cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Egil Bakke
Bakke var kjent for sitt omfattende samfunnsengasjement, hvor han ofte har argumentert for hvordan desentraliserte løsninger kan være til den enkeltes og det felles beste. I 1990 ble Bakke tildelt Fritt Ords honnør «for vedvarende og gledesspredende økonomisk publisistisk virksomhet». På 90-tallet hadde han fast spalte i magasinet Dine Penger der han kommenterte og skrev om økonomiske, historiske og politiske spørsmål.
Han ble utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs orden i 1995.
Finanshuset Acta
Finanshuset Acta (stiftet 11. februar 1998 som Sundal Collier Forvaltning AS) var et spare- og investeringsselskap for privatpersoner i Norge, Sverige og Danmark, med det juridiske navnet Acta Asset Management AS. Selskapet var ett datterselskap av det børsnoterte selskapet Acta Holding ASA, nå Agasti Holding.
I 2011 forvaltet Finanshuset Acta 60 milliarder kroner for sine 89 000 kunder, og tilbød rundt 300 investeringsprodukter; aksjefond, private equity, infrastruktur og andre investeringsprodukter for norske og internasjonale forvaltere, samt investeringer innen eiendom, shipping og indeksprodukter.
Historie
Selskapet ble stiftet 11. februar 1998 som Sundal Collier Forvaltning AS, men endret 11. november 2000 navn til Acta Asset Management ASA. 26. september 2009 endret selskapet organisasjonsform fra allmennaksjeselskap til aksjeselskap.
I august 2011 endret selskapet merkenavn til Finanshuset Acta.
Harald Paalgard
Harald Gunnar Paalgard (født 4. mai 1950) er en norsk filmfotograf.
UFC 98
UFC 98: Evans vs. Machida var et MMA-arrangement i regi av UFC 23. mai 2009 i Las Vegas, Nevada.
Harald Paalgard
Han vant Amandaprisen 1985 i klassen beste foto for Orions belte og har vunnet den svenske Guldbagge-prisen i klassen beste foto for filmene Drømspel (1995) og Juloratoriet (1997). Han ble tildelt Foreningen Norske Filmfotografers ærespris i 2019.
UFC 98
Bakgrunn
En titelforenings kamp mellom Frank Mir og Brock Lesnar var opprinnelig satt opp til dette arrangementet, men ble flyttet til UFC 100 pga. en treningskade av Mir.
Som erstatning skulle Quinton Jackson møte daværende ubeseirede tittelholder i lett tungvekt Rashad Evans, men Jackson måtte opereres og ble igjen erstattet av Lyoto Machida.
Tsjimkent
Tsjimkent (kasakhisk: Шымкент) er en by i Sør-Kasakhstan oblast i Kasakhstan. Med et innbyggertall på ca. 650,200 er det den tredje største byen i Kasakhstan, etter Almaty og Astana.
Albert Bonnier
Albert Bonnier (født 21. oktober 1820 i København, død 26. juli 1900 i Stockholm) var en svensk forlegger. Han grunnla forlaget Albert Bonniers förlag.
Bakgrunn og virke
Faren Gerhard Bonnier kom til København i 1801. Her startet han bibliotek, bokhandel og forlag. Virksomheten vokste raskt, men det var også periodiske økonomiske problemer. I 1827 besluttet familien å sende eldstesønnen Adolf til Sverige. Han åpnet etter en tid bokhandel og forlag i Stockholm. Høsten 1835 inviterte han sin yngre bror Albert dit for å hjelpe til i driften av bokhandelen. Allerede i 1837 startet Albert sitt eget forlag, Förlagsbyrån, og gav her ut sin første bok, Bevis att Napoleon aldrig har existerat. I 1839 gav han ut en årbok, et teaterstykke, en håndbok i skikk og bruk, en bok med operasanger samt en abc-bok.
I 1841 dro Bonnier på en to år lang studiereise til utlandet. Han arbeidet i bokhandler i Leipzig, Wien og Pest. Tilbake i Sverige gav han ut en del kjente titler innen skjønnlitteraturen som ukentlige fortsettelseshefter, ''Den europeiska följetongen. Nytt romanbibliothek''. Gjennom utgivelsen av den årlige Svea Folk-Kalender, som inneholdt korte noveller og fortellinger av kjente forfattere, fikk han kontakt med blant annet August Blanche, Fredrika Bremer og Emilie Flygare-Carlén.
Bonnier gjorde stor suksess. I 1856 kjøpte han et trykkeri, og han satset stadig mer på svensk skjønnlitteratur. Han fikk forfattere som Zacharias Topelius, Viktor Rydberg, Frans Hedberg og Elias Sehlstedt i stallen. Han gav også ut faglitteratur som Handelskalendern og den svenske adelskalenderen Sveriges Ridderskap och Adels kalender, videre reisehåndbøker, legebøker og grammatikker.
I 1865 samlokalisertes forlag og trykkeri i treetasjers hus i Ålandsgatan 15-17 (nå Mäster Samuelsgatan). Avisa Dagens Nyheter ble i begynnelsen trykt her. Bonnier fikk tilbud om å kjøpe aksjer, sa først nei, men gikk etter hvert inn med kapital. Han satt også i ledelsen for Aftonbladet en periode.
I 1886 ble sønnen Karl Otto deleier i firmaet, som forsatte å satse på svenske forfattere. Forlaget gav ut August Strindbergs Från Fjerdingen och Svartbäcken i 1877. Röda rummet kom imidlertid ut på et annet forlag. En av personene i denne romanen er den gjerrige forleggeren Smith, som tydelig er en karikatur av Adolf Bonnier. Forlaget ville likevel gi ut mer Strindberg, och i 1884 kom Giftas ut på Bonnier. Boka er et kraftig angrep på det meste i det oskarianske samfunnet, og Strindberg ble anmeldt for blasfemi. Forfatteren var imidlertid bosatt i Sveits, og det lå derfor an til at Albert Bonnier ville bli sett som juridisk ansvarlig. Det lykkes å overtale Strindberg til å komme til Sverige til rettssaken, der han høsten 1884 ble frikjent. Forlaget måtte derimot tåle hard kritikk for å tjene penger på slik litteratur.
Karl Otto knyttet mer moderne forfattere som Verner von Heidenstam og Gustaf Fröding til forlaget. Albert hadde tungt for å akseptere den moderne litteraturen. Han foretrakk Topelius og Rydberg. I 1876 lot han den da 23-årige Carl Larsson illustrere Fältskärns berättelser av Topelius, og i 1887 gav han ut den 22-årige Sven Hedins første bok om reisen gjennom Persia.
