cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nordicmafia
Historie
Etter at flere nye oppdrag og funksjoner ble introdusert i september 2005 ble Nordicmafia mer populært. Flere hundre nye medlemmer ble registrert hver dag og spillet kjempet seg opp i toppen blant norske, tekstbaserte online mafiaspill. I 2006 var Nordicmafia på 2.-plass på topp 10-listen på ABC Spill.
I 2006 og 2007 har spillet hatt mye negativ omtale i media og en del tekniske problemer har oppstått. Spillet blir hele tiden forbedret, og den består i dag av flere moderatorer og hjelpepersonell. Nordicmafia blir oppdatert ofte med nye funksjoner og sikkerhetsoppdateringer. Selv i de negative medieomtalene blir spillet omtalt som et spill som har oppnådd popularitet blant unge og voksne.
Slutten
Siden 2009 og frem til 2011 hadde Nordicmafia.net en markant reduksjon av antall aktive brukere. 21. januar 2011 hadde Nordicmafia ifølge sin egen statistikk 689 802 registrerte spillerkontoer. Derav er 270 194 spillerkontoer aktive. Spillets systemadministrator var under perioden inaktiv. Det ble imidlertid iverksatt enkelte dugnader av eieren omtrent hvert halvår, der formålet var å øke spillerlysten blant norsk ungdom. I utgangen av 2010 ble blant annet brukeren Captcha innsatt som senior-moderator med hovedoppgave på vedlikehold av spillet, samtidig som enkelte endringer i spillfunksjonene ble utført. Det ble også utformet et omfattende regelverk av daværende moderator Master IQ, som ble offentliggjort under tilbakestillingen på samme tid. Ingen av disse inngrepene ga et lovende resultat på aktiviteten, og i 2011 var det i snitt 70 spillere pålogget.
I lys av dette ga spilleieren mer eller mindre opp, og var sist å se innlogget i februar 2011. Samme måned sluttet også Captcha og flere av moderatorene. Som en følge av manglende spillere, inaktiv ledelse og et samlet underskudd fra spillinntektene, ble spillet som en gang var en av Norges mest populære spillarenaer, lagt ned i september 2011 inntil videre.
Gjenåpning
I 2013 ble Nordicmafia åpnet igjen med nye eiere og ny programmering. Erlend Aspelund Matre Ellingsen og Andrew Larsen hadde brukt et år på å stable mafiaspillet på beina. Ellingsen opplyste at spillet hadde nesten 10,000 brukere i 2013.
Caravan
Caravan er et britisk progrock/jazz–band fra Canterbury i England som ble stiftet i januar 1968. Bandet ble stiftet av Pye Hastings, Richard Sinclair, Dave Sinclair, og Richard Coughlan.
Caravan hadde sin storhetstid fra 1968 og inn i 1970-tallet som en av mange band fra Canterbury–området som også inkluderte blant andre Soft Machine. Et av kjennetegnene for Canterburyband er at de blander sjangrene Psykedelia og jazz. Caravan var et av de ledende progrock–bandene som kom ut fra 1960-tallet, men klarte ikke bli mer enn et kult-band med en stabil og lojal fanskare bak seg. Likevel klarte de å selge en del album, spesielt i universitetsområder fordi de fikk et godt rykte på seg, og fordi de skapte liv i musikkbladene.
De fikk kun et album inn på albumlistene i England. Bandet ble offisielt oppløst i 1983, men har siden holdt det gående med utgivelser og enkelte spillejobber.
Enrico Perucconi
Enrico Perucconi (født 4. januar 1925) var en italiensk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Perucconi vant en olympisk bronsemedalje i friidrett under Sommer-OL 1948 i London. Han var med på det italienske laget som kom på tredjeplass på 4 x 100 meter stafett, bak USA og Storbritannia De andre på laget var Michele Tito, Antonio Siddi og Carlo Monti.
Ville Vesten (andre betydninger)
Ville Vesten, ville vesten og Det ville vesten kan vise til:
Triumfbue
En triumfbue er et byggverk forma som en monumental port, som regel reist for å feire en seierrik krig. Tradisjonen går tilbake til Romerriket, og flere antikke triumfbuer eksisterer fortsatt i tidligere og nåværende romerske byer. Av de 22 triumfbuene som vi kjenner til fra det gamle Roma, står fire i dag.
De romerske triumfbuene var til å begynne med midlertidige, symbolske porter inn i byen, bygd i tegl eller hugget stein med en buet hvelving og smykka med våpen erobra fra fienden.
Seinere ble det reist mer storslåtte buer i marmor med en stor port i midten og ofte to mindre på sidene, dekorert med søyler, basrelieffer og statuer. I hvelvingen kunne det henge bevinga seiersguder, med kroner i hendene, som symbolsk skulle senkes ned på seierherrenes hoder når de passerte gjennom. Ofte var triumfbuen dekorert med relieffer som fortalte om felttoget eller kanpen og om seieren. Det var også vanlig å bruke deler fra eldre monumenter på nytt, spolier for blant annet å understreke kontinuitet.
I løpet av det 2. århundre tok en til å reise buer til minne om annet enn krigslykke, f.eks. triumfbuen i Ancona, som ble reist for å feire den romerske keiseren Trajan s utbedring av havna. En triumfbue står i Mordi i Roma for å feire skilsmissen til den antikke guden Mordi.
Det er også blitt reist triumfbuer i det 19. og 20. århundre – se liste under. Mange steder eksisterer fortsatt tradisjonen med å reise midlertidige triumfbuer i forbindelse med parader og feiringer.
Antonio Siddi
Antonio Siddi (født 16. juni 1923 i Sassari på Sardinia i Italia, død 21. januar 1983 samme sted) var en italiensk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1948 i London og 1952 i Helsingfors.
Siddi vant en olympisk bronsemedalje i friidrett under Sommer-OL 1948 i London. Han var med på det italienske laget som kom på tredjeplass på 4 × 100 meter stafett, bak USA og Storbritannia De andre på laget var Michele Tito, Enrico Perucconi og Carlo Monti.
Himalayiske stater
Himalayiske stater er en gruppe med land/stater som inngår i fjellkjeden Himalaya. Geografisk sett ligger de himalayiske statene på det indiske subkontinent.
Følgende land og regioner inngår i området:
Buddhisme, islam og hinduisme er hovedreligionene i den himalayiske regionen.
