cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Neil Diamond
Inn i musikkbransjen
Etter å ha droppet ut fra universitetet fikk Diamond jobb som sangerskriver i The Brill Building på Broadway. Dette huset i 1962 ikke mindre enn 165 ulike bedrifter i ulike deler av musikkbransjen. Dette var et sted hvor en sanger eller en gruppe kunne finne alle ressurser man trengte for å sette fart på karriere. Etter å ha vært ansatt i firmaet Sunbeam Music, fant han ut at han ville kunne klare seg bedre alene, og fikk tak i et lite lokale i tilknytning til lageret til en kopieringsbutikk på Broadway med et piano til 30 dollar og en telefonkiosk i høreavstand, og dette ble hans nye arbeidssted.
Da han gjorde sitt første forsøk på å bli akseptert og ga ut på plate der han kalte han seg for Eice Cherry, et navn som ikke var noen suksess og han fortsatte med sitt virkelige navn.
Han fikk etter hvert en avtale med Bang Records og i 1966 ga Neil Diamond ut sitt første album som inneholdt blant annet singlene «Solitary Man» og «Cherry, Cherry». Disse solgte ganske godt, og ga ham en visst gjennombrudd. I bransjen ble han også kjent da han skrev en rekke sanger som The Monkees laget coverversjoner av før han selv fikk gitt dem ut, blant annet «A Little Bit Me, A Little Bit You», «Look Out (Here Comes Tomorrow)» og «I'm a Believer» som ble en stor hit 1967. Han begynte å få en rekke TV-opptredener på denne tiden og han opptrådte som gjesteartist eller oppvarmingsartist for en rekke ulike artister, fra Herman's Hermits og til The Who, denne siste er dokumentert gjennom TV-selskapet VH1s dokumentarprogram Behind the Music.
Gjennombrudd
Hans store gjennombrudd kom gjennom den glade og optimistiske sangen «Sweet Caroline» fra 1969, en sang som senere har blitt en signatursang for ham, kanskje sammen med «I Am…I Said». Diamonds myke baryton fløyelsstemme, vennlige og gode utseende, enkle, fengende melodilinjer og romantiske tekster gjorde at han tidlig fikk et stort publikum. Arrangementene kan sies å være Phil Spector-inspirerte, ikke unaturlig da også Phil Spector var en del av miljøet i The Brill Building. Særlig tydelig er dette på tidlige produksjoner i mono som «I Got the Feelin' (Oh No, No)» og «You Got to Me» fra 1966.
Diamond etablerte seg i et musikalsk område som kan sies å ligge mellom Frank Sinatra og Elvis Presley. Dette ga han et bredt publikum, men medførte også en kritikk for å være altfor «middle-of-the-road» («midt på treet»), altså litt uten personlig preg.
I 1973 fikk han både en Golden Globe og en Grammy Award for musikken han laget til filmen Jonathan Livingston Seagull.
I 1976 deltok han med på en av 70-tallets mest kjente rockekonserter, The Last Waltz som var avskjedskonserten til The Band. Her stilte han i selskap med flere andre av de betydelige artister på denne tiden, som blant annet Eric Clapton, Neil Young, Ron Wood, Joni Mitchell, Van Morrison og Bob Dylan. Neil Diamond framførte sangen «Dry Your Eyes» sammen med The Band. Konserten ble filmet og er gitt ut både på VHS og DVD og er blitt kalt tidenes rockevideo.
I 1977 ga han ut albumet I’m Glad You’re Here With Me Tonight som innholdet sporet «You Don't Bring Me Flowers». Den hadde også Barbra Streisand spilt inn på et av sine album, og en discjockey laget et virtuell duett mellom de to. Den ble en så stor suksess at de laget en ordentlig duett som ble en stor hit i 1978.
Liste over byer i Tanzania
Dette er en liste over byer i Tanzania.
Neil Diamond
Gjennombrudd
Det ble laget planer om å lage en film av låten med Diamond og Streisand i hovedrollene, men ble aldri realisert på grunn av et annet filmprosjekt hvor Neil Diamond 1980 spilte i oppfølgeren til Al Jolsons Jazz-sangeren fra 1927. I filmen spilte også Laurence Olivier og Desi Arnaz. Filmen ble ingen stor suksess, men albumet med filmmusikken ble en av Diamonds karrieremessige høydepunkter.
Liste over byer i Tanzania
Det uten sammenligning største byområde i Tanzania er Dar-es-Salaam. Området har 3 729 984 innbyggere (1. januar 2005). Dermed bor omkring ti prosent av landets befolkning i hovedstadsregionen.
I tabellen er byer med mer enn 50 000 innbyggere tatt med. Antallet ved folketellingene 28. august 1988 og 1. august 2002 samt et beregnet folketall 1. januar 2005 er oppgitt. Folketallet omfatter byen uten forsteder. Tabellen er sortert etter folketall i 2005.
Neil Diamond
Gjennombrudd
Songwriters Hall of Fame tildelte Neil Diamond 2000 The Sammy Kahn Lifetime Achievement Award.
Nyere tid
Utover på 1990- og 2000-tallet har Diamonds popularitet fått et nytt oppsving. Blant annet har han vært etterspurt i promotering av politikere, som for eksempel den liberale Michael Dukakis i 1988, og Vinter-OL 2002 i Salt Lake City.
Norio Okazawa
Norio Okazawa (født 1944) er en japansk statsviter. Han er professor i politikk ved Waseda-universitetet i Tokyo. Okazawa har forsket på europeiske og skandinaviske forhold og har utgitt en rekke bøker om Norge og Sverige på japansk.
Neil Diamond
Nyere tid
«Sweet Caroline» er populær allsang innen en rekke idrettsgrener, og gruppen Urge Overkill spilte inn Diamonds «Girl, You'll Be a Woman Soon» til Quentin Tarantinos film Pulp Fiction i 1994. I komedien Saving Silverman fra 2001, spiller hovedpersonen i et Neil Diamond cover band og Diamond har her en relativ stor cameo-opptreden som seg selv. Det finske bandet HIM har spilt inn «Solitary Man» på albumet And Love Said No, (The Greatest Hits 1997-2004) fra 2004.
Norio Okazawa
Kongen utnevnte i 2008 Okazawa til kommandør av Den Kongelige Norske Fortjenstorden «for fremme av akademisk forskning og kunnskap om Norge i Japan.»
Neil Diamond
Nyere tid
Han produksjoner blir mye brukt i programmer som American Idol og uke 11 i 2008 var Neil Diamond-uke og han deltok i programmet 29. april. To dager før deltok han i Jimmy Kimmel-show i tilknytning til dette. 2. mai 2008 startet Sirius Satellite Radio den såkalte Neil Diamond Radio.
