cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kongsvinger Fortress
9. Mars 2019 vant Fortress Flagg Football turneringen i Valhall.
Radiometrisk datering
Radiometrisk datering er dateringsmetoder for å bestemme alderen på bergarter, fossiler og annet gjennom å måle den radioaktive nedbrytingen hos ulike isotoper. Metoden blir hovedsakelig benyttet innen geologi og arkeologi og er fremforalt nyttig over store tidsrom.
Europavei 846
Europavei 846 går mellom Cosenza og Crotone i Italia. Veiens lengde er rundt 110 km.
Dylan Frittelli
Dylan Ashley Frittelli (født 5. juni 1990 i Johannesburg) er en sørafrikansk profesjonell golfspiller, som spiller på Europatouren og den amerikanske PGA-touren.
Frittelli tok sin første Europatourseier 11. juni 2017 under Lyoness Open, og fulgte opp med seier under Mauritius Open 3. desember samme år, etter omspill mot indiske Arjun Atwal.
14. juli 2019 vant han sin første PGA-tourseier under John Deere Classic, to slag foran amerikaneren Russell Henley.
Roque del Este
Roque del Este er en øy i den spanske autonome enheten Kanariøyene som ligger i Atlanterhavet, utenfor Afrikas nordvestkyst. Øya tilhører provinsen Las Palmas og kommunen Teguise på Lanzarote. Øyas areal er på 0,06 km². Øya er ubebodd.
Øya er en del av Chinijoøyene nasjonalpark.
Sheila Leyva
Sheila Leyva er en panamansk tidligere friidrettsutøver, som konkurrerte i høydehopp.
Idrettskarriere
Leyva deltok i Bolivarianske leker 1951 i Caracas i Venezuela, og fikk der sølv i høydehopp, bak Jacinta Sandiford fra Ecuador. Hun deltok i Sentralamerikanske og karibiske leker 1954, der hun fikk bronse i høydehopp, bak Kathleen Russell og Kathleen Robotham, begge fra Jamaica. Hun hoppet der 1,42 meter.
Referanser
<References />
Tamburtromme
Tamburtromme kan vise til:
Rostroclytus
Rostroclytus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, slanke, svarte trebukker med sølvgrå tegninger på dekkvingene. Antennene er tynne, mindre enn halvparten så lange som kroppen. Pronotum er rundet, vanligvis mer eller mindre sølvgrått. Dekkvingene er jevnbrede. Beina er ganske lange, nokså slanke.
Levevis
Larvene utvikler seg i hard og tørr, død ved på greiner og stammer av løvtrær. De voksne billene besøker gjerne blomster.
Utbredelse
Slekten er kjent fra Brasil og Ecuador.
Tony-prisen for beste regi av en musikal
Vinnere og nominerte
{{legend|#B0C4DE|markerer vinneren}}
Oslo KFU
Oslo kommunale foreldreutvalg (KFU) er et fellesorgan for alle foreldre med barn i grunnskolen i Oslo kommune. KFU er en uavhengig forening som støttes politisk og økonomisk av Oslo kommune, men er partipolitisk uavhengig og skal ivareta foreldrenes interesser i skolesammenheng, samt sørge for et godt og smidig samarbeid til elevenes beste.
George Chryssides
G. D. Chryssides eller George Chryssides er en stipendiat med Universitetet i Birmingham.
Chryssides har master i filosofi og en bachelorgrad i systematisk teologi fra Universitetet i Glasgow, samt doktorgrad i religionsfilosofi fra University of Oxford. Chryssides har vist spesielt interesse for nyreligiøse bevegelser, og har jevnlig utgitt publikasjoner relatert til emnet.
Hvannasunds kommuna
Ved innføringen av det kommunale selvstyret på Færøyene i 1872 ble bygdene langs Hvannasund en del av Norðoya prestagjalds kommuna. I 1908 ble Viðareiðis sókn utskilt som en egen kommune, og Hvannasund ble en del av denne. I 1949/1950 ble Hvannasund opprettet som eget sogn og egen kommune, og således utskilt fra Viðareiði.
Kirkestriden
Kirkestriden i norsk kirkehistorie pågikk i perioden fra 1880-tallet fram til 1930-tallet, med en særlig innholdsfylt periode de første tiårene etter århundreskiftet. Konfliktene som preget kirken gikk primært mellom tilhengere av liberalteologi og mer tradisjonelle, konservative kristne. Særlig i de lavkirkelige legbevegelsene var motstanden mot liberalteologi stor.
Hvannasunds kommuna
Politikk
I september 2008 ble det avholdt folkeavstemning i Hvannasunds kommuna om en sammenslåing med Klaksvíkar kommuna. 75 % i Hvannasund stemte imot en sammenslåing.
Kirkestriden
Konflikten ble særlig tydelig rundt den såkalte professorstriden som endte med grunnleggelsen av Menighetsfakultetet i 1908.
Hvannasunds kommuna
Politikk
I mai 2012 ble det avholdt folkeavstemning i alle kommuner på Færøyene om syv foreslåtte storkommuner på Færøyene. Det ble foreslått å slå sammen alle kommunene på Norðoyar til én. På Norðoyar var valgdeltagelsen på bare 26 % av de stemmeberettigede, og 52 % stemte imot forslaget.
Kirkestriden
Liberalteologi i Norge
Gjennom 1870- og 80-årene vokste moderniteten frem i Norge. I kirkedebatten ble moderne tanker fremmet av menn som Bjørnstjerne Bjørnson og Arne Garborg, som begge kritiserte kirken med drøfting av dogmer og med bibelkritisk innsikt. Samtidig ble også kirkens syn på ekteskap og seksualmoral utfordret av kunstnere, særlig i Kristiania. De sentrale personene her var særlig Christian Krohg og Hans Jæger.
Både disse angrepene fra «fritenkere», og den faglige utviklingen innen teologi og religionsvitenskap ble møtt med skepsis i store deler av kirken i Norge. Særlig to personer ble sentrale i debatten som oppstod med fremveksten av disse tankene. Dette var presten J.C. Heuch som senere ble biskop i Kristiansand, og professor ved det teologiske fakultet, Fredrik Petersen.
Heuch var en aktiv apologetiker som ville verne Bibelen mot kritikk. Målet med dette var å avsløre denne kritikken som rasjonalistisk vantro. Heuch var konservativ på alle måter, og ville bekjempe den moderne kulturen både ideologisk, politisk og kirkepolitisk. Han var motstander av parlamentarisme og kvinneemansipasjoner. I indrekirkelige spørsmål var han også konservativ, og arbeidet mot kirkedemokrati og også en tid mot fri lekmannsforkynnelse.
