cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tranent
Historie
Stedet er særlig kjent for Tranent-massakren, som fant sted i august 1797. Under en protest mot innføringen av obligatorisk verneplikt (Militia Act of 1797) i Skottland brøt det ut opptøyer, og soldater skjøt ned og drepte 12 personer. En av de drepte var Joan Crookston (kalt Jackie) som er framstilt på en statue i sentrum av byen som ble reist i 1995 til minne om ofrene.
Isabella Begg, født Burns, den yngste søsteren til dikteren Robert Burns, flyttet til Tranent fra Ormiston med familien etter at sønnen William sa opp sin stilling som skolemester. Hun forsørget familien sin ved hjelp av døtrene Agnes og Isabella, og jobbet som dameskreddere. I 1843 flyttet hun til Bridge House i Alloway, South Ayrshire.
Podmoskovnye vetsjera
Podmoskovnye vetsjera (russisk: Подмосковные вечера, på norsk: Moskva-kvelder eller Moskva-netter ) er en av de russiske sangene som er best kjent utenfor Russland.
Sangen ble skrevet av de to veletablerte låtskriverne Vasilij Solovjov-Sedoj og Mikhail Matusovskij, men de ble ikke enige om tittelen. Solovjov-Sedoj som var fra Leningrad, insisterte på at sangen skulle kalles «Leningradkvelder» snarere enn «Moskvakvelder». Sangen ble for alvor kjent i Russland i 1955 da den unge skuespilleren Vladimir Trosjin sang sangen i en film fra 1955. Året etter ble sangen adoptert som kjenningsmelodien for Verdensungdomsfestivalen i Moskva og ble dermed spredt rundt om i verden. Sangen ble særlig populær i Kina.
Den statseide kringkasteren i Sovjetunionen, Radio Moskva, tok sangen som sin kjenningsmelodi i 1964, og den ble spilt som instrumental ved innledningen til hver nyhetssending og etter informasjon om frekvensendringer.
En dixielandversjon med britiske Kenny Ball and his Jazzmen under tittelen «Midnight in Moscow» var meget populær i 1961. Jazzmusikeren Jan Johansson ga ut en versjon i 1967, «Kvällar i Moskvas förstäder» på albumet Jazz på ryska.
Tekst i norsk oversettelse
Juul Hansen har skrevet en norsk oversettelse med tittelen «Moskva-netter». Her er gjengitt første og fjerde vers:
Nattens teppe senkes når dagen dør, hyller oss i drømmenes slør. Kjære, la oss bli til sol går opp på ny og først skilles ved morgengry. Kjære, la oss bli til sol går opp på ny og først skilles ved morgengry.
Byen våkner opp det blir dag igjen, men jeg ber deg huske, min venn, år kan svinne hen, men aldri glemmer jeg sommernettene med deg. År kan svinne hen, men aldri glemmer jeg sommernettene med deg.
Innspillinger
Arrangør på Høilands innspilling var Carsten Klouman.
Roger Byrne
Roger William Byrne (født 8. februar 1929, død 6. februar 1958) var en britisk fotballspiller. Han var venstreback og kaptein på Manchester Uniteds storlag på 1950-tallet, og var også fast på.
Talentspeidere klarte aldri å oppdage ham, men Byrne ble hentet til United i 1949 fra en lokal amatørklubb. Han debuterte for klubbens førstelag i 1951, og ble ligamester samme sesong. Han debuterte på landslaget i 1954, og spilte samtlige kamper i VM-sluttspillet samme år. Omtrent på samme tid ble Byrne utnevnt til kaptein i Manchester United, og han spilte nesten samtlige kamper da United ble ligamestere to sesonger på rad i 1955/56 og 1956/57.
Til sammen spilte Byrne 280 førstelagskamper for Manchester United, og scoret 19 mål. På det engelske landslaget spilte han 33 kamper. Byrne omkom i München-ulykken i 1958, to dager før det som ville vært hans 29-årsdag. Hadde det ikke vært for flyulykken kunne han sett sin kone igjen, og hun ville dermed hatt anledningen til å fortelle ham at hun ventet barn.
Dennis Wise
Dennis Frank Wise (født 16. desember 1966 i Kensington, London) er en engelsk tidligere fotballspiller og klubbmanager. Han har også spilt for Englands herrelandslag i fotball.
Wise spilte sentral midtbane og ble kjent for sin aggressive og «gi-alt» holdning. Hans karriere gikk over 20 år, der han spilte for Wimbledon, Leicester City, Millwall, Southampton, Coventry City. Han gjorde seg imidlertid mest bemerket i Chelsea. I sin tid som spiller på Stamford Bridge vant han mange trofeer og ble klubbens til da mest suksessfulle kaptein.
I de siste årene av spillerkarrieren ble Wise gradvis mer involvert i jobb som manager. Det startet i Millwall FC der han ble spillende manager, og ledet laget til FA-cupfinalen i 2004 mot Manchester United. En kort periode var han midlertidig manager i Southampton FC, etter at Harry Redknapp sluttet. Etter dette tok han over som manager i Swindon Town på permanent basis. I oktober 2006 overtok han som manager for Championship-laget Leeds United, som befant seg i nedrykksposisjon. Selv om de til slutt rykket ned på tampen av sesongen, forvandlet Wise laget totalt. Påfølgende sesong startet Leeds glimrende i sin første sesong på det tredje nivået i Engelsk fotball.
Wimbledon
Wise startet sin karriere som læregutt hos Southampton, men kom på kant med manager Lawrie McMenemy, og sto plutselig uten klubb. Han flyttet til Wimbledon FC 28. mars 1985 da han var 18 år, og ble værende på Plough Lane i 5 år. Klubben rykket opp til 1. divisjon i 1985/86, og da hadde de klatret opp fra non-league på den korte tiden siden 1977, og fra 4. divisjon på bare 4 år. Mot alle odds ble klubben værende i toppdivisjonen i 14 år. Wise var en sentral brikke for laget som vant over storfavoritten Liverpool i FA-cupfinalen i mai 1988 på Wembley Stadium, foran 100 000 tilskuere. Wise la krossballen fra frisparket som førte til vinnermålet som Lawrie Sanchez scoret. Kampen endte 1-0. Wimbledon-laget i denne perioden ble kalt for «Crazy Gang» på folkemunne og i media, ettersom de hadde en helt spesiell spillestil med lange baller og dypt forsvar, samt knallharde taklinger og vinnervilje.