Han ble 6. februar 2009 tildelt prisen MusiCares Person of the Year, i anerkjennelse til hans betydelige bidrag innen musikk, samt hans mangeårige humanitære innsats, herunder en rekke betydelige bidrag, blant annet til ofrene i Texas etter orkanen Ike.
Andre kjente coverversjoner av Diamonds komposisjoner er:
Privatliv
Diamond giftet seg med læreren Jaye Posner i 1963 og har med henne to barn, Marjorie and Elyn. De ble skilt i 1969 og samme år giftet han seg med Marcia Murphey som han også fikk to barn med, Jesse Michael Diamond (født 1970) og Micah Joseph Diamond (født 14. februar 1978). Da dette ekteskapet ble oppløst i 1995, skal skilsmisseoppgjøret være det fjerde dyreste på den tiden, rundt 150 millioner dollar, men Diamond skal ha kommentert at «hun fortjente hver eneste penny». Han ble i 1996 gift med den 31 år yngre australske Rachel Farley, som han ble kjent med da hun solgte suvenirartikler under hans turne i Australia samme år. Den tidligere idrettsmannen Diamond skal ha blitt svært interessert i australsk fotball med favorittlaget Brisbane Lions fra hans hustrus hjemby.
Han skal også være engasjert i Helping The Planet-kampanjen siden 1992. Denne arbeider med å redusere tapet av dyre- og plantearter i verden.
Diamond er en del av en liten gruppe internasjonalt kjente artister, som David Bowie, Paul Simon, Billy Joel, Pink Floyd (fra og med albumet Wish You Were Here i 1975), Bruce Springsteen, Queen, Genesis og Johnny Rivers som selv sitter med alle opphavsrettigheter av deres egne innspillinger. I særlig USA er det vanligvis plateselskapene som sitter med disse rettighetene.
Diskografi (utvalg)
Studioalbum
Livealbum
Soundtrack album
Samlealbum (utvalg)
Singler (topp 10 på Billboard Hot 100)
George Vose
George Vose (født 4. oktober 1911 i St. Helens, død 20. juni 1981) var en engelsk fotballspiller. Vose, som var midtbanespiller, spilte for Manchester United fra 1932 til 1946.
Vose spilte for Peaslee Cross Athletic, før han gikk til Manchester United i 1932. debuterte i United 26. august 1933 mot Plymouth Argyle.
Normalskole
Normalskole var et begrep som dukket opp på 1700- og 1800-tallet. Navnet ble brukt om en type folkeskoler som var ment å tjene som et forbilde, og som ofte var knyttet til en lærerutdanning. Begrepet var hentet fra det franske école normale.
Seløy (Herøy)
Seløy eller Seløya er en øy i Herøy kommune på Helgeland.
Seløy ligger vest for Staulen, nord for Ytre Øksningan og sør for Sildøyfjorden.
Margaretha, fru Ambler
Hun ble født som Hennes Kongelige Høyhet prinsesse Margaretha av Sverige, og er datter av arveprins Gustav Adolf og prinsesse Sibylla av Sverige.
30. juni 1964 giftet hun seg med britiske John Kenneth Ambler på Gärdslösa på øya Öland. Hun fikk da tittelen prinsesse Margaretha, fru Ambler. John Ambler døde 31. mai 2008.
Prinsessen og ektemannen fikk tre barn:
Prinsesse Margaretha og John Ambler bodde fra hverandre i mange år, men ble aldri formelt skilt.
Iran under Sommer-OL 1952
Iran under Sommer-OL 1952. Tjueto sportsutøvere fra Iran, alle menn, deltok i fire sporter, bryting, boksing, friidrett og vektløfting under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Iran kom på 30.-plass med tre sølv- og fire bronsemedaljer. Vektløfteren Mahmoud Namjoo, som vant en sølvmedalje, var flaggbærer under åpningsseremonien.
Chris Connelly
Chris Connelly (født 1964) er en skotsk musiker som ble kjent for sitt arbeide i industrial-genren på slutten av 1980-tallet og tidlig 1990-tall, spesielt i forhold til hans samarbeid med Ministry-gjengen.
Olivier Appert
Olivier Appert (født 1949 ) er en fransk ingeniør og statstjenestemann.
Chris Connelly
Han har etter dette etablert seg som en talentfull sanger og låtskriver innen alternativ musikk. Hans musikkstil brukes å sammenliknes med Scott Walker eller David Bowie.
Olivier Appert
Appert er utdannet ved École polytechnique og École des mines og har avlagt doktorgrad.
Appert har siden 2003 vært styreleder for det franske petroleumsinstituttet, Institut Française du Pétrole. Han har tidligere tjenestegjort ved statsminister Pierre Mauroys kontor (1981–1983). Appert var fra 1984 til 1986 leder ved industriministerens kontor og var fra 1989 til 1994 leder for olje og gassavdelingen i det franske industridepartementet. Fra 1986 til 1989 var Appert visedirektør i Philips-gruppen.
Kongen utnevnte 24. november 2008 Appert til kommandør av Den Kongelige Norske Fortjenstorden «for fremme av det vitenskapelige og industrielle samarbeidet mellom Norge og Frankrike.»
Nemestrinidae
Nemestrinidae er en liten familie av fluer som ligner humlefluene. De er vanligst i varme og tørre områder. Larvene lever som parasitter på gresshopper og gjødselbiller.
Utseende
Middelsstore til store, kraftig bygde, ofte tett hårete fluer. De fleste artene har en lang sugesnabel. Bakkroppen er temmelig bred, vanligvis ganske kort. Hos hunnene er bakkroppsspissen trukket ut til et eggleggingsrør.
Hodet er stort, rundt eller bredere enn langt, med store, ovale fasettøyne som ikke møtes i pannen. Bakhodet er flatt eller svakt innhulet. Fasettøynene kan være bare eller hårete. I pannen sitter tre ganske store punktøyne (ocelli). Hodet er ofte tett dekket av lange, fine hår, men mangler kraftige børster.
Antennene er ganske små og består av fem-seks ledd. De to innerste leddene (scapus og pedicellus) er sylindriske, det tredje leddet er mer eller mindre løkformet. De to til tre ytterste leddene danner en fin, men tydelig ledd-delt antennebørste (arista) som er festet i spissen av det tredje leddet.
Munndelene er hosde fleste artene utviklet til en lang sugesnabel, som i hvile kan være rettet fremover, nedover eller bakover. Slekten Hirmoneura har reduserte munndeler.
