cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mississippi John Hurt
«Mississippi» John Smith Hurt (født 8. mars 1892, død 2. november 1966) var en amerikansk bluesgitarist og -sanger og en av pionerene innenfor bluesen. Han spilte inn noen av bluesens tidløse slagere, eksempelvis «Frankie & Johnny», «Stagger Lee» og «Avalon Blues» så tidlig som i 1928. I 1988 ble Hurt posthumt valgt inn i Blues Hall of Fame.
Oppvekst og tidlig karriere
John Hurt vokste opp i den vesle landsbyen Avalon nær Grenada, Mississippi. Han begynte å spille gitar i 1903, og oppnådde snart en ferdighet som tillot han å opptre på lokale fester. Repertoaret den første tida var ragtimemelodier snarere enn blues. Som gardsarbeider i et typisk ruralt utkantstrøk hadde han lite kontakt med et større musikalsk miljø, og det var først da han tok seg jobb ved jernbanen i 1916 at han kom i kontakt med andre musikalske impulser. Tidlig på 1920-tallet slo han seg sammen med felespilleren Willie Narmour, og de spilte sammen på tilstelninger der det ble dansa square dance.
Hurt ble oppdaga av en talentspeider for Okeh Records på gjennomreise i Avalon i 1927, og fikk straks platekontrakt. Av de åtte sangene han spilte inn i Memphis i februar 1928, ble bare to utgitt. Han ble likevel tilbudt nye innspillinger i New York seinere på året. Her spilte han inn 4 nye sanger fredag 21. desember, og deretter ytterligere 8 sanger den påfølgende fredagen. Av disse var det bare 2 som ikke ble utgitt.
Jordnær musiker
Til forskjell fra andre tidlige bluesmenn som Blind Blake – som var typiske opptredende artister – var John Hurts spillestil for artikulert og stemmen for naturlig og liketil for store sceneopptredender. Motsatt av andre bluessangere kom han best til sin rett på plate. Han så heller aldri på seg sjøl som bluessanger, han lot stemmen tale for seg og avsto fra enhver form for gimmicks eller glansnummer som han kunne gjenkjennes av publikum ved. Like fullt står han ansvarlig for en rekke sanger som er gått inn i blueshistoria som klassikere: "Frankie," "Louis Collins," "Avalon Blues," "Candy Man Blues," "Big Leg Blues," og ikke minst "Stack O' Lee Blues".
Omstendigheten gjorde aldri John Hurt til noen holden mann takket være musikken; han var også fornøyd med livet som jordbruksarbeider i Avalon med musikken som hobby. Han kunne godt ha levd og dødd uten å bli lagt merke til av et større publikum – hadde det ikke vært for bluesrenessansen på slutten av 1950-tallet og begynnelsen av 60-tallet. En ny generasjon lyttere og forskere fikk brått en sterk interesse for amerikas musikalske røtter, og ikke bare for å lytte til musikken, men også å finne mennene bak musikken. Bluesforskeren Tom Hoskins fant ut at Mississippi John Hurt – som ikke hadde vært hørt på 35 år – stadig var i live. Han oppsøkte Hurt i Avalon, og fant en mann i 70-åra, sliten av et langt liv i hardt arbeid for småpenger, men med sine musikalske evner intakt. Han stilte villig opp for alle som ville høre ham spille.
Konserter og plateinnspillinger
En serie med konserter ble arrangert, inkludert opptreden på Newport Folk Festival, der han ble hilst av et ungdommelig publikum som en levende legende. En ny verden åpna seg for Hurt, takknemlig og frydefull over de tusenvis av unge som ikke engang var født da han gjorde sine siste innspillinger. Deretter fulgte en turné til flere amerikanske universiteter og en rekke innspillinger. Det ble gjort nyinnspillinger av klassikerne fra 1920-tallet, såvel som av materiale som han aldri før hadde offentliggjort – alt i en stil som neppe hadde endra seg på 50 år.
Plateselskapet Vanguard sikra seg kontrakten med den aldrende bluesmannen, og rakk å gi ut fire store album – de to siste posthumt. Først kom Today! i 1966, deretter opptak som ble gjort under en konsert ved Oberlin College i april 1965 – The Best of Mississippi John Hurt. Seinere kom The Immortal Mississippi John Hurt og Last Sessions. Disse siste opptakene, som ble gjort bare måneder før han døde, viser at Hurts stemme og gitarspill var fullt på høyden like til det siste.
Olafia Einarsdottir
Ólafía Einarsdóttir (født 28. juli 1924 i Hafnafjördur ved Reykjavík, død 19. desember 2017 i Danmark) var en islandsk-dansk historiker og arkeolog. Hun hadde doktorgrad i kronologi i gamle islandske kilder og var Islands første kvinnelige arkeolog. Hennes foreldre var Einar Þorkelsson og Ólafía Guðmundsdóttir.
Karriere
Hun fullførte utdannelsen ved Menntaskólinn í Reykjavík i 1944, før hun fortsatte med studier i arkeologi i London, hvor hun var ferdig i 1948. Deretter studerte hun historievitenskap ved Lunds universitet i Sverige frem til 1951. Hun fikk senere en grad i middelalderhistorie ved samme universitet og arbeidet som en vitenskapelig assistent der frem til 1960. Hun har også vært adjunkt ved Københavns Universitet og Lunds universitet.
Velencesjøen
Velencesjøen (ungarsk: Velencei-tó) er den tredje største innsjøen i Ungarn. Den har et areal på 23 km², av dette er ca. ⅓ dekket av siv.
Olafia Einarsdottir
Karriere
Hennes doktoravhandling heter Studier í kronologisk metode i tidlig islandsk historieskrivning og ble skrevet i London i 1964. Den fokuserer på kristningen av Island, og hevder at denne fant sted i år 999, og ikke i år 1000 som er den allmenne oppfatningen. Den bidro til å gjenreise mye av tilliten til den gamle islandske sagakronologien, som blant annet Halvdan Koht hadde distansert seg fra gjennom sin artikkel «Um eit nytt grunnlag for tidrekninga i den eldste historia vår» fra 1921.
Velencesjøen
På grunn av det områdets solrike klima og den grunne sjøen er vannet blant de varmeste i Europa; temperaturen kan komme opp i 26–28°C om sommeren. Sjøen er en populær feriedestinasjon blant ungarere og polakker.
Innsjøen har ingen andre utløp enn fordampning, og vannet har derfor et ganske høyt saltnivå.
Olafia Einarsdottir
Karriere
Ólafía Einarsdóttir var gift med matematiker og professor Bent Fuglede.
