cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Helgåvatnet
Helgåvatnet er en innsjø i Rana kommune i Nordland. Vatnet er en del av Helgåvassdraget. Det har tilsig fra Høgtuvbreen via Øvre Helgåvatnet, og drenerer via Helgåga til sjøen i Nord-Sjona.
I den øvre delen av vatnet har det inntil 1950-tallet vært gårdsdrift, mens det nå kun er 6-7 hytter rundt vatnet. Området har grunnet vanskelig tilgjengelighet mest vært brukt av lokalbefolkningen i Nordsjona som rekreasjonsområde, men etter at det ble vei til Nordsjona i 1983 er også tilreisende begynt å bruke området.
Vannet har bestander av både ørret og røye, samt en del stingsild.
John Steinbeck
John Ernst Steinbeck (født 27. februar 1902 i Salinas i USA, død 20. desember 1968 i New York City) var en av de ledende amerikanske forfattere i det 20. århundre. Han ble tildelt nobelprisen i litteratur i 1962 for sin «på en gång realistiska och fantasifulla berättarkonst, utmärkt av medkännande humor och social skarpsyn».
Biografi
Steinbeck ble født i Salinas, California som det tredje av de fire barna til herredskasserer John Ernst Steinbeck (1863–1935) og lærer Olive Hamilton Steinbeck (1867–1934). Han hadde to eldre og en yngre søster. Byen Salinas, Salinasdalen, byen Monterey (hvor Salinaselven har utløp) og San Joaquin-dalen er scene for mange av Steinbecks romaner, og området omtales gjerne som Steinbeck Country. Steinbeck tok eksamen ved Salinas High School i 1919, og var fra 1919–1925 student ved Stanford University, uten å avlegge noen eksamen. 1920-årene var preget av strøjobber og tilfeldige journalist-jobber. Hans tre første bøker vakte liten oppmerksomhet, og han slo først gjennom med Dagdrivergjengen (1935),
John Steinbeck var gift tre ganger Han fikk to sønner med Gwendolyn: Thom Steinbeck (født 1944) og John Steinbeck IV (1946–1991).
John Steinbecks vennskap med marinbiologen Ed Ricketts (1897–1948) ble innledet i 1930. Ricketts regnes som en av marinbiologiens grunnleggere, og hadde et forskningslaboratorium i Monterey 1927–1948. Hans renommé er like mye knyttet til Steinbecks forfatterskap. Ricketts var modell for «Doc» i romanene Cannery Row og Alle tiders torsdag, for «Doc Burton» i Det ukuelige sinn, «Casy» i Vredens druer og for «doktor Winter» i Natt uten måne. I tillegg opptrer Ricketts under eget navn i Sea of Cortez (ikke oversatt) og Eventyr på Mexicokysten.
Han ble i 1935 medlem av den kommunistiske organisasjonen League of American Writers, men var aldri en overbevist kommunist. Steinbecks liv og forfatterskap i 1930-årene er likevel preget av ekteskapet med den overbeviste marxisten Carol, tett kontakt med flere venstreorienterte forfattere og aktivister, de generelle sosiale og økonomiske vilkårene i USA i disse årene og Steinbecks møter med dette som journalist.
Steinbeck var venn med tre amerikanske presidenter: Franklin D. Roosevelt, John F. Kennedy og Lyndon B. Johnson. I 1964 ble han valgt til Trustee of John F. Kennedy Memorial Library og tildelt en æresutmerkelse av Johnson.
For en liberal forfatter fra California, virket et standpunkt mot USAs engasjement i Vietnam nærmest selvsagt. Steinbeck må ha overrasket og skuffet mange gjennom sitt forsvar for krigføringen. Hva som lå til grunn for dette standpunktet, er ikke godt å vite. Han var imidlertid som nevnt fra tidligere av, en venn av president Lyndon B. Johnson. Begge hans sønner tjenestegjorde i Vietnam.
Verk
Det finnes motstridende oppfatninger av Steinbecks litterære verdi og relevans. Noen anser ham som en politisk agitator, og at hans verk følgelig er knyttet til en periode i amerikansk historie.
For andre lesere er han først og fremst en romantiker, som lar sentimentale hensyn forstyrre de episke, etiske og estetiske kvalitetene i bøkene sine. «''Det er ingen sak å påvise at Steinbeck er sentimental, smakløs, ensidig i sin politiske bedømmelse og filosofisk som et kålhode. Det er straks mye vanskeligere å forstå hvorfor han tross alt er en stor forteller».
Men det er på den tredje side også sterke grunner til å betrakte Steinbeck snarere som en etisk analytiker. I sine beste bøker forener han
De etiske og ideelle sidene ved Steinbecks forfatterskap kommer mest vellykket til syne i Natt uten måne og i Vredens druer, mens Øst for Eden lider i sitt forsøk på å forene en medrivende slektskrønike og et for så vidt vesentlig etisk problemstilling.
I Vredens druer uttrykkes balansen mellom det episke og det reflekterende nivået gjennom regelmessig skifte av genre; annethvert kapittel er fortellende, og annethvert er essayistisk reflekterende, her vist ved åpningen fra to etterfølgende kapitler.
Om noen av bøkene
Debutromanen Månens gylne beger (1929) må karakteriseres som en røverroman, i dette tilfelle også bokstavelig. Vi følger piraten Henry Morgan, for så vidt en historisk person, gjennom hans karriere; helt til han møter Kvinnen som han faller for, kvinnen som han ikke kan røve, men må vinne gjennom hennes frivillige overgivelse. Boka er svært utypisk for forfatterskapet, men har for så vidt kvaliteter som historisk-romantisk underholdningsroman.
Den korte romanen Om mus og menn (1937) er en tragisk historie om to omstreifende landarbeidere, hvor den ene må ta livet av sine tilbakestående venn for å verge ham fra en lynsjemobb.
Hovedverket Vredens druer (1939) er en skildring av bønder som bryter opp fra sine små gårder i Midtvesten, og begir seg på vandring på jakt etter dagarbeid. Romanen ble filmet året etter med Henry Fonda i hovedrollen som Tom Joad.
Natt uten måne (1943) er holdt i en legendeform, hvor tid og sted fremstår på samme tid konkret og irrelevant. Det er godt kjent at Steinbeck skrev boka som en hyllest til den norske motstandsbevegelsen. En gruppe okkupanter landsettes og besetter byen. Innbyggerne reagerer ulikt, fra kjøpmannens forræderi, via trassighet og til borgermester Ordens resignerte, verdige motstand. Størst inntrykk gjør foruten borgermesteren, den unge enken Molly Morden, som må se sin mann drept av okkupantene, og hevner ham da en ambivalent okkupasjonsoffiser kommer hjem til henne. Romanens sluttscene, hvor borgermesteren føres bort for å drepes er gripende i hans haltende gjengivelse av Sokrates avskjedstale, og i sin moral: at en okkupant aldri vil lykkes i å kvele et fritt folk ved bruk av makt.
