cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Det jødiske bosetningsområdet i Det russiske keiserdømmet
Det jødiske bosetningsområdet i Det russiske keiserdømmet (russisk: Черта оседлости — Tsjerta osedlosti) var en vestlig grenseregion i Det russiske keiserdømmet der permanent bosetning for jøder var tillatt. Området gikk fra demarkasjonslinjen i øst (selve pale) til grensen mot Sentral-Europa, dette innebar at jødene måtte bo vest for de hovedsakelig etnisk russiske områdene. Området omfattet 25 provinser (gubernii) fra Østersjøen (Litauen) i nord til Svartehavet (Krim) i sør. Tsarens imperium hadde omtrent fem millioner jødiske innbyggere og dette utgjorde nær halvparten av verdens jøder rundt år 1900. Restriksjonene førte til at 95 % av imperiets jøder bodde i dette området.
De jødiske innbyggerne utgjorde nær 12 % av befolkningen i området. Jødene var pålagt å bo i byer og utgjorde 38 % av byenes befolkning i området og i 8 av 25 provinser var jødene den største etniske gruppen i byene. Størst andel jøder var det i de nordlige områdene (Minsk, Vitebsk, Hrodno og Mogilev), ved år 1900 var 74 % av innbyggerne i Pinsk jødiske og 77 % i Berdytsjiv. I mange mindre byer var opp til 90 % av innbyggerne jødiske.
Historie
Pale ble først opprettet av Katarina den store i 1791 etter flere forfeilede forsøk fra hennes forgjengere, særskilt keiserinne Elisabeth, å få jødene helt og holdent fjernet var Russland, så sant de ikke konverterte til Den russisk-ortodokse kirke, statsreligionen. Grunnene for opprettelsen var hovedsakelig økonomiske og nasjonalistiske. Mens det russiske samfunn tradisjonelt hadde vært inndelt i adelen, leilendingene og presteskapet, førte den industrielle framgangen til opprettelsen av en middelklasse som raskt ble fylt av jøder som ikke tilhørte noen av de andre samfunnsklassene. Ved å begrense områdene for jødisk bosteder forsøkte keisermakten å sikre seg at middelklassen vokste fram uten et jødisk mindretall.
Pale som institusjon ble mer betydningsfullt som følge av den andre delingen av Polen i 1793, fram til da hadde Russlands jødiske befolkning vært ganske begrenset. Annekteringen av polsk-litauiske områder økte den jødiske befolkningen betydelig. På sitt høydepunkt hadde Pale, inkludert de nye polske og litauiske områdene, en jødisk befolkning på over fem millioner, og representerte den største konsentrasjonen (40 prosent) av verdens jødiske befolkning på denne tiden.
Trollfjordelva
Trollfjordelva (nordsamisk: Stuorrajohka) er ei elv i Berlevåg kommune i Finnmark. Den har utspring på fjellet Vággečearru. Elva renner først i nordøstlig retning men snur etter hvert mot nordvest gjennom Trollfjorddalen. Trollfjordelva munner ut innerst i Gulgofjorden (Trollfjorden) og er 24,2 kilometer lang.
Vassdraget ble vernet mot kraftutbygging i Verneplan IV for vassdrag i 1993. Dalen ned til rundt en kilometer før munningen er vernet som Trollfjorddalen/Gulgo naturreservat.
Sivorgfjella
Sverige opererer den eneste forskningsstasjonen i Sivorgfjella. Den sommerbemannede feltstasjonen Svea ble etablert sesongen 1987/88 ved Scharffenbergbotnen.
Fjellkjeden er oppkalt etter Sivorg, Hjemmefrontens sivile organiserte del under andre verdenskrig.
T.U.F.F. Puppy
T.U.F.F. Puppy er amerikansk animasjonsserie, laget av Butch Hartman for Nickelodeon. Serien ble sendt i perioden 2010-2015. T.U.F.F. Puppy den tredje animasjonsserie Butch Hartmans laget for Nickelodeon, etter The Fairly OddParents (2001 – ) og Danny Phantom (2004–2007).
Serien omhandler en spiongruppe som jobber mot ondskap i byen Petropolis, en by av antropomorfiske dyr.
Don’t Forbid Me
«Don't Forbid Me» er en amerikansk populærmusikksang med melodi og tekst av Charles Singleton. En versjon med Pat Boone ble utgitt på singlen Dot 45-15521. Sangen ble også spilt inn på plate av The Million Dollar Quartet (med blant annet Elvis Presley) 4. desember 1956. En instrumentalversjon ble gjort av Bert Kaempfert.
Norsk versjon
Arne Bendiksen har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «La meg få lov».
Listeplassering
Boones versjon lå som nummer én på Billboard Hot 100-listen i 1957.
Calypso Steel Band (Norge)
Calypso Steel Band var et norsk musikkband som spilte calypso. Bandet var aktivt i to perioder, fra 1955 til 1959 og fra 1961 til 1962.
Bandet fikk navnet Calypso Steel Band og hadde seks medlemmer: Søskenparet Signe-Lise og Tian Stranger, Jon Winge, Wilhelm Koren, Rolf («Rokkis») Christophersen og Erik («Blikken») Blichfeldt. Utgangspunktet var at Stranger-familien hadde oppholdt seg fire år i Trinidad (calypsoens «hjemland»). Da de vendte hjem til Oslo sommeren 1955, hadde de med seks tomme oljefat som var omarbeidet til musikkinstrumenter (såkalte «pans»): to bass-pans, to second-pans, en guitar-pan og en first-pan. I tillegg hadde de chack-chacks (maracas) i tillegg.
Allerede i november samme år spilte bandet i NRK, og det ble omtalt i radioens nyttårskavalkade det året. Det spesielle instrumentvalget resulterte også i et intervju i svensk radio
Kévin Gameiro
Kévin Gameiro (født 9. mai 1987) er en fransk fotballspiller som spiller for RC Strasbourg.
Calypso Steel Band (Norge)
I 1958 spilte bandet blant annet på Jordal Amfi (Nordens første rockekongekonkurranse). Andre spillejobber var blant annet Saga nattineer, Colosseum matine, NRKs landskonkurranse «Med Lys og Lykte» (femteplass), Rockehjulet i Mjøndalen, Konsertpaleet i Bergen, Neptuniaden (med Erik Bye) på flåte ved Akershuskaia og på Skansen restaurant.
Senere medlemmer av bandet var David Steel, Tore Graff, Nina Wego, Svein Haugli og Gerd (Natasja) Granholt.
Kévin Gameiro
Han har tidligere også spilt for Strasbourg, Lorient og Paris Saint-Germain.
