cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dreadnought
Super-dreadnoughter
Fem år etter ferdigstillelsen av HMS «Dreadnought», ble en ny generasjon kraftigere slagskip betegnet som «super-dreadnoughter» bygget. Ankomsten av den nye generasjonen er antatt å være innlemmelsen av den britiske Orion-klassen på 4 skip som var kjølstrukket og sjøsatt i årene 1909 til 1911. Betegnelsen skyldes tyngre hovedbestykning fra 13,5-tommer (343 mm) og plasseringen av alle kanontårner på senterlinjen. I løpet av fire år mellom «Dreadnought» og «Orion» var størrelsen økt med 25 %, og vekten av en bredside var fordoblet.
De britiske super-dreadnoughter ble fulgt av tilsvarende skip fra andre nasjoner. Den amerikanske flåtens New York-klassen, som ble kjøllagt i 1911, hadde ti 14-inch (356 mm) kanoner fordelt på fem tårn, og dette kaliberet ble innført som standard for de etterfølgende Nevada-klassen, Pennsylvania-klassen, New Mexico-klassen og Tennessee-klassen slagskiper. I Japan ble to super-dreadnoughter av Fuso-klassen kjøllagt i 1912, etterfulgt av Ise-klassen på to skip i 1914. Begge klasser hadde den samme hovedbestykning på tolv 356 mm kanoner fordelt på seks kanontårn, hvilket gjorde dem til de kraftigste slagskip i verden. Alle skipene ble i stigende grad bygget av japanske materialer i japanske skipsverft. I Frankrike ble Courbet-klassen fulgt av tre super-dreadnoughter av Bretagne-klassen, som var utstyrt med 340 mm kanoner, de skulle egentlig bli etterfulgt av Normandie-klassen på fem skip, men som ble oppgitt ved krigsutbruddet.
I den tyske flåten var det ikke en tilsvarende økning i kaliberet, med Helgoland-klassen hadde man gått over til 30,5 cm kaliberet, som den tyske Admiralstab mente kunne matche det britiske 13,5-tommer kaliberet. Med König-klassen kjølstrukket og sjøsatt i 1911 til 1914, ble alle fem kanontårn plassert langs senterlinjen.
De nevnte brasilianske dreadnoughtene av Minas Gerais-klassen utløste et mindre våpenkappløp i Sør-Amerika mellom Brasil, Argentina og Chile. Argentina bestilte Rivadavia-klassen i 1910 med tyngre pansring, noe som motiverte fram byggingen av Rio de Janeiro med tolv 356 mm kanoner for den brasilianske flåten. Underveis i byggingen ble hovedbestykningen endret til fjorten 305 mm skyts. Chile bestilte to «super-dreadnoughter» av Almirante Latorre-klassen i 1911, med designet hentet fra super-dreadnoughten HMS «Iron Duke» og en hovedsbestykning på ti 356 mm kanoner. Begge slagskiper ble kjøpt av britene ved krigsutbruddet i september 1914, bare den ene, HMS «Canada», ble ferdigstilt som et slagskip for Royal Navy. Det ble senere kjøpt tilbake av Chile.
Den neste generasjonen av britiske super-dreadnoughter, Queen Elizabeth-klassen på seks skip (bare fem ble kjølstrukket), som opprinnelig var tenkt som improviserte «Iron Duke»-slagskip med fem tårn, måtte oppgi et tårn for flere oljefylte kjeler. Som respons på nyhetene om 14-tommers bestykning på japanske og amerikanske slagskip hadde britene valgt et helt nytt kaliber; 15-tommers (381 mm) kanon med større granatvekt. Det nye kaliberet ga større ildkraft til tross for tapet av det midtre kanontårnet, med tykkere panserbelte og forbedret undervannsbeskyttelse. Klassen kunne oppnå en toppfart på 25 knop, og ble ansett som de første hurtige slagskip. Svakheten i designet av super-dreadnoughter, som skilte dem fra skipene bygget etter den første verdenskrigens slutt, var fordelingen av panseret i skroget. Super-dreadnoughtens design understreket viktigheten av den vertikale beskyttelsen som var nødvendig under sjøslag utkjempet i kortere avstand. Disse skipene kunne angripe på 20 km avstand, men var sårbare overfor granater som ble avfyrt i en høy bane. Dermed skulle nyere skip for å motstå denne form for beskytning ha et sterkere panser på fem til seks tommer (130–150 mm) på dekket. Det engelske begrepet «zone of immunity» ble et sentralt begrep i utformingen av krigsskip. Med det menes en sone mellom avstanden der fiendtlige granater ville slå ned i en bratt vinkel og avstanden der fiendtlige granater kunne penetrere den vertikale beskyttelsen. Mangel på undervannsbeskyttelse var også en svakhet i de første super-dreadnoughter, og dette ble først utviklet i takt med større trussel fra torpedoer og miner.
Den amerikanske flåten utviklet det såkalte «Standard type battleship»-konseptet, som begynte med Nevada-klassen, som ble bygget for kamp over lange avstander med «plunging fire», det vil si at granatene gikk i bane i stor høyde, så de kom ned i meget bratte vinkler. USS «Nevada» ble kjølstrukket den 4. november 1912 som det første slagskipet med «all-or-nothing» (alt eller ingenting) beskyttelse. Fire år før Jyllandsslaget lærte de europeiske flåtene om faren ved kanonskytning på lang avstand. Ideen med «alt-eller-ingenting» er å ha størst mulig beskyttelse i skroget med størst tykkelse omkring de vitale delene av skroget og meget lite beskyttelse annetsteds, som i endene. Samtidig ble skipet bygget slik at det pansrede området hadde tilstrekkelig oppdrift for å kunne holde skipet flytende til tross for oversvømmelse av det ubeskyttede området i skroget. Dette designet ble testet i slag under sjøslaget ved Guadalcanal i 1942 under den andre verdenskrigen, da det moderne slagskipet USS «South Dakota» ble utsatt for sterk beskytning som ikke klarte å penetrere det pansrede området i skroget, og det holdt seg flytende.
Panserfordelingen på Nevada-klassen ble gjenopptatt av de amerikanske skipsbyggerne for de neste fem klasser på 11 skip og den kansellerte Sør-Dakota-klassen fram til 1922, med panserbeltet på 343 til 203 mm tykkelse og panserdekket på 76 mm flyttet oppover så det dannet et tak. Under dette var et «splinterdekk» reist som beskyttelsestiltak mot splinter fra granater som hadde penetrerte panserdekket og eksploderte. Tykkelsen ble noe større til 89 mm fra USS «New Mexico» i 1917.
