cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kåre Garnes
Han har også arbeidet som teatermusiker, studiomusiker og i mer tilfeldige grupper, foruten at han i 1987 deltok på to plateinnspillinger med Bjarne Nerem, More than you know og Mood indigo (gjenutgivelser 2006 på CD-en Embraceable you), Knut Kristiansens Monk Moods (utgitt 1995), med Harald Gundhus (1998), på CD-en Bjørn Johansen in memoriam (2003), For Mingus med Tom Olstad Changes (2007) og Lost animals i Vidar Johansens navn, utgitt 2009.
Hadir Lazame
Hadir Lazame (født 1. juli 1975) er en irakisk judoka.
Han representerte Irak under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i andre runde.
Viola Gråsten
Viola Gråsten (født 1910 i Finland, død 1994) var en finsksvensk tekstilkunstner og designer som kom til Sverige i 1944. I 1947 ble hun ansatt av Astrid Sampe ved Nordiska Kompaniets tekstilhus. Der arbeidet hun med ryemønster, i fargesparkende kombinasjoner som var uvanlig på den tiden. Kjennetegnet for hennes ryer er dristige fargekombinasjoner og lang lugg. Hun arbeidet også med tekstiltrykk.
Joffen og Laffen
Joffen og Laffen var en underholdningsduo bestående av Frithjof Nordnes og Leif Fjelldal. Duoen hadde opprtinnelig sin base på Mortenhals i Malangen (Balsfjord kommune). Duoen jobbet som lærere på Sand Skole da de i 1987 valgte å satse som profesjonelle artister i det såkalte "Revyteateret". Snart viste det seg at de hadde mest suksess med barneforestillinger under artistnavnet Joffen og Laffen. Betegnelsen Revyteateret gikk dermed snart ut av bruk. Duoen produserte en rekke barneforestillinger som de turnerte med i Nord-Norge.
Leif Fjelldal
Leif Fjelldal (født 1957, oppvokst i Korgen) er en norsk lærer og artist, blant annet kjent som Laffen i duoen Joffen og Laffen, som driver barneunderholdning. Fjelldal er kjent både som skuespiller, gitarist, vokalist og komponist. Fjelldals turneer har blitt omtalt i lokalaviser fra mange kanter av landet.
Felix Drahotta
Felix Drahotta (født 1. januar 1989) er en tysk roer som spesialiserer seg i toer uten styrmann. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 7.
Mike Heath
Michael «Mike» Steward Heath (født 9. april 1964) er en amerikansk tidligere svømmer som under sommer-OL 1988 i Los Angeles var med på å vinne gullmedalje på 4x100 m og 4x200 m frisvømming stafett, og sølvmedalje på 200 m frisvømming. Han har også tre gullemdaljer fra Pan Pacific Championship i 1995, Tokyo.
Polikarpov I-5
Polikarpov I-5 var et en-seters biplan som ble det primære sovjetiske jagerfly fra dets introduksjon i 1930 til 1936. Etter det ble det et standard avansert skolefly. Etter Operasjon Barbarossa, som ødela mye av det sovjetiske flyvåpenet (VVS). I-5 var utstyrt med fire maskingevær og oppheng for bomber og satt i tjeneste som lett angrepsfly og nattbomber i 1941. De ble pensjonert tidlig i 1942 da den sovjetiske flyproduksjonen begynte å komme seg, og moderne bakke angrepsfly som Ilyushin Il-2 ble tilgjengelig. Totalt ble 803 eksemplarer bygget (inklusive 3 prototyper).
Utvikling
Nikolai Polikarpov ble arrestert av GPU i september 1929 for kriminalitet og industrisabotasje. For disse anklager ble han dømt til døden, men dette ble omgjort til ti års tvangsarbeid. I desember 1929 samlet GPU en rekke flyingeniører i Butyrka fengsel, inklusive Polikarpov, og dannet det Interne Fengsel Design Bureau (Konstruktorskoye Byuro Vnutrenniya Tyurma—KB VT) under ledelse av Dmitry Pavlovich Grigorovich. KB-VT ble til fabrikken (Zavod) Nr. 30 i Moskva-Khodinka på begynnelsen av 1930. Kort tid etterpå erstattet Polikarpov Grigorovich som sjefsdesigner da hans konsept for I-5 ble godkjent av GPU. Full-skala mock-up ble godkjent 28. mars 1930, og den første prototypen, benevnt VT-11 (Vnutrenniya Tyurma—Intble fullført en måned senere. Det gjennomførte sin første flytur 30. april 1930 og var utstyrt med en importert Jupiter VII motor. Det ble malt i sølv med rød stripe og en rød "VT" ble malt over den røde stjernen på roret. Den andre prototypen, kjent som VT-12, hadde en Jupiter VI motor, og tok til luften 22. mai under lnavnet "Klim Vorosjilov." De to prototyper var også noe ulike i små detaljer angående formen på halen og bygging av understellet. Alt dette betydde liten forskjell i vekt og ytelse mellom de to. Sammenlignet med den andre var den litt tyngre og raskere, selv om det første hadde en svak rekkevidde fordel og en høyere marsjhøyde. Den tredje prototype, som ble kalt VT-13 og påskrevet En Gave for XVIth Congress of the Party, som ble drevet av en 600 h/k sovjet-bygget M-15-motor med en NACA cowling, men dette viste seg å være upålitelig og ble ikke satt i produksjon.
Den andre prototypen fikk sin godkjennelse 13. august 1931 og ble beordret i produksjon en måned senere, den 13. september. Et problem som ble observert under testene var en tendens til å gjøre en ukontrollert 180° sving da det  landet i svake vinder. Forkortelse av understellet med 15 cm og flytte den 12 cm løste problemet. Ingeniøren som foreslo endringen ble tildelt Order of the Red Star for sin oppfinnsomhet. Ti pre-produksjon fly var allerede bestilt og de ble ferdig mellom august og oktober. De hadde alle importerte motorer, men med diverse små forbedringer for produksjonsflyene som omfatter smørehull i veivaksel, innføring av et pitot-rør og statisk vent i styrbord øvre vinge, et nakkestøtte for piloten, og metall propell som kunne justeres på bakken.
