cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tour de France 2008
Syv forskjellige ryttere kjørte i den gule trøya, men det var til slutt Carlos Sastre som vant den, et snaut minutt foran Cadel Evans, mye takket være et sterkt lag. Team CSC Saxo Bank vant også ungdomstrøya ved Andy Schleck og lagkonkurransen. Mark Cavendish tok hele fire etappeseire før han gav seg etter den 14. etappen. Bernhard Kohl vant klatretrøya og tok en noe overraskende tredjeplass i sammendraget, mens Óscar Freire tok en klar seier i poengkonkurransen.
Norges to deltakere fikk hver sin etappeseier; Thor Hushovd vant den 2. etappen, men måtte nøye seg med andreplass i kampen om den grønne trøya, mens Kurt Asle Arvesen vant den 11. etappen.
Etapper
1) Riccardo Riccò ble fratatt seieren pga. doping
Deltakere
Alle ProTour-lagene med unntak av Astana ble invitert til rittet, i tillegg til de profesjonelle kontinentallagene Agritubel, Barloworld og Garmin-Chipotle. De 180 deltakerne kom fra 28 nasjoner.
* : to spanske og én italiensk rytter tatt i doping.
Forhåndsfavoritter
Da laget til fjorårsvinner Alberto Contador og fjorårstreer Levi Leipheimer ikke ble invitert til rittet, ble fjorårstoer Cadel Evans regnet som en av de største favorittene, sammen med blant andre Alejandro Valverde, Denis Mensjov, Damiano Cunego, Carlos Sastre og Andy Schleck. Andy Schleck, Riccardo Riccò og Roman Kreuziger var blant favorittene til ungdomstrøya. Fordi Alessandro Petacchi var utestengt, Tom Boonen uønsket i rittet og Daniele Bennati skadet, lå konkurransen om den grønne trøya an til å bli en kamp mellom blant andre Thor Hushovd, Mark Cavendish, Robert Hunter og Óscar Freire.
Trøyene dag for dag
1) Ble fratatt seieren pga. doping
Sammenlagt
1) Disket pga. doping
Mest offensive rytter
Sylvain Chavanel fra Cofidis ble kåret til årets mest angrepsvillige rytter.
Bonfire
Bonfire kan vise til:
Mark Schwarzer
Mark Schwarzer (født 6. oktober 1972 i Sydney, Australia) er en tidligere fotballkeeper som har spilt for i perioden 1993 til 2013, og fikk med seg 109 kamper og verdensmesterskapene i 2006 og 2010. Han har halvveis tysk statsborgerskap, og har vært keeper i flere klubber. Han har tidligere spilt for Marconi Stallions, Dynamo Dresden, 1. FC Kaiserslautern, Bradford City og Middlesbrough. Etter sesongen 2012/2013 fikk ikke Mark Schwarzer ny kontrakt med Fulham FC, og noen måneder senere gikk han til Chelsea FC på free transfer.
Den 6. januar 2015 meldte han overgang fra Chelsea til Leicester City på en fri overgang.
Fokker C.V
Fokker C.V var et nederlandsk lett rekognoserings- og bombefly, en to-dekker som var konstruert av Anthony Fokker og bygget av Fokker fra 1924 i Amsterdam. kombinert rekognoserings- og bombefly. Da det ble vist for publikum i 1924, var C.V det første multirollefly i verden. Stjernemotorene kunne yte mellom 450 og 970 H/k. Understellet kunne skiftes mellom hjul og pongtonger. Flyet ble en eksportsuksess for Fokker og det ble solgt til og/eller lisensprodusert i Bolivia, Kina, Danmark, Finland, Ungarn, Italia, Japan, Nederland, Norge, Sveits, Sovjetunionen og USA. Det ble bygget i mer enn 850 eksemplarer.
Flytypen i Norge
Hærens flyvåpen kjøpte sine første C.V-D og C.V-E i 1926. De to versjonene ble betegnet som «langvinget Fokker» (-E) og «kortvinget Fokker» (-D). Kjøpsavtalen med Fokker inkluderte rettighetene til lisensproduksjon og i perioden 1929-1931 ble 22 C.V-D bygget ved Kjeller Flyfabrikk. Etter at disse fly var ferdigbygget ble ytterligere 15 C.V-E bygget mellom 1932 og 1939. Alt i alt, med innkjøpte og lisensbygde fly disponerte Hærens Flvåpen over 47 Fokker C.V. Da Tyskland invaderte Norge den 9. april 1940, var førti Fokker CV fremdeles intakte. Det var plassert på forskjellige flyplasser omkring i landet og kunne benyttes til rekognosering og lett transport i forbindelse med kamphandlinge utenfor Oslo, spesielt under kamphandlingene i Narvik.
Bermuda under Sommer-OL 1972
Bermuda under Sommer-OL 1972. Elleve sportsutøvere, alle menn fra Bermuda deltok i tre sporter, friidrett, roing og seiling under Sommer-OL 1972 i München. De vant ikke noen medaljer.
Peter Griffin
Peter Griffin (fullt navn: Justin Peter Löwenbräu Griffin) er en fiktiv person og protagonisten i Fox' animasjonsserie Family Guy. Han er familieoverhode for familien Griffin, gift med Lois Griffin og far til Meg, Chris og Stewie. Han har også en hund som heter Brian. Stemmen til Peter leses av showets skaper og hovedskribent, Seth MacFarlane, som fremfører stemmen med en Rhode Island-dialekt. MacFarlane skapte Peter og resten av Griffinfamilien i januar 1999. Karakterene dukket første gang opp på tv i seriens premiere "Death Has a Shadow", 31. januar 1999, etter Super Bowl XXXIII.
Peters stemme er inspirert av en vaktmester som MacFarlane hørte på skolen sin. Hans opptreden var en videreutvikling av karakteren Larry fra MacFarlanes tidligere animerte kortfilmer The Life of Larry og Larry & Steve. Peter Griffins karakter har høstet varierende kritikk fra anmeldere. Han har også dukket opp i andre show, deriblant The Simpsons, South Park og The Cleveland Show.
Personlighet
Peter foretrekker stereotypiske aktiviteter, som å drikke med sine venner på "The Drunken Clam". Hans favoritthobby er å se på TV. En IQ-test viste at hans lave intelligens plasserer ham i en kategori rett under utviklingshemmet, men han har utvist kreativitet i visse sammenhenger. Han blir veldig sjalu når noen andre prøver seg på Lois, og han elsker sin kone og barn. Allikevel bryr han seg som regel ikke om deres følelser.
Didrik Fløtre
Didrik Knutsen Fløtre (født 31. desember 1991) er en norsk fotballspiller, som spiller for Emblem i 4. divisjon.