Russisk mesterskap i sjakk 2019
Russisk mesterskap i sjakk 2019 ble arrangert i Moskva fra 10. til 22. august 2019.
Jevgenij Tomasjevskij vant klassen for menn, for andre gang, og Olga Girja vant kvinneklassen, for første gang.
Referanser
<References />
Portugal under Sommer-OL 1992
Portugal under Sommer-OL 1992. Hundre sportsutøvere fra Portugal deltok i seksten sporter under Sommer-OL 1992 i Barcelona. De vant ikke noen medaljer. Filipa Cavalleri var Portugals flaggbærer under åpningsseremonien.
NM i halvmaraton 2009
NM i halvmaraton 2009 var en del av NM i friidrett 2009, og ble arrangert som en del av Oslo Maraton, 27. september 2009.
Sepp
Sepp er et tysk mannsnavn dannet av Josef.
Etymologi
Sepp er en tysk diminutiv av Joseph, som via greske Ioseph (gresk: Ιωσηφ), er dannet av hebraiske Josef (hebraisk: יוֹסֵף), som betyr «han skal forøke».
Utbredelse
Sepp er et sjeldent navn i statistikkene, siden personene som bruker navnet ofte formelt heter Joseph. Navnet er mest utbredt i Nederland.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Politikkåret 1793
Politikkåret 1793 er en oversikt over hendelser, valg, fødte og avdøde personer med tilknytning til politikk i 1793.
Tomas Riad
Tomas Staffan Riad (født 15. november 1959) er en svensk professor og medlem av Svenska Akademien hvor han innehar stol nr. 6.
Riad er professor ved institutionen för nordiska språk ved Stockholms universitet. Han har også vært tilknyttet Stanford University og universitetet i Vilnius.
Kander
Kander er en elv i Baden-Württemberg i Tyskland og en av sideelvene til Rhinen fra høyre med en lengde på 22 kilometer. Kander har sitt utspring ved Hochblauen sør i Schwarzwald. På de første 10 kilometerne av Kandern faller den 650 meter. Munningen ut i Rhinen nær Weil am Rhein ligger 750 meter lavere enn kilden.
Navnet Kander stammer fra det keltiske ordet kandera, som betyr den klare flytende.
Hasselbladsprisen
Hasselbladsprisen, egentlig Hasselbladstiftelsens internationella pris i fotografi, er en årlig pris som deles ut til en som har utført en «framstående fotografisk gjerning». Den deles ut av Erna och Victor Hasselblads stiftelse, en stiftelse som ble etablert etter Victor Hasselblads død. Prisen består av 500 000 kroner, et diplom og en gullmedalje.
== Prismottakere ==
Kang Man-soo
Kang Man-soo (født 24. august 1955) er en sørkoreansk tidligere volleyballspiller.
Han representerte Sør-Korea under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, hvor han ble nummer 5.
Andrej Razenkov
Andrej Eduardovitsj Razenkov (Андрей Эдуардович Разенков; født 1967) er en russisk regissør og manusforfatter.
Folkeavstemningen om Norges tilslutning til EU 1994
Folkeavstemningen om Norges tilslutning til Den europeiske union fant sted mandag 28. november 1994. 52,2 % stemte mot norsk tilslutning, mens 47,8 % stemte for. I Oslo, Akershus, Østfold, Vestfold og Buskerud stemte flertallet av befolkningen for medlemskap. I alle andre fylker stemte flertallet mot. Valgdeltakelsen var på 89 %, noe som regnes som svært høyt.
Avstemningen var rådgivende og ikke politisk bindende, men etter tradisjonen fulgte Stortinget rådet fra folket. En tilsvarende folkeavstemning ble holdt i 1972. Også da sa flertallet nei til medlemskap, da med 1,3 prosentpoeng større margin.
Bakgrunn
Et flertall i Stortinget bestående av Fremskrittspartiet, Høyre og Arbeiderpartiet vedtok høsten 1992 å sende søknad om forhandlinger med Den europeiske union (EU) med sikte på medlemskap for Norge. Dette var tredje gang Norge søkte. Den første søknaden, i 1962, hadde blitt stoppet av Frankrikes president Charles de Gaulle, som på en pressekonferanse 14. januar 1963 ensidig la ned veto mot britisk medlemskap. Dermed stoppet prosessen opp, og den norske, danske og irske søknaden ble også lagt død. Det samme gjentok seg i 1967, da Norge for andre gang fulgte etter da britene søkte om medlemskap, denne gangen ledet av Labour og statsminister Harold Wilson. Etter at de Gaulle gikk av i 1969, ble det åpnet for utvidelse av EF. Et norsk medlemskap ble imidlertid avvist i en folkeavstemning i september 1972.
Endringer i Europa
EF hadde tradisjonelt vært knyttet opp mot den USA-ledede parten i den kalde krigen, noe som hadde gjort det vanskelig for nøytrale land som Sverige, Finland, Østerrike og Sveits å søke om medlemskap. Murens fall og omveltningene i årene 1989–1991 endret grunnleggende på dette, og mens Sverige og Østerrike søkte i 1991, søkte både Finland og Sveits om forhandlinger før Norge i 1992, selv om Sveits avbrøt forhandlingene etter at det ble nei til EØS i en folkeavstemning året etter.
Samtidig hadde EF gjennomgått flere forandringer. Mens organisasjonen ti år tidligere hadde fremstått som lite handlekraftig, var den nå på full fart mot et tettere samarbeid. Enhetsakten, som satte en politisk og økonomisk union som mål, hadde blitt vedtatt i 1986, og forhandlingene om dette var i full gang.
EØS
En sentral del av den politiske og økonomiske unionen var det indre marked, der varer, tjenester, kapital og arbeidskraft skulle kunne bevege seg fritt mellom medlemslandene. På initiativ fra Jacques Delors ble det iverksatt forhandlinger for også å knytte medlemmene av EFTA til det indre marked, og i 1992 ble EØS-avtalen, Det europeiske økonomiske samarbeidsområde, signert i Portugal. Sveits avviste avtalen i folkeavstemning, mens resten av EFTA-medlemmene ble en del av det indre markedet 1. januar 1994.
Diskusjonen om EØS satte for alvor Norges forhold til EF på dagsordenen, og på tross av at Arbeiderpartiet ved Stortingsvalget 1989 hadde sagt at det ikke skulle bli tema før neste periode, ble dette forholdet kraftig endret før neste Stortingsvalg. Nei-siden anklaget på sin side ja-siden for å bruke EØS som et sklibrett inn i EU.