Konstruksjon
I-5 var en en-seters dobbeltdekker med forskjøvde vinger (staggered)i en todekker konfigurasjon med fast understell og haleski. Flyet var av blandet konstruksjon, med skrog av et rammeverk av sveisede stålrør som ble dekket med stoff over baksiden av skroget, med den fremre delen av skroget kledd  med avtagbare duralumin paneler så langt tilbake som bak til cockpit. Det var også avtakbare paneler ga en enkel tilgang til haleskiens støtdemper. Stoffet var impregnert for tetthet og sømmene ble dekket med kalico. Et brannsikkert skott skilte en 165 l. drivstofftank fra motoren og et brannslukningsapparat var utstyrt med stikkontakter til drivstoffpumpen, tilløpsrør og forgasser. Det konvensjonelle understellet var koblet sammen med en aksel og noen fly var utstyrt med skjermer over hjulene. I utgangspunktet var haleskien fast, men senere fly hadde mindre haleski som var koblet sammen med sideroret. Gummiringer ble brukt som støtdempere på understellet.
Vingene ble bygget med to stag. Øvre vinge var laget i tre deler, der den midterste delen var av duralumin og den ytre av tre. De nedre vingepar ble bygget ved hjelp av en Göttingen-436-profil. Duralumin N-type stag som skilte vingene var festet til den øvre vinge. Den var forsterket med stålwire. Impregnert lakket stoff dekket haleseksjonen og vinger, bortsett fra vingeroten til nedre vinger, som var dekket med kryssfiner og forkanten av vingene var kledd med duralumin i de første 150 cm. Balanseror fantes bare på øvre vinge. Alle bevegelige kontrolloverflater og halen ble kledd med dopet stoff over metallrammene. Avstivingswirer over og under halen ble bare montert på prototyper.
Noen tidlige produksjonsfly hadde importert Bristol Jupiter VI motorer med en metallkappe, men mesteparten av produksjonsflyene brukte en M-22 lisens-bygget 480 h/k motor. Tidlig fly hadde vanligvis en uregulerbar trepropell med en diameter på 2,9 m., men disse ble erstattet med en 2,7 m. duralumin propell som kunne justeres på bakken.
Bevæpning
To synkroniserte 7.62 mm PV-1 maskingevær ble montert i skroget med 600 skudd, hver og med et OP-1 kikkertsikte. Det var i håp om på å passe et annet par, men den ekstra vekten påvirket negativt flyets ytelse under tester. To små bomber var hengt opp i stativene som kunne bære en 10 kg bombe hver. Større type bombestativ ble evaluert på I-5 som kunne bære et par 250 kg. bomber, men disse hadde en slik ugunstig virkning på ytelsen at de ble avvist til bruk. En av testene med disse stativene hadde flyet under dykking mot målet, det første eksempl på stupbombing i Sovjetunionen. I-5 ble også brukt til å evaluere nøyaktigheten av RS-82 rakett, selv om de ikke var kjent for å ha blitt brukt av flyet i tjeneste.
Testpilot Mark Gallai beskrev de flygende kvaliteter av I-5 slik: "Etter flyvning var jeg overbevist om at I-5 er ganske et lunefullt fly. Imidlertid, hvis en er forsiktig med kontroller og ikke prøver maskinen med grove handlinger, blir det en kontrollert flyvning."
Operativ historie
54 I-5 ble levert til VVS innen 1. oktober 1931, og 66 innen utgangen av året. Disse var alle fly byget ved Zavod Nr. 1 i Khodinka, men Zavod Nr. 21 i Gorkii begynte leveranser året etter. Den levert ti i 1932, 321 i 1933 og 330 i 1934. Zavod Nr. 1 leverte 76 i 1932 før den startet bygging av Heinkel HD 37 som I-7. I-5 ble først levert til enheter i Leningrad, Ukraina og Transbaikal Militære Distrikter og besto av 20% VVS-s jagerfly ved utgangen av 1932. I 1933 begynte leveranser til enheter langt øst, belarusisk og Moskva militære distrikter og bestod 40% av jagerfly ved utgangen av året. Mot slutten av 1934 ble mest Polikarpov I-3 og Tupolev I-4 blitt erstattet, og leveranser hadde begynt til Marinens Flyvåpen. I-5 begynte å bli erstattet av Polikarpov I-15 i 1936, og var helt faset ut fra front-line bruk ved utgangen av 1937, men fortsatte å bli ansatt som et avansert skolefly.
Etter den Den tyske invasjonen av Sovjetunionen i juni 1941 var det store tap blant front-line fly av VVS-sammen med forstyrrelser i fly produksjonen, resulterte i at I-5 ble fjernet fra skoleflvningen, og vendte tilbake som bakke-angrepsfly eller nattbomber til tidlig i 1942. Noen I-5s ble brukt av 695. og 606. Jager Regimenter (Istrebitel'nyye Aviatsionyye Polki (IAP)) under Slaget om Moskva som nattbomber i februar 1942. De 2. Bakkengrep Regiment (Shturmovoy Aviatsionyye Polki (ShAP)) ble danner i september 1941 på Krim fra reservestyrkene og Kachin flyskole. Den 10. oktober var tretti-to I-5 tilgjengelig, selv om avgang hadde redusert dem til seksten brukbare. De kom ned til et dusin fly 18. oktober. De thebstgjorde frem til 1. februar 1942 da regimentet ble trukket for overføring til Ilyushin Il-2s og ble omdøpt til 766. ShAP. Det 11. ShAP ble etablert av Air Force ved svartehavsflåten 22. september 1941. Den 18. oktober mønstret atten brukbare og femten ubrukbare I-5,mselv om dette ble redusert til elleve brukbare og åtte unrukbare fly 7. november. De holdt I-5 i tjeneste fram til 1. februar 1942 da regimentet ble omorganisert.
Varianter
Jeg-5 var involvert i tester av Zveno prosjekt der en Tupolev TB-3 tunge bombefly gjennomførte tre jeg-5s som parasitt jagerfly. En jeg-5 ble gjennomført var på hver vinge og en tredje over skroget. Ramper ble brukt for å få vingen montert i flyet til sine steder, men skroget montert i flyet hadde for å bli løftet hånd. Dette var så tungvint at de var generelt brukes utelukkende som et ekstra powerplant for TB-3 senere i programmet. flyet brukt i disse studiene brukte lenger understellet med mindre dekk opprinnelig brukt i prototyper.
Sliven
Sliven (bulgarsk: Cливeн) er en by og en kommune i Bulgaria. Silven er også hovedstad i Sliven oblast. Byen har idag 103 665 innbyggere. Fylket Sliven har 219 669 innbyggere per desember 2005.
Haraldur Freyr Guðmundsson
Han har tidligere spilt for Keflavík ÍF, Aalesund FK og Apollon Limassol. Han er midtstopper, og har spilt på det islandske U19- og U21- landslaget. Han signerte for Start 31. august 2011.
Tulsa internasjonale lufthavn
Tulsa lufthavn er American Airlines' hovedbase for vedlikehold, og den var også en viktig flyplass for testing og produksjon for McDonnell Douglas.
