cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Donovan
Karriere
I 1968 reiste Donovan til Rishikesh i India for å lære meditasjon av guruen Maharishi Mahesh Yogi sammen med The Beatles, Mike Love fra The Beach Boys, Mia Farrow m.fl.. Under oppholdet lærte han John Lennon og Paul McCartney ulike typer fingerspill, slik en kan høre et ypperlig eksempel på i Lennons sang Julia på The Beatles (White Album). I løpet av de ukene de tilbrakte i India komponerte Donovan blant annet «Hurdy Gurdy Man», som George Harrison skrev flere strofer til. Harrisons strofer ble ikke brukt på LP-en (ved samme navn). Det finnes imidlertid et seks minutter langt konsertopptak med Donovan på platen ''Greatest Hits. Picture Disc'', hvor han også fremfører de strofene som George Harrison forfattet. Oppholdet i India virket kunstnerisk forløsende både på Donovan og på Lennon og McCartney, som alle kom til å komponere en masse nye sanger i hverandres selskap og under den rolige atmosfæren som tross alt hersket.
Donovan var tilstede under innspillingen av The Beatles’ dobbelt-LP, The Beatles (White Album). Fra en pause i opptakene satte Paul McCartney og Donovan seg ned med hver sin akustiske gitar og spilte sanger for hverandre og småpratet, mens John Lennon ga noen kommentarer fra kontrollrommet. Opptakene har blitt spredd både på LP og CD gjennom bootlegalbumet ''The Beatles. No. 3 Abbey Road NW8''. Hörwelte Stereophonie (1971). Paul spiller og synger deler av «How Do You do», «Blackbird» og «Heather», mens Donovan fremfører «The Unicorn», «Mr. Wind», «The Walrus & the Carpenter» og «Land of Gisch».
Den doble CD-en ''Troubadour. The Definitive Collection 1964-1976'' gir et representativt og godt tverrsnitt av Donovans repertoar i de periodene han frekventerte popbarometrene som listetopper. Donovan er stadig aktiv som artist, og høster fremdeles gode anmeldelser for sine album. Hans foreløpig siste album, Beat Café, ble utgitt i 2004 til strålende kritikker i alle de store musikkmagasinene.
Donovan fortsatte å opptre på 1970- og 1980-tallet. Hans musikalske stil og hippiestil fikk tommel ned fra kritikerne, spesielt etter at punkrocken kom. Hans opptredener og innspillinger ble sporadiske helt til 1990-tallet. Han spilte inn albumet Sutras i 1996 med produsenten Rick Rubin og i 2004 lagde han et nytt album, Beat Cafe. Donovan ble inntatt i Rock and Roll Hall of Fame i 2012 og Songwriters Hall of Fame i 2014.
Privatliv
Donovan hadde et forhold med den amerikanske modellen, Enid Karl, og de fikk to barn sammen: skuespilleren og musikeren Donovan Jerome Leitch, født i august 1967 og skuespillerinnen Ione Skye Leitch (nå: Ione Skye Lee) født i september 1970. I oktober 1970 giftet Donovan seg med Linda Anne Lawrence. De fikk to barn sammen, Astrella og Oriole. Lawrence var inspirasjonen til «Sunshine Superman». Donovan også adoptivfar til Lawrence og Brian Jones's sønn, Julian Brian (Jones) Leitch.
I’m the Antipop
I'm the Antipop er et musikkalbum med Bjørn Berge fra 2007.
Albumet lå to uker på VG-lista.
Valslagstunnelen
Valslagstunnelen er en veitunnel på fylkesvei 714, i tunnelen passeres kommunegrensen mellom Hitra og Orkland kommuner i Trøndelag. Tunnelen er 2624 meter lang.
Fylkesvei 714 ble opprinnelig bygget med en trasé langs Bustlisundet. På grunn av flere ras, samt økende tungtrafikk som følge av oppdrettsnæringa på Frøya og Hitra, ble det bestemt å rette ut og oppgradere deler av veien, deriblant den smale og svingete delen ved Bustlisundet.
Valslagstunnelen er den ene av tre nye tunneler på veien. De to andre er Fenestunnelen (1070 m) og Brattstiåstunnelen (215 m). I tillegg er 5 km vegstrekning oppgradert.
Anleggsarbeidet på Valslagstunnelen startet 7. desember 2011, og den åpnet 7. januar 2014.
Store sovjetiske encyklopedi
Store sovjetiske encyklopedi eller SSE (russisk: Большая советская энциклопедия eller БСЭ, norsk transliterasjon: Bolsjaja sovetskaja entsiklopedija – BSE) er et av de største og mest omfattende leksikonene på russisk, utgitt av det statlige forlaget Sovetskaja entsiklopedija.
Utgivelser
Det var tre utgaver av SSE. Den første utgaven var på 65 bind (65 000 artikler, pluss et tilleggsbind om Sovjetunionen), og ble utgitt fra 1926–1947, med Otto Schmidt som hovedredaktør (til 1941).
Den andre utgaven var på 50 bind (100 000 artikler, pluss et tilleggsbind) ble utgitt fra 1950 til 1958, med hovedredaktørene Sergej Vavilov (til 1951) og Boris Vvedenskij (til 1969). To registerbind til denne utgaven ble utgitt i 1960.
Den tredje utgaven, utgitt fra 1969 til 1978, inneholdt 30 bind (100 000 artikler, pluss et registerbind utgitt i 1981. Bind 24 var på to bøker, hvorav det ene var en hel bok om Sovjetunionen) – med alt i alt 21 millioner ord, og hovedredaktøren (fra 1969) var Aleksander Prokhorov.
Den første online-utgaven, en eksakt kopi i tekst og bilder av den tredje (såkalte «Røde») utgaven, ble utgitt av Rubricon.com i 2000.
Øvrige redaktører
Blant SSEs redaktører og bidragsytere var mange ledende vitenskapsfolk og politikere: Viktor Ambartsumian, Nikolaj Bajbakov, Mykola Bazjan, Nikolaj Bogoljubov, Andrej Bubnov, Nikolaj Bukharin, Nikolaj Burdenko, Mikhail Frunze, Viktor Glusjkov, Igor Grabar, Veniamin Kagan, Ivan Knunjants, Andrej Kolmogorov, Valerian Kujbysjev, Anatolij Lunatsjarskij, Vladimir Obrutsjev, Aleksandr Oparin, Jurij Prokhorov, Karl Radek, Nikolaj Semasjko og Kliment Vorosjilov.
