cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kjelsås Fotball
Historie
Kjelsås har spilt seks sesonger på landets nest øverste nivå (1949-51 og 1998-2001). Etter at Kjelsås rykket opp til daværende 3. divisjon høsten 1980 har klubben siden hatt tilhold i landets tre øverste divisjoner, det vil si at 2022-sesongen var Kjelsås sin 42. sesong på rad i toppfotballen. Det er kun Vålerenga av Oslo-klubber som kan vise til det samme, og kun 18 klubber i Norge som har vært lengre i de tre øverste divisjoner.
Etter å ha luktet på opprykk til nest øverste divisjon flere ganger, lyktes det for Kjelsås høsten 1997, da de vant sin 2. divisjonsavdeling og slo Vidar på bortemål i play-off. I 1998, etter å ha ligget i toppen av 1. divisjon gjennom hele sesongen, ville Kjelsås med seier borte mot nedrykksklare Ullern i siste seriekamp være klare for Eliteserien. I stedet ble det 0-1 tap og Kjelsås måtte ut i kvalifiseringskamper mot Kongsvinger. Etter uavgjort 2-2 borte, tapte Kjelsås hele 0-5 hjemme.
På denne tiden var klubben kjent for å benytte seg kraftig av fotballfilosofien til Egil «Drillo» Olsen. Kjelsås hadde fra 1993 inntil 2007-sesongen Stig Mathisen som trener. Mathisen hadde tidligere trent Lyn sammen med Drillo i 1987-88. I 1998 ble Mathisen kåret til årets trener i Norge av Trenerforeningen. I 2007 var Jan Aksel Opsahl Odden trener før Stig Mathisen var tilbake i 2008. Før 2010-sesongen tok Jan Aksel Opsahl Odden igjen over treneransvaret for Kjelsås, denne gang i tospann med Mathisen. Da Mathisen gikk til nabo Skeid i 2010, hadde han 19 sesonger som A-lagstrener bak seg i Kjelsås (1983-84, 1993-2006, 2008-2010) og blitt en legende på Oslos tak og i Oslo-fotballen generelt.
Kjelsås sin beste ligaplassering er 3.plassen i 1.divisjon i 1998. To ganger har Kjelsås nådd 4.runde i cupen - i 1987 (tap mot Bodø/Glimt 3-5 på Aspmyra) og i 1999 (tap mot Molde 2-3 på Grefsen Stadion). 11. mai 2011 opplevde klubben et av sine største øyeblikk da de slo eliteserielaget Vålerenga 2-1 i 2. runde av cupen etter scoringer av Martin Sandell og Jimi Akinyemi. Kjelsås var dermed sikret å være beste Oslo-lag i Norgesmesterskapet denne sesongen, ettersom de andre hovedstadslagene røk ut i 2. runde. I 3. runde ble Kjelsås slått ut av et annet eliteserielag, Sarpsborg 08. Kjelsås slo også ut Vålerenga i cupens 2.runde i 1987, etter å ha vunnet 2-0 på bortebane.
Kjelsås har hatt profiler som blant annet Rune Jarl, Martin Hansen, Dag Halvorsen, Julian Stamsø Møller, Simen Stamsø Møller, Endré Olav Osnes og Karim Aoudia.
Daglig leder i Kjelsås Fotball var i mange år Dag Halvorsen, som også inntil 2007-sesongen var spiss på 2.-divisjonslaget og har flest A-kamper i klubbens historie, en mer enn Rune Jarl. Mot slutten av 2021 ga Halvorsen seg som daglig leder og overlot posten til Morten Fuglum.
På de senere år har Kjelsås fostret eller videreutviklet en rekke spillere som har steget videre opp i seriesystemet, dette inkluderer: Jørgen Horn, Simen Stamsø Møller, Sigurd Rosted, Espen Garnås, Sebastian Jarl, Mathias Kjølø, Jesper Taaje, Sturla Ottesen, Ulrik Mathisen, Emanuel Grønner, Ole Erik Midtskogen, Yaw Paintsil, Rasmus Eggen Vinge og nå senest Victor Halvorsen (lånt tilbake fra Sarpsborg 08 i høstsesongen). Landslagsspillerne Andre Hansen og Bjørn Maars Johnsen har også kortere opphold i Kjelsås.
Plassering i seriesystemet
1949/50-1950/51: 1.divisjon (serienivå II)
1951/52-1952/53: 1.divisjon (serienivå III)
1953/54-1958/59: (serienivå IV eller lavere)
1959/60-1960/61: 3.divisjon (serienivå III)
1960/61-1961/62: (serienivå IV eller lavere)
1963-1964: 5.divisjon (serienivå V)
1965: 4.divisjon (serienivå IV)
1966-1968: 5.divisjon (serienivå V)
1969: 4.divisjon (serienivå IV)
1970-1971: 3.divisjon (serienivå III)
1972-1978: 4.divisjon (serienivå IV)
1979: 3.divisjon (serienivå III)
1980: 4.divisjon (serienivå IV)
1981-1997: 3.divisjon (fra 1991 het dette 2.divisjon) (serienivå III)
1998-2001: 1.divisjon (serienivå II)
2002-: 2.divisjon (serienivå III)
Humleblomsterfluer
Humleblomsterfluer (slekten Volucella) er en gruppe av fluer som tilhører familien blomsterfluer (Syrphidae). Slekten omfatter ca. 40 kjente arter, tre av dem forekommer i Norge. De er blant de største blomsterfluene. De fleste artene etterligner vepser.
Persisk soltitter
Persisk soltitter er en paddehodeagam. Den ble tidligere regnet som en underart av soltitter (P. helioscopus), men har nå fått status som en egen art.
Arten finnes hovedsakelig i Iran, der den forkommer i den vestlige og nordvestlige delen av det sentrale platået, men utbredelsen strekker seg til nordøstre Tyrkia og østre Transkaukasia. Det finnes flere isolerte populasjoner i Araks-dalen i Armenia og i Nakhitsjevan og Zuvand-området i Aserbajdsjan.
Humleblomsterfluer
Utseende
thumb|left|300px| [[Volucella bombylans er ganske hårete]]
Store (12–20 mm), brede, gule og svarte blomsterfluer. Av de norske artene er humleblomsterflue (Volucella bombylans) tett hårete og ligner en humle, de to andre artene ligner, tross slektens norske navn, mer på veps. Hodet er forholdsvis lite. Fasettøynene er tydelig hårete, hos hannen møtes de i pannen. Antennene er nokså små, antennebørsten (arista) er tydelig fjærgrenet. Ansiktet har en tydelig midtknøl ("nese"). Thorax er svart eller rødbrun, tett hårete på sidene, mer sparsomt hårete oppe på ryggen. Bakkroppen er forholdsvis stor, pæreformet sett ovenfra, men noe flat, farget i gult og svart. Volucella bombylans finnes i flere fargevarianter som etterligner ulike humlearter. Beina er slanke, av varierende farge. Vingene er mer eller mindre klare, med brune flekker midt på og ved spissen. Den fremste tverr-åren langs vingens ytterkant bøyer seg tilbake og treffer åren R4+5 i en stump vinkel.