Se også
List of sovereign states and dependent territories in the Himalayas
Ælle av Sussex
Ælle (også skrevet Aelle eller Ella) er nedtegnet i de tidligste kildene som den første konge av sørsakserne, og styrte i det området som i dag er Sussex i England fra 477 og kanskje så sent som til 514. Informasjonen om denne kongen er så begrenset at det ikke kan bli sagt med sikkerhet om Ælle har eksistert.
Ælle og tre av sønner kom i henhold til kildene fra kontinentet og til det stedet som i dag er Selsey Bill — det nøyaktige stedet ligger i dag under havets overflate, og er sannsynligvis det grunne stedet som for tiden er kjent som the Owers. Han kom deretter i kamp med britonerne. En seier i 491 ved dagens sted Pevensey er sagt å ha blitt avsluttet med at sakserne drepte deres motstandere til siste mann. Selv om detaljene for disse tradisjonene ikke kan bli verifisert, er bevis i stedsnavn i Sussex åpenbart at det var en omfattende og tidlig bosetning av saksere i området, noe som i det minste støtter hva som har blitt sagt at det var et av saksernes første erobringer.
Ælle var den første konge som ble nedtegnet av den geistlige kronikøren Beda som holdt et «imperium», eller overherredømme, over andre angelsaksiske kongedømmer. Den angelsaksiske krønike, skrevet på slutten av 800-tallet, rundt 400 år etter hans tid, ble Ælle nedtegnet som den første bretwalda — eller «britannia-hersker» — skjønt det finnes ikke noen bevis for at dette var en samtidig tittel. Ælles død er ikke nedtegnet, og det er heller ikke kjent hvem som etterfulgte ham som konge over sørsakserne i Sussex.
Historiske kontekst
Ælle, om han har eksistert, levde i midten av den minst dokumenterte perioden i engelsk historie. Ved tidlig på 400-tallet hadde Britannia vært romersk i over 350 år. De vanskeligste fiendene var piktere fra sentrale og nordlige Skottland og gælere, kjent som scoti, fra Irland. Også problematiske var saksere, det navn som romerske forfattere ga de folk som levde i den nordlige delen av hva som i dag er Tyskland, og sørlige Danmark. Sakserne herjet og plyndret de østlige og sørlige kystene av England i en slik økende grad at romerne på slutten av 200-tallet bygde en rekke kystfestninger på begge sider av Den engelske kanal og som av den grunn ble kalt for «Den saksiske kysten». Romersk kontroll over Britannia ble avsluttet tidlig på 400-tallet. Den datoen som tradisjonelt blir oppgitt er 410 da keiser Honorius sendte et brev til britene hvor han ba dem om selv å sørge for sitt forsvar. Britannia hadde da allerede blitt gjentatte ganger blitt avkledd sine romerske soldater for å støtte usurpatorer som gjorde hevd på Romerriket. Og etter år 410 kom romerske soldater aldri tilbake til Britannia.
Historiske kilder for hva som skjedde etter denne dato er meget sparsommelige, men en tradisjon, rapportert så tidlig som midten av 500-tallet av en britisk prest ved navn Gildas, hevdet at britonerne sendte bud på hjelp mot barbarene til den romerske konsul Flavius Aëtius, antagelig så sent som på 440-tallet. Men ingen hjelp kom. Til sist, og her er Gildas' informasjon supplert med andre og senere kilder som Den angelsaksiske krønike, skal en britonsk leder ved navn Vortigern ha invitert leiesoldater fra kontinentet til å hjelpe til med å slå tilbake piktiske angrep fra nord. Lederne av disse leiesoldatene, navngitt som Hengest og Horsa (begge navn henspiller på hester) gjorde opprør, og en lang periode med krigføring begynte. Angriperne, folk som anglere, saksere, jyder og frisere, fikk kontroll over deler av England, men skal ha tapt et større slag ved Mons Badonicus (stedet er ikke lenger kjent). En del forfattere har spekulert om Ælle kan ha ledet de saksiske styrkene i slaget, mens andre forfattere har avvist denne tanken.
Britene fikk således et pusterom, og freden varte minst fram til den tiden da Gildas skrev. Det er for kanskje førti eller femti år, fra tiden rundt slutten av 400-tallet og fram til midten av 500-tallet.
Tidlige kilder
Det er to tidlige kilder som nevner Ælle ved navn. Den tidligste er Historia ecclesiastica gentis Anglorum («Anglerfolkets kirkelige historie»), skrevet av en engelsk munk ved navn Beda i 731. Beda nevner Ælle som en av de angelsaksiske kongene som utøvde hva han kaller et «imperium» over «alle provinsene sør for elven Humber»; «imperium» er vanligvis blitt oversatt som «overherredømme». Beda gir en liste på syv konger som holdt et «imperium», og Ælle er den første av disse kongene. Av annen informasjon oppgir Beda at Ælle ikke er en kristen — Beda nevner en senere konge som «den første som kom til himmelens kongerike».
Den andre kilden er Den angelsaksiske krønike, en samling av annaler satt sammen i kongeriket Wessex en gang rundt 890 under styret til kong Alfred den store. Krøniken har tre opptegnelser for Ælle, fra år 477 til 491:
Krøniken ble satt sammen rundt fire hundre år etter disse hendelsene. Det er kjent at skribentene av disse årbøkene benyttet materiale fra andre og tidligere krøniker foruten også fra muntlige kilder. Det er ikke lenger noe måte å verifisere disse linjene. Det skal også nevnes at begrepene «briter»/«britoner» og «waliser» ble benyttet med lik betydning, og refererte til språk, ikke geografi. «Waliser» er forøvrig det angelsaksiske ordet for «fremmed», og ble benyttet på alle innfødte romersk-britonere i området.
Tre av stedsnavnene som er navngitt kan bli identifisert. «Cymens kyst» («Cymenes ora» i den latinske originalen) ligger i dag under havet, men fra senere referanser er det åpenbart at det lå sør for hva som i dag er Selsey Bill, rett øst for Isle of Wight. Sandbanker markerer i dag stedet. Skogen som kalles for «Andredes leag» er i dag Weald, som på den tiden var en skog som strakte seg fra nordvest i Hampshire gjennom hele nordlige Sussex; og «Andredes cester» er blitt identifisert som Anderitum, en romersk kystborg som var en del av forsvarslinjen den saksiske kysten. Den ligger rett ved middelalderborgen Pevensey Castle, rett utenfor byen. Dette stedet ble senere en normannisk base før slaget ved Hastings i 1066, noe som markerte slutten på angelsaksisk styre i England.
