cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Collinas
Collinas (sardisk: Fòrru) er en italiensk kommune i provinsen Sud Sardegna i regionen Sardinia. Den har 846 innbyggere og ligger rundt 249 meter over havet.
Mars Pathfinder
Mars Pathfinder (MESUR Pathfinder) er en amerikansk romsonde som landet en basestasjon med en rover på Mars i 1997. Den besto av en lander, Carl Sagan Memorial Station, og en 10,6 kg tung rover, «Sojourner», som ble den første roveren som opererte utenfor Jord-Måne-systemet.
Romsonden ble skutt opp 4. desember 1996 av NASA ombord på en Delta II-rakett, én måned etter at Mars Global Surveyor ble skutt opp, og landet 4. juli 1997 i Mars' Ares Vallis-dalen, i regionen Chryse Planitia. Oppdraget inkluderte en rekke vitenskapelige instrumenter for å analysere Mars' atmosfære, klima og geologi, og sammensetningen av planetens bergarter og jord. Det var det andre prosjektet i NASAs Discovery Program, som fremmer bruken av rimelige romfartøyer og hyppige oppskytinger under mottoet «billigere, raskere og bedre» fremmet av daværende administrator Daniel Goldin. Oppdraget ble ledet av Jet Propulsion Laboratory (JPL), en avdeling av California Institute of Technology, ansvarlig for NASAs Mars Exploration Program.
Knut Holte
Knut Holte (født 25. mai 1967) er en norsk tidligere fotballspiller som blant annet har spilt for Hamarkameratene, Lyn og Stabæk. Hans posisjon på fotballbanen var midtstopper. Holte spilte eliteseriekamper for alle klubbene, med perioden 1986 til 1990 hos Ham-Kam, fra 1991 til 1993 hos Lyn og i 1995 hos Stabæk.
Holte spilte for Charterud og Storhamar før han kom til Ham-Kam. Debuten for Ham-Kam fikk han i september 1986.
I november 1987 var Holte i forhandlinger med 3.-divisjonsklubben uten at det endte med noen overgang.
Da Ham-Kam i 1990 mislykkes i å rykke opp til øverste divisjon, dro Holte sammen med lagkamerat Hallgeir Finbråten videre til for spill i Eliteserien i 1991. Fra sin posisjon i midtforsvaret ble Knut Holte en av lagets bjærebjelker. I mars 1992 ble Holte tatt ut i troppen til en treningssamling med det norske landslaget. Landslagstrener Egil Olsen begrunnet uttaket med at Holte hadde vært Lyns beste spiller hele høstsesongen i 1991. Etter å ha sikret plassen i Eliteserien i 1992 forsøkte Ham-Kam uten hell å hente Holte og Finbråten tilbake fra Lyn. Etter at Lyn rykket ned fra Eliteserien i 1993, forsøkte å sikre seg hans tjenester. Holte takket nei da han fant det sportslig uforsvarlig å kombinere jobb og pendling til Kongsvinger. I stedet signerte han for 1.-divisjonsklubben.
Med Holte i midtforsvaret endte Stabæk 1994-sesongen med opprykk til øverste divisjon. I 1995 spilte Holte 16 kamper for Stabæk i klubbens første sesong i Eliteserien. Han var del av stallen også i 1996, men en mislykket akilles-operasjon før sesongstart tvang ham til å avslutte fotballkarrieren.
Muldentalkreis
Muldentalkreis var en Landkreis i Fristaten Sachsen, som ble opprettet i 1994 gjennom en sammenslåing av kretsene Landkreis Grimma og Landkreis Wurzen. Enkelte kommuner innenfor Bad Lausick som tilhørte andre kretser, ble også en del av Muldentalkreis.
Kretsen grenset i nord mot Landkreis Delitzsch, i nordøst og øst til Landkreis Torgau-Oschatz, i sørøst til Landkreis Döbeln, i sør til Landkreis Mittweida og i vest til Landkreis Leipziger Land.
I forbindelse med kretsreformen i Sachsen i 2008 ble den slått sammen med den tilgrensende Landkreis Leipziger Land til den nye kretsen Landkreis Leipzig den 1. august 2008.
Barkteger
Barkteger (Aradidae) tilhører tegene, en gruppe av nebbmunner. Det er i Norge funnet omtrent 16 arter av barkteger.
Midsund
Kommunens administrasjonssenter lå i tettstedet Midsund, som utgjør sentrum på Otrøya. På Otrøya ligger også Otrøy kirke (1878) og Nord-Heggdal kapell (1974). På Midøya ligger Søre Midøy kapell. Sentrum på Otrøya er oppkalt etter sundet som går mellom øyene Otrøya og Midøya, Midsundet (norrønt: Miðjusund). Det første elementet i navnet Miðja betyr «midten» og det andre elementet sund betyr «sundet».
Midsunds kommunevåpen ble vedtatt ved Kongelig resolusjon 1987 med blasoneringen «På blå grunn to sølv trekantar, den nedste vend nedover». De to trekantene i våpenet symboliserer ei øy som speiler seg i havet, noe som vitner om kommunens nære tilknytning til nettopp havet.
Barkteger
Utseende
Barkteger er ganske små, flate, litt ovale og har ofte farger i svart, brunt eller rødbrunt. De er mellom 0,3 mm. og 4,5 mm. Huden (kutikula) er ujevn, kornet eller har små utvekster. Antennene er jevntykke eller gjerne noe utvidet mot spissen. En del av artene mangler vinger som voksne.
Levevis
De finnes i skog eller nær steder det er trær. Disse tegene lever på eller nær trestammer, tømmer og vedstabler, på mange ulike leveområder (habitat). De lever under barken på gamle trær, gjerne eldre skadde trær med løs gammel bark. Den flate kroppsformen gjør at de lett kan bevege seg under løs bark, fargene gjør at de går i ett med stammene de lever på. Mange arter er avhengige av gammel skog og er i dag truet fordi moderne skogbruk gjør slik skog sjelden. Et eksempel fra Norge er ospevedtege (Mezira tremulae) som trenger gamle, døde osper. Noen arter kan leve på skogbunnen.
Barkteger er nebbmunner, det vil si at de har sugende munndeler. Barktegene finnes vanligvis på soppangrepne, døde stammer og trolig lever de fleste artene av sopp. Furubarktegen (Aradus cinnamoneus) er uvanlig i og med at den angriper levende trær og kan gjøre en del skade på furutrær.
Lambretta
Lambretta var en svensk rockegruppe som eksisterte fra 1993 til 2005 og bestod det meste av tiden av Linda Sundblad på vokal, Klas Edmundsson på gitar, Petter Lantz på bass og Marcus Nowak på trommer.