Engelsk
Den tredje utgaven ble oversatt og utgitt på engelsk i 31 bind mellom 1974 og 1983 av Macmillan Publishers. Hvert bind ble oversatt separat, og krevde bruk av et indeks som ble lagt til i begynnelsen på hvert bind for å lokalisere spesifikke artikler, og det var nyttig med kjennskap til russisk for å finne riktig bind første gang. Ikke alle artiklene ble oversatt til engelsk, og disse er merket i indekset. Enkelte artikler var tydelig anti-amerikanske i sin vinkling, noe som er forståelig gitt de internasjonale spenningene og den ideologiske konflikten mellom USA og SSSR på den tid.
Gresk
Den tredje utgaven ble også oversatt og utgitt på gresk i 34 bind fra 1977 til 1983. Alle artikler som omhandlet Hellas eller gresk historie, kultur og samfunn ble utvidet, og flere hundre nye artikler ble skrevet spesielt for den greske utgaven. Som følge av dette inneholder den greske utgaven for eksempel både den opprinnelig russiske artikkelen om Hellas, så vel som en mye større artikkel skrevet av greske bidragsytere. Flere av artiklene formidler synspunkter som tydelig heller over mot venstre, åpenbart på grunn av bidragsyternes politiske tilknytninger. Et tilleggsbind som dekte 1980-tallet ble etterhvert utgitt i 1989.
Røkland stasjon
Stasjonen var Nordlandsbanens endepunkt frem til den 40.35 km lange strekningen mot Fauske ble åpnet 1. desember 1958.
Den 1. november 1977 ble stasjonen omdannet til en holdeplass uten betjening. Holdeplassen ble flyttet lengre sør for stasjonsbygget da det ble bygget nye plattformer og leskur i 2010.
Hayley Mills
Hayley Catherine Rose Vivien Mills (født 18. april 1946 i London) er en britisk skuespiller. Hun er datteren til skuespilleren John Mills.
Røkland stasjon
Saltdal Husflidlag leier i dag godshusdelen på stasjonen.
Enrique Vera
Enrique Daniel Vera Torres (født 10. mars 1979 i Asunción), er en paraguayansk profesjonell fotballspiller som spiller for den meksikanske fotballklubben Club Atlas. Han spiller midtbane, og er også en del av. Vera har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet LDU Quito og Universidad Católica.
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.
Kveldsaktuelt
Kveldsaktuelt er et norsk debattprogram som ble sendt på NRK fra 1992 til 1995. Programmet ble sendt på mandager, onsdager og fredager og erstattet Kveldsnytt på de kveldene. Programmet ble opp gjennom årene ledet av en rekke NRK-programledere, blant annet Tom Berntzen, Lisbeth Skei, Christina Støp, Per Ståle Lønning og Claus Wiese.
Gary Goetzman
Gary Michael Goetzman (født 6. november 1952 i Los Angeles, California) er en amerikansk produsent av film og TV-serier.
Goetzman har tatt del i produksjonen av blant annet My Big Fat Greek Wedding, Krigens brorskap, Evan Almighty, Charlie Wilson's War og Mamma Mia!
Blodpølse
Blodpølse er en matrett som på samme måte som blodpudding er laget av blod av storfe og gris, smult, hvetemel, løk og salt. Den er kjent i mange land inkludert Norge, det sørlige Sverige og i Danmark. Blodpølse serveres i Norge etter lokale tradisjoner blant annet med brunost, sukker, tyttebærsyltetøy, sirup, smeltet smør, stekt flesk, spekeskinke, poteter og hvit saus. Den serveres både varm (stekt) og kald.
Malm kommune
Malm kommune var en kommune i Nord-Trøndelag, etablert i 1913. Den inngikk fra 1964 i Verran kommune, og er fra 2020 en del av Steinkjer kommune.
Malm kommune ble opprettet 1. juli 1913, da den ble utskilt fra Beitstad. Malm kommune hadde 993 innbyggere ved opprettelsen. 1. januar 1964 ble Malm slått sammen med «gamle Verran kommune» til nye Verran kommune. Malm hadde da 2 975 innbyggere.
Den internasjonale organisasjonen for sivil luftfart
Den internasjonale organisasjonen for sivil luftfart (engelsk: International Civil Aviation Organization, ICAO) er FNs luftfartsorganisasjon. ICAO utarbeider standarder og anbefalte framgangsmåter for sikker luftfart mellom stater på alle luftfartens fagområder. Den bidrar også på andre måter for å utvikle internasjonal luftfart på en sikker og effektiv måte.
ICAO har sitt hovedkvarter i «Quartier international de Montréal» i Canada.
Historie
I november 1944 ble 55 land og myndigheter invitert til en luftfartskonferanse i Chicago. Vertskapet var den amerikanske regjeringen, i samarbeid med dets allierte land. 54 land møtte til konferansen, hvor Chicago-konvensjonen om sivil luftfart ble undertegnet av 52 land den 7. desember 1947. Dette var starten for ICAO, som ble offisielt opprettet i 1947 etter at konvensjonen var ratifisert av et tilstrekkelig antall land. Norge ratifiserte konvensjonen den 5. mai 1947.
I tillegg til at Chicago-konvensjonen beskriver hvordan ICAO skal organiseres, la den til rette for harmonisering av regelverk og framgangsmåter for å fremme sikkerheten og forenkle og effektivisere luftfart over landegrensene.
Chicago-konvensjonen
Konvensjonen inneholder en overordnet avtale om blant annet rettigheter og ordning av luftrom, registrering og sikkerhet for luftfartøy og rettigheter til luftfart mellom land. Det er utarbeidet 18 Annexer til konvensjonen som inneholder detaljerte standarder og anbefalte framgangsmåter for hvert sitt fagområde innen internasjonal luftfart. Det er en betingelse at en følger disse standardene dersom en ønsker å benytte seg av de rettighetene som Chicago-konvensjonen gir. Annexene danner i praksis grunnlaget for luftfartsregelverket, ikke bare for luftfart mellom land, men også innenfor landegrensene.
I tillegg utarbeider ICAO en rekke dokumenter med retningslinjer innen luftfart, blant annet for ordning av tilsyn med luftfart, miljøpåvirkning, navigasjon etc.
ICAO-koder
ICAO-koder må ikke forveksles med IATA-koder, som bygger på et annet system.
Flyplasskoder
Alle flyplasser har sin egen firebokstavs ICAO-kode.
Eksempler:
Flyselskapskoder
Alle flyselskap får tildelt en ICAO-kode på tre bokstaver, som brukes i kontakt med flygeleder, samt ved innsendelse av reiseplaner.
Eksempler:
Nasjonalitetsmerke
Alle luftfartøy som registreres i et ICAO land skal ha vedkommende lands nasjonalitetsmerke i tillegg til luftfartøyindividets registrering. I Norge skal alle luftfartøy ha LN for Norge pluss tre bokstaver som identifiserer luftfartøyet, for eksempel LN-ABC.