Brystet (thorax) er stort og bredt, ofte tett hårete, men uten kraftige børster. De fleste artene har en tydelig valk under scutellum (den siste ryggplaten), slik som snyltefluene.
Vingene er lange og smale, glassklare eller svakt røykfargede, uten fargeflekker. De har et velutviklet årenett med mange lukkede celler i vingen. Artene i slekten Nemestrinus har tallrike tverr-årer i den ytre del av vingen. Nemestrinidene er meget raske flyvere.
Beina er slanke og forholdsvis korte, uten børster eller sporer på leggene (tibiae).
Larvene er pølsefomede og ganske tykke, uten tydelig avsatt hode. De kan ha noen lange børster på undersiden.
Levevis
Larvene til denne familien lever som indre parasitter (endoparasitter) i gresshopper (de fleste gruppene) eller larvene til gjødselbiller (slekten Hirmoneura). Hunnene legger ikke egg direkte på vertene, men sprer dem rundt der vertsdyrene ferdes. De knøttsmå, nyklekte larvene kryper så rundt og leter etter passende vertsdyr. Det er ganske små sjanser for at hver enkelt larve skal finne en vert, og følgelig produserer hunnene store mengder egg – de er kanskje de mest fruktbare av alle fluer, en enkelt hunn legger gjerne 4000 – 5000 egg.
Om en nyklekt larve finner et vertsdyr, borrer den seg inn i det og finner veien til en av vertsdyrets luftkanaler (trakéer). Larven slår seg til inne i kroppen på verten, men utvikler et langt ånderør som når ut til overflaten (huden på vertsdyret) slik at den får puste.
Larven bruker omtrent 40 dager på utviklingen og har til slutt spist opp vertsdyret nesten fullstendig. Den utvokste larven borrer seg ut av det nå døde vertsdyret og graver seg ned i jorden. Der blir den liggende i dvale som larve over vinteren, av og til kan denne dvaletilstanden vare mer enn et år. Deretter forvandler larven seg til en puppe og den voksne fluen klekkes etter 20 – 30 dager.
De fleste nemestrinidene er parasitter på markgresshopper (Acrididae), noen angriper også vandregresshopper, og kan bidra til å holde disse alvorlige skadedyrene i sjakk.
De voksne fluene besøker gjerne blomster for å drikke nektar.
Sosialpolitikk
Sosialpolitikk er politikk som angår alle forhold av betydning for menneskers velferd, som helse, rettsvesen, familie, utdannelse og arbeid, eller i sin videste forstand all politikk som regulerer menneskers adferd. I den siste betydningen kan sosialpolitikk ta opp temaer som:
Aunegrenda
Aunegrenda er et bygdesamfunn i Holtålen kommune med rundt 50 innbyggere. Grenda har ingen næringsvirksomhet utover jordbruk, men er bebodd av pendlere til nabobygdene. Aunegrenda er et populært hytteområde som får mangedoblet «innbyggertall» i påsken og andre høytider.
Katalysator (album)
Katalysator er et musikkalbum utgitt av Åge Aleksandersen i 2008.
Flommen (roman)
Flommen er en roman skrevet av Jonny Halberg og kom ut 2000. For romanen fikk han P2-lytternes romanpris og Kritikerprisen i 2000.
24. serierunde i Adeccoligaen 2007
24. serierunde i Adeccoligaen 2007 startet 22. september klokken 16:00 med den TV-sendte kampen mellom Molde og Bodø/Glimt. Runden ble spilt videre med seks kamper den 23. september som alle startet klokken 16:00 før runden ble avsluttet med kampen mellom Sogndal og Mandalskameratene samme dag klokken 18:00.
Flommen (roman)
Historie
I det neste kapittelet ser vi det samme lokalsamfunnet gjennom stemmen til den omtalte politimannen, og slik deler de på å representere fortellerstemmen gjennom resten av boka. Etter hvert tar naturkreftene over kontrollen over bygdesamfunnet, og latente sosiale konflikter får fritt spillerom.
Åsa Haraldsdatter
Åsa Haraldsdotter (født ca. 800 død ca. 834) var dronning over Vestfold, Romerike og Vingulmark. Hun var datter av Harald Granraude, en småkonge fra Agder, og mor til Halvdan Svarte.
Det har vært fremført teorier om at det skulle være dronning Åsa som var gravlagt i Osebergskipet. Dette regnes nå som lite sannsynlig.
Hun var gift med Gudrød Halvdansson Veidekonge, som hadde røvet henne. Gudrød hadde fått nei av Åsas far da han fridde, og på grunn av det drepte han både faren og broren før han røvet Åsa med seg. Det er mulig dronning Åsa sto bak mordet på sin ektemann ca. år 821.
Etter Gudrøds død dro hun til sin fars rike og regjerte der til hennes sønn, Halvdan, ble voksen nok til å ta over.
Sosialfilosofi
Sosialfilosofi er det filosofiske studiet av sosial adferd (typisk av menneskers adferd). Sosialfilosofi tar opp en rekke temaer, fra lovers legitimitet, samfunnskontrakten eller kriterier for revolusjon til mer hverdagslige handlinger og endringer i menneskelig demografi.
Sæter (Aukra)
Sæter i Aukra kommune (på øya Gossen) er hussamlingen og gårdene mellom Juvika i sørvest og Sætervik i nordøst. Typisk er Gullbringhaugen som gir utsikt over en stor del av Gossen.
Fylkesvei 220 er den eneste veien som går gjennom dette stedet. I 2009 ble grusveien asfaltert og gatelys plassert. Det blir planlagt glassfiber (for blant internettilkobling) til dette stedet.
EKSF-traktaten
EKSF-traktaten (1951), også kalt Paris-traktaten, ble signert den 18. april 1951, og trådte i kraft den 23. juli 1952. Traktaten var grunnlaget for det europeiske kull- og stålfellesskap mellom Nederland, Belgia, Luxembourg, Vest-Tyskland, Frankrike og Italia.
Avtalen opphørte den 23. juli 2002, nøyaktig 50 år etter dens ikrafttreden.
Traktaten finnes tilgjengelig på tysk, fransk, italiensk og nederlandsk.
Traktatens ratifisering
1 Kun kommunistpartiet stemte nei
2 De 58 blanke stemmene inkluderte hele den sosialistiske gruppen i senatet.
I Belgia ble Enhetstraktaten forelagt senatet den 27. juni 1951, og ratifisert etter debatter i senatet 29.−31. januar, og 5. februar 1952. Senatet sendte forslaget videre til Representantenes hus, hvor traktaten ble debattert 3.−.5. juni og 11.−12. juni 1952.
