cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Langtjernåsen
Langtjernåsen er en ås i Skiptvet kommune, Østfold. Med sine 223,5 moh. er den det høyeste punktet i kommunen.
Abomey
Abomey er en by i Benin, Vest-Afrika, med ca. 65 000 innbyggere. Byen var hovedstad i det tidligere kongedømmet Dahomey, som ble etablert ca. 1625 og opphørte da det i 1894 ble et fransk protektorat, og senere ble innlemmet i Fransk Vest-Afrika. Kongepalassene i Abomey, som nå er et verdensarvminne, er en gruppe bygninger av jord og leire, bygget av Fon-folket fra ca. 1650 til 1880. Palassene regnes blant de fremste kulturminnene i Vest-Afrika.
Byen var innhegnet av en leirvoll med en omkrets på ca. 9,5 km, med seks porter, og beskyttet av en 1,5 dyp grøft fylt med acacia, en mimosaplante som er vanlig å bruke i befestninger i Vest-Afrika. Innenfor murene fantes flere landsbyer, jorder, flere palass, en markedsplass og en plass ble forlegninger. I dag finnes bare to av palassene, med i alt 18 bygninger: palassene etter kongene Ghezo (1818–1858) og Glele (1858–1889) oppførte. Mye av kongerikets makt og rikdom kom fra slavehandel; man solgte sine krigsfanger til europeiske oppkjøpere som fraktet dem over Atlanteren.
I UNESCOs begrunnelse for verdensarvstatus heter det:
Da Dahomeys siste konge, Behanzin, i november 1892 ble beseiret av franske koloni- og okkupasjonsstyrker, satte han fyr på byen, og rømte nordover i landet. De franske kolonimyndighetene bygget opp igjen byen, og anla en jernbane som forbandt den med kysten.
Siden 1993 har 56 av relieffene som i sin tid dekorerte veggene i kong Gleles palass blitt reparert. Dette har vært et samarbeid mellom Benins kulturdepartement og den amerikanske institusjonen Getty Conservation Institute. Det har ikke vært meningen å tilbakeføre relieffene til sitt opprinnelige utseende, men å sikre dem mot videre forfall. Relieffene forteller, i et stilisert formspråk, fon-kongenes historie.
Adams County (Mississippi)
Adams County er et fylke i den amerikanske delstaten Mississippi. Det ble grunnlagt i 1799. Det samlede arealet er 1 259 km², hvorav 1 192 km² er land.
Fylkeshovedstaden er Natchez.
Ole Bærøe
Ole Ludvig Bærøe (født 29. januar 1877 i Undrumsdal i Vestfold, død 22. mars 1943 på Ås i Akershus) var en norsk agronom, godsforvalter og politiker (H). Han var Norges landbruksminister 1926–1928 og kirke- og undervisningsminister 1927–1928, deretter stortingsrepresentant for Hedmark 1928–1930 og for Akershus 1934–1945. Bærøe var formann i Høyre fra 1937 og frem til okkupasjonen i 1940, da partiene ble forbudt, men var i navnet valgt frem til sin død i 1943.
Familie og yrke
Han ble født på Flår i Undrumsdal som sønn av amtsagronom, gårdbruker og ordfører Ole Karenius Bærøe og hustru Hansine Kathrine Farup. Han mistet faren som liten gutt. Farfaren Lars Randby Bærøe var ordfører, stortingsmann og gårdbruker på Bærøe i Hobøl. Morfaren Peder Thrane Farup drev storgården Tronstad i Hurum.
Etter middelskolen gikk han Jarlsberg og Larviks amts landbruksskole (den senere Vestfold landbruksskole) på Fossnes, deretter jordbruksavdelingen ved landbrukshøyskolen på Ås. Han var stipendiat ved landbrukshøyskolen 1900–1903 og foretok en studiereise til Island. Han giftet seg med Gudrun Hirsch, datter av landbrukshøyskolens direktør J.L. Hirsch og hustru Johanne Bolstad.
Bærøe var gårdsfullmektig på Skaug i Brøttum og lærer ved landbruksskolen på Rikheim i Lærdal før han i 1904 ble forvalter ved Tomb herregård, og i 1909 amtsagronom i Hedmark. Han var forvalter ved Jarlsberg hovedgård 1910–1917, bestyrer ved Jønsberg landbruksskole 1917–1926 og driftsleder ved landbrukshøyskolen på Ås fra 1929.
Politisk arbeid
Bærøe var medlem av Sem herredsstyre og formannskap 1913–1916 samt medlem av Romedal herredsstyre 1919–1928 (formannskapet 1925–1928). Han var statsråd i Landbruksdepartementet i Ivar Lykkes regjering fra 5. mars 1926 til 27. januar 1928, og fungerte samtidig som statsråd i Kirke- og undervisningsdepartementet fra 25. desember 1927. Han var innvalgt på Stortinget fra Hedmark 1928–1930 og fra Akershus 1934–1945. På Stortinget var han medlem av Stortingets landbrukskomité 1928–1930 samt medlem av Stortingets finans- og tollkomité 1934–1936 og 1937–1943. Da Stortinget ble samlet igjen etter den andre verdenskrigs slutt i 1945, møtte Holger Kofoed i den avdøde Bærøes sted.
Han var medlem av Høyres sentralstyre fra 1928, og var partiets nestformann 1934–1937. I mars 1937 ble han valgt til formann i Høyre og Akershus Høyre, mens Eyvind Getz ble nestformann i partiet. Bærøe ble formelt sittende inntil sin død i 1943, men ble i praksis avsatt av okkupasjonsmyndighetene i 1940, da alle partier unntatt NS ble forbudt.
José Marcelino
José Marcelino (født 8. april 1950) er en brasiliansk volleyballspiller.
Han representerte Brasil under Sommer-OL 1972 i München, hvor han ble nummer 8.
Aspervika skole
Skolens rektor per 2021 er Mats Herholdt-Bjørnrå.
Dronning Sonjas skolepris
I 2006 feiret skolen 25-årsjubileum og mottok Dronning Sonjas skolepris. Det var første gang denne prisen ble utdelt og skolen ble besøkt av mange viktige personer innen norsk politikk.
I 2012 fikk skolen Menneskerettighetsprisen for Nordjæren-regionen.
Table d’hôte
Table d’hôte (fransk: «gjestgiverens bord») betyr i gastronomien for et lite og ferdig fastlagt spisekart som tilbyr en meny som gjesten ikke kan endre noe særlig på, Prisen er ferdig fastlagt. Motsatsen er begrepet à la carte: Gjestene kan bestemme rettene selv og fra alt som tilbys på spisekartet, og bestemme måltidets forløp.