Eksempel på andre nasjonalitetsmerker:
Flytyper
Alle flytyper har sin egen ICAO-kode på fire bokstaver. Denne brukes også i forbindelse med flygeleder, samt innsendelse av reiseplan. En Boeing 737-400 vil ha koden B734, mens en Boeing 737-800, vil ha koden B738.
Bruk av SI-systemet
ICAO anbefaler at luftfarten går over til SI-systemet. I praksis brukes imidlertid fremdeles følgende ikke-SI-enheter utstrakt innen kommersiell luftfart:
Knop, nautiske mil og fot har vært midlertidig tillatt siden 1979, men en sluttdato har ennå ikke blitt satt, hvilket i så fall ville markert en fullføring av overgangen til det metriske systemet innen internasjonal luftfart. Siden 2010 har ICAO anbefalt følgende enheter:
Det kan nevnes at Russland, Sverige og Kina bruker km/t for flyvehastighet, samt at mange eldre europeiske fly og nyere europeiske glidefly bruker instrumenter som viser kilometer i timen. Sverige, Kina og Nord-Korea bruker meter når flyveledere kommuniserer med piloter. Russland brukte tidligere meter for all flyvning, men bestemte i 2011 å rapportere i meter for flyvning under en viss høydegrense og i fot over en viss høydegrense. Fra februar 2017 gikk hele det russiske luftrommet over til å kun rapportere høyde i fot. Lengde på rullebaner oppgis i dag stort sett i meter over hele verden, bortsett fra i Nord-Amerika hvor fot brukes.
Tabell over enheter
† Brukes om alle de forskjellige høydebegrepene.
Slovakias flagg
Det nåværende slovakiske flagg ble antatt av Slovakias konstitusjon, som ble satt ikraft 3. september 1992. Fargene i flagget, rødt, hvitt og blått, er felles med flere andre slaviske land.
Slovakias flagg med tilsvarende form, men med et annet skjold, kan en i historien se helt tilbake til revolusjonsåret 1848, da en minoritet av slovaker var i konflikt med ungarere. Det ble også brukt uoffisielt i Tsjekkoslovakia før andre verdenskrig, av Den slovakiske republikk under krigen, og ble 1. mars 1990 tatt i bruk, uten våpenskjoldet, som Slovakias flagg innen Tsjekkoslovakia. Siden det slovakiske flagget uten våpenskjold er identisk med det russiske flagget, og også ligner Slovenias flagg, ble våpenskjoldet lagt til ved konstitusjonen i september 1992. En detaljert lov om flaggbruk i Slovakia kom i februar 1993
Arkhip Kuindzji
Arkhip Ivanovitsj Kuindzji (russisk: Архип Иванович Куинджи, ukrainsk: Архип Іванович Куїнджі; født i Mariupol (dagens Ukraina), død  i St. Petersburg) var en ukrainsk    landskapsmaler. Han var i en periode tilknyttet Peredvizjniki-gruppen.
Læreår
Kuindzji var født i Mariupol, men bodde i byen Taganrog i barndommen. Han vokste opp i en fattig familie, faren var en greskættet skomaker. Arkhip var seks år gammel da foreldrene døde, og fra da av måtte han selv skaffe seg et levebrød. Han arbeidet på en byggeplass hvor det ble reist en kirke, gjette husdyr og arbeidet i butikken til en maiskjøpmann.
Over en periode på fem år, fra 1860 til 1865, arbeidet Kuindzji som retusjerer i Isakovitsjs fotoatelier i Taganrog. Kuindzji åpnet sitt eget fotoatelier, uten å lykkes med driften. Etter det forlot Kuindzji Taganrog og dro til St. Petersburg.
I stor grad lærte Kuindzji seg å tegne og male ved selvstudium. For å perfeksjonere seg studerte han maling ved Det keiserlige kunstakademiet fra 1868. I sine tidlige år var han påvirket av Ivan Ajvazovskijs bilder. Han sluttet på kunstakademiet i 1872 og arbeidet som frilanser. Maleriet «Na ostrove Valaam» («På Valaam-øya») var det første kunstverket som Pavel Tretjakov kjøpte til sitt kunstgalleri. I 1873 stilte Kuindzji ut bildet «Snøen», som han året etter fikk bronsemedalje for ved International Art Exhibition i London.
Modne år
Kuindzji var aktivt medlem av Peredvizjniki-gruppen fra 1875 til 1880. Peredvizjniki arrangerte vandreutstillinger av bilder malt i realistisk stil. I midten av 1870-årene laget han, i Peredvizjniki-bevegelsens ånd, flere malerier der landskapsmotivet ble gitt en form som skulle understøtte konkrete, sosiale assosiasjoner («Glemt landsby», 1874; og «Tsjumatskij-stien», 1875; begge i Tretjakovgalleriet). Etter 1880 stilte han ikke ut sine verk.
I sin modne periode higet Kuindzji etter å overføre de mest ekspressive og lyssterke forholdene i naturen til lerretet. Han benyttet seg av sammensatte billedkomposisjoner (f.eks. høy horisont), og konstruerte panoramautsikter. Ved bruk av lyseffekter og intense farger holdt i rene fargetoner, skapte han forestillinger av illuminasjon, opplysing. Blant de mest kjente maleriene fra denne tiden er «Den ukrainske natten» (1876), «Bjørkhol» (1879), «Etter et tordenvær» (1879), alle tre i Tretjakov-galleriet, og «Natt på Dnepr» (1880) i Russlands museum i St. Petersburg. Hans senere verk er minneverdige gjennom sine dekorative effekter bygget på distinkt fargelegging.
Kuindzji underviste ved St. Petersburg kunstakademi. Han var professor der fra 1892, ledende professor i landskapsavdelingen etter 1894. Han ble oppsagt i 1897 for å ha gitt støtte til en studentprotest. Blant elevene hans var kunstnere som Arkadij Rylov, Nicholas Roerich og Konstantin Bogajevskij. Kuindzji tok initiativet til dannelsen av Kunstnerforbundet (1909; senere fikk selskapet navn etter A.I. Kuindzji).
Sphaerocarpos donnellii
Sphaerocarpos donnellii er en levermose som vokser i Florida og Georigia i USA. I likhet med andre arter i slekten Sphaerocarpos er thallus dekt av kuleformede utvekster. Som hos andre arter i slekten sitter sporene sammenhengende, men ulikt de andre artene skiller de seg når de er fullt utviklet.
Arten vokser på bløt, sandholdig jord.