I kamp
Første verdenskrig var nesten et antiklimaks for de store dreadnought-flåter. Det var ingen avgjørende sammenstøt mellom moderne krigsflåter som kunne sammenlignes med Tsushima. Slagskipenes rolle var marginale i forhold til de store slager mellom hærer på Vestfronten og Østfronten. De hadde også bare marginal innvirkning på sjøslag rundt om Storbritannia i krigsårene.
De geografiske forholdene betydde at Royal Navy med den mektige Grand Fleet med letthet kunne fange inn den tyske Hochseeflotte i Nordsjøen, men kunne ikke intervenere mot den tyske overlegenheten i Østersjøen. Begge parter visste at Grand Fleet på grunn av sin større styrke kunne avgjøre et storslag som vil resultere i en britisk seier. Den tyske strategi gikk derfor ut på å provosere fram et slag på fordelaktige betingelser; enten ved å trekke en del av den britiske flåten inn i kamp mot overlegne tyske styrker, eller å gjennomføre et slag nær den tyske kysten, der man kunne utjevne styrkeforholdet ved hjelp av minefelter, torpedobåter og ubåter. Man hadde også forestilte seg bruk av luftrekognosering ved hjelp av zeppeliner for å oppdage og gjøre rede på Grand Fleet over lange avstander.
I de første to år av krigen var sjøkrigen begrenset til trefninger mellom slagkryssere i slaget ved Helgolandsbukten og slaget ved Doggerbank samt angrep på den engelske nordsjøkysten. I sommeren 1916 ble det gjort et nytt forsøk på å lokke britiske eskadrer inn i et slag etter tyskernes egne betingelser. Det resulterte i Jyllandsslaget, men dette brakte ikke noen av partene til en avgjørelse.
På de andre krigsskueplassene var det heller ikke sett avgjørende sjøsammenstøt. I Svartehavet var det mindre sjøslag mellom russiske og ottomanske hovedskip, men ikke mer. I Østersjøen var krigen stort sett begrenset til angrep på konvoier og utlegging av minefelt. Krig i Adriaterhavet var på en måte et speilbilde av den strategiske situasjonen i Nordsjøen. Den østerriksk-ungarske flåten ble holdt innesperret i Adriaterhavet med en blokade på tvers av Otrantostredet, bevoktet av franske, britiske og senere italienske flåtestyrker. Den viktigste bruken av slagskip i Middelhavet var rettet mot tyrkiske kystfort til støtte for deres hærstyrkene under slaget om Gallipoli i 1915.
Krigen viste også hvordan billigere våpen gjorde slagskip meget sårbare, som demonstrert i september 1914 da den tyske ubåten «U-9» senket tre eldre panserkryssere i løpet av mindre enn en time. Miner var også en betydelig trussel som observert en måned senere, da den nye britiske super-dreadnoughten HMS «Audacious» støtte på en mine. Ved slutten på oktober hadde britene endret deres strategi og taktikk i Nordsjøen for økt bevissthet mot mulige angrep av undervannsbåter. Selv om Jyllandsslaget var det eneste større sammenstøtet mellom slagskipsflåter i krigen var den tyske planen for slaget basert på ubåtangrep på den britiske flåten. Den tyske flåtens flukt fra den overlegne Grand Fleet var hjulpet av tyske kryssere og torpedobåter som nærmet seg de britiske slagskipene som trakk seg bort for å unngå faren for torpedoangrep. Flere angrep av ubåter med etterfølgende tap på den britiske flåten førte til en voksende paranoia hos britene, som bare gjorde deres sårbarhet mer merkbar.
Bygging av slagskip etter 1914
Utbruddet av den første verdenskrig august 1914 stoppet flåtekappløpet, for de krigsførende parter overførte penger og tekniske ressurser til mer presserende formål. Støperiene som produserte skipskanoner for flåtene gikk over til produksjon av landbasert artilleri, og skipsverftene ble oversvømt med bestillinger på mindre krigsfartøyer. De svakere flåtemaktene i krigen, Frankrike, Østerrike-Ungarn, Italia og Russland, suspenderte deres flåteprogrammer. Storbritannia og Tyskland fortsatte å bygge slagskip og slagkryssere, men i et mindre omfang.
I Storbritannia betydde regjeringens utsettelse av byggingen av slagskip under planlegging og Jackie Fisher kom tilbake til admiralitetet, et fornyet fokus på slagkryssere. De siste enheter i Revenge-klassen ble bygget ferdig som slagkryssere i Renown-klassen på to skip, HMS «Renown» og HMS «Repulse». Det siste skipet i Queen Elizabeth-klassen, HMS «Agincourt», var fremdeles ikke kjølstrukket da det ble kansellert av regjeringen i august, og bare fem av planlagte åtte skip i Revenge-klassen var ferdigstilt i løpet av krigen. Den mer eksterme Courageous-klassen av meget hurtige og tungt bestykkede skip med minimal pansring, betegnet som light battlecruisers («lette slagkryssere»), var bestilte av Fisher for å omgå regjeringens forbud mot nye slagskip. Fishers mani for hastighet kulminerte i hans forslag om HMS «Incomparable», en meget stor lettpansret slagkrysser på over 40 000 tonn.
I Tyskland ble to enheter av Bayern-klassen allerede kjøllagt før krigsutbruddet og gradvis ferdiggjort fram til leveransene i 1916 og 1917, men andre to kjøllagte skip som var bestilte i det tyske flåteprogrammet for 1914-1915, var ikke ferdige ved krigens slutt. Disse skipene var Sachsen-klassen med den samme hovedbestykning som foregående slagskipsklasse, åtte 38 cm kanoner fordelt i fire dobbeltårn i senterlinjen i «superfiring» arrangementet. Den planlagte Mackensen-klassen på fire slagkryssere som også var bestilt under det tyske flåteprogrammet, ble påbegynte, men aldri ferdigbygget. Denne slagkrysserklassen skulle ha en hovedbestykning på åtte 35 cm kanoner.