Espen Andersen (forsker)
Espen Andersen er utdannet Doctor of Business Administration fra Harvard Business School i USA. Han var frem til 2009 europeisk forskningsleder i nGenera Corporation og har gjennomført internasjonale forskningsprosjekter om mobile tjenester, elektronisk handel, kunnskapsledelse, læringsteknologi, teknologi- og forretningsstrategi, og samspillet mellom teknologi- og forretningsledere. Han er også aktiv som foredragsholder, skribent og rådgiver i spørsmål om teknologi og forretningsdrift.
Joaquim Veríssimo Serrão
Joaquim Veríssimo Serrão (født 8. juli 1925 i Tremês, Portugal) er en portugisisk historiker og forfatter.
Serrão er professor emeritus ved et fakult ved universitetet i Lisboa og han var dekanus ved universitetet i Lisboa fra 1973 til 1974. Serrão var president for det portugisiske Academy of History mellom 1975 og 2006 og han mottok utmerkelsen Fyrsten av Asturias-prisen for sosial vitenskap i 1995. Siden 1977 har Serrão arbeidet på historien om Portugal helt fra opprinnelsen til landet og frem til perioden av Estado Novo. Dette arbeidet tar hovedsakelig utgangspunkt i Portugals historie frem til avslutningen av den første republikk som ble avviklet i 1926, og dette store litterære verket var ferdig i 1990 og strakk seg over tolv bind.
Per H. Aalvik
Per H. Aalvik (født 12. juli 1944) fra Ålvik i Hardanger ble skytterkonge på Landsskytterstevnet på Ulven ved Bergen i 1977. Han hadde tidligere gjort seg bemerket som finalist i Nationens Landsskyting året før, men var ellers et forholdsvis ubeskrevet blad da han gikk helt til topps på Landsskytterstevnet. Han lå på skive én i kongelaget og med 240 poeng ledet han med to poeng på neste skytter. Denne ledelsen tok han vare på og økte faktisk forspranget slik at han til slutt vant med 3 poengs margin.
Solr
Solr er en åpen kildekode-basert søkemotortjener basert på Lucene-biblioteket, med JSON-APIer, innebygget sikkerhet, utheving av søketreff, fasett-søk/navigatorer, replikering og et webbasert administrasjonsgrensesnitt.
Historie
Sent i 2004 ble Solr først utviklet av CNET Networks som et internt prosjekt for å lage søk på nettsidene deres.
Tidlig i 2006 bestemte CNET Networks seg for å gå live og donere kildekoden til Apache Software Foundation under topp-prosjektet Lucene.
I september 2008 ble Solr 1.3 sluppet, med mange forbedringer, blant annet distribuert søk og ytelsesforbedringer.
Tulln an der Donau
Tulln an der Donau er en by i delstaten Niederösterreich i det nordøste Østerrike. Byen har 13 591 innbyggere (2001)
Solr
Historie
I mars 2010 ble utviklingen av Lucene og Solr slått sammen til ett prosjekt, men fortsatt med to distinkte produkter. Dette førte til at når Solr/Lucene versjon 3.1 ble lansert i mars 2011 så hoppet versjonsnummeret opp til det som Lucene brukte. Utover i 2011 ble det en rask takt av versjons-utgivelser med 3.2 i juni, 3.3 i juli, 3.4 i september og 3.5 i november. I april 2012 ble Solr 3.6 sluppet, og dette ble besluttet å være siste versjon på 3.x serien.
Sierra Madre
Sierra Madre har flere betydninger:
Solr
Historie
I oktober 2012 ble Solr 4.0 sluppet. Det var en stor oppdatering med mye nytt, mest vesentlig SolrCloud som gir enkelt oppsett av et cluster med høy tilgjengelighet og lav responstid. I 2013 og 2014 kom en rekke 4.x utgivelser med stadig forbedret ytelse og stabilitet.
I februar 2015 ble Solr 5.0 sluppet, den første versjonen der Solr er en selvstendig applikasjon med egne start-skript og installerings-skript, og ikke en web-applikasjon (war). Senere 5.x versjoner introduserte blant annet pluggbar sikkerhet og streaming expressions.
Tulln an der Donau
Historie
Tulln er en av Østerrikes eldste byer og stammer fra tiden før Romerriket. Navnet Tulln er sannsynligvis en navn som stammer fra Kelterne og byen vokste i betydning under romerne da de anla befestningen Comagena (Comagenis) i området. Mot slutten av det romerske styret skal den hellige Severinus av Noricum ha besøkt byen of reddet den fra barbarene.
Solr
Historie
I april 2016 ble Solr 6.0 sluppet, med blant annet støtte for replikering mellom datasentere, støtte for SQL spørringer og graf-søk mm.
I september 2017 ble Solr 7.0 sluppet, med støtte for blant annet automatisk balansering av replicas mellom noder, et nytt API med JSON som standard og mange nye kraftige streaming expressions.
Tulln an der Donau
Historie
Byen er første gang nevnt i dokumenter helt tilbake fra 859, og da benevnt Tullina. Den ble viktig som residensby for Huset Babenberg, men sank i betydning etter hvert som Wien økte. 6. september 1683 møttes den polske hæren her med de keiserlige østerrikske styrkene samt styrker fra Sachsen, Bayern, Baden, Franken og Schwaben i slaget ved Wien.
På 1900-tallet opplevde byen ny vekst og i 1986 forsøkte Tulln og ble administrasjonsby for Niederösterreich, men tapte dragkampen for Sankt Pölten.
Dagens Tulln
Tulln har en viktig sukkerfabrikk, Agrana Austria og er en sentral messeby. Videre er byen sete for en rekke statlige institusjoner, som brannvesen og sivil beredskap og den statlige flyskolen.
Politisk er byen dominert av Österreichische Volkspartei som har 22 mandater av bystyrets 37. Byen har nylig gjennomført en omfattende endring for trafikkavvikling. Byen har to store broer over Donau hvor jernbanelinjen Kaiser-Franz-Josephs-Bahn krysser Donau og fortsetter via Krems til Gmünd. Wien-avisen Der Standard blir produsert i Tulln.
Kultur i Tulln
I 1990 åpnet Egon-Schiele-Museum dedisert til maleren Egon Schiele.
Solr
Historie
I mars 2019 ble Solr 8.0 sluppet, med HTTP2 støtte, bedre støtte for nestede dokumenter mm.
I februar 2021 ble Solr etablert som et separat Apache-prosjekt, uavhengig av Lucene.
Funksjonalitet
Offisiell og komplett liste over funksjonalitet.
Tilgang på kompetanse
Det er et levende utvikler- og brukermiljø rundt Lucene og Solr, som raskt og effektivt kan svare på spørsmål eller rette feil. Det er også flere ulike kommersielle konsulentfirmaer som kan tilby kursing, konsulenthjelp, skreddersøm/videreutvikling og support-kontrakter.