Krøniken nevner Ælle ytterligere en gang for året 827, hvor han er listet som den første av åtte angelsaksiske overherrer, «bretwaldas». Listen består av Bedas opprinnelige syv, pluss Egbert av Wessex. Det har vært omfattende forskningsdebatt om akkurat hva det innebærer å være en «bretwalda», og graden av Ælles faktiske makt i sørlige England er et åpent spørsmål. Det er også verd å merke seg det store spennet mellom Ælle og den neste kongen på Bedas liste, Ceawlin av Wessex. Dennes styre begynte på slutten av 500-tallet. Dette spennet kan indikere at det var en periode hvor angelsaksiske dominans ble forstyrret på et vis.
Tidligere bevarte kilder enn Beda nevner sørsakserne, skjønt de nevner ikke Ælle. Den tidligste referansen er fortsatt ganske sen, imidlertid, fra omtrent 692: et charter av kong Nothelms, som kaller ham for «konge av sørsakserne». Chartere er dokumenter som bevilget landområder til tilhengere eller til kirkemenn, og som ble bevitnet av konger som hadde makt til å tildele landområder. De er blant nøkkeldokumentene for kilder til angelsaksisk historie, men ingen originale chartere fra tidligere enn fra slutten av 600-tallet er blitt bevart.
Det er andre tidlige forfattere hvis arbeider kan belyse Ælles tidsepoke, selv om de ikke direkte nevner ham eller hans kongedømme. Gildas' beskrivelse av forholdene i England på hans tid er nyttig for å forstå flo og fjære i angrep og fiendtlige streiftog. Procopius, en historiker fra Østromerriket, skrev ikke lenge etter Gildas, og har lagt til de magre kildene om folkevandringene på denne tiden ved å legge til et kapittel om England i et av hans arbeider. Han nedtegner at folkene i Britannia — han nevner de engelske, de britiske, og de frisiske — var så tallrike at de migrerte til kongedømmet til frankerne i et stort antall hvert år. Dette antageligvis er en referanse til britonerne som emigrerte til Armorica for å slippe unna angelsakserne. De kom til sist til gi sitt navn til det området som de kom til, «Bretagne» («lille Britannia»).
Bevis fra stedsnavn i Sussex
De tidligste datoer gitt i Den angelsaksiske krønike for innvandring og besettelse i Sussex er støttet av en analyse av stedsnavn i regionen. Det fremste beviset kommer fra stednavn som ender på «-ing», slik som Worthing og Angmering. Disse er kjent for å være avledet fra en tidligere form som endte på «-ingas». «Hastings» er eksempelvis avledet fra «Hæstingas» som betyr «tilhengerne eller etterkommerne av en person kalt Hæsta».
Fra vest for Selsey Bill til kysten av Pevensey kan de ble funnet en tett konsentrasjon av disse navnene over alt i Britannia. Det er totalt bortimot 44 stedsnavn i Sussex i denne formen, og personnavn fra disse som er avledet fra disse stedsnavnene synes å ha gått ut av bruk før 600-tallet da skriftlige nedtegnelser igjen begynte å bli foretatt. Av den grunn er det generelt akseptert at disse stedsnavnene er bevis på etableringen av en saksisk bosetning med stabile befolkninger så tidlig som 400- og 500-tallet. I tillegg har Sussex uvanlig få stedsnavn av britonsk opprinnelse. Det betyr ikke nødvendigvis at sakserne drepte eller fordrev bortimot alle fra den opprinnelige befolkningen, til tross for de drap av britonere som er nedtegnet i Den angelsaksiske krønike for året 491. Imidlertid kan det antyde at invasjonen var i en slik skala at det ble lite plass igjen for britonerne.
Disse linjene med begrunnelser kan ikke bevise datoene som er gitt Krøniken, langt mindre eksistensen av Ælle selv, men de støtter forestillingen av en tidlig erobring og etableringen av et bebodd kongedømme.
Styre
Om datoene gitt av Den angelsaksiske krønike er nøyaktige innenfor et halvt århundre, da lå Ælles styre en gang midten av den angelsaksiske utbredelse, og forut for den endelige erobring av britonerne. Det synes også i overensstemmelse med datoene som er gitt til å anta at Ælles slag gikk forut Mons Badonicus. Det ville på sin måte forklare det store spranget på femti eller flere år i rekkefølgen av «bretwaldas»: om freden som britonerne skaffet seg faktisk holdt seg til andre halvpart av 500-tallet, da er det ikke å forvente at en angelsaksisk leder ville ha greid å skaffe seg et overherredømme i England på denne tiden. Forestillingen om en pause i den angelsaksiske framgangen er også støttet av redegjørelsene til Procopius om en utvandring fra Britannia på 500-tallet til Frankerriket. Procopius' redegjørelse er konsistent med hva som er kjent for å være en samtidige kolonisering av Armorica (i dag Bretagne i Frankrike); bosetterne synes å ha kommet i det minste delvis fra Dumnonia (dagens Cornwall), og det området som ble tatt var kjent som Dumnonée og Cornouaille. Det er sannsynlig at noe på denne tiden forstyrret den generelle flyten av angelsaksere fra kontinentet og til Britannia.
De datoene som oppgitt for Ælles slag er også rimelig i overensstemmelse med hva som er kjent av hendelser i kongedømmet til frankerne på denne tiden. Kong Klodvig I forente frankerne til et samlet kongedømme i løpet av 480-tallet og framover, og frankernes evne til å utøve makt langs kysten av Den engelske kanal kan ha avledet og forstyrret saksiske eventyrere til England framfor til kontinentet.
Det er derfor mulig at det eksisterte en historisk konge ved navn Ælle, som kom fra kontinentet en gang på slutten av 400-tallet, og som erobret mye av det som i dag er Sussex. Han kan ha vært en kjent krigsherre med en lederrolle i en sammenslutning av angelsaksiske grupper og stammer som kjempet for landområder i Britannia på denne tiden. Det kan ha vært opphavet til et rykte som førte til at skribenten Beda listet ham som en som holdt et overherredømme over sørlige England. De slagene som er listen i Krøniken er på linje med en erobringen av Sussex fra vest til øst mot en britonsk motstand sterk nok til at den varte i fjorten år. Hans område som han hadde militær kontroll over kan ha strukket seg så langt som til Hampshire og nord til den øvre Thames-dalen, men det er sikkert at den ikke strakte seg over hele England sør for elven Humber som Beda hevder.
