cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Brian Kidd
Manchester City
I 1977-78 spilte Kidd totalt 50 kamper og scoret 20 mål alle turneringer inkludert. Dette gjorde ham til klubbens toppscorer for andre sesong på rad, hele fem mål foran Dennis Tueart. Kidd scoret tre mål mot gamleklubben Manchester United fordelt på de to ligakampene denne sesongen (3-1 på Maine Road og 2-2 på Old Trafford). Klubben endte på fjerdeplass denne sesongen. 1978-79 begynte med at Kidd scoret i alle de tre første kampene. Da mars kom hadde han scoret 14 ganger, inkludert fem i UEFA-cupen, der laget til slutt røk ut mot Borussia Mönchengladbach i fjerderunde. Men så kom manager Malcolm Allisons berømte ryddeprosess i klubben, og Kidd ble sammen med mange andre førstelagsspillere funnet overflødig.
Det sies at Leeds United var ute etter å signere Kidd, men at de oppdaget et problem med hjertet hans under den medisinske testen, og overgangen gikk derfor i vasken. I City spilte han imidlertid glimrende, og hans kondisjon og midtbanespill fjernet all tvil om hans helsemessige problemer.
Everton og Bolton
Kidd ble kjøpt av Everton 29. mars 1979 for £150 000, der han ble toppscorer i 1979-80 med ti mål. 12. april spilte han semifinale i FA-cupen for Everton mot West Ham United, og kunne blitt dagens helt med sin straffescoring. Kampen endte imidlertid med 1-1 på Villa Park, og Kidd ble utvist etter tumulter med Ray Stewart. Everton tapte omkampen. En måned senere gikk turen videre til Bolton i mai 1980 for samme sum (£150 000). Ligadebuten for Bolton kom lørdag 16. august 1980 i et 2-1 tap borte mot Notts County (Kidd var nå 31 år gammel). Bare syv dager senere scoret han sitt første mål, hjemme mot Newcastle United.
Til USA og NASL
På tampen av karrieren benyttet han anledningen til å tjene gode penger i USA i NASL. Det begynte med et låneopphold i Atlanta Chiefs fra april til august 1981, der han ble toppscorer for klubben med hele 22 mål på 29 kamper, og havnet på NASLs «All star team» den sesongen. Klubben ble lagt ned etter denne sesongen etter å ha eksistert siden 1968. Men allerede i januar 1982 var han tilbake USA med spill for Fort Lauderdale Strikers (fri transfer), der han også ble klubbens toppscorer to sesonger på rad. Dette var for øvrig gamleklubben til George Best, Gerd Müller og Gordon Banks. I 1984 kjøpte klubben enda en tidligere City-spiller da Asa Hartford ankom. Etter 1983-sesongen ble klubben flyttet til Minnesota (Minneapolis), og ble Minnesota Strikers. I 1984 ble NASL lagt ned, men klubben overlevde ved å bli med i «Major Indoor Soccer League». Klubben måtte likevel gi tapt i 1988. I USA talte man både scoringer og målgivende pasninger. Han var en «giftig» angriper, men scoret sjelden høyt på listene over målgivende pasninger, noe som er typisk for naturlige målscorere. Hans fremste egenskaper var den unike ballkontrollen, god koordinasjon og balanse, samt et glimrende skudd.
Brian Kidd og Paul Walsh er for øvrig de eneste som har spilt lokalderbykamper i Manchester, Liverpool og London.
Trener- og managerkarriere
Managerkarrieren startet i Barrow utenfor det profesjonelle ligasystemet i 1984, da klubben hentet ham fra NASL i USA. I april 1985 ble han assisterende manager i Swindon Town under Lou Macari, sin gamle lagkamerat i United, men engasjementet ble kortvarig. Preston North End ble neste stopp i månedene januar-mars 1986, som spillende-assisterende manager (spilte ingen kamper), men fikk også litt tid som manager i en overgangsperiode.
Tilbake til United
Gamleklubben Manchester United hentet tilbake Brian Kidd i mai 1988, da som juniortrener etterhvert (1990) som sjef for «School of Exellence» (talentakademiet). I denne jobben var han delaktig i utviklingen av talenter som Ryan Giggs, David Beckham, Gary Neville, Nicky Butt, Phil Neville og Paul Scholes. I april 1991 forsvant Alex Fergusons assisterende manager Archie Knox til Rangers FC for å arbeide under Walter Smith, og dermed fikk Kidd den ledige stillingen. Samarbeidet med Ferguson skulle vise seg å bære frukter. Klubben hadde vært inne i en lang periode med sportslige nedturer, faktisk helt siden Kidds første sesong som spiller. Visst hadde laget vunnet noen sporadiske FA-cup titler, men ligaen eller Europacupen hadde ikke vært vunnet siden slutten av 1960-tallet.
Blackburn Rovers
I desember 1998 fikk han tilbud om å overta Blackburn Rovers etter Roy Hodgson, noe han følte han måtte takke ja til. Dette skjedde til tross for at Uniteds styreformann, Martin Edwards, bare 8 dager tidligere hadde uttalt «over my dead body» («over mitt lik») at han fikk forlate Old Trafford. Blackburn-eier Jack Walker uttalte at Kidd hele tiden hadde vært klubbens førstevalg. Lønn pr sesong var ifølge media £750 000, noe som var helt i ypperste klasse i Premier League på daværende tidspunkt, og en firedobling av lønnen i United som lå på £180 000 i året (før bonuser). Det sies at Kidd ville blitt værende i Manchester United hvis han hadde fått forsikringer om at han til slutt ville bli manager etter Ferguson. På denne tiden holdt BSky og Rupert Murdoch på å kjøpe opp klubben (ble ingenting av til slutt), og slike forsikringer kunne man derfor ikke gi.
Som assisterende manager i Blackburn Rovers tok han med seg Brian McClair, spilleren som nettopp gått til Motherwell i Skottland, etter en årrekke i Manchester United. Dette til tross for at media hadde spekulert i at han ville benytte seg av sin gamle venn (og Manchester City trener), Willie Donachie. Blackburn fikk en katastrofesesong og rykket ned til 1. divisjon. Kidd fikk imidlertid sjansen til å lede laget mot opprykk, men fikk sparken allerede 3. november 1999 etter laget gjorde det dårlig. Klubbeier og mangemilliardær Walker sa følgende til pressen i denne sammenheng: «Det er en trist dag for meg spesielt og alle andre knyttet til klubben. Brian var førsteklasses, en ærlig mann, så vi ønsket at han skulle få det til. Men til syvende og sist må jeg sette klubben først. Resultatene har ikke vært gode nok, så enkelt er det». Ifølge avisspekulasjoner fikk Kidd med seg én million pund som kompensasjon. De fleste medier konsentrerte seg imidlertid om de £30 650 000 Kidd hadde benyttet på 13 spillerkjøp i løpet av elleve måneder, og sendt klubben fra Premier League til 19.-plass i 1. divisjon.