Anna Colbjørnsdatter
Anna Colbjørnsdatter Arneberg (født ca. 1667 i Sørum på Romerike, død 1736 på Norderhov i Ringerike), som skrev seg Anna Colbjørnsen, var ei norsk prestefrue som etter slaget på Norderhov, under den store nordiske krig, fikk heltinnestatus i Norge. Slaget var en krigshandling som fant sted, mellom norsk–danske dragoner på den ene siden og svenske karolinere på den andre, ved Norderhov kirke, natten til 29. mars i 1716.
Familie
Hun var datter av Colbjørn Torstensen Arneberg og tilhørte slekten Arneberg.
Prestefrue
Det sies at Anna alt i ung alder ble forberedt på et liv som prestefrue. Hun kom fra en storgård i Sørum på Romerike, der den mannlige delen av slekten hadde lange tradisjoner som medlemmer i presteskap og øvrighet. Det var derfor kanskje ikke så merkelig at hun alt som femtenåring i 1682 ble gift med magister Jonas Ramus (1649–1718), som på 1680-tallet var personellkapellan under Annas far, sogneprest Colbjørn Torstenssøn (–1720), i gamle Sørum kirke.
I minnelunden over helter i dansk og norske historie ved Jægerspris slott på Sjælland, ses et minnesmerke i form av en avbrutt mur over Anna og brødrene hennes Hans og Peder.
Stjernesildre
Stjernesildre (Micranthes stellaris, tidligere Saxifraga stellaris) er en flerårig urt i sildrefamilien.
Arten har en amfiatlantisk utbredelse. I Europa finnes den i Island, Færøyene, Norge, Sverige, Finland, Nordvest-Russland, De britiske øyer og i fjellområdene i Mellom- og Sør-Europa sørover til Sierra Nevada, Korsika og Nord-Hellas, mens den i Nord-Amerika vokser i Labrador og på Baffinøya og Grønland. I Norge er den vanlig i fjellet over hele landet og finnes opptil 1920 moh. i Jotunheimen. Plantene i Norge og andre nordlige strøk tilhører subsp. stellaris, mens plantene lenger sør i Europa regnes til andre underarter.
Stjernesildre er en del av et artskompleks som også omfatter Micranthes ferruginea fra nordvestre Nord-Amerika, Micranthes redofskyi fra nordøstre Asia og den sirkumpolare grynsildre (M. foliolosa). Grynsildre formerer seg hovedsakelig ved hjelp av yngleknopper, mens de andre tre setter frø.
Bånd
Bånd kan sikte til:
Leonel Wilfredo Ruiz
Leonel Wilfredo Ruiz (født 27. juli 1975) er en venezuelansk judoka.
Han representerte Venezuela under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i andre runde.
Bushmaster ACR
Bushmaster Adaptive Combat Rifle (ACR) er et amerikansk automatvåpen som også brukes som skarpskyttergevær.
Anton Braun
Anton Braun (født 28. april 1990) er en tysk roer som spesialiserer seg i toer uten styrmann. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt og ble nummer 7.
Røsthavet
Røsthavet er et sund, eller snarere et havområde, i Nordland fylke. Det ligger mellom Værøy i nord, Røst i sør, Norskehavet i vest og Vestfjorden i øst. Avstanden mellom Værøy og Røst er rundt 20 kilometer. Røsthavet er relativt grunt, og dybden varierer fra rundt 70-100 meter på midten til mindre enn 50 meter nær de to øygruppene.
Havstykket er tildels meget fiskerikt, og gjennom tidene har fiskeriene her dannet grunnlaget for bosetningen på Røst.
Villa Skagestad
Villa Skagestad er tegnet av arkitekten Sverre Fehn og ligger på Kjelsås i Oslo. Eiendommen ligger i Fallanveien 14A et stykke oppe i Grefsenåsen. Eiendommen ble utskilt fra Myrer gård i 1912 og fikk navnet «Mariefryd» etter den første eieren, Maria Katarina Svensson, født Fryksten. Teatersjef Tormod Skagestad kjøpte eiendommen i 1960, og ga oppdraget med å tegne en villa til seg og sin familie til arkitekt Sverre Fehn. Villa Skagestad består av underetasje og hovedetasje på til sammen 220 kvadratmeter og sto ferdig i 1964.
Jan-Eirik Nordahl
Jan-Eirik Nordahl (født 1966) er en norsk lokalpolitiker (Ap) som siden 2015 er ordfører i Sørreisa kommune.
Europavei 008
Europavei 008 går mellom Dusjanbe og Kulma i Tadsjikistan. Lange strekninger av veien er grusvei.
Trasé fastlagt av UNECE: Dushanbe - Kulab - Kalaikhumb - Khorog - Murgab - Kulma - border of China.
Veien er identisk med Asiatisk hovedvei 66. Kulmapasset ved grensen mot Kina ligger på 4362 meter over havet, den høyeste punktet på noen europavei.
Colin Blunstone
Colin Blunstone (født 24. juni 1945 i Hatfield, Hertfordshire) er en engelsk vokalist og låtskriver, best kjent fra den britiske gruppen The Zombies.
Blunstones særpregede stemme bidro til at The Zombies' single, «She's Not There», ble en stor verdensomspennende hit. Etter det vennskapelige bruddet med bandet gikk Blunstone tilbake til jobben som forsikringsselger før han fortsatte sin musikalske karriere som soloartist. One Year (som ble utgitt i 1971) var hans første soloalbum og inkluderte sangen «Caroline Goodbye» som omhandlet Blunstones brudd med modell og skuespiller Caroline Munro.
Han har også deltatt som vokalist på flere album av Alan Parsons Project som for eksempel Eye in the Sky, Pyramid samt Ammonia Avenue. Blunstone har i senere tid hatt en omfattende turné både på egen hånd, med Manfred Mann, samt med hans gamle Zombies-kollega Rod Argent.
Zdeněk Ondrášek
Zdeněk Ondrášek (født 22. desember 1988) er en tsjekkisk fotballspiller som spiller for den polske klubben Wisła Kraków.
Ondrášek kom i mars til Tromsø på lån fra den tsjekkiske klubben České Budějovice. Han fikk sin debut i serieåpningen hjemme mot Fredrikstad 25. mars 2012, da han ble byttet inn i det 59. minutt. Etter bare tre minutter på banen scoret han kampens eneste mål.
Ondrášek ble delt toppscorer med Peter Kovacs i Tippeliga sesongen 2012, med sine 14 mål på 29 kamper.
Ondrášek har tilnavnet «Kobra».
EM i friidrett 1986 – 10 000 meter menn
Dette er de offisielle resultatene for øvelsen 10 000 meter herrer ved EM i friidrett 1986 i Stuttgart, Vest-Tyskland. Finalen ble avholdt den 26. august.
