cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sankt Marie
S:t Marie (finsk: Maaria) er en tidligere kommune i det finske landskapet Egentliga Finland. Kommunen hadde innbyggere i 1963. S:t Marie var en finskspråklig kommune.
thumb|left|S:t Marie kyrka S:t Marie kyrka er en av de eldste kirkene i Finland. De eldste delene er sannsynligvis fra slutten av 1200-tallet. En eldre kirke som lå i Korois (fi. Koroinen) i S:t Marie, var stiftskirke for Finlands stift fra 1229 til 1300. Fra dette år har Åbo domkirke fungert som stiftskirke.
I 1944 ble området Hirvensalo, som ligger sør for Åbo sentrum, overført fra S:t Marie til Åbo. Resten av S:t Marie kommune ble slått sammen med Åbo i 1967 og er nå en bydel i Åbo. Området ligger nord for sentrum av Åbo og har fortsatt et nokså landlig preg. Åbo lufthavn ligger i S:t Marie bydel.
Mongstad
Mongstad er et tidligere landlig område med gårdsbruk som nå er utbygd til et industristed beliggende i Nordhordland i kommunene Alver og Austrheim. Mongstad er nå mest kjent for Equinors oljeraffineri, og Mongstadbase som er Norges største forsyningsbase. Mongstadområdet har i dag 3 000 arbeidsplasser fordelt på rundt 100 forskjellige virksomheter (2014). Equinors mongstadvirksomheter sysselsetter ca. 1 000 av disse.
Equinor Mongstad – Oljeraffineri
Stedet har et oljeraffineri som ble satt i drift i 1975 av Equinor. Det eies i dag av selskapet Mongstad Refining, hvor Equinor hadde 79 prosent og Shell 21 prosent eierandel, inntil 2013 da Equinor overtok alle aksjene. Raffineriet ble utvidet for omkring 14 milliarder kroner på slutten av 1980-tallet, noe som gjorde at stedet fikk omfattende oppmerksomhet på grunn av budsjettoverskridelser på over seks milliarder kroner. Dette ble kjent som Mongstad-saken, og førte til omfattende utskiftninger i Equinors (den gang Statoil) ledelse. Raffineriet har en kapasitet på 12 millioner tonn råolje i året, og er Norges største utslippspunkt for klimagasser med over 2 millioner tonn CO2-ekvivalenter i 2021.
Oljeterminal
På Mongstad har Equinor også en råoljeterminal med lagerkapasitet på 9,5 millioner fat. Havneanlegget på Mongstad er Norges største målt i tonnasje og Europas største oljehavn etter Rotterdam i Nederland. Det er også et LPG-prosessanlegg (Vestprosess) på området.
Mongstad Sør
En rekke offshorerelaterte servicevirksomheter er etablert på Mongstad Sør slik at kundenes behov blir ivaretatt innen nærområdet. Totalt utføres ca. 1 000 årsverk på Mongstad Sør. Viktige leverandører på Mongstad innbefatter bla.: WellConnection Mongstad AS, PSW Group AS, Caverion AS, Baker, Haliburton, Deep Sea Mooring, IOS Intermoor, Norsk Gjenvinning og West Piping AS
Mongstad base
Mongstadbase AS er en leverandørstyrt forsyningsbase for ca. 20 installasjoner for Equinor, Wintershall og andre som opererer på den norske kontinentalsokkelen.
Industriutvikling Vest
I 2010 ble det tatt initiativ til å etablere en industriinkubator på Mongstad basert på SIVA sitt konsept. Selskapet ble stiftet 4. mai 2011 som Industriutvikling Vest AS. Selskapet er en inkubator som har som mål å utvikle ny lønnsom forretningsvirksomhet med utgangspunkt i virksomhetene på Mongstad spesielt og Nordhordland og Bergensregionen generelt.
De internasjonale øylekene 2001
De internasjonale øylekene 2001 (De 9. internasjonale øylekene) ble avholdt på Man i perioden 9. juli til 13. juli 2001. Arrangør av øylekene er International Island Games Association.
Man er den første av medlemsøyene som har påtatt seg arrangementet to ganger, og øya var åsted for de første øylekene i 1985. Arrangementet gikk av stabelen i hovedstaden Douglas.
Kavaleriet (Norge)
Kavaleriet er den våpenarten i den norske hæren som har ivaretatt oppgavene til tradisjonelt kavaleri og senere mekaniserte styrker oppsatt på pansrede kampkjøretøyer. Kavaleriet i dag omfatter også avdelinger som driver oppklaring og annen feltetterretning og beskyttelse mot slike tiltak fra fiendtlige styrker.
I Norge benytter kavaleriet svart beret, dette er selve symbolet på at personen er rulleført med kavaleriet som våpengren. Den sorte beret kan rulleførte personer i kavaleriet benytte, selv om personen slutter i en kavaleriavdeling og starter andre steder, såfremt de ikke har egne bereter.
Kavaleriet i Norge i eldre tid
Tradisjonelt er det et forlengst etablert faktum, stadfestet av historikerne, at det fantes ingen effektive kavalerivåpen i middelalderen, og heller ikke i tidlig moderne tid var det mye beretninger i ettertiden om kavaleristyrker fra Norge. Det finnes en rekke grunner, kanskje de topografiske forholdene og værforhold som dyp snø var sentrale, i en forutgående konklusjon som støttes av andre faktorer. Men det fantes i virkeligheten kavaleri i middelalderen og tidlig moderne tid.
Fra Borgerkrigstiden 1130–1240 er det mange indisier både i Heimskringla og Sverresagaen, samt Håkon Håkonssons saga, at rytterne i en hær var av stor viktighet, spesielt i rekognosering og vakthold, så vel som væpnet rekognosering på søken etter mindre, fiendtlige enheter. Det norske middelaldersamfunnet la stor vekt på hestehold, siden hesten som trekkdyr og ridedyr inntok en viktig posisjon. Under de mange hærtog i Norge var det alltid til hest en hær reiste mellom fjell og gjennom skog, for dermed å oppnå hurtig forflytning, spesielt mellom Trøndelag i nord og Viken i sør. Under Värmlandsfelttoget i 1225 hadde kong Håkon Håkonsson 5 600 mann med seg, og enda flere hester.
I den tidlige moderne tid i Danmark-Norge, skulle et nytt norsk militærvesen bli utviklet i løpet av 1600-tallet, basert på utskrivning og verving av menn som infanterister og kavalerister. Allerede i 1663 var et rytterregiment opprettholdt som deretter skulle underholdes med krongods og odelgods, ikke ulik ordningen med infanteriet fra tidligere. I 1671 var det 797 ryttere i den norske hæren på 9 602 mann og under Gyldenløvefeiden skulle disse rytterne vise seg viktige i rekognosering, kommunikasjon og understøttelse av infanteri i slag. Deretter var rytteravdelingene blitt et viktig innslag i det norske forsvaret mot Sverige og ryttere hadde blitt tatt ut for utenlandstjeneste som utleide styrker i 1680 til 1720, det var norske kavalerister blant de danske som støttet Marlborough under den spanske arvefølgekrigen.