Leeds United
Etterpå fikk Kidd rollen som spillerutvikler (juniorer) i Leeds United, men fikk snart sjansen som assisterende manager for David O'Leary, en mann han hadde kjent siden han var 16 år da Kidd spilte i Arsenal. Han fortsatte i rollen da Terry Venables overtok jobben. Det betydde at Kidd måtte si opp sin deltidsjobb som assistent for Howard Wilkinson og Englands U-21 landslag. Da resultatene begynte å gå feil vei for Leeds, ble Kidd et offer for supporternes misnøye og ble stadig pepet ut og sunget om. Bakgrunnen for dette var hans forbindelser til erkerivalen Manchester United. Kidd hadde et år igjen av kontrakten med Leeds da han fikk oppsigelsen, men fikk igjen kompensasjon (av en klubb som da hadde 77 millioner pund i gjeld).
Landslaget
22. januar 2003 fikk han jobben som assisterende manager for, under Sven-Göran Eriksson. Dette var en deltidsstilling, der han erstattet Steve McClaren som fra starten av november 2002 ville konsentrere seg om sin jobb som manager i Middlesbrough. McClaren var for øvrig Kidds arvtager i Manchester United, og hadde vunnet Mesterligaen den sesongen Kidd valgte å forlate skuta og rykket ned med Blackburn Rovers.
Kidd forlot Leeds United i mai 2003 da Peter Reid ble ansatt som ny manager. I mai 2004 ble han tvunget til å forlate jobben som nestleder for England, etter å ha gjennomgått en operasjon mot prostatakreft bare uker før EM i fotball 2004.
Trener i Sheffield United
I august 2006 ble det spekulert i at Kidd skulle få den ledige stillingen som assisterende manager for AFC Sunderland under Roy Keane. Keane fikk jobben 28. august, men Kidd ble ikke ansatt som assistent. Han returnerte til fotballen 11. september 2006 da han ble førstelagstrener for Sheffield United, under manager Neil Warnock og hans assistent Stuart McCall. Dette var en kontrakt som varte ut sesongen 2006-07.
Fortsatt populær på Old Trafford
Det synges fremdeles om Brian Kidd på Old Trafford foran hver eneste hjemmekamp. Han nevnes i sangen «oh Manchester is wonderful», og teksten i «hans» refreng spiller på ironien om at han var i erkerivalen Leeds Uniteds trenerteam da klubben rykket ned og fikk store gjeldsproblemer:
Oh Brian Kidd (oh Brian Kidd)
Is still a Manc (is still a Manc),
Oh Brian Kidd is still a Manc,
He's firkin-up Leeds United,
Oh Brian Kidd is still a Manc.
(teksten i parentes er gjentakelse fra en den andre gruppen som synger).
Spillerkarriere
*1. runde i Play off. **Semi-finale i Play off. ***Ikke kvalifisert til Play off.
EM i turn 1955
Det første europamesterskapet i turn ble arrangert i 1955. I dette mesterskapet var det ingen lagkonkurranse, kun individuelle konkurranser. Kun menn deltok, og mesterskapet ble arrangert i Frankfurt am Main.
Sovjetunionen dominerte mesterskapet, og fikk de to beste plasseringene sammenlagt, samt til sammen 5 gull i apparatfinalene. Boris Shaklin, som tok til sammen 14 VM-medaljer og 13 OL-medaljer i turn, vant mangekampen.
Individuell mangekamp
Obs: Frittstående (FX), Bøylehest (PH), Ringer (R), Hopp (VT), Skranke (PB), Svingstang (HB),.
Ridderne av Walpurgis
Knights of Walpurgis
Nils Morten Udgaard
Nils Morten Udgaard (1940–2023) var en norsk journalist, utenrikskorrespondent, utenriksredaktør og politiker (H). Han var statssekretær for utenrikssaker for statsminister Kåre Willoch fra 1984 til 1986.
Liv og virke
Udgaard tok artium i Porsgrunn i 1958 og gjennomførte Forsvarets russiskkurs 1960–1961 og tok deretter cand.mag.-graden ved Universitetet i Oslo. Han tok doktorgrad i internasjonal politikk ved London School of Economics and Political Science (LSE) i 1971. Doktorgradsavhandlingen, om stormaktspolitikk og norsk utenrikspolitikk mellom 1940 og 1948, ble utgitt på Universitetsforlaget i 1973.
Udgaard startet sin journalistgjerning i Nationen i 1959. Han gikk i 1961 til Aftenposten, hvor han var lederskribent, redaksjonssekretær (nyhetsleder) i utenriksavdelingen og utenrikskorrespondent, blant annet i Moskva, Bonn og London. Fra 1995 til 2007 var Udgaard utenriksredaktør i Aftenposten
Udgaard var statssekretær for utenrikssaker ved Statsministerens kontor fra desember 1984 til Willoch-regjeringen gikk av i mai 1986.
Udgaard var professor II i russisk-sovjetiske studier ved Universitetet i Bergen fra 1991 til 1996.
Udgaard hadde et omfattende utenrikspolitisk og historisk forfatterskap. Han bidrog med en rekke skrifter om aktuelle utenriks- og sikkerhetspolitiske emner til Den norske atlanterhavskomité.
Udgaard ble tildelt Europabevegelsens pressepris og den tysk-norske Willy Brandt-prisen (2003).
Kumulativ fordelingsfunksjon
Den kumulative fordelingsfunksjonen beskriver en sannsynlighetsfordeling for en stokastisk variabel innenfor matematisk statistikk. For en stokastisk variabel X, med sannsynlighetsfunksjonen P(x), defineres den kumulative fordelingsfunksjonen FX(x) som: Den kumulative fordelingsfunksjonen er monotont stigende og har, blant annet, alltid følgende egenskaper:
For en diskret stokastisk variabel som kan anta verdiene x1, x2... er F diskontinuerlig i punktene xi og har konstant verdi mellom dem, det vil si at den har et trappetrinnlignende utseende.
For en kontinuerlig stokastisk variabel er F lik der f(t) er tetthetsfunksjonen (eller frekvensfunksjonen) for variabelens fordeling.