Yrkesetikk
Yrkesetikk omfatter de moralske forventningene til utøverne i en bestemt yrkesgruppe. Yrkesetikk kan bestå av lovregulerte standarder, av retningslinjer som yrkesgruppen selv har forpliktet seg til, og/eller av uskrevne regler. Yrkesetikk skal på den ene siden sikre et felles verdigrunnlag å arbeide ut fra (innenfor yrkesgruppen) og på den andre siden at yrket bidrar til samfunnets og allmennhetens beste. Som fagdisiplin regnes yrkesetikken som en del av den anvendte etikken.
John Steinbeck
Om noen av bøkene
Pippin IV's korte regjering (1957) er en utypisk Steinbeck-roman, og kan minne om Mark Twains satire over det pompøst engelske i for eksempel A Connecticut Yankee in King Arthur's Court og Milliondollarseddelen. Hos Steinbeck er det det franske småborgerskapet som utsettes for en kjærlig ironi som riktignok er mildere enn Twains. Handlingen foregår i en fiktiv samtid hvor den franske republikken bryter sammen. Genealoger oppdager at den milde småborgeren, gjennom mange ledd og generasjoner, er den nærmeste ætling til den franske tronen. Boken, som må betegnes som en sjarmerende bagatell, dveler så ved Pippins motvilje, ved de absurde seremonielle omstendigheter, og ved familiens reise for å unnslippe kongeverdigheten.
Yrkesetikk
Generelle yrkesetiske prinsipper
Selv om ulike yrker har formulert sine yrkesetiske retningslinjer litt forskjellig, har de noen fellestrekk. De fleste yrkesetiske retningslinjer sier noe om:
John Steinbeck
Om noen av bøkene
Steinbecks siste roman Vår misnøyes vinter (1961) er en småby-parafrase over «hva gagner det et menneske om han vinner hele verden, men gjør skade på sin sjel», i form av en konflikt mellom det latterlig hederlige, og det selvoppholdende «fikseriet».
Yrkesetikk
Eksempel: sykepleie
For å sikre at man har et felles verdigrunnlag å arbeide ut fra i helse- og sosialsektoren, har de fleste yrker i denne sektoren utarbeidet egne yrkesetiske retningslinjer (se f.eks. legenes hippokratiske ed). Det er regler som sier noe generelt om hvordan en skal opptre på en arbeidsplass i ulike samarbeidsforhold, og hvilke holdninger en forventer av den enkelte i yrkesutøvelsen. De yrkesetiske retningslinjene er med på å gi en yrkesgruppe en felles verdimessig plattform og en felles identitet. Retningslinjene skal også gi pasienter/brukerne trygghet for at ingen skal kunne misbruke stillingen sin, at yrkesutøverne overholder taushetsplikten m.m.
Innen sykepleie vil en ansatt kanskje møte pasienter og pårørende som har andre forventninger om hva god omsorg er, enn det de selv har. Når mennesker fra mange forskjellige land og kulturer arbeider sammen i et flerkulturelt samfunn, er det spesielt viktig å være enig om hvilke verdier som skal gjelde i møte med pasienter/brukere, pårørende, kollegaer og arbeidsgivere.
John Steinbeck
Om noen av bøkene
Turen med Charley (1963) ble hans siste bok. Det var en reiseskildring fra en rundreise gjennom USA, og ble en kjærlighetserklæring til landet og folket. Som dette: ''«Jeg forelsket meg i Montana. Andre stater kan jeg beundre, anerkjenne, respektere, ja, ha meget til overs for, men for Montana føler jeg kjærlighet, og den er vanskelig å definere mens den står på. Det er noe storslagent ved Montana. Alt er i mektig målestokk, men ikke overveldende. Gresset er frodig og fargene friske, og fjellene er slik som jeg ville skapt dem, hvis fjell noensinne sto på min dagsorden»''
Kioskromaner
Steinbeck i Norge er en historie om parallelle interesser. På den ene siden er flere av hans bøker gjenutgitt med omslag, format, og i distribusjon som kiosklitteratur, både av Fredhøis, og av Gyldendal. Dette gjelder bl.a. Buss på avveier, Til en ukjent Gud og Månens gylne beger. Alt dette er bøker som tilhører hans tidlige, sentimentale periode. Mer overraskende er det at Fredhøis også har gjenutgitt Eventyr på Mexicokysten, en populærversjon av en marinbiologisk forskningsreise. At Gyldendal først valgte den norske tittelen Late menn og muntre piker på boka Cannery Row forsterker preget av at man ville gi inntrykk av enkle, ukompliserte underholdningsromaner.
Populært, men med kvalitet
Gyldendal utga i 1979 ni av Steinbecks beste bøker som verker i utvalg under samletittelen Romaner og fortellinger. Slike verkutgaver av ikke-norske forfatterskap er sjeldne i Norge, og må sees som et uttrykk for at forlaget hadde tillit til bøkenes potensial som lettlest med bred anerkjennelse og appell. Den norske Bokklubben utga i perioden 1963–1979 seks av Steinbecks romaner: Vår misnøyes vinter, Vredens druer, Øst for Eden, Dagdrivergjengen, Alle tiders torsdag og Om mus og menn. Med mulig unntak av den første må alle disse regnes blant hans vesentligste bøker, og må oppfattes som et uttrykk for samme vurdering som Gyldendals.
Steinbecks politiske forfatterskap har vært oversett eller fortiet i Norge, og det er betegnende at streikeromanen Det ukuelige sinn først ble oversatt i 2002. Pax forlag utga 1996–2002 i alt 15 bind, både innbundet og til dels heftet. Utgivelsen ble presentert som en jubileumsutgave, og omfattet første oversettelse av Det ukuelige sinn. Av tidligere oversatte bøker utelot Pax bare 3 bøker fra sin samleutgave: Den overromantiske sjørøverhistorien Månens gylne beger, reiseskildringen Eventyr på Mexicokysten og den Twain-inspirerte satire-bagatellen Pippin IV's korte regjering.
Filmatiseringer
For en fullstendig liste over filmatiseringer, se Imdb.
Bibliografi
I rekkefølge etter amerikansk utgivelse, og med angivelse av år for oversettelse
Løgten
Løgten eller Løgten-Skødstrup ligger i Østjylland og er en stasjonsby med 6 334 innbyggere (2011), som ligger i Skødstrup Sogn som drabantby knapt 18 kilometer fra Aarhus sentrum. Løgten ligger i Aarhus kommune og tilhører Region Midtjylland.