Barkteger
Levevis
Eggene legges under bark på trær eller blant visne blad.
Barkteger har ufullstendig forvandling, overgang fra nyklekt larve til det voksne kjønnsmodne insektet går gradvis gjennom flere nymfestadier.
Systematisk inndeling / europeiske arter
Barkteger tilhører nebbmunnene har det til felles at munndelene er sugende og at de suger opp næringen. Nebbmunner lever av plantesaft fra planter og trær, men noen også som rovdyr (ikke barkteger), der de suger ut kroppsvæske fra andre dyr. Foruten tegene består nebbmunnene av plantesugere (Homoptera).
Lambretta
Bandet startet i 1993, da uten Linda som vokalist. Etter en tid ble hun med og den første CD-en ble utgitt. I 2005 kunngjorde hun at hun ville forlate bandet og begynne en solokarriere. De resterende medlemmene dannet så bandet Psycho Nation.
Barkteger
Systematisk inndeling / europeiske arter
Familien barkteger er systematisk plassert i gruppen Pentatomomorpha, sammen med den lille, tropiske familien Termitaphididae. Det viktigste fellestrekket for de to familiene er at begge har lange, opprullede stiletter (stikkeorganer) i sugesnabelen.
Midsund
Geografi
Kommunen besto av øyene Otrøy, Midøy, Dryna, Magerøy samt øya Tautra. Øygruppa ligger ved inngangen til Romsdalsfjorden ut mot Atlanterhavet og var omgitt av kommunene Aukra mot nord, hjemkommunen Molde i øst, Vestnes i sør, Ålesund kommune mot sørvest og nordvest (Haram og Sandøy). Otrøy og Midøy har utpregede fjellmassiv. Oppstadhornet var kommunens høyeste topp (737moh).
Det er bygd omfattende veinett, med bruforbindelse Dryna–Midøy, Midøy–Otrøy og Otrøy-Magerøy. Det er også en ferge med ruter mellom Dryna fergekai – Brattvåg fergekai (mot Sunnmøre) og Solholmen fergekai, Otrøy – Mordalsvågen fergekai, Molde.
Historie
1. januar 1965 ble Midsund etablert etter at den gamle kommunen Sør-Aukra ble slått sammen med sørlige del av Midøya og naboøya Dryna, som var en del av Vatne kommune. Tidligere var øyene en del av herredet Aukra, som i 1924 ble delt i Nord-Aukra og Sør-Aukra (nordlige del av Midøya samt Otrøya).
Bosetting er påvist fra steinalderen, 6–8000 år f.Kr., og i nyere tid fra 1400-tallet.
I perioden 26. februar 1658 til 27. mai 1660 gikk grensen mellom Danmark-Norge og Sverige over Midøya. Grensen gikk mellom gårdene Gangstad og Bjørnarem, og her ble det satt opp et steingjerde (bygd på 1800-tallet). Skillet ble brukt som grense mellom Sør-Aukra og Vatne.
Dialekt
Misundingen snakker romsdalsdialekt og bruker «i» som førsteperson entall. Men det går et gammelt språklig skille ved det tidligere omtalte steingjerde. På sørsiden av skillet snakker storparten av befolkningen fortsatt sunnmøring og bruker «ej» som førsteperson entall.
Næringsliv
Næringslivet i Midsund er preget av fiske, oppdrett, jordbruk og havrelatert mekanisk industri.
Største mekaniske bedrift i Midsund var Midsund Bruk, som fra mars 2020 har valgt å legge ned å avslutte driften.
Kultur
Midsund musikklubb er en organisasjon som jobber for levende musikk i Midsund. Har øvingslokale/studio tilgjengelig for medlemmer på Bygdheim forsamlingshus. Arrangør av den årlige Øyapop.
Kristne organisasjoner driver ulike aktiviteter for barn, ungdom og voksne. Dessuten var det bygdalag og husstyre knyttet til fem forsamlingshus der det er bygdafester, karneval, ungdomsklubb og diskotek. Her holdt også sanitetsforening, husflidslag, redningsforening og husmorlag til.
I tillegg er det dansemusikkgrupper, kor, spelemannslag, slekt- og historielag, bridgeklubb, rotaryklubb, dykkerklubb, crossklubb, jeger- og fiskeforening og skyttarlag.
Lokalavisa for Midsund heter Midsundingen. Før var Øyavis lokalavisa til tidligere Midsund kommune, men ingen tok jobben etter at redaktøren i lokalavisa brått gikk bort.
Nils Holbek
Nils Holbek (født 24. desember 1883 på Møll i Holum i Vest-Agder, død 10. desember 1969) var en norsk redaktør, gårdbruker og politiker. Han var stortingsrepresentant (1. representant) 1937–45 for Venstre fra Vest-Agder fylke og satt som medlem i Vei- og jernbanekomiteen.
Barkteger
Systematisk inndeling / europeiske arter
Et latinsk familienavn ender med ...idae, og et navn på en overfamilie på ...oidea.
Rådhuset i Łódź
Rådhuset i Łódź (polsk Ratusz Miejski) ble reist i 1827 etter tegninger av Bonifacy Witkowski. Det er det eldste og mest verdifulle eksempel på klassisistisk arkitektur i byen. Rådhuset var en av de første mursteinsbygningene i Łódź, og ble bygd ved Frihetsplassen og selve begynnelsen av Piotrkowska-gaten.
Rådhusbygningen har to etasjer og en tilnærmet kvadratisk grunnplan. Inngangen fra Frihetsplassen prydes av to kolumner. De finnes også i elevasjonen til urtårnet i fasaden, som kranses av en liten kuppel. Uret ble skjenkt av fabrikanten Karol Schlösser fra Ozorków i 1834. I tårnet finnes også en klokke. I dag huser rådhuset Statsarkivene.
Moritz Rabinowitz
Tidlige år
Moritz Rabinowitz var sønn av Isaac Levi og Chaya Rosa Rabinowitz. Han hadde to søstre og en yngre bror. Broren emigrerte også til Norge og bosatte seg i Bergen.
Moritz Rabinowitz kom til Bergen i 1909 og til Haugesund i 1911. Han ble gift med Johanna Goldberg (1889–1939), datter av overkantor Eduard Goldberg i Berlin. Hennes bror Salomon Goldberg er kjent for byggingen av synagogen «Friedenstempel» Halensee i Berlin. Moritz og Johanna fikk datteren Edith i 1918.