Ordets bakgrunn
Table d'hôte er lånt fra fransk, men der heter det snarere Table d'hôtes. Det ble (og blir i Frankrike fremdeles) egentlig benyttet om et bord i spisesalen beregnet for de faste beboere av gjestehuset (chambre d'hôtes). Der spiste de, formodentlig sammen med husverten.
Betydningen «fast meny til fastlagt pris» er tilkommet senere, på begynnelsen av 1800-tallet. Slik benyttes ikke uttrykket på fransk.
Alcorn County
Alcorn County er et fylke i den amerikanske delstaten Mississippi. Det ble grunnlagt i 1870. Det samlede arealet er 1 039 km², hvorav 1 036 er land.
Peder Knoph
Peder Ottosen Knoph (født 1760, død 1821) var eier av gården Terråk som i dag er det administrative senteret i Bindal kommune. Han studerte juss ved Københavns Universitet og fikk graden ex.juris. i 1785. Peder Knoph var proprietær og handelsmann, og i perioder var han også konstituert fogd. Han ble utnevnt til postmester da Nordlands Postkontor som det første i Nord-Norge ble opprettet 10. november 1804. Som proprietær eide Peder Knoph flere gårder i Bindal.
Adrian Ivanițchi
Ivanițchi studerte arkitektur og byplanlegging i București, og deretter rumensk og italiensk litteratur ved Universitetet i Cluj.
Peder Knoph
Peder Knoph var polarforskeren Otto Sverdrups oldefar på morsiden.
Adrian Ivanițchi
I 2009 hadde han et oppholdsstipend ved Künstlerhaus Villa Waldberta, München.
Sprint-NM på skøyter 2017
Sprint-NM på skøyter 2017 var tildelt Hamar Idrettslag som teknisk arrangør i Vikingskipet som vertsarena, med arrangementsdatoene 14. og 15. januar 2017 med offisiell trekning den 13. januar.
Norgesmestere ble Hege Bøkko fra Hol Idrettslag i senior kvinner, Håvard Holmefjord Lorentzen fra Fana Idrettslag i senior menn, Ragne Wiklund fra Aktiv Skøyteklubb i kvinner junior, mens det i menn junior ble delt seier mellom Odin By Farstad fra Sportsklubben Falken og Allan Dahl Johansson fra Aktiv Skøyteklubb.
Lørdagens testløpere var Hamars egne løpere Didrik Eng Strand, som er en yngre bror av juniordeltakeren Sander Eng Strand, og Nini Mauseth som gikk hver sin 500 meter på henholdsvis 48,86 (Strand) og 53,37 (Mauseth). Det var de samme to løpere på den samme distansen som også var testløpere for søndagens løp, men da gikk de på henholdsvis 49,46 (Strand) og 54,40 (Mauseth).
Resen (Makedonia)
Resen (makedonsk: Ресен) er en by som ligger i den sørvestlige del av Nord-Makedonia, mellom Galicica og Babafjellet, halvveis på veien mellom Ohrid (35 km) og Bitola (31 km), og 198 km fra hovedstaden Skopje. Byen nevnes første gang som bebyggelse under navnet Rosne i 1337.
Slottet Resen ble bygd av den osmanske offiseren Ahmed Nijazi Beg som bodde i Resen og som var en av lederne under den tyrkiske revolusjon i 1908. Prespaområdet (omkring Prespa-sjøen) er kjent for fruktproduksjon, og Resen er kjent for epledyrking.
De nasjonalsosialistiske martyrene
«Nazimartyrene» var medlemmer av det tyske nazistpartiet NSDAP som ble drept i sammenstøt med myndighetene eller politiske motstandere i Weimarrepublikken i perioden fra 1923 til Hitlers maktovertakelse i Tyskland i 1933. I den nazistiske propagandaen ble det tyske ordet Zeuge, «vitne», brukt istedenfor det greske fremmedordet «martyr», og ofrene ble omtalt som Blutzeugen der Bewegung, «bevegelsens blodvitner».
Betegnelsen ble også brukt om nazistenes «falne helter» etter 1933. De navngitte «blodvitnene» eller «blodofrene» ble viktige i partiets historieskriving, kultpregede heltedyrkelse og seremonielle iscenesettelse.
De seksten «blodvitnene» fra ølkjellerkuppet 1923
De fremste av nazistpartiets martyrer var de seksten som ble drept i sammenstøt med det bayerske statspolitiet 9. november 1923 i forbindelse med ølkjellerkuppet i München.
Nazistpartiets seksten «falne helter» fra «Marsjen mot Feldherrnhalle» (Marsch auf die Feldherrnhalle) var:
Hitler tilegnet første bind av sitt politiske manifest Mein Kampf, som han begynte å skrive mens han satt fengslet etter kuppforsøket, til de seksten martyrene. Hitler var opprørt over at de ikke fikk et felles gravsted, og 9. november 1935 ble deres jordiske levninger flyttet til Königsplatz hvor de ble gjenstand for en heltekult med religiøse undertoner; Mellom den monumentale plassen og partihovedkvarteret «Det brune hus» var det reist to «ærestempler» der likene ble plassert i store sarkofager. Ved Feldherrnhalle hadde navnene allerede kommet opp på «Bevegelsens minnesmerke» (Mahnmal der Bewegung). Monumentet ble bevoktet kontinuerlig av to bevæpnede SS-menn, og det var hilseplikt for alle som passerte. Under partimøtet i Weimar i juli 1926 hadde Hitler overtatt «Blodfanen» (die Blutfahne), et gjennomhullet hakekorsflagg som Bauriedl hadde båret da hans stupte ved Fledherrnhalle og som heretter ble bevegelsens kanskje viktigste «relikvie».
I juni 1945 fjernet Den allierte kontrollkommisjonen deres levninger fra ærestemplene og tok kontakt med de etterlatte. Disse ble gitt valget mellom å få sine slektninger begravet i umerkede graver i München eller få dem kremert. Monumentet ble ødelagt av kontrollkommisjonen 9. januar 1947.
Andre nazimartyrer
Det var også andre som ble drept i sammenstøt, hvorav noen ble fremhevet som eksempler til etterfølgelse. To av de mest kjente er SA-medlemmet Horst Wessel, som skrev teksten til nazibevegelsens fremste kampsang og ble likvidert av kommunister i Berlin i 1930, og Albert Leo Schlageter som ble henrettet som sabotør av franskmennene i Rhinland i 1923.
I utvidet forstand regnet Hitler også den antisemittiske dikteren og forleggeren Dietrich Eckart, som døde lille julaften 1923, blant «bevegelsens blodvitner».
Andre «falne helter» I nazipropagandaen var Wilhelm Gustloff, grunnleggeren av NSDAP i Sveits som ble myrdet i 1936, og Herbert Norkus, medlem i Hitlerjugend og drept av ungkommunister som femtenåring i 1932. Det kom tre romaner og én spillefilm, Hitlerjunge Quex, om Norkus' liv, der gutten ble framstilt som forbilde og helt.