Calypso Steel Band (Norge)
Bandet utvidet etter hvert med flere pans, slik at besetningen ble fire bass-pans, to cello-pans, en second-pan, en guitar-pan og en pingpong-pan, samt chack-chacks.
I perioden 1961–62 deltok gruppa tre ganger i NRK TV, en gang som sanggruppe og to ganger med steelbandet, inkludert limbodansing og en liten bit av B-moll-konserten.
Hovlandsnuten Opp 2015
Hovlandsnuten Opp 2015 ble arrangert 13. juni 2015, og var 9. gang dette motbakkeløpet i Sauda ble arrangert. Arrangør var Sauda IL.
Bruntanagar
Bruntanagar (Orchesticus abeillei) er en spurvefugl i familien tanagarer. Den er den eneste arten i slekten Orchesticus.
Hovlandsnuten Opp 2015
Totalt stilte ca 800 løpere til start. Johan Bugge satte ny løyperekord for herrer, med 43:37.
Bruntanagar
Utbredelse
Den nær truede arten er endemisk til Brasil og forekommer fra det sørlige Bahia til det nordlige Santa Catarina med en avsondret populasjon i Minas Gerais
Verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2019/20 – Verdenscup 5
Verdenscup nummer fem i sesongen 2019/20 i hurtigløp på skøyter blir arrangert i Olympic Oval i Calgary, Canada fredag 7. og lørdag 8. februar 2020 med Speed Skating Canada og den lokale organisasjonskomitéen som arrangører.
Verdenscupstevnet blir sendt på Viasat 4 og Viaplay i Norge, med Even Wetten og Mikael Flygind Larsen som kommentatorer for verdenscupløpene fra Olympic Oval, Calgary.
Program
Tidsskjema for verdenscup nummer 5 i hurtigløp på skøyter 2019/20 i Olympic Oval i Calgary.
Alle tider er lokaltider UTC−07.00 (Mountain Standard Time – MST).
Deltakere
Det er påmeldt 240 løpere inkl. reserver og av disse er det:
Og disse er fra 27 nasjoner totalt:
Kylian Hazard
Kylian Hazard (født 5. august 1995) er en belgisk fotballspiller som spiller for RWDM47.
Carmen Miranda: Bananas is My Business
Carmen Miranda: Bananas is My Business er en dokumentarfilm fra 1995 filmet og regissert av Helena Solberg. Dokumentaren skildrer livet og karrieren til Carmen Miranda, skuespilleren som på 1940-tallet var symbol på latinamerika for Hollywood. Dokumentaren forteller livshistorien i en serie stadier, fra og med hennes røtter og opphav til berømmelse i hennes hjemland Brasil, overgang og utvikling som utøver i USA, først på Broadway i New York, deretter i filmbransjen fra da hun signerte med 20th Century Fox i Los Angeles, og de siste årene før hennes død, og hennes retur til Brasil. Helena Solberg bruker to forskjellige filmstiler, biografi og regissert dagdrøm, der Solberg bruker skuespiller Erick Barretos til å "gjenopplive Carmen Miranda i flere fantasi-sekvenser. Helena Solbergs holdninger skifter gjennom hele dokumentaren fra ærefrykt-rammet barn til empatisk og tilgivende brasiliansk kvinne, som hun bruker for å representere motstridende delhandlinger i Carmen Mirandas liv. Sammen med den fantasilignende gjenopplivningen av Miranda akkompagnerer Solberg henne i dokumentaren med flere intervjuer med venner og familie, som søster, første kjæreste, gitarist Laurindo Almeida, sambakomponist Synval Silva, Cesar Romero, og Alice Faye.
Kort sammendrag
Carmen Miranda, født i 1909, var allerede kjent i Brasil innen 1930-tallet var omme; hun ble oppdaget av Broadway impresario Lee Shubert i 1939 og gjort til en internasjonal stjerne. Filmen følger Mirandas forbløffende reise til berømmelse, fra dårlig sanger og danser i Rio de Janeiro til Broadway og Hollywood (hvor hun i 1945 ble den best betalte kvinnelige artist i USA). Hennes suksess hadde en bakside: hun var fanget mellom å være en «ekte» i Latin-Amerika, eller å være Hollywoodversjonen av en—med all den berømmelsen og formuen det skulle bringe. I dag er Miranda en kultfigur, kjent hovedsakelig for sin sprudlende gjengivelser av sanger som «Sout-American Way» og «he Lady in the Tutti Frutti Hat» utført i glorete kostymer toppet med frukt på hodet.
Død og ettermæle
Den siste scenen i filmen skildrer hendelsene som leder frem til Carmen Mirandas død. I dokumentaren bruker Helena Solberg intervjuer med Carmen Mirandas nærmeste venner og medarbeidere, slik som husholdersken, for å vise at det problematiske ekteskap med filmskaper David Sebastian, og den utmattende arbeidsmodus som førte til en dyp depresjon. Med anbefaling fra lege tok Carmen Miranda permisjon fra jobben og reiste tilbake til Brasil for å hvile i flere uker. Ved tilbakekomsten til Los Angeles dukket Carmen Miranda opp på NBC tv-serien Jimmy Durante Show hvor hun 4. august 1955 fikk et mildt hjerteinfarkt etter å ha fullført et dansenummer med Jimmy Durante. Carmen Miranda falt på sine knær, hvorpå Jimmy Durante kommanderte bandet «stop musikken!», og han hjalp Carmen Miranda opp på føttene igjen mens hun lo, «jeg har helt mistet pusten!» Carmen Miranda avsluttet showet bare for å senere å få nok et hjerteinfarkt hjemme i Beverly Hills som førte til hennes død.
Dokumentaren viser seremonien som ble holdt i Los Angeles, og viser også retur av kroppen hennes til Rio de Janeiro, i samsvar med Carmen Mirandas siste ønsker. Ved hennes ankomst erklærte den Brasilianske regjeringen landesorg, mens mer enn 60 000 mennesker deltok i seremonien på Rio rådhuset og der mer enn en halv million brasilianere fulgte kroppen til hennes siste hvilested.
I Brasil
I Brasil, Sonia Nolasco skrev for O Estado de S. Paulo at «det er så mange overraskelser og åpenbaringer i dokumentaren «Banana Is My Business» at betrakteren blir plaget av å ignorere storheten til vårt største eksportproduk.» Paul Francis for O Globo sa: «filmen til Solberg og Meyer er den første nyheten om den brasilianske cinema som interesserer meg, siden Barravento.»