Etter omorganiseringen i 1811 besto det norske kavaleriet av tre regiment: Akershusiske ridende jegerkorps med kompanier i Østfold og Nes/Eidsvoll; Søndenfjeldske Dragonregiment med kompanier i Romerike, Hedmark og Toten; og Trondhjems Dragonkorps med kompanier i Innherred og Strinda.
Den norske Brigade
Da Kongen og regjeringen dro til Storbritannia i 1940 ble også en del personell fra hæren kommandert til å følge Kongen. I august 1940 tok så Hærens overkommando med general Fleischer som sjef over kommandoen over de norske styrkene i Skottland. I Brigaden ble en motorisert oppklaringseskadron opprettet. Etter fredsslutningen i 1945 ble eskadronen sendt til Norge og i oktober 1945 ble den oppløst.
Kavaleriet i Norge i moderne tid
Etter krigen etablerte Kavaleriet skole- og øvingsavdeling (KSØ) på Trandum leir under navnet Panserskolen, siden avdelingen under sitt opphold i Skottland under krigen var blitt mekanisert. Dragonregimentet og Panserskolen var oppsatt på Trandum leir under Hærens lette tropper. Fra 1948 ble restaurerte tyske stridsvogner tatt i bruk, men de ble etter hvert skiftet ut med lette amerikanske stridsvogner.
I 1964 fikk Kavaleriet middelstunge amerikanske M48 Patton stridsvogner, og i 1968 fikk de tyske Leopard.
Kavaleriet utvikler seg til i fremtiden å ha kapasitet på både tunge og lette opsjoner. Den tunge opsjon består av de pansrede kampkjøretøyene, som den svenskproduserte stormpanservognen CV9030N, og den tyskproduserte Leopard 2 stridsvognen.
Leopard 2 har status som Hærens hovedkampsystem. Ved utgangen av 2014 rådet Hæren over 36 slike stridsvogner, i tillegg til to skolevogner. Norges Leopard 2 har en V12 dieselmotor på 47,6 liter. Den utvikler 1500 hestekrefter, og gir en topphastighet på 72 km/t. Stridsvognens hovedbevæpning er en glattboret 120 mm kanon med en rekkevidde på 4000 meter, mens sekundærbevæpningen er et koaksialt maskingevær samt ringmontert maskingevær. Besetningen består av vognkommandør, skytter, lader og vognfører. De norske Leopard 2 er produsert fra 1983 til 1985, og ble kjøpt brukt fra Nederland i 2002. De er nå planlagt oppgradert.
Hærens stridsvogner og stormpanservogner har støtte av andre pansrede kjøretøy i M113- og SISU XA-serien, samt spesialpanservogner (ingeniør-, brolegger- og bergningsvogn) bygget på Leopard 1 chassis.
I den lette versjon erstattes ovennevnte kjøretøy med pansrede eller upansrede feltvogner av type Mercedes-Benz Geländewagen 240-, 270-, 290P-, 290 Multi- eller 300 GD-klassen som transportmiddel. Videre eksperimenteres det med å kunne benytte lette styrker innsatt fra helikopter.
Designmuseum Danmark
Designmuseum Danmark, (inntil 2011 Kunstindustrimuseet eller Det danske Kunstindustrimuseum) stiller ut dansk og internasjonalt kunsthåndverk og industrielt design. Det holder til i Bredgade 68 i København.
Historie
Museet ble grunnlagt av Industriforeningen i København og Ny Carlsberg Museumslegat i 1890 og slo dørene opp for publikum i 1895. Museet holdt da til i H.C. Andersens Boulevard.
Dets første direktør var maleren og museumsmannen Pietro Krohn. I 1926 flyttet museet inn i nåværende bygning, det tidligere Frederiks hospital, fra 1752–1757. Arkitekter var Nicolai Eigtved og Laurids de Thurah. Bygningen ble omskapt til museum av Ivar Bentsen og Kaare Klint.
I tilknytning til museet ligger Grønnegården have anlagt av G.N. Brandt i 1923-24. Både selve bygningen og haveanlegget er fredet.
Tysklands president
Statsrettslig grunnlag og oppgaver
Presidentembetet er opprettet med hjemmel i Grundgesetz som er den tyske grunnloven, vedtatt i 1949. Embetet er dermed et fast forfatningsorgan i tillegg til Forbundsdagen, kansleren, forbundsrådet og forfatningsdomstolen.
Forbundspresidenten foreslår for Forbundsdagen en kandidat til valget av Forbundskansler, og oppnevner senere kansleren når denne er valgt av Forbundsdagen. Forbundspresidenten oppnevner og avskjediger Forbundsministre.
I lovgivningsspørsmål kontrasignerer presidenten lover som er gitt av Forbundsdagen. Det er imidlertid tvilsomt om han uten å opptre i strid med grunnloven kan nekte kontrasignatur fordi han er uenig i loven.
Det er presidenten som vanligvis oppnevner og avskjediger føderale dommere, embetsmenn, offiserer og underoffiserer.
Presidenten innkaller Forbundsdagen og kommisjonen som finansierer de politiske partiene.
Som statsoverhode representerer presidenten Tyskland folkerettslig og utnevner ambassadører. Presidenten har på forbundsplan rett til å benåde straffedømte, med mindre denne retten tilkommer delstatene, men kan ikke gi generelt amnesti.
Da presidenten også har andre fullmakter enn de som tilhører den utøvende, regnes embetet som å være overordnet de øvrige tre statsmakter (de utøvende, lovgivende og dømmende).
Tjenestesteder, boliger og sekretariat
Presidenten har to tjenestesteder (tysk: Amtsitz). Det ene er i Schloss Bellevue i Berlin og det andre i Villa Hammerschmidt i Bonn. I Villa Hammerschmidt finnes også en privatleilighet. Forbundspresidentens sekretariat kalles Bundespräsidialamt og befinner seg like ved Schloss Bellevue i Berlin. Presidentens privatbolig i Berlin kalles Villa Wurmbach og finnes i Pücklerstraße 14 i Dahlem.
Pia Lane
Pia Marit Johanne Lane (født 30. august 1968 i Kirkenes ) er en norsk språkforsker og professor i flerspråklighet som har forsket på kvensk.