I Haugesund åpnet han en liten klesbutikk som vokste til en bedrift med egne klesfabrikker og butikker langs hele sørvest-kysten, fra Haugesund i nord til Kristiansand i sør. Rabinowitz var den eneste jøden i Haugesund i mellomkrigstiden.
Hans første butikk i byen ble åpnet i Kaigaten. Et par år senere åpnet han butikk i det som den gang var Haugesunds hovedgate, Strandgaten. Rabinowitz importerte sko og herreklær fra Tyskland, og åpnet etter hvert butikker i Haugesund, Stavanger, Sauda, Egersund og Kristiansand.
I 1938 nådde han høydepunktet i sin suksess med byggingen av den moderne fabrikken «Condor» i Haugesund sentrum. På det meste hadde han rundt 150 mennesker i arbeid.
Rabinowitz markedsførte sin virksomhet og lyktes i å bygge opp et sterkt varemerke.
Arrestasjon, deportasjon og død
I seks måneder klarte han å holde seg skjult på gårder langs Åkrafjorden, men 4. desember 1940 ble han arrestert på øya Toftekalven utenfor Skånevik i Sunnhordland.
Han ble sendt til Stavanger Kretsfengsel og derfra til Møllergata 19 i Oslo i februar 1941, deretter til Åneby før han ble returnert til Møllergata 19 for deportasjon 22. mai 1941. Han ble deportert med fangeskipet MS «Monte Rosa». I Stettin skrev han sitt testamente, med sine medfanger som vitner; politimester Christian Wilhelm Rynning-Tønnesen som testamentfullbyrder, politikonstabel Kleppe og major Bache som vitner. Han ble sendt til konsentrasjonsleiren Sachsenhausen hvor han ble plassert på «jødebrakka» og døde der 27. februar 1942. Oppgitt dødsårsak var lungebetennelse.
På dødsleiet i Sachsenhausen fikk han, gjennom en tysker som senere traff en haugesunder der, sagt følgende: «Hvis du noen gang møter noen fra Haugesund, vil jeg be deg om å hilse fra meg og fortelle dem at de første jeg tenkte på ved siden av min egen familie, var arbeiderne, de ansatte og vennene jeg hadde i byen».
Familiens skjebne
Hans datter Edith (født 16. august 1918, død 3. mars 1943), hennes mann Hans Reichwald (født 29. september 1916, død 17. januar 1943) og deres sønn Harry (født 23. november 1940, død 3. mars 1943), ble også myrdet i Auschwitz. Hans Reichwald ble arrestert 26. oktober 1942 og deportert med skipet «Gotenland» 26. november. Edith og sønnen ble tatt samme dag, og deportert med DS «Donau» 24. februar 1943. De ble ført direkte til gasskammeret ved ankomst til Auschwitz.
Hans bror Herschel Hermann Rabinowitz, som var bosatt i Bergen, ble drept i Auschwitz 22. desember 1942.
Dokumentarfilm
En dokumentarffilm om Rabinowitz med tittelen Mannen som elsket Haugesund hadde premiere på Den norske filmfestivalen i Haugesund i 2003. Rundt 1300 mennesker så filmen i løpet av to dager. I filmen ble mennesker som traff og kjente Rabinowitz intervjuet. Filmen er utgitt på DVD.
Figurteater
Figurteateret i Nordland og det norsk-amerikanske teaterkompaniet Wakka Wakka Productions utviklet figurteaterforestillingen Fabrik – The Legend of M. Rabinowitz, som hadde premiere i Stamsund den 9. september 2007. Fabrik er spilt over 200 ganger i Norge, USA og England for nærmere 15 000 publikummere. Stykket vant prisen Citation of Excellence in Puppetry fra UNIMA USA i 2009.
Dokumentarteater
Marius Leknes Snekkevåg har skrevet et teaterstykke om Rabinowitz for dokumentarteaterkompaniet Scenekraft. Stykket hadde premiere på Haugesund Teater i april 2011. Det er siden vist på det Det Norske Teater (mai 2011) og Rogaland Teater (november 2011).
Monument i Haugesund
Rabinowitz er hedret med et minnesmerke helt sør i Haraldsgata, på Lillesund i Haugesund. Minnesmerket ble avduket den 6. mai 1986 av daværende stortingspresident Jo Benkow i det som nå blir kalt Rabinowitzparken.
Snublesteiner
Den 9. november 2013, på 75-årsdagen for Krystallnatten, ble det lagt ned en snublestein til minne om Moritz Rabinowitz. Den ligger i fortauet utenfor hans tidligere hjem i Strandgata i Haugesund. Det er lagt ned en snublestein til minne om broren Herschel Hermann i Bergen.
Rabinowitz-seminaret
I 2012 etablerte en gruppe frivillige en seminarrekke til minne om Rabinowitz. Etter hvert inngikk gruppen bak Rabinowitz-seminaret en avtale med Haugesund folkebibliotek som førte til at biblioteket er vertskap for et årlig seminar i regi av Rabinowitz-seminaret. Etter å ha arrangert fem seminarer i årene 2012–2021, etablerte Rabinowitz-seminaret høsten 2022 et faglig og økonomisk samarbeid med Høgskulen på Vestlandet (HVL) for å sikre den videre driften av seminaret.
Erast Fandorin
Biografi
Fandorin ble født i 1857. I boken Tyrkisk gambit heter det:
Presenteres i 8 bøker
Romanene som handler om ham (7 av dem er gitt ut på norsk, 5-6 bok er trykt i den samme bok) er
Sosialantropologi
Sosialantropologi (fra gresk anthropos = menneske, og logos = fornuft, og fra latin societas = samfunn) er et fag innen samfunnsvitenskapen som studerer de sosiale og kulturelle sidene ved menneskelige samfunn. Sentralt i antropologien står begrepene samfunn, kultur og symboler. Til forskjell fra for eksempel sosiologi baserer faget seg i stor grad på kvalitativ metode, feltarbeid, deltakende observasjon og etnisk perspektiv.
Betegnelsen sosialantropolog kan enten brukes om personer som er aktive innen sosialantropologisk forskning, eller om personer som minst har høyere grads eksamen i sosialantropologi.
Antropologiens opprinnelse
Aallerede de gamle grekere kan ha bedrevet antropologisk forskning. Herodot (ca. 484–420 f.Kr.) skrev ned detaljerte skildringer av fremmede folkeslag. I takt med opplysningstiden, vokste nye fag frem, som historie, filologi og sosiologi, fag som antropologien kan sies å være en del av.