Luiz Zanin Oricchio skrev for O Estado de S. Paulo at ''«filmen er ikke en haug med fakta og bilder. Den har en akse, en retning, en avhandling uten å bli kald som et teorem.»''
Inácio Araújo, filmkritiker for Folha de S. Paulo ''«Bananas is my Business er en vakker dokumentar der Helena Solberg beskriver profilen og løpebanen Carmen Miranda tok for å nå internasjonal berømmelse, og tidlig død (…) i rekonstruksjonsdelen er det noe å stille spørsmål ved: ethvert forsøk på å imitere Carmen resulterer i et dårligere produkt (spesielt dans). Dokumentardelen kompenserer for feilene.»''
Journalisten Arnaldo Jabor skrev for the Folha de S. Paulo ''«en verdifull film (…) Helena Solberg og David Meyer, i et forskningsarbeid og beskrivelse der mer enn bare dokumentar og innpakning, ikke bare av opptur og nedtur for Carmen Miranda, men også et portrett av vår forgjengelighet. Du må se Bananas Is My Business for å se hvem vi er.»''
Nelson Cafe i sin anmeldelse for O Estado de S. Paulo skrev at «du ler, du gråter, (…) du forelsker deg hodestups for denne kvinnen, med store øyne, og munnen full av sex, glede og musikk.»
Diogo Mainardi for Veja ''«Bananas Is My Business skal være vedtatt som nasjonalt motto, handlet i alle valutaer. Det er vårt bidrag til menneskeheten, bananer, grimaser og smil.»''
Zuenir Ventura for Jornal do Brasil «en definitiv og ekstraordinær film om Carmen Miranda.»
Allround-VM for veteraner, menn
Allround-VM for veteraner, menn (eng: Masters‘ International Allround Games) er et uoffisielt verdensmesterskap i hurtigløp på skøyter. Mesterskapet ble etablert i vintersesongen 1991/92 og arrangeres av International Masters’ Speed Skating Committee (IMSSC).
Løperne konkurrerer på distansene 500 meter, 1,000 meter, 1,500 meter, 3,000 meter og/eller 5,000 meter. Etter å ha gått alle de fire distansene i enten liten firkamp eller mini firkamp er det løperen med minst poeng etter sammenlagt av distansene som blir mester. Deltakerne er i alderen 30 år pluss og kalles veteraner.
Kjente tidligere deltagere inkluderer: Gaétan Boucher, Canada (1996, 1997), Rene Schöfisch, Tyskland (1997, 2002), Günter Traub, Tyskland (1999, 2000, 2002), André Hoffmann, Tyskland (2000), Erik Vea, Norge (2002, 2004, 2005, 2006, 2007, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016), Paul Fitzgerald, Irland (2004), Atle Vårvik, Norge (2007, 2008, 2009, 2011, 2015), Roberto Sighel, Italia (2008, 2011, 2013), Thor Olav Tveter, Norge (2009, 2010, 2011, 2014), Ivar Njøs, Norge (2009), Martin Hänggi, Sveits (2010).
Niccolò Piccinni
Niccolò Vito Piccinni (1728–1800) var en italiensk klassisistisk komponist.
Liv og virke
Piccinnis far var musiker, moren søster av operakomponisten Gaetano Latilla. Piccinni fikk opplæring av operakomponisten Leonardo Leo i årene 1742 til 1744, seinere av Francesco Durante ved Conservatorio di Sant' Onofrio i Napoli. At han fikk musikkutdanning i det hele kunne han takke biskopen av Bari for, da Piccinnis far vegret å lære ham opp i samme fag som han selv var utøver av.
Piccinnis første opera, Le Donne dispettose, ble uroppført i 1755, og i Roma i 1760 komponerte han sin ungdoms mesterverk, La Cecchina ossia la buona Figliuola, en opera buffa som fikk suksess i hele Europa. I 1756 giftet han seg med en elev, sangerinnen Sibilla Vincenza, som han deretter aldri mer tillot å opptre.
Dronning Marie Antoinette inviterte Piccinni til Paris i 1766, og også her hadde han suksess med sine verk. Men etter at direktøren ved Pariseroperaen overtalte Piccinni og Christoph Willibald Gluck til å komponere hver sin opera til librettoen Iphigénie en Tauride, blusset buffoniststriden opp igjen og det parisiske publikum ble delt i de to fiendtlige leirene Piccinnister og Gluckister. Glucks Iphigénie en Tauride ble oppført 18. mai 1779 og ble berømmet fordi den med sin sanglige behandling av den franske teksten overvant de klassiske deklamasjonsreglene og reddet den franske operaen. Piccinnis mindre suksessfylte Iphigénie ble oppført 23. januar 1781. Motsetningene mellom de to sidene fortsatte selv etter at Gluck forlot i 1780 Paris ved at det brøt ut en rivalisering mellom Piccinni og Antonio Sacchini.
I 1784 ble Piccinni professor ved den kongelige musikkskolen, en av instituttene som var grunnlaget da konservatoriet i Paris ble dannet i 1794. Da den franske revolusjon brøt ut i 1789, vendte Piccinni tilbake til Napoli hvor han til å begynne med ble tatt godt imot hos kong Ferdinand IV. Men etter at Piccinnis datter giftet seg med fransk demokrat, falt Piccinni i unåde, ble beskyldt for å være revolusjonær og satt i fengsel i fire år. De neste ni årene tilbrakte han i fattigslige forhold i Venezia, Napoli og Roma. I 1798 vendte han tilbake til Paris hvor han fikk en entusiastisk mottakelse. Likevel klarte han ikke å tjene penger, og døde to år senere. Det er satt opp en minnetavle på fødestedet hans i Bari, hvor også gaten «Via Piccinni» og byoperaen er kalt opp etter ham.
Piccinni var frimurer og medlem av logen Neuf Sœurs («ni søstre») i Paris.
Verk i utvalg
Den mest fullstendige verklisten ble publisert i Rivista musicale italiana, viii. 75. Piccinni skrev mer enn 80 operaer, men selv om hans senere verk viser påvirkning fra franske og tyske scener, hører han til den konvensjonelle italienske 1700-talls skolen. Av andre typer musikk skrev han kirkemusikk, blant annet oratorier. <div style="">
Diglossa
Diglossa er en slekt i familien tanagarer (Thraupidae).
Arter
Arter i rekkefølge etter Clements-lista :
Charles Pasquale Greco
Charles Pasquale Greco (født 29. oktober 1894 i Rodney i Mississippi i USA, død 20. januar 1987 i Alexandria i Louisiana) var en amerikansk katolsk biskop av bispedømmet Alexandria i Louisiana.