Hun har en mastergrad i lingvistikk fra 1999 og doktorgrad i lingvistikk fra 2006, begge fra Universitetet i Oslo der hun i 2017 ble professor i flerspråklighet. I 2011–12 var hun forskningssjef for KIFO, Institutt for kirke-, religions- og livssynsforskning. Fra 2017 var hun også i en bistilling ved Universitetet i Tromsø – Norges arktiske universitet. Fra 2018 satt hun i Sannhets- og forsoningskommisjonen (Norge). Hun er medlem av ekspertkomiteen for den europeiske pakten om regions- eller minoritetsspråk.
Katja Langkeit
Katja Langkeit (født 22. november 1983 i Rostock) er en tysk tidligere håndballspiller, som spilte for de tyske klubbene Empor Rostock,, Rhein-Main Bienen, og , samt det tyske kvinnelandslaget.
Tour Down Under 2012
Tour Down Under 2012 var den 14. utgaven av sykkelrittet Tour Down Under. Den ble arrangert fra 17. januar til 22. januar 2012 i og rundt Adelaide. Simon Gerrans vant sammenlagt, og André Greipel vant tre etapper.
Som tidligere år fikk UniSA-Australia delta sammen med de 18 WorldTour-lagene.
Stein Ingebrigtsen Band
Stein Ingebrigtsen Band er et musikkalbum med Stein Ingebrigtsen, utgitt i 1981.
Cyclommatus pahangensis
Utseende
En middelsstor til stor (hannen 20-41 millimeter lang), kraftig, brunrød hjortebille, særlig forkroppen med noe metallisk glans. Store hanner har kraftige mandibler, hver mandibel har en kraftig tann litt utenfor midten. Hos små hanner er mandiblene mye mindre og sagtakkede i hele lengden. Antennene er ganske lange og tynne, omtrent så lange som hodets bredde. Pannen har et spisst framspring i midten. Hodet har ikke sidekjøler, men gjerne noen korte lengdefurer bak fasettøynene. Pronotum utvider seg tydelig forover, og har gjerne tre svarte lengdestriper, særlig hos hunner og små hanner. Dekkvingene er blanke uten synlig punktering. Beina er slanke, rødbrune. Hunnen er mindre enn hannen, uten forstørrede kjever, i motsetning til hannen er kroppen tydelig og tett punktert og ganske blank, rødbrun med tre svarte striper på hode og pronotum.
Levevis
Larvene utvikler seg i råtne trestammer.
Utbredelse
Arten er utbredt i Laos, Thailand og Malaysia.
Scott Speedman
I en alder av fire år, flyttet Speedman og familien fra Storbritannia til Toronto, Ontario. Speedman var en konkurransedyktig svømmer, men på grunn av en nakkeskade ble han tvunget til å forlate sporten. Speedman debuterte som skuespiller i 1995 i den kanadiske serien Net Worth. Speedman dukket opp i filmen Underworld: Evolution som en vampyr i 2006, og sammen med Liv Tyler var han med i horror-thrilleren The Strangers fra 2008.
Wiener Singverein
Wiener Singverein er konsertkoret til Wiener Musikverein. Koret, som har rundt 230 medlemmer, anvendes regelmessig av de fremste orkestre og dirigenter til store og forskjelligartede prosjektet.
Johannes Brahms var en av korets tidlige dirigenter. Siden 1991 har koret vært ledet av Johannes Prinz.
Borgen kraftverk
Borgen kraftverk er et vannkraftverk i Stokke kommune i Vestfold.
Installert effekt er 90 kW. Årsproduksjon er 0,5 GWh.
Kraftverket ligger i 'kjelleren' på en kornmølle. Det har vært mølledrift på stedet siden 1600-tallet. Turbinen drev tidligere kvernen med remdrift. I nyere tid ble det satt inn en generator.
Di 6
Di 6, senere kalt ME 26 og DE 2700, er en serie med tolv dieselelektriske lokomotiver bygd av Siemens Schienenfahrzeugtechnik (SFT) for Norges Statsbaner (NSB). Lokomotivene har en effekt på 2 650 kilowatt, en starttrekkraft på 400 kilonewton og en maksimal hastighet på 160 km/t. Di 6 er et Co'Co' toretningslok som kan brukes i både person- og godstog. Lokomotivene hadde kjennetegn 6.661 til 6.672 hos NSB.
Lokomotivene ble bestilt av NSB i 1992 for å erstatte Di 3-lokomotivene, med spesielt henblikk på Nordlandsbanen og i mindre grad Rørosbanen. Lokomotivene ble bygget ved Maschinenbau Kiel (MaK) i Kiel, Tyskland, mens det var en del av Siemens Schienenfahrzeugtechnik. Serien var basert på MaK DE 1024 og hver enhet kostet 32 millioner kroner. Den første enheten ble levert i mars 1996, ett år etter skjema, men det viste seg raskt at typen hadde fundamentale konstruksjonsfeil. NSB hevet kjøpet i 1999 og lokomotivene ble returnert til Tyskland. Etter ombygging ble de overtatt av utleieselskapet Dispolok og leid ut til ulike tyske jernbaneselskaper. De ble solgt til Vossloh i 2003, som leide ut de fleste til Nord-Ostsee-Bahn. Fra 2008 er opp til fire i bruk av norske Cargolink.
Bakgrunn og bygging
Prosessen med å finne en erstatter for NSBs flåte med 35 Di 3-lok, som utgjorde hovedstammen for dieseldrift, startet mot slutten av 1980-tallet. Di 3 var bygd på 1950- og 60-tallet og hadde innen 1980-tallet blitt umoderne. Blant annet hadde de dårlig arbeidsmiljø og høyt støynivå, liten trekkraft og et gradvis økende vedlikeholdsbehov. Den nye lok-typen var spesielt tiltenkt gods- og passasjertog på Nordlandsbanen, og i noen mindre grad på Rørosbanen. NSB mottok fem Di 4-lok fra Henschel i 1981. Opprinnelig planla selskapet å bestille ytterligere enheter av den typen, men valgte i stedet å finne en ny type, da NSB ønsket et lignende, men noe mer moderne, lok.
En MaK DE 1024 med DB-nummer 240 003-4 og navnet «Lübeck» ble i juni 1990 prøvekjørt i Norge. Statsbanenes styre vedtok 23. november 1992 å kjøpe ti lignende enheter. Bestillingen ble senere utvidet med ytterligere to lok, da prisen viste seg å være lavere en opprinnelig forutsatt. Di 6 fikk banemotorer fra Siemens, som nettopp hadde kjøpt MaK; det ble også gjort mindre endringer i spesifikasjonene for å optimalisere for norske forhold. Kontrakten var verd 380 millioner kroner, eller 32 millioner kroner per lok. Samtidig bestilte NSB 20 mindre dieselelektriske lok fra MaK, Di 8. Tilsammen skulle de 32 nye lokomotivene erstatte alle Di 3.