Chelsea
Wise signerte for Chelsea 3. juli 1990 for daværende klubbrekord på £1,6 millioner, i et arbeidsforhold som skulle vare i 11 år (til 2001). I løpet av denne tiden ble han den Chelsea-spilleren med 4. mest kamper for klubben gjennom historien. Han spilte 445 ganger og scoret 76 mål, inkludert et minneverdig mål i UEFA Champions League på bortebane mot AC Milan i 1999-2000 sesongen. Han ble også klubbens toppscorer i 1991-92 sesongen med 14 mål fra midtbaneposisjon. Wise var kaptein på Chelsea-laget som vant FA-cupen i 1997 og 2000, ligacupen i 1998 og Cupvinnercupen i 1998. Han ble to ganger kåret til klubbens beste spiller, i 1998 og 2000. Da den nye manageren Claudio Ranieri ønsket å senke gjennomsnittsalderen i spillertroppen, ble Wise solgt til Leicester City 25. juni 2001 for £1,6 millioner.
Leicester City
Wises tid i Leicester var ikke en ubetinget suksess og han var innblandet i kontroversielle episoder. Han spilte bare 17 ligakamper og ble sendt hjem fra sesongoppkjøringen i Finland og ble suspendert av klubben 20. juli 2002, etter han brakk nesen og kjeven til lagkameraten Callum Davidson, som opptrådte som «fredsmekler» mellom Wise og en annen spiller.
Volleyball under Sommer-OL 1964
Volleyball under Sommer-OL 1964. Volleyball var med på det olympiske programmet for første gang under OL-1964 i Tokyo. Det var to volleyballturneringer en for kvinner og en for menn. Ti herrelag og seks damelag deltok, og turneringene ble avviklet som en enkeltserie der alle lagene møttes en gang i perioden 11. til 23. oktober. Sovjetunionen vant herreturneringen og Japan dameturneringen.
Eberhard Fechner
Eberhard Fechner (født 21. oktober 1926 i Liegnitz i Schlesien, død 7. august 1992 i Hamburg) var en tysk skuespiller, teater- og filmregissør, særlig av dokumentarfilm, Fechner studerte ved skuespillerskolen til Deutsches Theater i Berlin fra 1946 til 1948. Han debuterte der ved «Kammerspiele» i 1947. Senere var han engasjert ved flere teatre i Berlin, Hamburg, Hannover og Celle. Fra 1961 arbeidet han som regiassistent ved Piccolo Teatro i Milano. Fra 1963 arbeidet han igjen i Tyskland som skuespiller og regissør.
De ti oljebud
De ti oljebud eller de ti oljepolitiske bud er tilnavn brukt om hovedkonklusjonene i innstilling nr. 294 fra Stortingets utvidete industrikomité i 1971, under behandling av stortingmelding nr. 76 om petroleumsvirksomheten på norsk kontinentalsokkel. De ti hovedkonklusjonene ble stående som et viktig grunnlag for videre politisk styring av petroleumsviksomheten, med tilhørende lovverk.
Eberhard Fechner
Fra 1953 hadde Fechner film- og fjernsynsroller. I 1965 ble han engasjert som regiassistent i NDR. Han fikk etterhvert muligheten til å lage egne filmer og fikk dokumentarfilm som hovedinteresse. Han var en begavet intervjuer. I 1975 intervjuet han de gjenlevende medlemmene av vokalgruppen Comedian Harmonists for en dokumentarfilm, og i 1979–1981 flere vitner og anklagede i Majdanek-rettssaken. Han greide gjennom tålmodig lytting og spørring å lokke fram svært personlige, kontroversielle og dypt gjemte minner hos sine intervjuobjekter.
De ti oljebud
Stortingsmelding nr. 76
Stortingsmelding nr. 76 (1970-71) fra Industridepartementet ble laget for å gi en samlet redegjøring til Stortinget om petroleumsvirksomheten i Nordsjøen og for å trekke opp retningslinjer for denne virksomheten. Produksjonen fra det første feltet i Nordsjøen, Ekofiskfeltet, startet 6. juni 1971. I tillegg til Ekofisk var det funnet flere felt, inkludert Tor og Eldfisk.
Behandling i den utvidete industrikomité
Innstillingen fra komitéen ble framlagt Stortinget og behandlet 14. juni 1971. Hovedkonklusjonene i innstillingen var
Erklæringen gir et bilde av hva det politiske miljøet ønsket å oppnå gjennom framtidige politikk og hvilke statlig styringsgrep en mente var nødvendig for å nå målene. Innstillingen inneholder en konkret anbefaling om opprettelse av Statoil. Komitéen understreker at virksomheten kan få utenrikspolitiske og dermed sikkerhetspolitiske konsekvenser. Miljø er nevnt, men ikke sikkerhet. Innstillingen uttrykker et ønske om nasjonal kontroll, og for å oppnå dette må en utvikle norsk kompetanse og kunnskap om petroleumsvirksomhet.
Tilnavnet «de ti oljebud»
Under behandling av innstillingen i Stortinget var Rolf Hellem fra Arbeiderpartiet saksordfører, på vegne av industrikomitéen. Da han presenterte innstillingen for Stortinget, brukte han tilnavnet «de ti oljebud» om hovedkonklusjonene – som han selv hadde utformet – og dette tilnavnet ble sittende.
Hovedkonklusjonene fra innstillingen ble viktige i den senere utformingen av norsk oljepolitikk og lovverket for petroleumsvirksomheten.
Verdenscupen i orientering
Verdenscupen i orientering er en serie orienteringsløp i regi av Det internasjonale orienteringsforbundet. To uoffisielle utgaver av verdenscupen ble arrangert årene 1983 og 1984. Den første offisielle verdenscupen ble arrangert i 1986 og ble vunnet av Ellen Sofie Olsvik og Kent Olsson. Deretter ble den arrangert hvert andre år fram til og med 2004. Siden 2004 har verdenscupen blitt arrangert hvert år.
Statistikk
Statistikken er oppdatert 07.10.18 (Etter verdenscupsesongen 2018)
Flest sammenlagtseire
Denne oversikten viser de som har flest seire i verdenscupen i orientering sammenlagt.
Flest verdenscupseire
Denne oversikten viser de som har flest seire i individuelle konkurranser i verdenscupen i orientering.
Demokratischer Aufbruch
Demokratischer Aufbruch – sozial + ökologisch (DA; «demokratisk oppbrudd – sosial + økologisk») var en opposisjonell gruppering og senere parti i DDR. Angela Merkel var partiets pressetalskvinne.
Historie
Grupperingens forløper var en initiativgruppe bestående hovedsakelig av kirkelige representanter, deriblant de kjente prestene Rainer Eppelmann og Friedrich Schorlemmer, som ble grunnlagt i juli 1989 i Øst-Berlin. I oktober ble Demokratischer Aufbruch konstituert, og den offisielle grunnleggelsen av partiet fant sted 16./17. desember samme år i Leipzig. Advokaten Wolfgang Schnur ble valgt til partiets formann. Det viste seg senere at Schnur hadde vært Stasiagent siden 1965.