Bakgrunn
Greco ble født i en liten by i Mississippi på grensen til Louisiana, til Frank og Carmela (født Testa) Greco, og vokste opp i Natchez. Han gikk på Saint Joseph Seminary College i Covington i Louisiana. Deretter dro han til Europa, hvor han var student ved American College of the Immaculate Conception i Leuven i Belgia og senere ved Universitetet i Fribourg i Sveits.
Prest
Den 25. juli 1918 ble Greco presteviet av erkebiskop John William Shaw. Deretter ble han generalvikar i erkebispedømmet New Orleans og kapellan ved Our Lady of Lourdes Church i New Orleans. I 2005 ble denne kirken ødelagt av orkanen Katrina og ble ikke gjenoppbygd.
Biskop av Alexandria
Pave Pius XII utnevnte fader Greco til biskop av Alexandria den 15. januar 1946. Den 25. februar 1946 fant bispevielsen sted i New Orleans' katedral, utført av erkebiskop Joseph Rummel av New Orleans. Medkonsekratorer var biskopene Richard Oliver Gerow av Natchez i Mississippi og Thomas Joseph Toolen av Mobile i Alabama.
Charles Pasquale Greco var biskop i 27 år. I løpet av denne tiden grunnla han 33 menigheter, bygde over 120 kirker og andre gudshus, 100 konventer og prestegårder, og syv eldrehjem. Han grunnla også to skoler, inkludert en for ungdom med spesielle behov i Shreveport.
Mellom 1962 og 1965 deltok han på alle fire sesjoner av Det andre Vatikankonsil.
Den 10. mai 1973 sendte han sin aldersbetingede avskjedssøknad til pave Paul VI, som innvilget den. Han kunne så nyte en 14-årig pensjonisttilværelse; han døde den 20. januar 1987, 92 år gammel.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Tom Davies
Thomas "Tom" Davies (født 30. juni 1998) er en engelsk fotballspiller som spiller for.
Han er nevøen til den tidligere Everton-spilleren Alan Whittle.
Friedrich Rosen
Friedrich Felix Baldouin Rosen (født 30. august 1856 i Leipzig, død 17. november 1935 i Beijing) var en tysk orientalist, diplomat og politiker. Han var sitt lands utenriksminister fra mai til oktober 1921.
Bakgrunn, utdannelse og tidlig virke
Hans foreldre var Georg Friedrich Wilhelm (egentlig Ballhorn) Rosen (1820-1891) og Serena Anna Moscheles. Friedrich Rosens mor var av britisk-jødisk herkomst. Friedrich Rosen tilbrakte flere av sine ungdomsår i Jerusalem, der hans var prøyssisk konsul.
Rosen studerte i Berlin, Leipzig, Göttingen og i Paris. Han reiste i 1887 i det daværende Persia og ble i 1880 lærer i hindustani i Berlin.
Karrière
I 1899 ble han tysk konsul i Jerusalem, og i 1900 rådgiver i orientalske spørsmål i Tysklands utenriksdepartement. Han var i perioden 1905 til 1910 tysk ambassadør i Tanger, og deltok på Algeciraskonferansen om den første marokkokrisen. Senere tjenestegjorde han blant annet i București, Lisboa og Haag.
Utenriksminister
Rosen ble i 1921 utnevnt som utenriksminister i Wirths første regjering. Da han selv ikke hadde noen sympati for det parlamentariske demokrati, fikk han ingen særlig innflytelse, men ble stående i skyggen av Wirth og Rathenau. Den 25. august 1921 undertegnet Rosen og den amerikanske representant Ellis Loring Dresel, fredsavtalen med USA. Rosen gikk ut av regjeringen 22. oktober 1921 som følge av delingen av Schlesien, og var deretter ikke lenger aktiv i politikken.
Friedrich Rosens fremste mål i utenrikspolitikken var å skape jevnbyrdighet med England, og hans arbeid for å lage avtale med England om de portugisiske koloniene tjente dette formålet. Han prøvde også å skaffe Englands bistand i spørsmålet om Øvre Schlesien. Han uttrykte seg kritisk til tysk utenrikspolitikk både før og under den første verdenskrigen. Som leder av Selskapet til utredning av krigsårsaker (Gesellschaft für Erforschung der Kriegsursachen) var han også kritisk til bestemmelsene om Tysklands krigsgjeld i Versaillestraktaten.
Løsvatnet
Løsvatnet (avledet av samisk Liehtsiejaevrie, også kalt Lysvatnet) er en innsjø i Åfjord kommune i Trøndelag. Den ligger helt sør i kommunen ved grensen mot Rissa og har utløp til Løsvasselva. Ved østenden ligger gården Lysvatnet.
Siljan prestegård
Siljan prestegård (gnr./bnr. 14/1) ligger like vest for Siljan kirke. Både kirken og prestegården har røtter tilbake til middelalderen og bar i sin tid navnet Slemdal.
På prestegårdstunet står fem bygninger. Anlegget har stått på en liste over fredningsverdige bygninger, men ble fjernet fra denne etter en fredningsgjennomgang i 1993, da bygningsmassen ikke ble ansett å oppfylle kravet om autentisitet. Prestegården er pusset opp på 2000-tallet.
Nordvest for driftsbygningen ligger fire gravhauger, der det er gjort arkeologiske funn.
Toarp
Toarp er et tettsted i Malmö kommune i Skåne län i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 219 innbyggere.
Arbeidslinja
Arbeidslinja i sosialpolitikken innebærer at velferdsytelsene skal utformes slik at de stimulerer folk til å arbeide framfor å leve på trygd eller sosialhjelp. Den knyttes til positive verdier som sosial inkludering, aktiv deltakelse, verdighet og selvrespekt, men bygger opp om en hegemonisk diskurs der lønnsarbeidet er det konstituerende og normalitetsskapende i det moderne samfunn, samtidig som forholdet mellom stimulering og tvang ikke alltid er like klar, noe som fører til både spørsmål og dilemmaer.
På mange måter representerer arbeidslinja et forsøk på å balansere to motstridende hensyn. Stønadene skal forhindre fattigdom, samtidig som ikke flere enn høyst nødvendig skal benytte seg av dem. Dette kan være et dilemma. Stortingsmelding nr. 35 fra 1994-1995 presenterte arbeidslinja slik: «Arbeidslinja betyr at virkemidler og velferdsordninger – enkeltvis og samlet – utformes, dimensjoneres og tilrettelegges slik at de støtter opp under målet om arbeid til alle».
Arbeidslinja, som siden 1990-tallet har vært en sentral del av norsk sosialpolitikk, består av aktive vilkår og sanksjoner, og for å få offentlige stønader er det i økende grad et krav om at brukerne må delta i ulike typer aktiveringstiltak.