Felleslista (Selbu)
Ordfører Karin Galaaen som er Sp-medlem er valgt inn på felleslista.
Gudrun Brauti Knutslid
Gudrun Brauti Knutslid (født 23. desember 1914, død 9. desember 1989) var en norsk forfatter som for det meste skrev lyrikk innenfor den religiøse tradisjonen på 1900-tallet.
Luiz Zech
Luiz Zech (født 20. september 1949) er en brasiliansk volleyballspiller.
Øvre Holmegate
Øvre Holmegate eller Fargegata er en gate i Stavanger sentrum. Trehusene her er fargelagt i turkis, rosa og ymse varianter av grønt. Bygningene i Øvre Holmegate i Stavanger sentrum som ligger mellom Kirkegata og Østervåg, inngår i prosjektet Kul kultur.
Gudrun Brauti Knutslid
Gudrun Brauti Knutslid ble født i Seljord i Telemark der hun bodde hele livet. Det meste av livet drev hun forretning, og var aktivt med i Seljord Kunstforening. Det var først i en alder av seksti år at Gudrun Brauti Knutslid ble heltids forfatter. Hun debuterte med diktsamlingen «Tonar i ord» i 1976. Fram til hun døde i 1989 gav hun ut åtte diktsamlinger og to dokumentarromaner. Disse romanene omhandler Olea Crøger og Magnus Brostrup Landstad.
Luiz Zech
Han representerte Brasil under Sommer-OL 1972 i München, hvor han ble nummer 8.
Gudrun Brauti Knutslid
Komponisten Gisle Kverndokk (født 1967) har satt musikk til to av hennes dikt.
Øvre Holmegate
Historie
Gata kan ha oppstått så langt tilbake som i middelalderen, og er tegnet inn på Ulrik Fredrik Aagaards kart fra 1727.
13. mars 1860 var det storbrann («Holmenbrannen»). Det brant opp 210 bygninger nord for en linje trukket fra Sjøen i Østervåg, like sør for Salvagergata, over til Steinkargata, opp til Kirkegata over Valberget til Skagen. 2000 mennesker ble husløse, men det gikk ingen menneskeliv tapt. Brannen oppstod i Østervåg og bredte seg nord- og vestover til Valberget og Holmen. Etter brannen ble gateløpene endret i området. Veiene ble laget bredere for å motvirke at branner skulle bre seg så lett, og blant annet Nedre Holmegate og Breigata ble anlagt. Alle husene i Øvre Holmegate brant ned. De fleste av husene i gata er bygd i løpet av 1860-årene.
Sentralt i gata var i mange år Timianstorget i krysset med Kirkegata. Torget ble nedlagt etter Holmenbrannen. Her var den eneste brønnen i området og her var det torghandel. Øvre Holmegata fungerte da som ferdselvei til Timiantorget og som hovedferselsvei mellom Kuholmen med Skansen og over til Østervåg. Nedre Holmegate ble ikke anlagt før etter brannen.
Fram til 1860 gikk gata på skrått ned like etter krysset med Kirkegata og ned til det som nå er Nedre Holmegate, – til krysset mellom Nedre Holmegate og Valberggata. Gateløpet for Øvre Holmegate ble rettet ut i forbindelse med at Nedre Holmegate ble anlagt.
Forvandlingen og bruk av farger
I mange år var Holmen en slags byutviklingens akilleshæl. Området nord for Breigata var dødt og grått; stort sett forbeholdt kneiper og butikker som ikke hadde råd til husleien andre steder i sentrum. Nå er Holmen vitalt og levende, samtidig som det fremdeles er plass til de små butikkene som ikke kan punge ut sekssifret månedsleie. Farge-ideen ble et prosjekt innen Samarbeid for sentrum i Stavanger. Og det var den fargeglade innflytteren Tom Kjørsvik som kom med ideen.
Områdets renessanse begynte høsten samme året da Kjørsvik ønsket å gjøre noe unikt med Øvre Holmegate. Gaten er badet i liv, og blir trukket fram av Ingrid Hart, som en av hovedgrunnene til Stavanger sentrums økende omsetning. Fra og med 22. september 2005 ble gaten offisielt stengt for biltrafikk.
Fra Østervåg til Kirkegata
Symaskinforretning har det vært i uminnelige tidere, først Simonsen og så Salomonsen.
Tvers over gata holdt brennevinshandler Asche til. Senere overtok Brennevinssamlaget. Senere ble det lokaler for kunstsnekker Chr. von Krogh, og så pelshandler Fritz Jensen.
Fra Kirkegata til Valberggata
De neste husene brant på slutten av 1970-tallet, og sto som en gapende branntomt fram til 2008. En har idag en blandinger av boliger og butikker i disse husene. I det første huset hadde Christian Bjelland sine kontorer i flere år, etter at de flyttet fra Bernerbygget på Skagen.
I hjørnehuset mot Valberggata var det hotell i mange år, og før det var det et fotoattelier for Hanchen Jacobsen.
I det motsatte kvartalet holdt Stavanger litografiske anstalt til.
Fra Valberggata til Skagenkaien
Ved å krysse Valberggata beveger vi oss over på den gamle Kuholmen. Denne delen var av gata var sjø fra til 1700-tallet. En bygde først en bro over til øya, trolig ved å fylle igjen sundet. Senere forsvant mer og mer av sjøen. Den nederste delen av Øvre Holmegate het da det var sjø – «Søylen».
Berntsen
Berntsen er et vanlig etternavn i Norge. Per januar 2020 hadde 5,430 nordmenn etternavnet Berntsen. Navnet har opphav i et patronymikon for «Bernts sønn».
Øvre Holmegate
Fra Valberggata til Skagenkaien
Det første huset på andre siden av gata var Stavanger privatbank i mange år, og så Hetland sparebank fra 1920-tallet.
Victoria hotell som ble ferdig i år 1900, er fortsatt et av byens flotteste hoteller. Tre hus ble revet for gi plass til hotellet. I et av husene hadde Samlaget sitt utsalg fram til 1897, med sjenking av øl, vin og brennevin. På hjørnet mot Skagenkaien var det tidligere i hotellet en hattebutikk og en cigarbutikk, og senere dampskipsekspedisjon.
Før Havneringen var det en stor kai utenfor – kalt Storekaien. På grunn av vanndybden kunne ikke større skip gå helt inn i Vågen, så her var der dampskipene la til. Kaibyggingen inn mot Torget ble ikke påbegynt før omkring år 1900. Tollboden ble bygget i 1906, på en fylling ut i sjøen.
Rudolf Kempe
Rudolf Kempe (1910–1976) var en tysk dirigent.