Sannsynligheten for at en stokastisk variabel skal anta verdier større enn a og mindre eller lik b kan finnes ved:
Egenskaper
Hvis X er en diskret stokastisk variabel, med verdier X1, X2, ... med punktsannsynlighet pi=p(xi)
Hvis X er en kontinuerlig stokastisk variabel med tetthetsfunksjon f(x), er kumulative fordelingen gitt ved:
Da er det viktig å ha i bakhodet at en kontinuelig sannsynelighetstetthet f(x) har en kumulativ fordeling:
HB (band)
HB er et kristent symfonisk metal band fra Finland. Musikken blir sammenlignet med band som Nightwish, Within Temptation, Epica og After Forever. 25. februar 2013 annonserte bandet at de skifter vokalist.
ItalDesign
Italdesign-Giugiaro S.p.A (vanligvis kalt ItalDesign) er et designhus og ingeniørselskap for biler basert i Torino, Italia. Selskapet ble stiftet i 1968 som Studi Italiani Realizzazione Prototipi, og jobbet tett sammen med Volkswagen. I dag er selskapet kjent gjennom arbeidet til datterselskapet Giugiaro Design, som huser den berømte bildesigneren Giorgetto Giugiaro. I tillegg til bildesign arbeider ItalDesign også med utvikling og testing av prototyper. ItalDesign eies i dag hovedsakelig av Volkswagen, med en eierandel på 90%, mens Giugiaro-familien eier 10%.
Helge Hauge
Helge Hauge (født 30. mars 1944) er en norsk lokalpolitiker fra Senterpartiet. Han har vært ordfører i Tysnes kommune i Hordaland 20 år, fra 1983 til 1995 og fra 2003 til 2011.
Hauge er tidligere lærer og rektor ved Tysnes skole og har også vært formann i Hordaland Fotballkrets.
Massakren i Wyoming Valley
Massakren i Wyoming Valley var en trefning under den amerikanske uavhengighetskrigen mellom patrioter og lojalister støttet av irokesere som fant sted i Wyoming Valley i Pennsylvania den 3. juli 1778. Mer enn tre hundre patrioter ble drept eller tatt til fange i et slag som ble fulgt av en massakre hvor irokesere forfulgte og drepte flyktende patrioter før de mellom tretti og førti som overgav seg ble torturert ihjel.
Bakgrunn
Etter at en britisk hær overgav seg i slaget ved Saratoga i 1777 nord i New York, startet lojalister og deres irokesiske allierte en hit-and-run-taktikk ved å plyndre patriotiske bosetninger i tillegg til landsbyene til de amerikanskallierte irokeserne. Fra sin base i Fort Niagara ble disse raidene ledet av kommandanter som den britiske obersten John Butler, mohawkenes kaptein Joseph Brant og senecaenes høvding Cornplanter.
Trefningen
Slaget i Wyoming Valley skjedde da oberst Butler som ledet sine rangere støttet av en styrke av cayugaere og senecaere ledet av Cornplanter, gjorde et overraskelsesangrep på de 360 bevæpnede patriotforsvarerne ved Forty Fort ved siden av Susquehanna River (nær dagens Wilkes-Barre). Patriotene ble nesten tilintetgjort og rundt 1000 hjem i området ble brent til grunnen.
Etter slaget begynte noen av de seirende lojalistene og indianerne å trakassere fangene og flyktende bosettere og drepte og torturerte et ukjent antall. Alle patriotene som ble tatt til fange under kampene ble henrettet. Butler rapporterte at 227 amerikanske skalper ble tatt. Han insisterte også på å ingen ikke-stridende hadde blitt drept, til tross for utstrakte beretninger om det motsatte.
Overlevendes beretninger indikerer at kontaktsøyeblikket ble fulgt av et slag som varte i rundt 45 minutter. En ordre om å regruppere petriotenes linje førte til en kaotisk flukt da de uerfarne patriotene fikk panikk. Dette gjorde slutt på slaget og utløste irokesernes jakt på overlevende.
Etterspill
Rapportene om massakren på fangene gjorde den amerikanske offentligheten rasende, og de krevde oppreisning. I 1779 ødela Sullivan-ekspedisjonen systematisk minst førti irokeserlandsbyer i det nordlige New York.
Eckerö
Eckerö er en øy og kommune i landskapet Åland i Finland. Eckerö er Ålands og Finlands vestligste kommune og avstanden til Mariehamn er 35 km. 28. februar 2015 hadde kommunen en folkemengde på 936.
Turisme
Eckerö har en utviklet turistnæring, og ligger høyt på listen over steder med flest soltimer i Norden. Kommunen har en 18-hulls golfbane, samt en av Nord-Europas største idrettshaller, Eckerö Hallen.
1171 Rusthawelia
1171 Rusthawelia er en hovedbelteasteroide og går i bane innenfor asteroidefamilien Themis. Den ble oppdaget 3. oktober 1930 av Sylvain Julien Victor Arend ved Observatoire Royal de Belgique i Uccle.
Thorbjørn Berntsen
Thorbjørn Berntsen (født 13. april 1935 i Aker kommune) er norsk tidligere politiker (Ap). Han var i en årrekke stortingsrepresentant, og han var miljøvernminister 1990–1997.
Bakgrunn og virke
Berntsen jobbet som skipsrørlegger i Nylands verksted i 1951–1966, og er en av få sentrale Ap-politikere i nyere tid som har bakgrunn som industriarbeider.
Politisk virke
Han var stortingsrepresentant fra 1977 til 1997, og vararepresentant fra 1965 til 1977. Han møtte allerede som vararepresentant i 1971 for Trygve Bratteli som da ble statsminister, og fra 1973 til 1976 møtte Berntsen fast for Trygve Bratteli, og deretter for Knut Frydenlund fra 1976 til 1977.
Berntsen var formann i Oslo Arbeiderparti fra 1976 til 1982. Han ble nestleder i Arbeiderpartiet i 1989. Ved valget av nestleder var det spenning før avstemningen på landsmøtet om den innstilte kandidaten Gunnar Berge eller Berntsen, som var blitt benket, skulle vinne. Det endte med at partiet endret vedtektene slik at det ble to nestledere, og dermed ble begge valgt inn som nestledere. Han gikk av som nestleder i 1992.
Berntsen har også vært hovedmannen bak den arbeidsmiljøloven Norge har i dag. På bakgrunn av dette har han fått tittelen «arbeidsmiljølovens far».