På tross av pausen i bygging av slagskip under første verdenskrig var det i årene 1919-1922 sett tegn på et fornyet våpenkappløp mellom Storbritannia, Japan og USA. Jyllandsslaget skulle få en stor innflytelse på skipskonstruktørene som tok til seg de leksene man hadde lært, for planleggingen av nye hovedskip. De første skip som passer inn i dette bildet er den britiske Admiral-klassen på fire skip, som var påbegynt i året 1916, men bare ett skip, HMS «Hood», ble ferdigbygget og levert til Royal Navy i 1920. Jyllandsslaget overbeviste admiralitetet om at lettpansrede slagkryssere var for sårbart, og derfor ble de planlagte enhetene av Admiral-klassen utstyrt med større panserbeskyttelse, så deplasementet økte fra 36 300 tonn til 45 200 tonn fullt lastet for HMS «Hood». Initiativet på et nytt våpenkappløp kom fra de japanske og amerikanske flåter. Den amerikanske kongressen hadde vedtatt bygging av 156 nye skip i 1916, deriblant 10 slagskip og 6 slagkryssere. For første gang kunne den amerikanske flåten bli større enn den britiske flåten. Byggeprogrammet begynte langsomt, dels for å lære av erfaringene fra Jyllandsslaget. De nye amerikanske slagskip i Colorado-klassen på 4 skip og slagkryssere i Lexington-klassen på 6 skip representerte et kvalitativt sprang i forhold til Queen Elizabeth-klassen og Admiral-klassen med 16-tommer hovedbestykning eller åtte 406 mm skyts.
Samtidig hadde den keiserlige japanske flåten startet arbeidet på det meget ambisiøse «8-8 flåteprogrammet» som en fortsettelse av «8-4 planen» med fire ekstra slagkryssere etter den japanske diet vedtok dette i juli 1917. De første to hovedskip etter flåteplanen, Nagato-klassen, som var godkjent som Design A-102 av den japanske flåten i 1916, ble kjøllagt i 1917 og 1918. Disse slagskip var de første i verden med åtte 406 mm kanoner som hovedskyts etter å ha blitt ferdigstilt i 1921. Den etterfølgende Kaga-klassen, var planlagt som forstørrede Nagano-slagskiper med et femte tårn for en samlet ildstyrke på ti 406 mm kanoner i bredsiden. Slagkrysserne av Amagi-klassen som også benyttet den samme designen, skulle ha mindre pansring og den samme hovedbestykning som Kaga-klassen, men med en toppfart på 30 knop, hurtigere enn de nye britiske og amerikanske slagkryssere.
I 1919 ble våpenkappløpet trappet opp etter at den amerikanske presidenten Woodrow Wilson foreslo utvidelse av den amerikanske flåten og bad kongressen om midler for et nytt byggeprogram på ti slagskip og åtte slagkryssere etter avslutningen på flåteprogrammet fra 1916. Som svar godkjente det japanske parlamentet utvidelsen fra «8-4 planen» til «8-8 planen» med fire slagskip. Disse skipene av Kii-klassen skulle være på 43 000 tonn som en fortsettelse av designen bak «Amagi»-klassen med større beskyttelse. Den neste designen, No 13-klassen på fire skip ville ha fått 18-tommer (457 mm) kanoner fordelt på fire kanontårn. Likevel var mange i den japanske flåten ikke tilfredsstilt, og etterlyste en «8-8-8» flåte med 24 moderne slagskip og slagkryssere.
Britene, som var blitt utmattet av den første verdenskrigen, var i fare om å falle bakover i sammenligning med USA og Japan. Det var ikke startet arbeid på nye hovedskip siden Admiral-klassen, og av disse var bare HMS «Hood» ferdiggjort. En admiralitetsplan fra juni 1919 skisserte en flåte etter krigen på 33 slagskip og 8 slagkryssere, som kunne bygges og vedlikeholdes for 171 millioner pund om året, men bare 84 millioner pund var til rådighet for Royal Navy. Admiralitetet krevde som et absolutt minimum åtte moderne slagskip. Disse skipene ville ha vært G3 slagkryssere med ni 16-tommer kanoner i tre kanontårn og N3 slagskiper med ni 18-tommer kanoner i tre kanontårn med felles design. Tyskland var ikke med i dette kappløpet. De fleste av de tyske dreadnoughter var senket av deres besetninger ved Scapa Flow i 1919. Resten ble overtatt av ententemaktene som krigsbytte.
Istedenfor å fortsette med de meget kostbare byggeprogrammene aksepterte de store flåtemaktene en diplomatisk løsning på våpenkappløpet med Washington flåtetraktaten i 1922. Traktaten la ut en liste over skip som skulle hugges eller tas ut av bruk, som inkluderte de fleste av de eldre dreadnoughter og nesten alle nyere skip under bygging. All videre bygging av slagskip og slagkryssere ble også stoppet for en periode. Skipene som overlevde traktaten, deriblant de meste moderne super-dreadnoughter i alle tre flåter, utgjorde hovedparten av verdens store skip i 1920-årene og 1930-årene. Skipene, som var bygget innenfor rammene i traktaten for å erstatte utrangerte skip, ble kjent som «treaty battleship» (traktat-slagskip).
Deretter ble etter hvert begrepet «dreadnought» mindre og mindre benyttet. De fleste pre-dreadnought slagskip var enten tatt ut av slaglinjen for andre formål eller hugget, så begrepet på de nyere slagskip var ikke lenger nødvendig. Noen ganger hendt det at slagskip under den andre verdenskrigen ble omtalt som dreadnoughter.
Noter
<references group="A" />
Gent–Wevelgem 2007
Gent-Wevelgem 2007 var et sykkelritt som foregikk 11. april 2007. Rittet var som vanlig 210 km langt.
Rittet startet i Deinze i overskyet vær og lett vind. Forholdene la grunnlag for et høyt tempo fra start og det var ikke før den første innlagte spurten at et brudd kom av sted. Florent Brard, Christophe Mengin og Roger Hammond fikk en ledelse på 11 minutter, et betydelig forsprang på en semi-klassiker som igjen førte til aggressiv kjøring fra hovedfeltet de siste 100 kilometerne.
Under nedstigningen fra fjellet Kemmelberg, kom rytterne inn i det verste underlaget for syklister, våt brostein. En rytter prøvde å styre vekk fra en vannflaske i veibanen, og flere ryttere mistet kontrollen på det våte dekket og skadet seg alvorlig. Blant de som skadet seg stygt var: Jimmy Casper (brukket nese, brukket kragebein, brukket håndledd), Wim De Vocht (brukket tommel), James Vanlandschoot (brukket tommel, brukket håndledd og brukket albue), Andy Cappelle (brukket albue og brudd i skulderen), Marco Velo (brukket kne, kragebein og 2 ribbein), Wilfried Cretskens (flere hjernerystelser), mens Aart Vierhouten, Tyler Farrar, Luke Roberts, Fabio Sacchi, Mathew Hayman, Matthew Wilson og Heinrich Haussler alle hadde mindre alvorlige skader. Massevelten førte til at hovedfeltet ble splittet opp og eliterytterne måtte ta opp kampen mot ledertrioen alene.