Den moderne antropologi som fag oppsto i midten av det nittende århundre. Sammen med utbredelsen av de store vestlige imperier og kolonier i Afrika og Asia, ble det interessant med detaljerte beskrivelser av den innfødte befolkningen på samme måte som man studerte flora og fauna. I USA var situasjonen en annen, man ønsket å beskrive restene av den indianerkulturen man bare tiår tidligere var i ferd med å ødelegge. Lewis Henry Morgans Ancient society og Henry Maines Ancient Law regnes blant de første avhandlinger innen faget. Begge forfatterne utvikler teorier om primitive samfunn, og skaper dermed skillet mellom tradisjonelle og moderne samfunn. Morgan mener at man i utviklingen av samfunn kan se en sosial evolusjon. Med dette mener han at alle samfunn gjennomgår ulike stadier i utvikling, fra den ville tilstand, via barbariet til sivilisasjon. Sett i et slikt lys, ville ikke-vestlige samfunn være levende fossiler, modeller man kunne studere for å forstå egen fortid. Evolusjonistiske teorier var utbredte på 1800-tallet, og den kanskje mest kjente er Karl Marx' teori om samfunnsmessig utvikling gjennom klassekamp. Dessuten hadde Charles Darwin stor innflytelse med sin biologiske utviklingsteori.
Den moderne antropologien
Franz Boas hadde stor innflytelse mot slutten av 1800-tallet, særlig teorien om kulturrelativisme regnes som sentral. Denne teorien går ut på at kulturer og samfunn bare kan forstås ut ifra sin egen logikk, og at de derfor ikke kan studeres evolusjonistisk. Dessuten hevder han at ethvert samfunn har sin egen historie og at det ikke finnes utviklingsfaser.
Bronislaw Malinowski (1884–1942) regnes gjerne som den som introduserte feltarbeidet i antropologien. Malinowski mente at for å forstå den indre sammenheng mellom de ulike delene av samfunnet måtte man lære seg det lokale språket og observere hvordan folk levde over flere måneder. Malinowskis tilnærming ble senere betegnet som funksjonalistisk. Med dette menes at et aspekt ved samfunnet, for eksempel religion, må ses i sammenheng med den funksjon det har i samspill med de andre sidene ved samfunnet, som økonomi og politikk. Malinowski vektla slik sett holisme, et perspektiv som stod sterkt i faget en tid, men nå bare er av faghistorisk interesse.
Alfred Radcliffe-Brown (1881–1955) regnes som utvikleren av strukturfunksjonalismen, et perspektiv som går ut på at man tror et aspekt ved samfunnet, for eksempel religion, kan forklares ved dets rolle i å skape stabilitet og integrasjon i samfunnet som helhet.
Claude Lévi-Strauss utviklet teorien om strukturalismen. Denne teorien tar utgangspunkt i troen på at den menneskelige bevissthet organiserer virkeligheten ut fra kontraster som han kalte binære opposisjoner. Han mener dette er felles for alle mennesker, men at organisasjonen av samfunnet er forskjellig ut ifra hvilke teknologiske forutsetninger man har.
Etter andre verdenskrig, og fram til midten av 80-tallet, utviklet antropologien seg i en mer naturvitenskapelig retning. Prosessorienterte studier ble utviklet av Fredrik Barth og Clifford Geertz, som prøvde å finne prosesser for hvordan nylig uavhengige stater kunne utvikles. Økologi ble et sentralt tema, og Julian Steward undersøkte hvordan samfunn tilpasset seg lokale økologiske forutsetninger. Økonomisk antropologi ble videreutviklet av Karl Polanyi og Marshall Sahlins, som fokuserte på hvordan økonomisk vitenskap ignorerte kulturelle og sosiale faktorer. Marxisme fikk økt innflytelse i antropologien på 1960- og 1970- tallet.
I likhet med de andre samfunnsfagene ble antropologien preget av 60-tallets motkulturelle strømninger, og særlig protestene i Europa og Nord-Amerika mot Amerikas forente staters krigføring i Vietnam. Her bør særlig nevnes en debatt som hadde utspring i et problem som kort sagt dreier seg om i hvor stor grad man skal ta stilling som forsker. I en artikkel fra 1968 beskriver den amerikanske antropologen Gerald Berreman hvordan den amerikanske antropologforeningen, AAA, håndterte denne debatten på et av sine møter, og hvorfor han selv støttet de som mente at antropologer har en plikt til å gripe inn mot urett. Et beslektet problem er det som ofte kalles universalisme-kulturrelativisme-debatten. Et ekstremt kulturrelativistisk standpunkt betyr at man tror en kultur bare kan forstås på sine egne premisser, mens universalisme innebærer at man tror det skal gå an å gjenfinne universelt sammenlignbare størrelser i alle kulturer. Denne debatten har blusset opp de seneste årene. Det som særlig har blitt heftig debattert, er om man skal gripe inn i mot for eksempel kjønnsdiskriminerende praksiser i muslimske land, eller om man skal anse slike praksiser som en naturlig del av den lokale kultur som bør godtas når de kvinnene som rammes ser ut til å trives under slike forhold.
På 1980- tallet ble studiet av makt sentralt i faget, sett i lys av tidligere vestlige koloniforhold, såkalte postkoloniale studier. Mange slike studier har vist hvordan koloniserte folk ofte har brukt metoder som likner på maktapparatets for å etablere en viss selvstendighet, såkalt mothegemoni. Seksualitet og kjønn blir stadig studert mer inngående. De seneste årene har mye av fokus vært rettet mot emner som globalisering, bioteknologi og urbefolkningenes rettigheter. Faget huser forøvrig et bredt spekter av temaer.
Utviklingen av norsk sosialantropologi har i stor grad vært dominert av en ruvende skikkelse, nemlig professor Fredrik Barth. I og med hans internasjonalt sterke posisjon og at han selv bygde opp fagmiljøet selv i Norge, har Barths innflytelse vært nærmest enerådende i mange år. Også fagdebatten i etterkant har vært preget av en stillingtagen til Barth, dog da i motsetning til hans tanker.
Borgermester
En borgermester er den øverste administrative og politiske lederen for en by eller kommune. Borgermesteren kan være valgt direkte av innbyggerne, eller velges av et bystyre eller kommunestyre.
Borgermesteren er vanligvis jurisdiksjonens utøvende myndighet. I noen jurisdiksjoner delegerer borgermesteren mye av sin utøvende makt til en administrativ leder, for eksempel en byrådsleder.
Norge
Fra 1430-tallet fikk noen byråd en eller to formenn med tittelen borgermester. Også Danmark og Sverige innførte dette embedet i løpet av 1400-tallet. I Oslo nevnes to borgermestre i 1439, i Tønsberg en i 1444, mens Bergen og Trondheim først fikk borgermestere etter reformasjonen. Kanskje skyldes dette at begge byene var av slik politisk og økonomisk betydning at bystyrene først stod friere etter at kirken og Hansaforbundet var blitt varig svekket.