Israel under Sommer-OL 1952
Israel under Sommer-OL 1952. Tjueseks sportsutøvere fra Israel deltok i fem sporter, basketball, friidrett, skyting, stuping og svømming under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Det var første gang Israel deltok i et OL, de vant ikke noen medaljer.
Løgten
Byens tette plassering ved skog, strand, storbyen Aarhus og infrastrukturen med motorvei (Djurslandmotorvejen på strekningen Skødstrup-Lisbjerg åpnet høsten 2008 og forventes avsluttet høsten 2010) samt nærbane med stasjon i både Løgten og Skødstrup, har medvirket til en kraftig utbygning av hundrevis av nye hus.
Skødstrup, som opprinnelig bebyggelsesmessig var adskilt fra Løgten, har en av Danmarks eldste kirker, Skødstrup kirke. I Løgten er det oppført et høyhus med 20 luksusboliger. Bygningen er oppført omkring en gammel silo, som har fått navnet Siloetten. Landsbyen Segalt ligger rett nord for byen og er bebyggelsesmessig, nesten vokst sammen med Løgten.
Butikker
I Skødstrup ligger følgende:
I Løgten ligger:
Fred Endresen
Fred Endresen (født 21. desember 1971 i Værøy) er en norsk sanger, produsent, pianist og trekkspiller. Han er best kjent som livepianist i det norske folkrockbandet Publiners siden innspillingen av albumet Heim i 2005. Publiners deltok i Melodi Grand Prix 2009 med sangen «Te Stein», som havnet på fjerdeplass i finalen i Oslo Spektrum. Som soloartist deltok han i Melodi Grand Prix 2010, med låten «Barracks on the Hill», skrevet av Olaf Øwre fra Finnsnes og han selv. Denne gikk ikke videre fra delfinalen i Skien. Han deltok også i programmet The Voice den 27. januar 2012, men gikk ikke videre.
Bryggeriteatern
Den ligger i Bergsgatan, i tilslutning til Kulturhuset Mazetti, der også selve skolen har ligget siden 2007. Bryggeriteatern ble innviet i 2004 og har fram for alt blitt anvendt for eksamensklassenes forestillinger, men skolen har også annen aktivitet i huset.
Kari Bolstad
Kari Bolstad (født 23. mars 1950) er en norsk oversetter.
Bolstad er utdannet adjunkt med fagene norsk, tysk, folkeminnevitenskap og mediekunnskap/informasjon.
Michajlovodden
Michajlovodden er en liten odde på østsiden av det norske bilandet Peter I Øy i Antarktis. Odden markerer skillet mellom von Bellingshausenkysten i nord og Vostokkysten i sør. Innenfor Michajlovodden ligger Kiwibukta.
Pedro Fernández Manrique
Pedro Fernández Manrique  (født ca. 1500 i bispedømmet Palencia i Spania, død 7. oktober 1540 av pesten i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Canarias, og senere av Córdoba.
Han ble kreert til kardinal av pave Paul III den 20. desember 1538.
Isidora Sekulić
Isidora Sekulić (serbisk kyrillisk: Исидора Секулић) (født 16. februar 1877, død 5. april 1958) var en serbisk forfatter, essayis, kunstkritiker.
Sekulić ble født i Mošorin, Bačka, i det som nå er den serbiske provinsen Vojvodina.
Hun var den første presidenten av Foreningen for serbiske forfattere, grunnlegger og æresmedlem av PEN i Jugoslavia og det første kvinnelige medlemmet av det serbiske vitenskapsakademiet. For nordmenn er hun særlig interessant som forfatteren av reiseskildringen Brev fra Norge, som kom ut første gang i 1912. Disse brevene er blant de mest kjente og elskede innen serbisk reiselitteratur. Norsk oversettelse ved Zorica Mitic og Jostein Sand Nilsen kom i 2009.
Asimutodden
Asimutodden er en liten odde på østsiden av det norske bilandet Peter I Øy i Antarktis. Odden ligger 1,5 kilometer nord for Michajlovodden på den sørlige delen av von Bellingshausenkysten.
Odden har fått sitt navn etter å ha blitt brukt som referansepunkt for asimutmålinger fra Michajlovodden.
Steinstue
Steinstue er betegnelse for en spesiell type bolighus, bygd med naturstein som hovedmateriale. Hustypen er kjent på Østlandet i Norge, og i Sverige. Dette er den opprinnelige svenske backstuga.
I Norge er denne hustypen spesielt knyttet til Tjøme og Nøtterøy, der den knyttes til innvandring av fattige svensker midt på 1800-tallet.
Steinstuas yttervegger var gjerne gravd inn i en skrånende bakke. Veggene var konstruert som en dobbel mur, stein utvendig og innvendig, med mold til isolasjon mellom. Over stuerommet var det trebjelker som bar et loft. Huset kunne være tekket med torv eller takpanner av tegl.
Enkelte steinstuer eksisterer fremdeles som deler av større bygninger. De er da brukt som kjellere eller bryggerhus under nye bolighus av tre.
En fredet steinstue er lokalisert på Humlesekken eller Steinane, nær Verdens Ende på Tjøme.
Hjemme hos oss
Hjemme hos oss var en norsk familierelatert komiserie som gikk på NRK Fjernsynet i 1979 og 1980. Serien handlet om familien Hegglund, som bestod av faren Oddbjørn (Henki Kolstad), moren Liv (Ingerid Vardund, datteren Sissel (Linn Stokke) og sønnen Lillebjørn (Kim Haugen). Naboen Magne ble spilt av Arne Lie og hans kone Gudrun ble spilt av Hilde Brenni. Hjemme hos oss var basert på den britiske komiserien Bless This House, som gikk på ITV fra 1971 til 1976. Serien var bearbeidet til norske forhold av produsent Bob Williams i nærkontakt med skuespillerne.
Seriens vignett besto av en gammel ragtimelåt av Scott Joplin kalt «Peacherine Rag».
Serien gikk i to sesonger, høsten 1979 og høsten 1980. Sendestarten var 8. september 1979.
Mottakelse
Serien ble meget godt mottatt av publikum. NRK hadde opprinnelig bare tenkt å lage fem episoder, men etter flere oppfordringer fra publikum bestemte de seg lage fire nye episoder sommeren 1980.
Serien ble sendt i reprise i desember 1992, og sommeren 1997, sistnevnte reprise til meget gode seertall.
Episoder
Sesong 1
Sesong 2
Annet
I 1980 ga ukebladet Hjemmet ut en musikkassett under tittelen "Sommerkabaret: Hjemmet hos oss!" Den inneholdt 12 populære melodier i coverversjoner og skjetsjer med skuespillerne fra TV-serien. Alle sketsjene som også var skrevet av Tore Ryen hadde tilknytning til faste artikler og serier som gikk i Hjemmet. Kassetten kunne bestilles ved henvendelse til ukebladet.