Geir Kvernmo representerte Norge og kom på 20.-plass.
Rekord
Mesterkskapsrekord før denne konkurransen:
Det ble ikke satt ny mesterskapsrekord under konkurransen.
Louis-Charles Delamarre
Under annen opiumskrig virket ham som tolk for den franske sendemann Gros. Det er i denne funksjon at han primært huskes av historikere. I den kinesiske språkutgaven av den fransk-kinesiske del av de såkalte Tianjintraktatene av 1868 hadde han, formodentlig på eget initiativ, tilføyd en klausul om at «de franske misjonærer kan erverve land i alle provinser og kan fritt bygge kirker». Kineserne oppfattet dette som et tegn på misjonærenes aggressive metoder. Det var antagelig som assistent til den franske forhandlingsdelegasjons tolk, Eugène-Herman (baron) de Métirens, at pater Delamarre hadde fått tilføyd klausulen. Den kinesiske delegasjon hadde ingen franskkyndig i sin midte.
Det var faktisk ikke før året etter forhandlingene at det ble oppdaget av det kinesiske utlendingebyrå (Zongli Yamen i Beijing) at den nevte setningen manglet i den franske original. Det utløste stor forstemmelse.
Selv om katolske geistlige på den tid såvel som noen historikere i ettertid forsvarte pater Delamarres verk, har den senere misjonshistoriker og katolske prest Wei Tsing-sing (1903–2001) vært mer negativ: «Denne bedragerske handling, utført av en katolsk misjonær, hadde heller uheldige konsekvenser: Den utløste indignasjon og generell mistro mot kristendommens budbringere og franske diplomater i Kina.»
Delamarre etterlot seg ved sin død et håndskrevet utkast til en kinesisk-latinsk-fransk ordbok.
Marxist-Leninistisk Front
Marxist-leninistisk Front (MLF), opprinnelig Marxist-leninistisk front i NKP, var en maoistisk organisasjon som oppsto som en opposisjon i Norges Kommunistiske Parti (NKP) og der flertallet senere grunnla Kommunistisk Arbeiderforbund (KA) og mindretallet sluttet seg til MLG (Marxist-Leninistiske Grupper, Arbeidernes Kommunistpartis forgjenger).
Stridighetene i NKP
Fra 1967 av var NKP stadig rammet av stridigheter. De gjaldt bl.a. forholdet til Kina/Sovjet-konflikten, Arbeiderpartiet og det fremvoksende SUF. I 1967 gikk en høyrefløy på 15 medlemmer ut av NKP og dannet Marxistisk Forum, også kalt «Vogt-gruppa» (i ml-retorikken ble konkurrerende organisasjoner gjerne navngitt ved formannens etternavn og tilføyelsen «-gruppa» eller «-klikken»). Samme år ble ungdomsorganisasjonen NKU (Norges Kommunistiske Ungdomsforbund) oppløst og erstattet med den mer venstreorienterte KU (Kommunistisk Ungdom)., Til å begynne med samarbeidet KU med det etter hvert maoistiske SUF i Solidaritetskomiteen for Vietnam. Bl.a. Oslo KU ønsket også at KU skulle basere seg på marxismen–leninismen Mao Tsetungs tenkning, men maoistene utgjorde et mindretall i KU, og forslaget ble ikke vedtatt i prinsipprogrammet. Etter at «Vogt-gruppa» var utmanøvrert, gikk alliansen mellom NKPs sentrum (med bl.a. partiformann Reidar T. Larsen) og venstrefløyen i oppløsning. En maoistisk/pro-kinesisk gruppering rundt Kjell Hovden, Bjarne Rolstad (inntil han døde i februar 1970 ), Svein Johnsen, Esther Bergerud og partiets bokhandel i Oslo begynte å utkrystallisere seg. Denne sørget blant annet for at partiforlaget ga ut fire bind med verker av Mao Zedong. I februar 1969 kom første nummer av tidsskriftet Røde Fane, og det ble opprettet et nærmere samarbeid med SUF, som nylig hadde brutt med Sosialistisk Folkeparti på et maoistisk grunnlag (og som i november 1969 skiftet navn til SUF(m-l)). Således var Kjell Hovden – klubbformann og senere streikeleder ved Norgas – foredragsholder på det første møtet etter at SUF(m-l)s underbruk Rød Front hadde overtatt makten i Det Norske Studentersamfund.
I det hele minnet forholdet mellom maoistene og «revisjonistene« i NKP mye om forholdene i SF før bruddet med SUF, både politisk og retorisk. De samme skjellsordene gikk ofte igjen begge steder (ordet «revisjonist» eller «revisjonisme» forekom 42 ganger i Røde Fane 2/1970). En forskjell var at de mest fremtredende maoistene i NKP var godt voksne. Bjarne Rolstad hadde f.eks. vært fagorganisert siden 1923 og NKP-medlem siden 1938. Høsten 1969 vedtok sentralstyret, mot Esther Bergeruds ene stemme, å si opp journalist Svein Johnsen i partiavisen Friheten. 17. oktober 1969 gikk så journalister i avisen til streik.
22. mai 1970 ble Marxist-leninistisk Front i NKP grunnlagt. Målet var å skape et nytt kommunistisk parti, et revolusjonært klassekampparti – eller gjøre NKP til et slikt parti – i samarbeid «med andre marxist-leninistiske grupperinger — som SUF(m-l) og ML-gruppene». I 1970 ble 27 medlemmer i kretsen rundt Røde Fane ekskludert fra NKP. Men kampen om NKP var ennå ikke avgjort. Ikke før under landsmøtet i april 1971, da ytterligere 32 medlemmer forlot NKP.
Splittelsen i MLF
Etter utmarsjen fra NKP ble forholdet mellom MLF og MLG/SUF(m-l) snart svært anstrengt. Da MLG begynte å orientere seg i retning Folkebevegelsen mot EEC og nasjonal argumentasjon mot norsk medlemskap i EEC, ble dette møtt med protester fra MLF. MLF var også kritisk til den klassemessige sammensetningen av MLG, og mente den ville skape problemer for et nytt kommunistisk parti. Ifølge MLF var småborgerskapet (bønder og andre med gård eller andre produksjonsmidler, men uten ansatte) reaksjonært. MLG/SUF(m-l) betraktet derimot småborgerskapet som en alliert, som en del av «det arbeidende folket». MLFs mindretall brukte nettopp kampen mot EEC som eksempel. Til dette kom at den tidligere streikelederen Hovden og tre andre ble beskyldt for å ha anrgepet Streikestøttekomiteen og dermed begått streikebryteri under Austad-streiken. På et ekstraordinært landsmøte 16.-17. oktober delte MLF seg i to, som begge hevdet å være det offisielle MLF, og som utgav hver sin versjonb av Røde Fane. Mindretallet valgte Nils Immerstein som formann.