I en tidlig fase stod DA for en demokratisk sosialisme og reformer av DDR-systemet. Det første partiprogrammet fra desember 1989 innebar imidlertid en markant høyredreining; partiets politikk rettet seg deretter mot DDRs forfatning. Venstreorienterte medlemmer som Schorlemmer forlot da partiet.
I februar 1990 inngikk DA i valgforbundet Allianz für Deutschland, sammen med Deutsche Soziale Union og CDU i DDR. Valgforbundets fremste mål var en rask tysk gjenforening. DA oppnådde 0,9 % og fire seter i Folkekammeret, men alliansen vant valget på grunn av CDUs gode valgresultat. Wolfgang Schnur ble imidlertid avslørt som mangeårig Stasi-informant, og måtte trekke seg i forkant av valget. Han ble etterfulgt som formann av Rainer Eppelmann. I regjeringen de Maizière, ledet av Lothar de Maizière, ble Eppelmann nedrustnings- og forsvarsminister. I august 1990 fusjonerte DA med CDU i DDR, som igjen fusjonerte med det vesttyske CDU etter gjenforeningen.
Det mest kjente tidligere medlem av Demokratischer Aufbruch er Tysklands forbundskansler, Angela Merkel, som også var partiets pressetalskvinne, utnevnt av Wolfgang Schnur.
Gandhi
Gandhi kan ha flere betydninger:
Personer
Gandhi er slektsnavnet til mange fremtredende indiske politikere og ledere i to ulike slekter.
Carlos Arias Navarro
Carlos Arias Navarro (født som Carlos Arias Navarro y den 11. desember 1908 – død 27. november 1989) var en av de mest kjente spanske politikere under diktaturet til general Francisco Franco.
Gandhi
Personer
Den ene slekten stammer fra Mohandas Karamchand Gandhi (1869–1948), velkjent som Mahatma Gandhi, en av lederne i Indias uavhengighetsbevegelse og kjent i India som landsfader. Blant hans etterkommere er:
Carlos Arias Navarro
Han tjenestegjorde i det spanske Justisdepartementet siden 1929 og som advokat i Málaga og Madrid. Han tenestegjorde i forskjellige politiske stillinger, blant annet som ordføreren i Madrid fra 1965 til juni 1973, og etter han utnevnt til minister for Governance i juni 1973.
Gandhi
Personer
Den andre slekten stammer fra den en indiske politikeren og journalisten Feroze Gandhi (1912–1960), som var gift med Indira, datter til Indias første statsminister Jawaharlal Nehru. Denne familien er ikke i slekt med Mohandas Gandhi. Prominente medlemmer av denne slekten er:
Carlos Arias Navarro
Etter attentatet mot Luis Carrero Blanco ble han utnevnt til statsminister-embetet som den 71ste statsministeren i Spania den 31. desember 1973. Denne stillingen fortsatte han å holde selv etter diktator Francos død.
Han ble etterfulgt i statsminister-stolen av Adolfo Suárez, som hadde sittet som generalsekretær i Franco sitt offisielle parti Movimiento Nacional. I juni 1977 ble det første frie valget siden 1936 gjennomført med stort hell i Spania.
Tom Morrison
Thomas «Tom» Morrison (født 21. januar 1904 i Ayrshire, død ????) var en skotsk fotballspiller. Han var forsvarsspiller.
Morrison startet sin karriere i Troon Athletic og St. Mirren. Her fikk han med seg en vinnermedalje i den skotske FA-Cupen. I november 1927 ble han ble kjøpt til Liverpool av manager Matt McQueen for £4 000. Han fikk sin debut i bortekampen mot Portsmouth på Fratton Park 11. februar 1928 i en kamp Liverpool tapte 0-1. Hans første mål kom i hjemmekampen mot Arsenal på Anfield 13. desember 1930.
Han etablerte seg raskt på førstelaget, og i sesongen 1928/1929 var han sammen med James Jackson de eneste spillerne som var involvert i samtlige av de 45 kampene Liverpool spilte i. Han ble i klubben frem til november 1935 da han signerte for Sunderland. I hans første sesong i klubben ble han ligamester i 1. divisjon.
Han spilte også for Gamlingay, Ayr Utd og Drumcondra før han la støvlene på hylla.
Medaljer
Sunderland
Kamper
Liverpool
Musselburgh
Musselburgh (skotsk-gælisk: Baile nam Feusgan; skotsk: Musselburrae) er en by by (town) i East Lothian i Skottland. Den ligger ved kysten av Firth of Forth, omkring 8 km øst for sentrum av Edinburgh. Befolkningstallet er for 2020 beregnet til 21 100 innbyggere.
Byen er kjent for hesteløpsbanen Musselburgh Racecourse, etablert i 1816, den private internatskolen Loretto School, grunnlagt i 1827, og for Musselburgh Grammar School med røtter tilbake til 1500-tallet, som er en av de eldste allmennskolene i landet, men dagens hovedbygning ble reist i 1835.
Etymologi
Stedsnavnet Musselburgh er av angelsaksisk opprinnelse hvor mussel betyr blåskjell. Elementet -burgh er avledet fra burh, på samme hvis som Edinburgh ved at navnet er eldre enn innføringen av de formelle burgher av kong David I av Skottland. Det eldste angelsaksiske stedsnavnet var Eskmuthe (Eskmouth) for dens lokalisering til munningen av elven Esk.
En «ærlig by»
Musselburgh ble gjort til en baroniburgh ca. 1315 og en burgh av kongelighet ("burgh of regality") i 1562. Byen forsøkte å bli en kongelig burgh i 1632, men dette ble forhindret av motstand fra borgerne i Edinburgh. Selv om Edinburgh nå er kjent for å ha vært en burgh i 1125, gjenspeiles Musselburghs historie i det skotskspråklige tradisjonelle rimet:
Musselburgh er kjent som «The Honest Toun» («Den ærlige byen»»), og feirer dette ved det årlige valget av «Honest Lad and Lass» («De ærlige gutt og jente»). Byens motto «Honestas» dateres tilbake til 1332, da Skottlands regent, Thomas Randolph, 1. jarl av Moray, døde i Musselburgh etter en lang sykdom hvor han ble hengiven tatt vare på av byfolket. Hans etterfølger tilbød å belønne folket for deres lojalitet, men de takket nei og sa at de bare gjorde sin plikt. Den nye regenten, jarlen av Mar, var imponert og sa at de var en gruppe med ærlige menn, derav «Honest Toun».
Vennskapsbyer
Musselburgh vennskapsby med: «Champigny var allerede vennskapby med Rosignano, slik en treveisforbindelse ble ansett som fordelaktig.»
