cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
With The Beatles
Innspilling
Den 11. og 12. september ble seks sanger spilt inn; «I Wanna Be Your Man», «Little Child», «All I've Got to Do», «Not a Second Time», «Don't Bother Me» og den siste finpussen på «Hold Me Tight». Den første var Starkeys bidrag på sang, og den ble også gitt til The Rolling Stones, som fikk en mindre hit med den. Sangen ble skrevet ferdig nettopp da de besøkte The Rolling Stones, og den raske nedskrivingen av sangen gjorde at Mick Jagger og Keith Richards ble inspirert til å skrive egne sanger. Originalt skulle Starr synge «Little Child», en Lennon-McCartney-sang som var omtrent like mye begge to. Den ble noe klumsete spilt inn, og regnes ikke blant de større sangene til komponistparet. Begge sang på den, om enn MacDonald har foreslått at det bare var Lennon med dobbelt-opptak. Verken denne eller «All I've Got to Do» ble noen gang spilt inn live. Sistnevnte var en Lennon-sang som viste tegn til den senere introspektive stilen. Også «Not a Second Time» var sunget og skrevet av Lennon (MacDonald anser den som den tredje rene Lennon-sangen, der «It Won't Be Long» er den første og altså «All I've Got to Do» den andre). Sangen ble mest kjent for beskrivelsen den fikk i The Times, se Mottagelse. «Don't Bother Me» var den siste sangen som ble spilt inn. Dette var den første Harrison-sangen som ble spilt inn (han hadde også Shadows-parodien «Cry for a Shadow» på sin samvittighet), og den ble skrevet av ham da han var syk på et hotell i Bournemouth.
Mottagelse
With The Beatles var oppfølgeralbumet til suksessalbumet Please Please Me. Førstealbumet lå i toppen i 30 uker fra 22. mai. With The Beatles ble forhåndsbestilt i over 300 000 eksemplarer, og dermed fikk The Beatles en sølvplate for over 250 000 solgte plater den 18. november, fire dager før albumet ble sluppet. Albumet selv ble sluppet den 22. november 1963, samme dag som John F. Kennedy ble skutt. Dette skal ha lagt en demper på mottakelsen. Likevel lå albumet på toppen i 21 uker. De tok over for nettopp «Please Please Me», og The Beatles hadde dermed 51 sammenhengende uker på toppen av albumlisten. With The Beatles ble det andre albumet som solgte mer enn en million eksemplarer, etter albumet fra musicalen South Pacific. The Beatles ble dermed det første bandet og albumet det første britiske albumet som oppnådde denne suksessen.
Albumet fikk også gode mottakelser fra flere kritikere. En av de mest kjente var den fra The Times' musikkritiker William Mann. Mann beskrev albumet i positive ordelag, men ble mest kjent for å ha tillagt Lennon/McCartney-sangen «Not a Second Time» egenskap som eolisk kadens, lik Gustav Mahler's «Das Lied von der Erde» - det vil si i hovedsak at den går i moll med en noe uvanlig sluttone (også sangen «This Boy» ble beskrevet fra et musikkteoretisk standpunkt, med «rekker av pandiatoniske notegrupper» («chains of pandiationic clusters») - hvilket betyr at alle tonene i sangen er i melodien til grunnskalaen). Dette førte til at The Beatles ble tatt mer alvorlig av journalister.
Voksen skoles musikkorps
Voksen skoles musikkorps ble stiftet 24. november 1958 og er et av Oslos største korps. Korpset består av ca. 120 musikanter som danner et hovedkorps, et juniorkorps og et aspirantkorps. Voksen skole stod ferdig til skolestart høsten 1958 og innviet 18. august 1958. Samme høst ble også Voksen skoles musikkorps stiftet.
Voksen skoles musikkorps deltar årlig i Distriktmesterskapet for skolekorps (NMF Øst) og Norgesmesterskapet for skolekorps. I 2022 kom korpset på 2. plass i 1. divisjon i NM for skolekorps, janitsjar.
Tone Ringen
Tone Ringen (1946–) er en norsk forfatter, skuespiller, sanger og komponist.
Tone Ringen fikk grunnleggende sangerutdanning i NRKs pikekor under Marie Foss' ledelse. Hun ble uteksaminert fra operalinja ved Statens teaterhøgskole i 1969 har siden vært ansatt ved det Det norske teatret.
Hun har spilt i en rekke kabareter og musikaler, som Leiaren i Zorba (1971), Milja og Olina i Ungen (1981), Maria i West Side Story (1982), Jenny i Trost i taklampa (1982) og en av hovedrollene i intimmusikalen Kviskring i vind (1976).
Tone Ringen har gitt ut visebøker, dikt og prosaverk, og på 1970-tallet flere soloplater med viser, til dels med egne melodier. Hun har også skrevet musikk til sceneverk som Skjønnheten og udyret (1988) og Eingong var ingenting (1989), en fabel over norrøne skapelsesberetninger.
Lakefield Junction gasskraftverk
Lakefield Junction gasskraftverk er et varmekraftverk i delstaten Minnesota i det nordlige USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 552 MW, fordelt på 9 like store blokker a 2+1 moderne gassturbiner. Operatør er Great River Energy Co.
Châteauneuf-du-Rhône vannkraftverk
Châteauneuf-du-Rhône vannkraftverk med demningen Montélimar er et vannkraftverk i Frankrike. Det ligger i elva Rhône. Installert kraftkapasitet er 295 MW.
Lakefield Junction gasskraftverk
Anlegget ble bygget ferdig i 2001. Brenselkilden er naturgass.
Châteauneuf-du-Rhône vannkraftverk
Selve damanlegget er 26 meter høyt, og er en barriere i elva med sluser.
Årefjällsloppet
Årefjällsloppet er et langdistanseløp på langrenn, som går i Åre. Løpet ble etablert i 2013, og inngikk til 2016 i Ski Classics.
Eggemoen holdeplass
Eggemoen holdeplass lå langs Randsfjordbanen i Ringerike kommune kommune. Den ble åpnet 1951 og nedlagt i 1968.
Årefjällsloppet
Hovedløpet er på 55 km, og er åpent for både eliteløpere og mosjonister. Et kortere løp på 35 km arrangeres dagen før hovedrennet. I 2013 var rennet 75 km, i 2014 på 61 km på grunn av snømangel, og i 2015 47 km av samme årsak. Fra 2016 er rennet 55 km langt.
I 2021 var rennet ti mil langt med både start og mål i Vålådalen, og det inngikk i Ski Classics 2021. I 2022 skulle rennet også være 100 km, men på grunn av dårlige værmeldinger ble traseen endret, først til 104 km, før arrangørene så seg nødt til å forkorte rennet til 62 km.