Arbeidslinjas utvikling
Professorene Einar Øverbye og Steinar Stjernø identifiserer fire faser i utviklingen av arbeidslinja. I den første fasen hadde arbeidet en kulturell verdi. I den kristne kulturen i middelalderen ble ikke arbeid bare sett på som en forbannelse, men også en plikt. Martin Luther mente blant annet at man tjente Gud ved å vie seg til et yrke. I andre fase ble forholdet mellom sosiale ytelser og arbeidsmoral sentral. Prinsippet om lavere attraktivitet ble slått fast i den engelske fattigloven av 1834, fattighjelpen skulle være mindre attraktiv enn lavere klassers arbeid. Prinsippet er ifølge samfunnsforsker Knut Halvorsen en indirekte arbeidsplikt som bygger på et liberalistisk sosialpolitisk prinsipp om kontraktsinngåelse, at den som vil ha stønad må yte noe til gjengjeld. Den tredje fasen ble innledet i Norge med Arbeiderpartiets økonomiske politikk på 1930-tallet. Johan Nygaardsvold overtok som statsminister i Norge i 1935. Regjeringen hans satte i gang en mer aktiv sosialpolitikk, og nedsatte en ny sosiallovkomité. I stedet for samhold i kamp mot en felles fiende, skulle det utvikles «en samfunnssolidaritet som ligger i at de sterke hjelper de svake». Man ønsket da å øke produksjonen og dermed evnen til å forsørge de svake i samfunnet gjennom en «positiv arbeidslinje».
Den moderne arbeidslinja
Den fjerde fasen, den moderne arbeidslinja, har gjort arbeidslinja sentral i norsk sosialpolitikk. Den er siden 1992 basert på en mildere utgave av prinsippet om lavere attraktivitet fra andre fase: Det skal alltid lønne seg å arbeide framfor å motta trygd. I motsetning til den gamle arbeidslinja, var den nye arbeidslinja i større grad preget av krav og plikter enn av tilbud og rettigheter. Det innebar et skifte i den norske velferdsstaten, hvor trygdeordninger ble sett på som en rettighet. Det å motta en trygdeordning ble nå fremstilt som et valg, og trygdeordningene skulle innrettes slik at den enkelte velger arbeid.
Trygdene skal på den ene siden være et sikkerhetsnett for personer dersom arbeidsinntekten faller bort, men på den annen side skal de utformes slik at arbeid skal være førstevalget. Med dette ønsker styresmaktene å vektlegge at arbeid, ikke offentlig støtte skulle være førstevalget for flest mulig. Målet er at passive stønader skal erstattes av aktiviserende ytelser for å få flest mulig i arbeid. Trygd skal bare ytes til personer i yrkesaktiv alder dersom arbeidsinntekten er helt eller delvis falt bort. Trygd som forsørgelse er slik sett subsidiært til arbeid. Den enkeltes rettigheter skal ikke lenger bare være knyttet til kontantytelser, men også til en rett og plikt til å arbeide, delta i attføringstiltak eller å gjennomgå utdanning der dette er mulig (Attføringsmeldingen, s. 8).
I Velferdsmeldingen heter det at arbeidslinja betyr at virkemidler og velferdsordninger enkeltvis og samlet utformes, dimensjoneres og tilrettelegges slik at de støtter opp om målet om arbeid for alle. Videre heter det at de sosiale stønadsordningene må motivere til arbeid. Det skal legges til rette for hjelp til selvhjelp slik at den enkelte kan forsørge seg selv. Selvforsørgelse er ikke bare en mulighet, men også en plikt, og de såkalt passive ytelsene kan stoppes dersom klientene nekter å ta i mot tilbud om arbeid eller attføring.
Til grunn for arbeidslinja ligger en vektlegging av at ordningene både kan motivere og demotivere de som står uten arbeid. Politikken handler således mye om incentiver. Som virkemiddel kan en da benytte seg av positive sanksjoner, eller «gulrot», inkludert skattelette for å gi de trygdede behov for å bruke restarbeidsevnen sin til å spe på støtten. Men det ligger også til grunn for ideologien at andre trenger hardere sanksjoner for å gjøre arbeid til sitt «førstevalg». På enkelte områder er stønadene blitt redusert for å stimulere folk til å arbeide, noe som særlig gjelder prinsippet om levealderjustering i den nye alderspensjonen. Dette vil sannsynligvis, ifølge forskerne Steinar Stjernø og Einar Øverbye ved Oslomet, kun føre til lavere fremtidige pensjoner.
Målet om høy sysselsetning må også inkludere dem som stiller svakt i konkurransen på arbeidsmarkedet, men det forutsetter også gode velferdsordninger som den enkelte kan falle tilbake på hvis arbeid av helsemessige eller andre grunner ikke lenger er mulig (Velferdsmeldingen, s 89).
Den blå og den røde arbeidslinja
Ifølge partiet Høyre er arbeidslinja nøkkelen for å få for eksempel flere funksjonshemmede og unge sosialklienter inn i arbeidslivet. I Dagsavisen den 4. mars 2013 viste Høyres arbeidspolitiske talsperson, Torbjørn Røe Isaksen, som hevder at regjeringen sviktet de mange hundre tusen som står utenfor norsk arbeidsliv, til fem konkrete punkter der han mener Arbeiderpartiet, som blant annet hadde avslått Høyres forslag om aktivitetsplikt for unge sosialklienter og til å senke skattene slik at det lønner seg mer å jobbe, hadde forlatt den såkalte arbeidslinja.
Marija Tolj
Marija Tolj (født 29. november 1999) er en kroatisk friidrettsutøver som konkurrerer i diskoskast.
I 2021 representerte hun Kroatia i diskoskast under Sommer-OL 2020 arrangert i Tokyo der hun ble slått ut i kvalifiseringen med et bestekast på 61,48 m.
Saint-Laurent-Blangy
Saint-Laurent-Blangy er en kommune i departementet Pas-de-Calais i regionen Hauts-de-France, nord i Frankrike. Kommunen ligger i kantonen Arras-Nord som tilhører arrondissementet Arras. I hadde Saint-Laurent-Blangy 0 innbyggere.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Saint-Laurent-Blangy
Den albansk–venetianske krig
Den albansk–venetianske krig i årene 1447 til 1448 var en krig mellom venetianske og osmanske styrker mot en samlet albansk stryke innenfor Lezhaligaen under kommando av Skanderbeg.