Orlando Baccino
Orlando Baccino (født 25. desember 1970) er en argentinsk judoka.
Han representerte Argentina under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i andre runde.
Hadleycelle
Hadleycellen er et sirkulasjonsmønster som dominerer den tropiske troposfæren med stigende bevegelser nær ekvator, og en luftstrøm mot polene 10-15 km over bakken. I subtropiske strøk synker luften ned mot bakken igjen før den strømmer tilbake til ekvator nær bakken. Denne sirkulasjonen skaper passatvinden, det tropiske regnbeltet, subtropiske ørkener og jetstrømmer.
Drivkraften bak den atmosfæriske sirkulasjonen er soloppvarming, som i gjennomsnitt er størst nær ekvator og minst ved polene. Den atmosfæriske sikulasjonen transporterer energi mot polene for å redusere temperaturforskjellene mellom ekvator og polområdene. Prosessene som fører energien mot polene er litt forskjellig i tropene og utenfor tropene.
Hadleycellen oppstår mellom 30ºN og 30ºS, en på hver side av ekvator. Energitransporten er en relativt enkel omveltning i atmosfæren, som beskrevet ovenfor. På høyere bredder er det mer kompliserte prosesser som fører energien videre mot polene i form av sykloner og antisykloner. Disse fører relativt varme luftmasser mot polene, og relativt kalde luftmasser mot ekvator.
Mekanismen til en hadleycelle
Soloppvarmingen er sterkest nær ekvator, så luften nær bakken blir varmere enn den omkringliggende luften, og har dermed mindre tetthet. Luften nær ekvator vil derfor begynne å stige, og stiger helt til den når tropopausen i toppen av troposfæren. Dette området kalles den intertropiske konvergenssonen, og er kjenneteignet av kraftige tordenbyger. Over tropopausen er luften så stabil at den stigende luften blir presset ut horisontalt, og strømmer mot polene. Mens luften strømmer mot polene i høyden blir den bøyd av mot høyre på den nordlige halvkule og mot venstre på den sørlige, på grunn av jordrotasjonen og corioliskraften. Dette skaper en subtropisk jetstrøm fra vest mot øst i høyden.
Luften i høyden er mye kaldere enn nede ved bakken, og etter hvert som luften strømmer mot polene blir den avkjølt, og til slutt er luften så kald at den begynner å synke igjen. Dette skjer på breddegrader rundt 30º. Denne synkende luften, kalt subsidens, skaper svært tørre forhold i atmosfæren og danner det subtropiske høytrykket. Landområdene på disse breddegradene er blant de tørreste i verden, og store deler av verdens ørkener finnes her.
Historikk
Tidlig på 1700-tallet prøvde den engelske advokaten og amatørmeteorologen George Hadley å finne ut hva som gjorde at passatvinden blåser mot vest i stedet for rett sørover. Edmond Halley, astronomen som har fått kometen oppkalt etter seg, hadde noen år tidligere laget en teori om at det var soloppvarmingen som skapte stigende bevegelser over ekvator, men han kunne ikke forklare hvorfor passatvinden var østlig. Det var Hadley som først forstod at det var den roterende jorden som førte til denne effekten. Arbeidet Gaspard-Gustave Coriolis gjorde hundre år senere førte til at en kunne vise dette matematisk, men det var oppdagelsen til Hadley som førte til at denne tropiske sirkulasjonen har fått navnet hans.
Området med subsidens i hadleycellen kalles på engelsk «horse latitudes» (hestebreddegradene). Dette kommer av at seilere i gammel tid, som var avhengig av vind for å komme fram, ofte kunne bli liggende i ro i lang tid i dette rolige høytrykksområdet. Dette var vanligvis dårlige nyheter for hester som var ombord, siden de ble kastet overbord for å spare på drikkevannet.
Se også
Circulation atmosphérique
Campionato Sammarinese di Calcio 2020–2021
Campionato Sammarinese di Calcio 2020–2021, var den 36 sesongen av den sanmarinske topp divisjonen. Sesongen begynte 12. september 2020 og avsluttet 22. mai 2021.
Forrige sesong ble kansellert på grunn av COVID-19-pandemien. Tre Fiori ble utropt til mester basert på ligaposisjon på tidspunktet for kanselleringen og valgt til å spille i UEFA Champions League 2020–2021.
Første runde
Ligas format ble endret. Den vanlige sesongen vil bli anfektet i en gruppe på 15 lag der lagene skal spille mot hverandre to ganger. Åtte lag vil gå videre til andre runde. De fire beste lagene på slutten av den første runde går videre til andre runde, og de neste åtte lagene spiller om de fire andre plassene til andre runde.
Tredjeplass
Tre Penne kvalifiserte seg til UEFA Europa Conference League 2021–22.
Finale
Folgore kvalifiserte seg til UEFA Champions League 2021–22. La Fiorita kvalifiserte seg til UEFA Europa Conference League 2021–22 ved å vinne Coppa Titano 2020–21.
Bjørkelangen (tettsted)
Bjørkelangen er et tettsted og administrasjonssenteret i Aurskog-Høland kommune i Akershus i Viken fylke. Tettstedet har innbyggere per 1. januar, og ligger ved nordenden av innsjøen Bjørkelangen, langs Lierelva. Bjørkelangen ble det administrative senteret i kommunen i 1966. Før dette var Bjørkelangen en liten stasjonsbygd.
Bjørkelangen var endestasjon på Urskogbanen ved åpningen i 1896 og stasjon på Urskog-Hølandsbanen etter forlengelsen til Skulerud i 1898. Urskog-Hølandsbanens bestyrerbolig «Bergan» lå på Bjørkelangen og er godt bevart også i dag.
På østsiden av Lierelva ligger Kjelle videregående skole, tidligere yrkesskole med spesialopplæring. På østsiden ligger også Eidsverket, etablert som jernverk i 1761-1765, senere glassverk.
Fra ca. 1970 har Bjørkelangen opplevd stor utvikling med etablering av videregående skoler, flere betydelige boligområder og sentrumsfunksjoner. Bjørkelangen har et yrende kulturliv, skolekorps, musikkfestival og egen teatergruppe, Bjørkelangen Teaterlag.
Det er en rekke idylliske og fiskerike innsjøer, vann og tjern omkring Bjørkelangen. Blant annet Bjørkelangensjøen, Maltjern, Stigrundtjern, Liertjern, Eidsdammen, Stemtjern, Røytjern, Dyntjern, Tasketjern, Opptjenn og drikkevannskilden Langsjøen.