Kontrakten spesifiserte at den første Di 6 skulle leveres i februar 1995. Flere av komponentene ble produsert av NSB, inkludert drivstofftanker, sandkasser, motorrammer, generatorer og enkelte komponenter for boggiene. Første lok ble levert den 7. mars 1996, men viste seg raskt å ikke møte spesifikasjonene i kontrakten. Spesielt slet det med for høyt drivstofforbruk, underdimensjonerte boggier og for høye sporkrefter (aksellast og togvekt ift akselerasjon og bremsing) – alle feil som var vanskelige å løse. Videre hadde lokomotivene problemer med overoppheting, spesielt i hovedgeneratoren, oljekjøleren og i bremsene. Kjørecomputeren feilet når temperaturen ble for lav.
Driftshistorie
Den 23. september 1996 anbefalte NSBs administrasjon styret å heve kjøpskontrakten, men dette ble ikke tatt til følge. I stedet reforhandlet de kontrakten, noe som innebar at Siemens måtte levere lokomotivene, som spesifisert i kontrakten, innen sommeren 1997. Partene var enige om at hvis dette ikke skjedde, så ville kjøpet bli hevet. Innen høsten 1996 var fem lok levert, men alle ble returnert til Kiel for oppgraderinger. Det første returnerte til Trondheim den 30. november 1996, etter at ventilatormotorene hadde blitt oppgradert, nye oljekjølere installert og andre mindre oppgraderinger gjennomført. Di 6 ble satt inn i regulær rutedrift i godstog på Nordlandsbanen fra januar 1997. 6.664 ble sommeren 1997 rammet av en brann i et feilmontert eksossystem. I oktober ble det funnet sprekker i hjulene, og alle Di 6-lokomotivene ble tatt ut av drift mens de ble reparert.
Statsbanestyret vedtok 17. desember 1997 at de skulle kjøpe elleve av lokomotivene, mens det tolvte, 6.664, ikke var i kjørbar stand og ble holdt utenfor avtalen. Dette var basert på enighet om at NSB ville motta kompensasjon for tap grunnet sen leveranse og manglende oppetid. Siemens garanterte at ti av elleve lok ville til enhver tid være i driftsmessig stand. Alle lokomotivene ble i januar 1998 igjen tatt ut av drift, etter to branner. Siemens hadde mellom 15 og 20 ansatte stasjonert i Trondheim for å rette feilene. Regulariteten på Nordlandsbanen falt fra 67 til 46 prosent etter at Di 6 ble innført. Selskapet ble tvunget til å holde 15 Di 3 – som var opp til 42 år gamle – i drift for å opprettholde driften på Nordlandsbanen, og disse gjennomførte mesteparten av kjøringen i perioden. Ekstrakostnadene med å ha Di 3 i drift var omtrent 50 millioner kroner per år. Disse kostnadene ville fortsette inntil NSB kunne få levert nye lok, som ville ta opp til tre år fra bestilling. Ett bidrag til de høye ekstrakostnadene var at lokførerne skulle ha 25 prosent høyere lønn når de kjørte Di 3, da disse hadde høyere enn tillatt støy i førerommet.
NSB meddelte den 28. april 1998 at de kunne heve kjøpet på bakgrunn av det de beskrev som «grunnleggende konstruksjonsfeil». Innen juli 1998 var ni av elleve lok ute av drift og ett var returnert til Tyskland etter brann. Da det eneste operative lokomotivet sluttet å fungere underveis på Nordlandsbanen, valgte NSBs styre å sende regning til Siemens på kjøpssummen pluss renter. Selskapet sa at hvis den ikke ble betalt innen en uke, ville Siemens bli bragt for retten.
Leone-massivet
(Monte) Leone-massivet er en fjellkjede på grensen mellom Sveits og Italia. Den utgjør en del av Alpenes hovedkam. Det varierer om Leone-massivet regnes som det vestligste fjellmassivet i De lepontinske Alper eller som det østligste fjellmassivet i Wallis-Alpene.
Di 6
Driftshistorie
Siemens sa at de ikke ville kunne ha lokomotivene i driftsmessig stand før sommeren 1999. I februar 1999 hadde selskapet gitt opp forsøkene på å reparere lokomotivene, men de hadde slått fast at hovedårsaken lå i generatorene. Saken havnet aldri i retten, etter at selskapene den 5. mai 1999 kom til enighet om at lokomotivene skulle returnere til Siemens, og at Siemens skulle betale NSB 485 millioner kroner. Dette kom i tillegg til 80 millioner kroner i tidligere avslag. I tillegg til kjøpssummen inneholdt kompensasjonen renter og erstatning for NSB tilleggskostnader. NSB-eid utstyr ble umiddelbart demontert og lokomotivene skipet til Hamburg den 20. mai.
Leone-massivet
Avgrensning
Leone-massivet begrenses
Di 6
Driftshistorie
En av hovedårsakene til feilene lå i prosessen rundt Siemens' kjøp av MaK i 1992, hvor en stor andel erfarne ansatte, som hadde nøkkelkompetanse i å bygge diesellok, ble førtidspensjonert. Siemens solgte Kiel-fabrikken til Vossloh in 1998. Etter retur til Tyskland ble Di 6-lokomotivene modifisert for å møte tyske spesifikasjoner og fikk litra ME 26. Bredde ble redusert ved å fjerne utvendige stiger og rekkverk, og lys ble flyttet for å møte Den internasjonale jernbaneunionens standarder. Vogndørene ble ombygd og fikk innvendig rekkverk og toalettene ble fjernet. 6.664 ble ombygd i Kiel, mens resten ble ombygd hos Danske Statsbaner i København grunnet manglende kapasitet i Kiel. Lokomotivene ble etter ombygningen overført til Dispolok, en leasingpool eid av Siemens.
Kø (datastruktur)
En kø er en abstrakt datastruktur for midlertidig lagring av data, objekter eller hendelser som skal tas ut én etter én for å bli prosessert. Den vanligste formen for kø kalles først-inn-først-ut eller First-In-First-Out (FIFO), og ordet kø brukes gjerne om denne formen alene. En slik kø innebærer at elementene i køen tas ut igjen i den samme rekkefølgen som de kom inn. Andre vanlige datastrukturer som også faller inn under begrepet kø er prioritetskø og sist-inn-først-ut.
Di 6
Driftshistorie
Lokomotivene ble solgt til Vossloh i november 2003 og gitt litra DE 2700. Siden 2005 er den tyske Veolia Transport-eide Nord-Ostsee-Bahn hovedleietaker og bruker lokomotivene til å trekke persontog i Schleswig-Holstein. Åtte lokomotiver brukes til å trekke seks- til ti-vogns persontog på ruten mellom Hamburg og Sylt. I 2008 returnerte tre lok til Norge, da Cargolink leaset dem for å trekke biltogene sine. Et fjerde lok ble overført til Cargolink i 2010. NOBs niende lok ble i 2009 overført til HSL-Logistik.