Gottfried Keller
Gottfried Keller (født 19. juli 1819 i Zürich, død 15. juli 1890 samme sted) var en sveitsisk forfatter. Han er mest kjent for romanen Der grüne Heinrich.
Keller gav ut sine første dikt i 1846. I 1855 kom den halvt selvbiografiske Der grüne Heinrich, som beskriver en ung mann med en mislykket kunstkarrière. I 1872 kom Sieben Legenden.
Keller var en god forteller, og skrev noen av de mest kjente tyske novellene fra denne perioden. Blant disse kan nevnes Romeo und Julia auf dem Dorfe og Züricher Novellen.
Manel Gibert Vallès
Manel Gibert Vallès (født 16. januar 1966 i Reus) er en andorransk dikter. Gibert er utdannet ved Universitetet i Barcelona. Han arbeider som lærer og underviser i katalansk språk og litteratur. I årene 2002 til 2005 var Gibert fri medarbeider i avisen Diari d'Andorra. Gibert skriver lyrikk og har utgitt tre diktsamlinger.
Dead End Dreaming (album)
Dead End Dreaming er det femte albumet fra det tyske bandet End of Green.
Albumet ble utgitt av Silverdust Records 22. august 2005. Det er det mest vellykkede og var det første albumet som fikk bandet inn på hit-listene.
High and Dizzy
High and Dizzy er en amerikansk stumfilm fra 1920 regissert av Hal Roach.
Anton Räderscheidt
Hubert Anton Räderscheidt (født 11. oktober 1892 i Köln; død 8. mars 1970 samme sted) var en tysk maler innen kunstretningen ny saklighet. Han kunst ble stemplet som Entartet av nazistene og han flyktet derfor til utlandet.
Liv
Anton Räderscheidt ble født 11. oktober 1892 i Köln ved Blaubach, og var et av syv barn av rektor og dialektpoet William Räderscheidt og hans kone Elisabeth. Anton Räderscheidt, som faren ønsket skulle bli lærer eller embetsmann, fortsatte etter videregående skole derimot i 1910 på Köln kunst- og håndverksskole. I tillegg oppsøkte han et tegnelærerkurs hos Lothar von Kunowski på kunst- og håndverksskolen i Düsseldorf, og senere studerte han med Eduard von Gebhardt ved kunstakademiet i Düsseldorf.
I Köln åpnet han i 1913 sitt første atelier i Richard-Wagner-gate. Som deltaker i første verdenskrig måtte han avbryte studiene, og i slaget ved Verdun ble han alvorlig såret av granater og dermed uskikket til tjeneste. I 1917 fortsatte han utdannelsen, og besto samme år en såkalt statseksamen som tegnelærer med utmerkelse. Høsten 1917 avsluttet han et to-årig «Referendariat» på et gymnas i bydelen Köln-Mülheim.
Räderscheit giftet seg i 1918 med kunstneren Marta Hegemann. Fra 1919 han arbeidet han som frilans kunstner og stiftet blant annet bekjentskap med Franz Wilhelm Seiwert, Heinrich Hoerle, Hans Arp og Wilhelm Fick. Med disse og noen andre grunnla han gruppen «Stupid», organiserte utstillinger i atelieret sitt (Hildeboldplatz nr. 9). I 1920 viste han sine første malerier på en offentlig utstilling. På 1920-tallet hadde han også nær kontakt med den Köln-baserte fotografen August Sander. I hans ''Menschen des 20. Jahrhunderts'', er det to portretter av Räderscheit, det ene med kona Marta Hegemann.
I 1932 grunnla han et år senere, igjen oppløst avantgarde-gruppen «gruppe 32» med Seiwert, Hoerle, Heinrich Maria Davringhausen og Ludwig Egidius Ronig.
I 1934 fulgte en studietur på Det tyske akademiet i Roma, og separasjon fra Marta Hegemann.
Da nasjonalsosialistene kom til makten, som betraktet den tyske modernismen som degenerert, ble bildene i museene enten ødelagt eller solgt. Også de fleste av bildene av Anton Räderscheidt fikk denne skjebnen. Han flyktet med sin nye, jødiske kjæreste Ilse Meyer-Metzger til Paris, og senere i eksil til Sanary-sur-Mer ved den franske rivieraen, og forlot sin kone og de to felles sønnene i Köln. I eksil levde Räderscheidt hele tiden i frykt for at nazistene også kunne overta makten i Frankrike. Etter den tyske okkupasjonen av Frankrike, ble han fastholdt som uønsket utlending i interneringsleiren Les Milles. Der møtte han andre kunstnere som Hans Arp og Wols (kunstnernavnet til Alfred Otto Wolfgang Schulze). Han klarte å rømme og flyktet i 1942 med kjæresten til Sveits. Atelieret hans i Paris ble plyndret, og nok en gang forsvant mange bilder.
Etter at Ilse døde vendte han tilbake til Paris i 1947. Der møtte han Gisèle Boucherie og flyttet med henne til Köln i 1949. Sitt siste atelier hadde han Landsbergstraße i Kölns gamleby. I 1963 giftet han seg med Gisèle Boucherie.
Den 24. september 1967 fikk Anton Räderscheidt et slag, og etter dette led han av et tap av oppmerksomhet (neglekt). I etterfølgende selvportretter viser disse hvordan hans oppfatning kommer tilbake, bit for bit.
Han døde den 8. mars 1970, og ble gravlagt på Melaten kirkegård i Köln.
Verker (utvalg)
Noen av de savnede bildene kan bli funnet. Samlet etterlot Anton Räderscheidt seg rundt 1500 bilder, men allikevel har fremfor alt mange bilder fra hans mest betydningsfulle periode forsvunnet.
Kay Clark-Miculek
Kay Clark-Miculek er en amerikansk sportskytter med to IPSC Handgun World Shoot gullmedaljer i Open Lady-kategorien (1993 og 1996) og en sølvmedalje (2005). Hun har også tatt top gullmedaljer i det amerikanske IPSC-mesterskapet, 8 gull og en sølvmedalje i USPSA-mesterskapet. Hun har også vunnet verdensmesterskapet i Steel Challenge 3 ganger (1998, 1991 og 1987) og vært beste kvinne i VM i Steel Challenge 7 ganger.
Kay er konen til Jerry Miculek og mor til deres datter Lena Miculek.
Power Metal (Pantera-album)
Power Metal er det fjerde studioalbumet av heavy metal-bandet Pantera, som ble gitt ut i 1988 på Metal Magic Records. Albumet har en stil som lener mer mot thrash metal en hard rock, som dannet grunnlaget for bandets tidligere utgivelser, selv om man enda kunne høre spor av glam metal.