Betegnelsen rådmann ble tatt i bruk i forbindelse med de nye kommunelovene av 1938. Ved kommuneloven av 10. juni 1938 som trådte i kraft fra 1.1.1939, ble tittelen «borgermester» erstattet med «rådmann». Dette vedtaket var ikke overensstemmende med justisdepartementets lovproposisjon eller med innstillingen, men ble vedtatt i odelstinget og lagtinget med én stemmes overvekt. Inntil 1665 hadde Bergen to borgermestre, siden tre, idet magistraten bestod av en president og to borgermestre. Hertil kom seks rådmenn, siden redusert til fire. I 1828 blev det bestemt at magistraten skulle bestå av én borgermester og to rådmenn, i 1894 endret til «første borgermester» og to borgermestre, inntil kommuneloven av 1921 og loven om magistratembedenes opphevelse.
Færøyene
På Færøyene fungerer en borgarstjóri, «borgermester», på samme måte som en ordfører i Norge, mens administrasjonssjefen tituleres kommunustjóri, «kommunaldirektør», eller kommunuskrivari, «kommunalsekretær». Færøyske valg er personvalg, og den nye borgermesteren er stort sett den kandidaten som fikk flest stemmer i valget, mens kandidaten med nest flest stemmer blir viseborgermester. Tórshavnar kommuna har, som eneste færøyske kommune, to viseborgermestre.
Danmark
I Danmark brukes betegnelsen borgmester om den øverste politiske lederen for en kommune. Borgmesteren velges fra og av de folkevalgte medlemmene av kommunestyret (byråd eller kommunalbestyrelse) og er formann og møteleder for styret. I København er overborgmesteren den øverste politiske lederen valgt fra og av medlemmene av Københavns borgerrepresentasjon. I alle kommuner utnevnes i tillegg en eller to viseborgermestre (viceborgmestre).
Tyskland
I Tyskland brukes betegnelsen Bürgermeister.
Orreskogen
På grunn av boligbygging har skogen blitt redusert de siste årene. Kjernen av det som står igjen av skogen i dag, er en fin liten sumpgranskog. En liten bekk fra en dam ved Soria Moria litt lenger nord og gir fuktighet til en frodig vegetasjon med høye urter på skogbunnen og langs bekken.Typiske arter er tyrihjelm ), mjødurt, vendelrot, skogstorkenebb  og turt. Skogen er grovvokst og skyggefull og gir et godt inntrykk av hvordan klimaksfasen ser ut i granskogen. Noen trær er allerede blitt drept av barkbiller og står igjen som tørrgraner. Denne gammelskogen er svært artsrik fordi tallrike livsnisjer forekommer side ved side. Vi finner også andre skyggetålende arter særlig marimjelle, skogstjerne, linnea, maiblom og bregner. På tørre tuer finnes tyttebær sammen med litt lav.
Siden begynnelsen av forrige århundre har skogen vært et yndet turområde. De gamle stiene i Orreskogen og på Voksenkollen ble anlagt som spaserveier i forbindelse med byggingen av sanatoriene og hotellene i området på slutten av 1800-tallet. Her samlet flere av landets fremste kulturpersonligheter krefter og inspirasjon, bl.a Edvard Grieg: "Jeg har vandret omkring i denne Labyrint af Stier i de store Skoge uden at møde andet end Årfugl og Røj." (Verdens Gang 12. januar 1901).
Aleksej Suvorov
Aleksej Edmundovitsj Suvorov (født 17. september 1991) er en russisk skøyteløper som konkurrerer i hurtigløp. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hans beste individuelle resultat var nummer 25 på 1500 meter.
Nesset
Nesset var en kommune i Romsdal i Møre og Romsdal. Den grenset i nord mot Gjemnes, i øst mot Sunndal, i sør mot Lesja, i sørvest mot Rauma og i vest mot Molde. I nord lå Tingvoll kommune øst for Sunndalsfjorden. Nesset kommune ble opprettet ved formannskapslovene av 1837.
1. januar 1964 blei Eresfjord og Vistdal kommune igjen slått sammen med Nesset kommune. Eresfjord og Vistdal hadde ved sammenslåingen 1.289 innbyggere og daværende Nesset kommune hadde 2360 innbyggere. Til sammen fikk den nye Nesset kommune 3649 innbyggere.
Nesset kommune ble 1. januar 2020, sammen med Midsund kommune, slått sammen med Molde kommune. Den nye storkommunen fikk navnet Molde.
Tusenårssted
Kommunens tusenårssted var Nesset prestegard. Området forvaltes i samarbeid med Opplysningsvesenets fond som eier og Romsdalsmuseet som museumsfaglig konsulent. Nesset prestegård var barndomshjemmet til Bjørnstjerne Bjørnson i sin tid, før han flyttet videre til Molde.
Kraftverk
Vassdragene i Nesset er utnyttet til kraftproduksjon:
Politikk
Rolf Jonas Hurlen (Høyre) var ordfører i Nesset kommune fra 2007 til 2019.
Mann-overbord-båt
En mann-overbord-båt (MOB-båt) er en mindre, hurtiggående redningsbåt ombord i større båter, ferjer, skip og oljeinstallasjoner til bruk i mann-over-bord-situasjoner og ved andre tidskritiske operasjoner. MOB-båter har ofte RIB- eller RIB-liknende skrogform for å kunne kombinere høy fart med stor stabilitet. Både utenbords- og innenbordsmotorer med vannjet brukes på MOB-båter.
Microsoft Zune
Zune er Microsofts portable mediaavspiller, den medfølgende programvaren og tjenestene for å hente og dele media. Prosjektet var tidligere kjent under kodenavnet Argo. Zune kom ut på markedet høst 2006.
Zune
Det var tidligere antatt at Zune var navnet på en enkelt av Microsofts mediaavspillere da prosjektet het «Argo», i likhet med iPod-familien. Det er påstått at Zune har høyere skjermkvalitet en den femte generasjonen iPod. Zune vil også komme med Wi-Fi-muligheter, som gir brukere mulighet for trådløs dataoverføring, samt deling mellom hverandre. Det er også rapportert at den har en 400MHz DPS prosessor, som er mer en hva som er nødvendig for å spille av musikk og film. Dermed åpnes det en mulighet for spill på Zune.
Pr. dags dato har produksjon av spillere blitt avsluttet i 2011, og tjenesten blitt lagt ned i 2012. Satsingen har blitt videreført på Xbox Music- og Xbox Video-tjenestene.