Spesifikasjoner
Hvert lokomotiv har to boggier, hver med tre drivaksler (Co'Co'-konfiguasjon). Boggiene er utstyr med dobbel fjæring. Akselavstanden mellom ytre aksler i boggiene er 3,940 meter, mens akselavstanden mellom boggie-sentrene er 11,750 meter. Hjulene har en diameter på 1,060 meter når de er nye. Lokomotivene har en minste kurveradius på 100 meter.
Toretningslokomotivene er 20,960 meter lange, 3,000 meter brede, 4,385 meter høye og veier 122 tonn. Drivstoffkapasiteten er 5000 liter. Lokomotivene var opprinnelig utstyrt med toalett og kjøkken for lokfører, og har togstrøm som tillater at de brukes for persontog. Opp til tre Di 3, Di 4, Di 6 og Di 8 kan kjøres sammen.
Leone-massivet
Topper
De høyeste toppene i Leone-massivet er
Burkina Fasos flagg
Flagget er i størrelsesforholdet 2:3. Samme flagg benyttes som nasjonalflagg, statsflagg og flagg for Burkina Fasos væpnede styrker. Flagget ble innført 4. august 1984, etter at landet skiftet navn fra Øvre Volta.
Tidligere flagg
Øvre Voltas flagg var en vannrett trikolor i svart over hvitt over rødt. Dette flagget ble innført i 1959, like før landets selvstendighet fra Frankrike. De tre stripene skulle symbolisere landets tre viktige elver: den Svarte, Hvite og Røde Volta.
Parslinux GNU/Linux
Parslinux GNU/Linux er en tidligere Linuxdistribusjon fra Iran som var basert på Slax, og derigjennom indirekte på Slackware. Distribusjonen støttet språket Farsi (persisk) i tillegg til at det hadde støtte for engelsk.
Distribusjonen var beregnet på 32-biter i486, og benyttet vindusbehandleren Fluxbox og skrivebordsmiljøet KDE.
Versjon 1.0 ble lansert 1. mars 2009.
Nord-Korea under Vinter-OL 1964
Nord-Korea under Vinter-OL 1964. Tretten sportsutøvere, seks menn og sju kvinner, fra Nord-Korea deltok i to sporter, langrenn og skøyter, under Vinter-OL 1964 i Innsbruck i Østerrike. Nord-Korea, som deltok for første gang i et vinter-OL, kom på trettendeplass med en sølvmedalje.
Meteora (album)
Meteora er det Californiabaserte nu metal bandet Linkin Parks andre studioalbum. Det ble først utgitt 25. mars 2003. Albumet fulgte samarbeidsalbumet Reanimation som inneholdt remixer av deres debutalbum Hybrid Theory. Linkin Park ga ut fem singler fra albumet.
Musikken på Meteora viser at bandet har gjennomgått store forandringer siden utgivelsen av Hybrid Theory. Den kjennetegnes av sterkere innflytelse fra Rap metal («Lying from You», «Hit the Floor», «Figure.09»), Nu metal («From the Inside») og electronica («Breaking the Habit»). Sangen «Session» ble nominert til en Grammy Award for «Best Rock Instrumental Performance» i 2003.
Låten «Session» ble kjent da den ble nominert til en grammy for Best Rock Instrumental Performance i 2003. Sangen inneholder ingen vokaler fra Bennington eller Shinoda og fra starten til slutten hører man en teknodrevet sang.
Bakgrunnsinformasjon og produksion
Albumet har navn etter klippeformasjonen Meteora i Hellas med de mange klostre. Etter å ha sett disse klostrene på en reise i Europa ble bandet inspirert av måten de var bygget, da de ser ut til å oppheve tyngdekraften. Det var denne følelsen av storhet og ærefrykt Linkin Park ønsket å overføre til deres musikk, derav navnet.
Don Gilmore co-produserte albumet. Linkin Park drev omfattende testing i forbindelse med dette albumet og spilte inn mer enn 40 refrengvarianter til den første singelen «Somewhere I Belong». Som ved bandets første full-lengde-album, Hybrid Theory, ble Meteora innspilt med «multitrack recording»-metoder, hvor hvert instrument blir innspilt individuelt i stedet for at de spilles samtidig. I dens første uke solgte albumet anslagsvis 810 000 enheter. Til dags dato har albumet solgt over 5,5 millioner alene i USA, og nesten 10 million kopier globalt.
Det eksisterer også en spesialutgave av Meteora, som inkluderer DVD-dokumentaren The Making of Meteora. De selges sammen i en blåfarget boks med det normale Meteora-omslaget. Turné-utgaven av Meteora er en dobbel-CD. Den andre platen, som er en Video-CD, har musikkvideoene til sangene «Somewhere I Belong», «"Faint», «Numb», og «Breaking the habit».
Torrön
Torrön er en regulert innsjø i Åre kommune vest i Jämtland, Sverige. Innsjøen har et overflateareal på 103 km², og ligger 417 meter over havet. Torrön dreneres på sørsiden til Juvuln, og inngår i Indalsälvens nedbørområde.
Innsjøen grenser mot vest til Skäckerfjällens naturreservat.
Ricky van Wolfswinkel
Ricky van Wolfswinkel (født 27. januar 1989 i Woudenberg) er en nederlandsk fotballspiller som spiller for FC Twente. Van Wolfswinkel har tidligere spilt for Vitesse og fikk sin debut for i august 2010.
Klubbkarriere
Van Wolfswinkel begynte sin seniorkarriere i den nederlandske klubben Vitesse, hvor han fikk sin førstelagsdebut i kampen mot Sparta Rotterdam i april 2008. Han fikk kun én kamp i 2008-sesongen, men i 2008/2009-sesongen spilte han over 30 seriekamper og scoret åtte mål for Vitesse. Ti dager etter sesongavslutningen signerte han en kontrakt med serierivalen FC Utrecht. I media ble det fremstilt flere kilder angående overgangssummen, som ble rapportert til å ligge mellom tre og fem millioner euro.
På sin første sesong i Utrecht scoret Van Wolfswinkel syv mål på 31 kamper i Eredivisie, samt fire mål på fire kamper i den nederlandske kvalifiseringen til Europaligaen. Den 31. august 2015 ble Van Wolfswinkel lånt ut fra Norwich City FC til den spanske klubben Real Betis.
Landslagskarriere
Van Wolfswinkel har representert Nederland på nivåene U19 og U20. Han ble kalt opp til av landslagstrener Bert van Marwijk i august 2010, og fikk sin landslagsdebut for Nederland som innbytter for Roy Beerens i vennskapskampen mot  den 11. august.
Progulka
Progulka (originaltittel: Прогулка) er en russisk film fra 2003, regissert av Aleksej Utsjitel.
