvartering for å støtte en garnison på 200 soldater som hadde til oppgave å politibehandle det plagsomme grenseområdet. Foreningen av kronene, da Jakob VI av Skottland ble kronet som konge ved å bli Jakob I av England, hvor de to rikene Skottland og England ble samlet under en monark, førte til at denne garnisonen ble redusert. Under jakobittenes opprør i Skottland i 1715 ble det på nytt behov for å foresterke stedet med regjeringstropper. I 1720 ble festningen kjøpt opp av byen Dumfries som rev det sju år senere for å gjøre plass til en kirke. Den ble gjenoppbygd i 1866 som Greyfriars Church.
Ambassadørene (Holbein)
«Ambassadørene» er et maleri fra 1533 av den tyske maleren Hans Holbein den yngre (1497-1543). Bildet er et kombinert dobbeltportrettet og stilleben og et høydepunkt innen renessansemaleriet. I maleriet uttrykkes stoltheten over humanismen, og en fullstendig erkjennelse av dens karakter. Ved føttene til de to ambassadørene, under de forskjellige kunnskapsdisiplinenes emblemer, skimter vi en fortegnet hodeskalle, en såkalt anamorfose. Denne kan gjenkjennes om man ser maleriet fra siden. Hodeskallen er kanskje et symbol på at alt er forgjengelig, og at døden er det eneste sikre i livet. Det var forøvrig lenge usikkert hvem modellene til personene på bildet var, men man regner nå med at det viser Jean de Dinteville (1504-1555), den franske ambassadøren til England i 1533, og, på høyre side, hans landsmann Georges de Selve (1509-1541), som i 1533 var biskop av Lavaur.
BMW 309
BMW 309 var en bilmodell fra den tyske bilprodusenten BMW. Bilen ble produsert i 1933 og hadde en firesylindret motor med 22 hk. Toppfart 80 km/t.
Bømlo Musikallaug
Bømlo Musikallaug ble stiftet 21. september 1999, og i løpet av de første ni årene har musikallauget satt opp sju større produksjoner, de fleste av disse på den populære friluftsscenen Moster Amfi – hvor de har skapt et eget «West End» på Bømlo. Leder for lauget er Kjell Arne Røksund. I 2011 slo lauget seg sammen med Bømloteateret og dannet Bømlo Teater, som i 2014 setter opp West Side Story.
Bakgrunn
Forløperen til lauget var en Hår-oppsetning i 1996, og etter å ha sett  Jesus Christ Superstar i Oslo Spektrum i 1998, bestemte de seg for å sette opp rockemusikalen i Moster Amfi. Sommeren 1999 ble den historiske musikalen vist i fullversjon, og det ble etablert et tett samarbeid mellom profesjonelle aktører og lokale krefter, noe som har vært et førende prinsipp for alle oppsetningene. Opptil 200-250 personer er med i de større produksjonene, og alle amatørene stiller opp gratis.
Annet hvert år
Bømlo Musikallaug har tatt mål av seg til å skape en større oppsetningen ca. annet hvert år. En egen dansegruppe "Betre enn barbeint" er også etablert på Bømlo. Det foreløpige høydepunktet er Chess-oppsetningen i 2006 hvor 15 000 tilskuere fikk med seg historien om sjakk, sjalusi og storpolitikk med Rein Alexander, Lisa Stokke og Heine Totland i noen av de bærende rollene. I 2009 har lauget sikret seg norgespremiere på stormusikalen Miss Saigon – en fortellingen om kjærligheten mellom den amerikanske soldaten Chris og vietnamesiske Kim, som hadde verdenspremiere i London i 1989. Mye av handlingen foregår i Saigon under Vietnamkrigen på 70-tallet. Fortellingen er basert på Giacomo Puccinis Madama Butterfly.
Priser
I 2006 vant Bømlo Musikallaug Ildsjelprisen i kategorien Framsyn. Bak Ildsjelprisen står Kavlifondet, Sparebanken Vest, Grieg Foundation og G. C. Rieber Fondene, i samarbeid med Bergens Tidende.
Bømlo Musikallaug fikk også Haugesunds Avis sin kulturpris i 2006.
Irsk vannspaniel
Irsk vannspaniel (FCI #124) er en stor vannhund med opprinnelse fra Irland, der den regnes som en god jakthund på bade- og vadefugler. Ny forskning viser, at hunderasen ikke er en spaniel, men snarere en retriever.
Opprinnelse og alder
Irsk vannspaniel er trolig en etterkommer av tilsvarende hundetyper fra Mellom-Europa. Noen har også indikert at irsk setter kan ha bidratt som progenitor for hunderasen, uten at dette har latt seg kan bekrefte. Også barbet, storpuddel og portugisisk vannhund blir nevnt som mulige bidragsytere, men en nyere studie viser nå at dette trolig ikke er tilfellet og at slektskapet med disse rasene faktisk er ganske fjernt.
Det man vet om rasen i dag er at irsk vannspaniel danner en naturlig klade sammen med retrievere og newfoundlandshund, som altså er dens nærmeste slektninger. Som sådan ser rasen ut til å være nærmest beslektet med curly coated retriever, som trolig er et søstertakson. Det nære slektskapet mellom disse to rasene forklarer også pelsen på curly coated retriever.