Følge (matematikk)
En følge er i matematikk en ordnet liste av objekter i en mengde. Antall objekter eller ledd i følgen kan være endelig eller tellbart uendelig, og det vil si at objektene kan nummereres ved hjelp av de naturlige tallene.
Dersom det n-te leddet i en uendelig følge i et metrisk rom nærmer seg en grenseverdi når n øker, sies følgen å være konvergent. En følge som ikke er konvergent er divergent. Følger opptrer i alle områder av matematikk, og studiet av følger er en viktig del av matematisk analyse. Konvergente følger spiller en spesielt viktig rolle, blant annet i definisjonen av irrasjonale tall.
Følger der elementene er reelle eller komplekse tall kalles tallfølger. Tilsvarende er en funksjonsfølge en følge der elementene er funksjoner. On-Line Encyclopedia of Integer Sequences er en database over heltallsfølger.
En rekke er definert som summen av en endelig eller uendelig følge.
Formell definisjon
En uendelig følge er en funksjon fra mengden av de naturlige tallene N:
Følgen sies å være definert i mengden V, der V er verdiområdet til funksjonen. Funksjonsverdiene x_n kalles leddene i følgen.
Alle de følgende eksemplene viser vanlig notasjon for en følge:
Saint-Pierre og Miquelons herrelandslag i fotball
Saint Pierre og Miquelons herrelandslag i fotball er det offisielle fotballandslaget for Saint Pierre og Miquelon. De er ikke organisert i FIFA eller CONCACAF. De har spilt èn vennskapskamp, ikke offisiell landskamp, i 1999 mot i Belize City. Saint Pierre og Miquelon vant 3-0.
Følge (matematikk)
Grenseverdi og konvergens
En følge \{ x_n \} i et metrisk rom konverger mot en grenseverdi  x dersom det for en hver verdi av epsilon \epsilon eksisterer et heltall N slik at
der d er  metrikken. For tallfølger er metrikken som regel definert ved hjelp av absoluttverdien:
Eksistensen av en grenseverdi kan skrives som
«lim» er en forkortelse for det latinske ordet limes, med betydning «grense». Den første kjente bruken av denne notasjonen er fra Simon Antoine Jean L'Huilier i 1786. I tidlig bruk ble likhetstegn benyttet istedenfor en pil: n = \infty.
Definisjonen av grenseverdien kan kompakt skrives som
Cauchyfølger
En Cauchyfølge eller en fundamentalfølge er en følge i et metrisk rom der avstanden mellom to vilkårlige elementer gradvis blir mindre og mindre jo lenger ut i følgen de to elementene befinner seg:
En hver konvergent følge er en Cauchyfølge, men en Cauchyfølge trenger ikke å ha en grense i den verdimengden en studerer. Et metrisk rom sies å være komplett dersom enhver Cauchyfølge i rommet konvergerer mot en grenseverdi som er inneholdt i rommet. Mengden av reelle tall er komplett, mens mengden av rasjonale tall ikke er det. En følge av rasjonale tall kan konvergere mot et irrasjonalt tall, som for eksempel \sqrt{2}. Dette kan brukes til å definere de irrasjonale tallene. Ved hjelp av en følge av rasjonale tall kan en tilnærme et irrasjonalt tall med så stor nøyaktighet som en måtte ønske.
Balfourdeklarasjonen
Balfourdeklarasjonen er navnet på to ulike deklarasjoner som de britiske styresmaktene assosierte med Arthur Balfour, en tidligere statsminister.
Følge (matematikk)
Begrensede følger
En følge \{ x_n \} i et metrisk rom er begrenset dersom verdiområdet er begrenset. Det vil si at det eksisterer et element x i det metriske rommet og en konstant M slik at
Alle konvergente følger er begrenset.
Monotone følger
En følge av reelle tall \{ x_n \} er monoton dersom den er opptil eller nedtil monoton:
En monoton følge er konvergent hvis og bare hvis den er begrenset.
Delfølger
Som eksempel er \{1/(2n)\} en delfølge av følgen \{1/n\}.
Dersom delfølgen er konvergent med grenseverdi x, sier en at x også er en delfølgegrense for følgen \{ x_n \}.
Bolzano-Weierstrass' teorem kan formuleres som at en hver begrenset følge av reelle tall inneholder en konvergent delfølge.
Regneregler for konvergente følger
Gitt to konvergente følger s_n og t_n av komplekse tall, med grenseverdier henholdsvis s og t. Da gjelder regnereglene
Den siste regelen krever at alle leddene og grensen er ulik null.
Cauchyprodukt
Cauchyproduktet av to følger \{ a_n \} og \{ b_n \} er definert som en ny følge \{ c_n \} der hvert ledd er definert ved summasjonen
Dette er en diskret konvolusjonssum.
Eksempel 1: Aritmetiske følger
En aritmetisk følge er en tallfølge der differensen mellom to påfølgende ledd er konstant, dvs
Aritmetiske følger er divergente for alle verdier av konstanten d ulik null.
Eksempel 2: Geometriske følger
En geometrisk følge er en tallfølge der forholdet mellom to påfølgende ledd er konstant, dvs
Følgene konvergerer mot null dersom absoluttverdien av konstanten k er mindre enn 1.
Eksempel 3: Harmoniske følger
I en harmonisk følge er leddene definert som inversen av leddene i en aritmetisk følge. Dersom følgen \{ b_n \} er en aritmetisk følge med ledd ulik null, så vil være en harmonisk følge. Leddene i en harmonisk følge kan defineres ved
der d er en konstant slik at (-1/d) ikke er et naturlig tall.
Eksempel 4: Fibonaccifølge
En fibonaccifølge er definert rekursivt ved
Fibonaccifølgen er divergent.
Eksempel 5: Følge for Eulertallet
Grenseverdien er Eulertallet e.
Konvergens
En følge av funksjoner f_n(x) som for hvert argument x i definisjonsmengden konvergerer mot en grense f(x) sies å konvergere punktvis. Punktvis konvergens trenger ikke medføre konvergens med hensyn på metrikken. For eksempel konvergerer følgen
punktvis mot null, men følgen er ikke konvergent i metrikken definert ved
Generelt er konvergens med hensyn på metrikken d_\infty ekvivalent med uniform konvergens.