Det vakte internasjonal oppsikt da Berntsen i august 1993 på et debattmøte i Grimstad omtale den britiske miljøvernministeren John Gummer som «den største drittsekk jeg i mitt liv har truffet». Bakgrunnen for Berntsens syn på Gummer var en samtale de to hadde hatt tidligere samme år der Berntsen hadde tatt opp de problemene sur nedbør påfører Norge og at den kom fra utslipp i England. Gummer hadde da under samtalen kommet inn på norsk hvalfangst, som han var sterkt imot, og han var ifølge Berntsen uforskammet mot Norge og den norske regjering. Berntsens karakteristikk ble av engelske aviser oversatt som «John Gummer is the biggest shitbag I have ever met». Berntsen sa etterpå «jeg pleier å si ting direkte, så folk forstår hva jeg mener», men skjønte de negative reaksjonene og innrømmet at han kunne ha brukt andre ord.
Annet
Berntsen ble i løpet av sin politiske karriere kjent for en rekke «friske utspill». Blant annet vakte det oppsikt i mediene da han i 2002 uttalte «... at noen har truet seg til å danse med Anniken Huitfeldt på et fylkespartimøte - den personen må ha vært jævla full». Feiden mellom han og Huitfeldt ble avsluttet kort tid etter.
I 2006 ble han tildelt æresprisen «Bypatrioten» av Oslo Byes Vel.
Familie
Thorbjørn Berntsen er svigerfar til høyesterettsdommer Kine Elisabeth Steinsvik.
Otto Wallach
Otto Wallach (født 27. mars 1847 i Königsberg; død 26. februar 1931 i Göttingen) var en tysk kjemiker og nobelprisvinner. Han ble tildelt Nobelprisen i kjemi i 1910 for sine oppdagelser innen organisk kjemi og den kjemiske industrien og sitt pionerarbeid innen feltet alisykliske forbindelser
Alt for Norge (TV-serie, 2005)
Alt for Norge (TV-serie) var en norsk dokumentarsierie i 12 deler som gikk på TV 2 i 2005 i forbindelse med Norges 100-årsjubileum.
Norgeshistorien etter unionsoppløsningen skuldres gjennom 12 episoder, fylt av undrende humor og skråblikk på både kjente og ukjente kapitler av landets historie. Serien forsøker å se nærmere på hva en nordmann egentlig er, og belyser den norske nasjonalismen fra et undrende og humoristisk perspektiv.
Serien var et samarbeide mellom TV 2 og filmproduksjonsselskapet Motlys. En kortere versjon av denne serien ble sendt på kino og hadde Odd Børretzen som fortellerstemme. I serien hadde Mads Ousdal og Maria Bonnevie fortellerstemmene.
Rune Denstad Langlo og Sigve Endresen i Motlys var produsenter for både serien og kinodokumentaren.
Nguyen Minh Triet
Nguyen Minh Triet (Nguyễn Minh Triết) (født 8. oktober 1942 i Ben Cat-distriktet, i Binh Duong-provinsen i Vietnam) var presidenten til Vietnam fra 2006 til 2011.
Etter å ha vært matematikklærer i Saigon, ble Triet medlem av kommunistpartiet i 1965. I 1992 ble han valgt til partileder for Song Be-provinsen. Under hans ledelse ble økonomien til provinsen forandret fra jordbruksavhengig til et attraktivt sted for utenlandske investorer.
Triet ble medlem av det vietnamesiske politbyrået i 1997, og leder for komminstipartiet i Ho Chi Minh-byen. Som leder for Ho Chi Minh by, fikk han et rykte for å være en bitter kjemper mot organisert kriminalitet og korrupsjon.
Adecco
I det norske markedet er Adecco kjent som videreføringen av Olsten Norsk Personal og før dette Norsk Personal. På 1990-tallet startet Adecco sin satsing i Norge, men hadde kun en beskjeden markedsandel før Olsten-konsernet ble kjøpt opp og de to selskapene i Norge ble fusjonert. I dag er Adecco en av landets ledende aktører innen rekruttering og bemanning i Norge, etablert med 50 kontor over hele landet. Daglig formidles arbeid til 6 000 mennesker.
Fra 2005 til 2013 var selskapet tittelsponsor for Adeccoligaen i fotball.
Adecco-skandalen
Februar 2011 avslørte en NRK-reportasje omfattende brudd på Arbeidsmiljøloven ved det Adecco-drevne Ammerudlunden sykehjem i Oslo, noe som ledelsen i Adecco Helse AS etter hvert skulle komme til å innrømme at var tilfelle ved samtlige av sine sykehjem i Norge. Fredag 25. februar varslet Arbeidstilsynet at de ville anmelde selskapet for brudd på Arbeidsmiljølovens arbeidstidsbestemmelser.
Deje
Deje er et tettsted i Forshaga kommune i Värmlands län i landskapet Värmland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 2 742 innbyggere.
Fallskjermhoppmerket for hæren
Fallskjermhoppmerket for hæren (Fallschirmschützenabzeichen des Heeres) er en tysk militær utmerkelse ifra det tredje rike
Historie
Merket ble introdusert av Generaloberst Frhr. von Fritsch 1. september 1937 for medlemmer av hærens fallskjerminfanteri-kompani som besto kvalifikasjonstestene som fallskjermsoldat. Testene inneholdt bl.a 4 fallskjermhopp. 10. september ble de første merker delt ut, av Hauptmann Zahn og Olt.Pelz under fallskjermøvelser i Mecklenburg. Omtrent 170 merker ble delt ut den dagen, og Generalleutnant Roese underskrev urkundene og tildelte personlig merkene til Hauptmann Zahn og Olt.Pelz.
Etter at fallskjermkompaniet ble overført ifra Heer til Luftwaffe 1. januar 1939, fortsatte personellet å bære merket, frem til 18. desember 1943, hvor alle medlemmer av fallskjerminfanteri-bataljonen offisielt fikk utdelt Fallskjermhoppmerket for Luftwaffe.
Design
Merket er ovalt, formet av en gullfarget ekekrans. Sentralt er en sølvfarget ørn som stuper ned på skrått ifra øvre høyre ned mot venstre. Øverst er en Wehrmachtørn med sammenfoldede vinger og hakekorset i klørne. Merket ble laget i aluminium, senere sink. Det var mulig for personell som var tildelt merket å få kjøpt merket i sølv.
Jan Zahl
Jan Zahl (født 5. april 1969) er en norsk forfatter og journalist. Han er opprinnelig fra Bryne på Jæren. I 2006 ga han ut en bok om musikkgruppen Kaizers Orchestra, Kontroll på kontinentet. Broren hans, Geir Zahl, spiller i musikkgruppa. Zahl er gift med sangeren Britt-Synnøve Johansen.