I 1896 havnet forlaget igjen i retten, da Frödings dikt En morgondröm ble anmeldt. Politiet inndrog alle eksemplar, men også Fröding ble frikjent.
Vinteren 1900 ble Albert Bonnier rammet av kreft og han døde etter noen måneder. Han var da eier av Sveriges nest største forlag og hadde en formue på 3,5 millioner svenske kroner.
Bonnier giftet seg i 1854 med Betty Rubenson. Sammen fikk de tre barn, Jenny (1855), Karl Otto (1856) og Eva (1857). Betty døde i 1888. Bonnier fikk senere to sønner, Albert Nikolaus (1890) og Sven Albert (1894), med den mye yngre Ebba Herván (født 1860), som han var forlovet med.
Cwmbran
Cwmbran (walisisk Cwmbrân) er en ny by i Monmouthshire i Wales. Den ble grunnlagt i 1950-årene for å gi nye jobbmuligheter i den sørøstlige delen av Wales, der kullgruvedrift tradisjonelt har vært viktigste næringsvei. Landsbyene Cwmbran, Pontnewydd, Upper Cwmbran, Croesyceiliog, Llantarnam og Llanyravon lå i området byen dekker, og ble innlemmet i den. Befolkningstallet er omkring 60 000 (2004). Cwmbran er administrasjonsby for Monmouthshire.
De vestlige og nordlige delene av byen ligger i bakkete landskap, i ytterkanten av det kullrike området. Noen av åsene i nærheten har en høyde på over 300 m. Elven Lwyd renner gjennom området, og det samme gjør restene av Monmouthshire og Brecon-kanalen. Øst for Cwmbran ligger dalen Usk renner gjennom.
I hjertet av byen ligger et moderne kjøpesenter og en eldgammel gård side om side. Gården, Llantarnam Grange, var engang del av eiendommen til klosteret Llantarnam Abbey. Eiendommen rommer nå et kultursenter
Byen har et internasjonalt stadion, hvor det har blitt holdt flere store idrettsarrangementer. Byens fotballag er Cwmbran Town, og det er to Rugbylag, Cwmbran og Croesyceiliog. Mange av byens rugbytilhengere støtter heller det eldre laget fra Pontypool og laget fra Newport.
Akure
Akure er en by i det sydvestlige Nigeria. Byen har ca. 485,000 innbyggere (2006), og er administrasjonssentrum i delstaten Ondo.
Fotballaget Sunshine Stars kommer fra byen. Byen huser også Federal University of Technology, Akure (etablert 1981).
Murder One
Murder One er en amerikansk kriminalserie som gikk på TV-kanalen ABC fra 1995 til 1997. Hovedrollene ble spilt av Daniel Benzali, Stanley Tucci, Barbara Bosson, Michael Hayden og Mary McCormack. Serien ble skapt av Steven Bochco, Charles H. Eglee & Channing Gibson.
Serien innbrakte tre Emmy-priser til folk både foran og bak kamera. I 1997 vant den BAFTA-prisen i klassen beste utenlandske TV-serie.
I Norge gikk serien på TV 2 fra 1995 til 1997.
Handling
I sin første sesong spilte Daniel Benzali hovedrollen som forsvarsadvokat Theodore Hoffman, som eie sitt eget firma, kalt Hoffman and Associates. Hoffman er kjent som en nidkjær straffeadvokat som representerer sine klienter i en rekke forskjellige høyprofilerte saker. Patricia Clarkson spilte hans kone, Annie. Stanley Tucci spilte rollen som Richard Cross, en sjarmerende, men moralsk tvetydig, filantrop.
I løpet av sesong én forsvarte Hoffman en ung Hollywood-stjerne Neil Avedon (spilt av Jason Gedrick) som står anklaget for drapet på den femten år gamle Jessica Costello. I løpet av den første delen av sesongen håndterte Hoffmans medarbeidere også en rekke mindre saker. I den andre sesongen ble Benzali erstattet av Anthony LaPaglia (i rollen som Jimmy Wyler) en tidligere assisterende distriktsadvokat.
Eksterne lenker
Murder One (album) Murder One
Fanefjord kirke
Fanefjord kirke er en kirke fra 1200-tallet som ligger ved Fanefjord på Møn i Danmark. En halv kilometer syd for kirken ligger den store langdyssen Grønsalen, også kalt Grønjægers Høj. Kirken er særlig kjent for sine kalkmalerier.
Kirken er oppført i munkesten og består av et langhus, et tårn i vest og et våpenhus i nord. Langhusets vestre del er det mere enn 7 meter høye kirkeskipet bygget i siste halvdel av 1200-tallet. De nåværende krysshvelvene er fra slutten av 1400-tallet og langhuskoret fra begynnelsen av 1500-tallet. Kirkens rundbuede vinduer stammer sannsynligvis fra en istandsettelse i 1724.
Kalkmalerier
Kalkmaleriene i kirken var malt over i mange år og ble avdekket under ledelse av E. Lind ved Nationalmuseet fra 1932 til 1934. I 2009 gjennomgikk maleriene en omfattende restaurering.
Kirken har kalkmalerier fra to perioder; fra rundt 1350 og fra 1500-tallet. Triumfbuen ble dekorert med bl.a. fire sirkler med evangelistene, St.Kristoffer og St.Georg på 1300-tallet. På begynnelsen av 1500-tallet, kort tid før reformasjonen, dekorerte Elmelundemesteren og hans medhjelpere kirken med motiver fra Bibelen etter inspirasjon fra Biblia pauperum.
Inventar
Altertavlen er i renessanse fra ca.1630 med ornamenter i bruskbarokk. Den har en innskrift hvor det fremgår at den har blitt utsmykket i 1634 på Corfitz Ulfeldts regning.
Prekestolen er fra rundt 1645 og har Christian IVs emblem. Typen er svært lik prekestolen i Elmelunde kirke som er skåret av en elev av Jørgen Ringnis og er sannsynligvis utført av samme mester.
Døpefonten er av gotlandsk type, senromansk og utført i rød- og hvit kalksten. Kirken har tre votivskip og et orgel fra 1998.
Fylkesvei 7380
Fylkesvei 7380 går mellom sentrum og Hammarøya i Nesna kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 382.
Skarskroken (Oslo)
Skarskroken er en vei i Maridalen i Oslo. Den går vestover på sørsiden av snuplassen på Skar og dreier så nordvestover inn i skogen, der den ender som blindvei.