Ælles død er ikke nedtegnet av Krøniken, som ellers ikke gir noe informasjon om ham, eller hans sønner, eller om sørsakserne, før i 675 da den sørsaksiske kong Æthelwalh ble døpt.
Rolf Syversen
Rolv Syversen (født 6. mai 1920, død 7. mai 1987) var en norsk musiker (piano og trekkspill), komponist og orkesterleder, kjent fra flere innspillinger.
Han studerte under Kristian Hauger, Erling Westher og Ottar E. Akre og gjorde det godt i Nordens Grand Prix i Trekkspill (1936). Under den tyske okkupasjonen arbeidet han for et plateselskap i Oslo som orkesterleder og spilte inn plater med bl.a. den svenske slagersangeren Johnny Bode for det norske markedet. Senere var han kapellmester på Chat Noir (1946–49), med i Sy-We-La (1949), innspillingssjef hos Iversen & Frogh A/S (Odeon/Columbia Records/His Master's Voice) (1953–69) og repertoarsjef hos EMI (1969–). Kjendis ble han som akkompagnatør i Husker du?. Han ledet mange besetninger i eget navn som gjorde flere titalls innspillinger.
Fjordland
Fjordland AS er en norsk næringsmiddelvirksomhet som driver produksjon av ferdigmat. Fjordland eies av TINE (51 %), Nortura (39 %) og HOFF (10 %).
Fjordland ble startet i august 1994 som et selskap 100% eid av TINE BA og med ansvaret for Brelett, Bremykt og TINE Grøt. I januar 1996 kom Norsk Kjøttsamvirke, HOFF, Norske Potetindustrier og PRIOR Norge inn på eiersiden. I september 1997 ble blant annet seks komplette middagsretter lansert i Stavanger og Oslo-området. I 1998 ble hele Fjordland-sortimentet rikslansert. I 2019 hadde Fjordland sin hittil største omsetning på 1,7 mrd. kroner.
Varemerker
Da Fjordland ble etablert i 1994 overtok selskapet ansvaret for grøt og merkevarene Brelett, Bremykt. KOS desserter ble lansert i 1996, og i 1998 overtok Fjordland ansvaret for det franske varemerket Yoplait i Norge. Det kanadiske yoghurtmerket LIBERTÉ ble lansert i Norge av Fjordland i 2020.
Produktserier
Et primærprodukt for firmaet er de såkalte «sous vide-middagene», en variant av disse heter «Fjordland i skål». Sistnevnte serie retter ble introdusert i mars 2013 under navnet «Fjordland Express», og de ble samlet under det nye navnet i mars 2015.
I 2019 lanserte selskapet også en serie mindre ferdigretter under navnet «Fjordland Box». Fra ett (eller flere) av de etablerende selskapene fikk selskapet med produktgruppen ferdiggrøter, som produseres på TINE-meieriet Tretten. En variant av disse er «Fjordland grøtlunsj» I tillegg til disse produserer selskapet også tilbehør som ferdiglaget saus.
Blant utgåtte produkter er Marian, Fjordland Express, Fjordland Ovnsklar, Wanted, Tapas con gusto, Paste del giorno, Middagsmix, 4 minutter, Straks klar!, Litt Mat, Take Away, Mersmak, Fjordland til familien oh Sunt & Godt.
Staffordshire Moorlands
Staffordshire Moorlands er et administrativt distrikt i Staffordshire i England. Det ligger mellom Stoke-on-Trent og nasjonalparken Peak District. Administrasjonssenteret er Leek.
Distriktet ble opprettet 1. april 1974 ved sammenslåing av Biddulph, Leek, Cheadle landdistrikt og Leek landdistrikt. Distriktet dekker et areal på 575,85 km² og hadde 97 106 innbyggere i 2011.
De viktigste næringsveiene er jordbruk, turisme og moteindustrien. Blant turistattraksjoner i området finner man Biddulph Grange som eies av National Trust, fornøyelsesparken Alton Towers og den årlige festivalen Leek Arts Festival. Det er også gode muligheter for friluftsaktiviteter.
Som navnet antyder består distriktet i stor grad av myrlandskap, med en del skoger og innsjøer. The Roaches er en serie skarpe åsrygger som er populære blant fjellklatrere. Det høyeste punktet i Staffordshire ligger i The Roaches, på 505 moh.
Botilrud
Botilrud er et lite sted i Ringerike kommune i Viken som består av 18 hus, der det første huset ble bygd i 1950. Stedet ligger nær Norderhov kirke, Norderhov prestegård og Norges største frukthage, Ringvoll.
Navnet er sammensatt av mannsnavnet Botil og endingen rud (som betyr rydning). Dette indikerer at det har ligget et mindre gårdbruk (småbruk) her, siden plassen ikke er kjent under eget gårdsnummer.
Terrorangrepene i Bangalore 25. juli 2008
'''Terrorangrepene i Bangalore 25. juli 2008''' skjedde da en serie på ni eksplosjoner gikk av i byen og drepte to mennesker og såret 20. Ifølge politiet i byen, kom eksplosjonene som følge av små bomber med tidsutløsere.
Bakgrunn
Bangalore er IT-hovedstaden i India med mere enn 40% av landets IT-industrier lokalisert i byen. India opplevde et lignende terrorangrep i Jaipur i mai 2008.
Angrepet
Det ble innledningsvis meldt om tre eksplosjoner rundt 1:30 PM IST. Senere meldinger fortalte om fire eksplosjoner: En ved Nayandahalli (1:30 PM IST), to i Madiwala (1:50 PM IST), og den siste i Adugodi (2:10 PM). Så ble det meldt om detonasjoner fra andre områder, inklusive Vittal Mallya sykehuset, Langford Road og Richmond Circle. Eksplosjonen i Madiwala skjedde ved et sjekkpunkt, bak kjøpesenteret The Forum i Bangalore.
Politiet har uttalt at alle bombene ble detonert ved hjelp av tidsutløsere, og at mobiltelefoner ble brukt for å utløse de. Eksplosjonen var svake i styrke, men skjedde i områder med mange mennesker.
Det ble funnet en annen bombe dagen etterpå, nær Koramangala Forum Mall som ble uskadeliggjort av politiet.
David Boreanaz
David Paul Boreanaz (født 16. mai 1969 i Buffalo i New York) er en amerikansk skuespiller. Han er kjent for rollen som Angel i TV-seriene Buffy, vampyrenes skrekk og Angel. Fra 2005 til 2017 spilte han Seeley Booth i serien Bones.