Fotball under Sommer-OL 1900
Fotball under sommer-OL 1900. Det ble spilt kun to fotballkamper mellom tre lag som demonstrasjonsport på Vélodrome de Vincennes i Paris. I ettertid har International Olympic Committee valgt å utse tre medaljevinnere, gull til Storbritannia, sølv til Frankrike og bronse til Belgia
Eksterne lenker
אולימפיאדת פריז (1900)
Tisa
Tisa eller TISA kan referere til:
Knut Anton Mork
Knut Anton Mork (født 24. mai 1946) er en norsk økonom.
Bakgrunn og virke
Mork ble født på Løkken Verk i Trøndelag og vokste opp på Stange i Innlandet. Han begynte sin utdannelse med siviløkonomstudiet og høyere avdeling ved Norges Handelshøyskole og fullførte den med doktorgraden (PhD) i samfunnsøkonomi ved Massachusetts Institute of Technology (MIT) i 1977. Han har først og fremst forsket på de makroøkonomiske virkningene knyttet til utviklingen av oljeprisen. Mork var i flere år professor og instituttleder ved Handelshøyskolen BI. Fra 1996 til 2015 var Mork sjeføkonom i Handelsbanken.
Mork har forfattet lærebøker i makroøkonomi på både norsk og engelsk og har publisert sine forskningsresultater i anerkjente internasjonale tidsskrifter som Journal of Political Economy, Quarterly Journal of Economics, Journal of Economic and Business Statistics og The Energy Journal.
Knut Mork er ansatt som professor ved Institutt for samfunnsøkonomi ved NTNU.
Hjellevannet
Hjellevannet er det nederste vannbassenget i Telemarksvassdraget. Vannet ligger i Skien kommune, og har tilløp fra Farelva og Falkumelva. Utløpet gikk opprinnelig ned i Skienselva gjennom fire fosser: Klosterfoss, Langfoss, Bollefoss og Damfoss. Fra 1500-tallet ble vannfallet mellom Hjellevannet og Skienselva utnyttet i en rekke fossesager. I dag er alle fossene demmet opp, og kraften tas ut ved Eidet kraftverk og Klosterfoss kraftverk.
Vannet er avgrenset av Klosterøya, Smieøya og Bruene i øst. I nord finner man bydelene Bakken og Hjellen. I vest er innløpet fra Farelva, og i sør finner ligger bydelen Gimsøy.
Erica
Erica kan sikte til:
Øyvind Riise Jenssen
Øyvind Riise Jenssen (født 5. mars 1956) er en norsk lokalpolitiker som var ordfører i Larvik kommune fra 1999 til 2011 for Høyre. Han etterfulgte Senterpartiets Øyvind Hunskaar og fikk Fremskrittspartiets Stig Hatlo som varaordfører. Hatlo ble etterfulgt av Larvikslistas Inger Johanne Gran 2003–2007 og av sin partifelle Knut Anvik fra 2007. Etter 12 år som ordfører ble Jenssen vraket som ordførerkandidat i forbindelse med nominasjonen i Larvik Høyre før kommunestyrevalget i 2011.
I sin periode som ordfører bidro Jenssen aktivt til næringsutvikling i Larvik, blant annet ved å føre forhandlingene for at IKEA skulle etablere seg i kommunen. Han har også bidratt til at ferjeleiet ble flyttet.
Ved valget i 2007 fikk Jenssen nesten 1000 «slenger» fra velgere som ikke stemte Høyre.
Han var dirigent for Stavern mannskor 1991–1999, og eide per 2009 halvparten av aksjene i Vestfold Blomst AS.
Matt Smith
Matt Smith er navnet til flere personer:
Sogn videregående skole
Sogn videregående skole var en videregående skole beliggende på Sogn i bydel Nordre Aker, på nordsiden av Ring 3. Skolen ble etablert som Sogn Yrkesskole i 1961, og fikk navnet 19. oktober 1976. Bygningsmassen er tegnet av arkitekt Karl Grevstad og Sverre Aasland. Skolen var en periode Norges største videregående skole med nær 3500 elever. Høsten 2013 ble skolen lagt ned og tilbudene ved skolen i hovedsak flyttet til den nye Kuben videregående skole på Økern.
Eksisterende bygningsmasse er siden omdisponert. Høsten 2013 hadde Kuben videregående skole undervisning for noen grupper i deler av byggene. Til skolestart 2014 ble de to fløyene mot vest rehabilitert for å ta over den nye Blindern videregående skole. Den nye skolen er en sammenslåing av Berg videregående skole og Fagerborg videregående skole.
Skolen hadde egen avdeling med idrettshall, treningsrom og Sogn bad. Fra skolebygget går det gangbro over riksvei 150 (Ring 3) til Ullevål stadion T-banestasjon og Ullevaal Stadion.
Historie
29. august 1961 ble Oslo Yrkesskole i Østre Elvebakke 2 fradelt en avdeling til den nye Sogn yrkesskole. Deler av skolen hadde da vært i bruk allerede fra 1960. Etter hvert ble Sogn utvidet med fag etter fag flyttet fra Oslo Yrkesskole. Rektor Klaus Torgård flyttet med fra Oslo Yrkesskole til Sogn. Skolen i Østre Elvebakke ble i 1976 omdøpt til dagens Elvebakken videregående skole. 19. oktober 1976 fikk yrkesskolen på Sogn også nytt navn, Sogn videregående skole.
Sogn videregående skole har i lengre perioder vært Oslos største skole, og en periode også Norges største, fra 1980, da skolen hadde rundt 3500 elever inkludert lærlinger og kveldsundervisning. Elevtallet har ellers variert fra ca 1850 i 1961-62 til ca 1200 ved overgangen til 2010-tallet. Det siste skoleåret, 2012-13, hadde skolen utdanningsprogrammene bygg- og anleggsteknikk, design og håndverk, elektrofag, helse- og oppvekstfag, naturbruk, service og samferdsel, teknikk og industriell produksjon, samt Vg3 påbygging til generell studiekompetanse. I tillegg hadde skolen tilbud til minoritetsspråklige. Sogn Kurs- og Kompetansesenter (SKK) var underlagt den videregående skolen med tilbud innen yrkesfaglig opplæring for voksne.
Høsten 2013 ble Sogn vgs lagt ned. De fleste tilbudene og ansatte flyttet fra den tradisjonsrike yrkesskolen til den nye storsatsingen på yrkesfag i Oslo, Kuben yrkesarena på Økern.