HMS «Royal Oak» (1914)
HMS «Royal Oak» var et slagskip av Revenge-klassen tilhørende den britiske Royal Navy.
Margrethe Røed
Margrethe Røed (født 10. desember 1976) er en norsk programleder i NRK Barne-TV og Super Barne-TV på TV- og radiokanalen NRK Super.
HMS «Royal Oak» (1914)
«Royal Oak» gikk inn i tjeneste våren 1916, og deltok i Jyllandsslaget under første verdenskrig.
Margrethe Røed
Hun tok i 2001 cand.mag. ved NTNU i Trondheim i fagene teater, drama og musikk. Etter et par år frilans fikk hun sommeren 2004 jobb som programleder i NRKs Barne-TV. Hun var gravid da hun deltok i Skal vi danse 2009 på TV 2 sammen med Asmund Grinaker. Røed har også vært med i TV-programmene Beat for beat og De ukjente. I sesongene 2010-11 og 2011-12 spilte hun hovedrollen, «Turte», i teaterversjonen av Jul i Blåfjell på Folketeateret. Røed har siden 2010 vært programleder i Julemorgen på NRK. Hun har siden 2011 også ledet Melodi Grand Prix Junior og vært programleder i Amigo Grande på NRK og NRK Super. I 2021 var hun deltager i andre sesong av Kompani Lauritzen. I 2022 dro hun til Stavanger og ledet med Stavanger syngfoniorkester og LYDO. Hun var en programleder og ledet. De som vant LYDO var Storhaug Skole 6A og 6B.
HMS «Royal Oak» (1914)
Mellom 1922 og 1924 ble skipets antiluftskyts oppgradert. I 1934 gikk det gjennom en ny oppgradering, denne gangen gjaldt det pansringen og torpedosystemene. I mellomkrigstiden tjenestegjorde «Royal Oak» stort sett i Middelhavet, men en ulykke i 1937 gjorde at skipet ble overflyttet til den britiske Home Fleet i Nordsjøen.
I starten av andre verdenskrig deltok «Royal Oak» i det resultatløse søket etter «Gneisenau». Her ble det klart at «Royal Oak» var utdatert, spesielt gjaldt dette den lave toppfarten.
Skipet ble brukt til å frakte Dronning Mauds båre til Norge 24. november 1938 etter at hun døde under ett av sine årlige opphold i Storbritannia.
Leirnuten
Leirnuten er et fjell i Suldal kommune i Rogaland. Det har en høyde på 1 486 meter over havet og er det 17. høyeste fjellet i fylket av fjellene med primærfaktor på minst 50 meter.
Red Bull Racing
Oracle Red Bull Racing er et østerriksk Formel 1-team som siden 2022 eies av drikkevareselskapet Red Bull og IT-firmaet Oracle.
Historikk
Laget ble grunnlagt i 2005 etter at Red Bull kjøpte opp Jaguar Racing, som trakk seg fra Formel 1 etter 2004-sesongen. Lagets base ligger i Milton Keynes i Storbritannia. Teamet vant verdensmesterskapet for konstruktører i, , og , og førermesterskapet de samme fire årene ble også vunnet av teamets hovedfører Sebastian Vettel.
Red Bull kjøpte Jaguar Racing da teamets daværende eier Ford annonserte at de ville trekke seg fra Formel 1 på slutten av 2004. Prisen for teamet skal ha vært 110 millioner dollar. Det er imidlertid kilder som hevder at Ford ga bort teamet gratis for å komme seg unna forpliktelser knyttet til Concorde Agreement som regulerer hva som skjer med et team som ikke stiller biler til start.
Laget debuterte med V10-motorer fra Cosworth, før de ble supplert av Ferrari i 2006 og Renault fra og med 2007 til og med 2015. Fra 2016 til 2018 kjører de med TAG Heuer-motorer (produsert av Renault). Fra 2019 til 2021 kjører de med Honda motorer.
Teamet ble opprinnelig bygget med utgangspunkt i den skotske Formel 1-kjøreren Jackie Stewart s team, som ble kalt «Stewart Grand Prix». Som en del av markedsstrategien til Ford ble teamet kjøpt i 1999 og omdøpt til Jaguar Racing, før det senere ble kjøpt av Red Bull før 2005-sesongen.
Sebastian Vettel tok lagets første pole position før Kinas Grand Prix i 2009. Han tok så lagets første seier under løpet, som Mark Webber gjorde til en dobbeltseier ved å ta en andreplass.
Red Bull-teamet oppnådde enda bedre resultater i 2010. I løpet av sesongen vant de ni løp, tok totalt 20 pallplasser, tok 15 pole positions av 19 mulige og samlet hele 498 poeng. Red Bull tok konstruktørtittelen under Brasils Grand Prix, som Vettel fulgte opp med å vinne førermesterskapet under finalen i Abu Dhabi én uke senere.
I Formel 1-sesongen 2021 ble Max Verstappen fra Nederland verdensmester for første gang i karrieren, og slo Lewis Hamilton – som hadde blitt verdensmester syv ganger tidligere – med 8 poeng på den siste runden i det siste løpet.
Formel 1-resultater
(Forklaring) (Resultater i uthevet skrift indikerer pole position, resultater i kursiv skrift indikerer raskeste runde)
Międzyrzecz
Międzyrzecz (polsk: międzyrzecz, på historisk tysk Meseritz) ligger i Lubusz voivodskap (23 km nord for Świebodzin, omgitt av skoger og sjøer. Byen ligger ved innsjøen Obra, der det er en bielv til Warta. Miedzyrzecz er en av de eldste befestede byer på polsk område. Gjennom byen gikk veiene fra Gniezno til Magdeburg, fra Szczecin til Wrocław og videre til Kraków. Den eldste befestning på stedet nevnes i Thietmars krønike i år 1005.
Historie
Miedzyrzecz fikk ikke kjøpstadrettigheter før i 1248. Byens utvikling ble fremmet av den forsvarsmessige beliggenhet ved forgreningen av to elver: Obra og Paklica. Mot syd og øst var byen skjermet av en forsvarsvoll, der det lå en vollgrav; Miedzyrzecz spilte en viktig rolle som grensefestning ved den polske vestgrense. Ved siden av festningen utviklet den bymessige bebyggelse seg, som med tiden ble til et industrielt sentrum. Den godt oppbygde byen ble for svak for starostembede; starost (distriktsforstander) i Miedzyrzecz som var bl.a. kansler Jan Zamoyski.
Planleggingen og oppbygningen av middelalderbyen var knyttet til veien som førte fra Poznań til borgen i Miedzyrzecz. I den gamle bydel har man til i dag i store trekk bevart det for middelalderbyens karakteristiske, vifteformede gateløp: de tre større gatene som holder broen, fører deg til borgen. Torvet befant seg ved byens hovedgate, den førte i retning av Poznań. Midt på torvet stod rådhuset med et tårn.