Gjenforsikring
Gjenforsikring eller reassuranse er en praksis hvor et forsikringsselskap selv beskytter seg mot tapsrisiko ved å tegne en forsikring der man overlater deler av sine forpliktelser til andre forsikringsselskaper. Dette er spesielt vanlig for selskaper som risikerer store utbetalinger ved ulykker, blant annet innen shipping.
Typer reassuranse
Fakultativ reassuranse er reassuranse som gjelder for en enkelt risiko. Ved denne typen reassuranse vurderes hvert enkelt forsikrede objekt individuelt. En av fordelene med denne typen reassuranse er at den individuelle vurderingen øker sannsynligheten for en riktig risikopris. En av ulempene er at den individuelle vurderingen øker administrasjonskostnadene.
Ved proporsjonal reassuranse dekker reassurandøren en fast andel av hvert krav fra den forsikrede parten.
Ved ikke-proporsjonal reassuranse dekker reassuranseselskapet utbetalinger over en på forhånd avtalt sum. De to hovedformene for ikke-proporsjonal reassuranse er excess of loss og stop loss.
Excess of loss reassuranse brukes for å forsikre seg mot store enkeltskader. Reassuranseselskapet forplikter seg til å dekke en skade hvor utbetalingen er over en bestemt størrelse. Det er ofte også bestemt en øvre grense for hvor mye reassuranseselskapet skal dekke av en skade.
Stop loss reassuranse dekker summen av alle skader som inntreffer i løpet av en tidsperiode dersom disse tilsammen overstiger et avtalt nivå. Reassurandøren har som regel avtalt en øvre grense for hvor mye den skal betale.
La Défense
La Défense er et forretningsdistrikt utenfor Paris. Det ligger i departementet Hauts-de-Seine, rundt punktet der kommunene Nanterre, Courbevoie og Puteaux møtes.
Området har fått sitt navn etter skulpturen La Défense de Paris som ble oppført i 1883 for å hedre soldatene som hadde forsvart Paris under den fransk-tyske krig.
Beskrivelse
La Défense består av ca 3 millioner m² forretningslokaler og 600.000 m² boliger. Det er et av verdens største forretningsdistrikter.
Under Le parvis de la Défense ligger også et av Paris-områdets største kollektivknutepunkt, med tog, RER, Métro de Paris (La Défense – Grande Arche), trikk og buss.
Kamchai Thonglo
Kamchai Thonglo (th. กำชัย ทองหล่อ, [kam.t͡ɕʰaj tʰoŋ.lɔ] født 17. mai 1906, død 26. august 1985) er en sakprosaforfatter, som er mest kjent for boken หลักภาษาไทย ([lak pʰa:sa: tʰaj] Thai-språkets prinsipper), en grammatikkbok for thai-språket som ble gitt ut for første gang i 1952, og som fremdeles er i bruk idag.
La Défense
Utdanning
Paris La Défense samler klyngen Pôle universitaire Léonard-de-Vinci og 4 handelshøyskoler: EDC Paris Business School, ESSEC Business School, ICN Business School og IÉSEG School of Management. Det er også hjemmet til European School of Paris-La Défense, en internasjonal grunnskole og ungdomsskole som ble akkreditert som en europeisk skole i 2020.
Kamchai Thonglo
Kamchai ble født ombord en båt på elven Chao Phraya, i byen Nakhon Sawan, 17. mai 1906. Etter å ha blitt ferdig med skolegangen, ble han munk ved Wat Thep Sirintharawat-tempelet i Bangkok, hvor han også studerte pali. Etter sin periode som munk, begynte han å undervise i thai, først ved Intharasueksa-skolen, og senere ved Bangkok Christian College, hvor han underviste i 25 år. Det var i denne perioden at han skrev sin berømte grammatikkbok for thai-språket (og andre bøker). Kamchai ble så invitert til å starte å undervise i thai ved det utdanningsvitenskapelige fakultet ved Chulalongkornuniversitetet. I 1961 var han foreleser for kronprinsen og prinsessen.
I de siste årene av livet sitt var han et medlem av en av Det kongelige thailandske institutts komitéer for revisjon av rettskriving. Han ble utnevnt til storfølgesvenn av Chula Chom Klao-ordenen, kommandørridder av Den hvite elefants orden, ble tildelt Kongens monogram medalje, kongens personlige medalje, og et æresdoktorat i språk og litteratur fra Chulalongkornuniversitetet.
Litteratur
(med flere senere opplag)
Vigdis Moe Skarstein
Vigdis Moe Skarstein (født 24. desember 1946) er en norsk bibliotekar, og fra 2003 til 2014 nasjonalbibliotekar, det vil si leder av Nasjonalbiblioteket.
Hun har artium fra Rana gymnas i 1965 og fullførte Statens bibliotekhøgskole i 1968. Hun tok magistergrad i litteraturvitenskap ved Universitetet i Oslo i 1984. Hennes yrkeskarriere omfatter stilling som bibliotekar ved Trondheim folkebibliotek (1968–1976), lederstillinger ved Trondheim folkebibliotek (1982–1984) og biblioteksjef/fylkesbiblioteksjef ved Trondheim folkebibliotek og Sør-Trøndelag fylkesbibliotek 1985-1991. Deretter var hun kommunaldirektør for Kirke og kultur i Trondheim kommune (1992–1996), bibliotekdirektør ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (1996–1998) og direktør ved NTNU 1998–2004. Skarstein har også vært frilans litteraturkritiker i Adresseavisen.
Under Skarsteins ledelse gjennomførte Nasjonalbiblioteket en stor digitaliseringsstrategi. Samlingene av norske bøker og fotos ble skannet, og det ble inngått avtalelisensordninger med rettighetsfor at materiale eldre enn 2001 kunne publiseres på internett. NRKs radioarkiver og senere TV-programmer ble også digitalisert.
Skarstein har deltatt i fem NOU-utvalg: Hun har også vært medlem av Rådgivende utvalg for folkebibliotek, som også var Norsk kulturråds utvalg for innkjøpsordning for norsk skjønnlitteratur; og medlem av komiteen for Århundrets Bibliotek. Hun har vært nestleder i styret for NRK (1991–2000), styreleder for Ringve Museum (1993–1998), medlem i styret for IT-Fornebu (2000–2001), medlem av Utenriksministerens globaliseringsutvalg (2001–2004) og flere andre offentlige utvalg innen kultur, kommunikasjon og høyere utdanning. Fra 2001 til 2009 var hun styreleder i Norsk kulturråd. I perioden 2007–2010 var hun en av to eksterne representanter i styret til Det humanistiske fakultet ved Universitetet i Oslo.