Idrees Sulieman
Idrees Sulieman (født Leonard Graham 27. august 1923 i St. Petersburg, Florida, død 25. juli 2002 samme sted) var en amerikansk jazzmusiker som spilte trompet og altsaksofon, kjent som tidlig bebop-utøver og fra lengre opphold i Skandinavia.
Etter å ha spilt med Fats Navarro i skoledagene, var han i «Carolina Cotton Pickers» (1939–43) og Earl Hines' orkester (1943–44) før han etablerte seg i New York som en del av det gryende bebop-miljø. Der samarbeidet han på innspillinger med Mary Lou Williams og Thelonious Monk (1947), samt spilte i orkestre ledet av Count Basie, Cab Calloway og Lionel Hampton. Han antok navnet Idrees Dawud ibn Sulieman etter å ha konvertert til islam. Han var bosatt i Stockholm (1961–64) og København (1964–82) og spilte bl.a. med Radiostorbandet under Thad Jones, såvel som andre amerikanere på Europaopphold, Don Byas, Bud Powell og Kenny Clarke.
Sulieman var gift med vokalist og perkusjonist Jamila Sulieman. Paret utga The camel (1964) der svenske musikere, samt norske Ole Jacob Hansen medvirket. Etter hans død skrev Ray Pitts omtalen ''Idrees Sulieman og omstændighederne. I anledning af trompetistens død'', utgitt i Jazz Special (2002), bl.a. med refleksjoner rundt Suliemans opphold i Oslo.
Høysangen
Høysangen er unik i Den hebraiske bibelen: den vier hverken Jahve, Guds lover, eller pakten mellom israelittene og deres Gud noen interesse, ei heller inneholder den læresetninger eller visdomsord slik som Ordspråkene og Forkynneren gjør (skjønt den har en del slektskap med visdomslitteraturen, slik som tilskrivingen til Salomo indikerer). Isteden feirer den den fysiske kjærligheten, og gir stemme til to elskende som priser hverandre, lengter etter hverandre, og vil skape nytelse for hverandre. De to er i harmoni, de begjærer hverandre og gir uttrykk for heftig glede over seksuell intimitet; kvinnene i Jerusalem danner et kor til de elskede, fungerer som et publikum som deltar i de elskendes erotiske møte og letter leserens deltagelse.
I den moderne jødedommen leses Høysangen på sabbaten under pesach (den jødiske påsken). Dette markerer begynnelsen på korninnhøstingen i tillegg til at man minnes utferden fra Egypt. I jødisk tradisjon leses Høysangen som en allegori på forholdet mellom Gud og Israel, i kristendommen som en allegori på Kristus og kirken som «Kristi brud». Senere har tekstene bidratt til å utvikle mariologien (teologi om jomfru Maria) og middelalderens brudemystikk. Kirkens menn og tidens moralisme ble oppfordret til å se på kjødets gleder med mistro, men kunne ikke underkjenne Høysangen, i henhold til Umberto Eco, om man leser teksten bokstavelig, hyller den brudens synlige yndighet slik brudgommen så dem: "«Så vakker du er, min elskede! Så vakker du er! Øynene dine er duer bak sløret! Håret ditt er som en geiteflokk, strømmende nedover Gileads fjell.»"
Skomaker
En skomaker er en håndverker som lager og reparerer skotøy. Skomakeryrket et av de eldste håndverksfagene. I middelalderens norske byer var skomakerne en dominerende yrkesgruppe på 1200-tallet av (norrønt: sútari). Den gang hadde skomakeren hele arbeidsprosessen; skomakeren garvet skinn, sydde sko og støvler og hadde selv direkte kontakt med kundene. Middelalderens skomakere i norske byer arbeidet i en felles europeisk håndverkstradisjon. Fram til begynnelsen av 1600-tallet var skomakerne relativt velstående. På den tid ble imidlertid garverne en egen yrkesgruppe, og de tok mye av fortjenesten til skomakerne.
Høysangen
Komposisjon
Høysangen gir ikke noe ledetråd til dens forfatter, heller ikke til dato, sted eller omstendighet for dens komposisjon. Overskriften slår fast at forfatteren er «Salomo», men selv om dette er ment å identifisere forfatteren, kan det ikke ble lest strengt som et tilsvarende moderne utsagn. Det mest pålitelig bevis på dens datering er språket: arameisk erstattet gradvis hebraisk etter det babylonske fangenskap på slutten av 500-tallet f.Kr., og dets ordforråd, morfologi, formspråk (talemåter) og syntaks som er benyttet gjennom hele Høysangen antyder en datering til århundrene etter at kong Salomo døde, som det tradisjonelt er tilskrevet. Teksten har paralleller med mesopotamisk og egyptisk kjærlighetspoesi fra første halvdel av 1000-tallet f.Kr., og med hyrdediktning til Theokritos, en gresk poet som skrev på første halvdel av 200-tallet f.Kr. Resultatet av disse motstridende tegnene, har det blitt spekulert på datering som strekker seg fra 900- til 100-tallet f.Kr., med språket som støttende for en datering til rundt 200-tallet f.Kr.
Skomaker
Sko som håndverksprodukt
Skomakeren tok mål av kundens føtter og sydde hvert enkelt par sko på bestilling og tilpasset den enkelte kunde. I byene hadde skomakeren eget verksted, og kunden oppsøkte skomakeren der. Skomakerverkstedet var gjerne delt i to, mot gata var det et lite butikklokale, mens verkstedet var mer tilbaketrukket. Bygdeskomakeren var en omvandrende håndverker, som gikk fra gård til gård og sydde sko til gårdens folk av lær som kundene (bøndene) selv hadde garvet av huder fra egne husdyr. Det var derfor stor forskjell på byskomakere og bygdeskomakere.
Høysangen
Komposisjon
Det er også akademisk debatt om helhet og delhet i teksten. De som ser det som en antologi eller samling peker på avbrutte skiftninger av scener, taler, emne og stemning, og mangel på åpenbar struktur eller fortelling. De som fastholder at det er et enkelt dikt peker på at det har ingen tegn på sammensatt opprinnelse, og ser på gjentagelsene og likhetene mellom delene som bevis på helhet. Om det er en bevisst kunstnerisk plan eller form underliggende teksten, er det uklart hva denne kan være, og spørsmålet er således ubesvart.
Skomaker
Sko som håndverksprodukt
Eksklusive sko ble laget av skinn med såle av lær. Tre var også et mye benyttet materiale til sko, og treskomakerne var en viktig faggruppe. Mange sko ble laget med bunner av tre med overlær.