Phil Anselmo opptrer for første gang som vokalist (og erstatter dermed tidligere vokalist Terry Glaze). Gitaristen, Diamond Darrell, synger på «P·S·T·88» (han sang også på sangene «Caged in a Rage» og «Heard It on the X», fra soundtrackene til Supercop og ECW: Extreme Music'', respektivt).
«Proud to Be Loud» var skrevet og produsert av Keel sin gitarist, Marc Ferrari, og var egentlig satt til å bli gitt ut på bandets album, Keel i 1987, men Keel fikk ikke spilt inn en versjon av sangen før i 1998. Panteras versjon ble brukt som festsangen i filmen Donnie Darko fra 2001, kreditert til "The Dead Green Mummies". Glaze hjalp også til med skrivingen av «Down Below», med en tidligere innspilling av sangen som dukker opp på Panteras tredje album, I Am the Night (1985).
Som deres andre tidlige album har offisielle utgivelser av dette albumet, som ble gitt ut på CD, vinyl og kassett, blitt veldig sjeldne samleobjekter, som ofte blir solgt gjennom nettauksjonssider som eBay.
Rett og slett!
Rett og slett! er en norsk musikk-DVD utgitt av Vazelina Bilopphøggers i 2004. Den ble skrevet og regissert av Odd Ragnar Lund og Vazelina Bilopphøggers.
Sporliste
En glad og trivelig dag og Kenneth Ødegård er tatt fra CDen 20 Års Jubileum! Vazelina Bilopphøggers RS (Universal 159 364-2) som ble gitt ut i 2000.
Jan Greve Skjoldborg
Jan Greve Skjoldborg (født 1832 i Hamre, død 16. desember 1901) var amtmann i Kristians amt fra 1878 til 1900. Skjoldborg holdt til på Lillehammer. Hans kone Johanne Petronelle Skjoldborg var født ca. 1837 i Trondheim.
Før han ble utnevnt til amtmann, arbeidet Skjoldborg blant annet som kopist (1854), byråsjef (1865) og ekspedisjonssjef (1869) i Indredepartementet, og bodde da i Christiania. Som pensjonist flytta han tilbake til hovedstaden.
Teresa Colom
Teresa Colom i Pich (født 12. desember 1973 i La Seu d'Urgell) er en katalansk-andorransk dikter. Colom er utdannet økonom fra Universitat Pompeu Fabra i Barcelona og er finansanalytiker. Hun arbeidet fra 1995 til 2004 for Banc Internacional d'Andorra – Banca Mora, men har etter dette viet seg til litteraturen. Colom har utgitt fire diktsamlinger.
Yoon Jeung-hyun
Yoon Jeung-hyun (født 19. september 1946 i Masan, Sør-Gyeongsang) er en sørkoreansk statstjenestemann og politiker. For tiden er han sørkoreansk minister i Departementet for strategi og finans.
Han er uteksaminert fra Seoul National University og tiltrådte som strategi og finansminister 10. februar 2009. Han var fungerende statsminister i landet, etter at Chung Un-chan trakk seg fra posten 10. august 2010, etter sommerens dårlige lokalvalg for regjeringspartiet.
Shane Coley
Shane Coley er en amerikansk sportsskytter som tok sølv i 2014 IPSC Handgun World Shoot i Open-divisjonen. Shane begynte å skyte i 2005 da han var 14 år, og ble i 2009 tatt opp som en del av United States Army Marksmanship Unit. I 2012 vant han USPSA-pistolmesterskapet i Open-divisjonen, hvilket gjorde han til den yngste USPSA-mesteren etter KC Eusebio.
Konfeksjon
Konfeksjon er klær som produseres i «serier av samme modell, laget i forskjellige størrelser.» Konfeksjon blir masseprodusert i fabrikker, og har blitt utbredt samtidig med utviklingen av symaskinen. Konfeksjon står i motsetning til skreddersydde klær.
En utbredt Nordlandshandel fra indre Romsdal var årsak til at konfeksjonsindustrien blomstret i Norge tidlig på 1900-tallet. Isfjorden er kalt konfeksjonsindustrien vugge i Norge og huser Konfeksjonsmuseet.
Sablons vannkraftverk
Sablons vannkraftverk med demningen Péage de Roussillon er et vannkraftverk i Frankrike. Det ligger i elva Rhône. Installert kraftkapasitet er 160 MW.
Selve damanlegget er 26 meter høyt, og er en barriere i elva med sluser.
Cannon Falls kraftverk
Cannon Falls kraftverk er et varmekraftverk i delstaten Minnesota i det nordlige USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 350 MW, fordelt på 2 blokker og 2+1 moderne gassturbiner. Operatør er Invenergy Co, som produserer på kontrakt for Xcel Energy.
Utstyret er vesentlig levert av General Electric. Anlegget ble bygget ut i årene 2004–2008. Brenselkilden er naturgass og fyringsolje.
Liophloeus
Liophloeus er en slekt av snutebiller.
Utseende
Middelsstore til ganske store, avlange, brunlige snutebiller med kort, bred snute. Kroppen er mer eller mindre kledt med skjell som kan være gråaktige eller svarte. Antennene sitter festet i groper som ikke er åpne oppover. Den norske arten, L. tessulatus, er en av de største snutebillene som forekommer i Norge.
Levevis
De voksne billene finnes ofte på bladene av ulike busker og trær, Liophloeus tessulatus ser ut til å være knyttet til bergflette.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Europa. I Norge er Liophloeus tessulatus ganske sjelden, men forekommer relativt hyppig i hager i Bergen.
Gama
Gama er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
Middelsstore, avlange, brunlige oldenborrer. Kroppen varierer fra helt naken til tett skjellkledt.
Utbredelse
Slekten er utbredt i det østlige Sør-Amerika (Argentina, Brasil, Colombia, Venezuela).
Systematisk inndeling
Navnet har også vært brukt om en slekt av afrikanske og asiatiske maurløver, Gama Navás, 1912. Dette navnet er imidlertid yngre og må derfor vike. Slekten skal nå hete Pseudoformicaleo van der Weele, 1909
Bernhard Cathrinus Pauss
Bernhard Cathrinus Pauss (på bøker mest B. Pauss) (født 6. april 1839 på Tangen i Drammen, død 9. november 1907 i Christiania) var en norsk teolog, skolemann og -reformator, lærebokforfatter og misjons- og humanitær leder. Han var fra 1860-årene og frem til sin død i 1907 sentral i utbyggingen av jenters og kvinners utdanning i Norge, ikke minst som bestyrer og eier av Nissens Pikeskole, landets da ledende utdanningsinstitusjon for jenter og kvinner. Han var også leder for Den norske santalmisjon. Han var gift med lærer, redaktør og godseier Henriette Pauss (1841–1918), som selv ble en kjent skolekvinne.