Irsk vannspaniel er en utpreget brukshund som kan brukes til en rekke formål. Den høyt utviklede luktesansen kan gjøre denne hunden til en glimrende trøffelhund, ettersøkshund, narkotikahund eller lignende. Den trenger mye mosjon og mental stimulering for å trives godt. Daglig stell av pelsen er nødvendig.
Hunderasen virker dessverre å være predisponert for visse kreftformer og har i snitt relativt kort levealder for sin størrelse. En studie (publisert i ISRN Veterinary Science) fra 2012 viser at av 95 dødsfall var hele 53 (55,8 %) relatert til kreft. Gjennomsnittsalderen var 9,33 år.
Utseende, anatomi og fysikk
Irsk vannspaniel er robuste hunder, og noe høyere enn andre spanieler. Hannene skal være mellom 56 og 61 centimeter, og hunnene skal være 53 til 58 centimeter. Hannene veier 25 til 30 kg, og hunnene 20 til 26 kg. Pelsen skal være medium brun eller mørk brun eller mørk gul.
Kvervetjønnuten
Kvervetjønnuten er et fjell i Bykle kommune i Agder. Den har en høyde på 1 417 meter over havet og er det 16. høyeste fjellet i Aust-Agder av fjellene med primærfaktor på minst 50 meter.
Turnberry Castle
Turnberry Castle var en gammel, skotsk festning ved kysten av sognet Kirkoswald i nærheten av Maybole i Ayrshire. Festningen, som nå er i ruiner, ligger ytterst på en halvøy et par mil nedover kysten fra en annen festning, Culzean Castle. Stedet var setet til jarlene av Carrick, og var kanskje også fødestedet til en av jarlene, Robert Bruce, som senere ble konge av Skottland som Robert I. Et fyrtårn ble bygget delvis på festningsområdet i 1873, og står der fortsatt i dag. Ved siden av ligger golfplassen Turnberry Golf Course, inkludert et kommersielt feriested, som er siden 2014 eid av Donald Trump,.
Historie
Opprinnelsen til festningen Turnberry har gått tapt. Når, for hvem og av hvem som festningen ble bygget for finnes det ingen nedtegnelser om, men den var opprinnelig en befestning for lordene av Galloway, og eierskapet gikk senere til jarlene av Carrick en gang på begynnelsen av 1200-tallet. På slutten av 1200-tallet tilhørte festningen Marjorie av Carrick, 3. grevinne av Carrick, som hadde arvet tittelen og festningen fra sin far, Niall av Carrick, 2. jarl av Carrick, og hun vokste opp på stedet. I henhold til en populær romantisk fortelling døde hennes første ektemann i Akko på korstog, og da Robert Bruce, 6. lord av Annendale, kom for å informere henne om at hun var blitt enke, holdt hun Robert fast i festningen inntil han gikk med på å gifte seg med henne. Ekteskapet mellom Marjorie og Robert i 1271 førte til at han ble jarl av Carrick i retten til sin hustru, og at Turnberry ble hans base. Deres førstefødte sønn, også kalt for Robert Bruce, den senere kong Robert I av Skottland, ble muligens født på Turnberry. Selv om det ikke er bevist at det var hans fødested, Lochmaben er en annen mulighet, men det er et faktum at han vokste opp der.
Det er knyttet to betydningsfull hendelser til Turnberry Castle, begge er forbundet med Robert Bruce. Den 20. september 1286 møttes i hemmelighet ved festningen flere skotske stormenn som alle støttet Robert Bruce som arvtaker til Skottlands trone. Robert var da kun 12 år gammel. Den andre hendelsen var et forsøk gjort av Robert Bruce våren 1307 å gjenerobre festningen fra engelskmennene som hadde okkupert den. Dette forsøket var bare delvis vellykket da han til sist ble nødt til å trekke seg tilbake og la engelskmennene overta det på nytt. Dette forsøket markerte likevel begynnelsen på den lange streben som til sist ble belønnet med seier i slaget ved Bannockburn i 1314. Det var Robert Bruce selv som beordret at festningen ble ødelagt i 1310 for å forhindre at den på nytt falt i hendene på engelskmennene. Det ble bort imot fullstendig ødelagt, de ruinene som er igjen av den opprinnelige festningen synes til å blitt gjenoppbygd.
Beskrivelse
I innlandet var den opprinnelige landsbyen Turnberry med den vanlige samlingen av bygninger gjort av tre og torv og med stråtak. Her var det bolighus, lagerhus, staller, bryggerier og lignende. Lenge innenfor denne festningsbyen, som antagelig var beskyttet av en palisade av tømmer og ytterligere en tørr vollgrav med porthus av tømmer og en løftebro.
Om både festningen og landsbyen falt under en beleiring kunne båthuset under festningen i teorien bli benyttet som et virkemiddel for å flykte om alt annet feilet. Det motsatte var også tilfelle. Da Robert Bruce i 1307 erobret festningen overraskende fra de engelske okkupantene var det fra havet og via båthuset.
På en del av festningsområdet ble det i 1873 bygget et fyrtårn som fortsatt står det.