Levevis
Larvene utvikler seg i bolene til humler og stikkveps. De spiser trolig mest avfall, men kan også angripe vertenes larver. De voksne fluene flyr fra midtsommer og utover, og besøker mange slags blomster. Noen arter kan vandre over betydelige avstander, og det er sannsynlig at et par av de artene som ikke finnes i Norden kan dukke opp her som streifere av og til.
Utbredelse
Slekten forekommer i Holarktis, Sørøst-Asia og Australia. Det er seks arter i Europa, tre i Norden.
Aiguá (kommune)
Aiguá er en kommune (spansk: municipio) i Maldonado-departementet i det sørlige Uruguay. Hovedstaden heter Aiguá.
Historie
Aiguá ble grunnlagt i 15. mars 2010.
Regjeringen
Ordføreren (alcalde) i kommunen er Ruben Álvarez (2010-2015).
I Am Legend
I Am Legend er en amerikansk apokalyptisk og post-apokalyptisk science-fiction-skrekkfilm regissert av Francis Lawrence og med Will Smith i hovedrollen. Dette er tredje film basert på Richard Mathesons roman I Am Legend fra 1954. De to andre var The Last Man on Earth (1964) og The Omega Man (1971). Mathesons roman kom ut på Fredhøis Forlag i 1969 under tittelen Det siste mennesket.
Will Smith har rollen som virologisten Robert Neville. Han er immun mot et menneskeskapt virus, som opprinnelig ble lagd for å kurere kreft. Samtidig som han arbeider med å frambringe et botemiddel mot viruset, må han, alene i New York, forsvare seg mot muterte mennesker og andre skapninger frambrakt av viruset.
Filmselskapet begynte utviklingen av filmen i 1994, men produksjonen ble forsinket grunnet budsjettbekymringer knyttet til manuset. Innspillingen kom i gang i 2006 i New York og filmet hovedsakelig i byen, men også en scene som kostet 5 millioner dollar ved Brooklyn Bridge, den mest kostbare scenen som noen gang hadde vært filmet i byen. Filmen hadde premiere den 14. desember 2007 i USA og Canada.
Filmen har blitt kritisert for å avvike fra Richard Mathesons roman, særlig i dens framstilling av et særskilt kristent tema, skjønt avslutningen viser en port som blir åpnet og en kirke sentralt i bilde som frelse for hovedpersonen. En del anmeldere favoriserte den alternative avslutningen som var med som tillegg på DVD-utgivelsen.
Handling
I desember 2009 fant menneskeheten en medisin mot kreft. Medisinen viste seg å være et virus som drepte 90 prosent av jordas befolkning. De som ble syke ble til darkseekers. Bare noen få var immune mot viruset. Oberstløytnanten Robert Neville er muligens den eneste overlevende i New York. Sammen med sin hund Samantha lever han i skjul. Om dagen eksperimenterer han på darkseekers for å finne et botemiddel mot viruset, jakter på dyr og leter etter mat. Hver dag sender han ut radiosignaler i håp om å finne overlevende. Etterhvert finner han noe som kan være en kur. Han fanger en darkseeker for å prøve ut kuren og lar den stå i laboratoriet.
Vesterålen
Vesterålen (nordsamisk: Viestterálas, lulesamisk: Vester-allase) er et øydistrikt lengst nord i Nordland fylke som ligger rett nordøst for Lofoten. Vesterålen omfatter et landareal på til sammen 2 511 km² og består av de fem kommunene Andøy (656 km²), Bø (247 km²), Hadsel (566 km²), Sortland (722 km²) og Øksnes (319 km²).
Geografisk omfatter Vesterålen øyene Andøya, Langøya, Hadseløya, den vestlige delen av Hinnøya, den nordlige delen av Austvågøya og flere andre, mindre øyer.
Vesterålen hadde 30 419 innbyggere (1. januar 2015), fordelt på Andøy (4 993), Bø (2 642), Hadsel (8 112), Sortland (10 129), og Øksnes (4 562).
De største tettstedene er Andenes (i Andøy kommune), Sortland (i Sortland kommune), Melbu og Stokmarknes (i Hadsel kommune) og Myre (i Øksnes kommune). Sortland og Stokmarknes har bystatus.
Øyene i Vesterålen er bundet sammen med broforbindelser og har også fergefri forbindelse til fastlandet. Ferga over Hadselfjorden mellom Melbu og Fiskebøl var den naturlige forbindelsen til Lofoten fram til Lofotens fastlandsforbindelse («Lofast») ble åpnet i 2007. Det finnes to flyplasser i Vesterålen; Andøya lufthavn, Andenes og Stokmarknes lufthavn, Skagen. Hurtigruta anløper Risøyhamn (i Andøy kommune), Sortland og Stokmarknes.
Vesterålen er rik på fortidsminner, og funn viser at man med sikkerhet kan fastslå at det har vært bosetning her helt fra yngre steinalder.
Vesterålen har en av Norges tetteste forekomster av lokalaviser. Andøyposten, Vesteraalens Avis, Bladet Vesterålen, Øksnesavisa, og nettavisene Vesterålsnytt og Vesterålen Online er medier som dekker de fem kommunene.
I Vesterålen/Lofoten er også Trollfjorden som ligger i Hadsel kommunes del av Raftsundet.
Geologi
Vesterålen dekkes om lag 70 % av gammelt arkeisk grunnfjell av inntil 2 500 millioner års alder, bestående for det meste av båndgneis og migmatitt. Utover Vesterålen er arkeisk grunnfjell vanlig på Hinnøya i øst og på Moskenesøy i sørvestre Lofoten. Mange av formasjonene har fått senere forkastninger og strekk. Mellom grunnfjellsstrukturene finner vi på lavslettene på Langøya også mindre innslag av paleo-proterozoisk glimmergneis som er 1 870–1 770 millioner år gammel, men kanskje inntil 2 100 millioner år. Disse strukturene består også av grafittskifer og marmor, med innslag av jern, kvarts og mørk brungul feltspat. Det er også egne felt av amfibolitt ved Sortland, samt gabbro, dioritt og anortositt på Andøya og ytterst på Langøya, begge inntil 2 500 millioner år gamle men ofte atskillig yngre.