Tanketank
En tanketank er et fiktivt objekt i bøkene om Harry Potter. Det er en steintank, dekket med mystiske runer, som inneholder en væske eller gass.
Bruken
En heks eller en trollmann i Harry Potter-bøkene kan trekke ut sine egne minner og plassere dem i tenketanken, spesielt for å avlaste hjernen når den blir overfylt med informasjon. Hvem som helst kan utforske minnene i tanketanken, som også tillater utforskerne å fordype seg totalt i minnene som er lagret i tanken, mye likt virtuell virkelighet. Harry Potter har blant annet utforsket Severus Slurs verste minner. Tom Vensters dagbok ser ut til å ha den samme formen for virtuell virkelighet. Merkelig nok ser den som bruker en slik innretning minnene fra en allvitende, tredjepersons perspektiv, istedenfor i førstepersonsperspektivet den som opplevde minnene har hatt. Dette bringer opp spørsmålet om hvordan man for eksempel kan «huske» noe som hendte bak en selv. Rowling besvarte spørsmålet med at man ikke merker og husker slike ting, men uttalte at «det er magien i en tanketank som vekker det til live».
En tanketank opptrer for første gang i Harry Potter og Ildbegeret, og senere i Harry Potter og Føniksordenen og Harry Potter og Halvblodsprinsen.
Steinar Lægland
Steinar Lægland (født 2. november 1957) var administrerende direktør i OrbitArena as, tidligere Eidsvoll Industri as, i årene 2002 - 2014.
Lægland ledet stiftelsen av FORF (Frivillige Organisasjoners Redningsfaglige Forum) i 1994 som interimsstyrets leder. FORF består av representanter for alle frivillige redningsorganisasjoner i Norge og er en sentral samarbeidspartner med justisdepartementet.
Han var landsrådsleder for Norges Røde Kors Hjelpekorps og medlem av sentralstyret i Norges Røde Kors fra 1993 – 1996. I denne perioden var han leder av Norges Røde Kors sin informasjonssentral på Golsfjellet. Han ledet Norges Røde Kors sin operative innsats under flommen på Østlandet i 1995. Fra 1999 – 2002 var han leder av Norges Røde Kors sin sentrale valgkomitee.
Fassa Bortolo
Fassa Bortolo var et profesjonelt sykkellag som ble grunnlagt i 2000 og oppløst i 2005. Laget hadde navn etter sponsoren, et italiensk sement-selskap.
Fassa Bortolo var et topp-rangert lag og var en del av UCI ProTour i 2005-sesongen. Blant rytterne som har syklet for laget finner vi Alessandro Petacchi, Ivan Basso, Juan Antonio Flecha og Fabian Cancellara.
Lagets manager Giancarlo Ferretti prøvde i 2005 å finne en ny sponsor til laget og trodde Sony Ericsson var interessert. Det viste seg imidlertid at en mann som hevdet å representere Sony Ericsson var en svindler og hele laget og støtteapparatet ble stående uten arbeid.
Jackass: The Game
Jackass: The Game er et videospill basert på den populære TV-serien Jackass. Det ble utviklet under lisens av Sidhe Interactive i Wellington på New Zealand for PlayStation 2 og PlayStation Portable. Spillet ble første gang vist under E3-messen i 2006, bak lukkede dører.
Nintendo DS-utgaven av spillet er utviklet av Sensory Sweep Studios i Salt Lake City i Utah i USA.
Det har blitt bekreftet av Sidhe Interactive at hele Jackass-besetningen skal gi stemmer til, og være modeller for, spillfigurene (unntatt Bam Margera som ikke er med). Johnny Knoxville og andre fra Jackass-gjengen har også gitt utvikleren ideer til stunt, basert på stunt som ikke ble brukt i serien. En trailer ble lansert i juni 2007 på spillets offisielle nettsted, sammen med coverbildet.
Handling
Som regissør for Jackass er målet å få best mulig opptak av opptil 36 stunt i spillet, for å lage en ny Jackass-serie for MTV. Alle stuntene må nå et minstekrav for kvalitet før MTV sender episodene på lufta. Den nye serien skal ha syv episoder med opptak.
Moduser
Jackass tilbyr to spillmoduser for spillere:
Episoder – Stunt blir samlet til episoder. Episodene i spillet ligner formatet og oppbyggingen av TV-serien: en rekke stunt i et mer eller mindre sammenhengende tema. I hver episode kan spilleren utføre stunt i en vilkårlig rekkefølge. Fremgang i spillet – Man når mål i spillet ved å samle opptak av stunt til en episoder.
Mottakelse
Jackass: The Video Game for PSP ble kåret til månedens spill av IGN PlayStation Portables lesere i september 2007.
PSP-utgaven vant også prisen for brukerskapt innhold ved TUANZ Business Internett 2007 Awards i november 2007, pga. mulighetene for videoopptak, redigering og deling.
John Cazale
John Holland Cazale (født 12. august 1935 i Boston i Massachusetts, død 13. mars 1978 i New York City) var en amerikansk skuespiller, kjent for sine roller som Fredo i den tredelte filmen Gudfaren og som Stan i vietnamfilmen Hjortejegeren.
Andre kjente filmer han spilte i var blant annet sammen med Al Pacino i Dog Day Afternoon og med Gene Hackman i The Conversation. Cazale rakk bare å spille i fem filmer før han døde i 1978.
Dyvelsten
Dyvelsten er et tettsted i Forshaga kommune i Värmlands län i landskapet Värmland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 219 innbyggere.
Filmåret 1958
Filmåret 1958 er en oversikt over lanserte filmer, fødte og avdøde filmpersonligheter i 1958.
1172 Äneas
1172 Äneas er en trojansk jupitertrojan og ligger i L5-lagrangepunktet til Jupiter. Den har således samme omløpstid og nogenlunde den samme avstanden til sola som planeten. Den ble oppdaget 17. oktober 1930 av Karl Wilhelm Reinmuth ved Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl.
Polyksir
Potions in Harry Potter
San Antonio Spurs
San Antonio Spurs er et amerikansk basketball-lag som spiller i ligaen NBA. Laget holder til i San Antonio i Texas, og spiller hjemmekampene i AT&T Center.
Hall of Fame
De følgende fire personene har hatt tilknytning til klubben, og er innvalgt i Naismith Memorial Basketball Hall of Fame:
Kameruns herrelandslag i fotball
Kameruns herrelandslag i fotball representerer Kamerun i internasjonale fotballkamper. Kamerun er med åtte deltakelser det afrikanske land som har deltatt flest ganger i VM-sluttspill.