Nissi kommune
Nissi er en tidligere landkommune i Harju fylke i Estland. Kommunen hadde cirka 3 240 innbyggere og et areal på om lag 265 km². Kommunens administrasjonssenter lå i Riisipere med 996 innbyggere, mens Turba hadde 1 192 innbyggere.
Thurstan
Thurstan, eller Turstin (født ca 1070 i Normandie, død 6. februar 1140) var erkebiskop av York i årene 1114 til 1140. Han var sønn av en Anger eller Auger, som hadde en post som prebend ved St Paul's i London, og hans bror var biskop av Évreux i Normandie.
Bakgrunn og tidlig liv
Thurstan var sønn av en kannik og St. Pauls katedral i London ved navn Anger, Auger eller Ansgar (fra det norrøne Ásgeir eller Ōs-gār), som hadde prebende i Cantlers. En annen av Angers sønner, Audoen, ble senere biskop av Évreux. Thurstans mor het Popelina. Thurstan ble født omkring år 1070 i Bessin-regionen i Normandie. Før 1104 ble faren gitt Cantlers som prebende av biskop Maurice av London, og familien flyttet til England.
Thurstan fikk selv et prebende ved St Paul's, Consumpta per mare, og tjenestegjorde som klerk både for William og for kong Henrik I. En gang tidlig i sin karriere besøkte han Cluny, der han avla løfte om å bli kluniasensisk munk senere i livet. Thurstan var også kong Henrik som almonier, og det var kongen som så til at Thurstan ble valgt til erkebiskop av York i august 1114. Han ble diakonviet i desember 1114 og ordinert til katolsk prest den 6. juni 1115 av Ranulf Flambard, som var biskop av Durham.
Erkebiskop
Den nye pave Gelasius II, også dennes etterfølger Calixtus II, gjorde seg til talsmann for at konflikten lå i erkebiskopens stahet, og i oktober 1119, til tross for de løfter som var gitt til kong Henrik I, ble han vigslet av pave Calixtus i Reims. Rasende over dette sviket nektet kongen ham å komme tilbake til England og han forble for en tid ved pavens hoff. Etter en tid maktet hans støttespillere å skaffe ham et forlik med kongen, og etter å ha tjenestegjort for kongen i Normandie ble han kalt tilbake til England i 1121.
En av hovedsvakhetene ved erkebispedømmet i York var mangelen på en biskop som suffragan, men Thurstan maktet å sikre bispedømmet i Whithorn. Det er mulig at han maktet å komme til en avtale med Fergus av Galloway for å sikre seg flere bispedømmer og samtidig øke prestisjen til kongedømmet i Galloway. Den første biskopen var en innfødt galwegianer, Gilla Aldan. Utnevnelsen vekket vreden til Wimund, en underlig krigerbiskop fra Man. Til tross for denne motstanden overlevde det nye bispedømmet i Galloway. Antallet bispedømmer under York var viktig for å sikre statusen for erkebispestolen og mindre sårbart fra angrep fra Canterbury.
Da en ny erkebiskop av Canterbury ble vigslet, William de Corbeil, nektet Thurstan både å anerkjenne ham og møte opp ved vigslingen. Striden mellom erkebispestolene fortsatte og ved to anledninger sendte begge personlige klager til Roma. I 1138 var Thurstan med på å inngå en fredsavtale i Roxburgh mellom England og Skottland og tok en aktiv part i å samle den hærstyrken som beseiret skottene ved Fanenes slag i august 1138. Tidlig i 1140 dro han til bispedømmet i Pontefract og her døde han den 6. februar 1140.
Hans ettermæle forteller at han var sjenerøs overfor kirkene i sitt bispedømme og at han var grunnlegger av flere religiøse hus.
Ivan Stedman
Herald vant en olympisk sølvmedalje i svømming under Sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det australske laget som kom på andreplass på 4 x 200 merer fri med tiden 10.25,4 bak USA som satte ny verdensrekord 10.04,4. De andre svømmerne på laget var; Frank Beaurepaire, Henry Hay og William Herald. Han deltok igjen på det australske laget som fikk sølv på samme distanse i Sommer-OL 1924 i Paris, men svømte ikke finalen.
Etter å ha blitt skadet ved slaget ved Somme under første verdenskrig ble Stedman valgt som flaggbærer for Australasia, et kombinert lag med utøvere fra Australia og New Zealand, under åpningsseremonien til sommer-OL 1920 i Antwerpen.
Rockwell X-30
Rockwell X-30 var et scramjet-drevet romfly-konsept bestilt av NASA og USAs forsvarsdepartement. En modell i skala 1:3 ble bygd før prosjektet ble kansellert i 1994.
Historie
USAs Defense Advanced Research Projects Agency (DARPA) hadde mellom 1982 og 1985 et topphemmelig prosjekt som ble kalt Copper Canyon. Opprinnelig var målet å undersøke muligheten av å bygge et et-trinns romfartøy som kunne nå jordbane. Dette SSTO - fartøyet (Single-Stage-To-Orbit) skulle ta av og lande som et konvensjonelt fly. Prosjektet ble utvidet til å bli det president Ronald Reagan i sin årlige tale til kongressen i 1986 beskrev som Denne visjonen fikk navnet NASP (National Aero-Space Plane), og X-30 var en del av utviklingsprogrammet.