Hergé
Hergé (født 22. mai 1907, død 3. mars 1983) var psevdonym for den belgiske tegneserietegneren Georges Remi. Pseudonymet ble til ved at hans initialer, G.R., ble satt i omvendt rekkefølge, altså R.G. På fransk blir det Hergé om de uttales i ett som ett ord. Hergé er mest kjent som skaperen av Tintin, som han tegnet fra 1929 og til sin død i 1983, til sammen 24 album, hvorav ett uferdig. Han betegnes å være den fremste i tegnestilen «den rene linje» (ligne claire).
Merkbare kvaliteter i tegneseriene om Tintin er dens livfulle humanisme, og en realistisk følelse som kom av Hergés nitide bakgrunnsstudier. Bakgrunnsstudiene førte også til at han tegnet flere album på nytt flere år senere. Voksne lesere nyter de mange satiriske referanser til historie og politikk fra første halvdel av 1900-tallet. Tegneseriealbumet Den blå lotus var inspirert av Mukden-hendelsen som førte til den første kinesisk-japanske krig i 1934. Albumet Kong Ottokars septer kan bli lest på bakgrunnen av Hitlers Anschluss (Tysklands annektering av Østerrike i 1938), mens hans senere album som Det hemmelige våpenet kan bli lest som en allegori på den kalde krigen. Hergé har blitt en av verdens mest berømte belgiere, og Tintin er fortsatt en internasjonal suksess.
En tegneserieoriginal fra albumet Tintin i Amerika (1932) ble 29. mars 2008 solgt for ca. 6 millioner norske kroner på auksjonsnettstedet artcurial.com.
Tegnestil
Hergé er foruten Tintin også kjent som pioneren bak tegnestilen som i 1977 ble døpt ligne claire av Joost Swarte. Den kjennetegnes av at tegningene er bygget opp av rene og klare linjer i svart, som alle er av samme tykkelse og skaper tydelige konturer, mens elementer som skyggelegging og skravering er fraværende. Bakgrunn og forgrunn, som er like skarpt i fokus i samme bilde, samt objekter, er realistisk tegnet, selv om innbyggerne i tegneserien ikke nødvendigvis er like virkelighetstro. Når farger brukes, er disse i likhet med strekene som regel sterke og hver individuell farge i samme valør innenfor det område den dekker, og bidrar til å gi bildene et flatt preg. For å la detaljene i tegningene tre tydeligere frem, unngikk Hergé å bruke for mørke farger.
Speiderbevegelsen
Georges Remi ble født i 1907 i Etterbeek i Brussel som barn av foreldre i middelklassen, Alexis og Elisabeth Remi. Georges hadde en fem år yngre bror som han selv har hevdet var inspirasjonen til figuren Tintin. Faren var ansatt i et firma som solgte barnetøy.
Fra 1914 og til 1918 gikk Georges i den kommunale skolen i Ixelles. Hans første skoleår falt sammen med den første verdenskrig (1914–1918) hvor Brussel ble okkupert av Tyskland. Georges, som tidlig viste en dragning til tegning, fylte margene på sine skolebøker med drodling av tyske soldater. Med unntak av noen få tegneleksjoner som han senere skulle ta ved Ecole Saint-Luc hadde han aldri noen formell kunstundervisning.
På grunn av press fra farens arbeidsgiver, en meget konservativ katolikk, ble Georges meldt ut av skolen og plassert på en strengt religiøs skole, collège Saint-Boniface. Han var en utmerket elev, nesten alltid best i klassen, bortsett fra i ett eneste emne, tegning, hvor han aldri fikk gode karakterer. Samtidig som han ble tatt ut av den «gudløse» skole måtte han også forlate speiderbevegelsen «Boy Scouts de Belgique» og isteden melde seg inn i «Fédération des Scouts Catholiques». Han har selv fortalt at det var vanskelige for ham å komme igjennom disse omveltningene, og at han følte seg forrådet og splittet.
I 1920 begynte han å studere ved «collège Saint-Boniface», en videregående skole hvor hans lærere var katolske prester. Fortsatt var speiderbevegelsen ved skolen hans store lidenskap og hvor han fikk stammenavnet «Renard curieux» (Nysgjerrige rev). Hans første profesjonelle tegninger ble trykket i Jamais assez, skolens speideravis, og fra 1923 også i Le Boy-Scout Belge, speiderbevegelsen månedlige utgivelse for hele landet. Fra 1924 signerer han for første gang sine tegninger med den senere så berømte signaturen «Hergé». Hans første serie bar navnet Totor, den distré patruljelederen og handlet om en belgisk speiderpatrulje ute på eventyr. «Totor» var svært lik den senere Tintin, vel å merke en Tintin uten hårtufs og hund. Erfaringene fra speiderbevegelsen og dens etikk skulle bli en betydelig innflytelse på hans senere tegneserier.
I 1926 gikk han inn i militæret. Han havnet i ett feltjegerregiment, var fra starten menig, men ble senere korporal, så sersjant og til slutt løytnant i reservestyrkene. Etter militærtjenesten vendte han tilbake til Le XXème Siécle, denne gang som repro- og fotograflærling, og som illustratør av spesialsider. Den energiske Abbed Wallez oppmuntret ham til å lese, skaffe seg kunnskap, kultivere seg, og ga ham også etter hvert større ansvar. Hergé har ved flere anledninger understrekt hvor viktig møtet med Wallez var.
Når Abbed Wallez bestemte seg for å lage et ukentlig barnebilag til Le XXème Siécle i 1928, fikk Hergé i oppgave å sette sammen innholdet med kortere reportasjer, fortellinger, bearbeidede referater av dagsaktuelle saker og tegneserien Flup, Nénnesse, Pousette et Cochonnet, en bildefortelling som ble skrevet av en journalist i avisens sportsredaksjon. Serien gikk bare i tre måneder før Hergé byttet den ut med en helt egen serie hvor han kunne dra fordel av en inspirasjon fra USA med snakkebobler som viste at ordene kom ut av figurenes munn. Valget av seriefigur kan neppe ha tatt særlig lang tid, Hergé tok nemlig opp «Totor» på nytt, endret noen bokstaver i navnet hans og gav han ett yrke som journalist som stemte bedre med hans nye omgivelser. «Totor», eller «Tintin» som han het nå, fikk tildelt en karakteristisk hårtufs (slik han kunne bli gjenkjent, ifølge Hergé selv) og en hund som følgesvenn. I 1929 ble det aller første Tintin-eventyret gitt ut i Le Petit Vingtième: Tintin i Sovjet.
Tintin blir født
Tintin i Sovjetunionen av «Hergé» ble første gang trykket som føljetong i Le Petit Vingtième den 10. januar 1929 og gikk fram til 8. mai 1930. Tegneserien fortalte om eventyrene til den unge journalisten (som aldri ble sett foran en skrivemaskin) Tintin og hans lille hund, en kvikk foxterrier ved navn Terry (Milou), mens de reiste gjennom det kommunistiske Sovjetunionen. Figuren Tintin var, som nevnt innledningsvis, inspirert av Georges’ bror Paul Remi, da en offiser i den belgiske hær.
Tegneserien er ganske primitiv. Hergé dynger entusiastisk på med vitser og katastrofer om hverandre, uten å bekymre seg for hvordan historien skulle ende. Da tegneserien avsluttes får avisens sjefredaktør den idé at det skulle iscenesettes en stor mottagelse for Tintin i anledning hans hjemkomst fra Sovjet. Hergé har fortalt at «da dagen kom måtte jeg dra av sted med en gutt som var blitt valgt ut til å spille rollen som Tintin. Jeg hadde selv maskert og utstyrt ham med et russisklignende kostyme og et par flotte røde støvler, og for å gjøre det mer realistisk steg vi om bord i det toget som kom fra Köln, altså østfra, fra Russland. Den offisielle mottagelsen skulle finne sted i Brussel. Jeg var overbevist om at vi kom til å stige ut på en fullstendig tom jernbanestasjon, men til min store overraskelse var det stappfullt. Klynger med unger hang fast i den vognen som Tintins dobbeltgjenger kom i. Det var da det gikk opp for meg at Tintin kunne bli noe stort.»
I januar 1930 introduserte Hergé tegneserien Quick & Flupke om to gategutter fra Brussel i Le Petit Vingtième. Hergé skulle tegne denne atskillig mindre kjente tegneserien i mange år, parallelt med Tintin. I juni begynte han med sitt andre Tintin-eventyr, Tintin i Kongo. Det afrikanske landet var den gang en belgisk koloni. Denne serien ble etterfulgt av Tintin i Amerika og Faraos sigarer.
Hjørnetann
Hjørnetennene er tennene som sitter mellom fortennene og forjekslene hos pattedyr og deres primitive slektninger. De er de fremste tennene på maxillen i overkjeven og sammen med de andre tennene i underkjeven. Hos rovpattedyr og mange andre dyrearter er disse tennene forlenget og som oftest dolkeformede. Da kalles hjørnetennene gjerne hoggtenner. Det latinske navnet canines stammer fra den vitenskapelige navnet på hundedyrene, som forøvrig alle har hoggtenner.
Hergé
Tintin blir født
Hergé giftet seg med Germaine Kieckens i 1932. Hun var sekretær hos direktøren av Le XXe Siècle. De fikk ingen barn og ble skilt i 1975.
De første Tintin-eventyrene tok bortimot et år å fullføre. Deretter ble de utgitt i bokform, i dag kalt tegneseriealbum, av forlagshuset Casterman. Hergé fortsatte å revidere disse fortellingene i senere utgaver, blant annet oppdatere tekniske gjenstander som skip og fly, men også ved å fargelegge dem. Senere uttrykte han forlegenhet over hvor dårlige informert og fordomsfull han var på de første albumene, spesielt Tintin i Sovjet og ikke minst Tintin i Kongo. Han vegret seg senere for å gjenutgi disse to albumene. Det er en beryktet scene i Tintin i Kongo hvor Tintin gir geografiundervisning til innfødte elever på en misjonsskole. «Mine kjære venner,» erklærer Tintin, «i dag skal jeg snakke om deres fedreland: Belgia!» I en senere utgave ble denne scenen endret til en time med undervisning matematikk. Til tross for det imperialistiske synet som denne serien forfekter har den i mange år vært spesielt populær i nettopp Kongo. En av grunnene til at albumet ble utgitt på nytt var på forespørsmål fra regjeringen i Kongo.
Herregårdsbakken (Larvik)
Herregårdsbakken i Larvik går mellom Herregårdssletta og Jegerborgsgate/Kristian Fredriksvei. Den starter ved Herregården, som greven Ulrik Fredrik Gyldenløve fikk satt opp i andre halvdel av 1600-tallet.
Hergé
Møtet med Tchang
Hergé nådde et vannskille med Den blå lotus, det femte Tintin-eventyret. På slutten av den foregående fortellingen, Faraos sigarer, nevnte han at Tintins neste eventyr ville sende ham til Kina. Fader Gosset, prest for de kinesiske studentene ved Universitetet i Leuven, skrev til Hergé og ba ham om å være forsiktig med hva han skrev og tegnet om Kina. Hergé var enig, og i løpet av våren 1934 introduserte Gosset ham til Tchang Tchong-Jen (Chang Chongren), en ung skulpturstudent ved Brussels Académie des Beaux-Arts. De to unge mennene ble raskt venner, og Chang introduserte Hergé til kinesisk historie, kultur og kinesisk kunst.
Herregårdsbakken (Larvik)
Herregårdsbakken 1
Nederst i bakken ligger det tidligere Larvik bedehus, som ble bygd i 1875. Det ble ervervet høsten 2013 av Pål Taklo og ombygd til restaurant ved navn «Bedehuset». Åpnet 1. juli 2016.
Sverre Strandli
Sverre Gunnar Strandli (født 30. september 1925 i Brandval, død 4. mars 1985 i Charlottenberg) var en norsk sleggekaster.
Han tok gull i EM i friidrett 1950 og sølv i 1954. I OL-sammenheng kom han på en sjuendeplass i 1952 i Helsingfors, en åttendeplass i 1956 i Melbourne og en ellevteplass i 1960 i Roma. Han var forøvrig Norges flaggbærer under lekene i Roma. Under EM i friidrett 1962 klarte han ikke å kvalifisere seg til finalen. Han ble norgesmester i sleggekast i årene 1949–1954, 1956–1957 og 1960–1962. I tillegg ble han norgesmester i kulestøt i 1954. Hans prestasjoner i NM gav han hele seks kongepokaler.
Hjørnetann
Hjørnetenner hos pattedyr
De fleste pattedyr har fire hjørnetenner (en i hver kjevekvadrant). Hjørnetennenen er enklere i bygning enn de andre tennene, og er mer eller mindre kjegleformet i alle grupper de de kan identifiseres. Hos noen grupper (som moskushjort og hest) mangler hjørnetennene i underkjeven, og hos gnagere og mange klovdyr mangler hjørnetennene helt. Hjørnetennene i underkjeven gjerne noe mindre. Hos noen mennesker forekommer det et lite opphold i tannrekken i overkjeven mellom bakre fortenner og hjørnetennene. Dette kalles et «diastema» og er vanlig hos dyr med store hjørnetenner, slik som sjimpanser.
Sverre Strandli
EM-seieren gjorde Strandli til Årets idrettsnavn i 1950.
Hergé
Møtet med Tchang
Etter at Tchang tok eksamen i Brussel dro han tilbake til Kina. Hergé mistet kontakt med ham i løpet av den japanske invasjonen av Kina og den påfølgende borgerkrigen, men mer enn fire tiår senere kunne de to vennene igjen møtes.
Herregårdsbakken (Larvik)
Herregårdsbakken 2B
Øverst i bakken ligger den gamle politimesterboligen, som ble stormet av en rasende folkemengde i 1903, etter en dramatisk hotellbrann i Storgata, der ei ung jente brant inne. Politimester Salicath hadde nektet å utføre en redningsaksjon som han anså å være for risikabel.
Hergé
Den andre verdenskrig
Den andre verdenskrig brøt ut den 1. september 1939 da Nazi-Tyskland invaderte Polen. Hergé ble mobilisert, og arbeidet med Tintins eventyr ble avbrutt midt i albumet Det sorte gull. I løpet av sommeren 1940 var Belgia invadert sammen med resten av det kontinentale Europa.
Sverre Strandli
Strandli satte to verdensrekorder i slegge, begge på Bislett. Den første rekorden var på 61,25 meter ble satt i september 1952 og året etter kom den andre på 62,36 meter. Verdensrekorden stod fram til august 1954, da Mikhail Krivonosov kastet 63,34 meter. For sin andre verdensrekord ble Strandli i 1953 for andre gang kåret til Årets idrettsnavn. Han satte i oktober 1962 sin endelige personlige rekord på 63,88 meter i Trondheim, men på det tidspunktet hadde Harold Connolly forbedret verdensrekorden til 70,67 meter.
Fylkesvei 4746
Fylkesvei 4746 går mellom Velle og Vatne i Vindafjord kommune.
Garry’s Mod
Garry's Mod (eller GMod) er et «fysikksandkasse»-spill i Half-Life 2-serien. Spillet går ut på å bygge ting av diverse objekter som finnes i omgivelsene, eller som kan hentes fra en meny. For å spille Garrys's Mod, må man ha installert distribusjonsplattformen Steam. Spillet er avhengig av programmeringsspråket Lua, som tillater andre programmerere å lage egne addons.
Det Finnes Mange Forskjellige aktiviteter i Spillets innehaver, Om du vil kjempe mot en annen spiller kan du starte en egen Server eller bli med i en allerede eksisterende Server.
Rollespill Serverene går vanligvis ut på at man bruker en av karakterene i spillet og spiller som den karakteren, Dem mest kjente typene av Rollespill Servere i Garry´s Mod er Tyskland Under Andre Verdenskrig.
Mer kan man finne på selv.
Det ble gitt ut 24. desember 2004. Garry's Mod har ingen spesielle mål som skal oppnås, men gir spillerne en «sandbox» (en «fysikksandkasse») til å manipulere ting uten restriksjoner, selv om noen flerspiller-servere bruker rollespill eller andre spill og spillmoduser som er laget av andre spillere. Garry's Mod lar spillerne manipulere ting, møbler og andre gjenstander som kan plasseres i spillet. Gjenstandene kan bli valgt fra andre Source-spill, for eksempel fra hele «Orange Box».
Fylkesvei 4746
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 737.
Herregårdsbakken (Larvik)
Navnene
Nederst i bakken finner vi navnene til en greve og seks konger hugget inn i fjellet. Det starter med Ulrik Fredrik Gyldenløve i 1674,videre Christian V i 1685, Frederik IV 1704, Christian VI 1733, Frederik V 1749, Haakon VII 1946 og slutter med Olav V 1971.
Hergé
Den andre verdenskrig
I løpet av krigen var det to faktorer som kom til å føre til en omveltning i Hergés stil. Først, papirmangelen tvang Tintin-serien til å bli trykket i en daglig tre eller fire striper, i motsetning til den tidligere praksisen med to fulle sider ukentlig. For å kunne holde på spenningen i slutten av hver stripe ble Hergé nødt til å introdusere flere vitser og raskere handling. For det andre måtte Hergé på grunn av krigssensuren ikke kommentere i handlingen eller plassere Tintin i et land som kunne oppfattes som kritikk av den tyske okkupasjonsmakten. Isteden måtte han forholde seg til eskapistiske emner: en ekspedisjon til en meteoritt som falt ned i Arktis i albumet Den mystiske stjernen; en jakt på en sjørøverskatt i Enhjørningens hemmelighet; og en ekspedisjon til Sør-Amerika for å gjøre om på en inkaforbannelse i albumene De syv krystallkulene og Soltemplet.
Judensau
Judensau, tysk for «jødesugge» eller «jødepurke», også kalt Judenschwein, «jødesvin», er en antijudaistisk, seinere også antisemittisk, karikatur og folkelig metafor som særlig er kjent fra tysk kirkekunst i seinmiddelalderen. Motivet viser jøder i omgang med svin, eller andre dyr som er ureine ifølge Moseloven, særlig jøder som patter på ei stor purke. Judensau er framstilt på veggmalerier og skulpturer i kirker og rådhus, først og fremst i Tyskland, fra 1200-tallet, og i bokillustrasjoner fra 1400-tallet, fram til 1800-tallet.
På begynnelsen av 1900-tallet tok rasistiske nasjonalister de gamle betegnelsene på det religiøse nidbildet i bruk som hånende kallenavn; Judensau, Saujuden («purkejøder») og Judenschwein ble skjellsord for jøder, ikke minst i nazistenes rasehets og jødeutryddelser før og under andre verdenskrig.
Historikk
Det er i alt 27 bygninger i Tyskland med Judensau-motiver. Den meste kjente er bykirken, Stadtkirche i Wittenberg, kirkereformatoren Martin Luthers egen byskirke. I Sverige forekommer figuren som skulptur i Uppsala domkirke fra 1300-tallet, og i et av Albertus Pictors kalkmalerier i Husby-Sjutolft kirke i Uppland fra sist på 1400-tallet.
Det direkte opphavet til motivet og dyremetaforen er uvisst, men bildet av grådige jøder som drikker melk av en gris skulle på en tydelig måte formidle kirkens syn på jødedommen. Figuren er en lettfattelig, teologisk «hatytring» for å håne, stigmatisere, demonisere og dehumanisere jødene som uønska i kristne samfunn. Ifølge Martin Luther (1483–1546) avviste ikke bare jødene at «gojimenes» Jesus var den profeterte Messias, men jødene hadde også tatt livet av ham, og de tilba djevelen i synagogene. «Jødepurka» kan derfor tolkes som en allegorisk framstilling av falsk lære og djeveldyrkelse. På noen av framstillingene peker grisetrynet i retning mot jødekvarter i byen.
Stille stunder på veien hjem
Stille stunder på veien hjem er en andaktsbok av H. E. Wisløff, utgitt første gang i 1952 på Lutherstiftelsen forlag. Den har små andakter for hver dag i året, er i et lite format og har 349 sider.
Eksempeltekst
Hver andakt begynner med et bibelsitat, og så er det om lag en side tekst. For 20. april heter det: ''Den ene hjelper den andre, og til sin bror sier han: Vær frimodig. Es. 41,6''
Det er mennesker som sprer motløshet omkring seg. For motløshet smitter. (Deretter følger eksempel fra Det gamle testamente.) Vi vil ikke gå mismotets ærend, men Guds! Vi vil gå ut for å gjøre våre brødre frimodige. Vi løfter selv blikket mot himmelen og ber andre gjøre det samme. Fra Herren kommer hjelpen. Med slike små tekster til ettertanke og andakt bringer boka daglig stoff til næring for kristen tro og liv.
Utenfor Norge
Wisløff var en kjent predikant også utenfor Norges grenser. Allerede i 1955 var boka oversatt til dansk. Boka kom ut på svensk i Finland i 1962 og kom siden i flere opplag også der.
Judensau
Historikk
Judensau-framstillingene på historiske byninger i Tyskland har vært omstridt og skapt debatt i nyere tid. Istedenfor å fjerne skulpturene, har flere kirker latt dem stå som advarende påminnelser, og satt opp skilt som forklarer det historiske motivet og forteller at kirken tar avstand fra jødehatet.
Hergé
Den andre verdenskrig
I disse fortellingene plasserte Hergé mer vekt på karakterutvikling enn på selve handlingen, og spesielt på Tintins minneverdige følgesvenner, den iltre og drikkfeldige kaptein Haddock og den døve, distré, men geniale professor Tournesol, som ble introdusert på denne tiden og som med tiden bortimot skulle overskygge seriens egentlige helt. Haddock debuterte i Krabben med de gylne klørne og Tournesol i Rackham den Rødes skatt, og begge fulgte Tintin i hvert album siden. Det var ikke uten grunn. Disse historiene var blant best likte hos leserne.
Etterkrigsproblemer
Okkupasjonen av Brussel tok slutt den 3. september 1944. Tintins eventyr ble avbrutt mot slutten av De syv krystallkuler da de allierte myndighetene stengte Le Soir. I løpet av den kaotiske tiden etter okkupasjonen ble Hergé arrestert fire ganger av ulike myndigheter. Han ble offentlig anklaget for å ha vært en nazisympatisør, en påstand som var uten grunnlag ettersom Tintin-eventyrene som ble utgitt i løpet av krigen var absolutt renset for politiske hentydninger.
De eneste spor av politikk var en episode i Den mystiske stjernen hvor et skip fra en rivaliserende vitenskapelig ekspedisjon seilte under det amerikanske flagget og ble økonomisk støttet av en mann med navnet «Blumenstein». På den annen side kan det også spores en antifascistisk tendens hvor spesielt albumet Kong Ottokars septer peker seg ut; her forsøkte Tintin å avverge et kupp som kan bli lest som en allegori på Anschluss. På tross av dette ble Hergé, på samme måte som andre ansatte i den tidligere nazikontrollerte pressen, forhindret fra å jobbe videre med avisarbeid. Han tilbrakte de neste to årene med å jobbe sammen med Jacobs; samtidig som en ny assistent, Alice Devos, la farger på de tidligere Tintin-tegneseriene.
Tintin hadde alltid blitt kreditert med kun «av Hergé», uten å nevne Edgar Pierre Jacobs og Hergés andre assistenter. Etter hvert som Jacobs bidrag til produksjonen økte, begynte han å kreve større anerkjennelse, men Hergé avviste kravet og deres svært fruktbare samarbeid ble dermed avsluttet. Jacobs etablerte seg for selv med sine egne tegneserier for Tintin-bladet, inkludert den høyt anerkjente tegneserien Blake og Mortimer.
Personlig krise
Den stadig økende etterspørselen som det månedlige Tintin-bladet plasserte på Hergés skuldre begynte å slite ham ut i løpet av 1949, mens han begynte å jobbe med en ny versjon av Det sorte gull (den første utgaven var blitt liggende ufullført da den andre verdenskrigen brøt ut). Han fikk et nervøst sammenbrudd og ble tvunget til å ta en pause på fire måneder før han arbeidet videre. Tidlig i 1950 fikk han et nytt sammenbrudd mens han arbeidet med Månen tur retur (del 1).
For å kunne lette Hergés arbeidsmengde ble Hergé Studios grunnlagt den 6. april 1950. Studioet, eller tegneseriefabrikken, ansatte en rekke assistenter som hjalp Hergé å tegne og produsere Tintin-tegneserien. Den mest framtredende blant disse var tegneren Bob de Moor som skulle samarbeide med Hergé med de øvrige Tintin-albumene, fylle inn detaljer og bakgrunner som det spektakulære månelandskapet på dobbeltalbumet Månen tur retur. Med støtte fra studioet klarte Hergé å produsere albumet Det hemmelige våpenet, av mange anerkjent som hans mest polerte arbeid, i 1954, som ble etterfulgt av Koks i lasten i 1956.
I løpet av slutten av denne perioden fikk Hergé igjen personlige problemer. Hans ekteskap med Germaine brøt sammen etter 24 år. Han hadde forelsket seg i Fanny Vlaminck, en ung tegner som nylig hadde blitt ansatt i Hergé Studios. I tillegg ble han plaget med gjentagende mareritt fylt av hvithet. Han oppsøkte en sveitsisk psykoanalytiker som anbefalte ham å slutte å arbeide med Tintin. Isteden arbeidet han seg gjennom albumet Tintin i Tibet, hans kanskje mektigste Tintin-album, og kanskje på grunn av de psykologiske vanskelighetene han gjennomgikk i den samme perioden.
Fortellingen ble først trykket i Tintin-bladet fra september 1958 til november 1959. I Tintin i Tibet blir Tintin sendt til Himalaya for å lete etter Chang Chong-Chen, den kinesiske gutten han hadde blitt venner med i Den blå Lotus. Eventyret tillot Hergé, kanskje i utgangspunktet ubevisst, til å fylle heftet med hvite fjellandskaper, noe som ga fortellingen en mektig romfølelse. Den normale rikholdige figurbesetningen av følgesvenner ble redusert til et minimum: Tintin, kaptein Haddock og sherpaen Tcarcky, mens fortellingen i seg selv fokuserer på Tintins fortvilte søk etter Chang, og som i ettertid kan leses som et visuelt sinnbilde på Hergés vanskelige psyke på denne tiden.
Hergé har selv, i de fåtallige intervjuer han har gitt, trukket fram dette albumet som en personlig renselse og som det mest personlig givende: «Det er det album som jeg har lagt mest av meg selv i». Albumet har karakter av djevelutdrivelse, noe som gir det en alvorstone som ingen av de andre når opp til. Også grafisk skjer det en streben etter enkelhet. Etter hvert som fortellingen blir fortalt er det som hvert bilde ribbes for mer og mer innhold inntil de kun rommer snø og hvithet. Hvert rom blir renere og renere, uten distraherende elementer og alt konsentreres om Tintins fortvilelse, inntil han kommer ut av krisen, sammen med tegneren selv og fargene etter hvert vender tilbake.
Også personlig ble albumet et vendepunkt for Hergé. Hans mareritt forsvinner. Han skiller seg fra Germaine i 1975 etter at de hadde vært separert siden 1960 og han kan endelig gifte seg med Fanny Vlaminck i 1977.
De siste årene
De siste tre komplette Tintin-eventyrene ble tegnet under et mindre press. Castafiores juveler i 1961, Flight no. 714 til Sydney i 1966 og Tintin og picaroene først i 1976. Hvert eneste av disse albumene representerer, i henhold til forfatteren Benoit Peeters, en avstandtagen fra tegneseriens klassiske normer. På denne tiden hadde Tintin erobret andre media. Helt fra begynnelsen var figuren blitt brukt i reklame og merchandising. To spillefilmer med levende skuespillere ble produsert i 1961 og 1964, samt to helaftens tegnefilmer, Soltempelet i 1969 og Tintin og haisjøen i 1972. Tintin er verdenskjent og i sådan grad at det sies at general de Gaulle skal ha betrodd André Malraux at Tintin i grunnen var hans eneste rival i utlandet.
Hergé selv får andre interesser og begynner å studere moderne kunst, og han blir selv portrettert av Andy Warhol. Han reiser en del til de land som han tidligere kun hadde «besøkt» via Tintins reiser. Han besøker Italia, England, Sverige, Hellas og Danmark og i 1971 besøker han for første gang USA hvor han får møte siouxer i Pine Ridge i South Dakota. I kontrast til den baksnakking og mistenkeliggjøring han ble utsatt etter krigen blir han nå en nasjonalhelt i Belgia. Han mottar utallige priser og er æresgjest ved utallige festivaler. I 1979 feires Tintins fødselsdag i både Paris og Brussel med offentlig pomp og prakt samtidig som Tintin-utstillingen begynner sin europaturné.
En gang i 1976 lykkes han endelig å komme i kontakt med Tchang Tchong-Jen igjen, for første gang siden 1934. I mars lykkes det å få Tchang etter mange vanskeligheter til Belgia på et besøk. De to gamle vennenes gjensyn vekker stor offentlig oppmerksomhet og Tchang blir mottatt som et statsoverhode. Han hadde blitt redusert til gatefeier i løpet av kulturrevolusjonen, men blir i løpet av 1970-tallet leder for Kunstakademiet i Shanghai. Tschang bosatte seg senere i Paris og døde der i 1998.
Hergé dør den 3. mars 1983, 75 år gammel, av komplikasjoner på grunn av anemi, som han hadde lidd av i flere år.
Etter Hergés død ville en av hans medarbeidere tegne ferdig det siste ufullførte albumet om Tintin, men Fanny, Hergés hustru som eide rettighetene, ga ikke sin tillatelse.
Litteraturåret 1910
Litteraturåret 1910 er en oversikt over utgivelser, hendelser, prisvinnere og avdøde personer med tilknytning til litteratur i 1910.
Fri rettshjelp
Fri rettshjelp er et rettshjelpstilbud som er opprettet av det offentlige eller ideelle private aktører for å hjelpe personer med å kunne få nødvendig juridisk bistand uavhengig av vedkommendes økonomi.
Norge
I Norge er fri rettshjelp et rettshjelpstilbud som er opprettet av det offentlige for å hjelpe personer med å kunne få nødvendig juridisk bistand uavhengig av vedkommendes økonomi. Dette gjelder i visse typer saker som er ansett spesielt viktige for folks velferd. Tilbudet går ut på at staten, helt eller delvis, dekker utgifter og omkostninger som påløper i forbindelse med advokatbistand, i og utenfor rettergang. Fri rettshjelp er således, kort fortalt, i hovedsak advokatbistand som er subsidiert av staten, med formål å hindre rettstap som følge av dårlig økonomi.
Fri rettshjelp gis som fritt rettsråd, fri sakførsel eller fritak for rettsgebyr etter rettshjelploven, utenom i saker om idømming og fullbyrding av straff.
Fritt rettsråd
Fritt rettsråd er fri rettshjelp utenfor rettergang.
Den finske grunnloven
Den finske grunnloven (finsk: Suomen perustuslaki) ble vedtatt i 2000, og erstattet i alt fire tidligere forfatningslover: regjeringsloven av 1919, riksdagsforordningen og to lover om Finlands riksrett og ministeransvar. Den nye loven ble begrunnet med behovet for å samordne og revidere bestemmelsene; men det ble ikke gjort noen grunnleggende endringer i forfatningen eller statsskikken. Noen mindre endringer var gjennomført på 1980-tallet, men disse ble vurdert som utilstrekkelige.
Fri rettshjelp
Fritt rettsråd
Som saker utenfor rettergang anses også forliksrådsbehandling.
Den finske grunnloven
Grunnloven ble vedtatt av en nær sagt samlet riksdag; med 175 mot 2 stemmer i den avsluttende avstemningen.
Fri rettshjelp
Fri sakførsel
Fri sakførsel er fri rettshjelp (advokatbistand) i saker som går for domstolene (unntatt forliksrådet), samt visse forvaltningsorgan.
Den finske grunnloven
Sammenlignet med de tidligere lovene har riksdagen fått styrket sin stilling vis-à-vis regjeringen, og regjeringen har fått styrket sin stilling vis-à-vis presidenten. Grunnleggende friheter og rettigheter for innbyggerne har blitt tydeligere aksentuert, og bestemmelser om riksdagens interne arbeidsformer er trukket ut av grunnloven.
Herbert Weichmann
Herbert Weichmann (født 23. februar 1896 i Landsberg O.S., Øvre Schlesien, død 9. oktober 1983 i Hamburg) var en tysk politiker (SPD). Han var førsteborgermester (regjeringssjef) i den tyske delstaten Hamburg fra 1965 til 1971.
Liv
Weichmann studerte jus og arbeidet i statstjenesten.
Årene 1933–1948 tilbragte han i eksil i USA, siden han var jøde.
Etter at han kom tilbake til hjemlandet var han først finanssenator, og senere førsteborgermester i Hamburg. I hans regjeringstid oppnådde SPD store flertall ved valgene.
Utmerkelser
Weichmann er æresborger av Hamburg.
Fri rettshjelp
Fri sakførsel
Foruten hel eller delvis dekning av salær til prosessfullmektig (advokat), innebærer fri sakførsel også fritak for behandlingsgebyr og saksutgifter som ikke dekkes av dette, såkalte sideutgifter.
Bevilling til fri sakførsel omfatter ikke bistand til å få gjennomført domsavgjørelse, således at aktuell tvangsfullbyrdelse eventuelt må søkes dekket som fritt rettsråd.
Fritak for rettsgebyr
Fritak for rettsgebyr innebærer at man slipper å betale for å få behandlet saken i rettsapparatet, og omfatter foruten fritak for behandlingsgebyr også fritak for å betale utgifter til saksutdrag, meddommere, skjønnsmenn, sakkyndige, vitner, oversettelser, særlige undersøkelser og andre sideutgifter.
Som du ser meg
Som du ser meg er en norsk spillefilm med manus og regi av Dag Johan Haugerud. Filmen hadde premiere 14. september 2012. Filmen ble tildelt Amanda for beste manus, regi, beste kvinnelige hovedrolle (Laila Goody) og årets kinofilm.
Handling
Tre mennesker med hver sine særegenheter rammes hardt i det de blir tvunget til å foreta valg de ikke ønsker å ta. Det som kan virke trivielt i den enes liv, kan utløse en eksistensiell krise i den andres liv.
Produksjon
Produksjonsselskapet Motlys AS fikk kr. 8 645 000 i statlig produksjonstilskudd til filmen. Filmens arbeidstittel var Hjelp.
London Road Stadium
London Road Stadium er et fotballstadion i Peterborough, England. Den ble bygget i 1913, og er Peterborough Uniteds hjemmebane. ABAX er sponsor for fotballstadionet og det har derfor byttet navn til ABAX Stadium.
Publikumsrekorden er på rundt 30 000 tilskuere, fra den tiden det kun var ståtribuner på stadion. I senere tid har tilskuerkapasiteten blitt nedjustert til 15 460 tilskuere. Rekorden etter at kapasiteten ble senket, er 13 191 tilskuere i en kamp hvor klubben slo Leeds United 2-0, den 10. april 2008.
Per dags dato er begge kortsidene, London Road og Moyes End (bortesupportere) fortsatt ståtribuner.
London Road har i senere tid holdt flere store kamper for klubben, både Newcastle United, Manchester United (Barry Fry's testimonial-kamp), Liverpool, Birmingham City og Celtic har vært på besøk.
Disse kampene førte til at flere store fotballprofiler har gjestet arenaen, som Wayne Rooney, Ruud Van Nistelrooy, Ryan Giggs og Rio Ferdinand. I tillegg hadde Owen Hargreaves sin debut for Manchester United på London Road i 2007.
Hans Karl von Diebitsch
Hans Karl Friedrich Anton von Diebitsch und Narden (russisk: Иван Иванович Дибич-Забалканский; Ivan Ivanovitsj Dibich-Zabalkanskij, født 13. mai 1785 i Groß Leipe nær Obernigk, Nedre Schlesien, død 10. juni 1831 ved Pułtusk) var en tysk-født offiser som også tjenestegjorde som russisk feltmarskalk og senere ble russisk greve.
Bakgrunn
Hans Karl von Diebitsch stammet fra en gammel schlesisk adelsslekt. Den direkte stammlinge begynte med Heinrich von Diebitsch (født ca 1400), hoffmester for hertug Ludwig II av Liegnitz (slik nevnt i 1435).
Militær
Han ble utdannet på kadettskolen i Berlin, men etter ønske fra faren, som hadde vært adjutant for Fredrik II og gått i russisk tjeneste, gjorde han det samme i 1801, som fenrik i Semjonovskijregimentet. Han deltok i Napoleonskrigene i kampene fra 1805 og ble såret i slaget ved Austerlitz, deltok i slaget ved Eylau og slaget ved Friedland. Etter Friedland-slaget ble han forfremmet til kaptein.
I løpet av de neste fem årene viet han seg til militærstudier og gikk inn i aktiv tjeneste igjen i forbindelse med Napoleons felttog i Russland 1812. Her utmerket han seg under Peter Wittgensteins kommando, særlig ved Polatsk 18. og 19. oktober. Etter disse kampene ble han forfremmet til generalmajor. Under avslutning av disse kampene, kjempet han mot de prøyssiske styrkene til Ludwig Yorck von Wartenburg og framforhandlet med ham, gjennom Carl von Clausewitz konvensjonen av Tauroggen, og tjenestegjorde deretter sammen med Yorck i de tidlige delene av frihetskrigen med den sjette koalisjonen.
Etter slaget ved Lützen tjenstgjorde han i Schlesien og deltok i forhandlingene om de hemmelige traktatene av Reichenbach som samlet kreftene mot Napoleon. Etter å ha utmerket seg ved slaget ved Dresden og folkeslaget ved Leipzig, ble han utnevnt til generalløytnant. I et kritisk øyeblikk under krigen i 1814 fikk han de allierte til å marsjere mot Paris og etter innmarsjen ble han tildelt Aleksander Nevskij-ordenen av tsar Aleksander I av Russland.
I 1815 deltok han på Wienerkongressen og tjenestegjorde deretter som sjefadjutant for tsaren og hans etterfølger Nikolaj I av Russland. Han hadde i denne posisjonen stor innflytelse på russisk politikk. Tsar Nikolaj utnevnte han først til baron, deretter til greve. I 1820 ble han sjef for generalstaben, og i 1825 var han sentral i å slå ned dekabristopprøret.
Hans er imidlertid i ettertid mest kjent for sine fortjenester under den russisk-tyrkiske krig, en krig som etter noen tilbakeslag, ble avgjort ved Diebitschs framrykking mot Adrianopel. Dette ga ham graden av feltmarskalk og han ble tildelt ærestittelen zabalkanski til minne om hans felttog gjennom Balkan.
I 1830 ble han utnevnt til kommandør over den store hæren som skulle slå ned novemberoppstanden i Polen. He vant det fryktelige slaget ved Olszynka Grochowska 25. februar, og vant igjen slaget ved Ostrołęka 26. mai, men døde rett etter av koleraen i Klecksewo nær Pułtusk.
Lin Zexu
Lin Zexu eller Lin Zexiu (forenklet kinesisk: 林则徐, forenklet kinesisk: 林則徐, pinyin: Lín Zéxú, Wade-Giles: Lin Tse-hsü; Foochow Romanized: Lìng Cáik-sù ̤ ; født 20. august 1785 i Minhou i Fuzhou i provinsen Fujian i Kina, død 22. november 1850) var en dyktig kinesisk mandarin som virket i annen del av Qing-dynastiets dager. Han er kjent for sitt forsvar av kinesiske interesser i forkant av første opiumskrig.