Munkengveien (Oslo)
Munkengveien (1–13E, 2–12) er en vei på Smestad i bydel Vestre Aker i Oslo. Den begynner som blindvei på nordsiden av Sørkedalsveien og går nordover og så nordvestover til Viggo Hansteens vei (Ring 3). Navnet er et gammelt lokalnavn som ble offisielt vedtatt i 1917. Det viser til enga som veien går over.
Aappilattoq
Aappilattoq (sjøanemone) kan sikte til én av to bosettinger på Grønland;
EPA (varehus)
EPA (forkortelse for Enhetsprisaktiebolaget) var en varehuskjede med butikker i hele Sverige og enkelte butikker i Norge og Danmark. EPA stod for lave priser og ofte litt lavere kvalitet. Selskapet var eid av AB Turitz & Co i Göteborg.
EPA ble etablert i 1930 og ble i 1978 slått sammen med Tempovarehusene i daværende NK-Åhléns, og navnet ble endret til Tempo og senere til Åhléns. Ved sammenslåingen av EPA og Tempo hadde EPA et 100-talls varehus med 12 000 ansatte og en omsetning på 3 milliarder svenske kroner. På 1960-tallet ble det åpnet EPA Stormarkeder på flere steder i Skandinavia, spesielt i Sverige. I 1985 ble alle Tempo-varehus gjort om til Åhléns-varehus (eller ble lagt ned).
Norge
Det ble etablert flere EPA-butikker i løpet av de første årene i Norge og i løpet av de første årene ble over ti varehusbutikker åpnet i blant annet Moss, Porsgrunn, Trondheim, Sarpsborg, Stavanger, Linderud og Tveita senter og Bergen. På midten av syttitallet var det butikker i de største byene i Norge. Det finnes ingen EPA-butikker i Norge i dag. Butikkene ble kjøpt opp av flere mindre investorer og skiftet til andre navn da de ble solgt.
I norsk slang ble epa innført som en forstavelse som betød dårlig, som i epa-skjorte, også i overført betydning ved at «epadag» betød en dårlig dag. I tillegg var epa et adjektiv, «det ser helt epa ut».
Tyrkia under Sommer-OL 1952
Tyrkia under Sommer-OL 1952. 51 sportsutøvere fra Tyrkia deltok under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Tyrkia kom på 16.-plass med to gull- og en bronsemedalje.
Glemselskurve
Glemselskurven illustrerer minskningen i minnet med tiden. Et relatert konsept er styrke av minne som refererer til varigheten av minne-spor i hjernen. Desto sterkere minne, desto lenger kan vi huske det. En typisk graf av glemsels-kurve viser at mennesker tenderer til å halvere sin hukommelse av nylig innlært materiale i løpet av dager eller uker dersom det ikke skjer en repetering av det innlærte materialet.
Innlæringen av nylig opplevde hukommelseselementer skjer for en stor del i en struktur i hjernen kalt hippocampus, populært kalt havhesten.
Ole Stavrum
Ole Stavrum (født 22. mai 1940) er en norsk tidligere fotballspiller og -trener fra Kristiansund. Han er far til den tidligere Molde-treneren og utenlandsproffen Arild Stavrum og Ole Erik Stavrum, tidligere midtstopper i og.
Ole Stavrum startet sin karriere i, men er mest kjent fra sin periode i. Han flyttet til Oslo sommeren 1961 for lærerstudier og debuterte for Lyn med to mål den 2. august 1961 da laget vant 3-1 borte mot. I perioden 1962–1967 scoret han 82 mål på 96 kamper i Eliteserien og ble toppscorer i 1964 med 18 av lagets 39 mål da Lyn også ble seriemester.
Han scoret da Lyn tapte cupfinalen i 1966, og dro deretter tilbake til der han hjalp laget til 4. runde av cupen i 1969. I 1970 og 1971 ble han toppscorer i landsdelsserien. Han spilte også åtte kamper for  og scoret to mål. Sammen med Harald Berg og Svein Bredo Østlien debuterte Stavrum mot Sveits i 1964 da Norge vant 3-2.
Stavrum fikk tilnavnet «dukkopp» fordi han hadde evnen til ofte å dukke opp foran mål og score. Fra 1973 var han trener for, i 1977 trente han og i 1980 , men var tilbake i  i 1985.
Ellers har han vært lærer på Atlanten videregående skole i Kristiansund.
Balkh
Balkh er en liten by i Balkh-provinsen i Afghanistan, omtrent 20 km nordvest av provinsens administrasjonssenter Mazar-e Sharif, og 74 km sør for Amu-Darja, kjent som Oxus-elven i antikken, som tidligere rant forbi Balkh. Den antikke byen, den eldste i Afghanistan, forbindes med det vediske navnet Bhakri, og var kjent som Zainaspa. Balkh er nå for det meste en mengde ruiner, plassert rundt 12 km fra den høyre bredden av Balkh-elven, 366 moh.
Historie
Forandring i klimaet har ført til ørkenspredning siden antikken, da regionen var svært fruktbar. Befolkningen er bevisst byens antikke historie og storhet, og byen blir kalt Byenes Mor og hevder at Zoroaster talte i Balkh og er begravd der. Grunnleggelsen blir mytisk tilskrevet Kaiomurs, den persiske Romulus. Det er sikkert at på et tidlig tidspunkt, var byen en rival av Ecbatana, Ninive og Babylonia. Bactra ble erobret av Aleksander den store i 328 f.Kr.
En gammel tradisjon sier at det antikke tempelet til Anahita var her, et tempel som var så rikt at det inviterte til plyndring.
I lang tid var byen og landet det sentrale setet til religionen zoroastrisme. Grunnleggeren, Zoroaster, døde innenfor bymurene ifølge den persiske dikteren Firdousi. I et ildtempel i Balkh holdt kasmirske brahminer kalt Pramukh lampene brennende. Templet konverterte senere og gitt navnet Nava Vihara (Navbahar) i persiske nedtegnelser.
Fra Memoarene til Xuanzang får vi vite at på hans tid i det 7.århundre, var det i byen, eller området rundt, omtrent hundre buddhistiske klostre, med 3 000 tilhengere, et stort antall stupa og andre religiøse bevegelser. Den mest spesielle var Nau Behar (avci Bihara eller Nytt Kloster) som hadde en kostbar statue av Buddha. En merkelig nedtegnelse om denne bygningen er funnet hos den arabiske geografen Yaqtit Ibn-Haukal, en arabisk reisende i det 10.århundre, som beskriver Balkh som bygd av leire med vollgraver og seks porter. Han nevner også et slott og en moské.