Folkeavstemningen
Den fremforhandlede avtalen mellom Norge og det som nå var blitt EU ble underskrevet 25. juni 1994 på Korfu. Avtalen satte 31. desember 1994 som frist for ratifisering. Østerrike hadde allerede sagt ja i en folkeavstemning 12. juni 1994, og Regjeringen bestemte at den skulle legges ut til avstemning 28. november samme år, etter både Finland (16. oktober) og Sverige (13. november), med den begrunnelsen at det såkalte svenskesuget, dvs. et eventuelt ja i Sverige, skulle kunne overbevise nordmenn om også å stemme ja, siden man da ville vite hvilke land man kunne forholde seg til i EU.
Ja-siden
Den viktigste organisasjonen på ja-siden var Europabevegelsen, ledet av Inge Lønning, og deres ungdomsorganisasjon Europeisk Ungdom. Selv om dette var en eldre organisasjon med også andre perspektiver, ble EU-saken dominerende. Av partiene var Høyre det klareste ja-partiet. Også ledelsen i Arbeiderpartiet og alle regjeringsmedlemmene var fremtredende ja-folk, men partiet var splittet i spørsmålet. Fremskrittspartiet hadde lansert parolen «Ja til EF, nei til union», og John Alvheim avslørte i ettertid at han, som eneste Frp-representant hadde stemt nei. Utbryterne av Frp, som hadde dannet FRIdemokratene, var også tilhengere av medlemskap.
Næringslivet var også i all hovedsak tilhengere av medlemskap, og selv om det fantes unntak her, bevilget blant annet Næringslivets Hovedorganisasjon penger til ja-siden. Pressen var også i all hovedsak tilhenger av medlemskap. Ved siden av Europabevegelsen fantes også flere mindre ja-institusjoner, som Turid Birkelands Ja-kampanjen og Fredrik Vogt Lorentzens Fra nei til ja.
Nei-siden
Nei til EU, ledet av Kristen Nygaard og ungdomsorganisasjonen Ungdom mot EU var den viktigste organisasjonen på nei-siden. Organisasjonen ble grunnlagt i 1990 med henblikk på å forhindre både medlemskap i EU og tilslutning til EØS-avtalen, selv om det sistnevnte perspektivet ble tonet ned i selve EU-kampen. Senterpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Rød Valgallianse var rene nei-partier, mens Venstre og Kristelig Folkeparti også tok stilling mot medlemskap, selv om det i begge partiene var betydelige mindretall som var for medlemskap. Blant næringslivet var bonde- og fiskerinteressene viktige for nei-siden, og utgjorde dens viktigste økonomiske fundament.
LO vedtok på sin kongress 22. september 1994 å gå mot medlemskap, selv om lederen Yngve Hågensen var en uttalt ja-mann, mens de andre fagorganisasjonene valgte ikke å ta stilling. Videre organiserte nei-siden i Arbeiderpartiet nettverket Sosialdemokrater Mot EU, mens Pøbler Mot Unionen var et mer fargerikt innslag, som lanserte slagord som «Det er nok bønder i byen», «Ja til etnisk rot, nei til EU» og «EU er et helvete – satanister for EU». Borgerlige mot EU var et annet innslag som senere dannet mye av grunnlaget for Kystpartiet. Også den demokratiske norske miljøbevegelsen bestående av Naturvernforbundet, Natur og Ungdom og Framtiden i våre hender tok stilling mot EU. Det samme gjorde organisasjoner som Juvente, Ungdom mot narkotika og SOS Rasisme.
Argumenter for EU-medlemskap
En rekke argumenter ble brukt av ja-siden. Blant de viktigste var:
Argumenter mot EU-medlemskap
En rekke argumenter ble brukt av nei-siden. Blant de viktigste var:
EU-kampen
Kampen om norsk EU-medlemskap tok for alvor til høsten 1994. Selv om diskusjonen hadde pågått i flere år var det nå aktiviteten virkelig tok av. Nei til EU hadde lokallag i alle landets kommuner, og det ble daglig arrangert stands og arrangementer både av ja- og nei-siden. 25. september, samtidig som 10 000 mennesker markerte at det var 22 år siden folket hadde sagt nei, annonserte Gro Harlem Brundtland at Thorvald Stoltenberg ville bli Norges eventuelle EU-kommissær, med ansvar for fiskeripolitikken. 19. november arrangerte nei-siden den til da største demonstrasjonen i Norge etter krigen da omkring 35 000 personer gikk i tog.
Selv om også ja-siden hadde fotsoldater og aktivister med et aktivitetsnivå som ikke sto tilbake for nei-siden, foregikk mer av ja-sidens aktivitet ovenfra. Den dominerte det meste av media, og regjeringen produserte materiell for ja-siden som ble fulldistribuert gjennom offentlige kanaler. Nei-siden kritiserte derfor regjeringen da den sa den ville gi like mye til Europabevegelsen som til Nei til EU, særlig all den til Nei til EU hadde langt flere medlemmer. Regjeringen gikk derfor tilbake på dette, og nei-siden ga både ut en motmelding til regjeringens fulldistribuerte melding og en lesebok bestående av skjønnlitterære stykker som var skrevet av forfattere som var mot EU. Begge ble fulldistribuert, delvis ved hjelp av posten, delvis ved hjelp av aktivister. Nei til EU ga også de siste ukene ut den gratis dagsavisa Ikke dytt nytt.
Den massive aktiviteten i Norge ble også merket utenfor landet. Den danske EU-parlamentarikeren Jens-Peter Bonde uttalte at Norge var helt annerledes enn Danmark. Her kunne man komme til den ytterste avkrok og høre folk sitere fra Maastricht-traktaten, noe som ikke minst tydet på at folk hadde grunnlag for egne meninger.
16. oktober sa Finland ja til EU, og 13. november fulgte Sverige etter. Mens ja-siden helt siden Danmark hadde sagt nei til Maastricht-traktaten i 1992 hadde ligget langt etter nei-siden på meningsmålingene, jevnet det seg nå ut, og svenskesuget virket reelt. Dagen for folkeavstemningen presenterte Verdens Gang til og med en måling som for første gang på flere år viste et ja-flertall. I skolevalget i forkant av folkeavstemningen ble det imidlertid et klart nei-flertall.
Resultatet
Resultatet av folkeavstemningen ble et knapt, men likevel klart nei-flertall. Valgdeltakelsen var 89,0 %.
Norge fortsatte som medlem av EØS, og inngikk en separat avtale om kvoter for norsk salg av spesifiserte fiskeprodukter til EU 24. juli 1995.