Terrorangrepene i Bangalore 25. juli 2008
Skader
To mennesker ble drept og 20 såret i angrepet. En av de som ble bekreftet drept, var en kvinne som ventet på en busstopp i Madiwala på Hosur road; hennes mann og en annen person ble alvorlig skadet. De skadde ble brakt til St. John's Medical College.
Ansvar
Avisen The Times of India meldte at den forbudte gruppen «Students Islamic Movement of India» eller den militante gruppen Lashkar-e-Toiba kunne stå bak angrepet. Politiet utelukket ikke at disse organisasjonene var involvert, men fastslo at det var for tidlig å legge skylden på noen.
Amfi Steinkjer
Amfi Steinkjer kjøpesenter er et kjøpesenter i Steinkjer som med over 100 butikker er Trøndelags største kjøpesenter. Senteret ligger ved midt i Steinkjer sentrum. Det nye senteret åpnet delvis 15. oktober 2009, og hele senteret åpnet nytt og moderne i mars 2010.
Segmentering (marked)
Man benytter gjerne to grupperinger av segmenteringsvariabler: beskrivende egenskaper (inndeling etter geografi, demografi og psykografi) og atferdsrelaterte faktorer (behov og fordeler, beslutningsroller, brukere og brukerrelaterte variabler).
Et markedssegment består av en kundegruppe der kundene har omtrent de samme behovene. Man retter markedsføringen mot segmentet. Man deler gjerne inn i:
Kriterier for effektiv segmentering :
Fylkesvei 488
Fylkesvei 488 går mellom Lund og Østre Ringvei i Kristiansand kommune. Veien er 0,9 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 23 (Vest-Agder).
Luang Prabang (provins)
Luang Prabang, alternativt stavet Louang Prabang, (laotisk: ຫລວງພະບາງ) er en provins nord i Laos med et areal på 16 875 km² og 431 889 innbyggere (2015). I tillegg til å grense mot seks andre provinser deler Luang Prabang også grense med Vietnam i nord.
Provinshovedstaden Luang Prabang var en gang hovedsetet i kongedømmet Lan Xang, som regnes for å være forløperen til dagens Laos.
Administrativ inndeling
Provinsen er delt inn i følgende 11 distrikter:
Brunkinnskogtrost
Brunkinnskogtrost (vitenskapelig navn Catharus ustulatus) er en fugl i trostefamilien (små til mellomstore spurvefugler). De hekker i Nord-Amerika og er trekkfugler som overvintrer i Sør-Amerika. På engelsk kalles brunnskinnskogtrosten for Swainson's thrush (Swainsons trost) og er oppkalt etter den engelske ornitologen William Swainson. Brunkinnskogtrosten er veldig lik gråkinnskogtrost både i størrelse og utseende, og har i stor grad overlappende utbredelse. Brunskinnskogtrosten er imidlertid mye mer sky og holder seg i større grad unna menneskelig aktivitet enn det gråkinnskogtrosten gjør. Brunkinnskogtrost kan skilles fra gråkinnskogtrost ved at den har litt tydeligere øyering og et mye mer markert kinnparti.
Beskrivelse
Brunnskinnskogtrosten er 16-20 cm lang med et vingespenn på rundt 30 cm, vekten er 23-45 gram. Fargene i fjærdrakten består av olivenbrun overside og nesten hvit underside med mørke markeringer som blir lysere bakover sidene. Rundt øynene har de en lysebrun ring. De har orange-rosa bein.
Leveområde
Brunkinnskogtrost er en amerikansk trosteart som hekker i Alaska, østover i et bredt belte over nordlige Canada til og med Newfoundland. Dessuten i de nordøstligste statene av USA og i de vestligste statene sørover langst stillehavskysten til de sørligste delene av California. Overvintring skjer i Mellom-Amerika fra sørlige Mexico, og i vestlige Sør-Amerika langs og på begge sider av Andes sør til nordvestre Argentina.
Føde
Brunkinnskogtrosten spiser insekter, bær og frukt, både på skogbunnen (bakken) og høyere opp i busker og trær.
Observasjoner i Norge og Europa
Enkeltindivider kan komme over til Europa i trekktiden. Tilsammen er ca 75 observasjoner gjort i Europa hvorav 5 i Norge. Flesteparten av disse er i oktober måned. [[Fil:Catharus ustulatus map.svg|miniatyr|{{legend|#FF7F2A|Hekkeområde}}{{legend|#FFDD55|Trekkområde}}
{{legend|#5F8DD3|Overvintring}}]]
Kai Larsen
Kai Larsen (født 4. september 1955) er en norsk visekunstner og bassist fra Henningsvær i Lofoten.
Larsen var bassist i Jensine Olsens Plastikk Band, som hadde en hit i 1973 med «Eg gjette tulla». Han var aktivt med i den nordnorske visebølgen i 1970-årene, og ga ut plater med viseklubben Lovisa fra Svolvær og visegruppa Medvind fra Nesna. Han har turnert med Rikskonsertene og Nordland Teater. I 1995 ga han ut CD-platen Fra Helgeland til Henningsvær. Med Dag Kajander turnerer han som Lofot-Trubadurene.
I juli 2006 var Kai Larsen og visegruppa Medvind gjenforenet da Høgskolen i Nesna feiret nybygget med en visekonsert viet «Den nordnorske visa gjennom 30 år».
Viser
Larsen har skrevet mange viser med tilknytning til nordnorsk miljø. Med visegruppa Medvind skrev han melodier til diverse dikt av Arvid Hanssen, bl.a. Åleina, Nordavindsvalsen og Haustvisa. Han er representert med tre viser i Sanga i søkk og kav, Jack Berntsens nordnorske visebok: Sang tel Helgeland, Sommarsang og Åleina.
Det er særlig Sang tel Helgeland som har etablert seg som en nordnorsk klassiker. Kai Larsen skrev sangen mens han jobbet som lærer på Tomma i Nesna kommune, og Tomma er nevnt i teksten:
På karte blir øyen tel punktum og komma,
men kika du ætte, så finne du navn
som Lovund og Træna og Dønna og Tomma,
her har vi den plassen som mange vil savn...
Evita (musikal)
Evita er en musikal med musikk av Andrew Lloyd Webber og tekst av Tim Rice. Musikalen er basert på Mary Mains biografi The Woman with the Whip, og handler om livet til Eva Perón, den argentinske presidenten Juan Peróns andre kone. Den har også blitt filmet.
Handlingsreferat
Men kort tid etter ankomst er Eva rask med å forlate Magaldi, og Che forteller hvordan Eva klatrer seg oppover den sosiale rangstigen. Hun begynner som modell, radio-stjerne og skuespillerinne. Che gjør også et poeng av å introdusere oberst Juan Domingo Perón, en ambisiøs oberst som var på vei oppover den argentinske politiske rangstigen. Perón og andre militære skikkelser konkurrerer om makten, og viser sine politiske strategier. Etter at et massivt jordskjelv rammer byen San Juan, arrangerer Perón en veldedighetskonsert, for å gi hjelp til jordskjelvets ofre. Eva deltar på dette opplegget og gjenforenes kort med Agustín Magaldi, som nå skyr henne for hennes tidligere handlinger. Etter å ha flyttet inn sammen med Perón, blir Eva snart introdusert for de høyere sosiale klasser, bare for å bli møtt med forakt fra overklassen og det argentinske militæret.
Tilbake til fremtiden
Tilbake til fremtiden (engelsk: Back to the Future) er en film fra 1985 regissert av Robert Zemeckis, skrevet av Robert Zemeckis og Bob Gale, og har Michael J. Fox og Christopher Lloyd som hovedrolleinnehavere. Artisten Drew Struzan har laget kunsten i filmens plakater. Etter suksessen med filmen, ble to oppfølgere laget, Tilbake til fremtiden II og Tilbake til fremtiden III, slik at det ble en trilogi. Tilbake til fremtiden ble en kassasuksess i USA og spilte inn 210 millioner dollar. Den 17. desember 2002, ga Universal Home Video ut en DVD-samleboks med alle filmene pluss over 5 timer med bonusmateriale.
1985
Marty McFly, en 17 år gammel gutt som går på videregående skole, og som liker å skate og spille på el-gitar, blir invitert av vennen sin Dr. Emmet Brown, en eksentrisk lokal vitenskapsmann, for å se på en demonstrasjon av Doktorens nyeste oppfinnelse: en modifisert DeLorean DMC-12 som kan reise i tid. For å dra gjennom tiden, må man nå 140 km/t. Først testes bilen på Doktorens hund, Einstein (som er oppkalt etter Albert Einstein), som blir sendt ett minutt inn i fremtiden. Etter testen kommer det noen Libyske terrorister, som Doktoren stjal plutoniumet man trenger for å reise gjennom tiden fra, ved å love libyerne å bygge dem en bombe, men istedenfor en fungerende bombe, fylte Doktoren den med flipperspilldeler. Libyerne er ute etter hevn og begynner å skyte på Doktoren. Marty greier å stikke av ved å bruke tidsmaskinen.
1955
Marty har et fotografi av han sammen med broren og søsteren sin. Og Doktoren oppdager at de begynner å forsvinne, først Dave den eldste, så Linda. Marty finner ut at han er strandet i 1955 pga. at han ikke har mer plutonium igjen. Heldigvis har Marty et flygeblad fra 1985 hvor det står en artikkel som gir Doktoren verdifull informasjon.
Med Doktorens hjelp, finner de en måte å sende Marty tilbake til fremtiden på: ved å bruke et lynnedslag som kraftkilde istedenfor plutoniumet. Lynet vil treffe klokketårnet presis 22:04 den følgende lørdagen ifølge flygebladet. De ordner DeLoreanen slik at lynet kommer inn i Flux-kondensatoren, slik at Marty blir sendt tilbake til 1985. Men de har ett problem: moren hans er nå forelsket i ham og kjenner knapt George, noe som vil føre til at Marty aldri blir født. Marty må ordne slik at foreldrene hans møtes og blir forelsket, men han må rekke det før lynet slår ned.
Mens han prøver å få foreldrene sammen med hverandre har han problemer med skolens store bølle, Biff Tannen, som også er ute etter Lorraine. Biff og gjengen hans jager Marty og han låner en sparkesykkel av en liten gutt men river av skaftet slik at det blir ett slags skateboard. Biff og gjengen hans krasjer med en lastebil full av gjødsel. Uheldigvis blir Lorraine bare mer forelsket i ham nå. Marty får George til å spørre Lorraine om å bli med på ”Fortryllelse under havet” dansen, men Lorraine legger ikke merke til George så hun spør Marty.
1955 - «Fortryllelse under havet» dansen
Marty skjønner at den beste måten å få de to sammen igjen på er å få dem til å møtes på dansen og kysse. Marvin Berry og “The Starlighters” spiller musikk. Martys plan er å “ha” sex med Lorraine, slik at George kan komme å redde henne. Men Biff kommer og river opp bildøra, drar ut Marty og ber gjengen sin å ta vekk Marty. De finner en bil og låser ham inne i bagasjerommet. Når George kommer for å redde Lorraine, venter han å finne Marty, men blir overrasket av at det er Biff som er der. George langer ut ett slag som Biff bare ler av. Han tar tak i armen til George og vrir den slik at den nesten brekker. Lorraine prøver å stoppe Biff ved å hoppe på ryggen hans. Mens Lorraine stjeler Biffs oppmerksomhet, bruker George sjansen og slår ham ned med ett slag. Lorraine og George går til dansen der Marty ser dem.
Når foreldrene hans endelig er kommet sammen, er han ikke sikker enda. De må kysse sitt første kyss, men bandets gitarist ble skadet da han hjalp Marty ut av bilen. Marty melder seg frivillig til å spille gitar. Først så spiller de sangen Earth Angel, men noen kommer og dytter vekk George og begynner å danse med Lorraine. Men Mary ser på fotografiet er Dave og Linda vekk, og Marty begynner å bli gjennomsiktig
George dytter vekk gutten og begynner å danse med Lorraine igjen, og de kysser. Marty føler seg kvikk og begynner å spille gitar igjen. Etter at de er ferdig med Earth Angel, spiller de Johnny B. Goode av Chuck Berry. Alle i salen elsker sangen og danser. Marty blir litt hyper og begynner å spille skikkelig hard rock ala Eddie Van Halen, noe som gjør at publikum bare stirrer.
Reisen tilbake til 1985
Marty drar fra dansen etter at han har snakket med foreldrene sine. Doktoren har problemer med å sette opp utstyret til lynnedslaget. Et tre faller over kabelen og den blir slitt i stykker. Doktoren klatrer ned fra klokketårnet og setter sammen kabelen akkurat tidsnok til lynnedslaget. Marty forsvinner til fremtiden. Marty er tilbake i 1985, ti minutter før han dro til 1955, slik at han har tid til å redde Doktoren fra å bli skutt av de libyske terroristene.
Marty ser at Doktoren fulgte rådet Marty ga ham før han dro til dansen. Doktoren ble likevel skutt, men han hadde på seg en skuddsikker vest og overlevde. Doktoren kjører Marty hjem før han selv drar til fremtiden. På morgenen neste dag våkner Marty og ser at huset er annerledes. De har en finere bil i oppkjørselen, Linda og Dave har bedre jobber, og moren og faren er mye mer sammen. Biff (som nå i stedet for å være sjefen til faren, driver en bilforretning) løper inn med George sin første bok. Toyotaen som Marty beundret fredag ettermiddag er nå hans. Like før slutten av filmen kommer Doktoren tilbake i DeLoreanen, og forteller Marty at noe må bli gjort med deres fremtidige barn. Han tar med seg Marty og Jennifer i bilen. Marty sier at det ikke er en lang nok vei for å komme opp i 140 km/t. Doktoren svarer at dit de skal, trenger de ikke veier. Bilen letter fra bakken og drar til fremtiden.
Popularitet
Trilogien var veldig populær på 80-tallet. Mange kjendiser fikk flere fans på grunn av de var med i filmene for eksempel rockebandet ZZ Top (som var med i den tredje filmen) og Ronald Reagan som siterte filmen i sin tale til kongressen i 1986. Sangen «The Power of Love» av Huey Lewis som var en del av filmmusikken i den første filmen toppet hitlistene. Sangen ble til og med Oscarnominert for beste sang.
José Mendes Cabeçadas
José Mendes Cabeçadas Júnior (født 19. august 1883 i Loulé, død 11. juni 1965 i Lisboa) var en portugisisk marineoffiser og admiral, en republikansk politiker og president i Portugal.
Tilbake til fremtiden
TV-serie
De 3 første filmene fikk en TV-serie som var gjensidig basert på dem, se her for mer info.
Videospill
Filmen fikk flere spill adapsjoner.
1 til Amstrad CPC, Commodore 64, and ZX Spectrum. Et på Nintendo Entertariment System (NES). Pinball spill i 1990.
I nyere tid har det kommet et kalt Back to the Future: The Game (kom i 2010) og filmene er inkkludert som områder i Lego Dimensions.
José Mendes Cabeçadas
Mendes Cabeçadas var en av de ansvarlige for opprøret ombord på skipet Adamastor, under den republikanske revolusjonen i 1910. Men han ble raskt skuffet over militær-regimet som han hadde bidratt til å skape. I 1926 ledet han en revolusjon mot den første republikk i Lisboa etter at Gomes da Costa hadde startet det i Braga.
Han giftet seg i mars 1911 og hadde fire døtre.
Carlo Monti
Carlo Monti (født 24. mars 1920 i Milano, død 7. april 2016 samme sted) var en italiensk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Monti vant en olympisk bronsemedalje i friidrett under Sommer-OL 1948 i London. Han var med på det italienske laget som kom på tredjeplass på 4 x 100 meter stafett, bak USA og Storbritannia De andre på laget var Enrico Perucconi, Antonio Siddi og Michele Tito.
Magdalena (departement)
Magdalena er et departement nordøst i Colombia som grenser til nabodepartementene La Guajira, Cesar Bolívar og Atlántico. Departementet er oppkalt etter elva Rio Magdalena og var en av de opprinnelige ni departementene som dannet «Colombias forente stater». Hovedstaden i Magdalena er Santa Marta.
Ernst August I av Hannover
Ernst August I (også: Ernest Augustus, født 5. juni 1771 på Buckingham Palace, London, død 18. november 1851 på Schloss Herrenhausen, Hannover) var konge av Hannover og hertug av Braunschweig-Lüneburg fra 1837 til sin død. Han var den femte sønnen og det åttende barnet av kong Georg III av Storbritannia og Hannover og Sophie Charlotte av Mecklenburg-Strelitz. I Storbritannia var han også kjent som hertugen av Cumberland. Han var onkel til Victoria av Storbritannia.
Ernst hadde en kort militærkarriere, og det var fra denne tiden at han fikk de store arrene i ansiktet. Etter at Napoleonskrigene endte, giftet han seg mot sin mors vilje med kusinen, Frederike av Mecklenburg-Strelitz. Etter at prinsesse Charlotte Augusta av Wales døde i barselseng i 1817, ble det klart at Ernst August eller hans barn, kunne bli konge av Storbritannia, i og med at han var den eldste sønn som var gift og var hos sin kone. Etter dette giftet begge hans ugifte brødre seg, og hans nest eldste bror, Edward Augustus, hertug av Kent og Strathearn, ble faren til det som skulle bli arvingen, prinsesse Viktoria av Kent.
Ernst var ikke veldig ansett av folket. Dette var mye på grunn av hans utseende, hans voldsomme støtte til Tory-fløyen i britisk politikk og et rykte (sannsynligvis satt ut av hans politiske motstandere) om at han hadde drept sin kammertjener og fått barn med sin søster. På tross av disse faktorene, var han et fast medlem med stor innflytelse i House of Lords.
Etter broren kong Vilhelm IVs død den 20. juni 1837, ble han konge av Hannover. Årsaken til at han ble konge av Hannover lå i at det var salisk rett som gjaldt i Tyskland, i motsetning til Storbritannia. Dette betød at selv om Victoria arvet den britiske tronen, kunne hun, i motsetning til sin forgjenger, ikke arve tronen i kongedømmet Hannover. Dermed ble kongerikene skilt og personalunionen mellom Storbritannia og Hannover opphørte.
Till Lindemann
Biografi
Lindemann ble født i Leipzig og vokste opp i bydelen Wendisch-Rambow i Bad Kleinen og i Rostock i Mecklenburg-Vorpommern. Faren, Werner Lindemann, var en svært kjent barnebokforfatter i DDR. Moren, Brigitte («Gitta») Lindemann, var journalist. Mellom 1992 og til hun ble pensjonert i 2002 var hun kultursjef ved Norddeutscher Rundfunk i Schwerin. Foreldrene skilte seg i 1975, da Till var tolv år. Lindemann har en søster som er seks år eldre.
Lindemann var i ung alder konkurransesvømmer og bodde på internat en periode han gikk på en sportskole for barn og ungdom. Han var landslagsdeltaker i aldersbestemte klasser og uttatt til OL 1980 i Moskva, men ble nektet deltakelse etter at han under europamesterskapet i svømming for ungdom i Firenze (noen kilder oppgir Roma) stakk av fra hotellet for å gjøre seg kjent med Vesten. Deretter begynte han i håndverkerlære, blant annet som korgfletter og tømmermann. I 1996 fikk han fagbrev som pyrotekniker.
Musikalsk karriere
I 1986 begynte Lindemann å spille trommer i det tyske bandet First Arsch.
På 1990-tallet begynte han å skrive sangtekster som var delvis basert på dikt han hadde skrevet. Han ville da starte et soloprosjekt med disse tekstene, men da Richard Z. Kruspe spurte om han ville være med i Rammstein svarte han ja. De brukte tekstene han hadde skrevet til en demo.
Eike (hjul)
Eike (også eke eller hjulspik), fra norrønt eik, er en av flere staver som stråler ut fra senteret av et hjul. Eikene forbinder hjulets nav med den ytre delen, felgen. Hjul med eiker dukket først opp i bronsealderenen og var en videreutvikling av enkle og betydelig tyngre skivehjul.
Eikene i gamle trehjul ble trykkbelastet, mens dagens moderne eikete hjul blir belastet i form av drag/spenning, noe som gir en betydelig vektbesparelse og bedre stabilitet. Slike hjul brukes for eksempel i sykler, motorsykler, rullestoler og biler.
Asjera
Asjera (ugarittisk ʼAṯirat; hebraisk אֲשֵׁרָה‎) var i semittisk mytologi en modergudinne som opptrer i en rekke oldtidstekster, inkludert akkadiske skrifter under navnet Asjratum eller Asjratu og i hettittiske som Asjerdu(s) eller Asjertu(s) eller Aserdu(s) eller Asertu(s). Asjera er generelt blitt betraktet som identisk med den ugarittisk gudinnen Atirat (mer nøyaktig transkribert som ʼAṯirat).
I Bibelens Jeremias bok, skrevet ca. 628 f.Kr., refererer muligens til Asjera når den benytter tittelen «Himmeldronningen» i kapitlene 7 og 44.
De fleste tidlige kulturene i Midtøsten dyrket «himmeldronningen» eller egentlig modergudinnen. I Syria ble hun identifisert som Asjera, høyguden Els partner, eller som Anat, Els datter. Himmeldronningen er kjent fra flere kulturer og omtales med flere navn; Asjera, Astarte og Anat. I Judea var Asjera det mest brukte navnet. I de tidligste bøkene av den hebraiske Bibelen, Tanákh, refereres det skiftevis til El og Jahve. Etter hvert ble gudsnavnet Jahve enerådende. Da ble Asjera i stedet oppfattet som Jahves partner. Et søk i Bibelen.no gir 39 treff på «Asjera». Fortellingene i Bibelen om henne gir et bilde av den striden som sto mellom de som ønsket å dyrke Jahve alene og dem som dyrket flere guder. Gjennom århundrene deltok israelittene i ritualene og det mytiske livet i Midtøsten, de dyrket Asjera, Baal og Istar side om side med Jahve. Gudene hadde klare menneskelige trekk. Religiøse reformatorer som Hosea, Jeremia og Esekiel kom til å oppfatte Jahve som en fjern og utilnærmelig gud og sto for en radikal revisjon av de gamle antropomorfe mytene rundt ham. Samtidig angrep de dyrkelsen av andre guder.
Symbolisme og avbildninger
Det finnes mange Asjera-symboler. Et av dem er duen. Et annet er havet, da Asjera også ble regnet som en gudinne knyttet til havet. I Bibelen er flere steder referanser til trær og trelunder knyttet til religionsutøvelse. Treet er et symbol på fruktbarhet. Treet ble brukt som symbol for Asjera.
Ved siden av altere tilegnet Jahve sto det gjerne et Asjera-tre. I avbildninger av Asjera gjengis hun med tre voksende ut av underlivet, underlivet angis gjerne som en trekant med spissen ned. En slik trekant er et gammelt kvinnesymbol. Trekanten symboliserer fruktbarhet og menneskets unnfangelse. Gudinnen Asjera – treet – trekanten, var alle symboler for det samme og kunne byttes med hverandre og representere hverandre, i religiøse sammenhenger.
Ved å bedømme det store antallet av små Asjera-statuetter som er avdekket av arkeologer, uten en tilsvarende antall statuetter av mannlige guddommer, betyr antagelig at dyrkelsen av gudinnen har vært meget populær i alle segmenter av det hebraiske samfunnet.
De fleste gudinnefigurene fra Judea i gammeltestamentlig tid er som regel i halvfigur. Figuren løftet brystene med hendene som for å tilby seg selv eller melk til et spedbarn. Ansiktstrekkene og andre kroppsdeler er sparsommelig antydet. Melken kan være et symbol på barnas mulighet for å vokse opp – og for mat (grøden) til hele folket.
Glukagon
Glukagon er et hormon som produseres i bukspyttkjertelen, i samme område som insulin. Insulin produseres i betaceller, mens glukagon produseres i alfaceller. Glukagon har den motsatte effekten av insulin, dvs. at det får blodsukkeret til å stige. Mennesker med diabetes type 1 bruker glukagon i sprøyteform ved hard føling eller insulinsjokk.
Asjera
Symbolisme og avbildninger
Gudinnefigurene var en form for talisman, en magisk gjenstand som skulle bringe lykke, en «bønn i leire». Bønnen ble rettet til fruktbarhetsgudinnen Asjera. Asjera ble dyrket som en modergudinne og kanskje som mødrenes gud. Kvinnene inngikk private pakter med Asjera: «Hvis du gjør dette for meg, skal jeg gjøre dette for deg.» De enkle gudinnefigurene i leire kunne alle klare å lage. De ble laget i stort antall og brukt i hjemmet. Det er også funnet mange kakeformer av tilsvarende figurer. Kakene ble brukt som offer til Asjera. Det var kvinnene som bakte. Kvinnene tok vare på familiens relikvier, organiserte religiøse høytider, vedlikeholdt gravene til avdøde slektninger, ga løfter til gudene; de ivaretok familiens religiøse liv i hjemmet. Asjera synes å ha blitt dyrket i større helligdommer og i fattige folks hjem, sammen med andre husguder. Husgudenes avbildninger var så små at man kunne ha dem i vanlige hjem, eller frakte dem med seg om man levde som nomader.