Benjaminprisen
Sogn vgs hadde et anerkjent arbeid for inkludering og mot rasisme, blant annet gjennom fredelig konfliktløsning og skolemekling. Elevene ble trent i dialog og kommunikasjon for å demme opp for misforståelser og fordommer. Dette førte til at skolen fikk Benjaminprisen 2008.
Rektorer
Klaus Torgård var skolens første rektor. Han ble med til Sogn da Oslo Yrkesskole ble delt i 1961. Han hadde da vært rektor ved Oslo Yrkesskole siden 1947. Klaus Torgårds vei som løper nord for Sogn videregående skole, mellom Torgny Segerstedts vei og Sognsveien, er navngitt etter rektoren. Midt på 1980-tallet var filolog og biografiforfatter Sturle Kojen rektor ved skolen.
Skolen hadde ti rektorer i løpet av sine 52 år. I tillegg har to assisterende rektorer fungert i rollen i perioder.
Sogn skoleanlegg
Skoleanlegget på Sogn består av 9 bygninger navngitt med bokstaver fra A til I. De fire høyblokkene, A fra områdets hovedinngang fra Sognsveien mot øst, til D mot vest, med kantine, idrettshall og Sogn bad. Mot ringveien ligger 4 byggene I, E, F og G fra vest mot øst. Bygg I er det nyeste av byggene. Mot Klaus Torgårds vei nord på området ligger bygg H med verkstedshaller for teknologi- og industrifag og bilfag.
San Giovanni Valdarno
San Giovanni Valdarno er en by og kommune i provinsen Arezzo i den italienske regionen Toscana.
Sogn videregående skole
Sogn skoleanlegg
Til skolestart 2014 stod de to fløyene mot vest, C og D, ferdig rehabilitert for å ta over den nye Blindern videregående skole. Den nye skolen var en sammenslåing av Berg videregående skole og Fagerborg videregående skole. Samme høst tok Etterstad videregående skole over verkstedshallen, bygg H, med navnet Etterstad vgs, avdeling Ullevål. Tilbudene innen teknikk og industriell produksjon og transport og logistikk ble plassert der. Høyblokkene A og B står tomme og ubrukte. Tomme står også byggrekka I, E, F og G mot ringveien.
Sommeren 2018 måtte Kubens avdeling for minoritetsspråklig opplæring ved avdeling Bredtvet flytte tilbake til Sogn. Skoleanlegget på Bredtvet ble tatt over av Refstad skole, som ble stengt på kort varsel. Kuben vgs er dermed tilbake på Sogn fra høsten 2018. I-bygget som Kuben vgs holdt på høsten 2013 er rehabilitert og klargjort for avdelingen. I 2019 ble også nabobygget, bygg E, rehabilitert og tatt i bruk av Kuben vgs. E-bygget blir fra 2019 også brukt for undervisning for Vg3 yrkesfag i skole innen IKT-servicefag og fra høsten 2020 for Helsefagarbeider.
San Giovanni Valdarno
Frazioni
Kommunen omfatter følgende frazioni:
Badiola-Renacci, Borro al Quercio, Gruccia, Montecarlo, Ponte alle Forche, Porcellino, Pruneto
EZLN
EZLN (Ejército Zapatista de Liberación Nacional) (på norsk «Zapatisthæren for nasjonal frigjøring», forkortet Zapatistene) er en revolusjonær gruppe som ble dannet i 1983 i den meksikanske delstaten Chiapas.
EZLN ble først kjent for offentligheten den 1. januar 1994 da geriljagruppen på mellom 5000 og 10 000 geriljasoldater, med støtte fra over hundre tusen sympatisører, erklærte krig mot mexicanske myndigheter. De gjennomførte syv koordinerte militære aksjoner, som bestod av å okkupere syv kommunesentre i Chiapas, samt okkupasjon av 250,000 hektar jord. De benytter betegnelsen «zapatista» fra Emiliano Zapata for å knytte seg opp mot historien til de opprinnelige zapatistene under den meksikanske revolusjonen. Zapatistene er urfolk og representerer først og fremst urbefolkningen, men fra 2006 ble de også del av en større antikapitalistisk bevegelse som kjemper for fred, demokrati og rettferdighet, og som kalles den Andre kampanjen (La otra campaña)
Erling Langleite
Erling Langleite (født 17. desember 1943) er en norsk oversetter.
Sammen med Kari Bolstad fikk han i 1991 Kultur- og kirkedepartementets oversetterpris for barne- og ungdomslitteratur for oversettelse av Hunden som sprang mot ei stjerne av Henning Mankell.
Hits fra Kids
Hits fra Kids er en samleplate utgitt av det norske rockebandet The Kids i 2007. Plata inneholder de 15 beste låtene fra de tre tidligere albumene, og i tillegg en engelsk og svensk versjon av «Forelska i lærer'n», en ny låt som heter «Kyss mæ godnatt», og til slutt en akustisk versjon av «Vil du værra me mæ hjæm i natt».
Siri Ness
Siri Ness (født 7. desember 1946) er en norsk oversetter.
Ness har mottatt flere priser for sitt virke som oversetter:
Alicudi
Alicudi er den vestligste av De eoliske øyer. Den ligger om lag 40 km vest for Lipari og har et areal på 5,2 km². Den er omtrent sirkelformet.
Historie
Øyen ble dannet av den utdødde vulkanen Montagnola for cirka 150 000 år siden. En mener at det siste utbruddet til vulkanen fant sted for omtrent 28 000 år siden.
Øya ble bebodd for så lenge siden som 1600-tallet f.Kr. og en del arkeologiske funn fra denne perioden er funnet. En kan framdeles finne deler av romersk keramikk fra seinere hundreår på østkysten av øyen.
Det moderne navnet Alicudi er en forvrenging av det greske navnet Ericusa (Ericaøyen), som kommer fra planten kalt Erica, mer kjent som lyng, som fremdeles vokser på øya. I mange hundreår herjet sjørøverne på Alicudi og innbyggerne måtte søke tilflukt i små hus på høytliggende terrasser. Dette gjorde også at enkelt jordbruk og dyrking av fersken dannet grunnlaget for økonomien på øya.
Demografi
I dag har øyen rundt 120 innbyggere og de fleste livnærer seg på fiske eller småjordbruk. Det er bare en restaurant på øyen og menyen er veldig avhengig av hvilke fisker de lokale innbyggerne har fanget eller hvilke matvarer hydrofoilen tar med seg.
Matthew Smith
Matthew Smith er navnet til flere personer:
John Donne
Donnes verkliste omfatter prekner, religiøse dikt, oversettelser fra latin, epigrammer, elegier, sanger, sonetter og satirer. Han lot assosiasjoner styre rim og verselinjer, og han brukte overraskende bilder, gjerne fra sin tids oppdagelser og vitenskap, noe som ikke var kjent fra renessansediktningen. Disse moderne trekkene førte til at han fikk et oppsving i modernismen på 1900-tallet, og i dag regnes John Donne som den største engelske poeten fra tiden mellom Shakespeare og Milton.