Vesterålen består ellers av om lag 30 % paleo-proterozoisk grunnfjell fra 1 870–1 790 millioner år før vår tid. Dypbergartene mange steder i Lofoten og Vesterålen størknet raskt, i løpet av de 10 millioner årene fram til 1 790 millioner år siden, og er omtrent like gamle som bergartene i Vest-Troms. Massene stammer fra mantelen, og magmaen strømmet oppover og blandet seg delvis med arkeisk grunnfjell, og størknet allerede ganske dypt nede i jordskorpa. De vanligste bergartene i denne strukturen er mangeritt og charnoctitt, for eksempel nord for Raftsundet.
I havet utenfor Lofoten og Vesterålen er derimot grunnfjellet på havbunnen dekket av yngre sedimenter. Det samme er Andøya i nord, som helt i nordøst har et smalt belte av sedimentære, unge sandstein, siltstein og leirskifer fra kritt-jura.
Kommuner i Vesterålen
Vesterålen er inndelt i fem kommuner:
Befolkningsutvikling
Tabellen viser befolkningsutviklingen i Vesterålen i årene 1769-2001 basert på kommunegrensene fra 2002.
Tettsteder
Tettsteder i Vesterålen, rangert etter innbyggertall 1. januar 2017 (kommune i parentes):
Byer
Sortland fikk bystatus av kommunen i 1997, Stokmarknes i 2000.
Stortingsvalgene 1906-1918
Vesterålen var en valgkrets i Nordlands amt ved stortingsvalgene fra 1906 til 1918. Ved disse stortingsvalgene praktiserte man en valgordning med direkte flertallsvalg i enmannskretser. Vesterålen valgte således én representant og én personlig vararepresentant.
Valgkretsen Vesterålen bestod av herredene Hadsel, Bø, Øksnes, Sortland og Dverberg med rundt 24 000 innbyggere og 11 000 stemmeberettigede etter innføringen av kvinnelig stemmerett.
«Hilsen til Vesterålen»
«Hilsen til Vesterålen» ble spilt inn av Henry Haagenruds trekkspillkvartett i Oslo i desember 1952. Den ble utgitt på 78-platen His Master's Voice A.L. 3275.
Rephlex Records
Rephlex Records er et plateselskap startet i 1991 av Richard D. James og Grant Wilson-Claridge. For å beskrive selskapets musikkstil benyttet Wilson-Claridge ordet braindance.
Rephlex har utgitt musikken til mange betydningsfulle elektroniske artister, inkludert Planet Mus grunnlegger Mike Paradinas, electropioneeren DMX Krew og den mer profilerte artisten Luke Vibert.
Rephlex er en av få plateselskap som ikke tilbyr sin musikk til nedlasting i digitalt format.
Eksterne lenker
Offisiell side
Per Anders Langerød
Per Anders Torvik Langerød (født 3. mai 1985 i Arendal) er en norsk arbeiderpartipolitiker og organisasjonsperson som jobber for Arbeiderpartiet på Stortinget. Han har tidligere vært bystyrerepresentant i Oslo (2011-2019), leder av Grünerløkka Arbeiderparti og byrådssekretær i Oslo Kommune. Han har også tidligere vært leder av Norsk Studentunion. Langerød har også vært nestleder for AUF i Oslo og leder for Arendal AUF. Langerød har en mastergrad i statsvitenskap ved Universitetet i Oslo (2012).
Per Anders Langerød flyttet til Oslo i 2005 for å studere statsvitenskap ved Universitetet i Oslo (UiO). Han har bakgrunn som lokalpolitiker for Arbeidernes ungdomsfylking og Arbeiderpartiet og har vært aktiv i flere tverrpolitiske organisasjoner. I 2006 ble han valgt til velferdsansvarlig i Norsk Studentunion, et fulltidsverv med fokus på studenters levekår og velferdstilbud. Ved neste Landsting i NSU ble han valgt til leder for perioden 2007-2008.
Langerød var kandidat til bystyrevalget første gang i Oslo 2011. Han ble valgt inn i Oslo bystyre for Arbeiderpartiet. For perioden 2015-2019 ble Langerød valgt inn som 1.vara, men har møtt fast i hele perioden.
Han har også arbeidet for Norges Røde Kors, og Studentsamskipnaden i Oslo og Akershus, og ble i 2019 utnevnt som byrådssekretær for byråd i Oslo, Tone Tellevik Dahl, og deretter for helsebyråd Robert Steen.
Utøya
Langerød overlevde massedrapene på Utøya 22. juli 2011, gjennom å hoppe i havet og svømme under vann da han ble skutt på av gjerningsmannen. I etterkant av terrorangrepene 22. juli, skrev Langerød en kronikk i Aftenposten om hvordan universitetene i større grad bør trene studentene i å delta i offentlig debatt.
Per Anders Langerød utgjorde forsiden i Aftenposten på den offisielle minnedagen etter terrorangrepene 22. juli, 21. august 2011. 29. september 2011 var Langerød i Berlin og delte ut helteprisen «Die Goldene Henne» til Marcel Gleffe. Gleffe, som er tysk statsborger, reddet et 20-talls ungodmmer opp av vannet rundt Utøya, deriblant Per Anders Langerød.
Copestylum
Copestylum er en slekt av fluer som tilhører familien blomsterfluer (Syrphidae). Slekten omfatter over 330 kjente arter, de aller fleste i Sør-Amerika, men forekommer ikke i Europa.
Utseende
Store, brede, ofte svarte blomsterfluer. De ligner slekten Volucella, som de er beslektet med. Artene i denne slekten er ganske ulike på farge.
Levevis
I alle fall mange av artene har larver som utvikler seg i vannansamlinger i levende eller døde rosetter av planter i ananasfamilien (Bromeliaceae). De lever trolig mest av råtnende plantemateriale. Andre arter utvikler seg på råtnende kaktus-arter.
Utbredelse
Slekten finnes ikke i Europa, men arten Copestylum melleum forekommer på Kanariøyene. De aller fleste av artene lever i Sør- og Mellom-Amerika, der slekten er meget artsrik.
Ovn
Ovn er et lukket ildsted til å varme opp gjenstander eller materialer, eller til avgi varme til omgivelsene, direkte eller indirekte ved å varme opp et medium som ledes til rommet som skal varmes opp. Ovner ble først anvendt til å tilberede mat ved steking eller baking i bakerovn, senere til å brenne keramikk og utvinne kalk eller smelte metaller (smelteovn, masovn). Bruk av ovner til oppvarming av boliger tilhører en nyere tid. Tidlige ovner produserte varme ved forbrenning av ved eller kull, senere også olje og gass. I moderne tid betegner ordet 'ovn' også elektriske varmeapparater.