Det ambisiøse prosjektet involverte NASA, USAs forsvarsdepartement, og flere større teknologi-selskap. En modell i skala 1:3 ble bygd og testet i høytemperert vindtunnel i årene fra 1986 til 1994. Prosjektet hadde store kostnads- og teknologiske problemer, noe som resulterte i at Kongressen avslo å bidra med flere midler i 1994. Prosjektet ble kansellert i november 1994 – før et fullskala X-30 var bygget, men et nytt program ble startet etter kanselleringen: Hypersonic Systems Technology Program (HySTP). Dette var et teknoligi-utviklingsprogram som skulle viderføre nyvinningene gjort under X-30 / NASP-prosjektet. Eksperimentflyet NASA X-43 er et av resultatene av HySTP.
Formål
Målet med X-30 var å utvikle nye teknologier og komponenter for en ny generasjon romfartøyer som skulle redusere kostnadene ved å sette nyttelast i jordbane. Disse fartøyene skulle fly i Mach 25 og ta av og lande som et fly, uten bruk av flertrinns-raketter. Et av målene var at denne generasjonen romfartøyer skulle kunne nå jordbane ved hjelp av fremdriftssystemer som krevde luft. I den tiden prosjektet pågikk, førte det til betydelige fremskritt i utviklingen av nye temperaturbestandige titan- og beryllium-legeringer, samt nye karbonmaterialer. Disse materialene, og prosjektets arbeid med scramjet-motorer (Supersonic-Combustion ramjet) skulle vise seg nyttige for USAs videre romprogram.
Spesifikasjoner
Dimensjoner
Ytelse
James Bannatyne
James Bannatyne (født 30. juni 1975 i Lower Hutt) er en newzealandsk profesjonell fotballspiller som spiller for den newzealandske fotballklubben Team Wellington. Han er målvakt, og var frem til 2010 også en del av. Bannatyne har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet Miramar Rangers og Football Kingz fra New Zealand.
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.
Albert Johanneson
Albert Johanneson (født 13. mars 1940 i Germiston i Sør-Afrika, død 28. september 1995 i Leeds, England) er kanskje mest kjent for at han var den første fargede fotballspilleren som spilte en FA-cupfinale på Wembley (1965, Liverpool – Leeds United 1-0).
Albert Johanneson kom til England første gang sjøveien, siden han var sjømann. Han ble anbefalt til Don Revie, som nettopp hadde blitt manager for Leeds United, av en sørafrikansk skolelærer, som tidligere hadde sett den svært talentfulle venstrevingen Albert Johanneson spille skolefotball i hjemlandet. I 1961 fikk Johanneson profesjonell kontrakt med 2.-divisjonslaget Leeds United. Johanneson var en svært hurtig og naturlig venstrebent vingspiller og det ble knyttet store forventninger til ham etter hans første kamper for Leeds United. Dessverre var formen hans svært variabel. Hans tidvise brillianse på venstrevingen kunne ikke holde ham på Leeds Uniteds førstelag, og Johanneson måtte snart avfinne seg med å spille på reservelaget. Introduksjonen av den unge skotten Eddie Gray som en klassisk venstreving på Leeds United i 1965 gjorde at sørafrikanerens førstelagsopptredener deretter ble svært begrenset, samtidig som Johanneson gikk gjennom mange skadeopphold (slik tilfellet ofte er med spillere som er så hurtig som Johanneson var). Likevel fortsatte Johanneson å være trofast mot Leeds United helt til 1970, da han meldte overgang til York City. Totalt spilte Johanneson 197 kamper for Leeds United og scoret 67 mål, inkludert et hat-trick mot DWS Amsterdam i Inter Cities Fairs Cup (forløperen til UEFA-cupen) i 1966/1967-sesongen, og et nytt hat-trick i samme turnering året etter mot Spora Luxembourg. I York City spilte han bare 26 kamper (tre mål) mellom 1970 og 1972, før han la opp som profesjonell fotballspiller. Det var svært synd at Johanneson ikke kunne være mer konsistent i sitt spill, og det er mange som mener at litt mer selvtillit ville ha forvandlet ham fra å være en stor fotballspiller til å bli en virkelig fantastisk spiller.
Livet etter fotballen behandlet ikke Johanneson godt og han sank etter hvert dypt i alkoholisme. Alkoholen førte til at Johanneson fikk dårlig økonomi og ødela ekteskapet. Han døde alene 28. september 1995 i en liten blokkleilighet i Leeds, og ble først funnet flere dager etterpå. Leeds-legenden Peter Lorimer talte i bisettelsen hans, der det også hadde møtt frem svært mange Leeds United-supportere (LUSC).
Optisk tetthet
Optisk tetthet er et mål for hvor mye lysets forplantningshastighet «bremses» i et stoff, og følgelig også en bestemmelse av hvor mye lyset brytes når en lysstråle sendes inn i eller ut av stoffet.
Luft har lavere optisk tetthet enn glass, som igjen har lavere optisk tetthet enn diamant. Det vil si at diamant er det stoffet som bryter lyset mest, av de tre nevnte stoffene.
