cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Roger Waters
Waters var en av grunnleggerne av bandet og var opprinnelig gruppens bassist. Etter Syd Barrett forlot gruppen i 1968 fikk Waters en stadig større rolle. Utover 1970-årene overtok han gradvis som bandets konseptualist, tekstforfatter og fremste låtskriver, og i stadig større grad som vokalist. Med konseptalbumene The Dark Side of the Moon (1973), Wish You Were Here (1975), Animals (1977), The Wall (1979) og The Final Cut (1983) ble Pink Floyd en av verdens mest kjente og innflytelsesrike musikkgrupper. Bandet har solgt over 250 millioner plater.
Etter å ha utgitt sin første soloplate, The Pros and Cons of Hitch Hiking, i 1984, forlot han Pink Floyd året etter. Når de gjenværende medlemmene, David Gilmour og Nick Mason, ønsket å fortsette uten ham gikk Waters til søksmål mot sine tidligere kolleger om rettighetene til bandets navn og materiale; saken endte i et forlik i 1987, som ga Waters rettighetene til The Wall og Pink Floyds ikoniske flyvende gris, mens Gilmour fikk beholde rettighetene til bandnavnet og bandets øvrige materiale. Waters fortsatte som soloartist og ga ut soloplatene Radio K.A.O.S. i 1987 og Amused to Death i 1992, før han tok en pause fra artistlivet i 1990-årene. I 1990, for å markere Berlinmurens fall, arrangerte Waters en av de største konsertene noensinne, The Wall Live in Berlin, med en rekke gjesteartister.
Waters har siden han begynte å turnere igjen i 1999 vært en aktiv livemusiker, og han var en av de ti høyest innbringende liveartistene i 2010-årene. I 2005 ble Waters med sine tidligere bandkolleger David Gilmour, Richard Wright og Nick Mason på en gjenforening av Pink Floyd under veldedighetskonserten Live 8, som ble Waters første og eneste konsertopptreden med bandet siden 1981. Samme år utga han operaen Ça Ira, som han hadde jobbet med siden 1980-årene. Han turnerte med The Wall fra 2010 til 2013, som ble den høyest innbringende konsertturnéen fra en soloartist noensinne. Under én av konsertene i London i 2011 medvirket Gilmour og Mason som gjester. I 2017 ga Waters ut sitt første soloalbum på 25 år, Is This the Life We Really Want?, som i hovedsak fikk gode kritikker.
Waters har også gjort seg bemerket for sitt politiske engasjement, spesielt hans engasjement for Palestina i Midtøsten-konflikten og sin kritikk av nasjoner som støtter Ukraina i krigen mot Russland.
Arnfinn Johnsen
Han er medlem av Norske Bildende Kunstnere. Har hatt 20 separatutstillinger.
Natnael Berhane
Natnael Berhane (født 5. januar 1991 i Asmara) er en eritreisk profesjonell landeveissyklist.
Visens venner
Foreningen ble etablert i 1944 av Bjørn Mørck i samarbeid med Jens Gunderssen, Yukon Gjelseth, Thorbjørn Egner, Bjarne Berulfsen, Jacob Dybwad, Julius Hougen og Finn Faaborg, som et norsk svar på den svenske foreningen fra 1936. Formålet var å bevare og dyrke den gode vise, og å få oppvurdert visen som kulturuttrykk. Arkitekt Odd Brochmann var foreningens første formann. Andre kjente medlemmer var Alf Prøysen, Jakob Sande, Mimmi Thommessen, Bernt Heiberg, Odd Nansen og Frode Rinnan. Utover på 1960-tallet kom også Erik Bye, Hartvig Kiran, Geirr Tveitt, Alf Cranner, Ivar Medaas, Birgitte Grimstad og Otto Nielsen med.
Natnael Berhane
I 2012 ble han kåret til årets afrikanske syklist.
Roger Waters
Bakgrunn
Roger Waters ble født 9. september 1943 i Great Bookham, Surrey, England. Waters vokste opp i Cambridge. Hans mor Mary var lærer og far og hans far kjempet i andre verdenskrig selv om han var pasifist. Eric Fletcher Waters falt i Operasjon Shingle, den allierte landgangen ved Anzio, Italia i 1944. Roger kom til å referere til tapet av faren veldig ofte, spesielt på albumene The Wall og The Final Cut. Moren, som dukket opp i filmatiseringen av The Wall, er forøvrig ikke basert på hans egen mor. Begge foreldrene var kommunister.
Roger Waters gikk på samme skole som Syd Barrett og David Gilmour. Han var en ivrig sportsmann og tilhenger av svømming i elven Cam ved Grantchester Meadows, Cambridge.
På Cambridge High School ble Waters oppfattet som en innadvendt og konkurranseorientert ensom type. Waters har senere uttalt at han mistrivdes på skolen, ettersom regimet på skolen var strengt. Waters engasjerte seg i sport og utmerket seg i cricket og rugby. Waters fikk sin første 6-strengs akustiske gitar da han var 14 år gammel. Han satser hardt på å også lære seg bassgitar. Waters, Geoff Mott og Clive Welham dannet bandet Geoff Mott & The Mottoes da de var 18–19 år gamle. Den litt yngre Syd Barret sluttet seg til bandet.
Visens venner
Radio
Visens Venner hadde tidlig i 1950-årene et eget, fast radioprogram som ble sendt på NRK.