Beliche-demningen
Beliche-demningen er en demning i elva Beliche i det sørlige Portugal, provinsen Faro, Castro Marim kommune..
Demningen er en steinfyllingsdam og gravitasjonsdam som er 54 meter høy og 527 meter lang. Den brukes til flomkontroll og irrigasjon. Reservoaret kan romme inntil 48 millioner m³ vannmasser.
Per Wennick
Per Wennick (født 1949) er en dansk journalist og dokumentarfilmregissør.
Wennick er utdannet folkeskolelærer fra N. Zahles Seminarium og studerte senere teatervitenskap ved Københavns Universitet. I 1973 begynte han som freelancer i Danmarks Radio, hvor han ble fastansatt fra 1980.
Wennick har gjennom årene vært manuskriptforfatter for, samt regissert og tilrettelagt en rekke TV- og filmproduksjoner, ofte med en psykologisk innfallsvinkel til enkeltpersoner og problemstillinger. Blant hans mest kjente produksjoner er Grevinden på tredje, som handler om grevinne Erna Hamilton. Han har også mottatt flere priser, deriblant TV-Oscar for Ingen slinger i valsen i 1999 og i 2003 for Æblehovedet og Kommandanten. I 2005 laget han Varvara – uden mors velsignelse, som er et portrett av baronesse Varvara Hasselbalch.
Marianne Røise Kielland
Marianne Røise Kielland (født 5. januar 1981) er en norsk forfatter. Røise Kielland har gått på Skrivekunstakademiet i Bergen. Hun arbeider på Grünerløkka sykehjem i Oslo, og er medredaktør for tidsskriftet Avsagd Hagle. Hun debuterte litterært i 2004 med romanen Kjøttsøvn, som ble belønnet med Aschehougs debutantstipend.
Axident
Andreas Schuller, bedre kjent under navnet Axident, (født 10. september 1985 i Drøbak) er en norsk låtskriver og musikkprodusent som holder til i Los Angeles. Han har jobbet med artister som Justin Bieber, Pitbull, Inna, Jason Derulo, Snoop Dogg, Jessie J, Adam Lambert, Timeflies, Jake Miller, Travis Mills, Riff Raff og gruppen Far East Movement. Låten «Wiggle» av Jason Derulo og Snoop Dogg ble produsert og samskrevet av Axident. Singelen er til dags dato (2018) en av hans mest suksessfulle, og tangerte som nummer 5 på Billboard Hot 100 i 2014. Andre populære låter som Axident har samskrevet og/eller co-produsert er «Fireball» av Pitbull og «Company» av Justin Bieber.
Tidlig liv og utdanning
Axident ble født i Drøbak, Norge. Han startet musikkarrieren som duoen Albino Superstars, med Fridtjof Støre. Duoens første single var «Popular». Albino Superstars utga fire låter i Norge mellom 2007-2009. I 2005 bestemte han seg for å studere musikk og produksjon. Det gjorde han på skolen Liverpool Institute for Performing Arts, som forøvrig ble startet opp av tidligere Beatles medlem, Paul McCartney.
Karriere
Axident startet å produsere musikk for avgangselever på videregående skoler som feiret russetiden. Kjent som russelåter. Axident ble en populær produsent for hans mange bidrag innen russelåter. Her fikk han mye erfaring med å produsere musikk.
Det var russelåtene som fikk fart på karrieren, og han reiste til Nashville med intensjon om å fortsette musikk karrieren i USA. Der ble han kjent med Ron Moss fra Universalselskapet, Rondor Music. Etter at de to ble bedre kjent og Moss forsto hvilket musikktalent Axident var, fly Moss han til Los Angeles og satte han i arbeid ved Rondor Music. Axident signerte en kontrakt med Rondor Music i 2010. Etterhvert begynte han å skrive og produsere sanger for artister som Semi Precious Weapons, Wallpaper og Far East Movement. Låten «Turn Up The Love» med Far East Movement ble en kjempesuksess, og solgte til 2× platina i Australia. I 2011 ble Axident medgrunnlegger av Honua Music LLC, som er et musikk publisering og management selskap sammen med Ron Moss. I 2012 avsluttet Axident kontrakten med Rondor Music for å signere en hybrid avtale mellom Honua Music og Artist Publishing group (APG). Etter hans suksess som produsent, ved blant annet å ha produsert to singler for Far East Movement. Fikk Jason Derulo og Snoop Dogg interesse for Schullers musikk, noe som ble til singelen «Wiggle» med co-produsent Ricky Reed.
Schuller forklarte til magasinet Music Connection i 2017 hvorfor han valgte navnet Axident. Der sa han følgende «Jeg er egentlig ikke teknisk god på hva jeg gjør, og jeg tror det er sjarmen i det. Jeg er fryktløs i den forstand at jeg vil prøve alt. Jeg er ikke god til å gjøre ting med vilje, men jeg er veldig god til å fange den rette feilen. Det er bakgrunnen for navnet.»
Snorlax
Snorlax (カビゴン Kabigon i japanske originalversjoner) er en av de fiktive artene fra mediafranchisen Pokémon. Snorlax' navn er en kombinasjon av snore, engelsk for snorke, og lax, som er en forkortelse av ordet relax (slappe av).
Snorlax gjør ikke stort annet enn å spise og sove. At den sover mye kan man også se i videospillene om pokémon: i mange av spillene blir den funnet sovende og blokkerer vegen videre. Da må spilleren vekke den opp ved å spille en melodi for den, enten på fløyte, eller gjennom radio. Snorlax kan spise hva som helst. Til og med gift tåler den. Når den fordøyer maten rører den ikke noe på seg, og da er det trygt å leke på magen dens, noe mange barn også gjør. Den er også en av de største pokemonene på land.
2K Games
2K Games, Inc. er et amerikansk utviklings-, markedsførings-, distribusjons- og utgiver-selskap av videospill. Det ble grunnlagt 25. januar 2005 etter at Take-Two Interactive kjøpte selskapet Visual Concepts. Take-Two eier hele 2K Games som har hovedkontor i Novato, California.
Navnet «2K Games» kom fra Visual Consepts serie med sportsspill, og bedriften utgir en rekke spill til PC og spillkonsoller.
Selskapet gir ut spill fra utviklere som Firaxis Games, Visual Concepts og Irrational Games, samt fra 2K Marin og 2K Czech. 2K utgir skytespill, actionspill, rollespill, strategispill, sportsspill og familiespill. 2K har utgitt over 350 titler, fra det første Ford Racing 3 som kom 22. mars 2005, og frem til 2016.