Men da den islamske erobringen av Persia i det 7.århundre pågikk, var Balkh en sikker base i motstanden og en sikker havn for den persiske keiseren Yedzgird som flyktet her fra Umars arméer.
Ibn Sina (Avicenna) som var en tadsjiker født i Balkh i 980, var den mest kjente filosof og forsker på sin tid. Han er spesielt kjent for sin innsats innen aristotelisk filosofi og medisin. Hans verker dukket opp i Toledo i Spania der de ble kopiert og hadde innflytelse på framveksten av aristotelisk filosofi i Europa i det 12.århundre.
Idrisi i det 12.århundre snakker om at byen hadde et variert utdanningstilbud og fortsatte aktivt med handel. Det var flere viktige kommersielle ruter fra byen, som strakte seg så langt som til India og Kina.
Djengis Khan plyndret Balkh, slaktet dens innbyggere og jevnet alle bygninger som kunne forsvare byen, samme behandling som Timur Lenk igjen utsatte byen for i det 14.århundre. På tross av dette kunne Marco Polo rose byen i det følgende århundret.
I det 16.århundret inntok usbekerene Balkh. Mogulen Shah Jahan kjempet nytteløst i mot dem i flere år i 1640-årene. Aurangzeb hadde sitt styre i byen i flere år i sin ungdom. I 1736 erobret Nadir Shah byen. Under Durrani-dynastiet falt den i hendene på pashtoene, den ble erobret av Shah Murad av Kunduz i 1820, og for en tid var den undersått av khanen av Bukhara. I 1850 erobret Mohammed Akram Khan Balkh, og fra den tiden forble den under afghansk styre.
Balkh i 1911
I 1911 bestod Balkh av en bosetning med rundt 500 afghanere, en koloni jøder og en liten basar plassert midt i en mengde ruiner og områder med skrot.
Gjennom den vestlige porten (Akcha), passerte en under tre buer, som ble gjenkjent som restene av den tidligere fredagsmoskeen (Jama Masjid). De ytre murene, mesteparten forfalt, ble anslått til å være mellom 10,5 og 11,3 km i lengde. I sørøst var de plassert høyt på kunstige hauger som tydet på en mongolsk opprinnelse.
Fortet i nordøst ble bygd høyt på en haug og hadde murer og en vollgrav rundt. Det var riktignok lite igjen av noen tårn. Sabz-moskeen (Masjid Sabz) med dens grønne kuppel, er sagt å være graven til en khwaja, Abul Narsi Parsar. Av den tidligere madrasa (skolen) var det kun igjen inngangen med sin bue.
Byen var befestet i 1911 med et par hundre frivillige (kasidarer), vanlige tropper ble holdt ved Takhtapul nær Mazar-e Sharif. Hagene i nordøst hadde en karavaneserai som utgjorde den ene side av en gårdsplass.
Balkh i dag
Et moderniseringsprosjekt ble satt i gang i 1934 der åtte gater ble bygd med hus og basarer. Balkh er et senter for bomulls-industrien, skinn fra persiske lam, og for landbruksprodukter som mandler og meloner. Tallrike steder kan sees i dag utenom de antikke ruinene og fortene:
Balkhs antikke ruiner
Ingen profesjonelle arkeologer har kunnet arbeide ved Balkh.
De tidlige buddhistiske konstruksjonene har vist seg å være mer solide enn bygningene fra den islamske perioden.
Haugene med ruiner på veien til Mazar-e Sharif er sannsynligvis restene av en by som er enda eldre enn dagens Balkh.
Åge-boks 2
Åge-boks 2 er den andre delen av Åge Aleksandersens to samlebokser som ble utgitt 21. mars 2009
Munkerudbakken (Oslo)
Munkerudbakken (1–7, 2–16) er en vei på Munkerud i bydel Nordstrand i Oslo. Den går sørover fra Munkerudåsen, krysser Bakketoppen og ender som blindvei i en snuplass.
Helge Bjørnstad
Helge Bjørnstad (født 14. oktober 1971 i Oslo) er en norsk kjelkehockeyspiller og svømmer. Han ble født med dysmeli, og da han var ca. 1 1/2 år gammel valgte legene å amputere hans venstre ben igjennom kneet. Han har vært aktiv i flere idretter.
Den 30. desember 2009 annonserte Arne Myhrvold, leder i Egeberg-komiteen, at Bjørnstad hadde blitt tildelt Egebergs Ærespris sammen med skiskytter og langrennsløper Frode Andresen.
Han deltar i de paralympiske vinterlekene 2010 i Vancouver.
Dr Pepper
Dr Pepper er en brus fra USA. Den markedsføres som en brus med unik smak. Den ble oppfunnet i 1880 av Charles Alderton i Waco i Texas, og først servert rundt 1885, Dr Pepper ble først nasjonalt markedsført i USA i 1904, og blir nå solgt også i Europa, Asia og resten av Amerika. Av varianter fins det blant annet en sukkerfri versjon, Diet Dr. Pepper, samt en rekke versjoner med ekstra smak, som ble introdusert på 2000-tallet.
Brusen er et beskyttet varemerke som tilhører det samme foretaket som eier brusmerket 7-Up.
Stortingets tollkomité
Stortingets tollkomite var en fagkomité på Stortinget, som behandlet saker relatert til toll og tollvesenet. Komiteen ble opprettet i 1824, da Stortinget – etter i en tidlig fase å ha operert med tallrike komiteer for enkeltsaker – besluttet å opprette faste komiteer for fagområder.
I 1920 ble komiteen slått sammen med budsjettkomiteen til finans- og tollkomiteen. I 1923 ble så denne splittet til finanskomiteen og tollkomiteen. Fra 1931 var det igjen en felles finans- og tollkomite. Fra 1969 het denne finanskomiteen.
Sabiaceae
Slekter: se teksten
Sabiaceae er en plantefamilie som i APG III-systemet er uplassert på ordensnivå, men som antydes inkludert i en breiere definert Proteales eller eventuelt som eneste familie i ordenen Sabiales. Familien har om lag 150 arter når man inkluderer familien Meliosmaceae slik APG II og III gjør (noen forskere mener at Meliosmaceae bør være en distinkt familie.  )
Beskrivelse
Familiens to deler har flere morfologiske forskjeller: Sabiaceae s.s. består vedaktige klatreplanter (lianer) fra tropisk Sørøst-Asia, mens Meliosmaceae er busker eller trær til 25 m i Mellom-Amerika og Sørøst-Asia.