Handling
Når Olya tar en spasertur i St. Petersburg, kommer Alexey bort til henne, begynner å flørte og blir venner med henne. Hun går snart med på å reise sammen med Alexey til Moskva. De utvikler snart romantiske følelser for hverandre. De møter også Olgas nære venn Petya. Men Alexey blir misunnelig, og tror at Petya kommer til å ødelegge det gryende forholdet deres.
Men når trioen går sammen til en bowling-hall, møter de også Olgas forlovede, Vsevolod. Men Alexey og Petya blir sjokkerte over å oppdage at Olya planlegger å gifte seg med Vsevolod om bare en uke.
Carl Johan Lind
Carl Johan «Massa» Lind (født 25. mai 1883, død 2. februar 1965 var en svensk friidrettsutøver med sleggekast som spesialgren.
Lind deltok under Sommer-OL 1920, der han tok to medaljer – sølv i sleggekast og bronse i vektkasting.
Han var innehaver av den svenske rekorden i sleggekast i 15 år, fra 1912 til 1927. Han vant SM i slegge sju ganger, i tillegg til en tittel i diskos.
Vemork
Vemork er en kraftstasjon som ligger i Vestfjorddalen vest for Rjukan i Vestfold og Telemark. Stasjonen ble tegnet av arkitekt Olaf Nordhagen, bygget av Norsk Hydro, og satt i drift med ti aggregater 11. mai 1911. Ved oppstarten var det verdens største kraftverk med en effekt på 108 MW.
I 1971 sto et nytt kraftverk ferdig inne i fjellet bak den gamle kraftstasjonen. De gamle lokalene til kraftstasjonen huser i dag Norsk Industriarbeidermuseum. Den gamle rørgaten er ikke i bruk, det er anlagt ny tunnel. Kraftverket har i dag to francisturbiner med samlet effekt 204 MW.
Foran kraftstasjonen lå «vannstoffen», en fabrikk for fremstilling av hydrogen, eller vannstoff. Tidlig på 1930-tallet oppdaget en at et biprodukt var tungtvann og en begynte å raffinere dette til forskningsformål. På begynnelsen av den andre verdenskrig oppdaget tyske vitenskapsfolk at uran kanskje kunne brukes til energi og våpen. Tungtvann kan benyttes som moderator i en reaktor og bidra til raffinering av uran 239, egnet til atombomber. Tyskernes interesse ble oppdaget av nordmennene. Det ble iverksatt flere angrep mot anlegget. Mest kjent er sabotasjen vinteren 1943, tungtvannsaksjonen. En fikk ødelagt produksjonsutstyr og produsert tungtvann, men produksjonen kom snart i gang igjen. Hydrogenfabrikken ble sprengt sommeren 1977. Høsten 2014 tok lokalhistoriker Bjørn Iversen fra Rjukan til orde for en utgravning av restene etter den berømte kjelleren. I 2017 ble den funnet så å si urørt og det blir nå bygget et sikringsbygg over for å bevare restene, men også for å kunne formidle historien der den faktisk skjedde.
«Rjukan I»
Norsk Hydro hadde tidligere bygget ut Svelgfoss kraftverk og en mindre salpeterfabrikk med lysbueovner på Notodden. Utbyggingen av Vemork var et ledd i etableringen av «Rjukan I», salpeterfabrikken på Rjukan. I desember 1906 hadde Norsk Hydro inngått en samarbeidsavtale med Badische Anilin und Sodafabrik (BASF) om å bygge en salpeterfabrikk på Rjukan. Badische og den tyske ingeniøren Otto Schönherr hadde i 1905 utviklet en egen lysbueovn der buen var spent ut inne i et vertikalt rør. Denne var mer effektiv enn Birkeland-Eyde-ovnene som hadde vært driftet ved salpeterfabrikken på Notodden. Hydro utviklet også en ny lysbueovn som tålte 3000 kilowatt, mer enn tre ganger mer enn de gamle ovnene. Som et kompromiss på striden om teknoligivalg ble det i ovnshus I på kalksalpeterfabrikken på Rjukan installert 96 Schönherr-ovner og åtte Birkeland-Eyde-ovner. Ovnshus I (1910) på 6000 kvm er attribuert Christian Morgenstierne og består av fem sammensatte haller hvor de ytterste har saltak og de tre i midten har buede tak. Ved siden av ovnshuset ligger kjelehuset hvor gassen ble kjølt ned i store dampkjeler og rør som ble overrislet med vann. Fabrikken ble prøvekjørt fra 4. november 1911 og satt i regulær drift i 1912. Da «Rjukan I» var ferdig gikk man i gang med planleggingen av neste byggetrinn, Såheim kraftstasjon og utbyggingen «Rjukan II».
Deler av produksjonsanlegget ble revet etter 1983 og erstattet av en ny salpetersyrefabrikk som var i drift til juli 1991. Sammen med en original AEG vannpumpe i pumpehuset, som leverte vann til produksjonen, er et syretårn det eneste av fast produksjonsutstyr som er bevart in situ på Rjukan. Av demontert produksjonsutstyr finnes skjoldet til en Birkeland-Eyde-ovn («Rjukan II») oppstilt utenfor Folkets hus på Rjukan og en demontert synteseovn plassert på en jernbanevogn ved Mæl stasjon.
Vemork kraftstasjon som kulturminne
Vannkraft, norsk teknologi, ingeniørkunst og ikke minst rallarenes og industriarbeidernes innsats gjorde Rjukan kjent som industristed med store kraftverk. Vemork representerer på mange måter gjennombruddet for kraftkrevende industri i Norge etter år 1900 og er en av de mest kjente norske kraftverkene internasjonalt. Utbyggingen var et stort steg fremover i vannkraftteknologien. Vemork kraftstasjon er bevart og driftes som Norsk Industriarbeidermuseum. Norske myndigheter sendte i 2014 inn en søknad om å få kraft- og industrianleggene på Rjukan og Notodden inn på UNESCOs verdensarvliste. Vemork kraftverk er et av anleggene i rapporten Kulturminner i norsk kraftproduksjon (KINK) ledet av NVE i samarbeid med Energi Norge, Statkraft Energi, Norsk Hydro og Riksantikvaren, ble publisert i bokform i 2006 og utgitt i revidert versjon i 2013.
Kraftstasjonen ble fredet av Riksantikvaren i 2015. Fredningen omfatter store deler av omgivelsene og andre anlegg rundt Vemork som har fysiske spor etter andre verdenskrig, inkludert tomta etter Hydrogenfabrikken, bombekratre, vaktbua i rørgaten og bombebeskyttelsen rundt Ventilkammerhuset.