The Constant Gardener
The Constant Gardener er en film fra 2005 basert på John le Carrés roman Den evige gartner. Filmen er regissert av brasilianske Fernando Meirelles, og har Ralph Fiennes og Rachel Weisz i hovedrollene. Filmen handler om diplomaten Justin Quayle som finner sin kone myrdet, og som prøver å nøste opp grunnen til at dette skjedde. Under sin søken finner han et internasjonal konspirasjon som involverer korrupt byråkrati og forskjellige legemiddelfirma som arbeider i Afrika.
Handling
Justin Quayle, en britisk diplomat utstasjonert i Kenya, får vite at hans kone Tessa ble funnet død i et veld. Tessa ble myrdet i et veikryss sammen med sin kenyanske sjåfør. Hennes kollega, Dr. Arnold Bluhm, som opprinnelig mistenkes for å ha myrdet henne, blir også funnet drept samme dag som Tessa. Sladder florerer om at de hadde en affære. Men det avsløres senere at Bluhm var homofil. I tilbakeblikk vises Justin i London og møtte sin fremtidige kone Tessa, en frittalende humanitær og aktivist for Amnesty International. Til tross for deres kjærlige ekteskap, holder Tessa hemmelig for Justin den egentlige grunnen til at hun henvendte seg til ham i utgangspunktet. Når Tessa begynner å komme for nært å avdekke feilgrep fra et innflytelsesrikt og mektig farmasøytisk bedrift, blir hun og hennes kollega myrdet.
Når mysteriet rundt konas død utspiller seg, er Justin fast bestemt på å finne ut av mordet. Han oppdager snart en bedrift som bruker folket i Kenya for å teste en ny tuberkulose-medisin. Legemidlet har flere skadelige bivirkninger, men bedriften bryr seg ikke om hvordan det går med test-personene deres. Sir Bernard Pellegrin leder Afrika-kontoret ved Foreign, Commonwealth and Development Office. I etterforskningen oppdager Justin at Tessa skjulte for ham en rapport om dødsfallene forårsaket av Dypraxa, og han får et inkriminerende brev som Tessa tok fra Sandy. Justin konfronterer Sandy, som forteller at det Tessa ønsket å forhindre Dypraxa-testene. Dette vil imidlertid koste millioner av dollar, og forsinket arbeidet deres. Pellegrin anså Tessas rapport som skadelig og erklærte at hun måtte stoppes. Bedriften truer Justin også: Han får beskjed om å stoppe etterforskningen sin, eller risikere å møte samme skjebne som hans kone.
Innspilling
Filmen ble delvis spilt inn i Kenya (der handlingen finner sted) og Sudan. Filmcrewet levde tett opp i fattigdommen og sulten som rådet der, og etter filmingen opprettet de involverte en egen organisasjon, Constant Gardener Trust, som har samlet inn penger og hjulpet befolkningen i områder som Kibera og Loiyangalani i Kenya.
Mottakelse
Filmen ble godt mottatt blant kritiker og publikum når den kom, og filmens tittel har gått igjen i lister over prisnominerte filmer fra 2005. Særlig Rachel Weisz har fått skryt for sin rolle som Tessa Quayle.
Jens Henrik Winsnes
Jens Henrik Winsnes (født 1. juli 1823 i Hurdal, død 11. oktober 1882 i Stjørdal) var en norsk bergingeniør og politiker. Han var Øvre Stjørdals ordfører fra 1862 til 1865.
Han var sønn av stiftsprost, sogneprest og stortingsmann Paul Winsnes og kokebokforfatter Hanna Winsnes (født Strøm). Han giftet seg i 1852 med Elisabeth Marie Bernhoft, datter av sogneprest og ordfører Tobias Brodtkorb Bernhoft i Stjørdal. Jens Henrik og Elisabeth Marie Winsnes var barnløse, men tok til seg en pleiedatter.
Ekteparet Winsnes var generøse i sine pengegaver til byggingen av Meråker kirke og «viste ved flere anledninger hjertelag og romslighet mot bygda». Etter enkens død ble DKNVS satt til å bestyre et legat på 16 000 kroner til undersøkelse av malmforekomster nordenfjells.
Atakebune
Atakebune var de største krigsskipene bygd og brukt av de japanske militære i den turbulente Sengoku-perioden (1467–1573) og i Azuchi-Momoyama-perioden (1568–1600), som var preget av en rekke interne stridigheter om territorium, makt og gjenerobring av kontrollen over Japan.
De fleste krigsskipene som var bygd av japanerne, var først og fremst ment som transportmidler for tropper langs kysten og mellom øyene, og som kunne ta opp strid med fiendtlige fartøyer. Tross de mange intensive kriger mellom daimyoer med en lang rekke beleiringer og slag på landssiden, var det ikke mange sjøslager mellom japanske flåter. De vanligste fartøytyper for sjøkrig og transport var sekibune og kobaya, med den største for de største flåteorganisasjoner, under betegnelsen atakebune, som utgjorde de sterkeste krigsskipene i Japan.
Atakebune
For nåtidens observatører minner atakebunen og den mindre sekibunen om en langstrakt og rektangulær boks av planker og søyler av tre satt ovenpå et åpen skrog med butte ender forut og akterover på de større, mens de mindre hadde skarpe forstevner. Utseendet skyldes den tidstypiske japanske taktikken om å bombardere fiendeskipet med prosjektiler, dermed måtte soldatene beskyttes før man kunne borde fiendens skip for rasende nærkamp mann mot mann. Av den samme grunnen ble roere alltid plassert på hoveddekket, beskyttet mot fiendtlige ild uten å bli forstyrret i deres arbeid med årene som kom ut gjennom åpninger i utriggerne som boksen dels hvilet på.
Nesten samtidige japanske krigsfartøyer i 1500-tallet var rofartøyer med seil som bare var reist med en mast som kunne tas ned og reises ovenpå det åpne dekket, for seilas i medvind, ofte var bare et enslig råseil av lange vertikale striper brukt, gjerne med mon (kjenningsmerke) for å vise tilhørighet. Hver enkelte daimyo hadde deres egne mon som var brukt som identifikasjon under kamp og seremonier. Som et seilfartøy skulle det ha de beste egenskaper i medvind, og dermed var noe hurtigere med et slankt skrog som ikke hadde stor dypgang, og som skulle være lik raskt under årene. Før det kom til kamp, ble seilet tatt ned og skjult bort mens masten ble lagt i hvile ovenpå gafler langs senterlinjen på fartøyet. Disse gaflene sto forut, midt og akterover.