Navnet ble vedtatt i 1989.
Følgende veinumre er i bruk : 6, 10, 16, 18, 21, 23, 25.
David Thrane
David Paulsen Thrane (født 1780 i Frederikshald, død 1832 i Bragernes) var en norsk bankmann.
Han var sønn av den meget rike handelsmann Paul Olsen Thrane som etablerte seg i Christiania rundt 1784. Broren Waldemar Thrane var komponist, og David var som broren og faren, interessert i teater og musikk, og som medlem av Det Dramatiske Selskab, møtte han Helene Sophie Bull (1785-1831, datter av den rike kjøpmann og tobakksfabrikant Peter Bull fra Fredrikstad) som han ektet (1802). Selv var han skuespiller på Grensehaven, et sted han også eide.
På tross av å ha gjennomgått en tidlig konkurs grunnet spekulasjoner, var David Thrane sentral i etableringen av Norges Rigsbank (senere Norges Bank, 1814) der han ble kasserer og en av fire direktører. Grunnet underslag av rundt 100 000 speciedaler, blant annet for å finansiere sin fortsatte spekulasjon, ble han avsatt i 1817. Han gikk personlig konkurs og ble satt i tukthus, men satt fri mot kausjon og plan for tilbakebetaling av 99 513 riksdaler med farens og de tre andre meddirektørers hjelp. Samtidig fikk han sønnen Marcus Thrane (1817–1890) som vokste fra fattigdom til berømmelse, mens faren bodde vekselvis i Sverige og Danmark utover 1820-tallet.
Tristan Valentin
Tristan Valentin (født 23. februar 1982 i Le Blanc-Mesnil) er en profesjonell fransk landeveissyklist.
Tskhinvali
Tskhinvali (også stavet Cchinvali eller Cxinvali) (georgisk ცხინვალი, ossetisk Цхинвал, Tskhinval eller Чъреба, Tsjreba) er hovedstaden i den de facto selvstendige republikken Sør-Ossetia, som internasjonalt blir regnet som en del av Georgia. Ifølge Georgias offisielle administrative inndeling hører Tskhinvali til regionen Shida Kartli.
Byen ligger ved elva Store Liakhvi, om lag 100 km nordvest for hovedstaden Tbilisi.
Fra 1934 til 1961 het byen Staliniri, til ære for Josef Stalin.
Historie
Området rundt byen har hatt bosetting siden bronsealderen.
Tskhinvali ble først nevnt i georgiske skriftlige kilder i 1398 som en landsby i Kartli (Sentral-Georgia), men senere kilder oppgir den georgiske kongen Asphagur av Iberia fra 200-tallet som grunnleggeren da han bygde en festning her. Tidlig på 1700-tallet var Tskhinvali en liten «kongelig by» og var stort sett befolket av munker. Tskhinvali ble annektert av Det russiske rike samtidig som resten av Øst-Georgia i 1801. Byen lå langs handelsveien fra Nord-Ossetia til Tbilisi og Gori, og byen utviklet seg gradvis til en handelsby med en blanding av jødisk, georgisk, armensk og ossetisk befolkning.
Da Sovjetunionen overtok landet, etter at Georgia hadde hatt to år med selvstendighet fra 1918 til 1920, ble Tskhinvali i 1922 hovedstad i det autonome oblasten Sør-Ossetia innenfor Georgisk SSR. Dermed ble byen stort sett ossetisk på grunn av kraftig urbanisering og den sovjetiske politikken med å flytte ossetiske folk fra nærliggende landsbyområder og inn i byen. Byen var i praksis et industrisenter med sagbruk og fabrikker.
Sørvest for byen ble det i sovjettiden etablert et stort militært område, og det fikk etterhvert rakettsiloer for mer enn 60 langdistanseraketter med atomladning.
Tskhinvali ble sterkt skadet i den sør-ossetiske konflikten 1990-1992. Både russiske og georgiske styrker inntok byen og kjempet mot ossetiske militære enheter. Det fant også sted krigsforbrytelser. Hus ble stukket i brann. Tidvis var byen delt i en vestlig ossetisk-kontrollert del og en østlig georgisk-kontrollert del.
I 1994 ble byen sete for den felles kontrollkommisjon for den georgisk-ossetisk-russiske fredsstyrke understilt OSSE.
Ifølge en folketelling i 1989 hadde byen 42 934 innbyggere, mens det i dag (2015) bare er om lag 30 432 igjen.
Under krigen i Sør-Ossetia i 2008, foregikk det harde kamper mellom georgiske og russiske styrker om byen, etter at georgiske styrker hadde angrepet byen for å «gjeninnføre konstitusjonell kontroll over regionen».
Pontypool
Pontypool (walisisk Pont-y-pŵl) er en by ved elven Lwyd i Torfaen, Wales. Den har omkring 37 000 innbyggere (2004), og er administrasjonsby for grevskapsdistriktet Torfaen.
Viktige industrinæringer har tradisjonelt vært jern- og stålproduksjon, kullgruvedrift og virksomhet knyttet til jernbanen. Mange av bedriftene er lagt ned, og byen er i ferd med å bli en soveby for nabobyene Cwmbran og Newport.
Sulkava
Sulkava er en kommune i landskapet Södra Savolax i Finland. Kommunen har cirka 3 000 innbyggere og et areal på 769,33 km². Sulkava er en finskspråklig kommune som grenser til kommunene Nyslott, Rantasalmi, Juva, Puumala og Ruokolax.
Seriate
Seriate er en kommune med 25,141 innbyggere (2013) i provinsen Bergamo. Elven Serio renner gjennom kommunen som ligger 5 km fra provinshovedstaden Bergamo.
Befolkningsutvikling
Tall fra ISTAT
William C. Cuff
William Charles Cuff (født 19. august 1869 i Liverpool, død 6. februar 1949) var en engelsk fotballtrener. Han var manager for Everton i 577 kamper mellom 1901 og 1918. Som manager vant han ligaen i sesongen 1914/15 og FA-cupen i 1906.
William James
William James (født 11. januar 1842, død 26. august 1910) var en amerikansk lege, psykolog og filosof.