Liv og virke
John Donne ble født inn i en katolsk familie på en tid da åpen praktisering av katolsk tro var forbudt i England. Faren, John Donne, var jernvarehandler av walisisk opphav, mens moren, Elizabeth Heywood, var datter av dramatikeren John Heywood. Den katolske martyren Thomas More var hennes grandonkel. Ti år gammel ble Donne sendt til Oxford og senere til Cambridge. For å få en akademisk grad måtte man sverge troskapseden til dronningen og hennes overhøyhet over kirken, og som katolikk nektet Donne å gjøre dette og fikk derfor ingen grad.
Studietida og tida etter brukte Donne mye av sin arv på Londons natteliv, kvinner, litteratur og reiser. Da greven av Essex reiste på plyndringstokt til Cádiz i 1596 og Azorene i 1597, ble Donne med i likhet med andre velstående eventyrere. Ifølge hans første biograf, Izaak Walton, tilbrakte Donne deretter noen år i Italia og Spania og vendte tilbake til London med gode kunnskaper i landenes språk, lover og styresett. 25 år gammel ble han sjefssekretær hos vokter av det store riksseglet, sir Thomas Egerton, som satte så stor pris på ham som samtalepartner at han lot Donne bo i York House og spise middag med familien hver dag. John Donne publiserte lite eller ingenting, men diktene hans sirkulerte som håndskrifter, og på denne tiden begynte han å få et navn som dikter. Han skrev en del satiriske vers som viser en kynisk verdensanskuelse, men også sanger og sonetter som er bemerkelsesverdige for sin realistiske, sanselige og erotiske karakter. Han var for eksempel den første som brukte ordet «sex» til forskjell fra «love».
En av gjestene i Thomas Egertons hjem var den fjorten år gamle Anne More – en fjern slektning av John Donne på morssiden. De ble dypt forelsket, men de sosiale forskjellene gjorde at de ikke kunne regne med at hennes far ville samtykke i ekteskapsinngåelse. I desember 1601 giftet de seg i all hemmelighet, og da det ble kjent, mistet Donne jobben og ble for en kort tid sperret inne. Ekteskapet ble likevel bekreftet gyldig, men Donnes rykte var ødelagt, og til tross for den grundige utdannelsen og poetiske begavelsen, levde han og den voksende familien flere år i fattigdom. Verkene hans fikk på denne tiden en alvorlig undertone. I to Anniversaries, An Anatomy of the World (1611) og Of the Progress of the Soul (1612), kommer det klart fram at han var blitt rystet i troen på middelalderens livsanskuelse – dette var en tid med voksende tvil rundt tradisjonell politikk, vitenskap og filosofi. Satiren Ignatius his Conclave (1611) var sannsynligvis det første engelskspråklige verket der Galileo Galileis navn ble nevnt.
Geoffrey de Rancon
Geoffrey de Rancon var en fransk adelsmann og soldat som levde på 1100-tallet. Det er lite som er kjent om ham, men kanskje var han fra Taillebourg.
Kokain
Kokain (bensoylmetylekgonin'') er et sentralstimulerende middel som primært blir brukt som et rusmiddel, men også som medisin blant urfolk i Sør-Amerika. Kokain utvinnes av blader fra buskplanten Erythroxylon coca, som vokser i Sør-Amerika, spesielt i Colombia, Bolivia og Peru. Colombia står for produksjonen av mer enn 75 % av all kokain. Norske slanguttrykk som brukes om substansen er cola, coke, snø, brus og pudder.
John Donne
Liv og virke
Etter en lang tid med finansielle bekymringer og ren nød – i denne tiden var han to ganger parlamentsmedlem (1601 og 1614) – fulgte han endelig kong Jakob I's råd og lot seg prestevie i 1615. Etter at hustruen Anne døde i 1617, bare 32 år gammel, fikk diktningen hans en dystrere tone, særlig i Holy Sonnets.
Donne skrev en rekke religiøse verk etter at han ble presteviet, for eksempel Devotions (1624) og en mengde prekener, hvorav enkelte ble publisert i hans levetid. Preknene hans regnes blant de beste i engelsk litteratur. Som konvertitt til den anglikanske kirken fungerte Donne som en formidler mellom trosretningene i en tid med uforsonlige motsetninger mellom katolikker og protestanter. I 1621 ble han utnevnt til domprost ved St. Pauls katedral i London og hadde denne posten til sin død i 1631.
Sitater
To formuleringer fra Donnes verk har blitt hyppig brukt i populærkulturen, nemlig talemåten «no man is an island» og «for whom the bell tolls», den siste ble brukt som tittel i en roman av Ernest Hemingway (den norske tittelen, Klokkene ringer for deg, er en omskriving av neste setningsledd i samme dikt: «it tolls for thee»). Begge sitatene stammer fra samme avsnitt i «Meditation 17»:
Et annet av Donnes uttrykk som har levd videre, er a handful of dust, et uttrykk som T.S. Eliot senere gjorde bruk av i The Waste Land: «I will show you fear in a handful of dust» (Jeg skal vise deg frykt i en håndfull støv). Donne brøt med samtidens estetikk i sitt loppedikt, der en loppe forener de elskende ved å drikke blod av dem begge. Ut fra datidens moralbegreper får de ikke fysisk forenes før bryllupet, men blodet deres blandes i loppen, som derfor er urørlig, for hvordan skal det går med kjærligheten om paret tar livet av den som forener dem? Sluttverset inneholder disse linjer i Åsmund Bjørnstads oversettelse: (...)
Kokain
Kokain kan brukes på flere ulike måter for å fremme energi og en følelse av velvære, samtidig som behovet for mat og søvn avtar. Den kan injiseres med sprøyte, sniffes gjennom nesen, røykes eller spises/drikkes. Det gir hurtig innsettende og kraftig rus. Kroppen reagerer med høyere blodtrykk. Hvor mye avhenger av dose og administrering. Ved sniffing reagerer kroppen med å utvide blodårene, noe som normalt senker blodtrykket, men på grunn av økning i puls øker blodtrykket i stedet. Ved sprøytebruk blir blodårenes diameter redusert. Det gjør at to mekanismer øker blodtrykket i stedet for én, og faren for hjerteinfarkt og hjerneslag øker. Kokain regnes nå som involvert i 3 % av alle plutselige dødsfall i Sørvest-Spania. Blodkarene trekker seg sammen, og øker risikoen for blodpropp i hjertet eller hjernen.
Kokainrusen er intens, men kortvarig, vanligvis 15–60 minutter. Stoffet er sterkt vanedannende.