Alle byer i Lubusz voivododskap er med i "Lubusz-avtalen"
Borgen
Den første borgen var bygget av tre. En murt borg ble oppført i Kazimierz den stores regjeringstid. Det presise tidspunkt kjennes ikke, men byggingen antas å være påbegynt før 1340 og avsluttet etter 1350. Murene ble – med unntak av det nordlige avsnitt – reist på det gamle jordvolder. Der det var inngang til borgen fra østsiden. Beboelsesavsnitt fantes i den vestlige og sydlige del av borggården. I 1520 ble borgen inntatt og satt i brann av tyske nazi-styrker. I forbindelse med gjenoppbygningen etter ødeleggelsene fikk bygningen et renessancepreg. En modernisering av anlegget fulgte i 1564. Dengang tilføde to sylindriske festningstårn. Det velbevarte sydlige festningstårn er oppført av mursten. Tårnets indre diameter er 10-11 m. og murtykkelsen er 3,5 m. Borgen var starostens residens. Under 30-årskrigen i det 17.årh. ble borgen ødelagt, og heretter varte det lenge, før noen igjen tok seg av bygningene. I 1954–58 gjennomførte det på stedet grundige undersøkelser av arkeologisk og arkitektonisk art. Starostens bolig fra begynnelsen av det 17.årh. Porthuset er gjenskapt i 1985 med utgangspunkt i den opprinnelige bindingsverksbygning fra det 18.årh., det ble ødelagt i 1945. Pr. idag er det et museum ved borgen.
Rådhuset
Rådhuset ble oppført ved hjelp av et privilegium fra kong Stefan Batory i 1581. (Ombygget senest i 1813). Bygningen er i klassisk stil; klokketårnet krones av en neogotisk tårnhatt. Fortellingene sier at Napoleon I, overnattet i byen i 1806 i Centrum av Miedzyrzecz da han var på vei mot russerne i Tredje koalisjonskrigen.
Flaggermusreservatet Nietoperek og Nietoperek II
Ca. 12 km sør for Miedzyrzecz, i Pniewo nær landsbyen Kaława ligger et av de største overvintringssteder for flaggermus i Europa. Hvert år overvintrer det her ca. 30 000 flagermus, fordelt på 12 arter. Undersøkelser har vist, at noen flagermus flyr opp til 260 km for å overvintre på dette sted, f.ex. fra Mecklenburg og Brandenburg i Tyskland. I 1980 ble en del av Den Befestede Międzyrzecz-regionen anerkjent som et naturreservat. De underjordiske delene av festningsanlegget kan besøkes, men kun visse avsnit og kun med fører. Flaggermusreservatene var ment som underjordiske tunneler som ble brukt under 2. verdenskrig.
Sjølandskapet: Den største bade sjøen i Miedzyrzecz er Głębokie (112 ha; på Norsk: Dypsjø), den ligger 4 km nord for byen. Sjøen byr på utmerkede muligheter for en ferie ved vannet, og ikke minst for dykkere. Turister fra både Tyskland, Nederland og hele Polen besøker dette stedet årlig.
Skoglandet: Międzyrzecz kommune har en av de største skogområdene i landet. Mellom 49 og 50 prosent av arealet er skog.
Idrett
Międzyrzecz har et idrettslag som heter " Orzeł Międzyrzecz" klubben ble stiftet 18 desember 1994. Fotball-laget spiller i 4. divisjon
Andre større byer i Lubuskie-provinsen (11 kommuner):
Malm (andre betydninger)
Malm kan referere til:
Personer:
Stig Jens Harris
Han fikk møterett for Høyesterett i 2006.
Latvias flagg
Latvias flagg er mørk rødt og har en smal hvit stripe i midten. Flagget er i størrelsesforholdet 1:2. Flagget ble gjeninnført 27. februar 1990. Samme flagg som ble brukt av landet i perioden fra 1918 fram til 1940 da Latvia ble okkupert av Sovjetunionen og innlemmet i unionen som sovjetrepublikk.
Flaggets historie
Latvias flagg henter sitt forbilde fra fortellingen om livlendernes flagg i Den livlandske Rimkrønike fra slutten av 1200-tallet, og er således et eksempel på hvordan moderne nasjonalister søker tilbake i historien for å finne emblemer som kan styrke inntrykket av nasjonens storhet og kontinuitet.
Fortellingen om livlendernes flagg i Den livlandske Rimkrønike ble hentet fram igjen på 1860-tallet av folkloristen Jekabs Lautenbahs-Jusmins. Et tiår senere ble fargene tatt opp av latviske studenter ved Universitetet i Tartu, men det var først ved uavhengighetsbestrebelsene i tiden rundt avslutningen av den første verdenskrig at Latvias flagg fikk den form som vi kjenner i dag. Første steg i denne prosessen var utformingen av militære faner. Kunstneren Ansis Cirulis nevnes i denne sammenheng som en av flaggets opphavsmenn, da han tegnet flere faner og arbeidet for utbredelsen av rødt og hvitt som Latvias nasjonalfarger. Det første latviske flagget med den form som ble endelig godkjent ble til i siste halvdel av 1916. Opphavsmannen var læreren og journalisten Janis Lapins (1885–1940). Han lot en av sine elever, Marianna Straumane (1896–1985), sy et flagg med rød duk og en smal hvit stripe. I det øverste hjørne ved stangen ble det plassert en gul sol. Tilsvarende forlsag kom også fra andre hold. Med unntak av solen ble dette også godkjent som Latvias nasjonalflagg 15. juni 1921, et godt stykke tid etter at landet oppnådde selvstendighet Det ble da bestemt at flaggets farger skal disponeres i forholdet 2:1:2. Den røde fargen har en spesiell mørk tone som ikke finnes i noe annet lands nasjonalflagg.
Sovjettidens flagg
I tiden mellom 1940 og 1990, da Latvia var okkupert og innlemmet i Sovjetunionen som en av flere delrepublikker var det latviske nasjonalflagget forbudt. I stedet fikk sovjetrepublikken Latvia eget flagg basert på Sovjetunionens røde flagg med kommunismens stjerne, hammer og sigd i flaggets øvre hjørne ved stangen. Sovjetrepublikken Latvias særmerke ble et bølgemønster i blått og hvitt nederst i flagget. Flagg etter samme modell ble også ført av de øvrige sovjetrepublikkene.