Petersen tok avstand fra at Bibelen skulle være verbalinspirert, og knyttet i stedet Bibelens opprinnelse, og med det autoritet, til forfatterne av de ulike skriftene, noe som gjorde bibelkritikk mulig. Han var positiv til de nye vitenskapene, samtidig som han ville verne kirken mot vantro. Også Petersen skrev mye apologetisk litteratur, der han drøftet kristen tro i møte med moderne vitenskap. Petersen ble aldri møtt med forståelse i radikale miljøer i Norge, og han fikk også motstand fra sine kolleger på det teologiske fakultet. Man sier gjerne at den moderne epoken i norsk teologi begynner med et foredrag Petersen hadde på et stiftsmøte i Kristiania i 1880. Foredraget hadde tittelen «Hvorledes bør Kirken møde Nutidens Vantro?», et foredrag som satte tonen for den videre debatten.
«Frontlinjene» dannes
Hele kollegiet på det teologiske fakultetet, minus Petersen, stilte seg på konservativ side i debatten som fulgte. Carl Paul Caspari var svært konservativ innen sitt fagfelt, Det gamle testamentet. Han avviste litterærkritikk og kildesondering, som ellers var vanlige metoder i tiden. Historisk-kritisk bibelforskning så han på som rasjonalistiske angrep på Bibelen. Begge professorene i Det nye testamentet, Fredrik Wilhelm Klumpp Bugge og Sigurd Odland, gikk inn på den konservative siden, noe også Petersens kollega i systematisk teologi, Gisle Johnson, gjorde. Dette overveldende flertallet av professorer i de teologiske disiplinene, gjorde at de aller fleste prestene i Norge også var enige i de konservatives sak, noe de delte med det såkalte «vakte lekfolk».
Den store kirkestriden tar til
Fram til århundreskiftet foregikk striden, i den grad dette kunne kalles en strid og ikke bare var akademiske drøftelser, i spaltene i aviser og tidsskrifter, i diskusjoner i akademiske kretser og i bøker. Dette skulle endre seg, da det i 1902 kom ut en bok som skulle føre striden inn i en ny fase, der den fikk mer konkrete utløp.
I 1902 gav J.C Heuch ut boken Mod Strømmen, og med denne boken startet en ny epoke i kirkestriden. Boken var svært godt skrevet, og kom ut i seks opplag, hele fire av dem kom høsten 1902. Den var henvendt til lekmannskretser, og Heuch uttrykte i boken dyp bekymring for kirken. Han var på dette tidspunktet syk, og regnet med at han snart ville dø, og skrev boken for å kunne dø med god samvittighet for at han hadde gjort alt han kunne i kampen mot liberalteologien.
I denne boken tok han ikke tilbake noe av det han før hadde hevdet. Svar kom ut i tre opplag, som var større enn opplagene den forrige boken kom ut i, så den ble like utbredt og vakte stor oppsikt. Reaksjonene på boken fulgte de samme linjer som etter Mod Strømmen.
Debatten pågikk hele året, og de konservative innkalte i slutten av oktober til et stort «kirkeligt Møde» i Kristiania. Møtet samlet over 600 deltagere, som diskuterte den moderne teologien. Det var stort sett fra konservativ side møtedeltagerne kom, da det var til disse kretsene invitasjonene hadde gått ut.
Petersen dør
9. januar 1903 døde Fredrik Petersen, og med det ble det ledig et professorat i systematisk teologi på Det teologiske fakultet. Dette ble begynnelsen på en ny fase i kirkestriden.
Det kom fire søknader på stillingen. Søkerne var dr.theol. August Bugge, stipendiat Christian Ihlen, pastor Johannes Ording og amtsskolebestyrer cand.theol. Torleif Homme. Av disse fire, ble de tre første plukket ut til å konkurrere om stillingen. I denne konkurransen trakk Ihlen seg, og Bugge leverte et arbeid som ikke ble bedømt som godt nok. Ording derimot hadde levert et meget godt arbeid. Samtidig fant flertallet i ansettelseskomiteen at Ordings sakramentsyn stod utenfor luthersk lære, noe de mente gjorde han diskvalifisert til jobben.
Flertallet av kollegiet på det teologiske fakultet, alle bortsett fra Odland, mente derimot at Ording befant seg innenfor luthersk lære, og gikk inn for å ansette ham.
Stillingen skulle besettes i et regjeringsmøte, og før statsrådene ble samlet, pågikk det en protestaksjon i avisene. Aksjonen var organisert av Det norske lutherske Indremissionsselskab, og man tok til ordet for at Ording ikke måtte ansettes i stillingen.
Da regjeringen samlet seg for å ta avgjørelsen, 29. februar, falt den ned på at stillingen ikke skulle besettes på dette tidspunktet. Den var for delt i synet på Ording til å kunne ansette ham.
Hvem skal være vikar?
Neste stridstema i professorstriden var hvordan man skulle organisere vikarundervisning for den ledige stillingen. Regjeringen tok dette i egne hender, og overkjørte kollegiet på det teologiske fakultet. Kirkeminister Hans Nilsen Hauge mente at den beste måten å løse problemet på, var å la Odland undervise i dogmatikk og Ording i etikk. Dette ble det stor debatt om, både i avisene og i Stortinget. Under stortingsbehandlingen av saken, gjorde Hauge saken til et kabinettsspørsmål, og fikk saken vedtatt med 71 mot 45 stemmer. Ording fikk så spørsmål om å undervise i etikk, og svarte umiddelbart nei. Dette grunngav han med «at det Standpunkt, den Retning som jeg i dogmatisk Henseende repræsenterer, officielt stemples som ikke berettiget i vor Kirke og Theologi.»
Både Hauge, fakultetet og Odland kom nå med flere forslag til aktuelle kandidater til å ta undervisningen. Odland ville dele den mellom seg og sogneprest Jens Tandberg, mens flertallet av fakultetets professorer ville dele undervisningen mellom Odland og den liberale pastor Jens Gleditsch. Odland så på Gleditsch på linje med Orland, og nektet å godta ham.
På dette tidspunktet holdt regjeringen på å gå i oppløsning på grunn av professorsaken og uenighet om Hauges behandling av denne. Fire statsråder truet med å gå av om Odland skulle få eneansvaret for dogmatikk, samtidig som Odland truet med å gå av om Orland ble ansatt.