Come Out, Come Down, Fade Out, Be Gone
«Come Out, Come Down, Fade Out, Be Gone» er bandet 120 Days' første utgivelse siden de skiftet bandnavn fra The Beautiful People og Sex Beat. Tittel-låten er også å finne på deres selvtitulerte album, 120 Days.
Singelen har kun blitt gitt ut på 12" vinyl.
Leir (konge)
Leir var en mytisk konge av britene, og det finnes ingen historiske bevis for hans mulige eksistens. Hans fortelling kommer fra Geoffrey av Monmouths Historia Regum Britanniae (De britiske kongenes historie), skrevet omkring 1136. Her gjengis han som sønn av kong Bladud, og han etterfulgte faren som konge over Britannia da faren døde. Han regjerte lengst av alle, over seksti år. Tiden for hans styre er ikke klart, men Geoffrey sier at Leirs far levde på samme tid som Bibelens profet Elia. Geoffrey hevdet at Leir bygde byen Kaerleir (Leicester) ved bredden av elven Soar. Leir var inspirasjonen for William Shakespeares skuespill Kong Lear.
Senere henvisninger
Fortellingen om Leir ble modifisert av William Shakespeare i skuespillet Kong Lear. I dramaet er en del navn identiske med de i legenden, eksempelvis Goneril, Regan, Cordelia, og hovedhandlingen er svært lik.
Det har vært forsøkt å forbinde Leir med de walisiske og irske havgudene Llŷr og Lir (avledet fra urkeltisk *Leros, «Hav» ), men til tross for den ytre likhet er navnene ikke etymologisk beslektet. I henhold til Geoffrey er Leir den eponymiske grunnleggeren av byen Leicester (Legra-ceaster eller Ligora-ceaster på angelsaksisk), som heter Cair Leir på gammelwalisisk, hvor Leir (sammen med angelsaksiske Legra eller Ligora) er et hydronym (navn på vann) avledet fra brytoniske *Ligera eller *Ligora.
Geoffreys fortelling
I motsetning til sine forgjengere klarte ikke Leir å framskaffe en mannlig arving til kongetronen, men han fikk tre døtre: Goneril, Regan, og Cordelia. Av disse var han mest glad i den yngste, Cordelia. Da han ble gammel og svakelig, planla han å fordele sitt kongerike mellom de tre døtrene sine og deres ektefeller. Goneril og Regan, som var gift med henholdsvis hertugen av Cornwall og hertugen av Alba (Skottland), smigret og krøp for faren, og de ble lovet en halvdel av kongedømmet som arv. Cordelia ville derimot ikke krype for sin far og mente at han ikke trengte ytterligere forsikring om hennes kjærlighet for ham. Leir ble sint da hun sa dette, og sa at hun ikke elsket ham like høyt som hennes søstre gjorde og hun ville derfor heller ikke arve like mye. Aganippus, frankernes konge, fridde til Cordelia og giftet seg med henne til tross for at hennes far ikke ville gi henne medgift.
En tid senere, da Leir var blitt enda eldre og svakere, gjorde hertugene som var gift med Goneril og Regan opprør, og tok resten av kongedømmet. Maglaurus, hertugen av Alba, tok vare på Leir i hans alderdom og beskyttet ham med 60 riddere, men Goneril mislikte den ekstra omsorgen, og etter to år minsket han Leirs vaktstyrke til kun 30 riddere. Leir flyktet til Cornwall, men hans andre datter Regan minsket hans vaktstyrke til kun fem riddere. Han dro tilbake til Alba og tryglet Goneril om flere, men hun reduserte vaktstyrken til en eneste ridder for hans beskyttelse.
I frykt for sine to døtre flyktet han i ytterste fattigdom med sin ene ridder fra Britannia til sin yngste datter i Gallia. Han stilte seg utenfor bymurene og klaget sin nød. Til tross for den behandlingen som faren hadde gitt henne, gråt Cordelia over hans skjebne. Hun sørget for at han ble tatt imot med den største respekt. Aganippus samlet alle våpenføre menn i Gallia, og i spissen for sin nye hær dro Leir sammen med datteren Cordelia til Britannia. Han kjempet mot sine svigersønner og beseiret dem, og vant således sitt rike tilbake.
Tre år senere døde Leir, og da var også Aganippus død. Cordelia arvet sin fars rike og ble kronet dronning. Hun gravla Leir i et underjordisk kammer under elven Soar, noe nedenfor Leicester. Kammeret var dedisert til den romerske guden med to ansikter, Janus.
Chernobyl
Chernobyl er en britisk-amerikansk miniserie fra 2019 i fem episoder, skapt og skrevet av Craig Mazin og regissert av Johan Renck. Serien skildrer atomkraftulykken i Tsjernobyl, Sovjetunionen som inntraff i april 1986, og opprydnings- og sikrings arbeidet samt ulykkens konsekvenser.
Serien var en samproduksjon mellom det amerikanske fjernsynsselskapet HBO og den britiske kringkasteren Sky, og hadde premiere på HBO den 6. mai 2019.