Rundt 25 kilometer fra mål ble tre til seks, da Marcus Burghardt, Francisco Ventoso og Óscar Freire tok igjen teten. Sekstetten holdt unna for forfølgerne, og med en kilometer igjen før mål rykket T-Mobiles Burghardt. Freire klarte ikke å følge tyskeren og måtte også se seg slått i spurten av Burghardts lagkamerat, Roger Hammond.
Gent-Wevelgem, 210 km
11-04-2007
Liste over Færøyenes lagmenn
Liste over historiske lagmenn på Færøyene gir en oversikt over lagmennene i perioden fra rundt år 1000 til 1816.
Fra 1524 finnes det fullstendige opptegnelser om hvem som har vært lagmenn på Færøyene.
Embetet har eksistert fra rundt år 1000 og frem til 1816. Deretter var Færøyene styrt som et dansk amt i en periode frem til 1948. For statsministere på Færøyene etter 1948, disse refereres det også til som lagmenn, se Liste over Færøyenes statsministre.
Trones skole
Trones skole kan vise til:
Torill Selsvold Nyborg
Torill Selsvold Nyborg (født 23. februar 1951 i Kvam) er en norsk misjonær, sykepleier og politiker som representerer Kristelig Folkeparti. Hun var fylkesordfører i Hordaland og ble valgt som første vara til Stortinget for Krf i Hordaland i 2017. Fra 24. januar 2020 og ut stortingsperioden i 2021 var hun fast møtende vara for samferdselsminister Knut Arild Hareide.
Nyborg er oppvokst i Ålvik i Kvam i Hardanger. Hun var misjonær i Arequipa i Peru fra 1977 til 1982.
I 1995 til 1999 gikk hun inn i Hordaland fylkesting som leder for kultur- og helseutvalget. I andre halvdel av perioden 1999–2003 var Nyborg fylkesvaraordfører i Hordaland. Hun ble valgt til fylkesordfører i fylket første gang fra 2003–2007, da hun avløste Gisle Handeland. Med dette ble Nyborg den første kvinnelige fylkesordføreren i Hordaland, og den første i stillinga som representerte KrF. Tom-Christer Nilsen var fylkesvaraordfører i denne perioden. Nyborg ble gjenvalgt fra 2007–2011, fremdeles med Nilsen som fylkesvaraordfører. Fra 2011 til 2015 var hun gruppeleder for KrF på fylkestinget.
Torill Selsvold Nyborg var gift med Geir Magnus Nyborg, kjent fra opprettelsen av Kystradioen og Familier & Medier. Hun er datter av elektriker Henning Johannes Selsvold (f. 1914, d. 1998) og husmor/rengjører Johanna Dorthea Selsvold (f. 1922, d. 1997).
Hun bor på Bildøy i Fjell kommune på Sotra.
Republikken Užice
Republikken Užice var en kortvarig liten republikk som eksisterte høsten 1941 i Serbia under andre verdenskrig. Republikken ble etablert av partisaner og hovedstaden var byen Užice. Republikken hadde ca. 300 000 innbyggere og bestod av stort sett hele det vestlige Serbia. I november 1941 okkuperte tyskerne igjen dette området og partisanene rømte vestover mot Bosnia, Sandžak og Montenegro.
Republikken var aldri internasjonalt anerkjent.
Hagåtña
Hagåtña (IPA: ; tidligere engelsk Agana, spansk Agaña) er hovedstaden på den amerikanske stillehavsøya Guam. Byen ligger på øyas vestkyst, og hadde i 2000 1 100 av øyas 154 805 innbyggere.
Byens navn ble endra fra Agana (uttalt (IPA)) for å passe bedre til navnets uttale på chamorro.
Historie
Hagåtña var allerede før den spanske koloniseringa en stor by. I 1668 ankom den første spanske misjonæren Diego Luis de San Vitores øya. Høvding Kepuha donerte San Vitores et område i Hagåtña for at han skulle bygge en kirke der.
Under det spanske styret ble mange av de innfødte på Guam og resten av Marianene tvunget til å flytte til byen. Restene av bygningene til den spanske administrasjonen kan ses bak katedralen til erkebispedømmet Agana. Steinpilarer fra før spansketiden, kjent som Latte-steiner kan ses i den nærliggende Latte Park.
Etter at Guam ble overdratt fra Spania til USA etter Den spansk-amerikanske krigen i 1898, forble Agana hovedstaden på Guam. Rundt 1940 hadde byen et innbyggertall på nesten 10 000, og nesten halvparten av øyas innbyggere bodde der.
Under Guams frigjøring fra japanerne under andre verdenskrig ble byen hardt skadd av bombardement fra sjøen, og mange av byens tidligere innbyggere flytta til andre deler av øya. Som en del av Guams gjenoppbygningsplan anla den amerikanske marinen rette veier som gikk gjennom eksisterende eiendommer, noe som førte til at mange eiendommer fikk flere eiere. Dette er fortsatt et hinder for byens videre utvikling.
Thomas Bewick
Thomas Bewick (født 1753 i Northumberland, på Cherryburn i Mickley nær Newcastle upon Tyne, død 1828 i Gateshead, Tyne and Wear) var en britisk xylograf, tegner og ornitolog.
Fra tresnitt til xylografi
Bewick viste tidlig et utpreget talent for tegning. Han fikk ingen kunstutdannelse, men kom fjorten års alder i lære hos gravøren Ralph Beilby i Newcastle. Det som skulle gjøre Bewick berømt var at han fornyet tresnittkunsten ved skjære motivene i den harde endeveden av løvtretresorter, spesielt buksbom (Buxus sempervirens). Dette gjorde han ved hjelp av de samme stikler som ble anvendt ved kobberstikk. Senere ble det utviklet en rekke xylografiske spesialverktøy.
Han drev for det meste sin virksomhet fra Newcastle. Hans første større verk var Select Fables (1784), men senere gjorde han seg spesielt bemerket gjennom sine fremstillinger av dyr etter egne tegninger og akvareller, som i verkene A General History of Quadrupeds (1790) og A History of British Birds I (1797) – II (1804), med et supplement i 1821.
Normannisk
Normannisk (normannisk: Normaund, fransk: Normand, guernésiais: Normand, jèrriais: Nouormand) er et romansk språk og et av Oïl-språkene. Betegnelsen «normanner-fransk» er også stundom benyttet for å beskrive det, noen ganger for ikke bare beskrive det moderne normanniske språket som snakkes i Normandie, men også det administrative språket til anglo-normannere og en form for juridisk fransk i England. Normannisk er nært beslektet med fransk språk. I vikingtiden/middelalderen fikk språket en del lånord fra norrønt språk. Som følge av normannernes erobring av England i 1066 har språket påvirket først mellomengelsk, og til sist også moderne engelsk språk. For en stor del er skriftlig normannisk og moderne fransk gjensidig forståelig.