Etymologi
Ordet er et indoeuropeisk arveord úfna som opprinnelig betegnet et redskap for mattilberedning, et kokekar eller en kjele. Falk og Torp og andre eldre språkforskere har antatt eksistensen av to indoeuropeisk rotformer, mens Harald Bjorvand og Otto Fredrik Lindeman hevder at det bare finnes én.
Historie
Ovner i forhistorisk tid eller i nyere tids jeger- og sanker-kulturer var jordhuler hvor mat innpakket i blader ble varmet med trekull eller oppvarmet stein under et dekke av jord. Tidlige kulturer i Indusdalen og Egypt hadde ovner bygget av leire eller tegl, både til matlagning og til brenning av keramikk og tegl.
Grekerne bakte brød i bakerovner med åpning i front. I antikken ble bakerfaget et eget håndverk som leverte brød og annet bakverk som handelsvare. I middelalderen kom lukkede ovner i bruk også til oppvarming av boliger, som alternativ til åpen ild i åre eller peis. Murte ovner til oppvarming kunne knyttes til en skorstein eller være bileggere som ble fyrt fra et åpent ildsted i et tilstøtende rom, som regel kjøkken eller stue. Fra 1600-tallet ble det laget bilegger-ovner av støpejern i Tyskland og Norge. De tidligste hadde ofte en kledning eller overbygning av kakler. Frittstående vindovner tilknyttet røykpipe fikk stor utbredelse i 1600- og 1700-årene, og særlig i Norge oppsto en mengde jernverk som leverte jernovner som hovedprodukt til det danske og norske marked. Ovnsdøren var utstyrt med ventil for å regulere trekk og tilførsel av oksygen til forbrenningen. På 1700-tallet ble jernovner i flere etasjer vanlige, for å utnytte varmen i røykgassene bedre.
I Sverige og Tyskland ble murte ovner, kakkelovner, foretrukket til oppvarming. Deres tidlige utbredeles også i Danmark og Norge førte til at ordet kakkelovn ble innarbeidet som betegnelse for lukkede ovner. Også ovner av støpejern ble derfor i Danmark-Norge vanligvis kalt kakkelovn eller jernkakkelovn. Da virkelige kakkelovner kledd med keramiske fliser fikk en viss utbredelse i Norge fra slutten av 1700-årene og utover i 1880-årene, ble de kalt «svenskeovner» for å presisere at de ikke var jernovner.
Bål, ljore og pipe
Oppvarming og lys ved bruk av ild ga problemer når en laget seg boliger med vegger og tak. Bare å flytte flammene med inn, kunne gi farlige følger, så en bygget et ildsted (åre eller arne). Dette ble brukt både til matlaging og oppvarming. Røyken ble sluppet ut gjennom et hull i taket (ljoren). Årestuene var enerådende til en lærte seg å bygge skorsteiner, og peis ble mere og mere vanlig.
Svenske kakkelovner
På 1700-tallet oppstod det vedmangel i Sverige fordi jernverkene trengde enorme mengder trekull, og fordi peis var den viktigste varmekilden i boliger. De utnyttet veden ineffektivt, idet opptil 90 % av varmen forsvant opp gjennom skorsteinen. Regjeringen bestilte i 1767 en ekspertutredning for å utvikle en mer energibesparnede metode for oppvarming. Arkitekt Cronstedt og general Wrede foreslo i skriftet «Beskrifning på Ny Inrättning af Kakelugnar Til Weds Besparing» kakkelovner med røykganger som slynget seg gjennom murverket og på veien kunne avgi varme til kanaler som tok inn kald luft nede og slapp ut oppvarmet luft øverst. Kakkelovner ble en stor svensk industri og gjennom 1800-årene den viktigste varmekilden i svenske hus.
Andre historiske vedovner
En ovn bygd av stein, uten skorstein, kalles en røykovn. Dette var den første type ovn som ble brukt i Norge, men den fikk innpass bare i deler av landet. Stein ble brukt som materiale til en rekke typer åpne ildsteder. Jernovnen ble trolig utviklet i Tyskland på 14- og 1500-tallet. Produksjonen av støpejern ga et slitesterkt og formbart (i smeltet tilstand) materiale, som ikke ble deformert av oppvarmingen som skjedde ved brenning av ved. Det var først og fremst i nordlige strøk slike ovner ble utviklet og brukt. Utformingen av dører med hengsler og regulerbare trekkhull gjorde at oppvarmingen ble mer effektiv. De relativt tynne platene ga god gjennomgang av strålevarme, noe som ble forsterket av at ovnene ble farget svarte.
Kakkelovnen er oppmurt av stein eller tegl og kledde med kakler, keramiske elementer. Kaklene magasinerer varme og avgir den til rommet lenge etter at ilden er sloknet. Til gjengjeld tar det tid før ovnen er tilstrekkelig varm til å varme opp rommet. En effektiv kakkelovn må ha en viss størrelse, og denne typen ildsted ble brukt (og brukes) særlig i større hus. Kakkelovnen er mest kjent i Sverige, og i området omkring Østersjøen. Begrepet kakkelovn ble i Norge også brukt om ovner av støpejern.
Støpejernsovnene kom i flere typer og størrelser:
Brenselovn
En brenselovn er ofte laget for å brenne ved, men kan også være laget for å brenne olje, kull, koks og/eller pellets.
Nyere såkalte «rentbrennende» vedovner er mer miljøvennlige vedovner som har høyere virkningsgrad (avgir mer varme) og forurenser mindre. Disse ovnene er mer effektive og slipper ut mindre farlige gasser, med opp mot 85% effektitet på noen av ovnene. Disse ovnene har eget brennkammer, og kommer med primær- og sekunderspjeld for regulering. Under opptenning skal både primær og sekundærspjeld være helt åpne. Under normal fyring skal nederste spjeld være helt lukket, og man regulerer fyringen med spjeldet til forbrenningskammeret. For best virkningsgrad er det er viktig at veden hele tiden brenner med synlige flammer.
Korrekt bruk av vedovn fører til mindre sot, og dermed mindre risiko for pipebrann. Fuktig ved fører til lite varme og mye sot, og sotet kan igjen føre til pipebrann. For å oppnå høy virkningsgrad er det viktig med passelig tørr ved, riktig opptenning og riktig videre fyring med mest mulig fullstendig forbrenning.