William James var eldre bror av forfatteren Henry James. De fikk en privilegert, men rotløs oppvekst. Deres far var fritenker og innskjerpet frihet og åndelighet som avgjørende sider ved menneskets eksistens. William James begynte å studere naturvitenskap ved Harvard-universitetet, akkurat da striden om Darwins evolusjonsteori raste. James trodde Darwin hadde rett, men var rystet ved tanken på at dette kunne innebære en determinisme i strid med den frie vilje. Våren 1870 fullførte han medisinstudiet, men var usikker på veien videre. Han slet med hodepine, ryggplager og fordøyelsesproblemer, og følte seg nedstemt og irritabel på tross av flere opphold ved kurbad i Europa. I mars 1870 traff det ham hardt at kusinen hans døde; de hadde stått hverandre svært nær. Tapet av henne kan ha utløst hans psykiske sammenbrudd, skildret i The varieties of religious experience.
Hans fortvilelse fikk ham til å vurdere selvmord, men i stedet besluttet han at «min første frie viljeshandling skal være å tro på den frie viljen». Med dette som program arbeidet han seg ut av håpløsheten ved å legge til rette for et aktivt liv, tross tilværelsens grunnleggende usikkerhet, som en anerkjennelse av livets krav om handling og deltakelse. Det hjalp ytterligere at han lyktes som underviser ved Harvard, og ble oppfordret av forlegger Henry Holt å skrive en lærebok i psykologi, som han riktignok brukte tolv år på å skrive, men som også ble en klassiker: Principles of Psychology. Han giftet seg med Alice Howe Gibbens i juli 1878 og fant en god støtte i henne. Paret fikk fem barn.
Etter først å ha undervist i medisinske emner ved Harvard, ble James professor i psykologi og filosofi samme sted fra 1876 til 1907. Til tross for at han bare arbeidet med psykologiske spørsmål i en viss fase av livet, regnes James for en av de viktigste psykologer overhodet. Han er også en av grunnleggerne av den såkalte pragmatismen, en retning innen filosofien. Innenfor psykologien regnes han som forløper for funksjonalistisk psykologi, der psykologien skal vise seg som en nyttig vitenskap som fremmer tilpasningen. Han har skrevet en anerkjent psykologisk lærebok i to bind kalt Principles of Psychology, hvor han blant annet beskrev bevisstheten som en kontinuerlig strøm, en totalitet – begrepet stream of consciousness kommer fra James.
James-Langes emosjonsteori er en teori innenfor psykologi om opphavet til våre emosjoner (følelser), og er en av de første teoriene om emosjoner. Teorien ble utviklet av James og den danske fysiologen Carl G. Lange uavhengig av hverandre i henholdsvis 1884 og 1885.
Cité
Cité kan vise til:
SIG Sauer
SIG Sauer (Sigarms frem til oktober 2007) er et amerikansk representativt firma for den sveitsisk/tyske våpenprodusenten Swiss Arms AG.
Tidligere ble Swiss Arms AG delt ut av «Schweizerische Industrie Gesellschaft» (SIG) i 2000. Sigarms ble opprettet i 1985 for å importere og distribuere SIG skytevåpen til USA, men har idag også noe egenproduksjon. Ifra år 2000 ble det utskilt som en egen enhet. SIG Arms AG som var moderfirmaet ble samtidig omdøpt til Swiss Arms AG.
Historie 1853 - 1985
Opprinnelig ble det originale SIG firmaet opprettet i 1853 som en vognfabrikk av Friedrich Peyer im Hof, Heinrich Moser og Conrad Neher. Da de fikk en kontrakt på å produsere 30 000 musketter skiftet de navn til «Schweizerische Industrie Gesellschaft – SIG», (Sveitsisk Industrielt Selskap). SIG produserte senere den populære SIG 210 pistolserien, og etter hvert gikk de i samarbeid med den tyske våpenprodusenten J.P. Sauer & Sohn. På 70-tallet kom SIG SAUER serien med pistoler med SIG P220 i 1975.
Historie 1985 -
I 1985 ble Sigarms opprettet som den amerikanske avdelingen av SIG i Virginia USA, for å importere pistolene P220 og P230. I 1990 flyttet de til New Hampshire for å starte med produksjon. Sigarms og søsterbedriftene Sauer, Mauser og Swiss Arms ble kjøpt av Michael Lueke og Thomas Ortmeier i oktober 2000. 1. oktober 2007 byttet Sigarms offisielt navn til SIG Sauer.
6. september
6. september er den 249. dagen i året og den 250. i skuddår. Det er 116 dager igjen av året.
Fødsler
Se flere som er født 6. september i Kategori:Fødsler 6. september.
Dødsfall
Se flere som døde 6. september i Kategori:Dødsfall 6. september.
UEFA Super Cup 1999
UEFA Super Cup 1999 var den 25. utgaven av cupturneringen UEFA Super Cup. Finalen ble for andre gang offisielt spilt med én kamp på nøytral bane i Monaco mellom vinner av Cupvinnercupen 1998/1999 (SS Lazio) og vinner av Mesterligaen 1998/1999 (Manchester United FC), hvor førstnevnte lag til slutt vant 1–0 etter scoring av Marcelo Salas.
Dette var for øvrig siste gang at vinneren av Cupvinnercupen ble automatisk kvalifisert til Super Cup, da cupvinnercupen ble avviklet til fordel for UEFA-cupen.
Dark Dog
Dark Dog er en østerriksk energidrikk.
Dark Dog markedsføres i over 25 land og er markedsleder i Chile, Paraguay og Frankrike.
Produksjonsselskapet «Dark Dog Austria» ble etablert i Østerrike i 1995 og samarbeider med fabrikker med kapasitet til å produsere opptil 35 millioner enheter hver måned. Produktet ble lansert i Norge i 1999 etter en tre-års testperiode. Etter noen få år på det norske markedet, ble det slutt på Dark Dog for salg i Norge. Dark Dog var også den offisielle «LAN-drikken» på Hallan-Lan 2019.
Jean Eugène Robert-Houdin
Jean Eugène Robert-Houdin (født 6. desember 1805, død 13. juni 1871) var en fransk urmaker og regnes som grunnleggeren av moderne tryllekunst.
Robert-Houdin ble født i Blois i Frankrike. Han utdannet seg til urmaker, men hadde samtidig stor interesse for gjøglere og magikere. På 1850-tallet var det opprør i Fransk Algerie mot kolonistyret, og opprørerne ble inspirert av mirakler som deres religiøse ledere foretok. For å møte denne utfordringen brukte den franske regjeringen Robert-Houdin og sendte ham til Algerie i 1856. Der hadde han en rekke oppvisninger for å bryte de religiøse ledernes innflytelse.