Han vokste opp på Tangen der faren Nicolai Nissen Pauss var skipsreder og skipper og moren Caroline Louise Salvesen – datter av kaperkapteinen Bent Salvesen – drev en liten privatskole. Han tok teologisk embetseksamen i 1865 og praktisk-teologisk eksamen i 1867, og ble i 1865 ansatt som lærer ved Nissens Pikeskole. I 1872 etterfulgte han Hartvig Nissen i skolens «triumvirat» av bestyrere og eiere; etterhvert ble han eneste bestyrer og eneeier. Skolen var den første høyere skolen for jenter i Norge, og stod i hans bestyrertid i spissen i den politiske kampen for å la jenter få adgang til middelskoleeksamen og for å bygge ut utdanningstilbud til jenter og kvinner på alle nivåer. Skolen ble derfor et sentrum for den fremvoksende kvinnesaksbevegelsen fra 1870-årene. Sammen med medbestyrerne Johan Carl Keyser og Einar Lyche tok han i 1877 initiativ til et lovforslag om middelskoleeksamen for jenter, som ble starten på en omfattende åpning av adgangen til høyere utdanning for kvinner i de nærmeste årene som fulgte. Dette initiativet bidro til å legge grunnlaget for åpningen av universitetet for kvinnelige studenter; Cecilie Thoresen var blant de første elevene – selv underviste Pauss henne i tysk – og fortsatte kampen for å få ta examen artium etter eksamen ved Nissens Pikeskole i 1879. Denne kampen gav også støtet til etableringen av Diskusjonsforeningen Skuld og deretter Norsk Kvinnesaksforening. Nissens Pikeskole begynte også med gymnasklasser for jenter og Pauss var også bestyrer for Nissens Pikeskoles seminar, som frem til 1882 var den eneste høyere utdanningsinstitusjonen som var åpen for kvinner. I hans bestyrertid begynte Nissens Pikeskole i 1900 også med barnehage, og kunne tilby et komplett løp med «Barnehave – Pigeskole – Gymnasium – Seminar». Politisk sognet han til den sosialt engasjerte «moderate» fløyen (dvs. venstrefløyen) i Høyre og stod nær avisen Fædrelandet/Landsbladet.
Han var gjennom 20 år formann for sentralkomiteen i Den norske Santalmisjon og grunnla tidsskriftet Santalen, som han var redaktør for i 24 år. Han var også lærer ved Krigsskolen og Tukthuset. Ved siden av sine andre stillinger var han aftensang prest i Christiania, og forrettet gudstjenester blant annet i Slottskapellet og Trefoldighetskirken. Fra 1873 skrev og redigerte han en rekke lærebøker i norsk og tysk, ikke minst den kjente leseboken Læsebog i Modersmaalet som utkom i tallrike utgaver gjennom 74 år (1884–1958). Pauss var medlem av lovkomiteen som forberedte Lov om høiere Almenskoler av 1896, der han representerte pikeskolene sammen med sin mangeårige kollega Ragna Nielsen og Henriette Wulfsberg.
Ekteparet Pauss bodde frem til 1899 i toppetasjen i Nissens Pikeskoles daværende bygning i Øvre Vollgate, og fikk oppført den nye skolebygningen i Niels Juels gate 56. Blant hans seks barn var kirurg og president i Norges Røde Kors Nikolai Nissen Paus, advokat, fjellklatrer og direktør i Norsk Arbeidsgiverforening George Wegner Paus og industrilederen Augustin Paus, og han har etterkommere med slektsnavn bl.a. Paus, Wessel, von Pirquet, Gram o.a. To av hans sønnesønner, kirurgen og stormesteren i Frimurerordenen Bernhard Paus og industrilederen Bernhard Paus, ble oppkalt etter ham. Han var også henholdsvis morfar og farfar til kvinnesakskvinnene Henriette Bie Lorentzen og Eva Gram. Landsbyen Pauspur i India ble oppkalt etter ham. Der stod Pauspur kirke ferdig i 1939. Det finnes malte portretter av ham hos Oslo Museum og Hartvig Nissens skole.
Bakgrunn, barndom og utdannelse
Han ble født på Tangen i Drammen og tilhørte «drammensgrenen» av slekten Paus – hans familiegren skrev navnet Pauss på 1800-tallet. Han var sønn av skipsfører og skipsreder Nicolai Nissen Pauss (1811–1877) og Caroline Louise Salvesen (1812–1887). Faren førte bl.a. skipet «Triton», særlig mellom Norge og byer i Storbritannia. Moren drev i flere år en liten privatskole på Tangen. Hun var datter av den vidgjetne skips- og kaperkapteinen Bent Salvesen fra Grimstad, som i 1817 dro på langfart til Ostindia uten å vende hjem, og hun vokste opp hos onkelen, proprietær og skipsreder Anders Juel på storgården Eik i Skoger. Hennes morfar var Jacob Fegth (d. 1834), en av Drammens største trelasthandlere tidlig på 1800-tallet. Bernhard Pauss' farfar, skipsfører og skipsreder på Tangen Isaach Nicolai Nissen Pauss (1780–1849), var født i Kviteseid i Øvre Telemark der familien hadde vært prester og sorenskrivere siden begynnelsen av 1600-tallet, hadde dratt til sjøs i Arendal i 1790-årene og fikk borgerskap på Strømsø i 1809. Familien var skippere, redere og industrieiere i Drammen fra 1800-tallet; Bernhard var onkel til grunnleggerne av industrikonsernet Paus & Paus og til generalkonsul i Sydney Olav Pauss. Han var etterkommer av prestene Peder Povelsson Paus, Povel Pedersson Paus og Hans Povelsson Paus, og av sorenskriverne Peder Hansson Paus og Hans Pedersson Paus som alle virket i Øvre Telemark på 16- og 1700-tallet.
I motsetning til storebroren, som ble skipsreder, slo Bernhard Pauss inn på en akademisk løpebane. Han gikk på Drammens latinskole og tok examen artium med laud i 1857; han var ved denne skolen fra 1855 et av de 18 medlemmene av det hemmelige gymnasiesamfunnet Silentium, en forløper til Fraternitas. I 1857 flyttet han til Christiania og studerte teologi ved Det Kongelige Frederiks Universitet. Han ble cand.theol. i 1865. Som student arbeidet han 1860–1862 som lærer ved Christiania Borgerskole, og deretter en periode som huslærer. Våren 1867 tok han praktisk-teologisk eksamen som kvalifiserte for prestetjeneste i statskirken. Han kom likevel til å få sitt virke i skolevesenet; i hans levetid var det universitetsutdannede teologer som inntok lederstillingene i skolevesenet.