Liv og virke
Kempe ble regnet som spesialist på det senromantiske tysk-østerrikske repertoaret, særlig Richard Wagner, Anton Bruckner, Johannes Brahms, og i enda høyere grad Richard Strauss.
Kempe studerte ved orkesterskolen i Dresden og begynte i 1928 som oboist i Dortmund. Fra 1929 til 1936 var han førsteoboist og pianist ved Gewandhausorchester Leipzig. I 1937 ble han dirigent for samme orkester, i en alder av bare 27 år. I 1949 ble han Generalmusikdirektor i Dresden, og i 1951 også leder for byens opera. Fra 1952 til 1954 var han musikkdirektør ved Bayerische Staatsoper i München, og i 1960-årene ledet han Royal Philharmonic Orchestra og Tonhalle-Orchester Zürich. På denne tiden var han en av de mest etterspurte dirigentene i verden, med oppdrag blant annet i New York, Buenos Aires, Milano og Salzburg. Han ble Generalmusikdirektor for Münchner Philharmoniker i 1967, og satt i denne stillingen frem til sin død i 1976. Han ble etterfulgt av Sergiu Celibidache.
Kempe var en dirigent med en svært behersket stil, og han stilte hele sin store tekniske viten til disposisjon for orkesteret, musikerne og sangernes. Han så og opplevde musikk mindre som et fenomen som var skapt for å underholde publikum, enn som en kilde til felles musikkutfoldelse. Derfor var han en tilhenger av ensembleteatre. Han førte taktstokken på en klar og tydelig måte, og dette var med på å underbygge hans strukturalistiske fortolkningsstil som lett gjenkjennes i det faktum at han gjorde musikkens kammermusikalske kvaliteter, sidestemmene og de fine klangsjatteringene hørbare selv i de store, senromantiske partiturene.
Leiro bru
Leiro bru er en 19 meter lang bro i spennbetong over Leiro på riksvei 7 over Hardangervidda. Den ble åpnet i 1970 og avløste da en annen bro.
Sergej Gubarev
Sergej Gubarev (født 30. oktober 1978) er en kasakhstansk vannpolospiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han endte på nest sisteplass med det kasakhstanske landslaget.
Live Bressendorf Lindseth
Live Bressendorf Lindseth (født 1950) er en norsk forfatter. Hun arbeider som kommunikasjonsrådgiver i Kondor AS.
Hun har blant annet utgitt følgende bøker:
Fana kirke
Fana kirke er en langkirke fra 1153 i Fana bydel i Bergen kommune i Vestland fylke.
Det er ca. 450 sitteplasser i kirken. Skipet er romansk, mens koret er gotisk.
Kirken og landskapet rundt er Bergen kommunes tusenårssted.
Historie
I 1723 ble kirkene i Norge lagt ut for salg, og også Fana kirke havnet på private hender. Det var imidlertid to av bygdas bemidlede innbyggere som sammen fikk tilslaget på 169 riksdaler og 12 skilling, disse var Nils Olson Austevoll og Vinsens Nilsson Nedre Titlestad. Først i 1862 ble kirken kjøpt tilbake av sognet. Nesten 150 år i privat eie hadde medført betydelig forfall, og man bestemte seg derfor for en omfattende ombygging som ble avsluttet i 1871. I denne sammenheng ble svært mye av kirkens inventar fjernet og auksjonert bort. Det meste av dette er i dag regnet som tapt. Det tok ikke lang tid før man innså at denne ombyggingen var en tabbe, og i 1920-årene ble arkitekt Frederik Konow Lund rekvirert til å lede arbeidet med å tilbakeføre kirken til sin opprinnelige utforming slik den hadde hatt siden middelalderen. Ytterligere restaureringsarbeider ble gjort i forbindelse med kirkens 800-årsjubileum i 1953 hvor også kong Haakon deltok.
Kirken er i nyere tid blitt restaurert både innvendig og utvendig, og det meste av arbeidet var fullført sommeren 2008. Blant annet er overflater blitt kalket og malt innvendig, og skifertaket er skiftet ut.
Sagnet om det hellige sølvkorset
Ifølge et gammelt sagn skal to brødre, den ene av dem blind, ha fisket opp et sølvkors utenfor Korsneset i Korsfjorden i Fana. Den blinde skal ha fått synet tilbake etter å ha rørt ved korset.
Det fortelles at presten Peder Simenssen i 1546 skal ha brent seks hestelass med krykker og staver fra dette stedet. Fana kirke var i middelalderen en pilegrimskirke, og det lå også et hospital ved kirken.
Dag Sand
Dag Sand (født 26. september 1960 i Kongsvinger) er en norsk musiker, låtskriver og trommeslager. Han er kjent som tidligere trommeslager i danseorkesteret Picazzo fra 1995 til 2000. Han ble i august 2011 ny trommeslager i Ingemars etter at Tommy Hagen takket for seg etter 13 år.
William Ling
William Ling (født 1. august 1908, død 8. mai 1984) var en engelsk fotballdommer som er mest kjent for å ha dømt VM-finalen i 1954 mellom Ungarn og Vest-Tyskland.
Ling dømte også FA-cupfinalen i 1951 mellom Newcastle og Blackpool.
Kylomikron
Kylomikroner er noen store molekyler som dannes i tarmen for å transportere lipider (fett) ut til resten av kroppen.
William Ling
Ling var den andre engelske dommeren som dømte en VM-finale. Den adre var George Reader fire år tidligere.
Hotell (TV-program)
Hotell var et norsk direktesendt underholdningsprogram med Turid Øversveen og Øystein Bache som gikk på NRK vinteren 1990. Programmet gikk lørdagskveldene og strakk seg over det meste av kvelden. I tillegg hadde Gerhard Helskog en debattsekvens og Arne Hjeltnes faste humorinnslag som "Ærlige Arne" (han huskes kanskje fra skjult-kamera stuntet der han omorganiserte en av hotellets heiser som et toalett, hvorpå han lot som han satt på do til forskrekkelse for tilfeldige gjester som skulle ta heisen). Rune Gokstad hadde også noen innslag, mens Otto Jespersen og Jens Brun-Pedersen spilte rollene som «Bjarne og Gunnar».
Sendingene gikk fra SAS-hotellet i Oslo. Noe som forøvrig skapte en del kritikk og påstander om snikreklame.
Innhold
Hotell bestod av flere sekvenser. Delen som ble kalt «Lobby» kom etter en times sending, og etter den fulgte «Video-Vinduet». Til slutt kom «Nattklubb» som var debattsekvensen. Den britiske komiserien Hotell i særklasse ble sendt midtveis i programmet.