Høysangen
Komposisjon
Tekstens setting er også diskutert. Det har også vært postulert en rituell opprinnelse for teksten i form av feiringen av et hellig bryllup (Hieros Gamos) for guden Tammuz og gudinnen Ishtar. Disse likhetene skal da vise til at tekstene har sine røtter eller opprinnelse i en kanaaneisk fruktbarhetskult. At Tammuz-kulten eksisterte i Israel framgår av Esekiel 8:14. Om det er så eller ikke synes diktet å ha en bakgrunn i form av feststemt framførelse. Ytre bevis støtter ideen at Høysangen ble opprinnelig framført av ulike sangere som representerte de ulike figurene i teksten, støttet av pantomime.
Skomaker
Lappeskomakeren og skomakeri som husflid
Sko måtte vedlikeholdes jevnlig. Skosålene var ofte festet med små treplugger, og disse måtte ofte fornyes og ettersees. Slikt arbeid ble gjerne utført i det enkelte hjem, og var mest typisk husflid for menn. Halvsåling m.m. var mer omfattende, og krevde en skomaker. I byene kunne enkelte skomakere spesialisere seg som såkalte lappeskomakere. De sydde ikke nye sko, men reparerte gamle.
Masseproduksjon av sko
Fabrikksydde sko ble vanlig i andre halvdel av 1800-tallet, da man begynte å bruke maskiner i produksjonen. På 1900-tallet ble denne produksjonsmåten enerådende. Fabrikkproduksjon betydde at sko ble masseprodusert i ulike størrelser, og spredd til et større marked. Skobutikkene overtok den direkte kontakten med kundene. Dette hadde store konsekvenser for det tradisjonelle skomakerhåndverket.
Skomakerhåndverket i vår tid
Skofabrikkene overtok dermed produksjonen av sko, og skomakerfaget ble - i hovedsak - redusert til reparasjoner og tilpasninginger av fabrikkproduserte sko. I tillegg fortsatte det å være en liten nisje i markedet til eksklusive håndverksproduserte sko.
Etter at laugene ble oppløst i 1870, ble det skomakerforeninger i byene, og i 1908 ble Norges Skomakermester-forbund opprettet.
Det er fremdeles tre små skofabrikker igjen i Norge, Aurlands Skofabrikk, Fenrir Skofabrikk og Eiks Skofabrikk. Det meste som selges av skotøy i Norge er importert.
Noen av skofabrikkene har etterhvert begynt å ta imot reparasjoner i tillegg til produksjon av nytt fottøy.
Skomakere i dag reparerer og vedlikeholder alle typer fottøy, i tillegg til lærartikler som vesker og seler.
Utdanning
I Norge i dag er utdannelsen til dette yrket innen utdanningsprogrammet Design og håndverk. Du må gå to år på skole og to år i lære ute i bedrift. Første skoleåret er Vg1 Design og håndverk og andre skoleåret er Vg2 Design og tekstil.
Skomakerfaget er (pr. 2016) med på Utdanningsdirektoratets liste over små og verneverdige håndverksfag. Dette innebærer blant annet at bedrifter innen faget mottar utvidet støtte fra fylkeskommunen når de tar inn nye lærlinger.
Eksterne lenker
Nettskomakeren skofabrikk som har gått over til skoreparasjon
Alfa Skofabrik
Obuvnictví Shoemaking Batsiuvystė Szewstwo Обувная промышленность Obućarstvo
Risvær
Risvær er en øygruppe om lag 2,5 kilometer øst for Årsteinen helt øst i Vågan kommune i Lofoten med Heimøya og Borterøya som de to største, i tillegg til en rekke mindre øyer og holmer. Mellom de to hovedøyene går det 50-100 meter brede sundet Risværkeila, lokalt bare Keila, som fungerer som en beskyttet havn i det værharde farvannet i området. Nordøst og sør for Risvær ligger Svellingsflaket landskapsvernområde.
Øyværet huser et aktivt feriesamfunn med boliger på begge øyene og med bryggene som står tilbake fra det gamle fiskeværet. Flere fiskebruk har vært gjenstand for oppussing. Beliggenheten ut mot Vestfjorden gir fri sikt mot Hamarøytindan i sør og Ofoten mot nordøst samtidig som Lofotfjellene ruver mot sørvest.
Historie
Den første fastboende på Risvær var Christopher Bernhoft (f. 1759 i Støren - d. 7.2.1834 i Bergen) som kom på slutten av 1700-tallet og bodde der med sin halvsøster Agnethe Bernhoft (f. 12.5.1758, d. 15.7.1824, . Bernhoft var sønn av Jørgen Christophersen Bernhoft (sogneprest, Støren) og Birgitte Irgens (datter av godseier Johannes Irgens fra slekten som eide Røros Kobberverk og det såkalte Irgensgodset i Nordland og Troms, kjøpt fra kong Fredrik 3. i 1660). Hans mor døde da han var ett år (1760). Slekten Bernhoft ble på 1700-tallet sagt å være tyske, og dette er antagelig årsaken til at Bernhoft ble oppgitt som tysker i Jonas Falch sin historiske fortelling fra 1891. Bernhoft ble student i 1777 og Cand. Theol 21.4.1784, slik at det må ha vært tidligst i 1784 han kom til Risvær. I folketellingen fra 1801 var det kun Bernhoft, hans søster og en husholderske ved navn Martha Marie Bugge registrert på Risvær. Bernhoft levde på sine eldre dager i Bergen hvor han døde barnløs. Det var for øvrig en fjern slektning av Bernhoft (Johannes Staalenius Bernhoft) som fra 1753 bygget opp Kjerringøy handelssted lenger sør, og det kan tenkes at det var en årsak til etableringen på Risvær.
Andreas Jonassen Falch (1776–1854) kjøpte stedet i 1802. En gunstig plassering i forhold til Lofotfisket gjorde at fiskeforedlingsbedriftene på øyene ble et naturlig sted å avlevere fangsten. Arbeidsplassene som ble skapt førte til at befolkningen gradvis økte utover 1800-tallet – og på slutten av 1800-tallet ble Risvær et viktig knutepunkt i distriktet. Antall fastboende ble imidlertid aldri stort sammenlignet med større fiskevær i Lofoten. Risvær var primært et sesongbasert fiskevær med få fastboende men mange fiskebruk.
I 1901–1902 ble Risværkeila mudret opp på statens regning og øyene ble etter hvert tilknyttet strøm- og telefonnettet gjennom sjøkabler. «Taleboksen» (tidligere navn på telefonkiosk) kom i 1925. Risvær var et velholdent fiskevær som nådde sin gullalder på 1920- og 1930-tallet samtidig som Lofotfisket var på sitt største. På høyden av fiskesesongen disse årene skal minst 400 båter ha holdt til bare på Risvær, et antall som skal ha gjort det mulig å gå tørrskodd over Keila. I 1931 som muligens var toppåret var det i løpet av Lofotfisket innom 50 kjøpefartøyer, 500 motorfartøyer og 300 åpne fartøyer i løpet av sesongen og med 431 båter samtidig på det meste. Ved Fiskeritilsynets måling 22.3.1931 var det 1416 fiskere og 406 båter registrert tilstede. Risvær fikk først vannforsyning gjennom «statsbrønnen» mens den kommunale vannforsyning kom så sent som i 1973 gjennom sjøledning.