For mest mulig effektiv opptenning i nyere ovner med forbrenningskammer anbefales det å fyre fra toppen, i motsetning til nederst som i gamle dager. Ifølge SINTEF kan riktig opptenning redusere utslipp av skadelige gasser med opptil 80% under opptenningsfasen. Med nyere ovner anbefales det å bygge bålet med tørre vedkubber liggende flatt nederst, og med opptenningsved og eventuelt tennbriketter liggende flatt øverst. Bålet tennes så fra toppen for at brennkammeret med luftehullene skal varmes opp, hvilket skaper god trekk i ovnsrørene og pipen. Dette gir mer oksygen til flammene og dertil bedre forbrenning. Flammene i forbrenningskammeret vil også antenne gasser fra kubbene nederst som ikke allerede har antent, og dermed sørge for at disse ikke kondenserer og blir til sot i pipen. Opptenningsbrikettene kan være med på å sikre rask nok opptenning av opptenningsveden og dermed minst mulig røyk i opptenningsfasen. Til motsetning vil en langsom opptenning med lav temperatur føre til ufullstendig forbrenning. Det er viktig at ovnen får nok luft fra rommet, spesielt under oppfyring. Kjøkkenvifte og ventilasjonsanlegg kan skape et undertrykk i rommet slik at det ikke kommer nok luftstrøm inn i ovnen, og dermed reduserer trekken i pipa. Det anbefales derfor å åpne lufteventiler i rommet samt sette stuedører på gløtt inntil det brenner godt i ovnen. Når ovnen er god og varm (etter omtrent 15 minutter) kan man skru igjen lufteventilene i rommet.
Elektrisk
Det finnes i dag flere typer:
Det vanlige å bruke i hus nå er en termostatovn som regulerer varmen selv. Det finnes automatiske og manuelle termostatovner. Den atutomatiske skrur seg ned om natten for å spare strøm, denne har en slags «smarthus»-funksjon. En manuell termostatovn gir derimot statisk varme og regulerer seg ikke automatisk. Hvis rommet er godt isolert, lønner det seg å holde temperaturen på et jevnt behagelig nivå hele tiden. Hvis du skrur en manuell termostat opp og ned vil termostaten bli «forvirret» og avgi mer varme en nødvendig.
Fjernvarme
En radiator er et varmeelement som varmer både ved stråling og sirkulasjon rundt elementet. Varmen hentes fra sirkulert vann som igjen kan være oppvarmet av f.eks strøm, ved/pellets eller fossilt brennstoff.
Stekeovn
Stekeovn til bakverk og matlaging var vanlig i Induskulturen for flere tusen år siden. Ovnene ble da laget av leire, og, som illustrasjonen viser, kunne de bli svært forseggjorte. Utviklingen har gitt flere varianter, men strålevarmeprinsippet er beholdt.
Stekeovn brukes fortsatt for å bake brød og andre bakervarer, samt steke andre matvarer som pizza. Kan være drevet av strøm, ved/pellets eller fossilt brennstoff som gass.
En stekeovn kan i nødstilfeller benyttes til å varme opp huset ved å la ovnen stå på med ovnsluken åpen, men frarådes i utgangspunktet ettersom det kan skade varmeelementene.
Mikrobølgeovn
Mikrobølgeovn varmer opp vann-molekylene i mat ved hjelp av mikrobølger. Ble utviklet fra radar-teknologien.
Diffraksjon
Når bølger (av f.eks. lyd eller lys) sendes igjennom snevre åpninger godt og vel på størrelse med bølgenes lengde, spres de i bestemte mønstre: Dette fenomen kalles for diffraksjon. Et eksempel på optisk diffraksjon ses på CD- og DVD-plater, hvor informasjonen på «data-siden» danner et mer eller mindre regelmessig mønster med detaljer på størrelse med lysbølger. Lys med forskjellige bølgelengder (dvs. forskjellige farger) reflekteres i forskjellige retninger, så sett i ellers «fargeløst» hvitt lys stråler platen i fargerike «regnbuemønstre».
Liste over kriger El Salvador har deltatt i
Denne listen er laget for å vise hvilke kriger El Salvador har vært delaktig i.
Eddy County (Nord-Dakota)
Eddy County er et fylke i den amerikanske delstaten Nord-Dakota. Det ligger i de sentrale delene av staten og grenser mot Benson County i nord, Nelson County i nordøst, Griggs County i sørøst, Foster County i sør og mot Wells County i vest.
Eddy Countys totale areal er 1 889 km² hvorav 37 km² er vann. I 2000 hadde fylket 2 757 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen New Rockford som også er fylkets største by.
Fylket ble grunnlagt 31. mars 1885 og fikk formelle rettigheter (organisert) 27. april 1885.
Mopti (region)
Mopti er en region i Mali. Den ligger midt i landet og grenser til regionene Tombouctou i nord og Ségou i sør. Den grenser også til landet Burkina Faso i sørøst.
Byen Djenné og Bandiagaraklippen er oppført på UNESCOs verdensarvliste.
Administrativ inndeling
Mopti er delt inn i åtte kretser (Cercle). Disse er det inn i ytterligere 108 kommuner.
Ivar Bern
Ivar Bern (født 20. januar 1967) er en norsk sjakkspiller og musiker fra Bergen, som er mest kjent for å ha blitt verdensmester i fjernsjakk i 2006.
Sjakk
Bern har vunnet en rekke sjakkmesterskap, både i fjernsjakk og brettsjakk. Bern ble Internasjonal mester i sjakk i 1990, og er mest kjent for å ha vunnet det 17. verdensmesterskap i fjernsjakk. Han vant det åpne NM i 1986, 1989 og 1990. I eliteklassen i Landsturneringen har han tatt to tredjeplasser (1989 og 1990). Med sin klubb Bergen Schakklub har han blitt norgesmester for lag i 1994, 1997, 1998, 2000 og 2003.
Sammen med Sverre Johnsen og Simen Agdestein har han skrevet boken «Win With the Stonewall Dutch» (Gambit Publishing 2009) som omhandler sjakkåpningen Hollandsk forsvar, og særlig den såkalte Stonewall-varianten, som han blant annet hadde brukt til å ta sin fjernsjakk VM-tittel.
Musikk
Bern har vært med på plateutgivelser med bandene The Swamp Babies og Syv.
Nelson County (Nord-Dakota)
Nelson County er et fylke i den amerikanske delstaten Nord-Dakota. Det ligger i de østlige delene av staten og grenser mot Walsh County i nord, Grand Forks County i øst, Steele County i sørøst, Griggs County i sør, Eddy County i sørvest, Benson County i vest og mot Ramsey County i nordvest.
Nelson Countys totale areal er 2 613 km² hvorav 70 km² er vann. I 2000 hadde fylket 3 715 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Lakota.