Selv i små doser gis brukeren en følelse av å være svært ovenpå, men kan også føre til bisarr og voldelig adferd. Brukeren kan bli rastløs, opphisset og ekstremt engstelig med panikkfølelse.
Kroniske brukere av kokain kan utvikle irritabilitet, søvnløshet og mistenksomhet, noen ganger også hallusinasjoner og forfølgelsesforestillinger. Kokainmisbrukere i 30- og 40-årsalderen får ofte problemer som normalt ses hos gamle folk, som svekket hukommelse, hjerte-kar-sykdom og forhøyet risiko for infeksjoner.
Bryggevannet
Bryggevannet er navnet på havnebassenget som ligger innerst i Skienselva i Skien. På 1000-tallet gikk vannet betydelig lenger opp enn i dag, men i årenes løp har havnebassenget blitt fylt betydelig igjen. Da nytt rådhus skulle bygges på 1890-tallet, ble det funnet rester av sjøboder og en kai under utgravingene. Vannet har tidligere altså gått helt opp til dagens rådhus.
Kokain
I begynnelsen øker ofte den seksuelle interessen, men vedvarende bruk vil snart føre til redusert seksualdrift. Menn som inntar kokain regelmessig, vil kunne utvikle impotens i løpet av forholdsvis kort tid.
Karakteristiske tegn ved regelmessig kokainsniffing er «tykk hals», rennende nese og eksem rundt neseborene. På grunn av at kokain er lokalirriterende og dessuten lokalbedøvende, kan det oppstå hull i veggen mellom neseborene.
Kokain stimulerer sentralnervesystemet, og er et av de sterkest avhengighetsskappende stoffene vi kjenner. Avhengighet kan utvikles raskt, men brukeren selv bagatelliserer eller undervurderer nesten alltid risikoen. Det utvikles i liten grad toleranse, slik at økning av dose ikke er nødvendig for å gi samme virkning. For å dempe de negative virkningene av kokainet, er det vanlig å avreagere med alkohol eller beroligende medikamenter. Det er derfor stor fare for å starte et blandingsmisbruk som igjen kan føre til avhengighet også av andre rusmidler.
Kokain finnes i to former, som kokainklorid og som crack-kokain (rene kokainkrystaller). Kokainklorid er som oftest sterkt utspedd, og pulveret er ofte klumpete.
Undersøkelser blant unge mellom 15 og 20 år i Norge viser at omtrent 2 prosent har prøvd kokain. I Oslo er tallet 4 prosent (2008). I 2011 ble det forsøkt å utvikle en vaksine mot kokainavhengighet.
Geoffrey de Rancon
Han var dronning Eleanora av Aquitaines militære kommandant under det andre korstoget (1147–1149). Da korsfarerne ledet av Ludvig VII av Frankrike, ektefelle av Eleanora, klatret opp fjellet Kadmos, marsjerte Rancon til tross for stående ordre videre framfor det sted som var avtalt på forhånd. Han besluttet i samråd med greven av Maurienne, onkel av kongen, at et platå i nærheten ville gi en bedre leirplass. Denne formen for ulydighet var ikke uvanlig i den franske hæren på grunn av kongens vaklevoren ledelse.
San Niccolò Oltrarno
San Niccolò Oltrarno er en kirkebygning i Firenze.
Geoffrey de Rancon
På grunn av dette ble hæren delt og disorganisert, og tyrkerne som lå i bakhold kunne med hell angripe den delen av hæren som hang etter. Kongen klarte med nød og neppe å unnslippe mens hans hærgruppe ble massakrert. Geoffrey de Rancon fikk etterpå skylden for massakren og kongen forviste ham fra korstoget som straff.
I romanen The Book of Eleanor, av Pamela Kaufman, blir han kalt for «Richard of Rancon» og er, som ofte i denne typen romaner, blitt gjort til Eleanoras elsker. Det er selvsagt ingen historiske indikasjoner på at dette var tilfelle.
Isabelle de Lusignan (1234–1299), datter av Isabella av Angoulême, ble gift med en Geoffrey de Rancon, men dette må ha vært sønn eller sønnesønn av Eleanora av Aquitaines kommandant ettersom han ville ha vært rundt hundre år gammel da Isabelle de Lusignan ble født. Et slektsregister på internett oppgir Rancon døde i 1154
Chris Clough
Chris Clough (født 9. mars 1951 i Harrogate i Yorkshire i England) er en regissør og produsent.
Clough studerte engelsk litteratur ved Leeds University. Han valge å gå på denne skolen fordi de hadde TV-studio tilgjengelig for studenter. Han brukte materialet han laget der for å søke på jobb og etter endt utdannelse fikk han jobb som forsker hos Granda Television. Han gikk over til å jobbe som freelancer i 1982 og i dette tiåret regisserte han blant annet episoder av TV-seriene Brookside og EastEnders.
Da Clough jobbet på EastEnders, ble han kjent med en av regissørassistentene, Gary Downie, som også hadde jobbet på Doctor Who. Clough fikk et intervju med daværende produsent av denne serien, John Nathan-Turner, og han fikk jobben med å regissere totalt seks episoder: Terror of the Vervoids, The Ultimate Foe, Delta and the Bannermen, Dragonfire, The Happiness Patrol og Silver Nemesis.
Horndalsvatnet
Horndalsvatnet (lulesamisk: Tjoarvekjávrre) er en innsjø i Sørfold kommune i Nordland.
Eugenius III
Pave Eugenius III (død 8. juli 1153), født som Bernardo da Pisa, var pave fra 1145 til 1153. Han var den første fra Cistercienserordenen som ble pave. I 1146 skrev han et brev til abbed Orm i Munkeliv kloster i Bergen, der Herdla kirke omtales.
Tidlig liv
Bernardo ble født i Pisa, men lite er kjent om hans bakgrunn. Fra 1400-tallet er han vanligvis blitt identifisert som et medlem av familien Paganelli di Montemagno som tilhørte adelen i Pisa, men dette er ikke bevist, og motsies av andre vitnemål som antyder at han var en mann av langt mer beskjeden opprinnelse. Mellom 1133 og 1138 fungerte han som vicedominus av erkebispesetet i Pisa. Under påvirkning fra Bernhard av Clairvaux gikk han inn i Cistercienserordenen i klosteret i Clairvaux i 1138. Et år senere kom han tilbake til Italia som leder for ordenen i Scandriglia. I 1140 gjorde pave Innocent II ham til abbed av klosteret S. Anastasio alle Tre Fontane utenfor Roma. Kanskje på samme tid ble han også opphøyet til kardinalenes kollegium, skjønt nøyaktigheten i disse vitnemålene for hans kardinalsverdighet er blitt bestridt.