Selskapet har utviklingsavdelinger i USA, Tsjekkia, Kina og Sør-Korea, og hadde tidligere også avdelinger i Australia og Frankrike.
Santa Clara-demningen
Santa Clara-demningen er en demning i elva Rio Mira i det sørlige Portugal, provinsen Beja, ved Santa-Clara-a-Velha i Odemira kommune..
Demningen er en steinfyllingsdam som er 83 meter høy. Den brukes til flomkontroll og irrigasjon. Reservoaret kan romme inntil 485 millioner m³ vannmasser.
Tuareg
Tuaregene er opprinnelig et nomadisk berber-folk som utvandret fra det nordlige Afrika (trolig Libya) til Sahel-området på 400-tallet e.Kr. I dag kan man imidlertid ikke lenger betegne tuaregene som et eget folk, men snarere en språkgruppe. Det opprinnelige folket har gjennom århundrene blandet seg med andre afrikanske folkeslag, og dermed sluttet å eksistere som en homogen folkegruppe. Tuareger flest er muslimer.
Lee Beom-ju
Lee Beom-ju (født 2. februar 1959) er en sørkoreansk volleyballspiller.
Tuareg
Tuaregene kan være etterkommere av det folket den greske historikeren Herodot kalte «garamantene». De hadde et kongedømme i dagens Ferran-område i Libya. Området het tidligere Germa.
Lee Beom-ju
Han representerte Sør-Korea under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, hvor han ble nummer 5.
Tuareg
Tuaregene var tradisjonelt et omvandrende gjeterfolk, men må nå mer regnes som et folk med faste bosetninger. De holder kyr og geiter, dyr som har forutsetninger for å livnære seg i det karrige landskapet like syd for Sahara-ørkenen. Folk i dette området har av FN vært regnet blant de fattigste på jorden.
Etymologi
Betegnelsen «tuareg» kan komme av den beduinske uttalen av det arabiske ordet «tawariq» (entall tarqi), som betyr «forlatt av Gud». Befolkningen bruker ikke ordet «tuareg» om seg selv, men kaller seg enten «imouhar/imuhagh/imashaghen», som betyr «de frie», eller «kel tamasheq/tamajaq», som betyr «fra tamasheq» eller «folk av tamasheq». Av og til kan tuareger også omtales som «Tamust», som betyr «nasjonen».
Kultur
Tuareger har en rik kultur som går langt tilbake til oldtidens Mali-imperium. Tallrike legender forteller om deres fortid.
Skriftsystem
Tuaregenes skriftsystem kalles tifinagh.
Musikkinstrumentet imzad
I 2013 ble imzad-musikken til tuareg samfunnene i Algerie, Mali og Niger oppført på UNESCO s liste knyttet til aktivt vern av immateriell kultur (Intangible Cultural Heritage). Det er forbeholdt kvinner å fremføre musikk i denne tradisjonen; imzad er egentlig betegnelsen på et instrument med én streng, som man spiller på med en bue.
Demografi
Alt i alt teller tuaregene ca. 1,25 millioner mennesker, hvorav ca. 700 000 har tilhold i Niger og ca. 350 000 i Mali. De resterende fordeler seg stort sett på landene Algerie, Tunisia, Libya med ca. 60 000 og Burkina Faso med ca. 140 000.
Tuaregopprøret
I dag er tuaregene mest kjent i Mali for deres opprør mot sentrale myndigheter. Det er inngått en rekke avtaler mellom ledere for tuaregsopprøret og sentrale myndigheter i Mali. Konflikten med sentrale myndigheter bærer i seg elementer av politisk og økonomisk marginalisering, kamp om kontroll over illegal virksomhet, etnisitet og religiøs fundamentalisme i kombinasjon med svært vanskelig klimatiske forhold (UD).
Karavaner med salt
Tuaregene er kjent for sine kamelkaravaner i Sahara-ørkenen, der de gjennom århundrer har ferdes med «ørkenens gull» – salt – fra de fjerne og utilgjengelige saltgruvene i Sahara til mer tilgjengelige handelssentra. Etniske tuareger grunnla byen Timbuktu i Mali omkring år 1100 e.Kr. Byen ble et slags senter for tuaregenes saltkaravaner og handel med gull og slaver. Selv den dag i dag kan man oppleve tuaregenes saltkaravaner i Sahara.
«Det blå folket»
Tuaregene er også kjent for sin bruk av det blå fargestoffet indigo i sine tekstiler. Blant annet er tagelmusten, et kombinert plagg som både fungerer som slør og som turban et viktig plagg for mannlige tuareger.
I Vesten ble tuaregene lenge kalt «det blå folket». Bruken av indigo-fargede tekstiler gjorde at tuaregene kunne framstå som blå på kroppen, fordi fargen trakk inn i de øverste hudlagene. Blåmann (flertall: blåmenn), eller på norrønt blámaðr, var også de gamle nordboernes navn på folk med mørk hud.
Sør i Tunisia, i den nordlige delen av Sahara bor det en gruppe tuareger i huler i bakken. Hulene er gravd ut (ned) i den forholdsvis harde sanden ørkenen der består av. Det første man får øye på dersom man besøker tuareger i dette området, er TV-antennene som stikker opp av bakken. Huleinngangene får en først øye på når man kommer ganske nært. Landskapet rundt ligner til forveksling på et månelandskap, og derfor ble det også benyttet under innspillingene av den første Star Wars-filmen. Skuespillerne som var med bodde sågar i hotellet under innspillingen. Temperaturen i disse hulene holder seg konstant året rundt, selv om det kan bli både svært varmt og kaldt i ørkenen.
Levesett og draktskikk
Tuareger er muslimer, men de har også de beholdt mange av skikkene og ritualene fra pre-islamsk tid som alle andre stammer i Mali.
Hos tuaregene er det mennene som bærer ansiktsslør, noe som ellers er svært fremmed for islamsk sedvane. Det dreier seg om å tildekke munnen, ettersom kroppsåpninger oppfattes som urene. Kvinnenes ansikt er på berber vis utildekket, men med en liten duk kan kvinnene tildekke munnen i nærvær av menn av høy rang (som f.eks. i nærvær av svigerfar).
Hundehold
Adelige tuareger har alltid holdt jakthunder av myndetypen. Mens berbere og beduiner har hatt hunderasene sloughi og saluki, har tuaregene holdt hunder av rasen Idii N'illeli. I Vesten er denne hunderasen imidlertid blitt kjent som azawakh. Tuaregenes strenge avlsprinsipper gjennom mer enn 1 000 år, gjør trolig Idii N'illeli-rasen til den mest opprinnelige av alle mynder i dag.