Livslang læring
Med uttrykket livslang læring menes den opplæring og tilegnelse av kunnskaper som mennesker opplever hele livet. Begrepet oppstod under kompetansereformen i 1997, og er et etablert begrep innen voksenpedagogikken.
I en stortingsmelding er livslang læring definert som «all organisert og uorganisert læring gjennom hele livet, og inkluderer formell utdanning så vel som uformell læring gjennom arbeid og andre aktiviteter.»
EU vedtok i 2006 en henstilling til sine medlemsland om livslang læring. Voksenopplæring er en del av politikkområdet for utdannelse, yrkesopplæring, ungdom og sport, der EU har kompetanse til støtte, koordinering og supplering (TEUV Artikkel 5).
Ernest Riedel
Ernest W. «Ernie» Riedel (født 13. juli 1901 i New York City, død 26. mars 1983 i Florida) var en amerikansk padler som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin og 1948 i London.
Riedel vant en olympisk bronsemedalje i padling under Sommer-OL 1936 i Berlin. Han kom på tredjeplass K-1 10000 meter bak Ernst Krebs fra Tyskland og Fritz Landertinger fra Østerrike.
Venera Tsjernysjova
Venera Tsjernysjova (rus. Венера Чернышова) (født 5. mars 1954) er en tidligere russisk skiskytter som representerte Sovjetunionen. Hun ble verdensmester på både 5 km og 10 km skiskyting i 1984.
Skjervøy Idrettsklubb
Skjervøy Idrettsklubb er en idrettsklubb fra Skjervøy i Troms. Klubben ble grunnlagt 6. juni 1930 og driver med fotball, håndball skiskyting, turn og langrenn.
Fotballaget til Skjervøy spiller i 2018 i 3. divisjon og trenes av Bård Flovik. Hjemmekampene spilles på Lerøy Stadion.
Beste plassering i moderne tid er en tredjeplass fra 1996 i den daværende 2. divisjon avdeling F. Skjervøy ble best av lagene som endte på 3.-plass i de 6 avdelingene, og med det ble klubben nummer 51 i Norge. Med dagens seriesystem vil en 51.-plass av alle lagene i Norge tilsvare en 5.-plass i 2.divisjon.
Klubben blir stiftet og tiden før 2.verdenskrig
Skjervøy Idrettsklubb ble stiftet 6.juni 1930. Klubben ble dannet med tanke på det sosiale fellesskapet, det å ha et sted å møtes. Under dannelsen av klubben var det ca. 15-20 medlemmer. De første årene var det kun menn som var medlemmer, men etter noen år ble også en knapp håndfull kvinner innvilget medlemskap. I den aller første tiden ble det ikke drevet så mye med idrett, men turn, boksing og bryting var aktiviteter man kunne finne på ungdomshuset. Utenfor folkeskolen ble det også drevet med noe friidrett.
Etter et par år ble fotball fort hovedaktiviteten i klubben, og i 1936 sto den første grusbanen klar som målte 110 x 50 meter. Det var ingen organisert serieordning før 2.verdenskrig, og de få kampene som ble spilt mot lag fra andre steder måtte man reise i flere timer med båt da veinettet ikke var bygd ut til Skjervøy. Om vinteren var skisport den største aktiviteten. Flere kombinerte gjerne fotball om sommeren, med skigrener på vinterstid.
Interessen for friidrett gikk sakte, men sikkert nedover, boksing og bryting døde også ut etter noen år mens turn varte helt til 2.verdenskrig. Mye av dette kan nok skyldes at fotballen og skisporten tok mer og mer over. Skihopping og kombinert var også populært
1940 og 50-tallet
Under 2.verdenskrig kom naturlig nok idretten i skyggen. 06.juni 1947 på klubbens 17-årsdag ble SIK en del av Norges Idrettsforbund. Fotball og skisport var fortsatt de to store aktivitetene. Etter krigen ble en lengre skiløype laget. Løypa startet fra ungdomshuset og gikk sørover langs kraftlinja til Nilseng, derfra til Skattøra og så nordover langs foten av Skattørfjellet gjennom Vågadalen og ut over Olufen(hoppbakke). Derfra fortsatte løypa over Engnesvannet og ut til Engnes og videre sørover langs veien som ble laget av russiske krigsfanger og tilbake til ungdomshuset.
I 1950 sto en hoppbakke med et kritisk punkt på 60 meter ferdig.
1960 og 70-tallet
På 70-tallet bygde kommunen et klubbhus nedfor dagens krøllgressbane. Huset som hadde garderober og kjøkken ble tildelt SIK.
I 1976 sto Skjervøy Idrettshall ferdig. Idretter som håndball og volleyball ble fort populære.
Slår ut Tromsø IL i cupen i 1981
I cupen i 1981 møtte SIK Tromsø IL. Kampen på Skjervøy endte med 0-0 etter ekstraomganger. På denne tiden ble ikke straffesparkkonkurranse praktisert i cupen slik at det ble en omkamp på Alfheim stadion. SIK vant mot alle odds kampen 1-0 og påførte TIL et av deres flaueste tap noensinne. TIL rykket riktig nok ned fra 2.divisjon (nåværende 1.divisjon samme år, uten at det la noen demper på feiringen av seieren hjemme på Skjervøy.
Opprykk til 3.divisjon i 1984
Sesongen 1984 vant Skjervøy sin avdeling i 4.divisjon (nåværende 3.divisjon) i Troms Fotballkrets Laget endte foran Karnes på andreplass og Skarp IF på tredjeplass. For å rykke opp måtte Honningvåg slås. Første kampen i Honningsvåg vant Skjervøy med 1-0. Returkampen hjemme på Skjervøy ble vunnet 5-1 og opprykket var et faktum. I den siste kampen var det så mange som rundt 1200 tilskuere, noe som er rekord uansett sportsarrangement i Skjervøy kommune.
Spill i 3.divisjon og ny gressbane 1985-1988
Første sesong i 1985 i 3.divisjon (nåværende 2.divisjon) spilte SIK i avdeling F, blant annet mot Bodø/Glimt. SIK endte på syvendeplass av ti lag med femten poeng, tre poeng unna nedrykk. Året etter plukket Skjervøy tre poeng mer og endte på en flott femteplass. Kun et fattig poeng unna tredjeplassen og bronse.
I 1987 fulgte SIK opp med å kopiere femteplassen fra året før. I 1988 gikk det derimot ikke like bra. SIK rykket ned ilag med Mo IL på bittert mulig vis. Kun dårligere målforskjell enn Stålkameratene hindret fornyet spill på tredje høyeste nivå.