Thomas Bewick
Bewicks elever og illustrerte ukeblader
Bewicks elever fikk lukrative stillinger i de kontinentale forlagshusene både i Frankrike og I Tyskland. Takket være den xylografiske teknikk ble det en ny giv i europeisk illustrasjonskunst, som igjen førte til oppkomsten av illustrerte ukeblader.
Normannisk
Geografisk spredning
Normannisk er talt på fastlandet i Normandie i Frankrike hvor det ikke har en offisiell status, men blir klassifisert som et regionalt språk.
Thomas Bewick
Bewicks lære i Norge
Til Norge kom den grafiske kunsten forholdsvis sent, via Danmark fra Tyskland. Det første verk som ble illustrert med xylografier på norsk grunn var Henrik Wergelands Hasselnødder (1845). Bildene ble skåret av dansken Hans Peter Hansen, som også lærte opp de første norske utøvere av faget Haakon Adelsten Lunde og Harald Nissen.
Normannisk
Geografisk spredning
På Kanaløyene har normannisk språk utviklet seg uavhengig, men ikke i isolasjon og blir gjenkjent som jèrriais (på Jersey), guernésiais eller Guernsey-fransk (på Guernsey) og sercquiais (eller sarkese på Sark). Jèrriais og gèrnésiais er anerkjent som regionale språk av de britiske og irske myndigheter innenfor rammene av det britisk-irske rådet.
Sercquiais er faktisk en etterkommer av jèrriais fra 1500-tallet som ble talt av kolonister som bosatte seg på den ubebodde øya. Den siste innfødte taleren av auregnais, det normanniske språket på Alderney, døde på 1900-tallet. Dialekten Herm (en øy mellom Guernsey og Sark) har også svunnet hen på en ukjent dato.
Tre ulike standardiserte rettskrivninger er i bruk: kontinental normannisk, jèrriais, og gèrnésiais. Disse representerer ulik utvikling og spesielt litterær historie av normannisk variasjoner. Normannisk kan derfor bli beskrevet som plursentrisk språk.
I dag er normannisk språk sterkest på minst tilgjengelige områder i Normandie, Kanaløyene, Cotentin, eller Cherbourghalvøya i vest, og Pays de Caux (Cauchois) i øst på Normandie. Lett tilgang til Paris og som et feriested på kysten for franskmenn, som Deauville, på 1800-tallet har ført til en fragmentering av språket og betydelig mindre særegen normannisk kultur.
Den anglo-normanniske dialekten av normannisk var språket for statsadministrasjonen i England som utviklet seg etter 1066. Det etterlot en arv av juridisk fransk språk (Law French) i språket ved engelske rett (skjønt også påvirket av parisisk fransk). På Irland forble normannisk sterkest i området sørøst av Irland hvor normannerne invaderte i 1169.
Noen setninger på normannisk
For eksempel sier man mei på normannisk istedenfor å si moi som på fransk.
Östraboprisen
Östraboprisen (Svensk tittel: Östrabopriset) er en svensk litteraturpris på 30 000 SEK (2005) som deles ut av Smålands akademi sammen med avisen Smålandsposten. Prisen er innstiftet til Esaias Tegnérs minne.
Landstraße
Landstraße (landevei) er det tredje av Wiens 23 distrikter.
Pr 2001 hadde distriktet 81.281 innbyggere, fordelt på 7,42 km². Det har eksistert siden ca. år 1200. I 1192 ble Rikard Løvehjerte fanget i dette området (Erdberg) etter sitt mislykkede tredje korstog.
For turister er distriktet mest kjent for sitt 1700-tallsslott og palasset Belvedere, boligen til prins Eugene av Savoia. I dag brukes palasset som galleri. En annen bolig ble bygd av den russiske utsendingen til Wien, Grev Andreas Razumovsky. Et nyere innslag av interesse er Hundertwasserhaus, en boligblokk med leiligheter som er tegnet av Friedensreich Hundertwasser.
Rådet for teknisk terminologi
Rådet for teknisk terminologi (RTT) var et organ som arbeidet for en klar og enhetlig teknisk terminologi i Norge. RTT ga ut en rekke ordbøker, mange av dem i samarbeid med bedrifter og andre organisasjoner. Organet ble opprettet i 1938 og nedlagt i 2001.
Se også
Terminol
Landstraße
Den østerrikske embedsmannen Metternich (1773–1859) bemerket en gang at «Balkan begynner ved Rennweg» – Rennweg var den gang hovedveien ut av Wien mot øst.
SK
SK kan bety:
Institutt for eksperimentell medisinsk forskning
Institutt for eksperimentell medisinsk forskning er et institutt tilknyttet Kirurgi- og kreftdivisjonen ved Ullevål universitetssykehus og Det medisinske fakultet ved Universitetet i Oslo.
Instituttet er hovedsakelig aktivt innen eksperimentell forskning knyttet til hjerte-karsykdommer, muskelsykdom, sykdommer i lever- og galleveier samt pre-hospital medisin. Videre deltar det i undervisning av medisinske studenter ved Universitetet i Oslo.
Eksterne lenker
http://www.iemf.no
Gnav (Harry Potter)
Peeves Figuren der Harry-Potter-Romane Ghosts (Harry Potter) Peeves Foppe de Klopgeest ピーブズ Irytek Pirraça Пивз Luettelo Harry Potter -sarjan sivuhenkilöistä Peeves
Leilighetshotell
Et leilighetshotell tilbyr en type overnatting ofte beskrevet som «et betjent leilighetskompleks som bruker et hotellignende bookingsystem». Det er mye likt som å leie en leilighet, men uten faste kontrakter og beboerne kan sjekke ut når de måtte ønske.
Seven Winds (album)
Seven Winds er debutalbumet til musikkgruppa Seven Winds. Den består av Unni Løvlid, vokal, Becaye Aw, gitar og vokal, og Rolf-Erik Nystrøm, saksofoner og vokal. Lydansvarlig er Ingar Hunskaar. Dette er gruppas første album, som kom ut i 2009. Gruppa har turnert både i Asia, Afrika og Europa med stoffet.
Leilighetshotell
Leilighetshotell er fleksible typer losji, og tilbyr vanligvis fullt utstyrte leiligheter. Disse kompleksene er vanligvis spesialbygget for formålet, og ligner på et hotellkompleks som inneholder et variert antall leiligheter. Leilighetene kan leies for alt fra noen dager til måneder, eller år. De som benytter seg av leilighetshotell, bruker de ofte som et hjem utenfor hjemmet, derfor er de utstyrt med alt det gjennomsnittlige hjem ville kreve.