Egenskaper til grensefunksjonen
Et generelt problem i matematisk analyse er å studere om egenskaper til funksjonene f_n(x) overføres til grensefunksjonen f(x). For eksempel, vil funksjonen f(x) være kontinuerlig dersom alle funksjonene f_n(x) er det? Svaret på dette spørsmålet er generelt «nei», det eksisterer følger av kontinuerlige funksjoner som konvergerer mot funksjoner som ikke er kontinuerlig overalt i definisjonsmengden. Hvis følgen konvergerer uniformt, da er imidlertid svaret «ja» - grensefunksjonen vil være kontinuerlig.
Polynomfølger
For en kompleks kontinuerlig funksjon f(x) definert i et intervall [a,b] gjelder Weierstrass' approksimasjonsteorem. Dette sier at det eksisterer en uendelig følge av polynomfunksjoner p_n(x), slik at
Konvergensen er uniform. En generalisering av dette teoremet kalles Stone-Weierstrass' teorem. Teoremet medfører at en kan tilnærme en kontinuerlig funksjon så nøyaktig en måtte ønske ved hjelp av et polynom.
Chris Cavanaugh
Christopher Carl «Chris» Cavanaugh (født 1. juli 1962 i Hialeah i Florida) er en amerikansk tidligere svømmer som under sommer-OL 1988 i Los Angeles var med på å vinne gullmedalje på 4 × 100 m frisvømming stafett for USA. Han har også en gullmedalje på samme øvelse fra de panamerikanske lekene i Caracas i 1993.
Mick Hill
Michael Christopher «Mick» Hill (født 22. oktober 1964 i Leeds) er en tidligere britisk spydkaster, som vant tre sølvmedaljer og en bronsemedalje i Samveldelekene, en bronsemedalje under VM 1993 og en sølvmedalje under EM 1998. Han ble nr. 12 under OL-finalen i 1996 i Atlanta. Han konkurrerte i alle de store mesterskapsfinalene fra 1986 til 2004 bortsett fra i OL i Seoul 1988. Og så ut til å gi seg i 2004.
Scott Frandsen
Scott Frandsen (født 21. juli 1980) er en canadisk roer som spesialiserer seg i toer uten styrmann. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 6. Han tok sølv under øvelsen under Sommer-OL 2008.
Grzegorz Eitel
Grzegorz Michał Eitel (født 14. januar 1981) er en polsk judoka.
Han representerte Polen under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i andre runde.
Marxist-Leninistiske Grupper
Marxist-Leninistiske Grupper (MLG), eventuelt Marxist-Leninistiske Arbeids- og Studiegrupper eller ML-gruppene, var en organisasjon som ble opprettet i mars 1970 med det formål å skape et nytt kommunistisk parti i Norge. Den ble oppløst i 1973 da Arbeidernes Kommunistparti (marxist-leninistene) ble stiftet.
Organisasjonen hadde sitt opphav i Sosialistiske Arbeids- og Studiegrupper (SASG), dannet da bl.a. ungdomsorganisasjonen SUF i februar 1969 brøt med Sosialistisk Folkeparti (SF). Mens SUF skiftet navn til SUF(m-l), var SASG opprinnelig et studie- og diskusjonsforum for de eldste og mest erfarne medlemmene eldre allierte som hadde forlatt SF. MLG ble strammere organisert og fungerte etter hvert som en enhetlig partibyggende organisasjon (EPO), med strenge opptakskrav og kadervurderinger der ikke alle som ville ble tatt opp.
Første formann i MLG ble Torstein Haldorsen, som satt fram til august 1971 da Sigurd Allern overtok vervet. Samme år opplevde MLG et brudd med flertallet i Marxist-leninistisk Front (MLF) som tidligere hadde vært vurdert som en nær alliert i arbeidet med å bygge det nye partiet. MLFs mindretall gikk derimot inn i MLG.
MLG spilte en viktig rolle i Arbeiderkomiteen mot EEC og dyrtid og vokste kraftig i forbindelse med EEC-striden frem til folkeavstemningen i 1972. Blant andre politiske saker som var viktige for MLG kan nevnes solidaritetsarbeid og støtte til FNL i forbindelse med Vietnamkrigen og solidaritet med Palestina. Medlemstallet for MLG er ukjent, men anslås til å ha ligget på noen få tusen. Ved den første meningsmålingen etter partistiftelsen fikk etterfølgeren AKP(m-l) 0,4 %, og ved stortingsvalget høsten 1973 fikk likeså Rød Valgallianse (hvor AKP(m-l) deltok) 0,4 %, eller 9360 stemmer.
Flukt (musikkgruppe)
Flukt er en norsk folkemusikktrio fra Trøndelag startet i 1998 under navnet Gorrlaus. Medlemmene har bakgrunn fra forskjellige musikksjangere og prøver å blande andre elementer inn i folkmusikken med besetningen fele, trekkspill og trommer.
Bastø Fosen
Bastø Fosen er et fergeselskap som siden 1996 har trafikkert fergesambandet Moss–Horten (Bastøferga). Selskapet er eid av Torghatten ASA. Selskapet har seks ferger: MF «Bastø I», MF «Bastø II», MF «Bastø III», MF «Bastø IV», MF «Bastø V», MF «Bastø VI» og MF «Bastø Electric». Selskapet fraktet i 2018 over 1,8 millioner kjøretøy og 37 millioner passasjerer. Fergeruten Moss – Horten er i sammen med ferjesambandet Breistein-Valestrand i Vestland, de eneste innenlandske fergerutene som ikke er subsidiert av det offentlige, sambandet er også Norges største. Riksvei 19 bruker denne fergen.
Historie
I 1996 overtok selskapet Bastø Fosen AS konsesjon på ruten etter Bjørn Bettums selskap Gokstad. I en overgangsperiode ble det benyttet to eldre fartøyer inntil de nybygde MF «Bastø I» og «Bastø II» ble levert i 1997 fra Fosen mekaniske verksted. De to Innkjøpte fartøyene, MS «Einar Tambarskjelve» og MS «Holger Stjern» var lite egnet for ruten, i dårlig teknisk stand og brukerne protesterte, tildels heftig.
Da de to nye pendelfergene kom i fart ble det igjen et godt fergetilbud. Trafikken fortsatte å stige, fra om lag 600 000 kjøretøy i 1996 til 1 400 000 kjøretøy i 2004 og i 2001 ble MF «Sogn» leid inn som et tredje ekstra fartøy. I 2003 søkte selskapet ny konsesjon og fikk denne frem til og med 2015, det la grunnlag for kontrahering av MF «Bastø III», levert fra Polen i februar 2005.
8. desember 2014 ble det kjent at anbudskonkurransen om Norges største ferjekontrakt for perioden 2017-2026 var vunnet av Bastø-Fosen. Det skal være fem ferjer i sambandet pluss en reserveferje. Tre av de fem skal bygges nye. Biler blir fra 2017 billettert med AutoPASS mens gående, syklende og bilpassasjerer reiser gratis. AutoPASS ordningen driftes av Skyttel AS.