Han var ikke i slekt med sin kollega ved Nissens Pikeskole Hartvig Nissen eller sin samarbeidspartner i Santalmisjonen Oscar Nissen, men var etterkommer av sorenskriver Hans Paus og Andrea Jaspara Nissen, som tilhørte en annen Nissenslekt enn dem, Nissen-slekten fra Sønderjylland.
Nissens Pikeskole, lærerskolen for kvinner og andre skoler
Etter teologisk embedseksamen ble han i 1865 ansatt som lærer ved Nissens Pikeskole; skolens grunnlegger Hartvig Nissen trakk seg det året ut av det daglige arbeidet, men fortsatte som en av tre bestyrere frem til 1872. I 1872 overtok Pauss etter Hartvig Nissen i «triumviratet» av bestyrere–medeiere ved siden av Johan Carl Keyser og Einar Lyche; etter at Keyser og Lyche trakk seg ut eide Pauss skolen sammen med Andreas Martin Corneliussen, før han ble eneste bestyrer og eneeier i 1900. Fra andre halvdel av 1870-årene til 1899 bodde han i toppetasjen i skolebygningen i Øvre Vollgate; han overtok leiligheten etter Hartvig Nissens enke og barn som delvis også arbeidet ved skolen. I 1897 kjøpte han eiendommen i Niels Juels gate 56 der skolen fortsatt holder til, og fikk oppført den nåværende skolebygningen etter tegninger av Henrik Nissen.
Nissens Pikeskole stod i hans bestyrertid i spissen i den politiske kampen for å la jenter få adgang til middelskoleeksamen og for å bygge ut høyere utdanningstilbud til kvinner. I 1877 henvendte bestyrerne B.C. Pauss, J.C. Keyser og Einar Lyche ved Nissens Pikeskole seg til Kirke- og undervisningsdepartementet og la frem et forslag til lov om middelskoleeksamen for jenter, som ble startskuddet for en omfattende åpning av adgangen til høyere utdannelse for kvinner. Stortinget støttet forslaget og året etter fikk Nissens Pigeskole som første skole rett til å holde middelskoleeksamen for jenter. Blant de første elevene som meldte seg opp på middelskolekurset på Nissens Pikeskole var Cecilie Thoresen og Anna Bugge; selv underviste Pauss dem i tysk. Etter å ha tatt eksamen i 1879 ønsket Thoresen å gå videre med examen artium, som fortsatt bare var åpen for menn. Hun samarbeidet med venstrepolitikeren Hagbart Berner, som fremmet et privat lovforslag overfor Stortinget. Dette ble vedtatt 30. mars 1882. Thoresens kamp for retten til utdanning gav støtet til etableringen av Diskusjonsforeningen Skuld og siden Norsk Kvinnesaksforening.
Bernhard Pauss var også bestyrer for Nissens Pikeskoles seminar, som frem til 1882 var den eneste høyere utdanningsinstitusjonen i Norge som var åpen for kvinner. Lærerutdannelsen ble i 1891 omorganisert som en toårig lærerskole med navnet Nissens Pigeskoles Seminarium, skiftet i 1900 navn til Kristiania Privatseminar og i 1902 til Kristiania Lærerskole, samtidig som lærerskolen ble treårig.
I 1900 opprettet Nissens Pikeskole en egen barnehage under ledelse av Henriette Pauss og Ragnhild Scheel. Barnehagen tok imot «smaagutter og smaapiger», i motsetning til skolen og seminaret som kun var åpent for kvinner. Dermed kunne Nissens Pikeskole tilby et komplett løp med «Barnehave – Pigeskole – Gymnasium – Seminar».
Carteret County
Carteret County er et fylke i den amerikanske delstaten Nord-Carolina.
Bernhard Cathrinus Pauss
Nissens Pikeskole, lærerskolen for kvinner og andre skoler
Nissens Pikeskole bidro også til opprettelsen av Husholdningsskole for unge damer i Christian Augusts gate, der Bernhard Pauss og ektefellen Henriette Pauss var medlemmer av styret.
Han var medlem av representantskapet i Christiania Bank og Kreditkasse. I 1889 var han medstifter av Kristiania Sprogforening. Han deltok i arbeidet med Lov om høiere Almenskoler av 1896 som medlem av underkomiteen for pikeskolene, som også deltok i skolelovkommisjonens arbeid. Pikeskolekomiteen bestod av Pauss, hans mangeårige kollega Ragna Nielsen og Henriette Wulfsberg. I arbeidet i komiteen dannet Pauss og Wulfsberg et flertall som Nielsen var uenig med på flere punkter. Pauss og Wulfsberg var tilhengere av pikeskoler, mens Nielsen stod for en mer konsekvent likestillingslinje og var ivrig tilhenger av fellesundervisning.
Politisk stod han nær stod avisen Fædrelandet og etterfølgeren Landsbladet, som ble redigert av Vilhelm Aubert og som hørte til det moderate Høyre. Denne avisen stod til venstre for det konservative Morgenbladet, men var likefullt del av høyrepressen. Han var blant navnene Landsbladet reklamerte med som skribenter ved grunnleggelsen.
Lærebøker
Bernhard Pauss skrev og redigerte en rekke lærebøker. Sammen med Hartvig Lassen utgav han fra 1873 en rekke lesebøker i tysk, som hadde en dominerende stilling i skolens tyskundervisning i mange tiår. Sammen med Lassen utgav han også Læsebog i Modersmaalet (fra 1884), som etablerte en varig læreboktradisjon for folkeskolen og som utkom i tallrike utgaver gjennom 74 år frem til 1958. Læsebog i Modersmaalet utkom åtte år før Nordahl Rolfsens Læsebog for Folkeskolen, og var «den siste store parade av dansk litteratur i barneskolens lesebøker, samtidig som vi skimter konturene av den norske litterære gullalder». Et gjennomgående grep i lærebøkene er en «dannelsesreise», fra «klassiske fabler via folkekultur, klassisk kultur og skildringer av menneskers kamp med naturens makter til dikt om himmelsk og jordisk fedreland». Jon Smidt skriver at «mye av innholdet i Pauss og Lassens bok kan leses som en innføring i en borgerlig-akademisk kulturs referanser».
Den norske Santalmisjon
Bernhard Pauss var en av de tidlige lederne i Den norske Santalmisjon, som var virksom som misjons- og humanitær organisasjon blant santalfolket i India. Han var formann for organisasjonens sentralkomité fra 1887 til 1907, som etterfølger etter Oscar Nissen. Han var også den første redaktøren for Santalen fra 1883 til 1907. Etter hans død overtok hans kone redaktørvervet.