I en oppvisning lot han en araber skyte på seg med en merket kule og fanget den med tennene. I et annet nummer viste han en tom boks med jernbunn som selv barn kunne løfte. Ved å aktivere en skjult elektromagnet gjorde han den urørlig. Selv de sterkeste menn kunne ikke rikke den.
Robert-Houdin blir ansett som skaperen av moderne tryllekunst. Før ham var det gjøglere som opptrådte med kunster på markedsplasser. Robert-Houdin derimot var pent antrukket og holdt sine oppvisninger i teatre og ved private fester.
Robinsonekspedisjonen
Robinsonekspedisjonen er en norsk reality-serie som er blitt sendt på TV3 fra 1999 til 2013, på TV 2 fra 2015 til 2016 og igjen på TV3 fra 2021. Konseptet går ut på at en gruppe mennesker (vanligvis 16-20 personer) skal bo på en øde sydhavsøy i 30 dager med minimalt av utstyr og mat. De deles inn i to lag som skal kjempe mot hverandre i ulike konkurranser. Det tapende laget må stemme ut en av sine medlemmer. Halvveis i oppholdet blir lagene slått sammen og konkurransen blir individuell. Vinneren kåres av de deltakerne som ble stemt ut etter sammenslåingen.
Robinsonekspedisjonen regnes som den første norskproduserte reality-TV-serien og er en norsk utgave av den svenske Expedition Robinson som har gått siden 1997. Dansk TV3 har sendt sin versjon siden 1998. Mannen bak TV-formatet er briten Charlie Parsons. Formatet er solgt til over 45 land.
Nils Ole Oftebro var programleder i første sesong (1999), mens neste 14 sesongene ble ledet av Christer Falck (som var vinner av første sesong). Fra 2021 ledes det av Silje Torp.
Serien er produsert av Strix Televisjon.
Serien ble tildelt Gullruten i klassen beste dokudrama i 2000 og beste reality i 2002. I tillegg har deltakerne Alita Dagmar Kristensen og Maria Voss blitt nominert i klassen for beste deltaker under henholdsvis Gullruten 2011 og 2023.
Konseptet og ideen er dels utviklet på bakgrunnen av de kjente bøkene Robinson Crusoe og Fluenes herre: Et visst antall mennesker strander på en øde øy etter et forlis. Og etter et skipsforlis har man hverken proviant, redskaper eller kunnskap om det stedet man forliser på.
Handling – regler
De utvalgte blir så sendt på en sydhavsøy i Sørøst-Asia (Filippinene og Malaysia) med bare ett valgfritt «hjelpemiddel» og uten mat; den må de skaffe selv – eller vinne i konkurranser.
Deltagerne blir i første halvdel av serien delt opp i to lag som konkurrerer mot hverandre to ganger per episode. Den første konkurransen er en såkalt «kappestrid» der det vinnende laget får en eller flere goder i premie. I den andre konkurransen, som kalles «Robinsonkamp», kjemper lagene mot hverandre for å unngå utstemning. Det laget som taper «Robinsonkampen» må møtes i det såkalte «Øyrådet» der de må avgi stemmer på den i gruppen de mener bør stemmes ut av konkurransen. Den som får flest stemmer, må forlate konkurransen og øya. Den utstemte får så privilegiet til å bestemme hvem som skal være kaptein i gruppen i neste konkurranse. Kapteinen for gruppen er også immun mot å bli utestemt slik at han/hun sitter trygt om vedkommendes gruppe skulle tape «Robinsonkampen».
Når antall deltakere blir halvert blir de to lagene slått sammen slik at det blir en individuell kamp. I «Robinsonkampen» premieres vinneren med immunitet. De deltakerne som klarer seg helt til sammenslåinga, får senere være med på å bestemme hvem som skal bli årets «Robinson» i det siste og avgjørende «øyrådet».
Deltakere
Se: Liste over deltakere i Robinsonekspedisjonen
Sesong 1 (1999)
Det var 16 deltakere i denne sesongen. Disse ble plukket ut blant 5100 søkere. Ekspedisjonen forgikk på øya Cadlao utenfor Filippinene. Finalistene tilbrakte 42 døgn på øya. Det ble gjort 500 timer med opptak som ble klippet ned til 13 episoder. Opptakene ble gjort i juni og juli. Det ble holdt Robinsonkamp og øyråd i alle episodene unntatt sammenslåingsepisoden. Kappestriden ble introdusert i program tre.
Sesong 2 (2000)
Denne sesongen ble beskrevet som en gullgruve for TV3, etter at den innbrakte ca. 20 millioner kroner brutto. Den sto dermed i kontrast til forrige sesong som gikk med tap.
Sesongpremiere var 10. september, og finalen ble sendt den 3. desember.
Sesongpremieren ble sett av 418 000. Derfra steg seertallene gradvis. En av episodene i oktober ble sett av rekordhøye 544 000 seere. Denne rekorden ble hårfint slått to uker etter med 545 100 seere, og denne ble igjen slått av nest siste episode som hadde 569 000 seere. Selve finalen ble i snitt sett av 615 000 (705 000 på det meste). Snittet på 615.000 seere gav en markedsandel på 31,6 prosent, hvilket betød at hver tredje nordmann som så TV i tidsrommet, så på Robinson-ekspedisjonen. Denne utgaven av Robinson er (per 2009) den meste sette og hadde 505 000 seere i snitt.
Sesong 3 (2001)
Det var ca. 6000 som søkte om å få delta denne sesongen. Sesongpremieren var 9. september 2001, mens finalen ble sendt 2. desember samme år. Programleder var Christer Falch.
Sesong 4 (2002)
Bokseren Thomas Hansvoll og freestylealpinist Kari Traa ble sendt til Malaysia for å trene deltakerne foran den såkalte «Øylympiaden».
Alle utstemte deltakere fikk tilbud om å komme til «Skjebnens øy», et sted der de kunne ha muligheter for å kjempe seg tilbake til konkurransen. Den som valgte dette alternativet, måtte tilbringe tiden på denne øya til neste utstemte deltager kom. Deretter ble det holdt en konkurranse der den som tapte, var ute av Robinsonekspedisjonen for alltid. Den som seiret, måtte vente på neste utstemte deltaker. Den personen som stod seirende like før finalen, fikk finaleplass. Sesongpremieren var den 22. september og finalen den 15. desember.