Den andre gruppa (Meliosmaceae) har ensymmetriske blomster tvekjønna blomster med 3 eller 5 begerblad og 5 kronblader. Det er normalt fem pollenbærere, men tre er ofte sterile (staminoder).
Utbredelse
Sabiaceae s.s. finnes kun i Sørøst-Asia og ut til Salomonøyene. Hovedutbredelsen er vestlige Himalaya, nordlige Indokina og sørvestre Kina. Økologisk vokser de gjerne i skog opp til 3 300 m. Melismoceae-delen av familien har en todelt utbredelse; 15 arter finnes fra vestlige Himalaya til sørvestre India til Japan og Ny-Guinea og ca 10 arter finnes Mexico og Vest-India til nordlige halvdel av Sør-Amerika. Disse artene finnes i både tørre og fuktige skoger.
Nytte
Blader av slekta Sabia har vært brukt i India for å dempe hevelser, mens de i Ny-Guinea har vært spist som feberdempende. Noen arter av Meliosma har vært brukt som tømmer til for eksempel hjul, mens blad av andre arter kan brukes som grønnsaker.
Systematikk
Familien ble opprettet første gang i 1851 av Karl Ludwig von Blume på basis av slekta Sabia som var beskrevet av Colebrooke med S. lanceolata som type.
I Cronquist-systemet fram til 1998 var familien og artene plassert i ordenen Ranunculales. De to slektene Meliosma og Ophiocaryon har vært skilt ut i en egen familie eller underfamilie – Meliosmaceae (synonymer: Millingtoniaceae, Wellingtoniaceae). Fossile arter er kjent fra kritt-tiden inntil 98 millioner år siden.
Takhtajan plasserte Sabiaceae og Meliosmaceae som separate familier i en egen orden som han navnga: Sabiales.
Slekter og arter
Noen av slektene og artene i denne i familien er:
August Theodor Möbius
August Theodor Möbius (født 22. juni 1821 i Leipzig, død 25. april 1890) var en tysk professor i skandinavisk språk og litteratur (nordistikk) ved universitetene i Leipzig og i Kiel.
Han var sønn av matematikeren og astronomen August Ferdinand Möbius og Dorothea Christiana Juliane Rothe.
Empidoidea
Empidoidea er en artsrik gruppe (overfamilie) av fluer. Gruppen omfatter de store familiene dansefluer, styltefluer og buskdansefluer Hybotidae, og de artsfattige dvergdansefluer Atelestidae og Microphoridae. Alle familiene finnes i Norge.
Empidoidea er små til middelsstore, slankbygde fluer med lange og kraftige bein.
De voksne fluene er ofte rovdyr, men besøker også blomster. Noen grupper danner svermer, mens andre sjelden flyr, og foretrekker heller å løpe rundt i vegetasjonen.
Larvene er sylindriske, glatte og blanke, og lever vanligvis i jorden.
Grønn metallsvermer
Grønn metallsvermer (Adscita statices) er en sommerfugl som tilhører familien bloddråpesvermere (Zygaenidae). Den er den eneste norske representanten for gruppen metallsvermere (Procridinae) og er funnet over mye av Sør-Norge, men ser ut til å være i tilbakegang.
Utseende
En middelsstor (vingespenn 22–31 mm, hannen litt større enn hunnen), helt metallgrønn sommerfugl. Den kan ikke forveksles med noen annen sommerfugl i Norge, men lenger sør i Europa har den noen svært like slektninger. Antennene er kraftige, kamtannede hos hannen. Både antennene, hodet, kroppen og forvingen er kledt med metallgrønne skjell, ofte litt blålige. Bakvingen er grå, tynt skjellkledt og delvis gjennomsiktig, også denne med noen metallgrønne skjell.
Levevis
Arten lever på blomsterrike enger. Larvene utvikler seg på syrer (Rumex spp.). De voksne sommerfuglene flyr om dagen fra midten av juni til begynnelsen av august.
Utbredelse
Den er utbredt i Europa, unntatt lengst i nord, Den iberiske halvøya og Italia, og i det nordlige Asia østover til det vestlige Kina. I Norge finnes den på Sørlandet og på Østlandet nord til Vågå, dessuten er det noen, mest gamle, funn fra Vestlandet nord til Bergens-området. Arten er ikke spesielt sjelden, men ser ut til å være i tilbakegang.
Russlands stemme
Russlands stemme (russisk: Голос России, norsk transkripsjon: Golos Rossii) var de russiske myndighetenes internasjonale kringkastingsselskap. Forgjengeren var Radio Moskva og var Sovjetunionens internasjonale radiokanal.
Starten
Radio Moskva begynte sine sendinger i 1922 med en station RV-1-sender i Moskvaregionen. I 1925 ble et andre kringkastingssenter satt i drift i Leningrad. 29. oktober 1929 ble de første sendingene til utlandet startet. Radio Moskva sendte (på mellombølge og kortbølge) fra starten på engelsk og tysk. Innen 1939 kom fransk, italiensk og arabisk til. Radio Moskva uttrykte bekymring over Hitlers økende makt i Tyskland på 1930-tallet og de italienskspråklige sendingene ble utsatt for støyforstyrrelser etter ordre fra Mussolini mot slutten av 1930-tallet. Ved inngangen til andre verdenskrig produserte Radio Moskva 51 timer med radiosendinger i døgnet på 24 språk.
Andre verdenskrig
Radio Moskva holdt sendingene i gang under hele krigen selv om Moskva ble bombet hver natt i en periode på halvannet år. Da det så ut som om Moskva skulle falle ble deler av personalet evakuert til Kujbysjev (nåværende Samara) ved Volga sammen med Bolsjojteateret og flere ministerier.
Sendingene skjedde parallelt på langbølge, mellombølge og kortbølge med nyhetsbulletiner på ulike språk brutt opp med musikk. Det var ikke faste sendetider for hvert enkelt språk, som snarere skjedde i den takten medarbeiderne for de ulike språkene rakk å oversette nyhetstelegrammene fra TASS.
Blant kjente nordmenn og norsktalende bak de norske radiosendingene fra Moskva i krigsårene var Jelena Aspås, Leonard Aspås, Solveig Berg, Gotfred Hølvold, Hildur Hølvold, Håkon Sneve og Håkon Kahrs Sund. Gilbert Furubotn var redaktør, Anna Dalland nestleder i den norske redaksjonen.