Serien er inspirert av, og har gjenbrukt historier fra Svetlana Aleksijevitsjs dokumentarbok Bønn for Tsjernobyl, blant annet historien til Ljudmila, enken av brannmannen Vasiljev Ignatenko. Serien har fått ros for nøyaktig historisk korrekt gjenskaping av dagligliv og materiell kultur i 1980-tallets Sovjet. Men også fått kritikk for å gi feil inntrykk av hvordan Sovjetunionen ble styrt politisk.
Serieskaperne la ut en podcastserie hvor Mazin og Sagal blant annet diskuterte hvilke kunstneriske friheter de hadde tatt seg i å omforme de historiske begivenhetene til dramaserien.
Handlingsreferat
I april 1986 eksploderer reaktor 4 ved Tsjernobyl atomkraftverk i nærheten av Pripyat i Ukraina. Ingeniør Anatoly Dyatlov avfeier alvorlighetsgraden av eksplosjonen, til tross for at reaktorkjernen har eksplodert. Nødetatene ankommer, uvitende om risikoen som består av atomavfall spredt etter eksplosjonen. En komite blir nedsatt, men forbyr evakuering fra området, og stopper all kommunikasjon til omverdenen for å hindre at nyhetene om eksplosjonen sprer seg.
På ordre fra Dyatlov åpner Aleksandr Akimov og Leonid Toptunov vann-ventiler manuelt, for å oversvømme den skadde reaktoren. Men i den forbindelse blir de utsatt for dødelig radioaktiv stråling. Valery Legasov blir informert om hva som har skjedd, og blir beordret til Tsjernobyl for å gi teknisk råd til komiteen. I Minsk, Hviterussland syv timer etter eksplosjonen, oppdager kjernefysikeren Ulana Khomyuk en kraftig økning i radioaktiv stråling. Men hennes bekymringer blir ignorert av lokale myndigheter.
På sykehuset i Pripyat (nå overbelastet med pasienter som lider av Strålingssyke) finner Lyudmilla Ignatenko ut at ektemannen hennes, brannmann Vasily Ignatenko har blitt sendt til Moskva sammen med flere andre ARS-pasienter. Mikhail Gorbatsjov blir orientert av Valery Legasov om at hendelsen i Tsjernobyl er mye mer alvorlig enn først rapportert, og Legasov blir sendt dit sammen med Boris Shcherbina for å fastslå alvorlighetsgraden personlig. Militæret får beskjed om å forsøke å stoppe brannen med sand og bor.
En gruppe frivillige forsøker å drenere alt vannet, men ytterligere problemer venter. Selv om kjelleren blir tømt for vann, begynner en kjernefysisk nedsmeltning og truer med å lekke inn i, og forurense, elvene Pripyat og Dnepr, den lokale vannforsyningen for 50 millioner mennesker - pluss avlinger og husdyr. Kullgruve-arbeidere fra Tula blir ansatt for å grave en tunnel, og installere en varmeveksler rett under kjernekraft-anlegget. I mellomtiden blir Khomyuk sendt til et sykehus i Moskva, hvor hun finner en lite samarbeidsvillig Dyatlov. Lyudmilla kommer seg inn på sykehuset for å være sammen med ektemannen sin, og kan se med hennes egne øyne hvordan Vasilys helse-tilstand stadig forverres. Khomyuk er vitne til at Lyudmilla kommer inn i Vasilys isolerte område, for å få kontakt med mannen sin. Hun truer med å avsløre sykehusets uaktsomhet. Men hun blir arrestert av KGB-agenter, som hadde fulgt etter henne. Legasov arrangerer hennes løslatelse.
Lyudmilla ser senere på ektemannen sin og flere andre nylig døde ARS-ofre senket ned i en massegrav, forseglet i en kiste av sink, og betong blir tømt over hele massegraven i forsøk på å hindre videre forurensning. Legasovs planer indikerer en større eksklusjonssone rundt hele området. Soldater blir også satt inn for å plukke opp innbyggere, og skyte dyr på grunn av trusselen om mulig forurensning. General Nikolai Tarakanov har ikke noe annet valg enn å be likvidatorer om å rydde rester fra taket for hånd, men de får bare 90 sekunder hver for å rydde taket på grunn av den store risikoen for stråling.
Khomyuk får tilgang til klassifiserte dokumenter, og identifiserer en påfallende lik hendelse fra 1975 ved Leningrad kjernekraftverk, som det viser seg at Legasov allerede visste om. Hun oppfordrer Legasov til å vitne under en eventuell rettssak mot Dyatlov og ledelsen ved kjernekraft-anlegget. Legasov vil også tale til Det internasjonale atomenergibyrået. Dyatlov og ett par komité-medlemmer skal stilles for retten for deres feilhåndtering av katastrofen. Shcherbina, Khomyuk og Legasov skal også vitne. Men en KGB-ansatt, Charkov, informerer Legasov privat om at vitnesbyrdet hans kommer til å bli avvist av sovjetiske myndigheter.
Sotsji
Sotsji (russisk: Сочи) er en russisk kurby ved Svartehavet ved foten av Kaukasusfjellene. Byen har vel 328 000 innbyggere og ligger i Krasnodar-regionen. Sotsji var arrangørsted for Vinter-OL 2014 og Paralympiske vinterleker 2014.