Nasjonalflagget vender tilbake
Like før Latvia gjenvant sin selvstendighet ble nasjonalflagget fra mellomkrigstiden gjeninnført. Dette skjedde 15. februar 1990. En rekke andre flagg, også disse med en historie tilbake til den første selvstendighetstiden føres også. Med utgangspunkt i nasjonalflagget og nasjonalfargene dannes en rekke andre flagg. Orlogsflagget har hvit duk med et rødt og hvitt kors. Orlogsgjøsen tar utgangspunkt i orlogsflagget, men har i tillegg til det ordinære korset også et diagonalkors (andreaskors) i nasjonalfargene. Presidentflagget har riksvåpenet mot hvit bakgrunn i midten av orlogsflagget, mens statsministeren fører riksvåpenet i øvre venstre hjørne av orlogsflagget. Øvrige flagg for ministere, rang- og kommandoflagg dannes også med utgangspunkt i orlogsflagget, men med ulike merker i tillegg. Det føres videre et tollflagg som er basert på nasjonalflagget med tillegg av en hvit kanton der det er satt inn korslagte blå merkurstaver. Havnesjefer fører korslagte blå anker i hvit kanton.
Litteratur
Tālis Pumpuriņš: Sarkanbaltsarkanais – Latvijas karoga krāsas: Pētījumi, atmiņas un dokumenti par Latvijas valsts karoga tapšanas vēsturi, 2000
Fossum Idrettsforening
Fossum Idrettsforening (Fossum IF) er en idrettsforening som ble stiftet 7. desember 1918. Klubben holder til på Fossum, øst i Bærum. Foreningen er aktiv innen allidrett, fotball, alpin, hopp, skiskyting, langrenn, orientering og trim.
Rekruttering skjer i hovedsak fra Eiksmarka-området. A-laget i fotball spiller i 5. divisjon i norsk seriespill. Fossum har en kunstgressbane med undervarme. Det er anlagt lysløype på 5 - 7 km med tilhørende skiskytteranlegg. Videre har klubben to hoppbakker, skileikanlegg og rulleskiløype.
Orientering
Fossum IF har de seneste årene hatt en svært positiv utvikling i orienteringsgruppa. Klubben har bygget opp en stor junior- og seniorstall og har flere løpere som har hevdet seg i nasjonale løp. Per 1. januar 2018 har klubben 3 orienteringsløpere på aldersbestemte landslag.
Lars Erik Holter
Lars Erik Holter (født 15. mai 1965 i Nes i Hedmark) er professor i skuespill ved Kunsthøgskolen i Oslo, hvor han også tok sine to utdannelser som skuespiller (1994) og regissør (2001).
Holter har arbeidet som skuespiller og regissør ved en rekke institusjonsteatre og privatteatre, samt produsert egne forestillinger i det frie felt. Hans to oppsetninger i sesongen 2006/2007, «Helten på den grøne øya» ved Det Norske Teater, og «Våre foreldres seksuelle nevroser» ved Den Nationale Scene, ble begge nominert til Heddaprisen for beste regi.
I 2008 ble Holter tilsatt som teatersjef ved Det Norske Teatret med tiltredelse i 2010. Sommeren 2009 valgte han å si fra seg stillingen.
Hans oppsetning av Hedda Gabler høsten 2015 var både en forestilling og et kunstnerisk utviklingsprosjekt. Prosjektet var et samarbeid mellom Teaterhøgskolen og Teater Innlandet, og forestillingen ble invitert til, og spilte ved Ibsenfestivalen 2016.
I 2020 ble hans oppsetning av "Villanda" ved Det Norske Teatret ikke bare Heddanominert for beste ungdomsforestilling, men den ble også tildelt Heddaprisen for beste scenetekst, v/Holter, Weme Nilsen og ensemblet.
Holter kombinerer nå professoratet ved KHIO med oppdrag som freelance sceneinstruktør og skuespiller.
Glenn Beck
Glenn Lee Beck (født 10. februar 1964) er en amerikansk politisk kommentator på høyresiden og tidligere programleder for et selvtitulert program på Fox News Channel.
Etter Skytingen på Utøya i 2011 sammenlignet Beck AUF med Hitlerjugend. Valgforsker Frank Aarebrot reagerte med å omtale Beck som fascist.
Tau (tettsted)
Tau er et tettsted i Strand kommune i Rogaland. Tettstedet har innbyggere per 1. januar, og ligger nordvest for kommunesenteret Jørpeland langs riksvei 13. Tau er et trafikknutepunkt i kommunen. På Tau finner man også verdens lengste undersjøiske tunnell, Ryfast. Den åpnet 30. desember 2019 og knytter Tau sammen med Stavanger. Der er også anløp av hurtigbåter for passasjertrafikk, og båtene korresponderer med buss til Heia, Fiskå, Hjelmeland og Jørpeland. Bussene går også gjennom Ryfast og til Stavanger. Det er ventet at Tau kommer til å få en sterk befolkningsvekst etter åpningen av Ryfast, som erstattet ferjesambandet Tau-Stavanger ved åpningen.
Navn
Navnet er belagt som «Taugir» i 1427 og «af Thawgh» i 1463. Navnet er trolig avledet av substantivet taug f 'tau' og verbet tøygja 'trekke'. Den grunnleggende betydningen av ordet tau er 'utstyr til å dra/trekke med' – og stedsnavnet Tau kan i så fall sammenlignes med navnene Drag og Drageid som finnes flere steder. Gården Tau ligger mellom fjorden og Bjørheimsvatnet (og lenger inn Tysdalsvatnet), og det viser til at båter her ble dratt og trukket (ikke seilt eller rodd) mellom fjorden og vann innenfor.
Historie
Det har vært utgravninger av gamle skipsvrak som tyder på at det har vært kommersiell virksomhet på Tau fra tidlig i middelalderen. Ryfylke var primært sett preget av denne industritypen fra 1500/1600-tallet og oppover, men festet seg ekstra godt på Tau.
Krossvatnet øst for vågen er kun 12 m over havnivået og deler av dette inngår som et parkområde i møllehagen. Vannfallet herfra har drevet kvernen i lange tider og gjort Tau til et sentrum for maling av korn for store deler av Ryfylke.
Med hjelp av tysk teknologi ble det bygget en stor møllevirksomhet på begynnelsen av 1900-tallet. Dette førte til internasjonale skipsanløp. Disse brakte uforvarende med seg nye arter til den lokale floraen og man kan fortsatt observere fremmede arter i nærområdene rundt møllen.