Reduksjonen i Lofotfisket i tiden etter andre verdenskrig førte til en gradvis fraflytting fra Risvær. Falch la ned fiskebruket i 1995 og flyttet virksomheten til Svolvær. De siste fastboende flyttet på 1990-tallet, og øyværet gikk gradvis over til å bli et rekreasjonsområde – deriblant for Falch-familien som fortsatt holder til i væreiergården på Heimøy. Den resterende bygningsmassen med tilknyttede brygger og fiskebruk ble i løpet av 1990- og 2000-tallet solgt og restaurert til bruk som fritidsboliger. I tillegg til den eksisterende bebyggelsen har også annet ledig land langs sundet blitt skilt ut og solgt i denne perioden, inkludert tomter fra tidligere bebyggelse som hadde forfalt eller blitt revet. De fleste av disse er blitt bebygget med hytter og rorbuer for fritidsbruk.
Risvær i dag
Fra midten av 2000-tallet har de fleste nedlagte fiskebrukene blitt tatt i bruk som private fritidsboliger. Hytter og rorbuer er oppført på ledige tomter langs Keila. Eierne kommer hovedsakelig fra nærliggende byer i områdene rundt Lofoten og Vesterålen – men også fra andre steder i Norge.
Det store fiskebruksbygget på holmen i Nord-Keila som opprinnelig ble bygget av Falch på 60-tallet og senere overtatt av Pundslett Laks, brant og ble totalskadet i mai 2014.
Risvær brygger
Den gamle hovedbryggen på Risvær ble i 2000 solgt til nye eiere og er nå restaurert og tilrettelagt for utleie, opplevelsesferier og konferanser med bryggeplass til 20 båter. Risvær Brygger, med lokasjon langs nordsiden av Heimøya, har ved siden av kafé, pub/bar, spisested, og utleiedriften bygget ut 6 rorbuer/leiligheter i tilknytning til den gamle hovedbryggen der det gamle materiallageret stod tidligere.
Tjenestetilbud og forsyninger
Nærmeste matbutikk og kafé befinner seg noen få kilometer fra Holandshamn, ved fergeleiet Digermulen. For andre forsyninger er Svolvær by det nærmeste større handelsstedet for adkomst med både båt og bil. Utenom kaféen på Risvær bygger finnes ikke offentlige skjenkesteder i nærheten, og utenom Svolvær by er vertshusene på øya Skrova de nærmeste. Disse stedene ligger ca. 30 minutter unna med båt, men vertshusene holder normalt kun åpent i juli måned og det har vært jevnlige nedleggelser og nystiftelser blant disse, så det varierer hvilke som er åpne.
Bebyggelsen har kommunal ferskvannstilførsel gjennom rør i sjø fra Pundslett, samt nett-tilknyttet elektrisk kraft og fast-telefoni via sjøkabel. Det er gode dekningsforhold for TV og radio fra bakkenettet og for mobiltelefoni, mens dekning for mobilt bredbånd er noe varierende. Det finnes ingen renovasjonstjeneste på øyene.
Ankomst og tilgjengelighet
Risvær har ikke fastlandstilknytning og har ikke lenger anløp av lokale rutebåter.
Den nærmeste, opparbeidede havnen med tilknyttet vei for privat båttrafikk er Holandshamn på Hinnøya, hvorfra overfarten tar ca. 10 minutter med nevnte rutebåt. Ved Pundslett er det anlagt småbåthavn med parkering for eiere av fritidshus på Risvær. I tillegg tilbyr Risvær Brygger skyss for sine gjester og andre som ønsker å besøke Risvær. Båtferdsel i dette farvannet kan være risikabelt grunnet svært mange undervannsskjær og holmer, så det er nødvendig med lokalkunnskap for å ferdes trygt, selv i skipsleia.
Harstad/Narvik lufthavn, Evenes er nærmeste stamflyplass og kan nås med bil fra Holandshamn/Pundslett på ca. 2 timer. Herfra er det flyforbindelser til blant annet Oslo, Trondheim og Tromsø; samt internasjonalt med charterfly. Nærmeste by er Svolvær ca. en times reise unna med båt eller bil. Svolvær lufthavn betjener kortdistanse-flyvninger til stamflyplassen Bodø lufthavn.
Supplement til opplysninger om fiskeværet Risværs historie.
I folketellingen for 1801 står det:
Bolsjojteateret
Bolsjojteateret (russisk: Большой театр, Bolsjoj teatr, norsk oversettelse: store teater) er et teater i Moskva i Russland, som hovedsakelig viser opera, operetter og ballett.
Risvær
Ankomst og tilgjengelighet
RIISVÆHR:
Bolsjojteateret
Teatret ble grunnlagt i 1776 av prins Peter Urussov og Michael Maddox. I begynnelsen ga teatret forestillinger i private hjem, men i 1780 kjøpte det Petrovkateatret og begynte å produsere skuespill og operaer.
Risvær
Ankomst og tilgjengelighet
Christopher Bernhoft, Huusfader 43 ugivt Giestgiver.
Bolsjojteateret
Den nåværende bygningen ble bygget på Teatralnajaplassen i 1825 for å erstatte Petrovkateatret, som ble ødelagt i brann i 1805. Det nye teateret var designet av arkitekten Osip (Joseph) Bove, som også hadde bygget det nærliggende Malyjteatret i 1824.
Risvær
Ankomst og tilgjengelighet
Angela Bernhoft Søster, 44 ugivt Underholdes af Charite
Bolsjojteateret
På denne tid var alle russiske teatre tsarens eiendom. I Moskva og St. Petersburg var det to teatre, et til opera og ballett og et annet til tragedier og komedier. Opera og ballett ble sett på som finere enn drama, og operaen ble kalt for «det store teater» («bolsjoj» er det russiske ordet for «stor» eller «storslått»), mens dramateatret ble kalt «mindre teater» («malyj» er det russiske ordet for «liten»).
Risvær
Ankomst og tilgjengelighet
Martha Maria Bugge, Huusholderske, 50 ugivt.
Bolsjojteateret
Teatret ble innviet 18. januar 1825. I begynnelsen presenterte det bare russiske stykker, men i 1840 utvidet en også utenlandske verk. En brann i 1853 gav omfattende skader og gjenoppbyggingen skjedde under ledelse av Albert Kavos, Caterino Kavos sønn, selv en operakomponist. Teatret åpnet igjen i 1856. Under andre verdenskrig ble teatret skadet av bomber, men ble raskt reparert.