Disse hundene tilhører en landrase og har fungert som vakthunder i og rundt tuaregenes leire. Hundene lever fritt og har en primitiv atferd. Hundene formerer seg også fritt, men gjennom århundrene har tuaregene bare latt de beste hannvalpene få leve opp, og unntaksvis tisper som har blitt plukket ut til framtidig avl. De flotteste eksemplarene kaller tuaregene «oscas» eller «idii-idii». Valpene som får leve, fores med en næringsrik blanding av geitemelk og hirse. De plasseres tidlig i kveget sammen med produksjonsdyrene, og vokser opp med en sterk tilknytning til disse. Som voksne individer lever hundene i en slags paria-tilværelse i og rundt boplassene. De forsvarer både bufe og eiendom mot ville dyr og tyver, og regnes som svært effektive og fryktløse vakthunder.
Kunnskapen om utvelgelse har blitt nedarvet fra far til sønn gjennom utallige generasjoner, men i dag er det trolig kun et fåtall eldre som besitter den. De siste tiårene har det vært reell fare for at denne kunnskapen kan gå tapt. En gruppe tyske forskere og eksperter dannet derfor i 1993 en organisasjon for å ta vare på kunnskapen om disse hundene i sitt egentlige habitat. Denne organisasjonen, med det franske navnet Association Burkinabé Idi du Sahel (ABIS.), startet å gjøre dette gjennom å bygge infrastruktur og gi medisinsk støtte til befolkningen. ABIS begynte også å organisere årlige ekspedisjoner til Sahel, der et av målene var å utvide kunnskapen om disse meget spesielle hundene.
5. divisjon fotball for kvinner 2019
5. divisjon fotball for kvinner 2019 var det sjette høyeste nivået i norsk fotball 2019. Nivået hadde 3 avdelinger i 2 kretser og var det laveste i seriesystemet for kvinner i 2019.
Hofteleddsdysplasi
Hofteleddsdysplasi kan sikte til:
Namco Tales Studio
Namco Tales Studio, tidligere kjent som Wolf Team, er et japansk utviklerstudio, grunnlagt i samarbeid mellom Namco og Telenet Japan i 2003. Som navnet indikerer, er studioet ansvarlig for utviklingen av spillene i Tales-serien.
Da studioet ble opprettet, ble eierandelene delt imellom Namco, Telenet Japan og Eiji Kikuchi, som er Tales-seriens regissør. Kikuchi forlot Telenet Japan på denne tiden for å lede det nyopprettede studioet. I 2006 solgte Telenet Japan sin eierandel til Namco Bandai. Namco Bandai eier I dag 94 % av Namco Tales Studio, imens Kikuchi eier de gjenværende 6 prosentene. Namco Tales Studio har siden det ble opprettet, stått bak alle spillene I Tales-serien, med unntak for Tales of Legendia, som ble utviklet av Team Melfes, et utviklerstudio som også eies av Namco Bandai.
Oslofjord Convention Center
Oslofjord Convention Center er et konferansesenter i Melsomvik i Sandefjord kommune i Vestfold. Fram til 1. april 2011 ble anlegget drevet under navnet Brunstad Conference Center.
Stedet eies av Brunstadstiftelsen, som ble opprettet i 2002 av Brunstad Christian Church. Stiftelsen har leid ut konferansesenteret til foretaket Oslofjord Convention Center AS, som også eies av Brunstadstiftelsen, og det er Oslofjord Convention Center AS som står for driften av konferansesenteret. I 2022 vedtok Brunstadstiftelsen å igangsette planlegging og gjennomføring av en delingsprosess for å skille ut eiendommene og driften av Oslofjord Convention Center i en ny livssynsuavhengig og kommersiell stiftelse.
Bakgrunn
Brunstad Christian Church kjøpte eiendommen på Brunstad i Stokke i 1956, og den har siden vært sentral i Brunstad Christian Churchs virksomhet. Det første forsamlingslokalet hadde plass til 1 200 personer, men dette ble i 1978 avløst av et nytt med plass til 4 700 personer.
Fra å være et sted for interne stevner med kun sporadisk utleie til andre formål, ble strategien for stedet endret etter 2000. I 2002 ble eiendommen overdratt til Brunstadstiftelsen. En stor utbygging ble startet, hvor forsamlingslokalet ble utvidet og modernisert til å romme 6 800 sitteplasser. Teltplassen på nedsiden av konferansesenteret ble erstattet av Brunstad Hageby med 531 hytter, mens campingplassene på øvre område ble modernisert. .
I 2013 startet byggeprosjektet som har gitt Oslofjord kapasitet på 1600 hotellrom, Konferansesenter Nord, storkjøkken, samt Oslofjord Arena som er et aktivitetsanlegg med flerbrukshall, ishockeyhall og utendørsbaner. Den norske arkitekten Niels Torp har tegnet dette byggetrinnet som ble fullført i 2022. Det ble i prosessen lagt vekt på bærekraft ved at minst 95 % av energien på Oslofjord skal komme fra fornybare kilder.
Konferansesenteret
Konferansesenteret sto ferdig sommeren 2004. Den 1. oktober 2004 hadde senteret offisiell åpning. Konferansesalen er på 4 800 kvadratmeter, og kan etter forskriftene romme 6 800 sittende og 700 stående. Konferansesalen har et lydanlegg på 100 000 watt, utstyr for storskjerm- og TV-produksjon, 20 000 ansilumen projektorer, 6,0 x 4,5 meter skjermer, up-link-stasjon for satellitt, IP-TV-distribusjon, simultantolkeanlegg for 20 språk og fjerntolking av 13 språk.
1. april 2011 byttet Brunstad Conference Center navn til Oslofjord Convention Center. Årsaken var at eierne ønsket å fremstå som en tydeligere kommersiell aktør.
Arrangementer
Siden 2004 har senteret vært arrangør for store arrangementer innenfor forretning, idrett og organisasjonsliv.
Arctic Equestrian Games
Blant de største arrangementene på senteret var Arctic Equestrian Games, som er Norges største hesteshow, og ble avholdt for første gang i februar 2006. Arrangementet ble avholdt hvert år frem til 2018, men fra 2019 er arrangementet flyttet til Lillestrøm og videreført under navnet Norwegian Horse Festival.