2. september trakk Tandberg tilbudet sitt om å undervise. Hauge så seg dermed nødt til å lyse ut stillingen på nytt. Som en nødløsning gikk nå Odland med på at Gleditsch stod for undervisningen ut semesteret. Dette vikariatet skulle vise seg å vare ut 1904 og hele 1905. Ording skulle også få deler av lønnen som var tilgjengelig. Dette var ment som en forskningsstøtte, og skulle ikke brukes til undervisning. I praksis ble derimot dogmatikkforelesningenen holdt av Ording. Odland fant seg i dette på grunn av omstendighetene.
Professoratet blir besatt
17. september ble det besluttet å lyse ut stillingen en gang til. Denne gangen kom det hele åtte søkere. Blant disse var også denne gangen Ording, og Hauge forsøkte å få regjeringen med på å utelate ham fra vurderingen, uten å lykkes. Det ble denne gangen ikke utlyst en konkurranse, men man bad seks sakkyndige, som bestod av tre svenske professorer i teologi, to danske teologer og en finsk professor, om å uttale seg om søkernes vitenskapelige produksjon. Før disse vurderingene kom inn til regjeringen, hadde landet gjennomlevd unionsoppløsningen i 1905, og fått en ny regjering og med det også ny kirkeminister. Den nye kirkeministeren var den konservative prosten Christoffer Knudsen.
I desember 1905 var vurderingene fra de sakkyndige klare. Av seks sakkyndige satte fem Ording som den best kvalifiserte, og av disse var det tre som framhevet ham som en med et betydelig fortrinn. De samme tre vurderte ham også spesielt med tanke på konfesjonelle standpunkt, og fant ham klart innenfor luthersk lære. Cand. theol Christian Ihlen kom ut som en klar nummer to, også han med mange rosende ord.
Kollegiet på Det teologiske fakultet innstilte igjen Ording til jobben, også denne gang uten Odlands samtykke. Odland gikk inn for Ihlen. 21. desember sluttet så hele det akademiske kollegium seg til flertallet på Det teologiske fakultet, og anbefalte Ording til stillingen.
Også nå vakte saken stor debatt i avisene, og også blant Stortingsrepresentantene, og det ble igjen satt igang aksjoner fra konservativt lekmannshold i kirken. Det ble innkalt til et møte i Kristiania for å drøfte saken. Formannen ved Det akademiske kollegium, gikk til det skritt å be de tre sakkyndige som ikke hadde uttalt seg om Ordings konfesjonelle sider om å uttale seg om dette. Han håpet med dette å komme med uangripelige argumenter for Ording. Av de tre gjenværende sakkyndige, sa to at Ording ikke hadde noen problemer med å kunne kalles en luthersk teolog, mens den siste var med avventende. En annen av de markante debattantene på Ordings side, var Bjørnstjerne Bjørnson.
Saken skulle ikke opp i statsråd før mot slutten av januar 1906, men kirkeministeren, Christoffer Knudsen, gjorde seg opp sin mening allerede 23. desember. Han informerte da resten av regjeringen om at han mente Ording og Ihlen stod omtrent likt, vitenskapelig sett. Han ville ikke vektlegge uttalelsene fra Det teologiske fakultet eller Det akademiske kollegium. Han mente at Ording stod i strid med luthersk bekjennelse, og derfor ikke kunne ansettes, og gikk derfor for Ihlen, selv om han mente at han var en dårlig foreleser.
27. januar kom saken opp i statsråd. Knudsen innstilte Ihlen til stillingen, men ble nedstemt av seks av de andre statsrådene, deriblant statsministeren. Kongen fulgte så flertallet i regjeringen, og utnevnte Johannes Ording til professor i teologi. Flertallet i regjeringen sa og at de var villige til å ansette Ihling, om begge professorene stod helt likt. Nederlaget førte til at Christoffer Knudsen gikk av som minister i det samme møtet, og Otto Jensen ble ny kirkeminister.
Opprettelsen og det første året
Utnevnelsen av Ording ble møtt med glede i enkelte kretser, men i store kirkelige miljøer, ble utnevnelsen møtt med stor skepsis. Dette ble tydelig med en gang etter utnevnelsen, da Odland øyeblikkelig søkte om avskjed fra sin stilling, og samtidig søkte om permisjon fram til avskjeden var innvilget. Avskjeden ble innvilget i statsråd 13. februar.
Tre dager etter utnevnelsen kom møtet det var blitt innkalt til fra konservativt lekmannshold sammen i Kristiania. På dette møtet deltok også blant andre Odland, Ihlen og Christopher Bruun, Lars Dahle. Møtet uttrykte stor bekymring for situasjonen kirken var i. Mange av deltagerne luftet også tanken om å opprette en selvstendig presteskole.
Lignende møter ble avholdt flere steder i landet, også disse møtene konkluderte med bekymring og tanker om en selvstendig presteskole.
Disse tankene fikk fotfeste i kristne miljøer, og i løpet av 1907 skjedde det mye som gikk i retning av opprettelse av en ny presteskole. En komite under ledelse av sogneprest Hartvig Halvorsen hadde siden slutten av 1906 jobbet for å opprette en slik skole, og i mai 1907, kunne man henvende seg til interesserte geistlige og lekfolk og be dem være med på å underskrive en innbydelse til stiftelsesmøte for skolen som da hadde fått navnet Det teologiske menighetsfakultet. Blant dem som skrev under på innbydelsen, finner man to av biskopene, Gunvald Thorkildsen og Wilhelm Bøckman, jusprofessor Ingstad, hovedlærer ved Det praktisk-teologiske seminar Bernt Støylen, tidligere kirkeminister Christoffer Knudsen og de aller fleste lederne fra indremisjonen.
Oppropet ble sendt ut gjennom Norsk Telegrambyrå med 276 underskrifter, og man grunngav ønsket med at man kjente sorg for «den Aandsretning, som er blevet overveiende inden det theologiske Fakultet».
Første studieår hadde MF 14 studenter, mens noen forelesningsserier hadde hatt 25 personer som fulgte dem. De best besøkte enkeltforelesningene hadde opp mot 70 tilhørere.
Menighetsfakultetet får eksamensrett
Fra starten hadde ikke MF eksamensrett, og kandidatene måtte først ta en eksamen på MF, før de gikk opp til embedseksamen på Universitetet. Fram til 1911 avla tre kandidater en slik eksamen, og fikk da vitnemål fra begge institusjonene.