En landsby i Assam i India, Pauspur (også skrevet Pausspur), ble oppkalt etter ham av misjonærer knyttet til Santalmisjonen. Landsbyen var en del av Mornai Tea Estate, fikk dette navnet på slutten av 1800-tallet og hadde fortsatt navnet på 1950-tallet. Den hadde egen kirke, Pauspur kirke, som stod ferdig i 1939.
Ekteskap
Han ble gift i 1865 i Genève med den sytten år eldre læreren Augusta Thoresen (1822–1875), datter av trelasthandler og skipsreder i Christiania Hans Thoresen og Anna Ramstad. Hun døde i 1875.
Et år etter at hans første kone var død giftet han seg på nytt i Gamle Aker kirke 10. juli 1876 med senere førstelærerinne ved Nissens Pikeskole Anna Henriette Wegner (f. 1841 på Frogner Hovedgård), datter av godseier, verkseier, trelasthandler og generalkonsul Benjamin Wegner og Henriette Seyler; svigermoren hadde vært medeier i sin families bank Berenberg Bank i Hamburg, mens svigerfaren hadde store industriinteresser innen bergverk og trelasthandel i Norge. Hans andre ektefelle var langt mer formuende enn ham selv, og var medeier i Hafslund hovedgård 1875–1894; hennes familie hadde eid Frogner Hovedgård og hadde solgt Frognerseteren til Thomas Heftye i 1864. Hun var guddatter av Karen Wedel-Jarlsberg og var venninne med Gina Krog siden ungdomsårene, da de var nærmeste naboer i Kristian Augusts gate 17–19 (nå Domus Juridica).
Etterkommere
To av hans sønnesønner ble oppkalt etter ham: Industrilederen Bernhard Paus (f. 1909) og kirurgen Bernhard Cathrinus Paus (f. 1910); han var også morfar til kvinnesakskvinnen Henriette Bie Lorentzen og farfar til barnelegen og kvinnesakskvinnen Eva Gram. Han har etterkommere med slektsnavn bl.a. Paus, Wessel, von Pirquet (etterkommere av Clemens von Pirquet), Gram o.a.
Folketellinger
Han bodde ifølge adresseboken for 1866 i Ekebergveien 1 (dvs. Oslo Hospital) og deretter ifølge adressebøkene for 1871 og 1874 i Wergelandsveien 3 rett overfor Grotten. En gang mellom 1875 og 1879 flyttet han og familien inn i toppleiligheten i Øvre Vollgate 15 (nå Bokhandelens hus), der Nissens Pikeskole holdt til i de lavere etasjene. Bygningen ligger drøyt hundre meter unna Stortinget, som er tegnet av samme arkitekt i en lignende stil. De bodde der til 1899, da Nissens Pikeskole flyttet til den nye skolebygningen i Niels Juels gate 56 mens de selv flyttet til Eilert Sundts gate 11. Folketellingene viser at de hadde inntil tre tjenestepiker. Om somrene bodde de i Son.
Gravsted
Bernhard Pauss er begravet på Vår Frelsers gravlund med sine to ektefeller og sin eldste sønn.
Slektsnavn og livssyn
Familienavnet ble vanligvis skrevet Pauss i hans levetid, men barna begynte å bruke den eldre skrivemåten Paus, og også Bernhard er noen ganger omtalt med denne skrivemåten. Bernhard og Henriette Pauss var begge offentlig kjente, aktive kristne, ikke minst som lederskikkelser i santalmisjonen, men hverken deres foreldre eller barn utmerket seg som spesielt religiøse; sønnesønnen med samme navn ble leder for Den norske frimurerorden og var gift med Brita Collett Paus, kjent for sitt engasjement i den katolske kirken.
Miami-Dade Metromover
Miami-Dade Metromover er en people mover som kjører i sentrum av Miami i Florida, hvor den betjener tallrike offentlige kontorer og andre kontorbygninger. Den ble åpnet den 17. april 1986, betjener 20 stasjoner og rundt 28.500 reisende per dag. Den blir drevet og vedlikeholdt av det offentlige Miami-Dade Transit. Å reise med Metromover er gratis.
Bernhard Cathrinus Pauss
Ettermæle
Einar Boyesen skrev i Norsk biografisk leksikon at
Miami-Dade Metromover
Linjenettet er 4,4 mil (7,1 km) langt og består av tre strekninger.
Vognparken består av tilsammen 29 førerløse kabiner av typen Bombardier CX-100. Disse blir ført av en skinne i midten, som også forsørger den med strøm. På traseene kjører totalt tre linjer. Downtown Loop kjører på sløyfen i midten med klokken. Brickell Loop og Omni Loop betjener respektivt de to avstikkergrener og sløyfen mot klokken.
Bernhard Cathrinus Pauss
Ettermæle
Det finnes minst to malte portretter av ham. Det ene henger i Hartvig Nissens skole (tidligere Nissens Pikeskole), mens det andre eies av Oslo Museum. Det finnes også en rekke portretter av ulike fotografer, herunder mange portretter av Gustav Borgen gjennom de siste to tiårene av hans liv til og med post mortem-portrett.
Argentina under Panamerikanske leker 1979
Argentina under Panamerikanske leker 1979. Argentina deltok i de 8. Panamerikanske leker som ble arrangert i San Juan i perioden 1. og 15. juli 1979.
Gervans vannkraftverk
Gervans vannkraftverk med demningen Saint-Vallier er et vannkraftverk i departementet Drôme, Frankrike. Det ligger i elva Rhône. Installert kraftkapasitet er 120 MW.
Selve damanlegget er 22 meter høyt, og er en barriere i elva med sluser.
Buggegården
Buggegården (Kirkestredet 6) er en eldre trebygning ved Skottebrygga, Larvik. I perioden 1833–1848 var det barndomshjemmet til språkforskeren og folkloristen Sophus Bugge (1833–1907). Fra slutten av 1700-tallet hadde Bugges farfar og far trelasthandel på eiendommen.
I 1860-årene var bygningen også barndomshjem for Egil Hartmann og hans søster, forfatteren og journalisten Edle Hartmann. Fra 1875 var det pikeskole der, hvor bestyreren Vilh. Sommerfelt også hadde bolig.
Rock-A-Doodle
Rock-A-Doodle er en britisk 1991 animert musikalsk komedie/fantasy-film løst basert på et skuespill av Edmond Rostand som het Chantecler. Denne filmen var regissert av Don Bluth, produsert av Goldcrest Films for Samuel Goldwyn Company, og originalt utgitt i Storbritannia og Irland den 2. august 1991, og i USA den 3. april 1992. Filmen inneholder stemmene til Glen Campbell, Christopher Plummer, Phil Harris, Charles Nelson Reilly, Sandy Duncan, Ellen Greene og Toby Scott Ganger.