Risvær
Ankomst og tilgjengelighet
Ettersom Christopher Bernhoft var 43 år i 1801, må han være født i 1758.
Bolsjojteateret
Teatret er i dag mest kjent for sitt ballettensemble, Bolsjojballetten.
Risvær
Ankomst og tilgjengelighet
Min oldefar Jonas Falch (1810 – 1907) skrev i 1891 en artikkel om Risværs historie bl.a. dette:
Riisvæhr blev ikke bebygget før 1783 og det af en Tysker af Navn Bernhof og beboede Stedet til 1802. Da købte min Far Andreas Falch Stedet.
I 1831 kjøpte Jonas Falch stedet av sin far. Dette står i skjøtet, utstedt samme dato. Bernhoft må ha vært 25 år gammel da han flyttet til Risvær.
Ishockey under Vinter-OL 1980
Under Vinter-OL 1980 vant USA sitt andre olympiske ishockeygull. Kampen mot Sovjetunionen ble etterpå kalt mirakel på isen. Kampene ble spilt ved Olympiasenteret, nå kjent som Herb Brooks Arena.
Kvalifiserte land
Tolv land var kvalifisert til ishockeyturneringen. De 8 beste lagene ved ishockey-VM 1979 pulje A (Canada, Finland, Polen, Sovjetunionen, Sverige, Tsjekkoslovakia, Vest-Tyskland og USA) og de 4 beste lagene i ishockey-VM 1979 pulje B (Nederland, Norge, Romania og Øst-Tyskland) var kvalifisert til OL-turneringen. Øst-Tyskland var opprinnelig rangert som nummer 10 og dermed kvalifisert til turneringen men ønsket ikke å delta i turneringen. De ble derfor erstattet av Japan.
Seeding
Seedingen var basert på sluttplasseringen etter ishockey-VM 1979: Sovjetunionen (1), Tsjekkoslovakia (2), Sverige (3), Canada (4), Finland (5), Vest-Tyskland (6), USA (7), Polen (8), Nederland (9), Øst-Tyskland (10), Norge (11) og Romania (12). Da Øst-Tyskland trakk seg fra turneringen ble de erstattet av Japan (14).
Ola Vigen Hattestad
Ola Vigen Hattestad (født 19. april 1982 i Askim) er en norsk tidligere langrennsløper fra Ørje i Østfold. Han spesialiserte seg på sprintrenn og var elev ved NTG Lillehammer i perioden 1998–2001. Han la opp som langrennsløper i 2018.
Karriere
Han ble norsk mester på sprint i klassisk stil i 2007, hårfint foran Odd-Bjørn Hjelmeset. Ett år senere ble han den første til å forsvare et sprint gull i NM, da han spurtslo Eldar Rønning under NM i Granåsen i 2008. Hattestad vant verdenscupen i sprint i 2008, to poeng foran svenske Emil Jönsson.
Under OL i Vancouver i 2010 kom Hattestad på fjerdeplass i den individuelle sprinten (klassisk stil). Før lagkonkurransen i sprint valgte Hattestad frivillig å gi fra seg plassen på sprintlaget til Øystein Pettersen. Etter at Pettersen, sammen med Petter Northug, vant gull på distansen, ble Hattestad hyllet som en stor idrettsmann av både lagkamerater og landslagsledelsen for den tøffe beslutningen å gi fra seg plassen til Pettersen.
På Idrettsgallaen 2011 ble Hattestad kåret til årets forbilde for idrettsåret 2010. Begrunnelsen til juryen var slik:"«Prisen til årets forbilde går til en utøver i den ypperste verdensklasse som trives med å leve litt i skyggen av sine mer omtalte lagkamerater. Denne utøveren har på en beundringsverdig måte stått for gode idrettsverdier i praksis. I et samfunn med stadig større fokus på egennytte oppleves det befriende når en utøver setter fellesskapet foran seg selv slik prisvinneren har gjort. Årets forbilde er dobbelt regjerende verdensmester, og han var tatt ut til å gå lagsprinten under OL i Vancouver. Men da dagen kom følte han at han ikke kunne yte sitt absolutt beste og overlot plassen til Øystein Pettersen. Verdens beste sprinter ga dermed fra seg muligheten til å vinne olympisk gull. Norge gikk til topps med Pettersen og Northug, men årets forbilde er Ola Vigen Hattestad.»"Han deltok i Ski-VM 2011 i Oslo, og fikk der fjerdeplass på sprinten, som nest beste nordmann. Svenske Marcus Hellner vant denne øvelsen, foran Petter Northug. I den klassiske lagsprinten endte Hattestad på en andreplass, sammen med Petter Northug.
Den 2. februar 2014 tok han sin tolvte verdenscupseier da han i Toblach vant det siste verdenscuprennet før Vinter-OL 2014 i Sotsji. Det sikret Hattestad plass på det norske OL-laget i sprint fristil, og i OL vant Hattestad gull. Han ble med det Østfolds første individuelle gullvinner i et vinter-OL.
Hattestad gikk inn til bronse i sprint klassisk i VM 2015 i Falun. Petter Northug vant, og Alex Harvey kom på andreplass.
Hattestad la opp i 2018 og begynte som trener for det slovenske langrennslandslaget.
Jeløy radio
I 1928 besluttet Telegrafstyret at det skulle bygges en kortbølgesender på Jeløy. I 1929 ble et område på 120 mål kjøpt opp til dette formålet. Stasjonen var ferdig montert i november 1930. Den første senderen, «Amerikansenderen», skulle arbeide i frekvensområdet 10 til 20 MHz. Den var vannkjølt og fylte det meste av bygningen, som senere, ved to ulike anledninger, ble utvidet med sidefløyer. Den opprinnelige senderen ble brukt som bildetelegraf og sendte bilder til København, Stockholm, Berlin og USA. Bygningsmassen er utstyrt med fungerende automatisk nødaggregat av nyere dato, samt et eldre nødaggregat (frakoblet) som er bygget inn i bygningens underetasje og av praktiske årsaker ikke lar seg fjerne.
I 1935 ble master på 122 meter satt opp. En ny kortbølgesender kom på plass i 1938 og åpnet for forbindelser med Sør-Amerika og Japan.
Kortbølgetrafikken nådde sitt høydepunkt på 1950-tallet. Da ble det gjort store utvidelser ved stasjonen og det ble opprettet faste punkt-til-punkt-forbindelser til Nord- og Sør-Amerika, Japan, Kina, Iran, Sovjetunionen, Spania, Portugal, Tyskland, Nederland, Belgia og Polen. Disse ble betjent av Radiosentralen i Oslo med hurtigtelegrafi med opp til 300 tegn per minutt.