I februar 1910 søkte fakultetet om eksamensrett, eventuelt at alle kandidater til kirkelig tjeneste måtte opp til en eksamen for en kirkelig kommisjon, en modell de hentet fra den tyske kirken. Det teologiske fakultet ved Universitetet fikk søknaden for å uttale seg, og sa nei til begge forslagene. Den eneste som var positiv til forslaget var Ihlen, som på dette tidspunktet var ansatt på Universitetet. Av seks biskoper, var alle positive til MFs søknad, og fire av dem ville helst gå for modellen med en eksamenskommisjon. Regjeringen gikk derimot mot forslaget og avviste det.
Dette førte til at ti stortingsrepresentanter fremmet et privat lovforslag om å gi Menighetsfakultetet eksamensrett. Dette ble endret under behandlingen, og man endte med et forslag som gikk ut på at kandidater skulle gå opp til eksamen for en kommisjon delvis utnevnt av Det teologiske fakultet og delvis av kongen. Dette ble vedtatt 18. august 1911, og førte til så sterke reaksjoner fra Universitetet, at Det teologiske fakultet frasa seg ansvaret for teologisk embedseksamen.
Kollegiet på Det teologiske fakultet så nå ingen annen løsning enn at også MF måtte få eksamensrett, og foreslo dette 28. februar 1913. Dette ble lagt fram for Stortinget som vedtok det samme vår, først for fem år, senere permanent.
Forspillet til møtet
Striden mellom de liberale og de konservative kreftene i kirken pågikk videre i diverse former. Det ble dannet ulike organisasjoner for liberale og konservative prester, samtidig som lekmannsbevegelser som Indremisjonsselskapet stod sterkt. Blant de konservative lekfolk var det særlig ett spørsmål som var viktig, og det var hvordan man skulle forholde seg til prester som stod for liberalteologi. Etter som flere av lærerne på Det teologiske fakultet underviste denne teologien, ble også flere nye prester tilhengere av liberalteologi, og spørsmålet ble svært aktuelt for mange.
Etter som kommunistiske idéer begynte å få innpass i Norge, ble det etterhvert viktig for mange å finne en felleskirkelig plattform man kunne møte denne og andre utfordringer på. Det første forsøket på en løsning var et møte som ble holdt i Drammen i 1919. I komiteen som stod bak møtet, satt både den liberale professor Lyder Brun og formannen i Menighetsfakultetets forstanderskap Jens Frølich Tandberg. Formålet med møtet var at moderate fra begge parter skulle komme sammen for å diskutere saken. Møtet vakte sterke reaksjoner fra konservativt hold. Ole Hallesby advarte sterkt mot det, og Indremisjonsselskapets hovedstyre anbefalte at man overhodet ikke samarbeidet med liberale, slik det ble gjort på dette møtet.
Calmeyergatemøtet
Det ble invitert til et møte i et forsamlingshus i Calmeyergate i Oslo. Møtet samlet nesten tusen delegater fra de ulike lavkirkelige organisasjonene i Norge, og man gjorde vedtak som skulle bli viktige for den videre virksomheten i lekmannsnorge. Grunntonen i vedtakene var at man ikke skulle bruke noen medarbeidere i sitt arbeid som stod for det man anså som bibelfiendtlig teologi. Det var også viktig for møtet at tradisjonell kristendom skulle har en sentral plass i skolen. Man vedtok derfor å satse på egen opplæring av lærere til skoleverket, slik at man på den måten kunne sikre at lærere med det man så på som riktig, teologisk forståelse ble utdannet. Man uttrykte også sterk støtte til Menighetsfakultetet.
Det viktigste vedtaket på møtet var det som i ettertid har gått under navnet «Calmeyergatelinjen». Den slo fast at man ikke skulle inngå noe form for frivillig samarbeid med dem man mente brøt med deres syn på den bibelske autoriteten. I praksis betydde dette at man brøt samarbeidet med mange prester. Vedtaket var et ekko av uttalelsen fra Indremisjonsselskapet i forbindelse med møtet i Drammen.
Calmeyergatemøtets virkninger
I første omgang gjorde møtet, og vedtakene som ble gjort der, at frontene i striden ble sterkere. Utover 1920-tallet vokste de frivillige organisasjonenes innflytelse, og da det ble opprettet menighetsråd, ble de fylt opp med folk fra disse organisasjonene.
I Hamar og Kristiania ble det innsatt konservative biskoper, før regjeringen i 1923 utnevnte den liberale Jens Gleditsch til biskop i Nidaros bispedømme. Dette gjorde de for å få en læremessig balanse i bispekollegiet. Dette førte imidlertid til stor uro blant bispedømmets, i hovedsak konservative, prester.
Studentbevegelsen splittes
I 1899 hadde de kristne studentorganisasjonene slått seg sammen i Norske Studenters Kristelige Forbund (Forbundet). Dette var en organisasjon som i løpet av de neste tjue årene utviklet seg i en radikal og kulturåpen retning, noe som førte til stor uro blant mange av de mer konservative medlemmene. I 1923 ble den svært omdiskuterte teologen Kristian Schjelderup valgt til leder for Forbundet. Han vant et valg mot den mer konservative Ole Hallesby. Gunnvald Kvarstein hadde lenge ønsket å starte en mer evangeliefokusert organisasjon, og allerede på vei hjem fra møtet der Schjelderup ble valgt, startet han å forberede organiseringen av en ny organisasjon. Denne ble i hovedsak dannet av studenter på MF, samt enkelte andre studenter. 12. mars 1924 ble det konstituerende møtet holdt på MF, og Kvarstein ble valgt til formann. Organisasjonen fikk ikke navn før 1. april, da den ble kalt Norges Kristelige Studentlag (Laget). Etterhvert gikk også Norges kristelige Ungdomsforbund (Organisasjonen som i dag er kjent som KFUK/KFUM inn på Calmeyergatelinjen. Dette hadde vært en organisasjon der en del liberale teologer hadde hørt hjemme, men de liberale teologene hadde nå bare Forbundet igjen som «sin» organisasjon. Skillelinjene, med Laget og Forbundet, på to fløyer i kirkenorge, består fremdeles.
Striden ebber ut
Utover på 1930-tallet kom den liberale teologien på vikende front, og også de konservative opplevde at Calmeyergatelinjen ikke var lett å følge i praksis. 900-års jubileet for slaget på Stiklestad i 1930 førte og til at fikk en økende følelse av kirkelig enhet, og man så ikke lenger problemstillingene fra Kirkestriden som de mest relevante for kirken. Samtidig skjedde det et paradigmeskifte både på TF og MF. Man ble mer inspirert av Karl Barth og hans teologi, samtidig som man stilte spørsmål med pietismen og mye av legmannskristendommen. Striden mellom de teologiske retningene svant stille, og da andre verdenskrig etterhvert kom, ble kirken igjen samlet i en felles motstandskamp.