Opp og ned og opprykk til 2.divisjon i 1994
I 1989 endte Skjervøy på tredjeplass i 4.divisjon (nåværende 3.divisjon). Året etter rykket de opp etter å ha vunnet foran Storsteinnes Idrettslag og IL Ulfstind.
Etter to tredjeplasser i 3.divisjon både i 1992 og 1993 ble det opprykk i 1994. SIK vant serien åtte poeng foran Finnsnes IL. I 1994 ble også klubbhuset bygd ut, noe som gir større muligheter for møter og inntekter fra utleie av klubbhuset.
Spill i 2.divisjon 1995-2003
I 1995 kom Skjervøy på femteplass i 2.divisjon. Samme år i cupens første runde slo de ut Tromsdalen UIL. Kampen endte 3-3 og SIK vant straffesparkkonkurransen 4-1.
SIK var på denne tiden kjent som et tøft lag å spille mot. Det ble gjennomført mange treninger med stort fokus på fysisk kapasitet. Kondisjon var et nøkkelord. På banen spilte laget med stor innsats og utlignet ofte forspranget andre lag hadde i form av bedre tekniske ferdigheter. "Guts og innsats" er et motto som har fulgt klubben siden denne storhetsperioden.
I 1996 gjorde SIK sin beste sesong i moderne tid. Det endte med en tredjeplass, seks poeng bak Finnsnes IL som vant serien. Samme sommer sto Skjervøy Kunstgress klar for bruk. Likevel brukte seniorlaget gressbanen som hjemmebane i noen kamper de påfølgende sesongene.
I 1997 kom SIK på fjerdeplass og året etter på en sjetteplass. Samme år ble det også avviklet fotballskole på Skjervøy om sommeren fulgt av treningskamper mot Tromsø IL og Bodø/Glimt.
I 1999 ble det med en åttendeplass, et poeng foran rivalen Lyngen/Karnes IL. Den påfølgende sesongen rykket halvparten av lagene i SIK sin avdeling ned da antall avdelinger i 2.divisjon ble halvert fra åtte til fire. SIK berget seg med en fjerdeplass. I 2000 sto også det andre klubbhuset ferdig. Bygget som i utgangspunktet ble eid av SIK og Heimevernet er oppført mellom Skjervøy Kunstgress og Lerøy Stadion. Dette bygget har blant annet kjøkken som benyttes til kiosk under fotballkamper. Skøyteklubben og skigruppa benytter også huset. I dag eier SIK hele huset.
I 2002 møtte SIK en rekke lag fra Trøndelag istedenfor Østlandet som i sesongen før. Også denne sesongen kom Skjervøy på åttendeplass, men det etter en sterk høstsesong. Til sommerferien lå nemlig SIK sist med fattige fem poeng. Plassen ble berget med to poeng etter seier 1-0 hjemme mot Stålkameratene i siste runde.
Sesongen 2003 er en av de mørkeste kapitlene i fotballgruppas historie. De aller fleste av de eldre spillerne hadde gitt seg, og unge juniorer fikk et ublidt møte med seniorfotballen. SIK endte sist med tre poeng og epoken med ni år i 2.divisjon var nå over.
2004 fram til idag
Det ble jevn stigning fra 2004 til 2008 i de sportslige resultatene for seniorlaget. Klubben ble også kretsmester for junior i 2005. Etter et par sesonger plassert midt på tabellen i 3.divisjon kommer SIK på tredjeplass i 2007. Blant annet blir det en 7-0 seier hjemme mot den lokale rivalen Lyngen/Karnes og SIK er igjen best i Nord-Troms.
Sesongen 2008 blir toppet med et seriemesterskap etter å ha vunnet serien på bedre målforskjell enn Finnsnes IL. Det blir spilt påfølgende opprykkskamper mot Bossekop fra Alta. Første kamp i Finnmarkshallen ender 1-1. I returkampen hjemme på Skjervøy taper SIK 0-3.
Etter å ha vært i en sportslig bølgedal kom oppturen i 2013. Klubben hentet hjem Reidar Waage og Svenn Johansen fra henholdsvis TUIL og Finnsnes IL, og de var spillende hovedtrenere og hadde med Bjørn-Helge Pedersen og Roar Skallebø som hjelpetrenere. Med ny kunstgressbane og et juniorlag som ble kretsmester i 2012 lå det til rette for satsing. 2013 ble en jubelsesong hvor man gikk ubeseiret gjennom seriespillet.
I 2014 spiller Skjervøy IK i 3. divisjon. Kun timer før overgangsvinduet stengte 1. april forsvant Svenn Johansen til TUIL. Reidar Waage er dermed alene som hovedtrener, med Bjørn-Helge Pedersen fortsatt som hjelpetrener.
Trener 2016–17 er Svenn Johansen. Fra 2018 trenes laget av hans søster Eline Torneus (født 1989).
Harry Houdini
Bakgrunn, tidlig suksess
Erik Weisz / Harry Houdini var syvende sønn av en jødisk rabbiner. Han begynte sin karriere i tenårene, i 1891, da som tryllekunstner. Han var meget fingerferdig, men hans talenter var ikke kommersielt gangbare.
I stedet gikk han mer over til utbryterkunsten, der han hadde desto større fremgang. Det store gjennombruddet kom i 1898, da Houdini-truppen tegnet kontrakt med varietéagenten Martin Beck og derved fikk inn foten i Orpheum Western Circuit, en kjede av varietéer i California. På Martin Becks råd strøk Houdini alle tryllekunstene fra sin forestilling. På denne måten kunne Houdini bookes uten å måtte konkurrere med andre tryllekunstnere.
Den 22. juni 1894, da han var tjue år, giftet han seg med Bess Rahner som også hadde artistbakgrunn.
Utbryterkongen Houdini
Houdini var karismatisk på scenen og forefalt å besitte en usannsynlig evne til å kunne bryte seg ut av kjettinger, håndjern og tvangstrøyer. Teknisk sett var Houdini temmelig gjennomsnittlig sammenlignet med samtidige utbryterkonger. Grunnen til verdensberømmelsen var i stedet hans dyktige markedsføring. I en prydelig tidsalder der journalfilmen gjorde sitt inntog, gjorde det inntrykk da han tok av seg de fleste klærne (til forskjell fra kollegene) og lot seg binde i jern. Fremgangen førte blant annet til en europaturné. Det nordligste han kom var København, der han den 16. juli 1913 hadde en suksesspremiére på Cirkus Beketow. Det ble bare med én forestilling der, for den 17. juli kom et telegram med budet at hans mor var død. Houdini tok nyheten hardt og brøt kontrakten med sirkuset. Den 20. juli reiste han svært deprimert med båt til New York og etterlot all rekvisita (som kjeder og håndjern) i Europa.