Næringsliv
Lokalindustri består av diverse møllevirksomhet ved Tou Mølle og antennefabrikken Comrod sentralt på Tau (som forøvrig er den største arbeidsgiveren), i tillegg til forskjellige servicetilbud som frisører, dagligvarebutikker og lignende. Det meste av butikkvirksomhet er lokalisert i området ved krysset mellom Ryfylkevegen og Fiksåvegen. Mesteparten av industrien er lokalisert et lite stykke nord for Tau, kalt Nordmarka hvor bl.a den kommunale bossplassen og diverse bedrifter og mekaniske verksteder har sitt tilholdssted.
Industrivirksomheten varierer i fra trevarehandel via sveiseservice til produksjon av avanserte elektronikksystemer.
En stor del av arbeidsstokken er ansatt i virksomhet utenfor kommunegrensene, dvs. i Stavanger, Sandnes eller offshore på norsk sokkel i oljeindustrien, men det bør dog nevnes at en del også jobber ved Scana Steel («Stålverket») på Jørpeland.
Utdanning
Det finnes tre skoler på Tau, en barneskole, ungdomsskole og en videregående skole. Barneskolen har hovedsakelig elever fra Tau og nærliggende områder som Bjørheimsbygd. Ungdomsskolen tar også inn elever fra nærliggende områder som Alsvik og Fiskå, mens Strand videregående skole er den primære videregående skolen for ytre Ryfylke. Stavanger er det nærmeste senteret for utdanning utover videregående nivå. Strand videregåde tilbyr per 2013 følgende linjer: elektro, helse og oppvekst, idrettsfag, service og samferdsel, studiespesialisering, teknikk og industriell produksjon samt tilrettelagt opplæring.
Idrett og fritidstilbud
Innenfor idretten har det hovedsakelig vært Midtbygden Idrettslag som har vært det dominerende alternativet, hvorav fotball har utgjort den største delen. Midtbygden IL (på folkemunne ofte referert til som MIL) ble opprettet i 1936, og disponerer tre fotballbaner i tillegg til en innendørs fotballhall. Fotball-laget har stort sett spilt på 5.nivå (idag 4. divisjon), med noen perioder ett nivå over eller under. Friidrettsdelen utgjorde også en betydelig andel av idrettslaget tidligere, men har siden sent 90-tall opplevd en såpass stor nedgang at tilbudet er lagt ned.
Innen musikk finner vi Strand Kulturskole og Tau Skolekorps. Tilbudene til Kulturskolen er sang, piano, gitar, trommer, fløyte og fiolin.
Tau Skolekorps har opplevd stor oppgang de siste årene. Korpset var i 2006 i ferd med å legge ned, men dirigent Dag Egil Njaa har fått korpset fra bunnplasseringer og ni musikanter til og bli til 23 musikanter og kretsmestere i 4. divisjon brass. Korpset fikk i november 8.-plass i 3. divisjon brass i Stavanger Open, samt 3.-plass i underholdningskonkurransen i sal 1. Tau Skolekorps er i dag det eneste skolekorpset i Ytre Ryfylke. Det er også et tilbud om drill på Tau.
Nokia
Nokia har flere betydninger:
Hitachi Rail Italy
Hitachi Rail Italy, tidligere AnsaldoBreda, er en italiensk produsent av jernbanemateriell som tog og sporvogner.
Firmadetaljer
AnsaldoBreda ble dannet i 2001 ved sammenslåingen av Ansaldo Trasporti og Breda Costruzioni Ferroviarie, og var en del av Finmeccanica. De har produksjonssteder på fire steder i Italia: Napoli, Reggio Calabria, Palermo, og Pistoia. I november 2015 ble selskapet solgt til japanske Hitachi og endret deretter navn til Hitachi Rail Italy.
Produkter
Selskapet produserer blant annet Oslo Sporveiers skandalebefengte  SL-95, Göteborgs nye trikk M32 «Sirio», det nye danske hurtigtoget IC4 og det norske lokaltoget type 72. Store leveringsforsinkelser og kvalitetsproblemer har oppstått, både hos GS, DSB, NS, NSB og Oslo Sporveier.
Førerløse tog
AnsaldoBreda er også en storleverandør av automatiske tog til bruk i tunnelbaner som f.eks. i Københavns metro.
Simlenuten
Simlenuten er et fjell nord for Isvatnet i Suldal kommune i Rogaland. Det har en høyde på 1 439 meter over havet og er det 21. høyeste fjellet i fylket av fjellene med primærfaktor på minst 50 meter.
Kartverket bruker navnet Litlavassnuten, men dette er muligens en sammenblanding med Litlavassnuten (1 431 moh.), som ligger tre kilometer lenger sør, ved Litlavatnet.
Frøsendal
Frisendal eller Frøsendal er ei grend i Flatanger kommune.
Den ligger ved Mursteinsfjorden mellom Utvorda og Sitter. Stedet har veiforbindelse med resten av kommunen med fylkesvei 215 og fylkesvei 766 via Namdalseid. Poststed er 7777 Nord-Statland i Namdalseid.
Kirsten Flagstad
Hun innehar verdensrekorden på antall publikummere på en konsert med 200.000 tilhørere til en utendørskonsert i Grant Park i Chicago i 1939. Dette overgår a-has verdensrekord fra 1991 på «Rock in Rio».
Før krigen
Flagstad ble født på Hamar, men alt året etter flyttet familien til Niels Juelsgate 6 i Kristiania. De bodde på adressen i fem år; bygningen ble så skadet under Filipstadeksplosjonen 19. desember 1943 at den er revet. I mai 1898 ble broren, cellisten og dirigenten Ole Flagstad, født der. I 1901 begynte Kirsten Flagstad å ta pianotimer, og senere i livet øvet hun ofte inn rollene sine til eget pianospill. Faren, Michael Flagstad, var fiolinist og orkesterleder mens moren, Maja Flagstad, var repetitør/pianist. Hun ble Kirsten Flagstads første lærer. Siden studerte hun under Ellen Schytte-Jacobsen og Albert Westvang i Oslo, og under dr. Gillis Bratt (1870-1925) i Stockholm.
Kirsten Flagstad var eldst av fire barn - to gutter og to jenter. Fra Niels Juels gate flyttet familien til Ivar Aasens vei på Vindern, der de bodde så trangt at Kirsten Flagstad måtte sove på en sofa bak pianoet i stuen. Hun måtte ta seg av yngre søsken og bidra til økonomien ved å spille til dans for betaling, så skolegang kunne ikke prioriteres - selv om hennes mor ønsket at hun skulle bli lege og dermed få god økonomi. Men datteren klarte ikke kravene på gymnaset etter at hun ble flyttet opp en klasse, og måtte slutte. Som tiåring kunne Flagstad hele Lohengrin, og som attenåring ga hun en oppsiktsvekkende debutkonsert på Nationaltheatret i 1913, som Nuri i d'Alberts Tiefland. Johan Halvorsen dirigerte, og Vilhelm Herold hadde rollen som Pedro.