Mike Crapo
Michael Dean «Mike» Crapo (født 20. mai 1951 i Idaho Falls, Idaho) er en amerikansk republikansk senator som representerer delstaten Idaho. Crapo er utdannet jurist fra Brigham Young University og Harvard Law School. Han har sittet tre perioder i Representantenes hus, fra 1993 til 1999. I 1998 stilte han til valg i Senatet, og vant. Han ble gjenvalgt i 2004, da han stilte uten motkandidat og fikk 99% av stemmene. Crapo er mormoner.
Robinsonekspedisjonen
Sesong 4 (2002)
Seertallene for sesongpremieren var på 340 000, mens finalen ble sett av 469 000 (på det meste 552 000). Sesongen som helhet hadde et snitt på 352 000 seere.
Sesong 5 (2003)
Sesongpremieren ble sett av 328 000, mens finalen ble fulgt av 302 000 seere. Sesongen som helhet hadde et seersnitt på 300 000. Administrerende direktør Arne-Inge Christophersen i mediebyrået Initiative Universal mente at de svake seertallene for finaleepisoden skyldest at den gikk samtidig med TV 2s håndballkamp mellom Norge og Romania.
Sesong 6 (2004)
Det var ca. 3 000 søkere til denne sesongen. 20 deltakere ble plukket ut og fikk delta i konkurransen. Premien var på 350 000, og «Det endelige oppgjøret» var undertittelen på denne sesongen.
Ingen av sesongens Robinson-deltakere ble sendt direkte ut av konkurransen. De utstemte havner i «Utopia», en annen sydhavsøy der de hadde en sjanse til å kjempe seg tilbake til finalen. Sesongpremieren var den 5. september, og finalen gikk den 5. desember. Sesongpremieren ble sett av 258 000 og finalen 339 000 (på det meste 433 000). Sesongen som helhet hadde et seersnitt på 276 000.
Sesong 7 (2007)
Det var ca. 3 500 som søkte om å få delta dette året. Sesongpremieren ble sendt den 9. september, og finalen den 2. desember. Det var 19 deltagere.
Sesongpremieren hadde 215 000 seere, mens finalen ble sett av 252 000. Sesongen som helhet hadde et snitt på 216 000 seere.
Sesong 8 (2008)
Sesongstart var 14. september, og finalen ble sendt 14. desember. Det var med 20 deltagere fra starten.
2008-versjonen fikk undertittelen «himmel eller helvete», der det ene laget skulle få fråtse i luksusgoder, mens det andre laget ble plassert i en kald grotte. I første episode fikk de to lagene en oppgave, og det var utfallet av denne oppgaven som avgjorde deltagernes tilværelse på øya i Malaysia.
«Himmel eller helvete» handler om boforholdene. De som må bo dårlig, blir henvist til en grotte med «flaggermus og flaggermuslort». Ordningen med dette klasseskillet ble avviklet etter et par-tre uker.
2008-versjonen ble en suksess rent seermessig og endte som den mest sette ekspedisjonen siden 2000. Sesongpremieren hadde 333 000 seere, mens finalen ble sett av 464 000 (565 000 på det meste). Sesongen hadde et gjennomsnitt på 365 000 seere. 2000-sesongen av Robinson er fortsatt den mest sette på TV3. Den gang fulgte 505 000 i gjennomsnitt hver episode.
Sesong 9 (2009)
Det var ca. 6 000 som søkte om å få delta i denne sesongen. Sesongpremieren var den 6. september, og det var med 20 deltagere fra starten.
Sesong 10 (2010)
Nytt for sesongen var at deltakerne ble delt opp i lag «Sør» og lag «Nord», hvor disse besto av nordlendinger og sørlendinger. Ute i spillet kom også inn et tredje lag, lag «Vest», som ble integrert med de to andre lagene ved sammenslåingen. De fire som sloss for å komme til finalen, var Alita Dagmar Kristensen (Nord), Stian Alexander Schie (Sør), Atle Hansen (Sør) og Tone Valle Olsen (Sør). Kristensen vant og var automatisk i finalen og kunne velge ut en av de gjenværende tre, som ble sendt ut av konkurransen, og fikk dobbeltstemme i utvelgelsen av «Årets Robinson». Kristensen valgte Olsen, og Schie slo Hansen i en siste konkurranse og var dermed i finalen med Kristensen. Alita Dagmar Kristensen fikk flest stemmer i det siste øyrådet og vant Robinsonekspedisjonen 2010.
Sesongen hadde i gjennomsnitt 363 000 seere per episode.
Sesong 11 (2011)
Første sending ble vist 4. september, og sesongen ble filmet på Filippinene, samme som sesong 1. Nytt for sesongen var at sesongen startet med «gammel mot ung» konsept, hvor lagene ble delt opp hvor de unge (20-årene) skulle kjempe mot de eldre (40-årene). Inn som et ekstra moment kom et nytt lag, bestående av fire personer i 30-årene. Disse ble delt i to, og måtte velge personer fra de to første lagene, som tilslutt ble lag Nord og lag Sør.
Sesong 12 (2012)
Sesong 12 ble spilt inn i Norge på vinteren, og var den første sesongen utenfor Asia. Lokalitetene var på Rauland i Telemark, og under innspillingen ble det så kaldt at deltakerne måtte evakueres. Temperaturen var nede i minus 30 grader, og flere av deltakerne fikk frostskader.
Vinterversjonen av Robinson ble dårlig likt av seerne og etter noen få episoder raste seertallene nedover. Premiere ble sett av 244 000, noe som ble betegnet som bra. Men etter det begynte seertallene å falle kraftig og etter fire episoder var det nede på 85 000, noen som er det laveste som har blitt registrert for seriens historie.
Sesong 13 (2013)
Dette var en spesial-sesong bestående av tidligere Robinson-deltakere og deltakere fra andre reality-serier. Den hadde undertittelen «Paradise vs Robinson» og var i utgangspunktet lagt opp som en rivalisering mellom tidligere Robinson-deltagere og tidligere deltakere av Paradise Hotel. Etter noen dager kom det imidlertid inn seks nye deltagere fra Farmen og 71 grader nord. Disse skulle være utfordrere og utgjorde et tredje lag, inntil medlemmene i det laget som viste seg som svakest ble fordelt på de to sterkeste lagene. I semifinalen skulle de fire siste kjempe om de to finaleplassene. Disse var Bjørn Tore Bekkeli, Marit Herstad, Carl Eliassen og Hans Olaf Hess. Den første konkurransen var planken. Denne vant Bekkeli og han sikret seg dermed den første av finaleplassene. De andre tre måtte deretter gjennom en oppfattende hinderløype som Carl Eliassen vant overlegent. Han fikk dermed den siste finaleplassen. I finalen vant Bekkeli med en stemmes overvekt (6 av 11 stemmer).