Hydrogenfabrikken ble revet med sprengstoff 21. juni 1977 og tomten overdekket med masse. Kjelleren der tungtvannet ble produsert har vært antatt ødelagt. Men høsten 2014 mente Bjørn Iversen at deler av kjelleren ikke ble revet og ba om en utgravning. I oktober 2017 ble tungtvannskjelleren utgravd og viste seg å være i intakt. Kjelleren er på omkring 2800 m2 og den er planlagt gjort om til museum.
Annet
En av leirene til Telemark bataljon KFOR I ble kalt opp etter Vemork. Den var plassert i Obilić.
Det er 1568 trappetrinn til toppen av fallrørene.
Per Oscarsson
Bakgrunn
Foreldrene til Per Oscarsson og hans tvillingbror Björn var ingeniøren og byggmesteren Ingmar Ejnar Oscarsson og hans tyskfødte hustru Theresia Küppers. Disse hadde allerede to sønner før tvillingene ble født. Theresia Küppers døde imidlertid av kreft i 1933.
Karriere som skuespiller
I 1960-årene ble Oscarsson rammet av lampefeber og skrev en bok om teateret, skrekken og redselen. På andre juledag i 1966 skapte han overskifter da han kledde av seg på TV-programmet Hylands hörna.
Oscarssons sceneskrekk gjorde at han sluttet å arbeide på teaterscenen i 1970-årene. I stedet drev han med kyllingeroppdrett. Han gjorde scenecomeback 1989 i En handelsresandes död på Angereds teater i Göteborg.
Som filmskuespiller har Oscarsson hele tiden vært aktiv, både i Sverige og utenlands. En av hans tidigere roller var i Sult fra 1966. Han laget noen egne filmer, blant annet Ebon Lundin og Sverige åt svenskarna. En av Oscarssons mest populære rollefigurer er som politisjefen Gustav Jörgenson i kriminalserieren Polisen i Strömstad som ble sendt på SVT i fem omganger med start i 1982. Han har medvirket i flere av SVTs julkalender, blant annet Håll huvet kallt 1994 og Kaspar i Nudådalen 2001. Han er også kjent i Sverige fra kortfilmen Kan du vissla Johanna?, som har blitt vist på SVT på julaften flere år.
Privatliv
Oscarsson giftet seg 23. oktober 1954 med skuespillerinnen Gerd Hegnell. Oscarssons annet ekteskap ble inngått med Bärbel Kraemer i 1960. I dette ekteskapet fikk Oscarsson to barn, en datter, og sønnen Boman Oscarsson, som selv ble skuespiller. Dessuten adopterte paret ennå en datter. Også dette ekteskapet ble etterhvert oppløst.
I sitt tredje ekteskap ble Oscarsson i 1989 gift med skuespillerinneren Kia Östling (egentlig Christina Maria Birgitta Östling, født 20. juli 1943).
Dødsbrannen nyttårsaften 2010
Natt til 31. Desember 2010 brøt det ut brann i huset hvor Oscarsson og kona bodde. Paret ble meldt savnet etter at de ikke hadde blitt gjort rede for tidligere på dagen. Første nyttårsdag uttalte svensk politi at «alt tydet på at paret var i huset under brannen», og at de er omkommet. Dagen etter ble levningene av en person funnet i ruinene. Neste dag fant man ennå en omkommet, og politiet verifiserte i løpet av få dager at de omkomne var ekteparet Oscarsson.
Odyssevs eventyr
Odyssevs eventyr (orig: L'Odissea) er en italiensk miniserie på åtte episoder fra 1968 regissert av Franco Rossi. Serien er basert på den den mytiske historien Odysseen. Hovedrollen som Odyssevs spilles av Bekim Fehmiu. Land som Jugoslavia, Tyskland og Frankrike var også involvert i produksjonen. Det eksisterer også en kortere spillefilmversjon av serien.
Serien ble sendt på NRK høsten 1978. Den nedkortede spillefilmversjonen gikk på norske kinoer i 1970-71.
Om serien
Innspilt mellom 1. juli og 19. desember 1967. Vist på italiensk TV fra 24. mars 1968. Kinoversjonen hadde premiere på italienske kinoer den 13. august 1968.
Baby, It’s Cold Outside
«Baby It's Cold Outside» er en amerikansk popstandard med melodi og tekst av Frank Loesser. I USA blir den mest fremført i måneden desember og blir ofte spilt sammen med julesanger, selv om teksten ikke refererer til julen.
Bakgrunn
Loesser skrev denne duetten i 1944 og den ble første gang fremført av Loesser og hans hustru, Lynn Garland, på en husvarmingsfest i Navarro Hotel. Garland betraktet den som «deres sang» og ble rasende da han solgte den til MGM.
Teksten
Kvinnestemmen i sangen kalles «Musen» og mannsstemmen kalles «Ulven».
Teksten består av mannens forsøk på å overbevise kvinnen om å bli hos ham på slutten av daten. Hennes ubesluttsomme protester avslører at selv om hun føler seg nødsaget til å gå hjem, er hun fristet til å bli, delvis fordi, som tittelen antyder: «Det er kaldt ute» («It's Cold Outside»).
Tempo
I minst én publisert versjon er sangens tempo oppgitt som «fantana», en humoristisk referanse til komponistens navn.
Neptuns datter
I 1948, etter å ha fremført «Baby, It's Cold Outside» uformelt på forskjellige fester, solgte Loesser rettighetene til Metro-Goldwyn-Mayer, som inkluderte den i filmen Neptuns datter (1949, Neputune's Daughter).
Filmen inneholder to fremføringer av sangen: én av Ricardo Montalban og Esther Williams, den andre av Red Skelton og Betty Garrett.
Disse fremføringene gav Loesser en Oscar for beste sang.
Nordnorsk versjon
«Se for et vær det e'» er Terje Nilsens nordnorske oversettelse av sangen. På CD-platen Kanskje fra 1990 synger han den i duett med Eva Trones.
Båtsfjord lufthavn (1973–1999)
Båtsfjord lufthavn (IATA: BJF, ICAO: ENBS) er en tidligere regional lufthavn som lå i Båtsfjorddalen i Båtsfjord i Finnmark. Flyplassen hadde en gruslagt rullebane som målte 600 × 30 meter og hadde retningen 01–19, og en enkel terminalbygning. Byggingen av flyplassen ble startet av Båtsfjord flyklubb i 1972 og sto ferdig i mai 1973. Rullebanen ble utvidet året etter og i 1976 ble flyplassen overtatt av kommunen. Norving hadde fra starten taxiflyvninger og luftambulanseflyvninger fra Båtsfjord. Etter at terminalen ble bygget ut i 1978, ble taxiflyvningene omgjort til ruteflyvninger med Britten-Norman Islander til Vadsø og Kirkenes. I 1983 ble Dornier Do 228 satt inn i tjeneste på Båtsfjord-ruten, med flyrute også til Alta.