Maren Fredriksen fra Melbo i Vesterålen finansierte Flagstads første læreår hos pedagogen og øre-nese-hals-spesialisten Gillis Bratt 1916/17. Da Opera Comique åpnet i Kristiania i 1918, hadde hun mange store roller der før driften ble lagt ned i 1921. Hun sang så ved Casino, Mayol og Nationaltheatret, før hun ble engasjert til flere store operaoppsetninger i Göteborg.
I 1936 sang hun i Covent Garden i London, i Wiens opera og i Praha. Sommerferien ble likevel tilbrakt i Strømstad sammen med ektefellen Henry Johansen og datteren Else Marie, etterfulgt av plateinnspillinger i USA for RCA Victor og HMV.
Kirsten Flagstad ble særlig berømt som fortolker av Wagner, men har også sunget operaer av Verdi, Puccini, Mozart, Beethoven, Bizet, Gluck, Händel, Gounod og mange andre. Flagstad var fast engasjert ved The Metropolitan i New York fra 1935 til 1941, da hun reiste hjem til familien i Norge.
Etter krigen
Flagstads ektefelle, Henry Johansen, var medlem av NS fra 1933 til 1941. I Kristiansand var han direktør for firmaet Lumber som drev omfattende handel med Tyskland før og under krigen, og han ble derfor dømt etter landssvikanordningens § 25 etter krigen. Først i 2003 kom det for en dag at advokat Ingolf Sundfør ble oppnevnt som både tilsynsmann for og anklager mot Johansen, og i tillegg som tilsynsmann for Kirsten Flagstads formue etter at mannen hennes var arrestert. Advokat Sundfør var klart inhabil fordi han flere år tidligere hadde anmeldt Johansen for bedrageri, og tapt den saken. Sundfør hadde vært innklagd for både justisdepartementet og Advokatforeningen for brudd på god advokatskikk; det endte med flere påtaler. Sundfør svarte med å melde seg ut av Advokatforeningen, men i 1945 ble han likevel - helt i strid med gjeldende juridisk praksis - oppnevnt sammen med revisorene fra den gamle saken, både som tilsynsfører for Flagstads formue og anklager i hennes ektemanns sak. Selv om Flagstads formue ikke hadde noe med ektefellens forretninger med Tyskland å gjøre, reiste advokat Sundfør et erstatningskrav mot Henry Johansen på kr 750 millioner, som Kirsten Flagstad - helt lovstridig - ble trukket til ansvar for, ettersom Johansen ikke rådet over noen slik formue. Flagstads formue ble lovstridig satt under forvaring, og hun selv dermed umyndiggjort. Man ser i kronologien over sykehusoppholdene hennes at hun fikk et voldsomt utbrudd av psoriasis kort etter, og måtte akuttinnlegges på Rikshospitalet. Psoriasis utløses ofte av sterk sinnsbevegelse.
Det har senere vist seg at utenriksdepartementet, med Wilhelm von Munthe af Morgenstierne i spissen, bedrev en større svartmalingskampanje mot Kirsten Flagstad. Også det norske kongehus trakasserte Flagstad. I mai 1953 ved åpningen av de første festspillene i Bergen, var kong Haakon invitert. Han ønsket også selv å møte, men avslo da han fikk vite at Kirsten Flagstad var invitert som solist. Han begrunnet dette med at hun reiste hjem til sin familie i Norge i 1941, mens landet var under tysk okkupasjon. Kongen sa seg først villig til å komme etter at det ble ordnet slik at Flagstad først ankom Bergen etter at kongen var reist. Dette var eneste gangen Kirsten Flagstad deltok i festspillene i Bergen.
Flagstad fikk heller ikke fornyet passet sitt, idet myndighetene fryktet at hun skulle forlate Norge før saken kom opp for retten. Til tross for at hun under krigen bare hadde opptrådt i nøytrale land som Sverige og Sveits, og nektet å opptre på arrangementer i regi av okkupasjonsmakten eller Nasjonal Samling, ble hun anklaget for «unasjonal holdning». Flagstad var aldri medlem av NS og gikk aldri fienden til hånde. Likevel klebet ryktene om tyskvennlighet ved hennes navn i mange år etter frigjøringen i 1945.
Hun fikk aldri se igjen mannen sin, som døde av kreft før saken hans kom opp for retten. I 1947 reiste Kirsten Flagstad tilbake til USA for å gjenoppta karrieren sin; men ryktet hennes var ødelagt, og ved ankomst til USA ble hun utsatt for en pressekonferanse som minnet om et tredjegradsforhør. Norges ambassade i Washington D.C. og det norske informasjonskontoret i New York skadet saken hennes så mye de kunne, selv om hun la frem attest for «nasjonal holdning», undertegnet av høyesterettsjustitiarius. Ved konsertene hennes stilte demonstranter med store plakater: «Vi ønsker ikke quislinger velkommen!», og hun fikk bagasjen sin tilgrist med hakekors. Først i 1955, da hun reddet det amerikanske kringkastingsorkesteret slik hun før krigen hadde reddet Metropolitan Opera fra ruin, tok amerikanerne henne til nåde igjen. Heldigvis rakk hun i mars 1947 et besøk hos datteren sin, Else Marie Hall Dusenberry, og barnebarnet Sigurd som bodde i Bozeman, Montana.
Selv i opptak av henne som 64-åring hadde hun beholdt sin store stemme, men mot slutten av karrieren gikk sopranens høye c tapt. I stedet utfoldet hun en rik mezzosopran. Som Den Norske Operas første sjef, i perioden 1958–60, arbeidet hun uten å heve lønn, og bidro med meget betydelige, private midler for å kunne engasjere en håndfull unge, lovende sangere som stipendiater. Av egne midler bidro hun også til at Operaorkestret kunne mønstre 35 musikere fra starten, i stedet for de 28 som var til rådighet i grunnstammen fra Nationaltheatrets orkester.
Død og ettermæle
Kirsten Flagstad døde på Rikshospitalet i Oslo 7. desember 1962, 67 år gammel. Hun ble tildelt flere store utmerkelser, blant andre St. Olavs Orden. Hun var tidligere avbildet på den norske hundrekroneseddelen og på norske frimerker, og har fått en stjerne med sitt navn på Hollywood Walk of Fame. Som eneste norske person er Flagstad æret med en minneplakett i Metropolitan Opera House, samt i Carnegie Hall i New York.
I 1985 ble hun æret ved et symposium i New York, femti år etter at hun debuterte ved Metropolitan Opera i 1935. Ranveig Eckhoff og Kåre Bjørkøy sang ved dette arrangementet.