Den typiske atakebune hadde en normal besetning på 80 roere og 60 soldater samt 30 bueskyttere eller musketerer med deres prosjektilvåpen. Hver åre hadde én roer som regel. I sammenligning med den noe mindre sekibunen som hadde det samme utseendet med den karakteristiske boksen, var atakebunen ikke bare større, men også mer iøynefallende med en overbygning formet som en paviljong midtskips på værdekket. Det var også oppholdsstedet for kommandanter og viktige gjester ombord på de største atakebuner, noen ganger betegnet som o-atakebune, som var mye større.
Det japanske taktiske konseptet for sjøkrig aldri noensinne hadde sett bruk av ekte skipsartilleri, spesielt med tanke på den japanske båtbyggingstradisjonen. De fleste japanske båter og skiper fram til moderne tid var først og fremst konstruert som skallskonstruksjoner uten anvendelse av indre avstivning, såkalte «innved». Den eneste form for indre avstivning av skroget var tverrbjelker fra skipsside til skipsside. Dermed kunne ikke de japanske krigsfartøyene ha tyngre artilleri, større atakebuner hadde bare ha to til tre kanoner som bestykning. Et skip med tyngre artilleri måtte ha en kraftig konstruksjon med forsterket dekk som skulle tåle rekylkreftene og bevegelse av tunge skyts.
Victoria terrasse (Oslo)
Bygningen
Victoria terrasse ble bygd fra 1884 til 1890 som Oslos og landets største og fineste leiegårdskompleks. Bygningskomplekset går over tre kvartaler, og fasadelengden er 180 meter. Komplekset ble opprinnelig oppført for Petersborgcompagniet (opprinnelig Algierkompagniet) og består av 124 meget store leiligheter som alle hadde elektrisk lys innlagt fra begynnelsen av. Hovedarkitekten var Henrik Thrap-Meyer, men andre arkitekter var også med på prosjektet, blant andre Olaf Due i samarbeid med Paul Due og Bernhard Christoph Steckmest. Bygget ble oppkalt etter den daværende norske og svenske kronprinsesse Victoria (1862–1930).
Petersborgcompagniets eier var konsul Peter Petersen. Han kjøpte i forkant av byggingen opp den lille trehusforstaden Ruseløkkbakken, ofte kalt «Røverstatene» etter de tre gatene Algier, Tunis og Tripoli.
Victoria terrasse 1—13 og Kronprinsens gate 2—4 og 12 er oppført i årene 1885—88 av arkitekt Henrik Thrap-Meyer. Den er i fire etasjer og har fasader av pusset tegl med fasadeornamenter i nyrenessanse. Bygningen har kupler og spir, og taket er tekket av skifer med mønekammer av smijern.
Kronprinsens gate 6—10 ble oppført etter Thrap-Meyers planer i årene 1889—90 av arkitekt Olaf Due i samarbeid med Paul Due og Bernhard Christoph Steckmest. Også denne har fire etasjer. Fasadene er av pusset tegl og har middelalderinspirerte fasadeornamenter i nygotikk. Takene har skifer og mønekammer av smijern.
Bygningskomplekset var opprinnelig reist på Ruseløkkbasarene som var bygget i 1883 etter tegninger av arkitekt Henrik Thrap-Meyer. Denne bygningen, som hadde arkader av rød teglstein, ble revet i 1960-årene og erstattet med Vikaterrassen.
Henrik Ibsen bodde i komplekset i en periode. Det ble overtatt av den norske regjeringen i 1913 og tatt i bruk til forskjellige statlige formål, blant annet som kontorer for politiet og forskjellige departementer, som Norges geologiske undersøkelse. Utenriksdepartementet bruker en nå vesentlig del av anlegget.
Bruk av bygningen under andre verdenskrig
Ved okkupasjonen av Norge i april 1940 ble bygget overtatt av de tyske politimyndighetene Gestapo og Sicherheitsdienst. Det var ment som et hovedkvarter for ledelsen for Sipo og Sicherheitsdienst (SD), der Heinrich Fehlis var Befehlshaber (BdSuSD), men han flyttet i februar 1945 sitt hovedkvarter til Furulund i Oslo vest, mens Sipos kommandør ble igjen på Victoria terrasse. Her var det forhørsrom for alle fangene i Oslo, og navnet «Victoria terrasse» har for mange senere blitt synonymt med tortur og overgrep. Byggets kjeller huset celler for korte opphold, men det var vanlig praksis å hente fangene rett fra sine respektive fengsler. Ett av disse var Møllergata 19. Flere fanger hoppet ut av vinduene og slo seg ihjel mens de ventet på å bli forhørt.
Før jul 1942 ble den unge ingeniøren Anders Ree Corneliussen hentet av SS til et tredjegrads forhør. I et fortvilt forsøk på å unnslippe sprang han ut av politibilen foran bygget, og ble skutt da han forsøkte å klatre over gjerdet mot Ruseløkkveien. Olav Dalgard som kjente Corneliussen godt fra begge satt i tysk fangenskap nordpå, skrev et minnedikt han kalte «Til ein fallen venn»:
Allierte styrker forsøkte å bombe bygningen 25. september 1942 og 31. desember 1944, men aksjonene slo katastrofalt feil og traff sivile mål, blant annet et nabobygg. På nyttårsaften 1944 ble blant annet en trikk truffet, og mange sivile døde. 106 mennesker, av dem 79 sivile, omkom i bombingen nyttårsaften 1944. Aftenposten gav forskjellige beskrivelser av de to hendelsene. Den første hendelsen var en «terrorbombing», til tross for at Gestapo holdt til der. Omtalen av den andre hendelsen var mer beskrivende, og det ble nevnt at offentlige bygninger ikke var rammet.
Victoria terrasse etter krigen
Den 3. januar 1955 brant det i deler av bygningen, og flere arkiver gikk tapt.
Utenriksdepartementet bygde et nytt bygg på bombetomta øst for den gamle fra 1961 til 1963. Denne delen av bygningsmassen ble rehabilitert i 2002.
Friedrich von Martens
Friedrich von Martens (født 1778, død 5. januar 1857 i Paris) var en tysk jurist, offiser og diplomat. I 1814 var han en av de allierte diplomatene som ble sendt til Norge for å kreve at Christian Frederik og nordmennene skulle oppfylle bestemmelsene i Kieltraktaten om at Norges suverenitet skulle overføres til kongen av Sverige.
Friedrich von Martens var sønn av kjøpmann Carl Wilhelm von Martens (1751-1794) og nevø av juristen Georg Friedrich von Martens (1756-1821), grunnlegger av det berømte historisk-diplomatiske samleverket Recueil des traités.