Widerøe overtok ruten i 1990 med Twin Otter. Fra 1993 begynte Widerøe å erstatte disse med ny og større Dash 8 -flyene, men måtte beholde en Twin Otter i drift siste 1995 fordi Dash 8 ikke kunne lande på grusbanen i Båtsfjord. For å kunne bruke Dash 8 ble det bygget en ny flyplass på fjellet over dalen. Det åpnet 9. september 1999, samme dag som den gamle flyplassen ble nedlagt.
Hybrid Theory EP
Hybrid Theory EP er en EP fra bandet Hybrid Theory, som senere tok navnet Linkin Park (også skrevet LIИKIИ PARK). EP-en ble utgitt i 1999.
Bakgrunn
Etter at Chester Bennington erstattet tidligere vokalist Mark Wakefield, skiftet bandet navn fra Xero til Hybrid Theory (som også ble navnet på Linkin Parks debut album). De begynte å produsere musikk for første gang som et samlet band, og ga senere ut EP-en Hybrid Theory EP.
Den vokale kjemien mellom Chester Bennington og Mike Shinoda hjalp bandet til å fortsette med nytt materiale. Bandet skiftet nok en gang navn, denne gangen til Linkin Park (av Lincoln Park i Santa Monica). Bandet slet med å skaffe seg platekontrakt og ble avvist mange ganger. Redningen ble samme mann som hadde henvist Chester til bandet, nemlig Jeff Blue, som nå var blitt visepresident i Warner Bros. Records.
Sjik
Sjik (originaltittel: Шик) er en film fra 2003, regissert av Bakhtyar Khudojnazarov.
Handling
Tre ungdommer som bor i en liten kyst-by ved Svartehavet får øye på en svart nålestripet Gucci-drakt i vinduet til en mote-butikk i storbyen. De planlegger å skaffe seg denne spesifikke drakten, i håp om å fremstå som mer vellykkede og selvsikre voksne når de går med den. Etter et par anstrengelser klarer de å skaffe seg drakten, og blir enige om å bytte på hvem som skal bruke den.
Shtyr tar på seg drakten, og kommer seg inn på et cruiseskip, og senere forsøker han å ta en prat med faren sin som forlot familien for lenge siden - og nå arbeider som sofistikert skredder i storbyen. Geka har på seg drakten i håp om å få respekt fra stemoren Asya, som tilsynelatende narrer faren sin ved å gå på stevnemøter sammen med andre menn.
Mute bruker drakten for å imponere Dina, en vakker jødisk fiske-selger han har blitt veldig glad i. Men han ender bare opp med å bli brukt av henne, for å bli kvitt en annen plagsom mann ved navn Artur. Alle fortellingene deres ender snart med tragedie.
Blærekateter
Et blærekateter (også urinkateter) er et rør som føres inn i urinblæren for å tømme den for urin. Blærekateterisering brukes særlig ved urinretensjon, manglende evne til å tømme blæren. Årsaker til urinretensjon kan blant annet være en stor prostatakjertel eller nevrologisk sykdom. Blærekateterisering kan gjøres på to måter
Blærekateterisering via uretra
Vanligvis gjøres blærekateterisering med et kateter som legges inn gjennom urinveisåpningen til urinblæren via urinrøret i lokalbedøvelse. Menns urinrør er lengre enn kvinners urinrør, det benyttes dermed også lengre katetere ved blærekateterisering hos menn enn hos kvinner.
Suprapubisk blærekateter
Suprapubisk kateter brukes i situasjoner der alminnelig blærekateter via uretra er uegnet. Suprapubisk kateter føres inn i blæren med innstikksted gjennom huden nederst på buken, der blæren ligger like under overflaten. Kateteret legges inn i lokalbedøvelse.
Rockollection
Rockollection var en musikk-EP med Stein Ingebrigtsen, utgitt i 1978.
Radikalt bokmål
Radikalt bokmål er en form for bokmål som benytter de formene som kalles «radikale», og som står nærmere nynorsk og de norske dialektene enn det som er tilfellet med moderat bokmål og riksmål. De to sistnevnte skiller seg fra radikalt bokmål ved at de i større grad baserer seg på skriftkontinuiteten tilbake til dansk. Enkelte ganger finner man betegnelsen «radikal» satt i anførselstegn eller med tilføyelsen «såkalla»/«såkalt» , men begrepet er i bruk blant både tilhengere og motstandere av målformen.
Fra 1938 og gjennom større deler av etterkrigstiden fremmet myndighetene aktivt nynorsknære språkformer i bokmål for å skape det planlagte språket samnorsk. Utenfor deler av statstjenesten (særlig skoleverket) har radikalt bokmål aldri fått noen særlig oppslutning, og har vært svært lite brukt i pressen og litteraturen. Etter liberaliseringen av bokmål fra 1981 og framover, som innebar tilnærmelse til riksmålet igjen, har radikalt bokmål blitt ytterligere marginalisert.
Tradisjonelt radikalt bokmål bruker former som vatn, ramn, fram og botn, mens det på riksmål het vann, ravn, frem og bunn. Riksmålsformene ble tillatt i bokmålsnormeringen i 1981 og da kalt moderat bokmål.
Karakteristikker
Det som tydeligst kjennetegner radikalt bokmål er den hyppige bruken av a-endelser. I motsetning til konservativt bokmål ser man a-endelser i preteritumformen av en rekke verb (kasta istedenfor kastet) og a-endelse til fordel for -ene i bestemt flertall av intetkjønnsord (åra istedenfor årene). Man ser òg naturligvis a-endelser i entall hunkjønnssubstantiv i bestemt form (tida istedenfor tiden), da radikalt bokmål konsekvent bruker hunkjønnet.
Samarbeid for radikalt bokmål
Her er mange greiner gjennom tidene. Siden 1955 har Landslaget for språklig samling vært mest stabile, med best samarbeid både innag og utad. De deler også ut priser i samarbeid med mye av det etablerte litteratur- og språk-Norge.
Foreninga for radikalt bokmål
Foreninga for radikalt bokmål er en organisasjon som ble stiftet 28. april 2019. Foreningen jobber for å fremme bruken av radikalt bokmål. Første leder og en av stifterne var Hans-Christian Holm. Han og de andre stifterne var tidligere aktive i Landslaget for språklig samling, hvor de jobbet for samnorsk. Synspunktet var at med nynorskens stadige tilbakegang er Norge i praksis i ferd med å få bare ett skriftspråk, bokmål, og argumentene for samnorsk svekkes. Radikalt bokmål består av mange former som ble introdusert i bokmål som en del av samnorskpolitikken. Landslaget for språklig samling og Foreninga for radikalt bokmål jobber altså for de samme skriveformene, men Foreninga kjemper ikke for samnorsk som en felles språkform.
Q1
Q1 kan blant annet vise til: