cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Harry S. Truman
Drapsforsøk og korrupsjon
Etter byggearbeider i Det hvite hus i 1948 konkluderte ingeniører med at deler av den 130 år gamle bygningen var i kritisk dårlig forfatning. Til slutt besluttet man å pusse opp fasaden, men renoverte hele bygningsmassen innvendig. Arbeidet pågikk fra desember 1949 til mars 1952, og i mellomtiden bodde Truman-familien i gjestehuset Blair House. Den nyere vestfløyen og Det ovale kontor var ikke omfattet av renovasjonen, og var i daglig bruk av Truman og hans stab.
Hockeytrean
Opprykk skjer til Hockeytvåan og i enkelte serier er det også nedrykk til Hockeyfyran.
Harry S. Truman
Drapsforsøk og korrupsjon
Den 1. november 1950 forsøkte de puertoricanske nasjonalistene Griselio Torresola og Oscar Collazo å drepe president Truman i Blair House. En skuddveksling mellom Torresola og politimannen Leslie Coffelt fikk en dødelig utgang for dem begge. Secret Service-agenter på stedet såret Collazo, som ble dømt til døden for drap. Presidenten oppholdt seg inni bygningen og kom uskadd fra hendelsen. Truman reduserte Collazos straff til livsvarig fengsel, og sørget for at det nye grunnlovsforslaget for Puerto Rico ble lagt ut til folkeavstemning.
I 1950 etterforsket Senatet, anført av senator Estes Kefauver, flere anklager om korrupsjon blant høytstående tjenestemenn. Et stort antall ansatte i Internal Revenue Bureau hadde mottatt bestikkelser, og 166 ansatte fratrådte eller ble avskjediget i 1950. Justisminister J. Howard McGrath måtte trekke seg, etter å ha nektet å samarbeide i en pågående granskning av Justisdepartementet. Truman fikk Kongressens tilslutning til å reformere skattebyrået, men korrupsjon var stadig en stor valgkampsak foran presidentvalget i 1952.
Presidentvalget i 1952
I 1951 ble det 22. grunnlovstillegget ratifisert, noe som fratok presidenten muligheten til å stille til valg for en tredje periode. Tillegget fratok også en president som hadde sittet i mer enn to år av en tidligere presidents periode, å stille til valg for en andre periode i eget navn. En klausul i grunnlovstillegget unntok den sittende presidenten fra denne regelen.
Eisenhower og Nixon vant den republikanske nominasjonen, og agiterte om Trumans feilgrep, «Korea, kommunisme og korrupsjon». Selv om Truman og Eisenhower tidligere hadde vært gode venner, tok Truman det svært ille opp at Eisenhower ikke hadde tatt avstand fra McCarthy i valgkampen. Truman beskyldte ham for ikke å ta avstand fra «onde krefter» i Det republikanske parti, noe som gjorde generalen rasende. Eisenhower vant over Stevenson i et valgskred, noe som avsluttet en 20-årig periode med presidenter fra Det demokratiske parti.
Senere arbeid og død
Straks etter at presidentperioden utløp, dro Harry og Bess Truman tilbake til Independence. Han avslo flere jobbtilbud fra næringslivet, og hadde ingen oppsparte midler. Ettersom man ikke hadde noen pensjonsordning for avgåtte senatorer og presidenter i 1953, hadde han krigspensjonen på 112,56 dollar i måneden som eneste inntekt. Han tok opp et privat banklån, solgte gårdseiendom, og kjøpte den avdøde svigermorens hus. For å hjelpe på privatøkonomien, skrev han sine memoarer fra Det hvite hus. De ble publisert i to bind i 1955 og 1956, og ble en stor salgssuksess.
I 1958 innvilget Kongressen en årlig pensjon på 25 000 dollar til avgåtte presidenter. Trumans situasjon var sannsynligvis en viktig grunn til at forslaget ble vedtatt. Truman og Herbert Hoover var de eneste gjenlevende, tidligere presidentene på dette tidspunktet. Den velstående Hoover skal ha mottatt pensjonen for ikke å sette Truman i et dårlig lys.
Truman samlet inn private donasjoner til å bygge et presidentbibliotek, som deretter ble donert til myndighetene. Harry S. Truman bibliotek og museum i Independence ble det første i sitt slag, og stod ferdig i 1957. Etableringen gjenspeilte Truman som en belest og sterkt historieinteressert politiker.
Truman støttet Adlai Stevensons andre presidentkandidatur i 1956, selv om han opprinnelig hadde sett for seg guvernør W. Averell Harriman i denne rollen. Harriman hadde vært handelsminister og delaktig i Marshallplanen under Truman. Truman fortsatte å drive valgkamp for demokratiske senatorkandidater i mange år.
I 1964 benyttet Truman seg av den nye regelen som tillot avgåtte presidenter å tale til Senatet. I 1965 underskrev president Lyndon B. Johnson den nye helselovgivningen, som innførte Medicare-ordningen, i Truman-biblioteket. Johnson gav de to første Medicare-kortene til Harry og Bess Truman, for å hedre den tidligere presidentens forsøk på å innføre allmenne helseforsikringer.
Trumans helsetilstand ble forverret etter et fall i hjemmet sent i 1964. Den 5. desember 1972 ble Truman innlagt på sykehus i Kansas City med lungesvikt som følge av betennelse. Sykdommen utviklet seg til multiorgansvikt, og han døde om morgenen den 26. desember, 88 år gammel. Bess Truman ønsket ikke en statsbegravelse i Washington, D.C., og sørget for en enkel, privat seremoni i Truman-biblioteket. En uke etter begravelsen samlet politikere, embedsmenn og utenlandske diplomater seg til en minneseremoni i Washington National Cathedral. Bess Truman døde 18. oktober 1982, og ekteparet er begravet ved Truman-biblioteket i Independence.
Frimurer
Truman var frimurer. Den 9. februar 1909 ble han innviet i losjen Belton Lodge No. 450 i Belton, Missouri. Denne frimurerlosjen ble grunnlagt 16. oktober 1872, på grunnlag av et charter fra Storlosjen i Missouri.
Den 16. juli 1911 ble han første stormester i Grandview Lodge No. 618 i Grandview, Missouri; han ble gjenvalgt i 1916. Fra 25. september 1940 til 1. oktober 1941 var han deretter den 97. stormester i Storlosjen i Missouri.
Patriotiske organisasjoner
Truman var medlem av de patriotiske organisasjonene Sons of the American Revolution og Sons of Confederate Veterans. Den sistnevnte består av menn som nedstammer i blodslinje fra veteraner fra Amerikas konfødererte stater.
Æresbevisninger
Hangarskipet USS «Harry S. Truman» (CVN-75), som ble sjøsatt 7. november 1996, og en rekke bygninger, kurs, priser og stipender er oppkalt etter ham. Dette inkluderer hovedkvarteret til Utenriksdepartementet, som i 2000 ble døpt Harry S. Truman Building, og institusjoner som Truman College i Chicago og Truman State University i Missouri.
Trumans fødested i Lamar, barndomshjem i Grandview, bolig i Independence og vinterbolig i Key West i Florida er fredet. Harry S. Truman bibliotek og museum drives av de føderale myndighetene. Han har en stjerne på Missouri Walk of Fame i Marshfield. En bronsebyste av Truman er inkludert i Hall of Famous Missourians, en permanent utstilling i rotunden i Missouri State Capitol. Truman har blitt avbildet på fem amerikanske frimerker mellom 1973 og 1999.
I Missouri er Trumans fødselsdag den 8. mai en betalt fridag for delstatsansatte.
CT (andre betydninger)
CT eller Ct har flere betydninger:
Christopher Nielsen Møller
Christopher Nielsen Müller (født 1682, død 1749) var en dansk prest.
Prestevirke
Müller begynte å studere teologi i Christiania i 1698 og oppnådde i 1705 tittelen "Cand.Theol. med laud." I 1712 fungerte han som feltprest i Skaune og året etter i 1713 ble han innsatt som sogneprest i Olsker-Allinge på Bornholm. I 1723 ble han kalt til sogneprest i Egersund kirke i Norge og fungerte der til sin død i 1749. Han blir regnet som den første som begynte å konfirmere i Egersund i 1736.
Familie
Han ble gift 1713 med Maren Hansdatter Hammer (død 1729). Datter av Hans Larsson Hammer i Skien. De fikk sønnen Hans Christophersen Müller (født1716) som bosatte seg på Skeie i Klepp kommune. Christopher giftet seg for annen gang med Magdalena Cecilia Jonasdatter Schanche (født 1703, død 1748). Hun var datter av Jonas Teofiliusson Schanche, prest i Høyland, og søster til Gabriel Schanche, prost på Jæren. De fikk sønnen Niels Christophersen Müller 1733.
Norsk Forening for Fartøyvern
177 fartøyer, de aller fleste vernet/fredet av Riksantikvaren, er tilsluttet organisasjonen og over 12 100 personer tilsluttet lokalt.
Foreningen mottar tilskudd fra Riksantikvaren.
Foreningen er medlem av Norges kulturvernforbund.
Plurdalen
Plurdalen er et dalføre i Rana på Helgeland i Nordland. Dalen befinner seg sørøst for Skonseng og strekker seg østover til Kallvatnet. Gjennom dalen renner elven Plura, som er utløpet fra Kallvatnet. Rundt to kilometer fra demningen ved Kallvatnet ligger Jordbrugrotta, som er Norges største vannfylte grottesystem.
1854 Skvortsov
1854 Skvortsov er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 22. oktober 1968 av Tamara Mikhailovna Smirnova ved Krim-observatoriet i Nauchnij.
Norsk Forening for Fartøyvern
Medlemsfartøyene
Medlemsfartøyene utgjør en variert samling av dekkede eller større åpne fartøyer som:
Styret
Styret er alle medlemmenes tillitsvalgte og skal ivareta medlemmenes interesser mellom årsmøtene, og representerer foreningen utad. Styret består i dag av en leder, en nestleder, fem styremedlemmer og et varamedlem.
Sekretariatet
Sekretariatet holder til i Oslo, og deler lokaler med flere av medlemsorganisasjonene i Norges kulturvernforbund i Øvre Slottsgate 2b. Hedda Lombardo har vært generalsekretær for Norsk Forening for Fartøyvern siden 2013. Rådgiver er Kari Anne Flaa, og siden 2021 har Kari Brenna Rian vært med som prosjektleder for Fartøyvern for fremtiden, som er foreningens ungdom og rekruttering satsing
Poliose
Poliose er en tilstand av grått hår på hodet, øyenbryn eller øyenvipper. Årsaken til tilstanden er en reduksjon av, eller fravær av fargepigmenter, også kalt melanin.
1853 McElroy
1853 McElroy er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 15. desember 1957 av Indiana Asteroid Program ved Goethe Link Observatory i Brooklyn i Indiana.
Thomas Ness (møbeldesigner)
Ness driver sitt eget interiørdesignfirma, Radius design a/s. Han har i løpet av 2000-tallet utviklet seg til å bli en av landets ledende og mest kjente interiørarkitekter. Ness deltok i tre interiørprosjekter i tilknytning til programmet Lyst: Bolig på TVNorge i 2004.
Ness' design har i særlig grad gjort seg gjeldende i restaurantbransjen, der han blant annet har hatt et omfattende samarbeid med eiendomsinvestoren Christian Ringnes og restaurantmagnaten Bjørn Tore Furset. Ness har hatt ansvaret for, og selv designet, store deler av interiøret i den nye Ekebergrestauranten, interiøret i restauranten i det nye operahuset i Oslo, samt møbeldesignet på Bølgen & Moi Briskeby. I tillegg har Ness stått bak interiøret i restauranter som Lofoten, Matfinken og Havsmak i Oslo. Et annet viktig prosjekt for Ness har vært interiøret på nye Frogner kino.
South Glamorgan
Fra 1976 til 1994 var det et administrativt grevskap. Det ble så delt inn i hovedområdene Cardiff og Vale of Glamorgan, som tidligere var distrikter i grevskapet.
Friidrett under Sommer-OL 1904
Friidrett under Sommer-OL 1904. Friidrett var med for tredje gangen på det olympiske programmet 1904 i St. Louis. Utøvere, kun menn, fra 11 nasjoner konkurrerte om 25 olympiske titler, to flere enn i Paris 1900. Det var tre nye øvelser på programmet; tre- og tikamp samt kasting av 56 pounds vekt. De lange hinderløpet på 4000 meter var strøket fra programmet. Det korte hinderløpet var litt lengre enn tidligere, 2590 meter mot tidligere 2500 meter og 5000 meter for lag var omgjort til 4 miles for lag. Utøverne fra hjemmenasjonen USA dominerte stort, de vant olympisk gull i 23 av 25 øvelser. Archie Hahn og Ray Ewry vant begge tre gullmedaljer. Hahn vant sprintøvelsene 60, 100 og 200 meter. Ewry vant stille lengde, stille høyde og tresteg uten tilløp og forsvarte dermed sine olympiske mesterskapstitler fra forrige OL da han vant de samme tre øvelsene.
Jane Addams
Laura Jane Addams (født 6. september 1860 i Cedarville i Illinois, død 21. mai 1935 i Chicago i Illinois) var en amerikansk feminist, sosiolog og sosialarbeider. I 1931 delte hun Nobels fredspris med Nicholas Murray Butler. Som flere andre som har fått fredsprisen, tilhørte hun kvekerne eller Vennenes Samfunn, som de kaller seg selv. I 1973 ble hun innvotert i National Women's Hall of Fame.
Bakgrunn
Jane Addams kom fra en velstående familie. Hennes far var politiker og forretningsmann, og hun studerte først medisin. Under et besøk i Europa i 1883 befarte hun Londons fattigkvarterer og denne opplevelse ble viktig for hennes senere virke.
Engasjement
Etter farens død arvet hun $50 000. Pengene brukte hun blant annet til å i 1889, sammen med Ellen Gates Starr, grunnlegge settlementhuset Hull House i Chicago, i en av byens fattigste bydeler. De var inspirerte av Toynbee Hall i London. Virksomheten omfattet blant annet melkeanskaffelse til spedbarn, barnehage, folkekjøkken, arbeidsformidling, leseklubb, og rettshjelp til fattige. Hull House var et sted der universitetsutdannede kvinner bodde sammen med, og utdannet, den fattige lokalbefolkningen, deriblant mange nyankomne innvandrere fra Europa. De bedrev også forskning og virket for sosiale reformer.
Som skolerådsmedlem gjennomførte hun forbud for barn under 14 år å arbeide i fabrikker eller opptre offentlig, og hun gjorde mange pionerinhsatser innen sosialt arbeide.
Addams var også aktivt engasjert for kvinnelig stemmerett, og under første verdenskrig aktiv i fredsbevegelsen, blant annet som leder for Women's International League for Peace and Freedom (norsk: Internasjonal Kvineliga for Fred og Frihet). I amerikansk kvinnebevegelse hadde hun en tid en ledende stilling. Ved krigsutbruddet i 1914 opprettet hun Women's Peace Party, som sammen med andre fredsforeninger i USA og Europa særlig arbeidet for å få i stand en nøytral meglingskonferanse.
Etter første verdenskrig tilhørte Addams ledelsen for det amerikanske hjelpearbeidet i de herjede landene i såvel Sentral-Europa som i fremfor alt Russland og var under 1920-årene en av de ledende kreftene i den internasjonale fredsbevegelsen.
I desember 1922 besøkte hun Kristiania sammen med Marguerite de Saint Prix i kjølvannet av et stort internasjonalt fredsmøte som Internasjonal Kvinneliga for Fred og Frihet arrangerte i Haag den 7. desember 1922. De besøkte også de øvrige nordiske landene. Besøkene var et ledd i et forsøk på å få en rekke ulike regjeringer til å «forberede en verdenskongres gjennem Nationernes Forbund»
Blant hennes skrifter kan nevnes Democracy and social ethics (1902), Newer ideals of peace (1907), The spirit of youth and the city streets: twenty years at Hull house (1910) og The long road of women’s memory (1916).
Hun delte 1931 års Nobels fredspris med Nicholas Murray Butler.
Hans Hagerups gate
Hans Hagerups gate (1–10) er en gate ved Kalvskinnet i Trondheim som strekker seg vestover fra Smedbakken til Kalvskinnsgata. Gata er oppkalt etter Hans Christian Hagerup, som var borgermester og en av 1700-tallets rikeste kjøpmenn i Trondheim med flere eiendommer i sin besittelse.
Hans Hagerups gate er preget av en rekke leiegårder oppført i jugendstil i perioden 1909–1912. Mot øst ligger Kalvskinnsgården, og mot sør ligger parken Museumsplass, Erling Skakkes gate og Vitenskapsmuseet.
Øyehalvspinner
Øyehalvspinner (Tethea ocularis) er en sommerfugl som tilhører familien halvspinnere (Drepanidae). I Norge finnes den vestover til Vest-Agder.
Utseende
En middelsstor (vingespenn 34 – 40 mm), ganske kraftig spinner som kan minne om et nattfly (Noctuidae). Lett å kjenne på den hvite "80"-tegningen på forvingen. Kroppen er kort og tykk, brunlig, antennene trådformede. Forvingen er forholdsvis smal, grålig brun, med to uregelmessige, svarte tverrlinjer rundt midten. Mellom disse er det en karakteristisk, hvit tegning som kan leses som "XO" eller "80" (venstre vinge). I vingespissen er det en kort, svart strek. Bakvingen er brunlig hvit. Larven er blek og delvis gjennomsiktig, sylindrisk med brungul hodekapsel.
Levevis
Øyehalvspinneren finnes i skogbryn og løv- og blandingsskog med innslag av osp (Populus tremula), som er larvenes næringsplante. De voksne sommerfuglene flyr om natten i mai – juli.
Den polske hærs feltkatedral
Den polske hærs feltkatedral (polsk Katedra Polowa Wojska Polskiego) er den største garnisonskirken og en av tre katedraler i Warszawa. Den ligger ved Długa-gaten, like ved Gamlebyen. Katedralen er i dag hovedkirken til det polske forsvaret, og alle religiøse seremonier knyttet til de polske styrkene holdes her.
Ross
Ross kan referere til:
Røssvoll
Røssvoll er en bygd i Rana kommune på Helgeland i Nordland. Bygda befinner seg 13.8 km nordøst for Mo i Rana, på vestsiden av Ranelva. Navnet henger trolig sammen med fjellnavnet Røffa.
Den polske hærs feltkatedral
Historie
I 1642 bygde kong Vladislav IV en liten trekirke til piaristene, men den ble snart brent ned under den svenske plyndringen av Warszawa i 1656. Gjenoppbyggingen av kirken skulle finansieres av kong Jan II Kasimir, men på grunn av at den polske økonomien lå i ruiner etter den svenske invasjonen, ble den nye barokkirken ferdigbygd utvendig først i 1682. Utformingen av kirkeindret varte i to tiår til. Kirken ble innvidd i 1701 av biskopen av Poznań, Mikołaj Święcicki. Pave Urban VIII gav relikviene til to katolske helgener og et maleri av Hellige Maria fra Faenza som gave til kirken.
Ross
Steder
Den polske hærs feltkatedral
Historie
Kirken ble ombygd i 1730 i klassisistisk stil etter tegninger av Józef Fontana. Etter den mislykkede novembermotstanden mot Det russiske keiserdømmet i 1834 ble kirken konfiskert av russiske myndigheter og omdannet til en ortodoks kirke. I 1835–1837 ble bygningen adaptert til den ortodokse liturgi under ledelse av Antonio Corazzi og Andrzej Gołuński. Mesteparten av den opprinnelige innredningen ble ødelagt og erstattet med ortodokse fresker og en stor ikonostasis, og begge tårnene ble dekt med løkkupler. I tillegg ble nabobygningene ombygd for å passe til kirkens russiske arkitekturstil.
Røssvoll
Det har vært bosetning fra 1600-tallet, kanskje enda tidligere. På Røssvoll ligger Mo i Rana lufthavn og Helgeland Avfallsforedlings hovedanlegg Røssvollhei Avfallsdeponi.
Tidligere gikk E6 gjennom Røssvoll. Som ledd i prosjektet E6 Helgeland nord, ble E6 den 27. september 2018 lagt utenom bygda. Bygda er tett forbundet med Skonseng som ligger på østsiden av elva.
En kolonialbutikk, et scooter- og mcverksted og en campingplass danner «sentrum» på stedet. I tillegg ligger Røssvoll kirke her.
Ebaeus
Systematisk inndeling med europeiske arter
Ebaeus har 26 arter i Europa. Systematisk blir gruppen blærebiller, enten regnet som en egen familie, Malachiidae, eller, som her, som en underfamilie av børstebiller (Melyridae).
Røssvoll
Stedet er en naturlig stoppe- og overnattingsted for turister som besøker Svartisen, Grønligrotta eller Setergrotta i løpet av sesongen. I tillegg stopper mange bil- og mc-entusiaster på sin ferd til ulike arrangement på Arctic Circle Raceway(ACR) som ligger på Storforshei.
Slaget ved Dezful
Slaget ved Dezful var utkjempet ved utkanten av byen Dezful langs Karkheh-elven mellom Iraks 4th. korpset og Iran med improviserende forsvarsstyrker. Dezful var strategisk sett meget viktig for herredømmet over nordlige del av Khuzestan i sørvestlige Iran under Irak-Iran-krigen.
De iranske forsvarstyrkene sinket ned det irakiske fremstøtet lenge nok til at forsterkninger kunne kom til for forsvaret. Med overføring av flystyrker til den strategiske viktige flybasen Vahdati ble forsvarsevnen styrket. De mindre og dårligere bestykkede iranske styrker etter harde kamper i flere omgang klart å stoppe irakerne flere kilometer fra den strategiske viktige byen.
Røssvoll
Like ved flyplassen ligger Røssvoll motorstadion hvor det nå kun kjøres bilcross, men inntil ACR ble opprettet også ble kjørt roadracing. I 2006 ble countryfestivalen Svartisfestivalen avholdt for første gang på Røssvoll.
Slaget ved Dezful
Slaget
9th. og 10th. irakiske pansrede divisjoner med tilleggsstyrker avanserte over grensen ved 22. september i hensikt på et hurtig fremstøt før det iranske forsvaret kunne reorganisert seg for et faktisk invasjonsforsvar. Det flate terrenget foran Dezful kunne ha tillatt en rask erobring i løpet av få dager med liten motstand fra de fåtallige og dårlig organiserte forsvarerne. Men taktisk sett var ikke irakerne dyktig med mekaniserte krigføring eller manøverkrigføring, deres taktikk var basert på overveldende ildkraft, frontale engasjement og manglende flankesikring. Dessuten ved bruk av taktikken med tung ildkraft mot selv den minste motstand ble det ekstra viktig å forflytte deres artilleristyrker og logistikk som besørget behovet for ammunisjon. Offensiven mot Dezful ble sløvet ned at iranerne fikk tid på seg for reorganisering av et effektiv forsvar langs Karkeh-elven.
Ved 28. september hadde irakerne i 4th. korpset endelig nådde regionen med Dezful, Vahdati flybasen og Karkeh-elven. Den neste morgen rykte 9th. pansrede divisjon gjennom et svakt punkt på forsvarslinjen opprettholdt av den regulære 77th. iransk infanteridivisjon. Etter å ha tatt viktige posisjoner deriblant en radarstasjon ble de stoppet av 84th. iransk divisjon med kamphelikopterstøtte og støtte fra en stridsvognsbataljon langs Karkeh-elven.
Under kampene langs Karkeh-elven ikke langt fra Dezful viste de iranske stridsvognsmannskaper seg å være bedre på taktisk krigføring. Tross langt flere irakiske stridsvogner kunne de iranske manøvrere fritt for flankeskytning på de irakiske. De irakiske stridsvogner var behandlet som bevegelige artilleriplattformer for statisk krigføring. De iranske kamphelikoptre med TOW styrte missiler angrepet irakerne med stor suksess, under et angrep var opptil 20 stridsvogner ødelagt.
Kampene langs Karkeh-elven og mot Dezful fortsatte, for ved 8. oktober startet irakerne et nytt angrep med forsterkninger fra 1st. irakisk mekaniserte divisjon som ble forvarslet av intenste flyangrep og rakettangrep med FROG taktiske bakke-til-bakke raketter. En FROG-rakett traff byen Dezful der 270 sivilister var drept eller såret. De irakiske styrkene avanserte mot to høyder ved Dezful som senere falt. Med høydene under irakisk kontroll kunne de ha utsikt mot Dezful for deres artilleri.
Men igjen var det iranske forsvaret for sterk. Ved 24. oktober hevdet iranerne å ha ødelagt over 40 pansrede kjøretøyer og stridsvogner med deres kamphelikoptre. Ved 25. oktober ble 5 FROG-7 raketter skutt mot Dezful flyplass, men rakettene istedenfor rammet byen der 115 sivilister ble drept og flere andre skadet.
Ved 8. november 1980 hadde to AH-1J Cobra kamphelikoptre sniket seg dypt bak de irakiske linjer for overraskelsesangrep vest for Dezful der de oppdaget to irakiske Mi-25 kamphelikoptre. Under den første «helikopterkamp» i historien mellom kamphelikoptre ble begge irakiske Mi-25 skutt ned i overraskelse av iranerne, den ene med TOW.
Ved midten av november 1980 var Slaget ved Dezful avløst av skyttergravkrig langs kilometer etter kilometer av skyttergraver og maskingeværreder samt nedgravde tyngre våpen som stridsvogner.
Den polske hærs feltkatedral
Historie
Etter at russerne forlot Warszawa i 1915 ble kirken brukt som depot av de tyske styrkene som stasjonerte i byen. Etter at Polen ble selvstendig på ny i 1918, ble det bestemt å ombygge kirken til dens opprinnelige form. Ombygningsarbeidene varte fra 1923 til 1927 under ledelse av Oskar Sosnowski, og bygningen ble på ny innviet som katolsk kirke. Den ble opphøyet til katedralrang og ble setet til feltbiskopen av den polske hær.
Under og etter Warszawaoppstanden i 1944 ble kirken bombet og jevnet med jorden av tyske Luftwaffe. Etter krigen ble kirken gjenoppbygd mellom 1946 og 1960 under ledelse av Leon Marek Suzin. Kirken forble setet til den nå titulære feltbiskopen, siden feltbispedømmene ble avskaffet i det kommunistiske Polen. Etter kommunismens fall ble feltbispedømmene gjeninnført. Kirken fikk tilbake sin katedralstatus og ble i 1992 på ny den ledende garnisonskirken i Polen.
Ross
Personer
Personer med Ross til etternavn
Personer med Ross til fornavn
Kong Sigurd
Kong Sigurd kan vise til flere norske konger:
MS «Bruvik»
MS «Bruvik» ble levert fra Glommen Mekaniske Verksted A/S ved Fredrikstad og gikk i fjordafart i Nordhordland i 30 år. I 1979 ble hun solgt til Finland, men kjøpt tilbake til Hordaland i 1994.
Ulafeltet
Ulafeltet er et olje- og gassfelt i blokk 7 i sørlige del av Nordsjøen. Navnet kommer av den berømte losen Ulabrand fra Ula i Vestfold.
Feltet ble erklært drivverdig i 1976 og produksjonen startet i 1986, med BP som operatørselskap. Feltet ligger på 70 meters vanndyp og er bygd ut med tre plattformer med stålunderstell: en boreplattform, en produksjonsplattform og en boligplattform. Ulafeltet er tilkoblet Ekofisk med rørledning, og derfra videre gjennom Norpipe til Teesside. Havdybden i området er ca. 70 m og reservoaret består av sandstein fra øvre juratiden tilhørende Ulaformasjonen.
Det amerikanske oljeselskapet Gulf gjennomførte den første leteboringen i 1968 og ga opp. I 1976 boret BP 74 meter dypere og fant olje. Oljefeltet ble satt i produksjon samtidig som oljeprisen falt kraftig i 1986 og BP angret da på at de bygget ut feltet. Produksjonen på Ulafeltet skulle etter planen fases ut på slutten av 1990-årene. Operatøren begynte da å pumpe vann inn i reservoaret for å presse ut mer olje noe som forlenget levetiden betydelig. Feltet var først ute med denne teknologien.
Blanefeltet og Oselvarfeltet er knyttet opp til Ula ved hjelp av havbunnsanlegg. Blanefeltet, som ligger på grensen mellom norsk og engelsk side av Nordsjøen, hadde produksjonsstart i 2007 og opereres av Talisman Energy Norge AS. Oselvarfeltet startet produksjon i 2012 og opereres av danske DONG Energy.
Truddi Chase
Truddi Chase (født 13. juni 1935 i Rochester, New York, død 10. mars 2010) var en amerikansk forfatter med multippel personlighetsforstyrrelse (MPD), også kalt dissosiativ identitetsforstyrrelse (DID). Hun skrev boken When Rabbit Howls (1987), på norsk Når kaninen hyler, en selvbiografi om hennes diagnose.
I biografien forteller Chase sammen med det som blir omtalt som «troppene» om alvorlig fysisk, psykisk og seksuell mishandling som hun ble utsatt for av sin mor og sin stefar fra hun var to år til hun var 15, med det resultat at hun utviklet DID. Biografien er hovedsakelig skrevet av Chase og troppene, men terapeuten som diagnostiserte og behandlet Chase har tillagt boken noen av hans egne notater fra behandlingen. Både terapeuten og troppene har vært svært konsekvente angående kravet om å bli forstått som de ulike, selvstendige menneskene de er, ikke som en del av ett individ, med ulike personligheter. Troppene husket overgrep fra så langt tilbake som toårsalderen, men ulike troppemedlemmer hadde ulike minner og erfaringer. De ulike personene var i liten grad klar over de andres eksistens, men lærte hverandre å kjenne gjennom behandlingsprosessen.
Boken regnes som unik i sitt slag da den hovedsakelig er skrevet av pasienten selv, ikke av terapeuten. Forsøk på å integrere pasienter med DID har vært vellykket, men Chase med troppemedlemmer ønsket ikke dette. I stedet har de fastslått at de nå greier å samarbeide, og at behovet for integrering ikke er til stede.
Ernst Benda
Ernst Benda (født 15. januar 1925 i Berlin, død 2. mars 2009 i Karlsruhe) var en tysk jurist og politiker (CDU).
HMS «Arethusa» (1934)
HMS «Arethusa» var en krysser i den britiske marinen, bygget i 1933. Totalt seks fartøyer i samme klasse var planlagt, men bare fire ble bygget. To av disse ble senket under andre verdenskrig.
Mulig norsk overtagelse
I 1946 ble det planlagt anskaffet en krysser for den norske Marinen. Forslaget om en krysser ble fremsatt i treårsplanen for gjenreisning av forsvaret i Norge, framlagt av Forsvarsdepartementet i september 1946. HMS «Arethusa» ble i forbindelse med denne planen vurdert anskaffet til Norge.
Ernst Benda
Liv og virke
Han tok artium i 1943 og tjenestegjorde i marinen til 1945. Deretter studerte han jus ved Humboldt-universitetet og tilhørte det siste fritt valgte studentrådet. Våren 1948 ble han utvist fra universitetet, etter at kommunistene strammet grepet, og reiste til USA hvor han studerte ved universitetet i Wisconsin-Madison, for så å fortsette studiene ved Freie Universität Berlin. Han tok den andre juridiske statseksamen i 1955 og virket fra 1956 som advokat i Berlin.
HMS «Arethusa» (1934)
Mulig norsk overtagelse
Sjøforsvaret skulle, ifølge denne planen, være havgående, og ha evne til å møte en fiende offensivt ute i åpent hav. Samtidig skulle de aller fleste, tidligere norske og de av den tyske invasjonsstyrken nybyggede, kystfort være i beredskap, og kunne bemannes på kort varsel. Kystfortene skulle ha hovedansvaret for det nære kystforsvar (skjærgårds- og innløpsforsvar), mens Marinen skulle søke å holde fienden unna kysten.
Ernst Benda
Liv og virke
Som leder for Junge Union i Vest-Berlin hørte han sammen med Rainer Hildebrandt til grunnleggerne av den antikommunistiske Kampgruppen mot umenneskelighet. Senere ble han medlem av Berlins parlament (1954–57) og det tyske parlamentet (1957–71), føderal statssekretær (1967–68) og deretter innenriksminister (1968–1969) i regjeringen Kiesinger og president for Forfatningsdomstolen (1971–83). I 1984 ble han professor ved universitetet i Freiburg im Breisgau. Han har også vært president for den protestantiske kirkedagen (1993–95).
Gwent
Gwent er et bevart grevskap i Wales. Det avgrenses av elven Wye i øst, Severnfjorden i sør og av grensen mellom England og Wales.
HMS «Arethusa» (1934)
Mulig norsk overtagelse
Ifølge planen skulle Marinen bestå av én krysser, fem større jagere, åtte mindre jagere, tre korvetter, 5 ubåter, 10 motortorpedobåter og et antall mindre fartøyer til kystforsvar.
Ernst Benda
Liv og virke
Han har mottatt storkorset av Republikken Italias fortjenstorden (1974), det store ærestegnet i gull for fortjenester for Republikken Østerrike (1975) og storkorset av Bundesverdienstkreuz (1983). I 1974 ble han utnevnt til æresdoktor ved det juridiske fakultet ved universitetet i Würzburg og i 1987 mottok han Heinz-Herbert Karry-prisen.
HMS «Arethusa» (1934)
Mulig norsk overtagelse
Krysseren Arethusa ble aldri anskaffet, Stortinget gikk i mot bevilgninger til denne overtagelsen.
Gwent
Gwent består av følgende hovedområder:
Mahmona Khan
Mahmona Khan (født 16. oktober 1973 i Oslo) er en norsk journalist, forfatter, samfunnsdebattant, og tidligere sjefredaktør for Norges største minoritetsorienterte nettmagasin X-plosiv.no (2007–2010).
Bakgrunn
Khan gikk på Bredtvedt videregående skole, studerte engelsk og reiseliv på Wang, før hun tok grunnleggende studier ved Institutt for Journalistikk. Khan fullførte senere to-årig forfatterutdanning ved Norsk barnebokinstitutt.
Khan var initiativatageren bak det første trykte ungdomsbladet X-plosiv for unge med minoritetsbakgrunn i 1995. Hun jobbet som redaktør for dette bladet frem til 1998. Hennes arbeid førte til jobb som reporter i Dagbladets politiske avdeling i 1998. Khan var fra 2000 til 2009 journalist i LOs blad, LO-Aktuelt.
I 2009 ga Khan ut boka Tilbakeblikk – Da pakistanerne kom til Norge, som formidler historier til fem pakistanere som kom til Norge tidlig på 1970-tallet. NRK-programleder Noman Mubashirs far er blant de intervjuede i boka. Våren 2011 ga Khan sammen med Nazneen Khan-Østrem ut boka Utilslørt – Muslimske råtekster, en tekstsamling fra 19 norsk-muslimske kvinner. Høsten samme år debuterte Khan som skjønnlitterær forfatter med ungdomsboka Skitten snø, som handler om voldtekt i det norsk-pakistanske miljøet. Dagsavisens anmelder kalte den «en solid skjønnlitterær debut».
Khan ble plukket ut som en av to norske representanter til å delta i Presidential Summit on Entrepreneurship i Washington D.C. i april 2010. Møtet var initiert av president Barack Obama og ble nevnt i den historiske Kairo-talen i 2009. Khan deltok senere i International Visitors Leadership Program i 2011. Hun har hatt en rekke verv, blant annet i Forbrukerpolitisk forum, Senter for tverrfaglig kjønnsforskning, Medietilsynets utvalg for minoritetsspråklige tidsskrifter, Minoritetspolitisk råd, arbeidsgruppen for minoritetsbarn og unges oppvekst og vilkår.
Hun har senere vært aktiv i Norsk barnebokinstitutts styre, Medieutvalget for minoritetsspråklige utgivelser, Referansegruppe for ABM-Utvikling og Norwegian Friends of Pakistan.
Italias Grand Prix 2004
Italias Grand Prix 2004 var et Formel 1-løp arrangert 10. – 12. september 2004 på Autodromo Nazionale Monza i Italia. Det var det femtende løpet i Formel 1-sesongen 2004.
Løpet
Noter til tabellen:
William Jessop
William Jessop (født 23. januar 1745, død 18. november 1814) var en britisk sivilingeniør, som særlig er kjent for sitt arbeid med kanaler, havner og jernbaner.
Han ble født i Devonport, og var sønn av en skipsbygger. Sivilingeniøren John Smeaton hadde jobbet sammen med faren på Eddystone fyrtårn, og da Jessops far døde ble han tatt i lære hos Smeaton. Han ble satt i arbeid med forskjellige kanaler i Yorkshire. Etter å ha vært i lære i noen år begynte han i økende grad å arbeide selvstendig som ingeniør.
I 1790 grunnla han sammen med en annen ingeniør, Benjamin Outram, et jernverk i Derbyshire, Butterfly Iron Works. Det produserte vogndeler i støpejern, etter Jessops design, og ble et innbringende foretak.
Han bodde mellom 1784 og 1805 i Newark i Nottinghamshire, hvor han to ganger ble valgt til borgermester.
Prosjekter
Blant hans viktigste prosjekter finner man:
Calder
Calder er en elv i West Yorkshire i England. Fra Wakefield har den kanalforbindelse til elven Aire, og inngår således i Aire og Calder-kanalen.
Historie
Elven var en nøkkel for tekstilindustriens suksess i lokalområdet, og flyter gjennom et området kalt for Yorkshire Heavy Woollen District. Flere betydelige kverner ble bygget langs elvens bredder, spesielt ved Halifax, Huddersfield, Dewsbury og Wakefield, men også i de mindre områdene ved Hebden Bridge, Sowerby Bridge og Todmorden. Mange av disse strukturene eksisterer fortsatt som bygninger, men storproduksjon av garn og tekstiler har forlengst opphørt.
Elven er viktig som transportveg for råmaterialer og produktene fra kvernene, spesielt i tiden før utviklingen av annen infrastruktur som veger og jernbaneforbindelser til området. Flere steder er elven ikke navigerbar på grunn av demninger og grunt vann, og passasjer for båter ble gjort ved å kanaler slik at båtene kunne komme til vannvegen «Calder and Hebble Navigation». Arbeidet for å konstruere vannvegen, som fortsatt eksisterer, begynte overfor Wakefield i 1758.
En kjent bygning ved elven er kapellet Chantry Chapel ved Wakefield, som dateres fra midten av 1300-tallet.
Ved Wakefield er en rekke av tidligere kvernbygninger som i løpet av midten av 2000-tallet blitt oppusset for et havneområdeprosjekt som kombinerer boliger, kontorer, gallerier og offentlige rom.
Kong Inge
Kong Inge kan vise til flere norske og svenske konger:
Mid Glamorgan
Mid Glamorgan er et bevart grevskap i Wales.
Det ble så delt inn i følgende hovedområder:
I 2003 ble den delen av Caerphilly som lå i Mid Glamorgan overført til Gwent.
Plankeveien
Plankeveien brukes om særlig to tidligere veier til Oslo/Christiania fra øst. Den ene følger omtrent det som i dag er Strømsveien/Gamle Strømsvei, fra nordenden av Øyeren til Galgeberg. Den andre går gjennom Østmarka fra Kirkebygda i Enebakk via Børter og Rausjøgrenda fram til Rustadsaga og Oslo. Denne veien er ført på kommunens gule liste over verneverdige objekter. Veiene fikk navnet på grunn av den omfattende transporten av plank til Christiania. Plankelassene skulle til bordtomtene ved munningen av Akerselva, der de ble skipet ut i Europa. Ifølge P. Chr. Asbjørnsen var det ikke noe fornøyelig bekjentskap å treffe på plankekjørerne. De sperret ofte trafikken der de kom i rekker på opptil 50 lass. På 1840-tallet kunne det ifølge Byantikvaren gå hele 1000 lass gjennom Groruddalen hver dag. Dette var en tid den mest trafikkerte vegstrekning i hele Skandinavia. Det skal ha vært over 2000 kjørere og 4-5000 hester i sving med å kjøre plank mellom Øyeren og Christiania. Karen Cudrio er tillagt mye av æren for etableringen av Plankeveien, den tidligere vinterveien som i hovedsak fulgte vann og myrer gjennom Østmarka, og som var den tids hovedvei til Christiania fra sagene i Rausjøgrenda og Enebakk. Plankeveien var hovedferdselsåren fra Enebakk og Nordre Follo inn til Christiania helt til den nye kjøreveien til Enebakk sto ferdig omkring 1865; dvs. den veien vi i dag kjenner som fylkesvei 155 fra Oslo til Ytre Enebakk.
Mer sannsynlig er det at hun fikk tok initiativ til omleggingen og forkortingen av veien på slutten av 1760-tallet.
Den sørlige veien ble besørget anlagt av Karen Cudrio (født Hofgaard), enke etter Peder Cudrio på Rustad gård. Veien går om vinteren over isen på Børtervanna og opp til Rausjø, hvor den svinger nordover mot Skjelbreia og går videre til Eriksvann, Sør-Elvåga og over til Nøklevann, Rustad gård og Rustadsaga, Østensjøvannet og ned til byen. Plankeveien ble brukt fram til Enebakkveien sto ferdig omkring 1865. Den delen som går i Marka, er ryddet og merket som skiløype. Og hver høst kan man følge «Plankemarsjen», en turmarsj som går fra Kirkebygda i Enebakk til Rausjøgrenda.
1855 Korolev
1855 Korolev er en hovedbelteasteroide og går i bane innenfor asteroidefamilien Flora. Den ble oppdaget 8. oktober 1969 av Ljudmila Ivanovna Tsjernykh ved Krim-observatoriet i Nauchnij.
Front national de liberté
Front national de liberté (vietnamesisk Mặt trận Giải phóng miền Nam Việt Nam, «Den nasjonale front for frigjøringen av det sørlige Vietnam», forkortes FNL, også kalt Viet Cong) var den fremste opprørsbevegelse i Vietnam under Vietnamkrigen. FNL fremstilte seg selv under Vietnamkrigen som en nasjonal front sammensatt av forskjellige grupper som var mot den amerikanskstøttede Republikken Vietnam; mens det etter krigen er vedgått fra Hanois side at den var under stram styring og kontroll av Hanoi og det nordvietnamesiske kommunistpartiets politbyrå.
Navn
Gruppen er blitt omtalt under flere navn, litt avhengig av tid og ståsted. Særlig har benevnelsene Vietcong og FNL blitt benyttet litt om hverandre.
Vietcong
Benevnelsen Việt cộng var en betegnelse som ble brukt av motstanderne, og dukket for første gang opp i aviser i Saigon tidlig i 1956. Dette er en sammendragning av betegnelsen Việt Nam Cộng-sản, («vietnamesiske kommunister»), eller eventuelt Việt gian cộng sản («kommunistiske forrædere mot Vietnam»). Den første bruket av Vietcong på engelsk stammer fra 1957. Amerikanske soldater omtalte ofte Vietcong som Victor Charlie eller VC. «Victor» og «Charlie» er fra det fonetiske alfabetet for V og C. Betegnelsen Charlie ble brukt om de kommunistiske («Communist») styrkene generelt, både FNL og de nordvietnamesiske styrkene.
FNL
Den offisielle historieskrivningen betegner gruppen som «Vietnams frigjøringshær», eller «Den nasjonale frigjøringsfronten for Sør-Vietnam» (Mặt trận Dân tộc Giải phóng miền Nam Việt Nam). I en radiosending fra Radio Hanoi brukte man denne betegnelse i januar 1961 da det ble proklamert at denne gruppen var dannet. I sine memoarer, kaller Võ Nguyên Giáp gruppen «Sør-Vietnams nasjonale frigjøringsfront». Dette har derfor ofte blitt forkortet til National Liberation Front (NLF) «Nasjonale frigjøringsfront».
Norske medier benyttet tidlig i krigen benevnelsen Vietcong, men dette endret seg utover mot slutten av 1960-tallet da dette ikke ble ansett som politisk korrekt og preg av skjellsord etter at det politiske arbeidet til Solidaritetskomiteen for Vietnam fikk større gjennomslagskraft. I stedet ble den franske betegnelsen Front National de Libération som også ble brukt om frigjøringsbevegelser i andre tidligere franske kolonier, som Algerie.
I 1969 dannet FNL Den provisoriske revolusjonære regjering for Republikken Sør-Vietnam (Chính Phủ Cách Mạng Lâm Thời Cộng Hòa Miền Nam Việt Nam), og dette var navnet som offisielt ble brukt helt fram til at landet ble slått sammen med Nord-Vietnam i 1976. Medlemmene selv omtalte ofte FNL bare som Mặt trận («fronten»). I dag omtalte vietnamesiske medier gruppen som Quân Giải phóng («Frigjøringshæren»).
Forhold til Hanoi
Forholdet mellom FNL og regjeringen i Hanoi var et kontroversielt tema under Vietnamkrigen. Sympatisører hevdet at disse var et uttrykk for en folkelig motstand fra befolkningen i sør. og at FNL var en bred politisk koalisjon av flere ulike politiske grupper. Selv om det ble erkjent av det sørvietnamesiske kommunistpartiet Folkets revolusjonære parti var den største aktøren i gruppen, ble det hevdet at også partiene Det demokratiske parti og Det radikale sosialistparti også var deltakende partier.
FNLs motstandere hevdet at FNL bare var en enhet for Hanoi. En rekke uttalelser etter krigen fra aktørene på den kommunistiske siden har bekreftet at dette også var tilfelle, og at FNL var under stram styring fra Hanoi, og at den sosialistiske lederen Nguyễn Hữu Thọ bare var en symbolsk leder Ifølge memoarene til FNLs øverste kommandant Trần Văn Trà, fulgte han ordrer fra Hanoi, som var vedtatt av politbyrået. og Trà selv var general i den nordvietnamesiske Vietnams folkehær og nestkommanderende stabssjef i den nordvietnamesiske hæren før han tok opp tjenesten i sør. Ifølge Hanois offisielle historieskrivning var FNL en del av Vietnams folkehær.
West Glamorgan
West Glamorgan er et bevart grevskap i Wales.
Front national de liberté
Opprinnelse
Etter at fredskonferansen i Genève i 1954 avsluttet Den første indokinesiske krig, trakk Frankrike seg ut av Fransk Indokina og Vietnam ble midlertidig delt i to med en demilitarisert sone.
West Glamorgan
Fra 1974 til 1994 var det et administrativt grevskap, delt i de fire distriktene Lliw Valley, Neath, Port Talbot og Swansea.
Front national de liberté
Opprinnelse
Viet Minh hadde kontroll over neste hele det nordlige Vietnam, bortsett fram Hanoi og et området rundt byen. Samtidig sto det også militære styrker i den nyopprettede staten Sør-Vietnam, selv om rundt 90,000 Viet Minh-soldater ble evakuert nordover. Men fortsatt ble mellom 5,000 og 10,000 kadre ble igjen i sør, de fleste av dem med ordre om å endre fokus til politisk agitasjon og politisk virksomhet. Den første organiserte FNL-virksomheten, «Saigon-Cholon fredskomite», ble grunnlagt i 1954 for å stå for lederskapet for denne gruppen av kadrene i sør. Andre navn som slike grupper fikk, indikerte at det var religiøse grupper. Slike grupper til å fronte motstandsarbeidet ble etter hvert så utbredt at bevegelsens virkelige lederskap forble ukjent til lenge etter at krigen var over, og dette ga grunnlaget for uttrykket «Det ansiktsløse Vietcong». .
Valg av strategi
Sør-Vietnam, under ledelse av Ngô Đình Diệm vendte i 1956 oppmerksomheten mot de kommunistiske gruppene, etter å ha slått ned andre opposisjonelle, både politiske og religiøse grupper. Etter få måneder ble FNLs grupper presset tilbake til mer fjerne utkantområder, og de siste franske soldatene forlot Vietnam i april 1956. I mars samme år presenterte det sørvietnamesiske kommunistlederen Lê Duẩn en plan med navnet «Veien til sør» for militær infiltrasjon til de andre medlemmene av politbyrået i Hanoi. I Lê Duẩns plan ble det tatt høyde for at det ville bli en militær konfrontasjon med USA, gitt forholdene under Den kalde krigen. Men Folkerepublikken Kina og Sovjetunionen var motstander av en slikk militær konfrontasjon på denne tiden rett etter Koreakrigen og Lê Duẩns plan ble avvist og kommunistene i sør måtte begrense seg til økonomisk kamp. Lederskapet ble delt i to fraksjoner, «Nord først», altså pro-kinesisk, ledet av Trường Chinh og en «Sør først», ledet av Lê Duẩn.
Etter hvert som splittelsen mellom Kina og Sovjetunionen økte, ble Hanois strategi å spille disse ut mot hverandre, og tiltak ble iverksatt for å tilrettelegge for militær infiltrasjon i sør i desember 1956. I prinsippet sluttet Hanoi seg til Lê Duẩns plan, men forutsatte internasjonal støtte og en modernisering av Vietnams folkehær og styrkene som sto i sør. Dette skulle etter planen være på plass innen 1959. President Hồ Chí Minh sto for at vold var siste utvei. Nguyễn Hữu Xuyên ble satt inn som militær øverstkommanderende i sør, og erstattet Lê Duẩn, som ble genralsekretær i kommunistpartiet i Hanoi. Dette innebær en reduksjon av Hồ Chí Minh som hadde foretrukket den mer moderate Võ Nguyên Giáp som var allerede i regjeringen. I en tale 2. september 1957 gjentok Hồ «Nord først»-linjen, med økonomisk kamp. I november samme år reiste Hồ sammen med Lê Duẩn til Moskva og fikk støtte til en mer militant linje. etter at den sovjetiske selvtilliten hadde blitt styrket etter de to vellykkede «Sputnik»-utskytingene.
Væpnet kamp
En rekke tiltak for å «utrydde forrædere», eller «væpnet propaganda» begynte i april 1957. En rekke drap ble etter hvert kjent og i oktober 1957 var det en rekke bombeeksplosjoner i Saigon som skadet 13 amerikanere. Tidlig i 1958 ble det etablert «sikre områder» for logistikk for militære aktiviteter i Mekongdeltaet og i byområder. I juni samme år ble det etablert en kommandostruktur for det østlige Mekongdeltaet.
Det nordvietnamesiske kommunistpartiet vedtok en «Folkets krig» i sør på sin sesjon i januar 1959, og denne beslutningen ble bekreftet av politbyrået i mars. I mai 1959 ble det etablert en gruppe for å oppgradere og videreutvikle Ho Chi Minh-stien, og de første leveransene ble levert i august samme år. Det ble etablert en felles militær kommando, med hovedkvarter i Tây Ninh-provinsen, rett ved grensen til Kambodsja. I september 1959 ble to kompanier fra Sør-Vietnams hær overfalt og dette var den første militære aksjonen som involverte større enheter. og ble av kommunistene betraktet som begynnelsen av den «væpnede kampen». en rekke opptøyer som startet i provinsen Bến Tre i Mekongdeltaet i januar 1960 etablerte en rekke «frigjorte soner» hvor det ble etablert lokalt FNL-styre.
I 1960 var den politiske splittelsen mellom Folkerepublikken Kina og Sovjetunionen blitt til en politisk rivalisering, og dette gjorde kineserne mer innstilt på å støtte Hanois kamp i sør. For den kinesiske lederen Mao Zedong ble militær assistanse til Nord-Vietnamen måte å vise fram sitt «anti-imperialistiske» arbeid, både på den innenrikspolitiske og den utenrikspolitiske scenen. Rundt 40,000 kommunistiske soldater innfiltrete i sør i årene 1961 til 1963. FNL økte raskt sin styrke og anslagsvis 300,000 ble innrullert i støttegrupper tidlig i 1962. Forholdstallet mellom FNL-soldater og de sørvietnamesiske styrkene endret seg raskt fra forholdet 1 til 10, til forholdet 1 til 5 i løpet av et år.
Det amerikanske engasjement blir innledet
Voldsnivået økte dramatisk mot høsten 1961, fra 50 geriljaangrep i september til 150 i oktober. Den amerikanske presidenten John F. Kennedy bestemte i november 1961 å øke betydelig den militære hjelpen til regjeringen i Saigon, og allerede i desember 1961 ankom 35 helikoptre og i midten av 1962 var det 12,000 amerikanske militære rådgivere i Sør-Vietnam. Den sørvietnamesiske regjeringen klarte å presse FNL tilbake i 1962, men i 1963 klarte FNL å gjenoppta det militære initiativet.