Breaking Up Is Hard to Do
«Breaking Up Is Hard to Do» er en amerikansk popsang med melodi av Neil Sedaka og tekst av Howard Greenfield. Den ble utgitt på single for RCA Victor av Sedaka. Sangen er beskrevet av Allmusic som «to minutter og seksten sekunder med ren popmagikk». Den blir betraktet som Sedakas signatursang.
Sangen ble en stor hit over hele verden, noen ganger med teksten oversatt til fremmede språk. For eksempel ble den italienske versjonen kalt «Tu no lo sai» (Du vet ikke) og spilt inn av Sedaka selv.
«Breaking Up Is Hard to Do» var opprinnelig en uptemposang. Sedaka gjorde en nyinnspilling av den som ballade i 1975.
Coverversjoner
Coverversjoner av «Breaking Up Is Hard to Do» har blitt spilt inn av tallrike artister i årenes løp, deriblant The Carpenters, Dee Dee Sharp, Nick Carter, Gloria Estefan, Freddy Fender, The Four Seasons, Eydie Gormé, Lucy Hale, Garrett Haley, The Happenings, Tom Jones, Killola, Ilona Knopfler, Little Eva, Renee Olstead, The Partridge Family, Zoogz Rift, Ruben Studdard under topp fem-kvelden (1960-årene/Neil Sedaka-kveld) på American Idol, sesong to, hvor Studdard mootok stående ovasjoner av Sedaka som gjestedommer samt meddommerne Paula Abdul og Randy Jackson, Svenne & Lotta, Sylvie Vartan (med den franske tittelen «Moi je pens encore a toi» (Jeg tenker på deg også)), Lenny Welch, en duett med Sedaka og Sissel Kyrkjebø, Mak and the Dudes, Clark Gamul og Damian McGinty fra Celtic Thunder.
Norsk versjon
Ove Thue har skrevet en norsk tekst på bergensdialekt og M. Kjøs har skrevet en norsk tekst. Thues versjon bærer tittelen «Si ikkje nei». Kjøs' versjon heter «Det er for trist og si farvel».
Listeplasseringer
I Sedakas tilfelle var det første gang at en utøver lå på Billboard Top 10-listen med forskjellige versjoner av samme sang.
Sighișoara
Sighișoara (uttales IPA: [siɡiˈʃo̯ara]; tysk Schäßburg, ungarsk Segesvár, latin først Castrum Sex, senere Saxoburgum) er en by i Transilvania, Romania. Ifølge siste folketelling hadde byen 28 102 innbyggere (2011). Sighișoara ligger ved elven Târnava Mare. Byens historiske sentrum ble i 1999 registrert som Unesco-verdensarv.
Byen administrerer også syv landsbyer: Angofa, Aurel Vlaicu, Hetiur, Rora, Șoromiclea, Venchi og Viilor.
Klima
Som resten av det translivanske platået, har byen innlandsklima.
Årlig gjennomsnittstemperatur er 8,2°C. Årlig mengde nedbør er 650-700 mm. Mai-juni har mest nedbør (i gjennomsnitt 90-100 mm/m²), mens november-desember har minst (20-30 mm/m²).
Hydrologi
Elven Târnava Mare renner gjennom byen fra vest til øst. Byen har også flere bekker: Valea Șaeșului, Valea Dracului, Valea Câinelui, Valea Șapartocului og Valea Scroafei. Bare Târnava Mare, Valea Șaeșului og Valea Câinelui har permanent vann.
Det finnes bare en innsjø innenfor byen: Șercheș (cca. 0,8 ha).
Grunnleggelse
Byen er mest kjent for sin borg, som er omringet av en høy mur som er 950 m lang. Muren ble påbegynt bygd i 1350. Den opprinnelige høyden var 4 m, men i det 15. årh. ble den forhøyet med 3-4 m. Muren hadde 15 tårn (et for hvert laug) og fire bastioner. I dag (2019) er det ni tårn og tre bastioner igjen.
Som de fleste andre middelalderbyer i Europa, ble Sighișoara også rammet av pestepidemien. Ifølge noen kilder, døde 2000 mennesker av pest i 1603, og i 1709 var det så mange som 4000 (fire femtedeler av hele byens befolkning).
Laugene
De opprinnelige 19 laugene i Sighișoara ble offisielt opprettet i 1376, da de fikk statutter som var basert på eldre lover og skikker. De foreskriver hvordan råmateriale skulle anskaffes, hvordan konkurransen skulle bekjempes, osv. Den første laugrepresentanten som fikk plass i borgrådet (noe som tidligere var forbeholdt de føydale patrisierne), en viss Nikolaus, var fra goldsmedlaugen. Dette skjedde i 1393, og var et tegn på laugenes nyervervede status.
Laugene ble avskaffet i 1884, ettersom de hadde mistet sin betydning.
Slaget ved Segesvár (1849)
Med slaget ved Segesvár den 31. juli 1849 gikk byen også inn i historien av den revolusjonære bevegelsen i Europa i det 19. århundret. I dette slaget mistet blant andre den ungarske nasjonaldikteren Sándor Petőfi livet.
Dracula
Den litterære figuren Dracula av Bram Stoker blir ofte satt i forbindelse med byen Sighișoara, ved at det blir hevdet at Vlad Țepeș, også kalt Dracul, (sønn av Vlad II. Dracul), ble født i byen. Hans far, Vlad II. Dracul, bodde nemlig i byen mellom 1431 og 1435 (eller 1436). Han hadde fått lov av kongen av Ungarn, Sigismund av Luxemburg, å bo i byen som en slags guvernør av Transilvania.
I 1601 ble byen overfalt og plyndret av Giorgio Bastas armé, men ble spart for ytterligere skader ved å betale 50 000 floriner.
Demografi
Ifølge Folketellingen i 2011
Liste over Danmarks finansministre
Liste over Danmarks finansministre er en liste over finansministre i Danmark. Finansministeriet var et av ministeriene som ble opprettet etter marsrevolusjonen i 1848. Den første stats-og finansministeren var Adam Wilhelm Moltke.
Fritt fall (andre betydninger)
Fritt fall kan ha flere betydninger:
Galina Inzjuvatova
Galina Dmitrijevna Inzjuvatova (russisk: Галина Дмитриевна Инжуватова, født 28. februar 1952) var en sovjetisk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1980 i Moskva. Inzjuvatova vant en olympisk bronsmedalje i landhockey i Sommer-OL 1980 i Moskva. Hun var med på det sovjetiske damelaget som kom på tredjeplass landhockeyturneringen bak Zimbabwe og Tsjekkoslovakia. Det var første gangen landhockey for damer var med på det olympiske programmet. Seks lag deltok og det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møttes én gang. Sovjetunionen vant tre kamper og tapte to og med seks poeng ble de nummer tre på tabellen, ett poeng bak Tsjekkoslovakia og to bak Zimbabwe. Insjuvatova spilte to kamper i OL-turneringen.