Bakgrunnen var en strid mellom det albanske Dukagjinis fyrstedømme og Venezia om kontrollen over festningen Dagnum. Da Venezia nektet å tilbakelevere festningen til albanerne, gikk Skanderbeg til krig mot Venezia. Skanderbeg rykket fram langs kysten og inntok en rekke byer i Det venetianske Albania, blant dem Durrës og tvang slik Venezia å måtte sende tilbake to galeier på vei til Kreta for å styrke garnisonen. Som et svar på dette, sendte Venezia en styrke for å komme den beleirede festningen i Dagnum til unnsetning. Samtidig oppfordret de Det osmanske rike å sende en ekspedisjonsstyrke inn i Albania. Disse gikk mot festningen Rozafa
Etter denne krigen utfordret ikke Venezia lenger Skanderbeg eller ligaen, og dette gjorde Skanderbeg i stand til å konsentrere seg om krigen mot osmanene.
Forum for barnekonvensjonen
Forum for barnekonvensjonen (FFB) ble opprettet i 1994, og er et nettverk av organisasjoner, institusjoner og enkeltpersoner som er opptatt av barns rettigheter i Norge og internasjonalt. Nettverket består av nærmere 50 deltakere.
Redd Barna er sekretariat for forumet.
Forum for Barnekonvensjonen utarbeidet Supplerende rapport til Norges fjerde rapport til FNs komité for barnets rettigheter. Rapporten beskriver en mangelfull oppfølging av flere av konvensjonens artikler, og ble overlevert i juni 2009.
John Gabriel Borkman (TV-film)
John Gabriel Borkman er en norsk TV-film, regissert av Per Bronken. Han skrev også dreiebok. Filmen bygger på Henrik Ibsens skuespill, John Gabriel Borkman, fra 1896. Den ble sendt i Fjernsynsteatret 10. januar 1978.
Tilpasninger
Handlingen var - uten klar påviselig grunn - flyttet til 1920-tallet.
Bronken hadde også brukket teksten opp og flettet opptrinnene i hverandre. Seerne fikk blant annet en opplevelse av at samtalene mellom søstrene nedenunder fant sted samtidig med det som skjedde oppe hos Borkman i salen over hodene deres. En fikk innimellom også glimt av det som skjedde utendørs: snømåking og kjøring til og fra.
Enkelte ting, som kun ble fortalt i teksten, ble vist i bilder i filmen, slik som nedkjøringen av gamle Foldal.
Syn
Jo Ørjasæter i boka Fjernsynsteatret : til glede og forargelse:
Skumparp
Skumparp er et tettsted i Malmö kommune i Skåne län i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 205 innbyggere.
Verdenscupen i langrenn 2016/17 — Sprint klassisk menn — Ruka
Verdenscupen i langrenn 2016/17 starter i finske Ruka med sprint lørdag 26 november. I sprint starter man med en prolog hvor de 30 beste går videre til kvartfinalene. Fra kvartfinalene går de 2 best fra hvert heat pluss de 2 beste tidene videre til semifinalene. Fra semifinalene gjelder samme opplegget til finalen.
Premiepenger
1 pl = 15.000 chf - 2 pl. = 10.000 chf - 3 pl. = 5.000 chf - 4 pl. = 3.500 chf - 5 pl. = 2.500 chf - 6 pl. = 1.500 chf - 7 pl. = 1.000 chf - 8 pl. = 750 chf - 9 pl. = 500 chf - 10 pl. = 250 chf.
Kvartfinaler
1. kvartfinale
2. kvartfinale
3. kvartfinale
4. kvartfinale
5. kvartfinale
Semifinaler
1. semifinale
Eksterne lenker
FIS sin resultatliste
Phrygilus
Phrygilus er en slekt i familien tanagarer (Thraupidae).
Arter
Arter i rekkefølge etter Clements-lista :
Ademola Lookman
Ademola Lookman Olajade Alade Aylola Lookman (født 20. oktober 1997) er en engelsk-nigeriansk fotballspiller som spiller for den italienske klubben.
Asiamesterskapet i volleyball for menn 2019
Asiamesterskapet i volleyball for menn 2019 ble arrangert i Teheran i Iran i 2019.
Jorinde van Klinken
Jorinde van Klinken (født 2. februar 2000) er en nederlandsk friidrettsutøver som konkurrerer i diskoskast.
Rachel Dincoff
Rachel Dincoff (født 24. desember 1993) er en friidrettsutøver fra USA som konkurrerer i diskoskast.
I 2021 representerte hun USA i diskoskast under Sommer-OL 2020 arrangert i Tokyo der hun ble slått ut i kvalifiseringen med et bestekast på 56,22 m.
Jorinde van Klinken
I 2021 representerte hun Nederland i diskoskast under Sommer-OL 2020 arrangert i Tokyo der hun ble slått ut i kvalifiseringen med et bestekast på 61,15 m.
Ralf Lübke
Ralf Lübke (født 17. juni 1965) er en tidligere friidrettsutøver som konkurrerte for Vest-Tyskland og spesialiserte seg i sprintløp.
Han representerte Vest-Tyskland under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, der han ble utslått i de innledende rundene på 100 meter. Under Sommer-OL 1988 tok han bronse på 4 x 400 meter stafett.
Markus Büchel
Markus Büchel (født 25. april 1961) er en liechtensteinsk tidligere friidrettsutøver som spesialiserte seg i sprintløp.
Han representerte landet sitt i Sommer-OL 1984 i Los Angeles, der han ble utslått i de innledende rundene på 100 meter og 200 meter.
Harold Wallace
Harold Wallace McDonald (født 7. september 1975 i Heredia) er en costaricansk tidligere fotballspiller som spilte for en rekke costaricanske klubber. I 2014 begynte han som trener for s U20 landslag.
Wattrelos
Wattrelos er en kommune i departementet Nord i regionen Hauts-de-France nord i Frankrike. Byen ligger ved grensen til Belgia, nordøst for byen Lille.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Wattrelos
BMW i
BMW i er et undermerke av BMW etablert i 2011 for å design og produsere elbiler. Selskapets initielle planer går ut på å sette i produksjon to kjøretøyer; elbilen i3 og hybriden i8. Konseptkjøretøy av begge disse ble vist på 2009 Frankfurt Motor Show. Serieproduksjon av BMW i3 for salg startet i september 2013, og den europeiske lanseringen kom i november 2013 med de første leveransene i Tyskland.
Pia Halvorsen
Halvorsen ble uteksaminert fra Teaterhögskolan i Stockholm i 1993.
Skihopping under Vinter-OL 2002 – Laghopp menn
Skihopping under Vinter-OL 2002 – Laghopp ble holdt i Utah Olympic Park Jumps i Park City i USA i februar 2002.