Langbølgesendere
Jeløy radio fikk etter hvert også tre ulike langbølgesendere. Den ene brakte nyhetssendinger fra NTB til blant annet norske aviser. Denne ble lagt ned i 1977. Den andre sendte værkart én gang i døgnet for Meteorologisk institutt. Den tredje sendte en kort periode trafikk til Hamburg.
Redusert drift
Gradvis mot 1970-tallet ble kortbølgesendingene overført til kabel og satellitt. Dette betød redusert virksomhet ved Jeløy radio, som fra 1. januar 1995 ble ubemannet. Trafikken ble i 1994 overtatt av Rogaland radio. Fram til 2003 ble Jeløy radios sendere benyttet av Utenriksdepartementet for kortbølge-samband med ambassadene. Ifbm. nedbygging ble en del antenneutstyr solgt til utlandet, bl.a. til Island.
Det gjenværende antenneanlegget var lenge attraktivt for radioamatører i området, som håpet på tilgang til bruk av dette. Med unntak av en timeslang seanse i regi av Follogruppen av NRRL (LA3F), har det manglet lokal tiltaksevne til å få til noe varig. De fleste antennene ble fjernet vinteren 2022/2023, med unntak av en fast orientert logperiodisk antenne som peker mot nordvest. Denne har skader etter lynnedslag og er følgelig ikke anvendelig uten reparasjoner.
Jeløy Radio, Telenor kurs- og konferansehotell ble åpnet i mai 1997. I låven har Norsk Telemuseum laget utstilling om Jeløy radios historie.
Ventilhette
En ventilhette er et sylinderformet deksel, lukket i den ene enden og med innhul åpning i andre enden, typisk utformet i plastmateriale, vanligvis på størrelse med et halvt sigarettfilter, med innvendige skrugjenger. Ventilhettens funksjon er å forhindre rusk, støv og skit fra å trenge inn i selve ventilen. I tillegg beskytter den ventilåpningen mot fukt og korrosjonsskader som følge av fukt. Ventilhetter brukes på ventilen på blant annet sykkeldekk, bildekk og andre luft- eller gassfylte gummibeholdere hvor det er ønskelig å forhindre at små partikler av væske eller fast stoff finner veien inn i ventilåpningen.
Et vanlig bruksområde for ventiler med ventilhetter er luftfylte dekk, til kjøretøyer som biler og sykler. Da dekkene roterer, ofte i stor fart, skapes sentrifugalkrefter som bidrar til å slynge partikler som har festet seg på innsiden av dekkets felg, utover. Av praktiske grunner er ventilen på et dekk oftest festet med åpningen vendt innover mot hjulets rotasjonssentrum. Sentrifugalkreftene, som følge av at dekket roterer, vil da bevirke at partikler som har satt seg fast inni ventilåpningen, dyttes enda lenger inn. I neste omgang, når dekket skal etterfylles med luft, vil faren være stor for at disse partiklene trenger inn i ventilen og ødelegger dens funksjon, eller at de kommer inn i dekket/slangen, hvor de i verste fall kan forårsake punktering innenfra. Her kommer ventilhettens funksjon inn som avgjørende for ventilens og dekkets/dekkslangens vedvarende funksjon og levetid. Mange overser hvor viktig ventilhetter faktisk er, å velger å ikke erstatte manglende ventilhetter. Særlig omfattende er denne praksisen når det gjelder sykler.
Kostnad, pris og tilgjengelighet
Ventilhetter koster lite å produsere, og er vanligvis billige i innkjøp. I forhold til prisen det koster å produsere en ventilhette, er imidlertid salgsprisen i butikker generelt høy. For mange bruksområder, innbefattet annet ventiler til sykkeldekk, er ventilhetter vanskelig tilgjengelig fordi de vanligvis ikke selges separat fra selve ventilen.
Hvordan kompensere for manglende ventilhette
Hvis ventilhetten mangler, f.eks. på et sykkeldekk, er det stor sjanse for at støv, skitt og partikler har samlet seg i ventilens åpning. Denne bør fjernes før ny luft pumpes inn i dekket, for å unngå å presse partiklene inn i ventilen og dekkslangen. En enkel og effektiv metode for å fjerne løse partikler, er å først tømme dekket helt for luft før ny luft fylles i. Da vil luften som var fylt i dekket, forhåpentligvis blåse ut mesteparten av partiklene. Dette forutsetter imidlertid at dekket ikke er punktert og helt flatt. Metoden fjerner ikke klebrig asfaltstøv og i liten grad tunge, større partikler. For å fjerne dette, kan litt vann, med såpe, f.eks. oppvasksåpe, tilsettes før ventilen utblåses innenfra. Deretter bør ventilen tørke i 10 minutter til en halv time, for at vann og såpe ikke skal komme inn i dekkslangen når ny luft til slutt pumpes inn i dekket. Eventuelt går det an å hurtigtørke, ved å blåse ned i ventilens åpning i 2-3 minutter. Slik blåsing kan gjøres med munnen, eller ved hjelp av en pumpe ved at det pumpes mens pumpens munning er ca. 5-10 millimeter fra ventilåpningen.
Mame Biram Diouf
Mame Biriam Diouf (født 16. desember 1987) er en senegalesisk fotballspiller som spiller for den tyrkiske klubben Konyaspor Tidligere har Diouf blant annet spilt for Molde FK.
Tidlig karriere
Diouf startet sin karriere i den senegalesiske klubben A.S.C. les JARAAF i Dakar.
Molde
I 2007 var Mame Biram Diouf elev ved fotballinjen på Molde Folkehøgskole og trente ved siden av skolen med både talentgruppen og A-stallen til Molde Fotballklubb. Vinteren 2006-2007 fikk han også prøve seg på A- laget og Molde 2, noe som endte med at Molde FK og Mame fremforhandlet en spillerkontrakt med varighet på 5 år. Molde FK ble også enige med A.S.C. les JARAAF om en avtale som regulerer alle vilkår dersom Mame Biram Diouf skulle få profesjonell kontrakt med Molde FK.
I sin andre sesong, og den første i Tippeligaen, gjorde Diouf en god figur og skåret i alt fem mål mot Brann på to kamper i 2008-sesongen, to mål i en 4-3 seier i Tippeligaen i Bergen 31. mai og tre mål i 8-0 seieren i cupen 23. juli. Slike skåringer skapte noe optimistiske «bergenske mediameldinger» om at Brann var interessert i en overgang (som selvsagt ikke var aktuelt for hverken Mame Biram Diouf eller Molde FK). I august 2008 ble dog Diouf koblet til langt større klubber, nemlig til lag som Arsenal, Manchester United, Feyenoord, FC Groningen, West Bromwich Albion og Red Bull Salzburg.