Den kalde krigen
USA ble et nytt mål for Radio Moskva fra begynnelsen av 1950-tallet med sendere i Moskva-regionen. Senere ble sendere i Vladivostok og Magadan konstruert for å nå USAs vestkyst.
De første sendingene til Afrika gikk på lufta på slutten av 1950-tallet på engelsk og fransk. I 1961 sendte Radio Moskva på tre afrikanske språk; amharisk, swahili og hausa. Senere kom ytterligere åtte afrikanske språk til.
De første sentraliserte nyhetsbulletinene ble sendt fra august 1963 av. Mye av innholdet fokuserte på forholdet mellom USA og Sovjetunionen, sett i lys av den kalde krigen.
På 1970-tallet slo de beste kommentatorene sammen sine pjalter i programmet «News and Views». Blant deltakerne i det ambisiøse prosjektet var Viktor Glazunov, Leonid Rassadin, Jurij Sjalygin, Aleksandr Kusjnir, Jurij Solton og Vladislav Tsjernukha. Programmet, som fokuserte på nyheter og analyser, fikk over årene en betydelig lytterskare.
Endringer på 1980-tallet og 1990-tallet
På slutten av 1970-tallet ble Radio Moskvas engelskspråklige program omdøpt til Radio Moscow World Service, blant annet for å møte konkurransen fra BBC World Service. Prosjektet ble lansert og ledet av Aleksandr Evstafiev. Senere ble det etablert egne sendinger til Nord-Amerika, Afrika og Storbritannia og Irland med noen timer daglige sendinger sammen med den ordinære 24-timers engelskspråklige World Service. Dette inkluderte også sendinger på noen andre språk, «Radio Peace and Progress» og noen sendinger fra de russiske republikkene.
Det å sende pro-sovjetisk propaganda, var Radio Moskvas viktigste oppgave. Alle programmene med unntak av noen kortere nyhetsavbrudd, måtte klareres med et «programdirektorat» som var en form for sensur. Ordningen ble først avviklet i 1991.
På det meste sendte Radio Moskva på over 70 ulike språk via sendere i Sovjetunionen, Øst-Europa og på Cuba.
Radio Moskvas kjenningsmelodi var «Moskvakvelder». Senere har Voice of Russia World Service tatt i bruk to andre kjenningsmelodier, «Midnatt i Moskva» og sitt nåværende signal, Bilder fra en utstilling av Musorgskij.
En av radiokanalens mest populære program på 1980-tallet var ønskekonserten, i hovedsak på grunn av programmets uformelle stil i sterk kontrast til de øvrige programmene. Programmet ble toppet av den kjente radiomannen Vasily Strelnikov. Et annet populært program var Moscow Mailbag, som var et program som besvarte lytternes spørsmål om det tidligere Sovjetunionen og senere om Russland. I nesten 50 år, fra 1957 til 2005, ble programmet ledet av Joe Adamov som var kjent for sin radiostemme og gode humør.
Fra Radio Moskva til Russlands stemme
Radio Moskva fortsatte med å sende inntil Sovjetunionen kollapset i 1991 og fikk senere navnet World Service of the Voice of Russia.
Inntektene til Russlands stemme kommer fra den russiske statskassen, og overføringene derfra bestemmer i realiteten aktivitetsnivået. Etter Sovjetunionens fall har stasjonen nedbemannet flere ganger og redusert ambisjonsnivået. I 1995 ble 30 prosent av staben sagt opp og sendingene på flere språk kuttet.
I dag (2012) sender kanalen 151 timer daglig på 38 språk samt russisk. Lyttertallet for alle sendingene beregnes å ligge på vel 100 millioner. De mest omfattende sendingene er på engelsk som sender døgnet rundt, mens stasjonen nøyer seg med 15 minutter daglig til Nepal. I tillegg kommer en internettjeneste på 33 språk.
Nordiske språk
Radio Moskva begynte å sende til Norden på svensk. Det skjedde 11. februar 1932 etter påtrykk fra lyttere i Sverige. De norske sendingene startet 22. juni 1941, samme dag som Tyskland gikk til angrep på Sovjetunionen (Operasjon Barbarossa). Blant medarbeiderne var Martin Gunnar Knutsen (senere leder av NKP) som arbeidet i den norske redaksjonen mellom desember 1951 og årsskiftet 1954–1955). Under krigens gang startet også sendinger på dansk. De danske sendingene var blant dem som ble lagt ned på 1990-tallet, nærmere bestemt i 1994, mens både norsk og svensk har vært gjennom betydelige kutt. Utover på 1990-tallet ble sendingene redusert fra halvannentimes daglige sendinger til en halvtime hver tirsdag og torsdag på norsk, og en daglig halvtime på svensk og finsk.
En større restrukturering av kanalen fant sted våren 2009. Ett av tre språk ble fjernet fra radiostasjonens tilbud, mens de gjenværende språkene fikk økt sendetid. Blant de språkene som ble fjernet var de nordiske språkene norsk, svensk og finsk. Siste sending på norsk ble sendt 9. mars og siste på finsk og svensk 27. mars.
En kan fremdeles høre nyheter fra Russlands stemme på nordiske språk, via lydfiler som lastes ned fra internett.
Sendenett
Radio Moskva og Russlands stemme hadde og har et sendenett på kortbølge som ingen andre kan vise maken til. På 1980-tallet var sendekapasiteten og styrken på sitt største og mange programmer kunne høres på flere ulike frekvenser.
Arthur Conley
Conley startet sin karriere på slutten av 1950-tallet og var sterkt inspirert av Sam Cooke. Han var en god venn av Otis Redding, og sammen skrev de låten «Sweet Soul Music» som han fikk en stor hit med i 1967. Etter dette fikk han aldri noen større hiter igjen.
Conley var homofil, men aldri åpen om sin legning. Legningen var en hindring for videre suksess i USA og en av grunnene til at han flyttet til Europa der han også skiftet navn til Lee Roberts. I Europa var det ingen som visste hvem Lee Roberts var og han kunne leve et rolig i Nederland der ingen brydde seg om hans legning. Han forlot musikkbransjen i 1988.
August Eiebakke
August Eiebakke (født 25. april 1867 på gården Eiebakke i Askim, død 21. juli 1938 i Oslo) var en norsk maler.
Blant sin tids figurmalere var han den mest begavede og kyndige kjenner av norske bønders liv og natur. Han slo igjennom med bildet «Anretning» (malt 1890). Etter oppholdene i København - der han særlig ble påvirket av Joakim Skovgaard - og i Italia, fjernet han seg fra naturalismen og slo inn på det religiøse figurmaleri. Hans hovedarbeid i denne sjangeren er «Kristus tager Afsked med de 11 Apostle» (1900–01). Senere nærmet han seg den første retning. Av senere bilder kan nevnes «Portræt af en Dame» (1905). Fra 1910–37 var han lærer ved Statens håndverks- og kunstindustriskole i Kristiania.