Seven Winds (album)
Musikken er bredt anlagt og man er innom mange sjangere, både jazz, folkemusikk, ballader, vise, funk og ny musikk. Tekstene framføres på nynorsk, men også på kinesisk, fransk, fulani, hindi, swahili og koreansk. På de enkelte spor er det gjestemusikere, de kommer også fra mange steder: Zanzibar, Beijing, Seoul, Katmandu, Kunming, Colombo, Shanghai, Honshu, Bhopal og Delhi.
Bakgrunnen for albumet var at gruppa fikk et bestillingsverk fra Dei nynorske festspela
Leilighetshotell
Historie
Leilighetshotell ble først opprettet ved feriemål som innkvartering for familier som ville leve i en leilighet i stedet for å oppholde seg som de måtte på et hotell. Leilighetene var som fritidsboliger, men i hovedsak betjent. Senere utviklet disse leilighetene seg til å bli komplette hjem, slik at beboerne kunne gjøre alt de også kunne gjøre hjemme, for eksempel renhold, vask og matlaging.
Tjenester og fasiliteter
I hovedsak kombinerer et leilighetshotell fleksibiliteten til en leilighet, med tjenestene til et hotell. Mange av leilighetene utnytter beliggenheter med panoramautsikt over byer sett gjennom gulv til tak vinduer. Suiter inkluderer vanligvis bredbåndstilkobling og interaktiv TV, service og integrert kjøkken og bad.
Uwe Timm
Liv
Timm studerte filosofi og germanistikk i München og Paris. Han tok doktorgraden med en avhandling om Albert Camus. Timm var utgiver av AutorenEdition fra 1972 til 1982. Han bodde i Roma fra 1981 til 1983 og flere år i Afrika og New York.
Han er kjent for flere bøker i Tyskland, blant annet barneboken Rennschwein Rudi Rüssel, som ble filmatisert i 2005, og Die Entdeckung der Currywurst som er oversatt til over 20 språk. Han bor nå i München.
Akita
Akita kan ha flere betydninger:
Nordfjord folkehøgskule
Nordfjord folkehøgskule er en kristen folkehøgskole på Vereide i Gloppen i Vestland. Skolen ble bygget i 1923 som Nordfjord ungdomsskule av Nordfjord indremisjon, nå Normisjon, region Sogn og Fjordane.
Historie
Fra 1912 til 1923 ble det bygd 20 kristelige ungdomsskoler i Norge. Nordfjord ungdomsskule ble i 1923 den siste som ble bygget på mange år. I de påfølgende årene ble det i stedet satset på en konsolidering og styrking av de kristelige ungdomsskolene som hadde behov for å bli innarbeidet og kjent både i lokalmiljøet og i landet ellers. Den neste som ble bygget var Risøy folkehøyskole i 1936.
Salmedikteren Matias Orheim regnes for å ha gitt det åndelige startskuddet for bygginga av Nordfjord ungdomsskole da han sendte et telegram fra Dragseidet på Stad til Indremisjonens påskemøte i Utvik. På telegrammet, som ble sendt i 1919, stod det ganske enkelt "Reis ungdomsskolen!". Allerede på dette møtet ble det satt ned en komite som skulle ta seg av de første forberedelsene. På et møte i Gloppen i 1920, der nesten alle prestegjeld i Nordfjord deltok, ble det bestemt at Indremisjonen skulle stå for utbygginga med støtte fra alle de andre kristelige organisasjonene i Nordfjord. Det ble tatt ut en tomt på 9,5 mål på Gloppen prestegård på Vereide, og lærer Bertel Kaale på Sunnfjord ungdomsskule ble kalt til styrer. Matias Orheim og andre reiste rundt i bygdene i Nordfjord for å samle inn penger, og bygginga kunne begynne. Skolen ble reist på imponerende kort tid. Grunnarbeidet ble påbegynt sommeren 1922. I august 1923 var styrerboligen ferdig. Helgen 27.-28. oktober 1923 var det innvielsesfest på skolen. Da stod bygget "Ljosborg" der uten bordkledning og murpuss, men det var ellers klart til å tas i bruk. Faktisk ble skolen allerede tatt i bruk fra 8. oktober. Det første elevkullet hadde 68 elever. Den nye skolen på Vereide ble ansett som en åndelig motvekt til radikalismen representert av Firda Gymnas som ble bygget på Sandane året i forveien (1922).
I de første årene hadde de fem lærerne ansvar for en imponerende mengde fag: Religion, norsk, regning, matematikk, historie, krikehistorie, naturfag, geografi, sjelelære, engelsk, sang, skriving, tegning, landbruk, gymnastikk, sløyd, husstell og handarbeid. Den første skoleplanen la hovedvekten på teoretiske fag, men det meldte seg raskt et behov også for å satse mer på praktiske fag. For å få bedre plass til dette, ble det i 1938 ført opp to nye bygninger. Den ene inneholdt tre- og metallsløyd, mens den andre inneholdt skolekjøkken, gymnastikksal og et fysikklaboratorium som senere ble bygget om til auditorium.
I løpet av 1960-årene ble det i Norge innført obligatorisk ungdomsskole for alle. De eksisterende undgomsskolene ble samtidig bedt om å bytte navn til folkehøgskoler. Skolen på Vereide har båret navnen Nordfjord folkehøgskule siden 15. august 1970.
Friluftsliv kom inn som linjefag i 1978. Utover 1990-tallet opplevde skolen en økning i søkere til friluftsliv og en nedgang i øvrige fag. I 2000 ble skolen gjort om til en ren friluftslivskole. Like før omleggingen var elevtallet nede i 65. I dag har skolen etablert seg med et elevtall på om lag 130.
Friluftslivskolen
Skolen la ved årtusenskiftet om til å bli en tilnærmet ren friluftslivskole, og har siden dette titulert seg som "Friluftslivskulen". Skolen er en aktiv bruker av naturområdene i kommunen, alt fra fjord til skog, fjell og bre.
Skolen har 10 linjer innen friluftsliv per 2019/20:
Sommerhotell og vandrerhjem
Skolen har etablert Nordfjord sommarhotell og Nordfjord vandrerhjem for å sikre inntekter i sommerhalvåret. Hotellet tilbyr rommene i de mange internatene. Skolens lokaler nyttes også til arrangementer og lokale tilstelninger i forbindelse med høytider og 17. mai.
Nordfjord adventure
Skolens eksterne undervisning og guiding har siden 2011 vært samlet under merkevaren Nordfjord adventure. Hver sommer tilbyr Nordfjord adventure guidede turer innen havkajakk, brevandring, klatring og fjellturer. Nordfjord adventure tilbyr teambuilding hele året, blant annet i samarbeid med Gloppen Hotell.