Pia Halvorsen
Hun har blant annet medvirket i fjernsynsseriene Skärgårdsdoktorn og Äkta människor. Sammen med Karin Weywadt etablerte hun i 2008 Teater Pika Pika, som i 2011 satte opp den franske dramatikeren Victor Haïms stykke Föreställningar på Strindbergs Intima Teater. Hun vant Amandaprisen 2021 i klassen beste kvinnelige birolle for sin rolle i den norske filmen Den største forbrytelsen fra 2020.
UXA – Thomas Seltzers Amerika
UXA – Thomas Seltzers Amerika er en norsk reisedokumentar med Thomas Seltzer. Sesong 1 gikk på NRK1 i 2020, og sesong 2 ble sendt i 2022. I dokumentaren la Seltzer ut på tur gjennom sitt første hjemland – USA – med uttalt mål om «å sjekke ståa til den amerikanske drømmen».
Pia Halvorsen
Hun har vært samboer med skuespilleren Jacob Nordenson og sammen har de to barn.
Liliana Cá
Liliana da Silva Cá (født 5. november 1986) er en portugisisk friidrettsutøver som konkurrerer i diskoskast.
I 2021 representerte hun Portugal i diskoskast under Sommer-OL 2020 arrangert i Tokyo der hun kom på 5. plass i finalen med et bestekast på 63,93 m.
UXA – Thomas Seltzers Amerika
Første sesong av serien vant Gullruten 2021 for beste dokumentarserie. I tillegg ble Seltzer nominert i klassen beste programleder underholdning og i klassen beste regi enkamera, dokumentar. Andre sesong av serien ble nominert til Gullruten 2023 i klassen beste dokumentarserie.
Diuca
Arter
Arter i rekkefølge etter Clements-lista :
Rolling Stone: De 100 viktigste artistene i brasiliansk musikk
Listen over de 100 viktigste artister i brasiliansk musikk (Os 100 Maiores Artistas da Música Brasileira) ble valgt gjennom en avstemning arrangert av magasinet Rolling Stone Brasil. Utvelgelsen ble gjort av nesten 70 inviterte journalister som en del av to-års-jubileet for publikasjonen i landet, publisert i oktober 2008.
Utvelgelse
Ifølge pressekontoret til "Rolling Stone" spurte magasinet journalistene om å indikere 25 navn, der de fem første bør være i synkende rekkefølge. Magasinet informerte at det ville vurdere "artista" som alle "artist", "komponist", "tekstforfatter", "musiker" eller "arrangør" koblet til brasiliansk musikk. For rangering av de "maiores" skulle de betrakte de med størst relevans i en "evolusjonær stige" for brasiliansk musikk.
Norges Grillmester
Norges Grillmester er et norsk talentprogram innen matlaging som gikk to sesonger på TV 2 fra 2014 til 2015. Her skulle ti par konkurrere i grilling om tittelen «Norges Grillmester». Hver uke bedømte to dommere hvilket par som hadde bestått grilloppgavene. Deltagerne fikk to oppgaver. Ett par ble ukens grillmestere mens ett par måtte forlate konkurransen hver uke. Programmet ble i første sesong ledet av Stian Barsnes Simonsen, mens Espen Lie og Jan Dahji var dommere. Sesong to ble ledet av Stig Henrik Hoff, mens Espen Lie og Jonas Lundgren var dommere.
Jeanette og Johnny Krosby (far og datter) vant første sesong, mens andre sesong ble vunnet av Sylvia og Luis Vavik (søskenpar).
Kamalpreet Kaur
Kamalpreet Kaur (født 4. mars 1996) er en indisk friidrettsutøver som konkurrerer i diskoskast.
I 2021 representerte hun India i diskoskast under Sommer-OL 2020 arrangert i Tokyo der hun kom på 6. plass i finalen med et bestekast på 63,70 m.
Rozafa
Rozafa (albansk: Kalaja e Rozafës/Kalaja e Rozafatit) er et slott i den nordalbanske byen Shkodër, bygget rundt 350-tallet f.Kr. Den ligger 130 moh. på en høy åsrygg hvor elvene Bojana og Drin møtes. Shkodër er administrasjonstedet i distriktet med samme navn og er en av Albanias eldste og mest historiske byer, og et økonomisk og kulturelt senter.
På grunn av dens strategiske beliggenhet har åssiden vært bebygget siden antikken. Den var et støttepunkt for llyrerne fram til den ble inntatt av romerne 167 f.Kr.
Fortifikasjonene slik de framstår i våre dager, stammer hovedsakelig fra venetianerne.
Tilloy-lès-Mofflaines
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Tilloy-lès-Mofflaines
Mount Hope (Eternity Range)
I oktober 1936 ble fjellet kartlagt og gitt navnet Mount Wakefield av John Riddoch Rymill fra British Graham Land Expedition (BGLE). Fjellet ble så fotografert fra luften av United States Antarctic Service (USAs) i september 1940, og av Ronne Antarctic Research Expedition (RARE) i desember 1947. Etter nøye studier av rapporter, kart og bilder fra disse ekspedisjonene, i tillegg til mer landmåling av området av Falkland Islands Dependencies Survey (FIDS) i 1960, ble konklusjonen at Ellsworths Mount Hope og Rymills Mount Wakefield er samme fjell. Mount Hope ble derfor det gjeldende navnet, mens Wakefield ble flyttet til Wakefield Highland like nordvest.
Fjellets høyde ble etter nye satellittmålinger i 2017 korrigert fra 2860 til 3239 moh. Det er dermed 55 meter høyere enn Mount Jackson som tidligere ble ansett for å være det høyeste fjellet på Antarktishalvøya.
Thorvald Klaveness
Thorvald Klaveness (født 22. september 1844 i Sandar, død 17. februar 1915 i Kristiania) var en norsk prest og teolog.
Utdanning og arbeid
Thorvald Klaveness var av Klaveness (slekt) og ble ferdig student i 1862 ved Drammens latinskole og tok Ex phil i 1863. Så tok han teologisk embetseksamen (Cand.theol.) i 1867 og praktisk eksamen året etter.