Sesong 14 (2015)
Denne sesongen er i likhet med flere tidligere sesonger spilt inn på en øde øy på Filippinene. Det er 20 deltakere fra hele landet, inkludert 2 utfordrere.
Sesongen ble i sin helhet innspilt og produsert av TV3 sommeren 2014 og var klar til å sendes til høsten. Disse planene fikk imidlertid en brå stopp allerede i august da konseptet overraskende ble solgt til TV 2. Det var en ferdigklipt versjon som TV 2 fikk av TV3, men for å gi den en form som var mer i tråd med TV 2s verdier ble den klippet om en del. Blant annet så ble en sekvens der deltakerne ble inndelt i lag etter hvor høy IQ de hadde, kuttet av TV 2.
Sesongpremieren på TV 2 hadde i snitt 480 000 seere og ble den mest sette noensinne, men målt med TV 2s egne tall for sendetiden ble det likevel en nedtur. Programmet tok over sendetiden til "Tjukken og lillemor" som hadde en snitt på 725 000 seere. Finalen ble imidlertid kun sett av 302 000.
Sesong 15 (2016)
Den førte sesongen produsert og innspilt av TV 2.
Sesong 16 (2021)
Etter to sesonger på TV 2 er serien tilbake på TV3. Sesongen blir ledet av Silje Torp da Christer Falck valgte å gi seg etter siste sesong på TV2. Sesongen har også fått ny produsent Nordisk Film, tidligere sesonger ble produsert av Strix Television. Sesongpremieren var 30. august 2021.
Årets deltakere er: Henrik Holm, Linn Mangset, Njaal Benjamin Lien, Adrian Olafsen, Nicolai Simensen, Maria Amalie Andersen, Lars Pedersen Due, Sana Khoshnood, Tariq Arshad, Maiken Charlotte Hetle, Mathias Nilsson, Line Elisabeth Espevik, Tor Bjarne Martiniussen, Renato Florida Kristensen, Hanne Nordby, Veronika Helen Svartvatn, Nazila Emapenah, og Samuel Atanosov.
Sesong 17 (2022)
Nytt av året er at det spilles inn en ukentlig podcast, Robinsonpodden.
Årets deltakere var: Norma Brisbois, Andreas Carlsen, Liselotte Petersen, Camilla Smith, Elisabeth Berland, Ferdinand Joppe Udness, Karim Sabeur, Knut Even Nomerstad, Heidi Dorris Aas, Are Kvaal, Maria Voss,, Robby Nordfjeldmark, Susann Moen, Karoline Victorsson, Rune Andre Olsen, Maren Haugli, June Folkestad, Nissen Flindt Haugstad og Daniel Gimnes.
Se også: Liste over deltakere i Robinsonekspedisjonen
Robinson VIP
I 2005 sendte TV3 en skandinavisk variant med B-kjendiser fra aller tre land som deltakere. Dette var en spesialutgave av Robinsonekspedisjonen. Deltakerne i denne bestod av kjendiser fra Norge, Danmark og Sverige. Lagene var inndelt etter nasjonalitet. Christer Falck var programleder for det norske laget, mens Mikkel Beha Erichsen og Robert Aschberg var programledere for henholdsvis det danske og det svenske lagene. I tillegg til Robinson var serien inspirert av den britiske realityserien I'm A Celebrity, Get Me Out Of Here, som hadde gått på ITV siden 2002.
De norske laget bestod av Jan Simonsen, Gry Jannicke Jarlum, Ole Klemetsen, Janne Rønningen og Lene Elise Bergum. Danskene stilte blant annet med fribryteren Asbjørn 'Bear' Riis, mens svenskene hadde fribryteren Frank Andersson som en av sine mest profilerte deltakere. Jan Simonsen og Ole Klemetsen var de to eneste på det norske laget som var med helt til siste episode. De balanserte på planken sammen med de tre svenskene Peter Wahlbeck, Frank Andersson og Tilde Fröling. Den svenske skuespilleren Tilde Fröling gikk til topps. I finaleavstemningen slo hun den norske finalisten Jan Simonsen med fem mot fire stemmer. Danske Asbjørn Riis oppnådde tre stemmer.
Det kom flere beskyldninger om at det foregikk juks blant deltakerne.
Premieren ble sett av 329 000 i Norge (høyere en premieren av både 2003- og 2004-sesongen), noe som ga en markedsandel på 30,2 prosent. Men etter det falt seertallene betydelig og etter tre uker var 100 000 forsvunnet.
Seertall
Tabellene viser gjennomsnittlig seertall for hver sesong, samt seertallene for sesongpremiere og finale.
Seertall på nett-TV vil normalt måles de første ti timer etter at episoden er gjort tilgjengelig.
Annet
Hydro Texaco og Kodak var hovedsponsorer de første årene og hadde betalt over én million kroner i sponsorpenger i 1999. De skaffet seg opsjon på flere sesonger dersom serien skulle bli en suksess.
Psykologen John Sandstrøm var involvert i de to første Robinsonekspedisjonene, men valgte å trekke seg på grunn av at han mente kanalen behandlet deltakerne stadig mer hensynsløst. Han uttalte til barnevakten.no at: «Etter hvert som realitykonseptet fikk utvikle seg, har programmet blitt stadig mer ekstremt» Sandstrøm uttalte til NRK i 2004 at: «...etter hvert som produksjonsselskapene fikk mer erfaring, tok de mer selvstendige beslutninger om hvem som skulle være med».
Fotnoter
<references group='lower-alpha'/>
Musée National d’Art Moderne
Le musée national d’art moderne (MNAM), det franske nasjonalmuseum for moderne kunst, er en del av Centre Georges-Pompidou i Paris. Denne delen av virksomheten i senteret er fordelt på to etasjer på tilsammen 14 000 kvm og har en bakgrunnssamling på om lag 60 000 verk, hvorav bare en brøkdel kan vises på en gang.
Museet åpnet i 1947 i Palais de Tokyo. Starten besto av donasjoner fra kunstnere og private samlere. Samlingen har vokst jevnt siden, både ved gaver og egne innkjøp. Innflytting i Pompidousenteret skjedde i 1977. Starck, Nouvel, Perrault er ansvarlig for arkitektur og design.
Kunsten
En etasje er reservert modernistene fra perioden 1905-1960, mens neste tidsrom, samtidskunst spenner over tiden etter 1960.