Skolens rektorer
Bertel Andreas Kaale (1887-1939) fra Breim ble den første styreren på skolen. Han var utdanna lærer, og kom til oppgaven på Vereide etter en tid som lærer på Sunnfjord folkehøgskule i Førde. Han hadde stillinga til han døde. En minnestein over Kaale ble reist i 1947 ved skulen.
Nestor seniorutvikling
Nestor er et kurssted for voksne i Melsomvik i Vestfold. Nestor driver under Lov om Folkehøyskoler, har en elevkapasitet på 42 overnattende kursdeltakere og inntil 60 dagskursdeltakere. Nestor seniorutvikling eies av Stiftelsen Nestor seniorutvikling Melsomvik. Skolen fokuserer på voksne elever (55+) og tilbyr ikke helårskurs, bare kortere kurs.
St
ST, St og st kan bety:
Nestor seniorutvikling
Ett av hovedtilbudene er seniorkurs som retter seg mot yrkesaktive seniorer. Her kan man kan få inspirasjon og hjelp til å planlegge de siste årene i yrkeslivet, samt overgangen til pensjonisttilværelsen. I tillegg tilbyr skolen datakurs for seniorer, temakurs innen historie, litteratur mm, foruten et lite utvalg kulturreiser.
Historie
Norsk Pensjonistskole ble etablert som en selveiende stiftelse i oktober 1976 av Knut Andersen, fra stiftelsen Betalende Feriekolonier (opphørte å eksistere i 2011), Nasjonalforeningen for Folkehelsen og Norske kvinners sanitetsforening. Skolen skiftet senere navn til Norsk senter for seniorutvikling og fra og med 12. desember 2012 er navnet Nestor - et unikt kurssted.
Nystogs
Nystogs er et band fra Byrte i Tokke kommune i Telemark. Gruppa, som opptrer med en uhøytidelig blanding av gammeldans, country og dansemusikk, ga ut syv kassetter på 1980-tallet.
Besetningen har variert, men Lars Gardsteig og Kåre Nystog har hele tiden utgjort stammen i orkesteret. De spiller fortsatt til dans rundt om i Sør-Norge, og i dag (2005) består gruppa av følgende medlemmer;
Slig
Slig er en betegnelse på finmalt malmkonsentrat, som har blitt sortert og skilt ut gjennom en prosess for å fram ren malm. Slig betegner altså malm som er underveis til å bli skilt fra forurensning og uønskede stoffer til et ferdig produkt, f.eks. kobolt, jern eller kobber.
Monarksommerfugler
Monarksommerfugler (Danaini) er et tribus av sommerfugler som inngår i den store familien flikvinger (Nymphalidae). De er slanke, forholdsvis store sommerfugler, de fleste av dem er gode flygere og noen kan vandre over lange avstander. De fleste monarksommerfugler har larver som lever på mer eller mindre giftige planter. De tar vare på giftstoffene fra vertsplantene og bruker dem til å forsvare seg. Monarksommerfuglene signaliserer sin giftighet med karakteristiske, kontrastrike fargemønstre. Både giftige og ugiftige sommerfugler etterligner disse mønstrene og oppnår gjennom dette beskyttelse.
Utseende
Store sommerfugler (vingespenn gjerne 60 – 120 mm) med slank kropp og store vinger. På farge er de enten mørkt brunlige med små, lyse flekker eller lyse (hvite, gule eller røde) med svarte flekker eller striper. Antennene er lange (ca. halvparten så lange som forvingene)og tynne. Forvingene er forholdsvis lange og smale, avrundet trekantede. Bakvingene er mye kortere enn forvingene og avrundede. Larvene er kontrastrikt fargede, ofte med trådsmale, oppstående utvekster på ett eller flere kroppsledd.
Levevis
Slekten Danaus, de egentlige monarkene, har larver på slekten Asclepias i gravmyrtfamilien. De øvrige gruppene kan gå på mange ulike planter, men felles for de fleste er at de er mer eller mindre giftige. Noen arter er vandrere som kan ha vandringer som strekker seg over flere tusen kilometer (gjerne over flere generasjoner). Disse har ofte meget store utbredelsesområder. Andre er mer stedbundne, for eksempel de meget store, hvite og svarte skognymfene (slekten Idea) i Sørøst-Asia. Disse flyter rundt mellom trekronene i en langsom, svevende flukt.
Utbredelse
Monarksommerfuglene er ikke i stand til å overleve en kald vinter (de mangler et kuldeherdig overvintringsstadium), og det finnes derfor ingen arter som lever i tempererte områder året rundt. Monarken (Danaus plexippus) kan forekomme over det meste av Nord-Amerika og etter hvert også Europa om sommeren, men den vandrer sørover eller dør om høsten. De øvrige artene er utelukkende tropiske eller subtropiske. Særlig mange arter finnes i Sørøst-Asia.
Gilli
Gilli levde rundt år 1000, og regnes som den første Lagmann på Færøyene ifølge Færøyingesaga.
Somalia under Sommer-OL 2000
Somalia under Sommer-OL 2000. To sportsutøvere, en menn og en kvinne, fra Somalia deltok i friidrett under Sommer-OL 2000 i Sydney. Det var femte gang Somalia deltok i et OL. De vant ingen medaljer. Den mannlige friidrettsutøveren Ibrahim Mohamud Aden Gedi var landets flaggbærer under åpningsseremonien.
Bourne Shell
Bourne Shell er et Unix-skall. Det ble laget av Stephen R. Bourne. Bourne Shell er et relativt enkelt språk. Det inneholder nok funksjonalitet til at det er mulig å lage enkle strukturerte programmer. Det inneholder lite funksjonalitet for interaktiv bruk, så andre skall foretrekkes til dette. Ettersom Bourne Shell finnes på nær sagt enhver datamaskin som kjører et Unix- eller Unix-lignende operativsystem er Bourne Shell likefullt mye brukt som programmeringsspråk til automatisering av oppgaver.
Ammassalik Ø
Ammassalik Ø («Ammassalikøya») er en øy i Ammassalik kommune på østkysten av Grønland.
Øya er 772 km² stor, og ligger på ca. 65°43' N 37°35' W. Her ligger kommunens administrasjonssenter, Tasiilaq, med 1.852 innbyggere.
På en øy like ved ligger den lille bosettingen Ikkatteq, med kun én innbygger.