Emre Zafer Barnes
Emre Zafer Barnes (født 7. november 1988) er en tyrkisk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp.
Han representerte Tyrkia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han kun deltok i stafettene, uten å vinne medalje.
Europavei 933
Europavei 933 går mellom Alcamo og Trapani i Italia. Veiens lengde er rundt 45 km.
Brynhild Petersen
Brynhild H. Petersen (født 19. april 1917 i Korgen, død 27. november 2012) var en lærer og vever fra Mo i Rana. Hun var særlig kjent som ekspert på veving av såkalte Nordlandsåklær og båtryer. Hun var også en av dem som tok ansvaret for å videreføre tradisjonen med tægerbinding.
I 1987 gav hun og kunsthåndverkeren Lillian Erlandsen ut boken Fell-åklær fra Rana-distriktet på Landsbruksforlaget.
Hun var i mange år formann i Ranen husflidslag, og var sentral i arbeidet for å bevare nordlandske husflidstradisjoner. I tillegg til å holde kurs i ulike veveteknikker og tægerbinding, underviste hun blant annet i kontstrikk, pjoning, gimping og en sjelden broderiteknikk som kalles kanuttasøm.
Maeridae
Maeridae er en familie av overfamilien Hadzioidea innenfor infraordenen Hadziida, en Senticaudata-gruppe av amfipoder. Gruppens arter lever som bentiske bunndyr og kjennes fra Gammaridea-arter på avvikende morfologi i halepartiet. Denne gruppens arter lever både i havet og i ferskvann.
Gruppens taksonomi
Gruppen ble opprettet i 2013. En moderne oppdatering av systematikken gis nedenfor i lys av 2013-revisjonen med basis i WoRMS-databasen.
Vølstad kirke
Vølstad kirke er en kirke i Østsinni sogn i Nordre Land prestegjeld, øst for Dokka. Det er en langkirke i tre med 120 sitteplasser, bygget 1959 ved arkitekt Per Nordan.
Minurini
Minurini er en gruppe av biller i gruppen snutebiller (Curculionoidea). Deres mest slående trekk er at mange arter ruller sammen blader til en sigarlignende rull der larvene utvikler seg. De fleste artene lever i tropiske skoger, men noen arter finnes i de aller fleste områder.
Utseende
Små til middelsstore biller (ofte 2 – 6 mm), kroppen gjerne mer eller mindre pæreformet, oversiden glatt eller fint hårete. Hodet er i midten trukket ut til en snute som vanligvis er lengre, ofte mye lengre, enn resten av hodet. De skiller seg fra de fleste andre Rhynchitidae ved a være matt lysbrune på farge. Fasettøynene er runde og utstående. Brystskjoldet (pronotum) er omtrent så langt som bredt, framover tilsmalnet, med rundede sider. Hos noen arter har det en kraftig, framoverrettet pigg på siden. Dekkvingene er mye bredere enn brystskjoldet, med tydelige skuldre, parallellsidige eller bredest i den bakerste delen. Beina er kraftige og middels lange.
Levevis
Snutebladrullerne er uvanlige i og med at billene legger forholdene spesielt til rette for avkommet sitt ved å bygge hus til dem.
UTbredelse
Gruppen er utbredt i Sør-Amerika (Chile).
Varaldsøy stavkirke
Varaldsøy stavkirke var en stavkirke på Varaldsøy i Kvinnherad i Hardanger som ble revet i 1720-årene.
Historie
Det finnes ikke noe grunnlag for en detaljert datering av kirken. En kirke på Varaldsøy er første gang nevnt i 1337, da en «Jon prest i Varaldsøy» er nevnt i et brev. Kirken er siste gang nevnt i 1722. Varaldsøy fikk ny kirke i 1729, og stavkirken var trolig revet da.
Utseende
En rapport fra 1665 nevnte at kirken hadde svalgang både på nordsiddn og bak koret. Svalgangen må da har da trolig gått rundt hele kirken. I 1722 ble kirken skildret som en stavkirke uten tårn, bordkledd og malt innvendig.
Pirangoclytus
Pirangoclytus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, slanke, brokete fargede trebukker. Antennene er noe fortykkede mot spissen, mindre enn halvparten så lange som kroppen. Pronotum er rundet, vanligvis mer eller mindre rødlig. Dekkvingene er jevnbrede, oftest med store, gule flekker av ulik form. Beina er ganske lange, med svakt klubbeformede lår.
Levevis
Larvene utvikler seg i hard og tørr, død ved på greiner og stammer av løvtrær. De voksne billene besøker gjerne blomster.
Utbredelse
Slekten er utbredt fra Guatemala i nord til Argentina i sør.
İzzet Safer
İzzet Safer (født 10. juli 1990) er en tyrkisk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp.
Han representerte Tyrkia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han kun deltok i stafettene, uten å vinne medalje.
Alison Margaret Robertson
Alison Margaret Robertson (født 1940) er en engelsk salmedikter. Hun er representert med en salme i Norsk salmebok 2013.
Pacifastacus nigrescens
Pacifastacus nigrescens er en antakelig utryddet art i slekten Pacifastacus innen familien Astacidae av ferskvannskreps (orden Reptantia) som inngår i den store gruppen av såkalte tifotkrepser. Det er en nordlig ferskvannskreps, og en av i alt 5–7 arter i slekten.
Utbredelsen var begrenset med endemiske forekomster i innsjøer i området rundt San Francisco i California.
Worms Armageddon
Worms Armageddon er et turbasert strategispill laget av Team 17, og er en del av Worms-serien. Spilleren kontrollerer et lag på opp til åtte marker som kjemper mot et eller flere konkurrerende lag.
Handling
Spillet er tur-basert, hvor hvert lag beveger seg i rekkefølge, som bestemmes tilfeldig - over et to-dimensjonalt terreng. Ett lag kan bare flytte en av ormene sine som kan gå og hoppe, svinge med tau, bruke fallskjerm, Teleportering, eller andre muligheter. Målet med en tradisjonell kamp er å beseire alle motstanderne ved å drepe ormene deres, selv om enkelte oppdrag i kampanjen har andre formål. Hver orm begynner runden med en bestemt mengde helse, som er forhåndsdefinert.