Offentlig beredskap
I 2014 ble det etablert en beredskapsavtale mellom Statsforvalteren i Vestfold og Telemark og Oslofjord Convention Center. Ved behov kan det etableres evakuerte- og pårørendesenter på Oslofjord Convention Center. Ved flere anledninger har avtalen vært i bruk. Både under flyktningkrisen i 2015 som asylmottak, karantenehotell under covid-19-pandemien og evakueringssenter for sårbare mennesker på flukt fra Afghanistan.
Dionna Harris
Dionna M. Harris (født 4. mars 1968), amerikansk softballspiller som deltok i de olympiske leker 1996 i Atlanta.
Harris ble olympisk mester i softball under sommer-OL 1996 i Atlanta. Hun var med på det amerikanske laget som vant den første olympiske softballturneringen foran Kina og Australia. USA vant finalen mot Kina med 3 – 1.
Botnur kraftverk
Botnur kraftverk (færøysk: Elektrisitetsverkið í Botni) er et vannkraftverk i Vágs kommuna på Suðuroy på Færøyene. Det ble åpnet i 1921, og var Færøyenes første vannkraftverk. Det var først i kommunens eie, og ble så overdratt til et interkommunalt selskap (kalt Elfelagið Suðuroy fra 1953), som siden ble tatt opp i det landsomfattende SEV i 1960.
Den norske ingeniøren Håkon Blauuw ledet byggearbeidet, som ble finansiert på lån på til sammen 919 417 danske kroner. Dette var både lån fra private, sparekasser og statslån. Dagens to turbiner ble installert i henholdsvis 1965 og 1966, og har en effekt på henholdsvis 1,1 MW og 2,2 MW.
Taylor Twellman
Taylor Timothy Twellman (født 29. februar 1980) er en amerikansk fotballspiller. Twellman spiller spiss i MLS-klubben New England Revolution. Twellman kan helt klart omtales som en målfarlig spiss. I løpet av seks år har Twellman spilt 177 kamper for New England, og skåret hele 168 mål. Taylor Timothy gikk i 2000 til den tyske 2. Bundesliga-klubben 1860 München. Ettersom han kun fikk spille for B-laget og aldri fikk noen kamper for A-laget valgte han i slutten av 2001 å signere for hans nåværende klubb.
Spissen har siden 2002 vært fast inventar på det amerikanske landslaget, og han har rukket å få med seg 29 kamper. Han har kun skåret 6 mål på landslaget. Siste overgangsvindu (januar 2008) ramlet det inn et bud på spissen. Det var den engelske Championship-klubben Preston North End (David Beckhams utlånklubb) som kom med budet, som var på rundt 2.5 millioner dollar. New England Revolution takket nei, og spissen ble værende.
Også i Norge har Twellman vært ønsket. Odd Grenland la inn et bud på én million dollar i januar 2007. Rundt samme periode bekreftet også Viking FKs sportsdirektør Egil Østenstad at stavangersklubben også ønsket seg amerikaneren.
Hai’an
Hai'an kan være:
Fugler
Fugler (Aves) eller nåtidsfugler (Neornithes) er tobeinte, varmblodige virveldyr som nedstammer fra de skjellkledte, øglelignende sauropsidene. Det største særtrekket hos fugler er at kroppen er tilnærmet fullstendig dekket av fjær (fjærdrakt), noe man ellers ikke finner hos noen andre grupper med dyr. Ellers karakteriseres fugler av et hode der munnen former et nebb av hornstoff, forlemmer som er omdannet til vinger, en kropp som ender i en gump (en forlenget bakbart omdannet fra en kort øglelignende hale) og en mer eller mindre prominent stjert, og et skjelett med en forsterket hul konstruksjon, som reduserer vekten betraktelig i forhold til størrelsen. Den siste resten av skjellkledningen som dekket fuglenes fjerne forfedre, finnes i dag kun på føttene, men skjellene har hos noen arter i stor grad blitt erstattet med fjær. En av fuglenes mest framtredende egenskaper er at det lette skjelettet og de fjærkledde forlemmene (vingene) gjør de fleste artene i stand til sveve (fly) i luften. Alle nålevende arter antas å stamme fra en felles vegetarisk stamform som mistet tennene sine for omtrent 116 millioner år siden.
Hvor mange arter med fugler som finnes avhenger av hvordan man definerer artsbegrepet, noe som kan variere litt mellom ulike forskere. Birds of the World, som er verdens største online fugleleksikon, følger den såkalte Clementslista og regner per oktober 2022 med mer enn 10,900 fuglearter i verden. Clementslista følges blant annet av IUCN og IUCNs rødliste. Det knytter seg imidlertid en del usikkerhet til noen av artene. For cirka 9,6 % av artene har man tilnærmet ingen kunnskap. Cirka 1,4 % av artene regnes dessuten som utdødd etter år 1500. Et alternativ til Clementslista er den såkalte IOC World Bird List, som blant annet følges av BirdLife Norge. Også IOC World Bird List regner med mer enn 10,900 fuglearter.
Lee Yong-seon
Lee Yong-seon (født 6. mai 1961) er en sørkoreansk volleyballspiller.
Fugler
Fuglene varierer ekstremt mye i størrelse. Den minste nålevende arten er bikolibri som kun veier omkring 2 g, mens den største er strutsen som kan veie opp mot 150 kg. Struts kan således altså veie 75 000 ganger mer enn en bikolibri. I Norge hekker det per 2015 ifølge Norsk Ornitologisk Forening cirka 45 millioner par, hvorav løvsanger (Phylloscopus trochilus) er den mest tallrike hekkearten med omkring 4,5–11 millioner hekkende par.
Mechelen-Brussel erkebispedømme
Mechelen-Brussel erkebispedømme er et katolsk erkebispedømme med sete i Mechelen i Belgia.
Lee Yong-seon
Han representerte Sør-Korea under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, hvor han ble nummer 5.
Mechelen-Brussel erkebispedømme
Det ble opprettet i 1559 som Mechelen erkebispedømme med territorium fra Cambrai bispedømme og Liège bispedømme. I 1961 ble en del av området avgitt til det nyopprettede Antwerpen bispedømme, og samtidig skiftet det navn til Mechelen-Brussel.
Fugler
Evolusjon
Fuglenes nærmeste nålevende slektninger er krokodillene. Blant fossile arter ligger dinosaurene nærmest, da fuglene er direkte etterkommere av små rovdinosaurer.