Ethan Hawke
Ethan Green Hawke (født 6. november 1970 i Austin i Texas) er en amerikansk forfatter, skuespiller og filmregissør. Som 14-åring debuterte han i filmen Explorers fra 1985. Hawke var gift med Uma Thurman fra 1. mai 1998 til de ble separert i juli 2004 og skilt i 2005. Paret fikk 2 barn sammen.
Yang Tingyun
Yang Tingyun (kinesisk: 杨廷筠, født 1562 i Renhe ved Hangzhou i Zhejiang i Kina, død 1627 i Hangzhou), dåpsnavn Michael, var en kinesisk stormandarin som ble katolikk. Han regnes av kinesiske katolikker som en av deres tre søyler i Ming-dynastiets siste fase, sammen med mandarinene Xu Guangqi og Li Zhizao. Yang Tingyun var gjennom sin utdannelse rotfestet i neokonfucianismen og var også før sin konversjon en aktiv buddhist; etter han ble kristen arbeidet han for å forklare kristendommen ved hjelp av konfucianistisk tankegods og kritiserte buddhismen som utilstrekkelig.
Liv og virke
Yang Tingyun hjalp pater Giulio Aleni og fire-fem andre jesuittmisjonærer i sikkerhet ved å skjule dem i sin residens i Hangzhou under den forfølgelsen som brøt ut etter Nanjingepisoden og var på sitt mest intense fra 1616 til 1617. Yang Tingyun engasjerte seg samtidig skriftlig og muntlig i debatt med og kritikk av viseministeren Shen Que i Nanjing hvis stadige memorialer med angrep på misjonærene hadde utløst forfølgelsene og beslagleggelsen av jesuittenes residens i Nanjing og deres eiendeler der.
Likesom de to andre av de tre søyler hadde han et omfattende forfatterskap i det som ble kalt «Himmelske Studier» (tianxue). Han søkte solid eller praktisk kunnskap (shixue), og en dypere forståelse av de klassiske tekster (jingxue). Likesom de andre strebet han etter en objektiv moral i motsetning til den intuitivt orienterte Wang Yangming-skolen (han var som de andre mer tilknyttet Donglinbevegelsen), hadde en kritisk holdning til Cheng-Zhu-skolen og var mer inspirert av Han-visdom. Deres konversjon til kristendommen ble ledsaget av en kritikk av buddhismen, og ledende buddhister rettet også kritikk mot katolisismen.
Yang var aktiv i oppbyggingen og undervisningen av de kristne der han kom. Det var etablert mange katolske sodaliteter i Kina, og Yang gav undervisning for disse, som i Hangzhou for Vievannssodaliteten,, og sikkert også for det karitative selskap (renhui) som han selv hadde vært med på å opprette sammen med Wang Zheng. Han var også med på å finansiere trykking og spredning av jesuittmisjonærenes omfattende religiøse og humanistiske forfatterskap og oversettelsesarbeid, og skrev forord til flere av deres verker. Mange av disse vitner om en dyp forståelse også av deler av kristen lære som var særlig fremmed for vanlige kineseres tankegang, og viste hvordan disse elementer også hadde en resonansbunn i den tidlige konfucianisme. Særlig illustrerende i så måte er hans forord til Alenis Dizui zhenggui der han går inn på syndsbekjennelse og skriftemål.
Hans datter, Agnes Yang, ble en av de fremtredende katolske kvinner som i sin tid betød meget for kirkens vekst; hun ledet en gruppe konsekrete jomfruer som utførte karitativt arbeid i Hangzhou.
Friidrett under Sommer-OL 2004 – 1500 meter kvinner
1 500 meter kvinner ved Sommer-OL 2004 ble gjennomført på Athens olympiske stadion mellom 24. og 28. august.
Resultater
Fra de tre forsøksheatene gikk de fem fremste i hvert heat og de ni beste tidene ellers videre til semifinalene.
Fra de to semifinalene gikk de fem fremste fra hvert heat og de to beste tidene ellers til finalen.
Q automatisk kvalifisert.
q en av de beste tidene ellers.
DNF kom ikke i mål.
OR markerer olympisk rekord.
NR markerer nasjonsrekord.
PB markerer personlig rekord.
SB markerer beste resultat for utøveren i sesongen.
DSQ markerer diskvalifisert eller utesluttet.
Sandra Dee
Bakgrunn
Alexandra Zuck var det eneste barn av John Zuck og Mary (født Cymboliak) Zuck, som møttes som tenåringer på en dans i en russisk-ortodoks menighet. De giftet seg kort tid etter, men skiltes før Sandra var fylt fem år. Hun var av karpatorusynsk avstamning, og vokste opp som russisk-ortodoks kristen.
Karriere
Dee var profesjonell modell allerede da hun var fire år. Hun fortsatte videre med fjernsynsreklamer, og sin filmdebut fikk hun i Until They Sail i 1957.
I 1958 vant Dee en Golden Globe-pris for mest lovende nykommer. Filmkarrieren blomstret og hun ble kjent for sine roller i filmer som Opprør mot livet, Gidget og Sommerstedet (alle fra 1959).
Dees ekteskap med sanger og skuespiller Bobby Darin, som de inngikk i 1960, holdt henne i rampelyset i det meste av det tiåret. Hun hadde kontrakt med Universal Studios, som prøvde å utvikle Dee som en moden skuespiller, og filmene hun spilte i som voksen – inkludert enkelte med Darin – var kun moderate suksesser. De fikk en sønn sammen, Dodd Mitchell Darin. Dee og Darin ble skilt i 1967.
Dee tok veldig få skuespillerjobber på 1970-tallet, men opptrådte på TV ved enkelte anledninger.
Dees 1950-personlighet var inspirasjonen til sangen «Look At Me, I'm Sandra Dee» fra Broadway-musikalen Grease. Sangen ble også fremført i filmversjonen av musikalen fra 1978.
Dees voksne liv var sterkt preget av dårlig helse. Hun innrømte at hun i det meste av livet hadde slitt med anorexia nervosa, depresjon og alkoholisme. I 2000 annonserte hun at hun hadde blitt diagnostisert med kreft i halsen og nyresvikt. Komplikasjoner fra sistnevnte, kombinert med en lungebetennelse ledet til hennes død i en alder av 62.