Buggegården
Larvik bibliotek holdt først til i en bakgårdsbygning til Kirkestredet 6 fra 1903 til 1921. Etter den andre verdenskrig har den rommet kontorer for skoletannlege, parkvesen, kirkene og på 2000-tallet Boligtjenesten for funksjonshemmede.
Rock-A-Doodle
Handling
Sjantiklar var en hane som kunne få solen til å stå opp ved å gale. I hvert fall er det sånn det fortelles i lille Edmunds magiske eventyrbok. Og dersom kongen av Rock'n'roll hadde vært en syngende hane, og Marilyn Monroe en gyllen fasan, og hvis lubben, hvit kattunge med Davy Crocket-lue... så ville dette ha vært en sann historie (som det tydeligvis er). Edmund havner og havner i Sjantiklars verden etter at mammaen var ferdig med boka og letter etter rockekongen.
Musikk
Vazelina Bilopphøggers sto for den norske filmmusikken.
Joe Hooley
Joseph Winston Hooley (født 26. desember 1938 i Barnsley) er en tidligere engelsk fotballspiller, mest kjent som trener.
Han trente Lillestrøm SK til seier i 1. divisjon fotball for herrer 1977, samt seier i Norgesmesterskapet i fotball for herrer 1977 og Norgesmesterskapet i fotball for herrer 1978. Han hadde en kort karriere som profesjonell spiller (1956-63, 20 kamper). Etter en tid som semiprofesjonell spiller, trente han herrelandslaget fra Sudan frem til 1972 (deltok i Sommer-OL 1972), trente IBK Keflavik (serievinner 1973, 1975), hadde to halve sesonger i Molde FK (1974, 1984), samt trente Bodø/Glimt (1980), samt trente Skeid i 1986
Hans Thomas Meinich
Hans Thomas Meinich (født 31. januar 1819 i Søndre Land, død 7. juni 1878) var en norsk embetsmann og politiker, bror av Jørgen Meinich, onkel av Jens Bratlie og far til Herman Meinich. Han var amtmann i Christians amt fra 1869 til 1878. Meinich representerte samme amt på Stortinget i perioden 1857–1858.
Som amtmann hadde Meinich bolig og kontor på Lillehammer. I Lillehammers byhistorie skriver Trond Feiring at Meinich blant annet var Lillehammers representant i den «Gudbrandsdalske jernbanekomité», som arbeidet for jernbaneforbindelse mellom Lillehammer og Romsdalen. Amtmann Meinich tok også initiativ til "Den Selskabelige Forening", som i tillegg til dansen muligens var tenkt som ei politisk forening, ei konservativ motvekt til Lillehammers venstrebevegelse. I praksis ble foreninga imidlertid ingen politisk kraft.
Neohyphus philippinus
Utseende
En middelsstor (ca. 25–30 millimeter), blankt svart hornbille. Hannene mangler horn på hodet, men utmerker seg ved at fotleddene og særlig klørne på frambeina er sterkt forstørret. Oversiden er blank, hårløs og middels kraftig punktert. Pronotum er blankt, fint med tydelig og spredt punktert. Dekkvingene er litt matte med antydning til punktrader.
Hans Thomas Meinich
Før han ble amtmann i Christians amt, hadde Meinich blant annet samme embete i Søndre Bergenhus (1860) og vært konstituert som fogd (1857). Et år etter hans død, i 1879, ble ei gate på Sandaker i Kristiania oppkalt etter ham (Amtmann Meinichs gate).
Neohyphus philippinus
Utbredelse
Arten er utbredt på Filippinene.
Erling Holmøy
Erling Holmøy (født 25. mars 1959) er en norsk samfunnsøkonom. Han har vært forsker i Statistisk sentralbyrå (SSB) siden 1984, og tidligere forskningsleder. Han har særlig arbeidet med utvikling av langtidsprognorser for norsk økonomi og statsfinanser ved bruk av likevektsmodeller.
Han vokste opp på Nordstrand i Oslo og er samfunnsøkonom (cand.oecon.) fra Universitetet i Oslo (1984). Hans mor var høyesterettsdommer Vera Holmøy. Holmøy er særlig kjent for å utført prognosene i Brochmann-utvalgene (i media ofte omtalt som «innvandrerregnskap»). Han har særlig forsket på tallgrunnlaget for Finansdepartementets langtidsplanlegging i perspektivmeldingene og beregning av langsiktige effekter på statsregnskapene av pensjonssystem og skattenivå.
Han har sittet i det såkalte rederiskatteutvalget og i det rådgivende utvalget for modell- og metodeutvikling i den økonomiske planlegging.
Klaus Bittner
Klaus Bittner (født 23. oktober 1938 i Görlitz), tysk roer som deltok i de olympiske leker 1960 i Roma og 1964 i Tokyo.
Bittner ble olympisk mester i roing under Sommer-OL 1960 i Roma. Han var med på den tyske åtteren som vant konkurransen foran Sveits og Frankrike. Mannskapet var roerne; Bittner, Hans Lenk, Karl-Heinz Hopp, Moritz von Groddeck, Kraft Schepke, Frank Schepke, Walter Schröder, Manfred Rulffs og Willi Padge som var styrmann
Fire år senere, under Sommer-OL 1964 i Tokyo, vant han sin andre olympiske medalje i roing, sølv i åtter.
Leon Russell
Leon Russell (født Claude Russell Bridges; 2. april 1942 i Lawton i delstaten Oklahoma i USA, død 13. november 2016 i Nashville i Tennessee ) var en amerikansk sanger, låtskriver, pianist, gitarist og arrangør. Russell var mest kjent som studiomusiker, og spilte med musikere som Jerry Lee Lewis, Phil Spector, J.J. Cale og The Rolling Stones. Hans solokarriere strakk seg over genre som rock, blues og gospel.
Biografi
Leon Russel begynte sin musikalske karriere i en alder av 14 år og ved lyve på alderen for å kunne spille på konsert i en nattklubb sammen Ronnie Hawkins bak Jerry Lee Lewis. To år senere, etter å ha bosatt seg i Los Angeles, studerte han gitar med James Burton, og spilte samtidig med Dorsey Burnette og Glen Campbell.
Etter å ha blitt en del av Phil Spectors studiogruppe spilte Russell på mange av de mest populære hitsangene på 1960-tallet, inkludert for The Byrds, Gary Lewis & the Playboys, og Herb Alpert. Han fungerte også Snuff Garretts assistent på tallrike produksjoner. Russell bygde opp sitt eget innspillingsstudio i 1967 og spilte inn sin første plate, Look Inside the Asylum Choir, i samarbeid med Marc Benno.
Hans først selvskrevne hitsang var for Joe Cockers «Delta Lady» i 1970, og Russell organiserte Cockers Mad Dogs and Englishmen-turne. Kort tid etter slapp han selv sitt andre album, Leon Russell, som hadde den populære sangen «A Song for You».