Mário Procopio
Mário Procopio (født 16. november 1948) er en brasiliansk volleyballspiller.
Han representerte Brasil under Sommer-OL 1972 i München, hvor han ble nummer 8.
Cloquet-brannen 1918
Cloquet-brannen 1918 – eller Cloquet–Moose Lake–brannen – herjet øst i Minnesota 12. oktober 1918. Den var blant USAs mest dødbringende skogbranner, med minst 453 og kanskje over 500 omkomne. Tapet av menneskeliv var altså større enn ved den langt mer kjente bybrannen i Chicago 1871. Ca. 2 100 mennesker ble mer eller mindre skadet (hvorav 85 alvorlig), og minst 12 000 ble husville. Brannen utviklet seg til en ildstorm og utslettet byen Cloquet og flere småbyer og landsbyer vest og nord for Duluth, særlig i fylkene Carlton og St.Louis. Ilden nådde også Duluth og rammet flere forsteder. Antagelig ble over 1 000 km² ødelagt. I virkeligheten omfattet katastrofen en rekke atskilte branner, hvorav minst fem store.
Ikke områdets første katastrofebrann
Både Cloquet (som nå hadde ca. 12 000 innbyggere) og de andre brannherjede områdene hadde hatt føling med den mer kjente Hinckley-brannen 1894, som også krevde over 400 menneskeliv. Den gang lå røyken tett over Cloquet, med bare 20 fots sikt – og også resten av området var plaget av tett og helseskadelig røyk. De sørligste områdene ble også rammet av selve brannen.
Tørken
Som alle skogbranner av betydning inntraff Cloquet-brannen etter langvarig tørke, selv om tørken neppe var så ekstrem som den hadde vært før Hinckley-brannen. Som f.eks. Peshtigo-brannen, Baudette-brannen 1910 og Miramichi-brannen 1825 brøt Cloquet-brannen ut i første del av oktober. Tørken i Cloquet kan ha begynt allerede høsten 1916. Både 1917 og de ni første månedene av 1918 var tørrere enn normalt. I Duluth var perioden februar–september den tørreste som var registrert i værstasjonens første 96 år, og i Cloquet den nest tørreste. Begge steder hadde litt over halvparten av normal nedbør de siste åtte månedene før brannen. Sommeren hadde angivelig også vært varm. Dette stemmer dog ikke med værobservasjonene, som viste at den hadde vært kjøligere enn normalt, og den siste måneden før brannen var uvanlig kjølig. Men mye solskinn kan ha gitt inntrykk av varm sommer – offisielle temperaturmålinger avleses jo i skyggen.
Nylon
Nylon er en gruppe syntetiske tekstilfibre av polyamider, det vil si fibrer framstilt av olje. Nylon er et billig, lett, glatt og sterkt materiale som tåler fukt og er lett å farge. Det brukes i klær, tau, vesker, børster, gitarstrenger, fiskesnører og andre gjenstander. Det finnes også hydrokarboner i nylon.
Cloquet-brannen 1918
Tørken
De siste fire dagene før brannen var uvanlig varme og tørre for årstiden, noe som ser ut til å ha stor betydning for skogbrannfaren. Dagtemperaturer var på 20–25 grader – bortsett fra at en kaldfront i Duluth, men ikke i Cloquet, gav forbigående kjølig og fuktig vær den 11. . Den 12. var den alminnelige (synoptiske) vinden vestlig og ganske sterk, trolig stiv kuling, ca. 50 km/t. Skogbrannfaren var altså svært stor. Som før f.eks. Hinckley-brannen og Peshtigo-brannen brant det flere steder i dagevis før katastrofen, så også Cloquet-brannen var antagelig én eller flere gamle branner, som blusset opp fordi sterk vind pustet til ilden. Værutviklingen tyder på at den som Hinckley-brannen kan ha fått hjelp av en temperaturinversjon.
Nylon
Historie
Nylon ble første gang framstilt 28. februar 1935. Ut fra vekt var det seks ganger sterkere enn stål og i 1939 begynte det amerikanske firmaet DuPont industriell produksjon av stoffet og lanserte damestrømper under varenavnet «nylon». Men alt i 1942 ble stoffet uoppnåelig for vanlige forbrukere, siden nylon under andre verdenskrig ble tatt i bruk som erstatning for silke i fallskjermer. Av og til omtales nylon som «kunstsilke», et utrykk som ellers brukes om viskose.
Etymologi
Ordet «nylon» var et varemerke på lik linje med det tyske «perlon», men ble etter hvert et generisk begrep for alle kunstfibre. DuPont bruker også betegnelsen om sitt eget polymermateriale til støping av plastgjenstander. På engelsk er nylons synonymt med damestrømper. Én teori om opphavet til navnet «nylon» er at det står for «New York – London».
Stoffet var utviklet av Wallace H. Carothers, en ansatt i firmaet DuPont. Trådene fremkom når smeltet plaststoff ble presset gjennom ørsmå hull i en metallskive. For første gang var klesindustrien helt uavhengig av landbruket. Et navneforslag for det nye stoffet var No-Run (= rakner ikke). Siden det var skapt av luft, vann og kull nesten som ved trolldom, var et annet navneforslag Duproh (Dupont Pulls Rabbit Out of Hat).
Fremstilling
Fremstillingen av nylonfibre bygger på at en tohodet amin og en tohodet karboksylsyre treffer på hverandre i grensesjiktet mellom to væskefaser. Aminosyre- og karboksylsyregruppene bindes til hverandre direkte, hvilket leder til polymerkjedene.
Man fremstiller nylon ved å presse flytende eller oppløst plast gjennom dyser, og deretter avkjøle det. Typisk reaksjonsformel:
Cloquet-brannen 1918
Brannen ved jernbanen
Etter en annen versjon hadde Cloquet-brannen opphav i gamle småbranner som i ukevis hadde ligget og ulmet ved Bemidji, nesten 200 km vestnordvest for Cloquet. Iallfall vokste én eller flere branner til en ildstorm, som rykket hurtig østover langs en front som kan ha vært opptil 80 km bred. Langs sidene ble den stanset av ulike vassdrag, og enkelte landsbyer ble reddet av tapre frivillige og gunstig vind. Men i hovedretningen utslettet brannen alt på sin vei. Enkelte steder ble den først stoppet av Lake Superior. Nord for Duluth rykket den et stykke videre langs sjøen. Det stemmer ikke med vindretningen at brannen ved jernbanen også gav opphav til atskilte branner i sør og sørvest, deriblant brannen ved Moose Lake. Men også denne brannen skal ha vært forårsaket av gnister fra tog.