Bastø Fosens elektriske bilferge, MF «Bastø Electric», ble satt inn i ordinær rutetrafikk mellom Moss og Horten i mars 2021, den var da verdens største elektriske ferge.
Den katolske kirke i Estland
Med bare 0,4 prosent katolikker i Estlands befolkning i dag kan den katolske kirke i Estland betegnes som en religiøs minoritet. Ved folketellingen i 2003 anga 5757 personer å være katolikker, hvorav igjen bare en tredjedel hører til den estisktalende delen av befolkningen. Organisatorisk er den katolske kirken representert ved en apostolisk administrator med sete i Tallinn og elleve prester fordelt over sju romersk-katolske menigheter (i Tallinn, Tartu, Pärnu, Valga, Athme, Narva og Sillamae) samt en gresk-katolsk menighet (i Tallinn).
Historie
I middelalderen sto katolisismen derimot mye sterkere i Estland. Landet ble kristnet tidlig på 1200-tallet, hovedsakelig gjennom Sverdbroderordenen. Denne ordenen fikk i 1204 oppdrag fra pave Innocens III og biskop Albert av Rīga å kristne (eller erobre) Estland, Livland og Kurland. Dette førte til opprettelsen av to bispedømmer i det som i dag er Estland: Saare-Lääne bispedømme (tysk Ösel-Wiek) i 1211 og Tartu bispedømme (Dorpat) i 1224. I tillegg hadde den danske kongen Valdemar II i 1219 grunnlagt Tallinn bispedømme (dansk Lyndanisse, tysk Reval) nord i landet. Mens Saare-Lääne og Tartu ble en del av Rīgas kirkeprovins, lå Tallinn under Lund erkebispedømme.
1237 gikk Sverdbroderordenen opp i Den tyske ridderorden, slik at Estland ble en del av De tyske riddernes ordensstat, en stor geistlig statsdannelse, som eksisterte frem til 1525. Tallinn bispedømme med det nordlige Estland ble først i 1346 innlemmet i ordensstaten. På 1400-tallet var Estlands tre bispedømmer delt i 94 sogn og omfattet 15 klostre. De største og mest betydningsfulle av disse var Padise (tysk Padis, Cistercienserordenen, 1319–1559), Kärkna (Falkenau, Cistercienserordenen, 1233–1558) og Pirita (St. Brigitten, Birgittinerordenen, 1436–1577).
Det ser ikke ut som om den estiskspråklige befolkning ble rekruttert til presteembedet. Den geistlige og politiske overklassen i Estland var tyskspråklig. Så godt som samtlige biskoper, prester, munker og nonner kom fra Tyskland, noen var danske, svenske eller nederlandske. Det kirkelige språket på denne tiden var likevel latin.
Da Den tyske ordens høymester gikk over til protestantismen og opphevet ordensstaten i 1525, ble dette en alvorlig krise for Estlands bispedømmer. De eksisterte offisielt videre som fyrstbispedømmer under overhøyhet av Det hellige romerske rike av den tyske nasjon, men dette kunne ikke forhindre utbruddet av Livlandskrigen. I løpet av denne krigen ble bispedømmene Tartu (1558), Saare-Lääne (1559) og Tallinn (1560) opphevet og/eller protestantiske. Territoriene tilfalt i 1561 henholdsvis Polen, Danmark og Sverige. Dette betød slutten for den statlige katolisismen i Estland.
På 1700-tallet skal det ha vært hemmelige romersk-katolske gudstjenester i private hjem. Men først fra 1773 ble Estland offisielt del av et romersk-katolsk bispedømme igjen: Bispedømmet Mahiljoŭ ble opprettet for alle katolikker i Det russiske keiserdømmet, som Estland den gang var en del av. 1785 ble Estland sammen med Latvia organisert i «dekanatet Riga». Den første offisielle katolske gudstjenesten etter reformasjonen fant sted i 1786, den første kirken ble innviet 1845. Dette var St. Peter og Paul-kirken i Tallinn, som fremdeles er bispekirken for Estlands apostoliske administrator. De andre menighetene ble grunnlagt i Tartu (1848), Narva (1907) og Valga (1915).
Etter den første verdenskrig ble de baltiske landene uavhengige, og bispedømmene ble omorganisert. Estland ble i 1918 løst fra Mahiljoŭ og ble en del av Rīga bispedømme (fra 1923 erkebispedømme). 1924 ble Estland så utskilt fra nabolandets bispedømme og opphøyet til en apostolisk administrasjon. Den første apostoliske administratoren var italienske Antonino Zecchini.
Med den sovjetiske okkupasjonen i 1940 begynte igjen vanskelige tider for katolikker i Estland. Den andre apostoliske administratoren av Estland, Eduard Profittlich, døde i fangenskap i 1942, og også den tredje, Henri Werling, ble deportert i 1945. Frem til Estlands nye uavhengighet var derfor den apostoliske administrasjonen vakant (ubesatt). De første tre administratorene etter 1992 var samtidig nuntius for de baltiske landene med sete i Vilnius. Den nåværende administratoren, Philippe Jean-Charles Jourdan, har derimot sitt sete i Tallinn.
Sagvåg skule
Sagvåg skule er en offentlig barneskole i Sagvåg på Stord kommune i Hordaland.
Lars Bakka har vært rektor ved skolen siden 2006.
Sjakk-OL 1964
Sjakk-OL 1964 (sjakkolympiaden) ble arrangert i Tel Aviv i Israel i 1964.
Folka
I J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard er Folka (2804 – 2864 tredje tideverv) den trettende kongen av Rohan. Han var sønn av Walda, og da hans far ble drept av orker i år 2851 T.T.. Han var en stor jeger, men svor på aldri å felle noe vilt dyr så lenge det ennå fantes orker i Rohan. Det var hans måte å hevne sin fars død på. Da alle orkene var drept, og gjemmestedene deres var funnet og knust, dro han på jakt etter den store villgalten i Everholt i Firienskog. Han klarte å drepe galten, men døde selv av sårene han fikk av galtens støttenner.
Han ble etterfulgt av sin egen sønn Folkwin i år 2864.
Lijst van koningen van Rohan Królowie Rohanu
La meg kysse din sommerfugl
La meg kysse din sommerfugl (orig.: I Love You, Alice B. Toklas) er en filmkomedie fra 1968 med Peter Sellers i hovedrollen, regissert av Hy Averback og med tittelmelodien laget av Harpers Bizarre. Filmen foregår i motkulturelle kretser på 1960-tallet.