Pontifikat
I bortimot hele hans pavetid var det ikke mulig for Eugenius III å bo i Roma. Knapt hadde han forlatt byen for å bli innviet i klosteret Farfa, rundt 40 km nord for Roma, før borgerne under påvirkning av Arnold av Brescia (en motstander av pavens verdslige makt) gjeninnførte den gamle romerske konstitusjonen, og valgte Giordano Pierleoni som«patrisier». I Tivoli i Italia appellerte Eugenius III om hjelp fra Roger II av Sicilia og fra italienske byer som lå i strid med Roma. Roger II sendte sin general Robert av Selby. Med denne støtten lyktes han i å gjenerobre autoriteten i byen, men da han ikke kunne gå med på en forrædersk overenskomst mot Tivoli, ble han på nytt tvunget til å forlate byen i mars 1146. Han oppholdt seg for en tid i Viterbo og deretter i Siena, men dro til slutt til Frankrike.
Da han hørte at grevskapet Edessa hadde falt for tyrkerne, sendte han i desember 1145 bullen Quantum praedecessores til kong Ludvig VII av Frankrike, og oppfordret ham til å delta i ytterligere et korstog. Ved en stor riksdag som ble holdt i Speyer i 1146, ble Konrad III av Det tysk-romerske rike og mange av hans adelsmenn overtalt til å gå i korstog, hovedsakelig ved hjelp av Bernards veltalenhet.
Han holdt kirkemøte i Nord-Europa, i Paris, Reims og Trier i 1147 og 1149, viet reformering av prestelivet. Han betraktet og godkjente også verkene til Hildegard von Bingen. I 1149 dro Eugenius III tilbake til Italia og tok bolig i Viterbo. Han flyktet til prins Ptolemeus II av Tusculums festning i Tusculum den 8. april, der han møtte korsfarerkongen Ludvig VII av Frankrike og hans hustru Eleanora av Aquitaine på vei tilbake fra Det hellige land. Ekteparet ba om skilsmisse, men han nektet å innvilge dette. Han ble i Tusculum fram til 7. november. I 1150, med hjelp fra kongen av Sicilia, var han igjen i stand til å reise til Roma, men uenigheten med republikanerne tvang ham deretter til å trekke seg tilbake.
Keiser Fredrik I Barbarossa hadde lovet ham hjelp mot hans opprørske undersåtter, men Eugenius III døde i Tivoli den 8. juli 1153, og keiserens hjelp kom derfor aldri. Selv om Romas borgere mislikte pavens kamp for å øke sin verdslige makt, anerkjente de ham som sitt åndelige overhode. Han ble gravlagt i Vatikanet med alle æresbevisninger, og hans grav fikk siden berømmelse som åsted for mirakuløse helbredelser.
Den andre borgerkrigen i Sudan
Den andre borgerkrigen i Sudan (arabisk; ; al-Ḥarb al-ʾAhliyyah as-Sūdāniyyah aṯ-Ṯāniyyah; engelsk: The Second Sudanese Civil War), ble utkjempet fra 1983 til 2005 mellom den sudanske regjeringa, basert i den nordlige, islamske og arabisktalende delen av landet, og Sudan People's Liberation Army/Movement (SPLA/M), som kjempet for selvstyre i den sørlige, flerspråklige, kristne og animistiske delen av Sudan, kjent som Sør-Sudan. Under det britisk-egyptiske kolonistyret hadde Nord- og Sør-Sudan blitt administrert separat. Selv om krigen brøt ut i Sør-Sudan, spredte den seg på 1980-tallet også til Nubafjellene i Sør-Kordofan og An-Nil al-Azraq (Den blå nil-staten). Krigen var i stor grad en fortsettelse av den første borgerkrigen i Sudan fra 1955 til 1972, hvor det også var spenningene mellom de to landsdelene som hadde forårsaket krigen, som endte med Addis Abeba-avtalen og begrenset selvstyre i Sør-Sudan.
I tillegg til etniske spenninger, var ressurser også en viktig del av bakgrunnen for krigen. Olje utgjorde 70% av Sudans eksportinntekter, og mesteparten av oljen finnes i den sørlige delen av landet. På grunn av Nilens sideelver og større nedbørmengder har Sør-Sudan også en større tilgang på vann enn Nord-Sudan, som delvis ligger i Sahara, slik at Sør-Sudan også er mer fruktbart. Regjeringens marginaliseringspolitikk var også en del av bakgrunnen for at krigen spredte seg til andre deler av Sudan. Regjeringens politikk dreide seg om å konfiskere land fra bønder, både muslimer og ikkemuslimer, og gi overføre det til regjeringens utsendinger og handelsmenn.
Både Egypt og Libya og De forente nasjoner og Amerikas forente stater engasjerte seg for å finne en løsning på konflikten. En rekke land forsynte i ulike perioder Sudan med våpen, inkludert USSR og andre sosialiststater, Folkerepublikken Kina, Egypt og Amerikas forente stater og deres allierte. SPLA fikk våpen fra eller gjennom Etiopia, Eritrea, Uganda og Israel.
Den andre borgerkrigen ble utløst av at Sudans president Ǧa‘far an-Numayrī erklærte i 1983 at hele Sudan skulle bli en šarīʿah-stat. Dette gjaldt også den ikkeislamske sørlige delen av landet, som mistet sitt selvstyre, og slik opphørte Addis Abeba-avtalen. I 1989 brakte en statskupp `Umar Ḥasan al-Bašīr til makten i al-Ḫarṭūm. Siden 1993 har al-Bašīr styrt Sudan som president, og han har siden blitt beskyldt for forbrytelser mot menneskeheten.
En sudansk offensiv i 2001 forsøkte å gjenerobre områdene som var gått tapt til SPLA, men mislyktes i å påføre opprørerne store territorielle tap. I 2002 slo SPLA tilbake et sudansk angrep i Nuba-regionen og angrep den sudanske garnisonen i Tulushi, noe sudanerne svarte på med å bombe et matutdelingssenter styrt av FN. Sterke internasjonale reaksjoner gjorde at al-Ḫarṭūm valgte å trappe ned bombeangrepene mot det sørlige Sudan, og konflikten fikk en midlertidig pause i 2002. De siste årene skjedde det liten forandring på frontlinjene, og partene begynte å forhandle om en eventuell løsning på konflikten.
I januar 2005 ble det inngått en fredsavtale mellom de stridende partene, noe som ble den offisielle slutten på konflikten. Etter en folkeavstemning i begynnelsen av 2011 ble Sør-Sudan samme år et uavhengig land.
Våren 2012, mindre enn ett år etter uavhengigheten, begynte en ny væpnet konflikt mellom Sudan og Sør-Sudan, utkjempet over områder i Sør-Kordofan som er internasjonalt anerkjent som en del av Sudan.