Omfanget
Omfanget av Cloquet-brannen oppgis svært forskjellig i kildene, fra vel 1 000, vel 4 000 til 5 000 km². Det skyldes iallfall delvis at flere atskilte områder både i Minnesota og Wisconsin ble rammet av brann denne dagen, og det varierer hvor mye av dette som medregnes. I hvilken grad disse brannene påvirket hverandre – ved direkte spredning og/eller ved at de bidrog til vindøkning i omegnen – er ikke kjent.
Den mest dødbringende brannen oppstod trolig nordvest for landsbyen Moose Lake, som ligger sørvest for Duluth, og bare 50–60 km nord for Hinckley. Den krevde flest menneskeliv i landsbyens omegn. Et sted søkte 17 menn, kvinner og barn tilflukt i en rotkjeller. Varmen var så voldsom at de nærmest ble kremert. I selve landsbyen reddet de fleste innbyggerne seg ut i sjøen. I det langt større Cloquet, med ca. 12 000 innbyggere, klarte alle å komme seg unna. Men byen ble praktisk talt utslettet; bare fem sagbruk stod igjen. Cloquet var blant de største byene som noensinne er utslettet av en skogbrann (flere storbyer har vært truet, men i verste fall har ilden herjet i forstedene). Litt lenger sørpå utslettet branner flere landsbyer i et område som hadde vært rammet av Hinckley-brannen.
Ildstormer skaper pr. definisjon sin egen vind; så også Cloquet-brannen: Værstasjonen i Duluth registrerte opptil full eller sterk storm. Ved flammefronten var vinden oppe i 130–140 km/t (80–90 mph ), dvs. vind som kan rykke opp trær med rot og blåse taket av hus, og hvor det neppe er mulig å stå oppreist. Grensen for orkan er 118 km/t.
Cloquet-brannen er blant de skogbranner i Nord-Amerika som har gjort flest mennesker husville, men også her spriker kildene mye. Brannen skal ha ødelagt 4 089 hus, 6 366 låver og uthus, 41 skolebygninger – og gjort over 11 000 husville. . En annen kilde oppgir at 52 000 hjem ble ødelagt, men det virker overdrevent hvis en sammenligner med folketallet i byene og landsbyene som ble utslettet. På den annen side er «over 11 000» for lavt hvis Cloquet alene hadde 12 000 innbyggere.
Evakuering med tog og biler
Som ved Hinckley-brannen i 1894 – og i atskillig større målestokk enn da – ble togene redningen for mange. I Cloquet ble alle forsøk på slukking snart oppgitt som håpløse. Minst tolv tog av alle slag ble brukt til å evakuere byen. Som i 1894 tok flere vogner fyr, og flere vinduer i personvognene sprang i heten. Men togene var raskere nå, og 8 000 mennesker ble reddet på den måten. Togene ble kjørt østover til Duluth – til dels på den samme strekningen som var blitt brukt til evakuering under Hinckley-brannen. Noen rømte i biler og hestevogner, men datidens veier var dårlig egnet for stor fart, og 15 bilister kjørte utfor veien i en kurve som ble kalt Dead Man’s Curve. 25 personer omkom da de ble innhentet av flammene der. Kort etter brannen ble antall omkomne oppgitt til over 1 000, men dette var en overdrivelse, kanskje fordi mange savnede senere kom til rette. Flere kilder oppgir at 453 omkom. Brannen var Minnesotas dødeligste eller nest dødeligste (Hinckley-brannen krevde kanskje flere menneskeliv).
Brannårsaken
I 1917–1918 var USA med i første verdenskrig, og sabotasje ble nevnt som en mulig brannårsak. Om togene hadde reddet mange, så startet minst én brann da tørr vegetasjon langs jernbanen ble antent av gnister fra skorsteinen til et damplok. Togene skal også ha stiftet de andre brannene. De største og dødeligste brannene startet da også påviselig i nærheten av jernbanelinjer (mens en rekke mindre branner ikke gjorde det. Jernbaneselskapene hadde altså ikke – eller iallfall ikke i tilstrekkelig grad – tatt hensyn til vitenskapsmannen Increase Allen Laphams forslag fra 1873 om å gjøre tiltak nettopp mot slike gnister. Det katastrofale omfanget skyldtes en kombinasjon av langvarig tørke og en meget tørr og sterk, varm vind – og kanskje store mengder hogstavfall.
Ikke en etterhogst-brann?
Rovhogst, med mengder av knusktørt hogstavfall som utgjør et utmerket brensel, spilte en stor rolle for f.eks. Hinckley-brannen og Peshtigo-brannen. Store hogstflater tørker lett ut, og de er mer utsatt for vind. Også rundt Cloquet fantes slike hogstflater. De skal ha spilt en viktig rolle for utviklingen av brannen, mens en annen kilde oppgir at dette neppe var tilfelle.
Etter brannen
Som etter Hinckley-brannen fikk en stor del av de hjemløse husly i Duluth – men også i Superior på Wisconsin-siden. Delstatsmyndighetene, Røde Kors, nasjonalgarden og heimevernet sendte et redningstog og ambulanser til de herjede områdene, særlig Moose Lake. En del skadede ble sendt til et sykehus i St.Paul. Gjenoppbyggingen av Cloquet tok flere år. I dag finnes en 52 km lang sykkelvei mellom Hinckley og Moose Lake, og hver av disse byene har reist et museum til minne om de to katastrofebrannene.
Friidrett under Middelhavslekene 1955
Friidrett under Middelhavslekene 1955. Friidrett var en av flere sporter under de andre Middelhavslekene som ble arrangert i Barcelona i Spania i perioden 15. til 25. juli 1955. Det ble konkurrert i tjuefire øvelser i friidrett, kun for menn. Frankrike ble beste nasjon med ti gullmedaljer foran Italia med ni.
Liste over ordførere i Haltdalen
Liste over ordførere i Haltdalen. Haltdalen (før 1937 Holtålen) oppstod som kommune med formannskapslovene av 1837. Singsås og Ålen ble utskilt i 1841 og 1855. Haltdalen og Ålen ble slått sammen til den nye kommunen Holtålen i 1972.
Sundsvall sentralstasjon
Sundsvall sentralstasjon er en grenstasjon som forbinder Mittbanan med Ostkustbanan og med Ådalsbanan. Den ligger i Sundsvall kommune ved havna, rundt 1 km sørøst for Sundsvall busstasjon.
Den blir betjent av regionaltog til Umeå, Östersund og Gävle, og av nattog mellom Narvik og Stockholm og mellom Storlien/Umeå og Göteborg.
Olaf Ryes plass (Oslo)
Olaf Ryes plass (1-11, 2-22 ) er en plass på Grünerløkka i Oslo, oppkalt etter den dansk-norske offiseren og idrettsmannen Olaf Rye.