Magikeren Houdini
Til tross for Houdinis enorme fremgang med utbryterkunsten, var trylling fortsatt hans lidenskap. I sin karriere forsøkte han ofte å ha rene trylleforestillinger, men mislyktes. I 1918 gjorde Houdini en gigantisk forestilling på New York Hippodrome, der trekkplasteret var at han skulle trylle bort elefanten Jennie. For at dette skulle lykkes engasjerte han den engelske illusjonsdesigneren Charles Morritt, som for formålet oppfant en imponerende metode til Houdini (så nyskapende at det tok over 75 år før andre tryllekunsterne kunne rekonstruere den).
Houdini måte gå tilbake til utbryterkunsten, som skulle gjøre ham udødelig.
Mediumavsløreren Houdini
Houdini var kanskje det enkeltmenneske som bidro mest til allmennhetens avtagende tiltro til spiritistiske påstander etter første verdenskrig.
I slutten av 1890-tallet hadde han selv virket som medium og holdt seanser for å drøye ut kassen, men så fort hans karriere skjøt fart sluttet han med dette. Hans kritiske engasjement ble vekket i 1919, da han under en europareise fikk oppleve hvordan foreldre til falne ble utnyttet av skruppelløse medier. Under europareisen besøkte han hundretalls seanser holdt av kjente og omtalte medier. I intet tilfelle så han noe tegn på kontakt med ånder - bare bløff og humbug.
Helsingfors
Helsingfors (finsk: Helsinki; nordsamisk: Helsset) er hovedstaden i Finland, og ligger lengst sør i landet ved Finskebukta. Byen har rundt 650 000 innbyggere (2019) innenfor kommunenegrensene og et areal på 715 km²; tettstedet har over 1,2 millioner innbyggere. Byen arrangerte Sommer-OL i 1952. Nabokommunene til Helsingfors er Esbo, Vanda og Sibbo. Helsingfors er en tospråklig kommune med finsk som majoritetsspråk (84 %) og svensk som minoritetsspråk (6 %).
Harry Houdini
Mediumavsløreren Houdini
I 1922 utlyste tidsskriftet Scientific American to premier på hver 2500 dollar til den som kunne presentere et åndefotografi tatt under kontrollerte former, og til det medium som kunne framkalle en autentisk, synlig, fysisk manifestasjon. Houdini var en av fem sakkyndige i dommerpanelet som skulle tilse at eventuelle søkende ble testet på riktig vis.
Helsingfors
Navnet
På norsk brukes navnet Helsingfors, fordi man bruker de svenske navnene for kommuner i Finland med offisielt svensk navn. Det norske Språkrådets anbefaling bygger på en felles anbefaling fra de finske og svenske språknemndene i Finland: Finlands språkmyndigheter vedtok i 1997 en anbefaling for språkbruk på andre språk enn finsk og svensk, der språk som er nær beslektet med enten svensk eller finsk står i en særstilling; brukere av andre skandinaviske språk ble da rådet til å bruke de offisielle svenske navnene for kommuner som har dette, mens brukere av bl.a. estisk ble rådet til å bruke de finskspråklige navnene. Det norske Språkrådet har uttalt at de «anbefaler de svenskspråklige formene av hensyn til det skandinaviske språkfellesskapet» og fordi Finland ønsker at «de skandinaviske språkene bruker svenske navneformer der de er offisielle».
Harry Houdini
Mediumavsløreren Houdini
Ett av de mest omtalte mediene som søkte om å få testes, var «Margery» (pseudonym for Mina Crandon). Det var nær ved at premien på 2500 dollar ble utbetalt til henne, men Houdini hadde ikke fått være med under forberedelsene og insisterte på at intet skulle bestemmes i hans fravær. Da testen fant sted under Houdinis overoppsyn var det ganske lett for ham å konstatere at også Margery var en bløff. Han publiserte i 1924 en redegjørelse for testene i den 40-sidige brosjyren Houdini Exposes the tricks used by the Boston Medium "Margery".
Blant andre avsløringer er det av det unge italienske mediet Nino Pecoraro, som hadde klart å forbløffe Arthur Conan Doyle ved seanser i New York. Houdini var ikke blitt informert om en serie testseanser arrangert av Scientific American i desember 1923, men klarte likevel å ta seg til den fjerde i rekken. Umiddelbart kunne han konstatere at det repet som bant mediet ved en stol, ikke var noen match for en bedrager. Han justerte repet og Pecoraros evner opphørte. Åtte år senere bekjente Pecoraro sitt bedrageri ved en pressekonferanse.
Helsingfors
Historie
Helsingfors ble grunnlagt av den svenske kongen Gustav Vasa i 1550, etter at svenskene hadde etablert seg i landområdet på 1150-tallet. Formålet med byen var at den skulle være en rival til hansabyen Reval (Tallinn). På begynnelsen av 1800-tallet hadde byen fremdeles bare 4000 innbyggere. Forandringen kom da russerne inntok landet i 1808 og Finland ble et storfyrstedømme under den russiske tsar.
Harry Houdini
Mediumavsløreren Houdini
Spanjolen med røntgensyn, Joaquin Maria Argamasilla, var av nobelpristakeren Charles Richet blitt erklært å være et ekte medium, men Houdini klarte å plassere seg bak denne ved en demonstrasjon i USA 1924 og kunne så oppdage det som ikke var synlig forfra: mediet fusket. Houdini benyttet seg senere selv av Argamasillas trick og lærte også bort det til Horace Gouldin.
Helsingfors
Helsingfors domkirke
Helsingfors domkirke er domkirke for Helsingfors bispedømme og et av de største landemerkene i Helsingfors. Kirken ligger ved Senatstorget i Helsingfors sentrum, og er tegnet av arkitekt Carl Ludvig Engel. Kirken het først Nikolajkyrkan og deretter Storkyrkan. Kirken hadde i 2006 over 350 000 besøkende, hvilket gjør den til byens tredje mest besøkte kirke, etter Tempelplassens kirke og Uspenskijkatedralen. Kirken er 62 meter høy.
Hydraecia
Stengelfly (Hydraecia spp.) er en slekt av nattfly som tilhører underfamilien Hadeninae. Navnet stengelfly brukes også om arter i andre slekter. To arter er funnet i Norge, vanligst er brunt stengelfly.
Harry Houdini
Mediumavsløreren Houdini
Årsak til Houdinis besatthet antas å være at han etter sin mors død ville finne noen som kunne kontakte henne på riktig. Før sin død bestemte han et kodeord med sin hustru for å unngå at fremtidige medier skulle klare å overbevise henne om at de hadde kontakt med ham, og vice versa.