Nåværende tropp
Oppdatert 6. desember 2022. Kameruns tropp til VM i fotball 2022 i Qatar fra 20. november 2022 til 18. desember 2022.
Andre spillere
Spillere som har vært med i landslagstroppen de siste 12 månedene.
Dødseter
En dødseter er en tilhenger av Fyrst Voldemort i Harry Potter-serien skrevet av J.K. Rowling.
Alle dødsetere er merket med Mørkets Merke på sin venstre arm, der du til vanlig kan se blodårene dine tydelig. Mørkets merke, Voldemorts tegn (en hodeskalle med en slange til tunge) blir brukt til kalle på dødseterne. Når Voldemort berører et av merkene, blir de andre sorte, og dødseterne skal da straks immivere til hans side. Standarddrakten til dødseterne er en sort kappe med en hvit hodeskallemaske.
Utvikling i løpet av bøkene
Etter Voldemorts plutselige forsvinning etter å ha angrepet Harry Potter som liten, mistet dødseterne sin evne til å fungere effektivt. Magidepartementet pågrep dem og fengslet dem i Azkaban, selv om enkelte greide å unngå fengsling ved å erklære seg uskyldige, hevde at de hadde blitt forhekset eller lurt, eller fornektet Voldemort. Leserne av bøkene blir presentert for enkelte slike saker gjennom Humlesnurrs tanketank.
Da Voldemort kom tilbake til full styrke ved slutten av Harry Potter og Ildbegeret, samlet han sine tilhengere igjen. Enkelte av dem hadde forrådt ham og var for redde til å vende tilbake, og andre var døde eller fengslet, men mange kom, og de gjenopptok sine plikter under Voldemort da han begynte sitt andre forsøk på å ta makten.
Ryktet gikk om Voldemorts tilbakekomst, men Magidepartementet nekter å anerkjenne dette, og de fleste magikerne valgte å tro på den offisielle forklaringen til departementet. Dette ga dødseterne og Voldemort en stor fordel, og gjennom store deler av Harry Potter og Føniksordenen holdt de en lav profil. Magidepartementets uvitenhet gjorde det mulig for dødseterne å rekruttere desperantene og jøtulene til sin sak. I tillegg deserterte desperantvokterne i fengslet Azkaban, noe som gjør at de innesperrede dødseterne kunne rømme.
I Harry Potter og Føniksordenen ble et forsøk på å høre hele innholdet av en spådom som var lagd om sammenhengen mellom Harry Potter og Voldemort – som hadde ført til Voldemorts fall – mislyktes takket være Føniksordenen og seks elever fra Galtvort – inkludert Harry Potter – og elleve av de tolv dødseterne som deltok i forsøket ble tatt til fange.
Kjente dødsetere
De som ikke har fått spesifikke forbrytelser opplistet, deltok i stor grad i kampene i Mysteriedepartementet, eller blir kort nevnt med navn i bøkene.
Krabbe Senior er faren til Vincent Krabbe. Krabbe senior var en av de elleve dødsterne som ble tatt til fange i Magidepartementet i forsøket på å stjele en spådom. Etter Fyrst Voldemorts fall, ble han frikjent i en rettssak og slipper dermed å sitte i Azkaban, men i Harry Potter og ildbegeret finner Harry Potter ut at han var en dødseter som hadde handlet av egen vilje. Men problemet er at magiministeren ikke tror på at dødseterne han røper, Averson, Lucifus Malfang, Wolmer McKnife, Nokk, Sir Krabbe og Sir Gurgel er dødsetere, og at de har vært utsatt for Martyrius- eller Befalius-Forbannelse, mens de egentlig har handlet av egen vilje. I slutten av Harry Potter og Føniksordenen sier magiministeren at Voldemort virkelig har kommet tilbake og sender dem til trollmannsfengselet Azkaban, da han har sett Voldemort i Magidepartementet. Fenris Vargar er en fiktiv figur fra bok- og filmserien Harry Potter, skrevet av J.K. Rowling. Det var han som bet Remus Lupus og gjorde ham til varulv (på grunn av at Lupus' far hadde fornærmet ham). Vargar har gjort det til sin fremgangsmåte å bite barn slik at han kan oppdra dem til å hate menneskeheten. Fenris er også en kannibal, siden han liker å bite i menneskekjøtt selv om han ikke er transformert til varulv. Han er på Voldemorts side i den andre krigen, og er en dødseter.
Draco Malfang påstår å ha forbindelse med Vargar; han er «en gammel familievenn». Han bruker Vargar til å true herr Borgia slik at han kan få dødsetere inn på Galtvort for å være med i slaget, men ironisk nok blir Malfang forferdet da han oppdager at Vargar er blant dødseterne da de kommer til Galtvort. Det virker som om Vargar er et så forferdelig monster at Malfang var redd for hva han kunne gjøre, da han ikke hadde planlagt at angrepet skulle gå så langt.
I løpet av slaget ved Galtvort bet Vargar Rulle Wiltersen (mens han var menneske, så Rulle vil ikke bli en varulv). Han etterlot seg Rulle så han såvidt kunne gjenkjennes.
Det engelske navnet er engelske «Fenrir Greyback», der Fenrir er det engelske navnet på den norrøne ulven Fenris.
Bellatrix og Rodolfus DeMons
Bellatrix DeMons (født Svaart) er en fiktiv person fra Harry Potter-bøkene av J.K. Rowling. Hun er en dødseter, og ekstremt lojal mot Fyrst Voldemort.
Bellatrix' navn betyr «amasone» eller «krigerske», og som mange andre medlemmer av familien Svaart er hun oppkalt etter en stjerne. Bellatrix (kjent som Gamma Orionis) er navnet på en av de klareste stjernene i stjernebildet Orion.
Bellatrix ble en dødseter og giftet seg med Rodolfus DeMons, bror av Radamsus DeMons. Innen den tid da hun giftet seg hadde hun allerede blitt en sadist. Et år etter at Fyrst Voldemort var overvunnet av Harry Potter, forsøkte de tre, sammen med Bart Kroek jr., å finne informasjon om hvor den overvunne sjelen til Voldemort hold sted, ved å bruke «Martyriusforbannelsen» på Frank og Alinda Langballe. Ofrene deres ble sinnssyke av torturen, og for denne kriminelle handlingen ble de fire dødseterne dømt til livstid i Azkaban.
Fjorten år senere var Bellatrix, Rodolfus og Radamsus blant de fengslede dødseterne som brøt seg ut av fengselet og slo seg sammen med Fyrst Voldemort igjen. Familien DeMons blir ansett som noen av Voldemorts mest lojale tilhengere.
Bellatrix DeMons var blant en gjeng dødsetere som forsøkte å stjele en profesi fra Mysterieavdelingen i Magidepartementet. I løpet av dette oppdraget beviste Bellatrix at hun var en voldsom og erfaren kriger ved å sette svartspanerne Nymfadora Dult og Nestor Bindebolt ut av spill, og ved å alene greie å rømme fra Albus Humlesnurr etter at han ankom departementet. Hun tok også livet av Sirius Svaart i en duell, selv om hun er søskenbarnet hans. Hun rømte fra departementet sammen med Voldemort.
I Harry Potter og Halvblodsprinsen forsøker Bellatrix å hindre søsteren sin fra å spørre Severus Slur om hjelp til å beskytte sin sønn, Draco Malfang, siden hun ikke stoler på Slur. Hun viser ingen sympati for Narcissas frykt for Dracos sikkerhet, og skryter av at hvis hun hadde sønner ville hun være stolt av å ofre dem i «mørkets fyrstes» tjeneste. Bellatrix blir også avslørt som en som er flink med psykoblokk, og lærer bort denne kunsten til Draco. På vei for å møte Slur tar Bellatrix kaldblodig livet av en uskyldig rødrev, og sier at hun trodde det stakkars dyret var en spion fra magidepartementet.
Ifølge tradisjonen i familien Svaart burde Bellatrix ha arvet Grimold Plass 12 og alt i huset etter Sirius' død (siden hun var hans nærmeste slektning i live). Sirius' testamente sa imidlertid at alt skulle gå til Harry. For å være sikker på at det ikke var tvil om at Harry virkelig var den rette eier av Sirius' eiendom (og for å unngå at Føniksordenens hovedkvarter skulle ramle i fiendens hender), ble Krynkel innhentet foran Harry for å se om han måtte følge Harrys ordre. Krynkel adlød ordren «Hold munn!», og saken var klar.
Familien Malfang
Draco Malfang (født 5. juni 1980) er en fiktiv person fra J.K. Rowlings bokserie om Harry Potter. Han er Harrys svorne fiende ved Galtvort høyere skole for hekseri og trolldom, og favoritteleven til Smygards husstyrer Severus Slur. I filmene om Harry Potter er det Tom Felton som har rollen som Draco Malfang (Draco Malfoy eng. uttale).
Familieforhold
Draco Malfang er eneste sønn av Lucifus Malfang og Narcissa Malfang.
Første møte
Draco Malfang blir først nevnt i Harry Potter og De vises stein i kapittel 5, og ved navn i kapittel 6. Møtet finner sted i Diagonallmenningen inne i Madam Malkins Gevanter for enhver anledning, og allerede da blir det tydelig at Draco og Harry Potter ikke kommer godt overens. Draco Malfang er elev ved Galtvort høyere skole for hekseri og trolldom, og går i Harry Potters klasse. I sitt 5. år blir han utnevnt til prefekt, og senere på året blir han medlem av inkvisitorialtroppen til Venke Dolorosa Uffert. Draco blir ikke nevnt blant de flinkeste elevene på skolen, men heller ikke blant de dårligste. Han har rollen som speider ved rumpeldunklaget til Smygard.
Draco får en viktig oppgave i Harry Potter og Halvblodsprinsen da Voldemort beordrer ham å ta livet av professor Albus Humlesnurr, en oppgave han til syvende og sist feiler i å utføre (se Slaget ved Galtvort). Draco tilbringer mesteparten av skoleåret i den sjette boken med å reparere et forsvinningsskap i nødvendeligrommet slik at han kan skape en passasje mellom dette skapet og dets motpart i butikken Borgia og Brust. Denne passasjen bruker han til å slippe dødsetere inn på Galtvort. Selv om Harry bestandig har sett på Draco som ond, oppdager han at Draco står inne på Stønne-Stinas toalett og gråter i frykt for hva som vil skje med familien hans om han feiler oppgaven Voldemort har gitt ham. Det at Draco til slutt ikke greier å ta livet av en annen person, viser at han fortsatt er i besittelse av uskyldighet ifølge Humlesnurr. Det ble også avslørt i Harry Potter og Halvblodsprinsen at Draco er begavet innen psykoblokk, noe Harry aldri har kunnet, og sannsynligvis aldri vil lære seg.
Lucifus Malfang er en fiktiv person fra J.K. Rowlings bokserie om Harry Potter. Levde helt til 1996 som overhode for sin fullblodsfamilie i Wiltshire. For tiden lever han i fengselet Azkaban. Det amerikanske bladet Forbes har Malfang på tolvteplass over mest velstående fiktive personer.
I filmene om Harry Potter spilles Lucius Malfang av Jason Isaacs.
Lucifus Malfang er sønnen til Abraxas Malfang, som døde av dragekopper mens hans barnebarn, Draco, ennå bare var et barn. Han er født i 1954, og fikk sin utdannelse ved Galvort høyere skole for hekseri og trolldom, der han trolig møtte sin kone Narcissa, og mange andre smygardinger som senere ble dødsetere. Lucifus og Narcissa fikk senere en sønn, Draco Malfang Han er gift med Narcissa Malfang og er faren til Draco Malfang. Han var også en av dødseterne under Voldemorts første regjeringstid, men hevdet at han hadde vært forhekset med befaliusforbannelsen, og ikke hadde noe annet valg enn å følge mørkets Mørkets Fyrste helt til han forsvant etter å ha forsøkt å drepe Harry Potter. I bok nr. 4 – Harry Potter og Ildbegeret avslører Harry Potter derimot at Lucifus Malfang fremdeles er en av Mørkets Fyrstes nærmeste støttespillere.
Lucifus Malfang og Arthur Wiltersen er bitre uvenner. Lucifus er fullblods, og hater alle grumser, og mener de ikke er ekte trollmenn, og at de ikke er verdige å gå på Galtvort. Han misliker også sterkt alle som liker gomper, slik som herr Wiltersen gjør. Allerede i Harry Potter og Mysteriekammeret havner Malfang i slagsmål med Herr Wiltersen. Lucifus Malfang lurer da også Gulla Wiltersen til å ta imot en gammel dagbok med minnet av Voldemort, eller Tom Dredolo Venster. Dette fører til at basilisken som lever i mysteriekammeret blir sluppet fri, og mange på Galtvort blir skadet.