I løpet av 1960- og 1970-tallet hadde Russell en stor herskapsbolig i Tulsa i nærheten av Woodward Park, noe som var en stor attraksjon for de tenåringene som vokste opp i nabolaget. Han eide også det beryktete Church Recording Studio der på 3. gate, et møtested for Russell og mange av hans venner. Studioet er nå eid av Glen Mitchell og Russells tidligere innspillingsleder Steve Ripley fra country-bandet The Tractors, men fortsatt spiller Russell inn musikk der. Russell eier også et stort hjem ved Grand Lake i nordøstlige Oklahoma hvor han også hadde et privat innspillingsstudio som har blitt benyttet av mange berømte navn, inkludert medlemmer av The Beatles.
I 1971 spilte Russell på George Harrisons The Concert for Bangladesh hvor han framførte en minneverdig utgaver av sanger som «Jumpin' Jack Flash» og «Young Blood». Etter å ha spilt inn musikk sammen med B.B. King, Eric Clapton, og Bob Dylan dro han på turne sammen med The Rolling Stones. Etter å ha fokusert på sin egen karriere nådde hans album Carny andreplassen på hitlistene, men de to påfølgende albumene gjorde det ikke tilsvarende bra.
I løpet av 1970-tallet fortsatte Russell å dukke opp i Tulsa og spille på Paradise Club og andre steder. Han overrasket tilhengerne en gang med spontan konsert med Flash Eddy and the Eclectics på Paradise Club.
Hans album Will O' the Wisp fra 1975 var ganske kommersielt suksessfullt, også hans singel «Lady Blue». Senere samme år giftet Russell seg med Mary McCreary, et tidligere medlem av Sly & the Family Stones bakgrunnskor Little Sister. De to samarbeidet på The Wedding Album i 1976 og Russell skrev «This Masquerade» som skaffet George Benson prisen Grammy Award. I 1977 gjorde Russell og McCreary nok et album sammen, og i 1979 jobbet han sammen med Willie Nelson. Han tilbrakte de neste to årene på turne sammen med New Grass Revival, og slapp ytterligere to album før plateselskapet gikk konkurs. I flere år holdt han seg utenfor medienes oppmerksomhet, men slapp Anything Can Happen i 1992, og ytterligere to album i 1998 og 1999. Russell fortsetter å turnere i en alder av 72 år sammen med sin faste bassist, Jack Wessel, som har spilt sammen med ham i over 34 år.
Plateutgivelser
• 2014 Life Journey - Leon Russell
• 2010 The Union – Elton John and Leon Russell
• 2001 One for the Road – Leon Russell
• 2001 Rhythm & Bluegrass: Hank Wilson, Vol. 4 – Leon Russell & The Newgrass Revival
• 2001 Signature Songs – Leon Russell
• 2001 Guitar Blues – Leon Russell
• 1979 Life and Love – Leon Russell
• 2001 Best of Leon Russell [EMI-Capitol Special Markets] – Leon Russell
• 2000 Live at Gilley's – Leon Russell
• 1999 Blues: Same Old Song – Leon Russell
• 1999 Face in the Crowd – Leon Russell
• 1998 Hank Wilson, Vol. 3: Legend in My Time – Leon Russell
• 1997 Retrospective – Leon Russell
• 1996 Gimme Shelter: The Best of Leon Russell – Leon Russell
• 1992 Collection – Leon Russell
• 1992 Crazy Love – Leon Russell
• 1989 Leon Russell [Bonus Tracks] – Leon Russell
• 1984 Solid State – Leon Russell
• 1984 Hank Wilson, Vol. 2 – Leon Russell
• 1979 Willie & Leon – Leon Russell
• 1978 Americana – Leon Russell
• 1977 Make Love to the Music – Leon & Mary Russell
• 1975 Will O' the Wisp – Leon Russell
• 1974 Stop All That Jazz – Leon Russell
• 1972 Carney – Leon Russell
• 1971 Asylum Choir II – Leon Russell/Marc Benno
• 1971 Asylum Choir – Leon Russell/Marc Benno
• 1970 Leon Russell – Leon Russell
• 1968 Looking Inside (Asylum Choir) – Leon Russell
• 1966 Rhapsodies for Young Lovers – Leon Russell/Midnight String Quartet
Fredrik Aukland
Fredrik Aukland (født 24. mai 1978) fra Tønsberg er en norsk langrennstrener. Han var trener for sveitseren Dario Cologna fram til slutten av sesongen 2009-2010 og er trener for Team Centric. Han er broren til langrennsløperne Anders Aukland og Jørgen Aukland. Aukland startet høsten 2011 som rektor på Wang Toppidrett i Tønsberg. Han jobber også som ekspertkommentator i langrenn for NRK.
Fredrik Aukland har tidligere vært juniorlandslagssjef og jobbet med utøvere som Tord Asle Gjerdalen, Øystein Pettersen, Simen Østensen og Martin Johnsrud Sundby i Team Manpower. Han var også landslagssjef for de sveitsiske herreløperne, personlig trener for blant andre Marthe Kristoffersen og Therese Johaug - og treningsansvarlig i Team Xtra Personell.
Caswell County
Caswell County er et fylke i den amerikanske delstaten Nord-Carolina.
Tue
Tue er et sjeldent skandinavisk mannsnavn. Navnet har norrøn opprinnelse og betyr «torden».
Etymologi
Tue er en nyere form av Túvi og Tuvi, de gammeldanske formene av norrøne Tófi. Dette var en kjæleform av navn basert på þórr, «torden», og et andreledd på f- eller v-, som Þórfastr eller Þórvaldr.
Utbredelse
Tófi og Túfi er kjent brukt i 23 runeinnskrifter fra vikingtiden, så navnene var antakelig mye brukt i Norden på den tiden.
Tjerua
Tjerua eller Tjæra er en sideelv til Rakkestadelva. Den har utspring i Kulevann i Eidsberg, og renner mer eller mindre rett sørover til den møter Rakkestadelva ved Tjernes i Degernes. Det største tilløpet heter Vesletjæra, og kommer fra Langevann like sør for grensen mot Eidsberg. Tjærua er ca. 18 km lang fra utspring til utløp.
Tue
Utbredelse
Formen Tue er kjent brukt i Norge fra 1610 og i Danmark fra 1800-tallet. I Norge var navnet mest brukt på 1600-, 1700- og 1800-tallet, spesielt i Østfold og i Nordfjord i Sogn og Fjordane. I Danmark har navnet vært mest brukt i 1970- og 1980-årene.
Tue er i dag sjeldent, og ikke i bruk i Norge. Navnet er mest brukt i Danmark, og, i formen Thue, på Grønland.