Ekebergskogen
Ekebergskogen er et skogsområde, i bydel Nordstrand og bydel Gamle Oslo, nærmere bestemt på Ekebergplatået og i Ekebergåsens vest- og nordhellinger. Den vestvendte delen (brorparten av Ekebergskogen) ligger i Ekebergskråningen. Den delen som ligger nedenfor Kongsveien, kalles gjerne for Byskogen eller Byskauen (i bydel Gamle Oslo). Mot øst grenser skogen til Ekebergsletta. Den nordvendte delen ligger i Ekebergskrenten, og avgrenses grovt sett av Valhallveien, og – i nord, av blokkområdet med adresse Ekebergveien 19 a-g og av Alunbruddet mot Konows gate. Denne nordligste delen av Ekebergskogen hører til bydel Gamle Oslo.
Ekebergskogen er en siste rest av den grøntstrukturen som omkranset Kristianias bygrense av 1878: Da Kristiania ble utvidet i 1878, slik at forstedene som grodde opp rundt bygrensa av 1859 ble inkludert i byen, ble det samtidig iverksatt et vedtak om at et 1/4 mil bredt belte rundt bygrensa skulle være ubebygd. Formålet var å sikre et friluftsområde som var lett tigjengelig for byens befolkning, hindre utbygging og forslumming, sette en sperre for at området ble utnyttet av private spekulanter og bevare innseilingens vakre karakter. Det ubebygde beltet rundt 1878-grensa definerte hovedstaden som en by med grønt omkring, slik Oslomarka gjør det i dag. Beltet rundt 1878-grensa lå imidlertid utenfor bygrensa, mens Marka ligger innenfor.
Et areal på 779 mål av Ekebergskogen – det hadde tidligere tilhørt konsul Lorenz Meyer – ble kjøpt opp av Christiania kommune i 1889 for at dette området skulle sikres for framtida:
Dette er bakgrunnen for at området, med få unntak, fremdeles er, ubebygd.
Ekebergskogen som helhet (innbefattet reservatet, dvs. Midtskogen og Byskauen) er kjent for et stort biologisk mangfold og et rikt dyreliv. Den sørlige delen av skogen inngår i Ekebergskråningen naturreservat.
Ekebergområdet innehar osloområdets rikeste ansamling av fornminner. Opp mot selve Ekebergsletta finnes et gravfelt fra jernalderen. Det er også registrert et stort antall skålgroper og flere oldtidsminner fra steinalderen i området.
Ekebergrestauranten og Ballsletta ligger som åpninger i Ekebergskogen. Det samme gjør Svenskesletta (også kalt Hundesletta) og Ridesletta. Mellom de to sistnevnte ligger et trappeanlegg fra 2. verdenskrig, fra den gang slettene ble brukt som tysk krigskirkegård. De gravlagte tyskerne ble flyttet til Alfaset etter krigen.
Skulpturpark
Christian Ringnes' skulpturpark (kalt Ekeberg skulpturpark, Ringnesparken eller Ekebergparken) ligger i Ekebergskogen.
Forslaget om å opprette parken var i sin tid svært omdiskutert, blant annet fordi det innebar utvidelser av gangveier, hugging av trær og parkmessig opparbeidelse ved utplasseringen av skulpturene. Mange ønsket å bevare skogsområdet. Til tross for folkelig motstand ble forslaget vedtatt av Oslo bystyre den 24. august 2011.
Cassadaga
Cassadaga er et det syvende studioalbumet til Bright Eyes, utgitt 10. april 2007. Cassadaga er Bright Eyes debut på et stor selskap (signert til Polydor i Europa. Navnet Cassadaga er hentet fra en liten by i Florida med et sært trossamfunn hvor spiritualismen står sterkt. Albumet henter inspirasjon fra flere sjangre som indie, alternativ country og alternativ folkrock.
Første singel fra albumet var «Four Winds», som ble sluppet som en EP med fem låter. Medvirkende på albumet er Gillian Welch, M. Ward og Sleater-Kinney-trommeslager Janet Weiss.
Sandefjord Futsal
Sandefjord Futsal er en futsalklubb med spillere som opprinnelig kommer fra Sandefjord, men som bor i Oslo. Klubben ble stiftet 1. januar 2003. Hjemmearena er Ekeberghallen. Klubben rykket opp i Futsal Elite etter å ha blitt maratonmestere i sesongen 04/05. Den første sesongen i Futsal Elite endte med en 2.-plass for klubben. Klubbens keeper, Karsten Olsen og utespiller Per Martin Haugen spiller på landslaget for Norge futsal. Sesongen 07/08 rykket Sandefjord Futsal opp til Norges Fotball Forbunds egen futsalsatsing, Telekiosken Futsal Liga. Første sesong i Telekiosken Futsal Liga endte med en solid femteplass for gutta fra hvalfangerbyen, som på forhånd var dømt nord og ned av samtlige eksperter.
Meritter
1.-plass:
Copa Penya Barcelonista, sommer 08
Oslo Indoor, mai 05
Oslo Indoor, januar 05
Coca-Cola Cup, Ekeberghallen, januar 05
Bergen Indoor, november 04
Oslo Indoor, september 04
Coca-Cola Cup, Drammenshallen
Telekiosken Futsal Liga
Opprykk til NFFs Telekiosken Futsal Liga sesongen 07/08
Femteplass i Telekiosken Futsal Liga sesongen 08/09
Veracruz (by)
Veracruz er en av de største havnebyene i Mexico, og befinner seg i delstaten med samme navn. Etter Tampico og Coatzacoalcos-Minatitlán er det den største byen på Mexicos Gulfkyst. Den befinner seg 105 kilometer fra delstatshovedstaden Xalapa. Befolkningen ligger på ca. 500 000 (2000). Byen kalles ofte Puerto de Veracruz (Havna Veracruz) for å skille den fra delstaten Veracruz. Innbyggerne kalles jarochos. Dette var den først spanske byen på det amerikanske fastlandet.
Historie
Havnebyen ble grunnlagt av Mexicos erobrer Hernán Cortés da han steg i land langfredag 1519. Han ga stedet navnet La Villa Rica de la Vera Cruz; «den rike byen av det sanne kors». Spanjolene ble der mottatt av ambassadører for Moctezuma II. Cortés' «Villa Rica» ligger 60 km nord for dagens Veracruz og ble forlatt etter noen år (på grunn av mangel på ferskvann og fare for oversvømmelse ). Som leder for en ekspedisjon fra Cubas guvernør hadde ikke Cortés lov til å erobre nytt land, men som representant for den spansk byen Villa Rica de la Vera Cruz kunne han gjøre krav på nytt land på vegne av den spanske kronen. brukte 83 dager på den 600 km lange turen til aztekenes hovedstad Tenochtitlan (dagens Mexico by).