Vanligvis regnes urfuglen (Archaeopteryx lithographica) som den første fugl. Dette fordi denne arten, som levde i jura (for cirka 150 millioner år siden), allerede hadde fjær. I senere tid har man også funnet dinosaurer som åpenbart hadde fjær, men Archaeopteryx er den eldste slekten man kjenner med lange vingefjær, og ekspertene er generelt enige om at den kunne fly. Likevel skilte den seg fra dagens fugler ved å ha munn med tenner i stedet for nebb, tre frie klør på vingene og en lang hale med knokler, ikke bare halefjær som moderne fugler. Spørsmålet om hva som er den første fuglen, er derved et rent skjønnsspørsmål som bare gjelder navnet «fugl», selve slektskapsforholdene mellom disse gruppene er i det store og hele fullstendig ubestridt.
Fossiler tyder på at fuglenes forfedre på et tidspunkt levde i trær og benyttet seg av både for- og baklemmer, som alle var utformet som vinger, når de beveget seg gjennom luften. Senere begynte noen av dem å leve på bakken, slik at baklemmene ble spesialisert til å gå og løpe, mens forlemmene ble brukt som vinger.
Biologi
Fugler har et hardt nebb uten tenner og et lett, men sterkt skjelett. Armene eller de fremre lemmene har blitt omdannet til vinger og kroppen er dekket av fjær, i ei såkalt fjærdrakt. Fugler har høyt stoffskifte og legger egg med hardt skall.
Flygeevne
De aller fleste fugler kan fly, selv om enkelte arter, særlig arter som har blitt isolert på øyer uten naturlige predatorer eller har blitt spesielt storvokste, har mistet flygeevnen. Verdens største nålevende fugl er struts (Struthio camelus), som kan veie mer enn 150 kg og bli opp mot 275 cm høy, men den tilhører en gruppe fugler (strutsefugler) som er alt for store til å kunne fly. Til gjengjeld er disse fuglene svært hurtige til bens. De største (altså tyngste) fuglene som kan fly er trapper (koritrappe og stortrappe kan veie opp mot 19 kg) og svaner (knoppsvane kan veie opp mot 15 kg).
Av andre fugler som ikke kan fly, kan nevnes pingviner, som i stedet har utviklet flygeevnen til å svømme med (de «flyr» når de dykker), samt rariteter som de særegne kiviene (Apteryx) og kakapoen (Strigops habroptila) på New Zealand, storfotrikse (Megacrex inepta), galapagosskarv (Phalacrocorax harrisi) og chileskovleand (Tachyeres pteneres) med flere. Mange arter har dessuten redusert flygeevne, som oftest for å kunne kompensere for andre behov fuglene har, for eksempel for bedre å kunne dykke i vann eller klatre på greiner i trær.
Flygeløse fugler mangler ofte et naturlig forsvar mot predatorer og har opp gjennom århundrene gjerne blitt offer for utryddelse, når mennesker og deres kjæledyr (katter og hunder, som er rovpattedyr), har innvandret til fuglenes leveområder, som tradisjonelt aldri har hatt naturlige predatorer.
Noen arter har også utviklet flygeevnen i motsatt retning, til det ekstreme. Det gjelder for eksempel fugler i gruppene med seilere og kolibrier. Noen seilere kan være på vingene i opp mot tre år i ett strekk. De eter, sover og parer seg i luften, og lander kun i forbindelse med eggleggingen. Kolibriene på sin side har utviklet flygingen til et kunststykke; de kan både hovre (altså henge stille i luften) og fly sideveis og baklengs, samt rett opp og ned, som det passer seg. Siden kolibriene for det meste eter nektar fra vanskelig tilgjengelige blomster, har denne særegne og svært energikrevende måten å fly på vært nødvendig å utvikle for å komme til næringskildene.
Åndedrett
Fugler har 9 par luftsekker i tillegg til luftrør og lunger. Disse luftsekkene er festet både i den fremre og den bakre enden av fuglen. Lungene hos en fugl består ikke av alveoler. De har lange rør som luften går rett gjennom. Dermed får de frisk luft i lungene hele tiden, i stedet for at gammel luft blir igjen i lungene slik det gjør hos mennesket. Særlig i stor høyde kommer denne mekanismen til sin rett, da det gjelder å oppta tilstrekkelig oksygen fra lufta når de flyr. I strupehodet hvor luftrøret deler seg i to bronkier finner vi stemmeapparatet deres, kalt syrinx (fuglene mangler stemmebånd).
Respirasjonssyklusen består således av fire faser:
Øyet
Selv om fuglene er utstyrt med både et øvre og et nedre øyelokk, bruker nesten alle en egen blinkhinne for å blunke. Ugler er blant de få som blunker på samme måte som pattedyrene. Blinkhinnen beskytter øyet under flyging, og fungerer både som «solbrille» og beskyttelse mot vær og vind. Hos dykkende fugler kan blinkehinnen til og med brukes som «dykkerbrille». Den bidrar til skarpt syn under vann, i tillegg til at fuglene ofte har en svært fleksibel linse som kan krummes nok til å se skarpt både i vann og i luft.
Øret
Som hos alle tetrapoder, med unntak av pattedyrene, har fuglene bare et øreben. Sneglehuset er ikke spiralformet som hos pattedyr (kloakkdyr har heller ikke spiralformet sneglehus), og ytre ører mangler. Uglenes karakteristiske ansikt har imidlertid samme funksjon som pattedyrenes ytre øre; å kanalisere lyden inn i øregangene. I tillegg er øreåpningene deres asymmetriske, hvilket gir dem tredimensjonal hørsel. Dette kombinert med en meget skarp hørsel gjør dem i stand til å oppdage og fange byttedyr selv uten å se dem, for eksempel under snøen. Andre fugler er i stand til å høre meget lavfrekvente lyder, noe som hjelper dem med navigeringen når de flyr ved at de gjenkjenner «lydlandskap» som er karakteristiske for ulike områder i trekkruten. Fugler som hekker i huler, fortrinnsvis fettfuglen (Steatornis caripensis) og en gruppe fugler innen seilerfamilien, Collocaliini (salanganer), har som enkelte pattedyr utviklet ekkolokalisering til å orientere seg med i stummende mørke. Det er i tillegg indisier på at pingviner er i stand til å oppdage byttedyr via ekkolokalisering.
Fuglenes hørsel svekkes ikke med alderen ettersom hårcellene i det indre øret er i stand til å fornyes etter hvert som de gamle slites ut.
Kloakken
Fugler og mange andre dyr har en felles åpning for avføring, befruktning og egglegging, i likhet med kloakkdyrene (Monotremata). Åpningen kalles kloakk. Kloakken betegner den bakerste delen av endetarmen hos virveldyr, når avgangen fra nyrer (urin) og kjønnsorganer (eggceller og/eller sædceller) munner ut i denne delen av tarmen før det tømmes ut av kroppens eneste åpning – kloakken.