Når en orm blir truffet av et våpen, kommer ormen til å miste helse avhengig av våpenets kraft og hvordan våpenet treffer. En orm kan drepes enten ved å eksplodere når deres helse er redusert til null, eller ved å bli slått i vannet og drukner. Spillet inneholder et veldig bredt utvalg av våpen. Inkludert nærkamp som for eksempel hagle eller bazooka og håndgranat, eksplosive våpen som dynamitt, samt luftangrep, eller stinkdyr som kan frigjø giftig gass. Enkelte våpen blir kanskje ikke tilgjengelige før et visst antall runder er spilt.
Liste over ordførere i Klæbu
Liste over ordførere i Klæbu. Klæbu prestegjeld ble opprettet som eget formannskapsdistrikt (kommune) med formannskapslovene av 1837. Tiller sogn ble utskilt som egen kommune i 1899. Tiller ble senere innlemmet i Trondheim kommune i 1964. I 2020 ble også Klæbu kommune innlemmet i Trondheim kommune.
Pterocolini
Pterocolini er en gruppe av biller i gruppen snutebiller (Curculionoidea). Deres mest slående trekk er at mange arter ruller sammen blader til en sigarlignende rull der larvene utvikler seg. De fleste artene lever i tropiske skoger, men noen arter finnes i de aller fleste områder.
Utseende
Ganske små, korte og brede, mørke snutebiller, gjerne med noe fiolett metallglans. Dekkvingene er noe forkortede og dekker ikke hele bakkroppen. Oversiden er kraftig punktert, snuten ganske tynn, antennene er ikke knebøyde.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i den Nye verden, de fleste av artene i Mexico.
Systematisk inndeling
Gruppen blir av og til regnet som en underfamilie, Pterocolinae
Unaiuba
Unaiuba er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, slanke, brune til svarte trebukker med gule tegninger på dekkvingene. Antennene er litt fortykkede mot spissen, mindre enn halvparten så lange som kroppen. Pronotum er rundet, men gjerne med en kort, butt tann på hver sidekant. Dekkvingene er jevnbrede. Beina er ganske lange, lårene litt klubbeformede.
Levevis
Larvene utvikler seg i hard og tørr, død ved på greiner og stammer av løvtrær. De voksne billene besøker gjerne blomster.
Østre Agder Sparebank
Østre Agder Sparebank (ose: VHSBG) er en sparebank som ble til 1. oktober 2017 som et resultat av fusjonen mellom Gjerstad Sparebank (stiftet 1884) og Vegårshei Sparebank (stiftet 1904).
Banken har hovedkontor på Brokelandsheia i Gjerstad og har avdelingskontor i Risør, Tvedestrand og Vegårshei.
15. august 2022 slo Østre Agder Sparebank seg sammen med Arendal og Omegns Sparekasse under det nye navnet Agder Sparebank. Sammenslåingen ble vedtatt 19. april 2022, og kunngjort i en pressemelding 20. april 2022.
Gjerstad Sparebank
1. mars 1884 satt inn 10 kr som det første innskuddet i Gjerstad Sparebank, som på den tiden holdt til på Almestua. Banken har også hatt lokaler i Øvre-Gjerstad. I 2000 flyttet banken inn i nye lokaler på Brokelandsheia. De hadde i tillegg en filial i Gjerstadsenteret, men denne ble lagt ned i 2005. Senere samme år ble salgskontoret i Risør åpnet.
Smyrna (Georgia)
Smyrna er en amerikansk by som ligger i Cobb County i Georgia.
Østre Agder Sparebank
Gjerstad Sparebank
I 2007 oversteg bankens forvaltningskapital 1 milliard NOK.
Vegårshei Sparebank
Grunnfondet i Vegårshei Sparebank var på 2,075 NOK innbetalt av 35 grunnfondsinnskytere. Grunnfondsinnskyterne hadde møte 20. januar 1904 og valgte 8 forstandere:, , , , , , og Torjus Værland.
Smyrna (Georgia)
Den har og dekker et areal på 40,51 km².
Nordsinni kirke
Nordsinni kirke er kirken i Nordsinni sogn i Nordre Land prestegjeld, vest for Dokka. Den er en korskirke med 300 sitteplasser, bygget i 1758. Den sto opprinnelig der som Haugner kirke står i dag, men ble flyttet til sin nåværende plassering i 1898.
Loffer
Loffere (engelsk: Hobo) er personer som bedriver arbeidsvandring. De er ofte fattige og er derfor som regel blindpassasjerer på transportmidler som for eksempel tog. Livsstilen var veldig utbredt i USA på 1800-tallet og tidlig på 1900-tallet. I motsetning til uteliggere og tiggere er loffere omreisende arbeidere.
Jack London skildret loffere i flere av sine bøker.
Alexandroupolis
Alexandroúpoli eller Alexandroúpolis (gresk: Αλεξανδρούπολη) er en havneby i Hellas, hovedstaden i prefekturet Evros i den reionale enheten Øst-Makedonia og Trakia i Hellas. Den er en viktig havn og kommersielt senter i nordøstlige Hellas. Utenfor byen ligger Alexandroupolis internasjonale lufthavn.
Alexandroúpolis er en av de nyeste byene i Hallas, og var kun en fiskerlandsby fram til slutten av 1800-tallet. Imidlertid er den moderne byen beliggende på stedet til antikkens greske by Sale (gresk: Σάλη), en gresk by fra klassisk tid, grunnlagt av utflyttere fra øya Samothraki, og omtalt av Herodotos.
Alexandroúpolis har fordeler fra sin posisjon som senter for ruter til lands og til vanns som knytter Hellas til Tyrkia. Landemerker i Alexandroúpolis er blant annet byens fyrtårn i havnen, de arkeologiske stedene Mesimvria og Maroneia som strekker seg ut til den lille havnen Agios Charalambos, byens havneområde og senter for dens kommersielle aktivitet, og det nærliggende Evros Delta.
Geografi
Alexandroúpoli er ca 14,5 kilometer vest for elvemunningen av Maritsa og grensen mot Tyrkia, 300 km fra Thessaloniki langs den nye riksveien Via Egnatia og 750 km fra Athen. I dag har byen en befolkning på 72 959 innbyggere.
Økonomi
Alexandroúpoli er et handelssentrum for de omkringliggende jordbruksområdene. Her er bearbeides landbruksprodukter som appelsiner, pærer og fersken.