Historie
Fra 700-tallet til 1600-tallet tilhørte området kongene av Georgia, som bygde et dusin kirker der. I bydelen Loo står ruinene etter en bysantinsk basilika fra 1200-tallet. Fra 1600-tallet ble kysten dominert av Det osmanske rike. Etter Den russisk-tyrkiske krig (1828–1829) ble byen formelt avstått til Russland i Adrianopeltraktaten i 1829.
Byen ble grunnlagt i 1838 som fortet og bosetningen Aleksandrija (Александрия). Fortet fikk imidlertid det nye navnet Navaginskij (Навагинский) allerede i 1839. Under Krimkrigen ble det oppgitt av de russiske styrker, og ble ikke gjenoppbygd før i 1864 som utposten Dakhovskij  (Даховский). I 1874 fikk utposten det nye navnet Dakhovskij Posad (Даховский Посад).
Byen fikk så navnet Sotsji i 1896. Det nye navnet er fra det ybiske språks navn på elven som renner gjennom byen, Soatsjsje (eventuelt fra det adygeiske språks versjon Sjatsja).
I Sovjetunionens tid utviklet byen seg til en svært populær kur- og badeby. Josef Stalin bygde seg en datsja der, og den regnes for å ha vært hans yndlingsdatsja. Den russiske stat har fremdeles et representasjonssted der, dit man av og til bringer utenlandske dignitærer.
Sotsji har mange hoteller, sanatorier og mineralbad.
Religion
Frem til 1864 var Sotsji en rent muslimsk småby. De fleste muslimer var ubykher og shapsuger. Nå er Sotsji overveiende kristen, men med en muslimsk minoritet på anslagsvis 20 000 personer (adygher og andre østkaukasiere, tyrkere, tatarer og mindre muslimske grupper). Men byen har ingen moskeer.
Klima
Sotsji og omegn har det varmeste klima i Russland. Snø er ytterst sjelden i lavlandet, ettersom gjennomsnittstemperaturen i de kaldeste månedene er 7 °C (januar og februar). I juli er gjennomsnittstemperaturen 23,3 °C. Somrene er lange og varme, noe som sammen med kildevell, grønnkledte fjell og fine strender langs Svartehavet gagner byens turistnæring. Vegetasjonen er subtropisk med palmer, blomster og parker.
Severdigheter
Sør for sentrum finnes den høyt priste Dendrarijs botaniske hage med mange eksotiske planter. Utenfor byen ligger Dagomys teplantasje og nord for byen finner man det kaukasiske biosfærereservat, som UNESCO har oppført som del av verdensarven.
Byen har et delfinarium og mange sportsanlegg for tennis, fotball og svømming. Om vinteren er det skisport i fjellene noen få mil utenfor byen. Hver sommer holdes filmfestivalen «Kinotavr» i Sotsji.
Samferdsel
Byen har en internasjonal flyplass (Adler-Sotsji lufthavn), havn og jernbaneforbindelse.
Olympiske leker
Den 4. juli 2007 ble det avgjort at Sotsji skal arrangere Vinter-OL 2014 og Paralympiske vinterleker samme år. De to konkurrerende kandidatbyene var sørkoreanske Pyeongchang og østerrikske Salzburg.
Isanavarman I
Isanavarman I var en konge i det kambodsjanske kongedømmet Kambuja som senere skulle utvikle seg til Khmerriket. Han overtok makten etter sin far, Mahendravarman, enten i år 611 eller i år 616.
Isanavarman I bekjente seg til hinduismen. Regjeringstiden hans var antagelig, ifølge noen historikere, fra rundt 611 eller 616 til rundt 635.
Fra skriftlige kilder vet man at han erobret kongeriket Funan, som tilhørte Khmer-folket lenger sør. Med denne erobringen kulminerte ekspansjonen til fyrstene i nord på Khmer-fyrstenes bekostning.
Han lot bygge tempelet Sambor Prei Kuk, og i 2014 kunngjorde den kambodjanske kulturministeren at landet ville søke om å få tempelet inn på UNESCOs Verdensarvliste. Tempelet ble ført opp på UNESCOs liste i 2017.
Carlo Levi
Carlo Levi (født 29. november 1902 i Torino i Italia, død 4. januar 1975 i Roma) var en italiensk jødisk maler, forfatter, aktivist, anti-fascist og lege.
Isanavarman I
Referanser
.
Carlo Levi
Han er mest kjent for boken Kristus kom bare til Eboli (italiensk: Cristo si è fermato a Eboli), en skildring av hans eksiltilværelse i Lucania (som omtrent tilsvarer det nåværende Basilicata) i Italia etter å ha blitt arrestert for sin politiske aktivitet.
NM i bandy 2007
Stabæk vant seriemesterskapet. Stabæk og Solberg ble direkte kvalifisert til semifinale, mens Ullevål, Drammen, Mjøndalen og Ready gikk til kvartfinale.
Finale
Lørdag 17. mars 2007 – Stabekkbanen, Bærum, 1210 tilskuere.