Plassen er 10 dekar stor og avgrenset av Sofienberggata, Thorvald Meyers gate, Grüners gate og Markveien.
Plassen var en åpen løkke til langt ut i 1880-årene. Kommunen kjøpte løkka fra Thorvald Meyer og Carl Johan Michelet for 10 000 kroner i 1864. Etter hvert ble det anlagt en smal gatestump på skrå fra Markveien til Thorvald Meyers gate med holdeplass for hestedrosjer på midten av plassen. I 1892 fikk plassen og monument over Eilert Sundt. Vognmennene ble henvist til hjørnet av plassen ved krysset Markveien – Sofienberggata. Gaten på skrå gjennom Olaf Ryes plass var kjørevei helt fram til siste halvdel av 1930-årene. Fontenen midt på plassen ble satt opp i 1927 og var belyst fra start.
Zoran Petrović (fotballdommer)
Zoran Petrović (født 10. april 1952) er en tidligere serbisk fotballdommer. Han har dømt i to verdensmesterskap. Han dømte to kamper i fotball-VM 1986 og to kamper i fotball-VM 1990.
Kamper i VM
1986
1990
Paulo Sevciuc
Paulo Sevciuc (født 27. november 1943) er en brasiliansk volleyballspiller.
Misugu Okamoto
Misugu Okamoto (født 22. juni 2006) er en japansk rullebrettkjører.
Paulo Sevciuc
Han representerte Brasil under Sommer-OL 1972 i München, hvor han ble nummer 8.
Misugu Okamoto
Hun representerte Japan under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble nummer 4 i park.
Ensol
EnSol AS er et norsk selskap som driver forskning innenfor solceller, vindmøller og lokal kraftforsyning. Deres teknologi for å lage solceller bruker en tynnfilmteknikk som kan brukes direkte på vinduer og andre flater i en bygning. Teknologien utvikles i samarbeid med University of Leicester.
Amerikanske flekkede småkatter
Amerikanske flekkede småkatter eller ozelotlinjen (Leopardus) er en neotropisk slekt med mindre kattedyr (Felinae). Slekten består offisielt av åtte arter, men nyere forskning antyder at det kan være flere. Alle artene har slisseformede pupiller, flekkmønsteret pels og 18 kromosompar, selv om katter ellers har 19 kromosompar.
På tross av slektsnavnet, Leopardus, hører ikke verken leoparden eller leopardkatten med til denne gruppen, som utelukkende er utbredt i neotropis og trolig er navngitt etter det karakteristiske leopardlignende flekkmønsteret artene har.
Taksonomi
Gruppen av amerikanske flekkede småkatter, Leopardus, refereres også til som ozelotlinjen. Typearten for gruppen er ozelot, som Gray i 1842 beskrev under det vitenskapelige navnet Leopardus griseus (i dag et synonym til L. pardalis, som den svenske forskeren Carl von Linné (Linnaeus) opprinnelig beskrev i 1758 under navnet Felis pardalis).
Biologi
Leopardus består av små kattedyr med flekket/prikket pels, typisk med en enten blekbrun, okerbrun, gulbrun eller gråbrun til lysere grålig grunnfarge. Ørene er relativt små og avrundet, typisk med mindre hvite flekker. Artene er i mange tilfeller så like at de vanskelig lar seg bestemme når de observeres, spesielt på litt avstand. Størrelsesmessig kan de også i mange tilfeller lett forveksles med huskatter.
Fylogeni
Fylogeni etter Johnson m.fl. (2006).
Inndeling
Inndelingen av ozelotlinjen har vært omstridt. Det var opprinnelig sju arter, men da tigerkatten ble delt i én nordlig og én sørlig art ble dem åtte. Disse listes opp som provinsialt anerkjente nedenfor, men ozelotlinjen består trolig av enda flere arter.
Genetiske analyser i 2017 og 2021 antyder at L. tigrinus er parafyletisk og at den nordøstlige populasjonen av sørlig tigerkatt må betraktes som en selvstendig art, under det vitenskapelige navnet L. emiliae (nordøstlig tigerkatt). Den nye arten kan eventuelt være en søsterart til L. guttulus (nordlig tigerkatt).
Inndelingen følger IUCN/SSC Cat Specialist Group.
Ozelotlinjen består av åtte arter fordelt i tre klader. Den eldste linjen førte til dannelsen av to nye klader, hvorav den eldste består av ozelot og margaykatt, fulgt av søsterkladen med fjellkatt, pampaskatt og sørlig tigerkatt. Den andre linjen, som er søster til de to andre kladene, består av nordlig tigerkatt, nattkatt og kodkodkatt.
Druzjbarørledningen
Druzjbarørledningen (russisk:нефтепровод «Дружба», druzjba betyr vennskap) er verdens lengste oljerørledning og drives av det russiske selskapet Transneft. Rørledningen ble bygget av Sovjetunionen i 1964 for å transportere olje fra sentrale Russland til steder i Vest-Europa 4000 km lengre vest. Druzjbarørledningen frakter 2 millioner fat olje hver dag og er den rørledningen som frakter mest olje fra Russland til Europa.
Druzjbarørledningen starter i Samara i sørøstlige Russland, hvor olje fra vestlige Sibir, Ural og Det kaspiske hav blir hentet. Derfra går ledningen til Mozyr i sørlige Hviterussland hvor den deles i en nordlige og sørlig del. Den nordlig delen går til Polen og Tyskland og en sørlige til Ukraina, Slovakia, Tsjekkia og Ungarn. Den nordlige er planlagt utvidet til den tyske havnebyen Wilhelmshaven og den sørlige er planlagt utvidet til Kroatia.
8. januar 2007 stanset Transneft tilførselen til Druzjbarørledningen i Hviterussland som en reaksjon på landets innføring av transportavgift på 45 dollar pr tonn olje. I tillegg blir Hviterussland beskyldt for å urettmessig tapping av olje fra oljerørledingen. 30 prosent av EUs totale import av olje kommer fra Russland, og halvparten av dette går gjennom Druzjbarørledningen.
Friedrich Grüner
Friderich Grüner (født 1628, død 1674) var fra 1651 myntmester ved myntverket i Christiania, opprettet i 1628. Han etterfulgte sin far, den tyskfødte Peter Grüner, som var myntmester fra 1643 til sin død i 1650. Friderich Grüner ble gift med Margrethe Friderichsdatter Boysen. Deres eldste sønn var Johan Diderich Grüner (1661–1712), som ble sendemann i Stockholm og ble adlet. Hans sønn Gustaf Grüner (1688–1712) ble general og øverstkommanderende for den norske hæren. En yngre sønn av myntmester Friederich Grüner var Friederich Grüner (1665–1741), sogneprest i Vågå og senere i Hedrum.