Så arbeidet han noen år som lærer ved Nickelsens pikeskole i Kristiania (1867-1874). I denne perioden var han fra 1868 redaktør av «Fædrelandet» (et konservativt-religiøst blad) og oppfølgeren «Hjemmets og Arbeiderens Ven» sammen med Peter Hærem. I denne perioden (1871) ble han gift med Barbra Henriette Hvoslef. De fikk 8 barn i ekteskapet. Han var residerende kapellan i Eidsberg fra 1874 til 1882 og residerende kapellan i Fredrikshald fra 1882 til 1892. I 1892 ble han sogneprest i Kristiania, og i 1897 ble han ansatt som den første sognepresten i det nyopprettede Frogner sognekall. 21. januar 1897 ble han utnevnt til Ridder av St. Olavs orden for tjenestefull embetsvirksomhet.
Klaveness som debattant og forfatter
Klaveness hørte til den nyere skolen av norske prester som med grundige studier i teologi ville forene et åpent syn for det praktiske kristenlivet (indremisjon, sosiale reformer, arbeiderspørsmål) og sans for det borgerlige samfunnslivets rent humane interesser. Han kastet seg også inn i offentlige debatter, for eksempel i kirkestriden slik den tilspisset seg rundt biskop Heuch i 1902.
Som teolog og forkynner tilhørte han opprinnelig den pietistiske vekkelsesretning, men i sine senere år var han en avgjort tilhenger av den såkalte «oppdragelseskristendom», som legger hovedvekt på kristenlivets stille vekst under den daglige kristelige påvirkning i hjem, skole og kirke. Derfor blev det en livsoppgave for Klaveness å skaffe folket og dets lærere god og tidsmessig religionskunnskap. Hans lærebøker i religion fikk stor utbredelse.
Klaveness som liberalteolog
Klaveness var en avholdt predikant, og hans prekensamlinger hadde mange lesere. I sine senere år gikk han mer over til den liberale teologien, men holdt likevel alltid fast på den apostoliske trosbekjennelse. Han hadde stor interesse for kultur- og samfunnsspørsmål, noe som også kommer frem gjennom hans litterære produksjon, særlig i de to tidsskriftene han var med på å grunnlegge og utgi, nemlig «Kirke og Kultur» (1894-1914) sammen med Christopher Bruun og seinere Eivind Berggrav, og «Norsk Kirkeblad» (1904-1910) som ble den liberale teologiens kirkelige organ i Norge.
Kirkekommisjonen
Klaveness hadde alltid vært interessert i statskirkens organisasjon, og 1908 ble han formann i Norges første offentlige Kirkekommisjon. Han fikk dermed mulighet til å prege det kirkelige reformarbeidet. Han holdt fast på det gamle reformprogrammet om at statskirken skulle organiseres av staten, og han avviste «den frie folkekirke», et prinsipp om at kirken organiserer seg selv med statens tillatelse. Som formann i Kirkekommisjonen la Klaveness ned et omfattende arbeid, da han selv skrev alle flertallsinnstillingene.
Melanodera
Melanodera er en slekt i familien tanagarer (Thraupidae).
Arter
Arter i rekkefølge etter Clements-lista :
Gråkardinal
Gråkardinal (Paroaria coronata) er en spurvefugl i slekten Paroaria i familien tanagarer.
Utbredelse
Den forekommer i det østlige Bolivia, det sørlige og sørøstlige Brasil (det sørvestlige Mato Grosso og det sørlige Rio Grande do Sul), det vestlige og sentrale Paraguay, det nordlige Argentina (Mendoza, det sentrale La Pampa og det sentrale Buenos Aires) og i Uruguay.
Karsten + Petra
Petra + Karsten er en barne-TV-serie som NRK produserte og sendte i 2003. TV-serien er basert på bøkene under samme navn skrevet av Tor Åge Bringsværd. Regi og manus er av Ann-Cathrin Ramberg. Den ble utgitt på DVD i 2005.
DS «Polykarp»
DS «Polykarp» var et lasteskip bygget ved Nylands mekaniske verksted som byggenummer 339. Skipet ble kjøpt av Einar Rasmussen i mai 1947. Hugget i 1970.
Luc Castaignos
Luc Castaignos (født 27. september 1992) er en nederlandsk fotballspiller som spiller for den sørkoreanske klubben Gyeongnam FC.
Han har tidligere spilt for de nederlandske klubbeen Feyenoord og Twente og den italienske klubben Inter. Han er den mestscorende spilleren gjennom alle tider for det nederlandske U17-landslaget.
Asiamesterskapet i volleyball for kvinner 1975
Asiamesterskapet i volleyball for kvinner 1975 ble arrangert i Melbourne i Australia i 1975.
Leticia Lee
Leticia Lee See-yin (, født 17. august 1964, død 16. desember 2020 i Yuen Long i New Territories i Hongkong) var en politisk aktivist i Hongkong.
Lees engasjement var pro-kinesisk i betydningen pro-Beijing. Hun stilte uten fremgang til valg i 2016 til Hongkongs lovgivende forsamling.
I 2018 ble hun beskyldt for korrupsjon. Hun møtte motstand for anti-LGBT-standpunkter.
Lee døde 16. desember 2020 på et sykehus i Hongkong, i en alder av 56 år. Før hun døde, testet hun positiv for covid-19.
Lionhorse
Bandet er soloprosjektet til låtskriver, gitarist og vokalist Eirik Lian. Med i bandet er Håvard Ophaug (gitar), Inge Hanshus (trommer) og Mads Saurstrø (bass). Øystein Eide spilte bass på debutplaten Pine Tree Wood fra 2013. Begge bandets plater er produsert av produsent Lars Gunnar Lien i Larsville Studio.
Lionhorse gis ut på Rhinoprod Records med distribusjon via Musikkoperatørene og Phonofile.
Vandana Katariya
Vandana Kataria (født 15. april 1992) er en indisk landhockeyspiller.
Hun representerte India i Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun endte på tolvteplass med det indiske landslaget.
Marike Steinacker
Marike Steinacker (født 3. april 1992) er en tysk friidrettsutøver som konkurrerer i diskoskast.
I 2021 representerte hun Tyskland i diskoskast under Sommer-OL 2020 arrangert i Tokyo der hun kom på 8. plass i finalen med et bestekast på 62,02 m.
Erichius brevicollis
Erichius brevicollis er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
En nokså liten (13-15 millimeter), avlangt oval, litt flat, matt brunsvart hjortebille. Hannens mandibler er omtrent så lange som hodet, knivformede med en kraftig, bred tann på undersiden. Hodet er forholdsvis stort og bredt, med en tann bak hvert fasettøye, fasettøynene er ganske små. Pronotum og dekkvingene er spredt kledt med lyse skjell, mest langs ytterkantene. Pronotum er nesten rektangulært med en svak midtfure. Dekkvingene mangler punktrader eller opphøyde ribber. Beina er svarte.
Levevis
Arten mangler flygevinger og kan ikke fly. Den lever i skog.