Hoveddommer: Harald Benestad Anderssen, Ullern. Meddommere: Pål Bjørseth, Høvik og Andreas Bernt Øvrevoll/Hosle.
Mål:
Situasjonskomedie
Situasjonskomedie (engelsk teleskopord: sitcom) komediesjangre som har faste gjennomgangsfigurer som deler et felles miljø, eksempelvis et hjem eller et arbeidssted, og de involverte figurer havner i morsomme situasjoner og benytter en humoristisk dialog seg imellom. Eksempler er TV-serien Cosby med familie som var sentrerte rundt en afroamerikansk familie, eller Venner for livet som var sentrert rundt seks venner, tre av hvert kjønn i samme alder, som mer eller mindre bodde sammen. Slik programmer har sin opprinnelse i radio, men er særlig blitt populær underholdning på fjernsynet som en dominerende fortellerform, også i Norge med eksempelvis Mot i brøstet på TV 2 og Side om side på NRK. Denne formen for komedier inkluderer også liksom-dokumenterer som Kontoret med Ricky Gervais og det som har blitt gjort ulike nasjonale versjoner av.
Det første situasjonskomedie på TV hevdes å være Pinwright's Progress, ti episoder som ble vist på BBC i Storbritannia mellom 1946 og 1947. I USA er regissør og produsent William Asher blitt kreditert for å være den «mannen som oppfant sitcom» Han regisserte over to dusin ulike situasjonskomedier, inkludert den nær evigvarende I Love Lucy med Lucille Ball fra 1950-tallet og fram til 1970-tallet.
Karaktertrekk
De første situasjonskomediene besto av individuelle episoder der man ikke trengte noen introduksjon for å komme inn i handlingen. Hovedpersonene var statiske og utviklet seg lite fra gang til gang. Mange tok etter denne formen, og hendelser ble ikke nevnt i senere episoder. Dette er tydelig i for eksempel The Brady Bunch, der man ofte ble presentert for venner eller slektninger som bare var med i en episode.
På 1990-tallet begynte mange serier å ha en tilbakevendende historie som man kunne følge i en hel sesong, i tillegg til alt det andre som skjedde. Man hadde sett hvor populært dette var i såpeoperaene, og ville dra nytte av dette. Et godt eksempel på dette er Venner for livet, der flere kjærlighetshistorier dannet bakgrunnen for handlingen.
Serien Seinfeld tok dette til motsatt kant etterhvert som serien utviklet seg, og i de siste sesongene var det alltid en eller flere referanser til tidligere episoder i hver ny episode.
Tigerhai
Tigerhaien, Galeocerdo cuvier, er den fjerde største rovhaienen (etter hvithai, håkjerring og Somniosus pacificus) og er det eneste medlemmet av slekten Galeocerdo. Voksne haier kan være mellom 3,25 og 4,25 meter lange og veie mellom 385 og 909 kg Den er funnet i mange tropiske og tempererte regioner av verdenshavene og da spesielt rundt øyene i det sentrale stillehav. Denne haien er en jeger og jakter vanligvis om natten. Navnet kommer fra de mørke stripene på kroppen.
Tigerhaien er en jeger og er kjent for å ha mye forskjellig på matseddelen. Den har en vanlig diett bestående av fisk, sel, fugler, mindre haier, blekkspruter, skilpadder og delfiner. Den er noen ganger blitt funnet med menneskeskapte gjenstander, som for eksempel nummerskilt til biler eller biter av gamle bildekk i sitt fordøyelsessystem. Den er ofte referert til som «havets søppelkasse» og er kjent for mange angrep på svømmere, dykkere og surfere i farvannene ved Hawaii. Nye studier av tigerhaiens vandringer har slått fast at enkelte haier som har angrepet mennesker gjentatte ganger, kan vende tilbake til samme strand samme tid hvert år. Arten er en toppkonsument i sitt økosystem.
En tigerhai identifiseres enkelt på grunn av sine mørke striper. Den har også en ryggfinne nær halen. Disse haiene er ofte store og besøker ofte rev, havner og kanaler og ligger derfor høyt på statistikken over haiangrep mot mennesker. Tigerhaien ligger på andreplass på denne statistikken i antall rapporterte angrep på mennesker, bare slått av hvithaien. Sammen med hvithaien, oksehodehaien og hvitfinnehaien er det tigerhaien som er farligst for mennesker. Dette kan skyldes dens aggressive natur og at den ikke er vant til nærkontakt med mennesker.
Taksonomi
Haien ble først beskrevet av Peron og Lessueur i 1822 og ble gitt navnet Squalus cuvier. I 1837 ga Müller og Henle den et nytt navn, Galeocerdo tigrinus. Arten Galeocerdo, har navnet fra det greske ordet galeos som betyr hai og det latinske ordet cerdus som betyr harde hår av pigger. Den blir også ofte kalt menneske-spiser haien.
Tigerhaien er medlem av ordenen Carcharhiniformes; medlemmene av denne ordenen blir ofte gjenkjent av detaljer ved øye, to ryggfinner, en halefinne og fem gjeller. Haien er det største medlemmet av Carcharhinidae-familien som også er kjent som gråhaier. Familien inkluderer andre kjente haier som blåhai, sitronhai og oksehodehai.