Bakgrunn
Byens historie går tilbake til 1800-tallet da området var underlagt Det osmanske rike. Steet var lenge blitt benyttet som landingsplass for fiskere fra kysten av øya Samothraki på motsatt side. En liten grend utviklet seg i området under byggingen av en jernbanelinje som knyttet tyrkiske Istanbul til de større byene i nordlige Hellas fra Kuleliburgaz. Arbeidet var en del av anstrengelsene til modernisere Det osmanske rike, og ble gitt til vestlige ingeniører fra Østerrike-Ungarn. Bosetningen vokste snart til en fiskerlandsby som ble kjent under det tyrkiske navnet Dedeağaç.
I 1873 ble den gjort til hovedbyen av kaza, en tyrkisk administrativ enhet, noe som ga den sitt navn, og kaymakam, tyrkisk underguvernør, ble utnevnt for den. I 1884 ble den forfremmet til fra en kaza og til sandsjak (tyrkisk underavdeling av en region). I 1889 ble det greske erkebispedømmet Ainos (dagens tyrkiske by Enez) overflyttet hit.
Russere og bulgarere
Den 8. november 1912 ble Dedeağaç og dens jernbanestasjon erobret av bulgarske styrker med støtte fra den greske marine. Bulgaria og hellas var allierte under den den første balkankrigen, men motstandere under den andre. Dedeağaç ble erobret av greske styrker den 11. juli 1913. București-traktaten i 1913 tvang byen tilbakelevert til Bulgaria sammen med resten av vestlige Trakia.
Første verdenskrig
Bulgarias nederlag under den første verdenskrig førte til endring av byens eierskap og nasjonalitet. Vestlige Trakia ble fratatt Bulgaria under betingelsene av Neuilly-sur-Seine-traktaten i 1919. Alexandroúpolis var under midlertidig administrasjon av ententemaktene, ledet av den franske general Charpy. I den andre halvpart av april 1920 i San Remo-konferansen besluttet statsministrene i ententemaktene (unntatt USA) at vestlige Trakia skulle bli gitt tilbake til Hellas. Imidlertid beholdt Bulgaria retten til å benytte havnen for transport av varer gjennom Egeerhavet. Endringen av vakt mellom franske og greske myndighetspersoner skjedde den 14. mai 1920 i byens postkontor. I dagens postkontor er det en minneplakett for denne overdragelsen. Byen fikk snart besøk fra Alexander I av Hellas, den første greske kongen som besøkte byen og den ble omdøpt til hans ære (og slik at byen unngikk sitt forhatte tyrkiske navn).
Den gresk-tyrkiske krig
Som følge av Hellas' nederlag i Den gresk-tyrkiske krigen i 1919–1922, trakk den greske hæren under general Theodoros Pangalos seg tilbake fra østlige Trakia til området rundt Alexandroupoli. Bulgaria forsøkte å utnytte det greske nederlaget til kreve Alexandroupoli tilbakelevert til landets kontroll, men kravet ble solid avvist av det greske lederskapet og fikk ingen støtte i Folkeforbundet.
Lausannetraktaten den 24. juli 1923 bekreftet av vestlige Trakia og Alexandroupoli skulle fortsatt være en del av Hellas. En tidligere avtale som tillot bulgarsk tilstedeværelse i havnebyen hadde utgått.
Den andre verdenskrig
Under den andre verdenskrig ga Nazi-Tyskland byen til deres allierte Bulgaria. Alexandroupoli var deretter underlagt bulgarsk okkupasjon mellom mai 1941 og 1944. Etter avtale med Tyskland deporterte den bulgarske okkupasjonsmakten alle jødiske innbyggere til Treblinka, der alle ble drept. Jødene i byen var for en stor del av sefardisk herkomst.
Byen fikk en del skader på bygninger og tap i befolkningen under krigen, men ble i stor grad spart for effektene av den greske borgerkrigen (1946–1949). Kommuniststyrkene i og rundt byen var liten og løselig organisert, noe som førte til at de ikke var større kamper i området. Ved freden kunne Alexandroupoli vokse fra en by med 16 332 innbyggere i 1951 til en by med 57 812 innbyggere i 2011.
Siden 30. november 2007 har byen en vennskapsby, Edirne, i Tyrkia.
Norgesmesterskapet i bueskyting 1985
Norgesmesterskapet i bueskyting 1985 bestod av flere arrangementer som i 1985 kåret norgesmestere i bueskyting.
NM innendørs ble arrangert i Stavanger 24. mars. NM i skiveskyting ble arrangert på Lade i Trondheim 10. august. NM i jakt- og feltskyting ble arrangert på Akkerhaugen 21.-22. september.
Kongepokalene ble vunnet av Vigdis Stigen og Kai Svingen.
Stuart Dutamby
Stuart Dutamby (født 24. april 1994) er en fransk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp.
Han representerte Frankrike under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han kun deltok i stafettene, uten å vinne medalje.
Vektløfting under Middelhavslekene 2013
Vektløfting under Middelhavslekene 2013. Vektløfting var en av flere sporter under de syttende middelhavslekene som ble arrangert i Mersin i Tyrkia i perioden 20. til 30. juni 2013. Det var sekstende gangen som vektløfting var med på programmet under middelhavslekene. Det ble konkurrert i sju vektklasser i både støt og rykk for menn og i sju vektklasser i støt og rykk for kvinner. Egypt ble beste nasjon med ti gullmedaljer foran Tyrkia med seks.
Ulvik stavkirke
Ulvik stavkirke var en stavkirke i Ulvik i Hardanger som ble revet rundt 1711. Det er bevart to planker fra en portal i kirken. Kirken stod på gården Nedre Hakastad, omtrent en halv kilometer nordøst for der kirken i Ulvik står nå.
Historie
En kirke i Ulvik er første gang nevnt i 1309, da en Torgils er nevnt som prest i kirken. En rapport fra 1709 sier at kirken var «en meget gammel og forfalden stavkirke, som høilig behøver at bygges ganske af nyt tømmer». Det var ikke lenger trygt å holde gudstjeneste i kirken, men bøndene kviet seg for kostnadene ved å bygge ny kirke, og holdt derfor på den gamle. I 1711 ble det likevel bygget en ny kyrkje, «en smuk ny tømmerkirke», ifølge rapporten fra 1722. To utskårne portalplanker fra stavkirken ble satt inn i den nye tømmerkirken. Denne kirken ble i sin tur revet i 1859 og erstattet med dagens Ulvik kirke. Portalplankene havnet da i Bergen museum.