Samlingen dekker alle de kunstneriske bevegelser som forekom i løpet av det 20 århundre.
Modernismen omfatter verker fra:
Samtidskunst (1960 og til vår nåtid) er blant annet:
Koldinghus
Koldinghus er et kongeslott i Kolding i Danmark som ble grunnlagt midt på 1200-tallet. Det brant i 1808 og sto lenge som en ruin, innen en langvaring restaurering ble satt i verk. Både slottet, selve restaureringen og museet på Koldinghus er i dag severdigheter.
Fra vollanlegget rundt slottet er det utsikt over byen og vannet.
Historie
Koldinghus i Kolding ble grunnlagt på slutten av 1200-tallet og bygget opp gjennom århundrer, hvor slottet hadde en skiftende tilværelse og mange forskjellige funksjoner som festning, kongelig residensslott, ruin, museum og ramme om utallige forhandlinger.
Sin karakteristiske profil fikk Koldinghus rundt 1600 da Christian IV fikk forhøyet vestfløyen med en etasje og oppførte det såkalte «Kæmpetårn», som fikk sitt navn på grunn av de fire statuene av helter og kjemper fra gresk mytologi som ble oppført på tårnet. I dag er bare statuen av Herkules igjen. Slottet brant i 1808 under de spanske hjelpetroppenes innkvartering og lå som en ruin i en årrekke. Gjennom en periode på ca. 100 år er ruinen gradvis blitt overdekket og bygget opp igjen for endelig å stå ferdigrestaurert i 1991.
Koldinghus administreres av Museet på Koldinghus som ble opprettet i 1890.
Staldgården
Staldgården, som ligger ved Koldinghus, har vært benyttet som staller for hester tilhørende konger og embetsmenn på Koldinghus. Akkurat som Koldinghus stammer Staldgården fra slutten av 1200-tallet, men bygningenes nåværende utseende stammer fra slutten av 1600-tallet. I 1718 innredet Frederik IV Staldgården til bruk for kavaleriet og i mer enn 100 år var denne hjemsted for kavaleriet, først Koldinghus Rytterdistrikt, senere Det holstenske Lansenerregiment.
Staldgården unngikk brannen på Koldinghus i 1808, og ble brukt til oppmagasinering av militært materiell under Englandskrigene i 1808-1814. Senere ble bygningene benyttet av byens kjøpmenn til oppmagasinering. I 1907 ble Staldgården igjen overtatt av militæret, og det ble innredet et remontedepot (dvs. oppdrett og øvelsesriding av hester til hæren).
Fra 1942 lå Gestapos syd- og sønderjyske hovedkvarter her. I den ene av Gestapos to celler, hvor de danske motstandsfolkene som var tatt til fange var innesperret, kan man se fangenes navnetrekk og inskripsjoner risset inn på veggene.
Fredning
Koldinghus ble fredet i 1918. Fredningen omfatter slottsanlegget med Kæmpetårnet og Staldgården.
Offentlig rom
Et offentlig rom er rent juridisk et fysisk territorium som alle har tilgang til. Et absolutt offentlig rom er et rom som ikke ekskluderer noen, som er åpent for alle som måtte ønske det.
Begrepet offentlig rom brukes imidlertid også som metafor, og betyr da gjerne det samme som offentlighet, ordskifte eller debatt. Brukt på denne måten refererer ikke offentlig rom nødvendigvis til en fysisk ramme.
Rom for allmennheten
Offentlig stammer i likhet med offentlighet fra det tyske «offen», altså åpen. Den etymologiske substansen i begrepet tegner derfor et avriss som er ganske konkret. I den juridiske betydningen av offentlig rom – et rom eller territorium som alle har tilgang til – skal «alle» forstås bokstavelig. I sin mest idealistiske forstand er et offentlig rom også tilpasset brukere som normalt sett ville vært forhindret fra å bruke det, det være seg av fysiske, mentale, sosiale, kulturelle eller politiske årsaker. I denne forstand er for eksempel Hardangervidda et rom med stor grad av offentlighet – allemannsretten sikrer at allmennheten har adgang. Typiske rom som er svært offentlige vil derfor være parker, torg og strender som er åpne for allmennheten. Den rent juridiske forståelsen av offentlighet utelukker likevel sentrale aspekter av hva et offentlig rom kan være.
Begrepet offentlig rom bærer preg av å være en instruksjon om noe som gir plass til mennesker – eventuelt andre løse og bevegelige strukturer – og da gjerne med et formål som er knyttet til sivilsamfunnets sysler.
Hardangervidda er for eksempel for de aller flestes vedkommende et rom der det ikke foregår deliberative praksiser, det er sjelden en arena for diskusjon og sosialt samvær. Et offentlig rom slik det fremtrer i samfunnsvitenskapen er for det aller meste et fysisk rom der diskusjoner og samtaler konstituerer deltagerne som deltagere i noe større enn denne fysiske avgrensede enheten. Et offentlig rom er i denne tradisjonen forstått som en samfunnsbyggende enhet, som en arena for sivilsamfunnet.
Historisk bakgrunn
En vesentlig inspirasjon for begrepet offentlig rom kommer fra Jürgen Habermas. I hans avhandling Borgerlig offentlighet fremmes påstanden om at det har eksistert tre typer offentlighet, eller i alle fall tre typer ideell offentlighet. Den første var den førmoderne offentligheten i antikken, i bystaten – i polis. Her diskuterte borgerne saker av interesse på torget – agoraen – og avgjorde dem i folkeforsamlingen der de representerte seg selv, og ingen andre. Dette var en form for direktedemokrati. Den andre var den føydale offentligheten, som var preget av at det ikke var noen forskjell mellom privat og offentlig sfære. Kongen holdt makten og representerte den. Han verken ytret seg eller styrte gjennom et maktdelingsprinsipp. Han var alltid privat og alltid offentlig. Det tredje offentlighets-idealet var en borgerlig-kritisk offentlighet som vokste fram på 1700-tallet som en dynamisk sfære for det ekspanderende borgerskapet. Denne typen offentlighet var ikke orientert mot representativitet, men mot en type debatt som var preget av opplysningstidens idealer der målet var den fornuftige løsningen. Denne forståelsen av at det finnes noe som er felles, som er større, bedre og sannere enn enkeltmenneskers interesser, skaper grobunn for det moderne demokratiet, og en slik borgerlig-kritisk offentlighet medierer mellom den private sonen og samfunnets politiske overbyggende institusjoner.