Han tok sin juridiske utdannelse i Göttingen under veiledning av onkelen. Hans yngre bror Carl fortsatte onkelens verk, og ga blant annet ut verket Guide diplomatique.
Etter studiene trådte han i 1813 inn i hæren. Han ble som major utlånt til kronprins Karl Johan, og deltok i slaget ved Dennewitz. I 1814 deltok han i felttoget mot Frankrike under generalfeltmarskalk Gebhard Leberecht von Blücher. For sin militære innsats ble han tildelt jernkorset.
Sommeren 1814 ble han sendt til Danmark og Norge som diplomatisk utsending for Preussen. Videre ble von Martens prøyssisk utsending til Firenze i 1828, og til Konstantinopel i 1832.
Foretaksmodellen
Foretaksmodellen er en skjermingsmetode innen norsk skatterett for beskatning av selvstendig næringsdrivende. Modellen ble innført fra og med 2006 og var et ledd i skattereformen av 2006. Foretaksmodellen erstattet delingsmodellen for enkeltpersonforetak. Formålet med foretaksmodellen er å skjerme risikofri avkastning av den investerte kapitalen fra beskatning ut over ordinær skatt på alminnelig inntekt.
Werner Icking Music Archive
Werner Icking Music Archive, ofte forkortet WIMA er et webarkiv med noter i public domain. WIMA er fortsettelsen av det nedlagte GMD Music Archive og er oppkalt etter grunnleggeren Werner Icking. For tiden redigeres arkivet av Christian Mondrup.
Foretaksmodellen
Det fastsettes et skjermingsgrunnlag med utgangspunkt i foretakets totalkapital fratrukket finansobjekter. Skjermingsgrunnlaget multipliseres deretter med skjermingsrenten. Dette utgjør skjermingsfradraget. All inntekt beskattes med ordinær skatt på alminnelig inntekt, men inntekt under skjermingen beskattes ikke som personinntekt.
Skattlegging av eiere av enkeltpersonforetak skiller seg fra skattleggingen av eiere av aksjeselskaper og deltakerlignede selskaper først og fremst ved at beskatningen skal skje løpende og ikke ved uttak, ved at inntektsgrunnlaget for ekstrabeskatningen skal være personinntekt, samt at gjeld i enkeltpersonforetak skjermes med faktiske gjeldsrenter.
Werner Icking Music Archive
De fleste komposisjonene som finnes på WIMA er av komponister fra renessanse/barokk-tiden. For en del av tidligmusikken er notene som er publisert på WIMA de første moderne utgavene av disse komposisjonene. En del samtidige komponister har valgt å publisere sine verk på WIMA.
Foretaksmodellen
Beregning av personinntekt etter foretaksmodellen
For å komme frem til personinntekten etter foretaksmodellen tas som utgangspunkt virksomhetens alminnelige inntekt. Til denne legges kapitalutgifter til (med visse unntak) og faktiske kapitalinntekter, skjerming og lønnsfradrag trekkes fra.
Alminnelig inntekt i virksomhet: Det følger av skatteloven kapittel 12 at alminnelig inntekt skal være utgangspunktet ved beregning av personinntekt i enkeltpersonforetak. Private gjeldsrenter skal ikke ha redusert den alminnelige inntekten som ligger til grunn for personinntekten.
Pluss visse kapitalutgifter: Ettersom personinntekt i utgangspunktet er en bruttoinntekt og alminnelig inntekt er netto, skal det gjøres et tillegg i alminnelig inntekt med en del kapitalutgifter som er trukket fra ved beregningen av alminnelig inntekt og som ikke er fradragsberettiget i personinntekt. Det gjelder først og fremst kapitalkostnader og -tap, men det er gjort unntak for tap på kundefordringer og gjeldsrenter til banker og andre finansinstitusjoner eller mengdegjeldsbrev. Selv om det ikke fremkommer tydelig av loven er det også en sikker oppfatning at tap på annet enn finansgjenstander, slik som tap på fast eiendom osv., også er unntatt på lik linje som gjeldsrenter til bank. Motstykket er at inntekter av samme art ikke kan trekkes fra grunnlaget.
Minus visse kapitalinntekter: Avkastning og gevinst på finansgjenstander (slik som aksjer) skal trekkes ut fra grunnlaget. Dette gjelder derimot ikke avkastning eller gevinst på andre gjenstander, slik som fast eiendom, driftsmidler osv.
Minus skjerming: Det skal trekkes ut et skjermingsfradrag for avkastning / gevinst av gjenstander knyttet til virksomheten og som ikke er trukket ut av grunnlaget. Skjermingsfradraget bestemmes ved å multiplisere skjermingsgrunnlaget med en skjermingsrente. Nærmere bestemmelser om hvilke gjenstander som konkret kan regnes med i skjermingsgrunnlaget er gitt i skatteloven: betydelige og varige driftsmidler, varer, kundefordringer, ervervet forretningsverdi (goodwill) og ervervede immaterielle rettighter samt ikke-fradragsførte forsknings- og utviklingskostnader.Gjenstandene må ha «virket i virksomheten». I tillegg skal virksomhetens gjeld (og som det er gitt fradrag for gjeldsrenter for ved at de ikke er plusset på i grunnlaget) trekkes fra i grunnlaget.
From Fear to Eternity
From Fear to Eternity: The Best of 1990 – 2010 er et samlealbum fra det britiske heavy metal-bandet Iron Maiden, og inneholder et utvalg av låter fra bandets åtte siste studioalbum. Tittelen From Fear to Eternity er en henvisning til singelen From Here to Eternity fra 1992, selv om den låten ikke er inkludert.
Albumet ble annonsert 15. mars 2011, og skulle opprinnelig bli utgitt av EMI 23. mai 2011, men dette ble senere endret til 6. juni 2011. Til forskjell fra deres forrige samlealbum – Somewhere Back in Time – vil denne utgivelsen komme med to CD-er på grunn av lengden på flere av låtene, som f.eks. «Paschendale», men prisen vil være den samme som om den ble sluppet som bare én CD.
På samme måte som på Somewhere Back in Time, så synges alle låtene av Bruce Dickinson, selv om flere ble utgitt med Blaze Bayley som vokalist.
Klinkekule
En klinkekule er en kuleformet leke. I dag masseproduseres de i glass, men de kan også være laget av porselen, marmor, metaller eller plast. Klinkekulene brukes til mange ulike varianter av enkle kastespill, de er både barnelek, samleobjekter og spilles i store internasjonale turneringer.