Utseende
En befaringsrapport fra 1665 nevner «taget over koret og det stykke ved og under taarnet». Dette viser at kirken har hatt en takrytter eller et tårn. Rapporten fra 1665 nevner også svalganger og et stigehus. Ifølge regnskaper fra 1699–1701 var kirken en stavkirke med svalgang omkring. De bevarte plankene fra en portal i kirken er skåret i en stil som Lorentz Dietrichson kalte «den sogn-valdreske type». Han skildret portalen som et «ypperlig arbeide». Overstykket på portalen som de var en del av, mangler. Dietrichson mente at portalen, og dermed stavkirken, måtte være laget på første halvdel av 1200-tallet.
Fríðrikur Petersen
Fríðrikur Petersen (født 22. april 1853 på Saltnes på Færøyene, død 26. april 1917 på Frederiksberg i Danmark) var en færøysk prost, salmedikter og konservativ politiker (Sb.).
Han var sønn av lærer og lagtings- og folketingsmann Johannes Petersen og hustru Súsanna Óladóttir på Saltnes. Han tok realskolen i Tórshavn, studenteksamen i 1875 i Reykjavík og ble i 1880 cand.theol. i København. Han ble samme år prest på Sandoy, senere på Suðuroy før han i 1900 ble prost på Færøyene med bolig på Nes på Eysturoy.
Ledestyrt palletruck
En ledestyrt palletruck, eller snile, er en slags truck man kan bruke for å flytte på paller istedenfor å bruke en jekketralle. Det er den vanligste typen lavtløftende trucker og brukes vanligvis innendørs for transport av paller for korte avstander og til last/lossing av bil over rampe eller kjørebro.
Fríðrikur Petersen
Petersen regnes av mange som en av Færøyenes beste diktere, og hans sang Eg oyggjar veit fra 1877, som ble utgitt i sangboken Føriska vysur i København 1892 var i en periode regnet som øyenes nasjonalsang.
Piltdownmennesket
Piltdownmennesket eller piltdownmannen er en berømt forfalskning som består av deler av en skalle og underkjeve. Disse skal ha blitt funnet i et grustak nær Piltdown ved Uckfield i East Sussex i 1912. Mange av datidens eksperter trodde at fragmentene var de fossiliserte levningene av en dertil ukjent form for tidlig menneske. Det vitenskapelige navnet Eoanthropus dawsoni («Dawsons daggry-mann», etter samleren/arkeologen Charles Dawson) ble gitt til spesimenet.
Ledestyrt palletruck
Det blir ofte brukt sniler sammen med truck på godsterminaler og på lager rundt om i verden.
Det kreves dokumentert opplæring for å føre en snile.
Piltdownmennesket
Spesimenets betydning var omstridt frem til forfalskningen ble offisielt avslørt i 1953. Kjevebenet viste seg å tilhøre en orangutang og var satt sammen med noen sjimpanse-tenner og skallen til et fullt utviklet moderne menneske.
Melitidae
Melitidae er en familie av overfamilien Hadzioidea innenfor infraordenen Hadziida, en Senticaudata-gruppe av amfipoder. Gruppens arter lever som bentiske bunndyr og kjennes fra Gammaridea-arter på avvikende morfologi i halepartiet. Denne gruppens arter lever både i havet og i ferskvann.
Gruppens taksonomi
Gruppen ble opprettet i 2013. En moderne oppdatering av systematikken gis nedenfor i lys av 2013-revisjonen med basis i WoRMS-databasen.
Vektoranalyse
Vektoranalyse er en del av matematikken som omhandler derivasjon og integrasjon av vektorfelt. Denne delen av matematisk analyse kan formuleres ved grunnleggende formler som har de fleste praktiske anvendelser i tre dimensjoner. Dette gjelder særlig innen hydrodynamikk og elektromagnetisme.
Noe av den vanlige vektoranalysen kan benyttes i høyere dimensjoner. Den inngår da som en del av den mer generelle tensoranalysen. En lignende generalisering kan også gjøres ved bruk av differensielle former.
Vektoranalyse har sitt utgangspunkt i oppdagelsen til William Hamilton av kvaternioner på midten av 1800-tallet. Denne matematiske formalismen ble benyttet av James Maxwell et par tiår senere ved utarbeidelsen av teorien for elektromagnetiske felt.
Derivasjon
Ved derivasjon kan man beregne hvordan en funksjon av flere variable F(x1,x2,...,xN) varierer med hensyn til forandringer i disse. Med N variable kan man danne N slike partielle deriverte av funksjonen. Disse kan skrives på den kompakte formen
for n = 1, 2, ..., N. De utgjør komponentene til en vektor V = (V1,V2,...,VN) hvor Vn = ∂nF og kalles for gradienten til funksjonen.
Funksjonen F(x1,x2,...,xN) kan betraktes som et skalart felt på en mangfoldighet eller rom med N dimensjoner hvor hvert punkt er angitt ved koordinatene (x1,x2,...,xN). Gradienten V(x1,x2,...,xN) er da et vektorfelt som står vinkelrett på ekvipotensialflater der funksjonen F(x1,x2,...,xN) = konstant.
Tre dimensjoner
I et tredimensjonalt, euklidsk rom hvor punkter angis i et kartesisk koordinatsystem (x, y, z) med basisvektorer ex, ey og ez, kan gradienten av funksjonen F(x, y, z)  uttrykkes ved nabla-operatoren  og skrives som
Da nabla er en vektoroperator, kan den virke på et vektorfelt A(x, y, z) = Ax ex + Ay ey +  Az ez på to forskjellige måter. Enten kan den kombineres med dette ved et skalert indreprodukt eller ved et vektorielt kryssprodukt. Den første muligheten gir opphav til divergensen
av vektorfeltet som er en skalar størrelse. Derimot ved bruk av den andre muligheten basert på vektorproduktet, finner man curl av feltet som er et nytt vektorfelt. Fra definisjonen av kryssproduktet kan denne vektorderivasjonen  skrives som
Hvis vektoren A er en gradient slik at man kan skrive A = ∇ F, vil curl til vektoren bli null. Da er hver komponent gitt som Ak = ∂kF slik at den første komponenten til dens curl er (∇ × A)x = ∂yAz - ∂zAy = (∂y∂z - ∂z∂y )F = 0 da rekkefølgene til de partiellderiverte er uten betydning. Dermed er denne komponenten null og på samme måte de andre. Man har da generelt
Dunwoody (Georgia)
Dunwoody er en amerikansk by som ligger i DeKalb County i Georgia.
Den har og dekker et areal på 34,31 km².