Roger Waters
Bakgrunn
Roger Waters og Syd Barrett gikk begge på Cambridge High School for gutter (David Gilmour gikk også der). Etter Cambridge begynte ekstentriske og lovende kunststudenten Barrett i 1964 på Camberwell School of Art i London, et populært sted for vordende popstjerner i 1960-årene. Waters reiste til London og begynte i 1962 på Regent Street Polytechnic School (senere del av University of Westminster) for å studere arkitektur. Der møtte Waters Nick Mason og Richard Wright.
Tiden i Pink Floyd (1964–1984)
I 1964 ble Roger Waters et av de originale medlemmene av Pink Floyd sammen med sanger og hovedlåtskriver Syd Barrett, Richard Wright og Nick Mason. Keyboardisten i Pink Floyd, Richard Wright, pleide angivelig å stemme Rogers bassgitar.
Visens venner
Nordiske søsterforeninger
I 1936 ble Samfundet Visans Vänner etablert i Sverige. Opprettelsen av den norske foreningen Visens Venner i 1944 ble etterfulgt med tilsvarende foreninger i Finland i 1945 og Danmark i 1953. De nordiske viseforeningene ga sammen ut boken Nordisk visebok : 100 viser fra Danmark, Finland, Norge og Sverige i 1973. I Finland fantes det på det tidspunktet hele to foreninger i Finlland; henholdsvis i Helsingfors og i Åbo.
Roger Waters
Tiden i Pink Floyd (1964–1984)
Pink Floyd ga ut sitt debutalbum, The Piper at the Gates of Dawn, i 1967. Waters bidro med sangen «Take Up Thy Stephoscope and Walk», og er sammen med resten av bandet kreditert som medlåtskriver på «Interstellar Overdrive» og «Pow R. Toc H.». Samtlige andre låter på albumet er skrevet av Barrett. Waters bidro også med skrikende vokal på «Pow R. Toc H.», og Waters' særegne skrik skulle senere bli et av hans varemerker, som han også brukte på andre låter som «Careful with That Axe, Eugene» og «Run Like Hell».
Da Barretts forverrede mentale helse ledet til hans avgang fra bandet i 1968, tok Waters styring over bandets artistiske retning sammen med gitarist og vokalist David Gilmour, som hadde blitt medlem av bandet som en forsterkning og etter hvert som en erstatter for Barrett. Bandet gikk deretter igang med å spille inn sitt neste album, A Saucerful of Secrets. På dette albumet bidro Waters mer aktivt som låtskriver. Waters skrev «Corporal Clegg», som ble den første Pink Floyd-sangen som berørte temaet krig, som skulle bli et stadig tilbakevendende tema i hans låtskriving. Ifølge Waters var sangen inspirert av farens dødsfall under krigen. Waters skrev også sangen «Set the Controls for the Heart of the Sun», som var første låt med Waters som hovedvokalist og som senere ble et fast innslag på solokonsertene hans i mange år, samt «Let There Be More Light», som ble utgitt som singel i USA.
Visens venner
Bokutgivelser
Boka Tone, tekst og trubadur ble laget til foreningens 60-årsjubileum. Den inneholder 150 viser av Visens Venners fremste kunstnere, dessuten en artikkel om foreningens historie, som Olav Bø skrev til foreningens 50-årsjubileum.
Roger Waters
Tiden i Pink Floyd (1964–1984)
Sammen førte Waters og Gilmour Pink Floyd inn i rampelyset, hvor de produserte flere album, blant dem de mest kritikerroste og mest solgte albumene til dags dato. The Dark Side of the Moon, som kom ut i 1973, ble et av musikkhistoriens mest solgte og kritikerroste album. Waters stod bak konseptet, som i følge ham selv handlet om ting folk utsettes for i det moderne livet som kan føre til galskap, og skrev dessuten alle tekstene. Waters tekster fikk på dette punktet et mer tydelig politisk og filosofisk preg. Waters skrev «Money» som en refleksjon over konflikten mellom sine sosialistiske idealer og rikdommen han oppnådde som rockestjerne, mens «Us and Them» handlet opp emner som krig, rasisme og fattigdom, mens «Brain Damage» var inspirert av Barretts sammenbrudd.
Visens venner
Nedleggelse i 2007
Årsmøtet 2007 gikk med stort vemod inn for et forslag om å legge ned Visens Venner. Foreningens arkiver er overtatt av Norsk visearkiv.
Roger Waters
Tiden i Pink Floyd (1964–1984)
På det siste Pink Floyd-albumet med Roger Waters, The Final Cut i 1983, ble albumet kreditert som «av Roger Waters, fremført av Pink Floyd». Samtlige låter var skrevet av Waters alene, og Waters stod også for hovedvokalen på samtlige låter unntatt «Not Now John». Ettersom Rick Wright hadde blitt ekskludert fra bandet, var det også Waters som spilte synthesizerne. I forbindelse med innspillingen oppstod det uenigheter mellom Waters og Gilmour om hvilke låter som skulle være med på albumet; Waters insisterte på å inkludere flere sanger som tidligere hadde blitt avvist under innspillingen av The Wall, noe Gilmour var imot ettersom han mente de ikke var gode nok. The Final Cut var umiddelbart en kommersiell suksess, og toppet den britiske albumlista, men fikk en blandet kritisk mottakelse og fikk ikke den legendariske statusen som de forrige fire albumene har fått.
1984-1999
I 1984 utga Waters sin første soloplate, The Pros and Cons of Hitch Hiking. Waters hadde skrevet konseptet og mesteparten av musikken allerede i 1978, da han presenterte det til Pink Floyd og ga dem valget mellom å spille inn The Pros and Cons of Hitch Hiking og The Wall. Ettersom resten av medlemmene i Pink Floyd hadde valgt The Wall, valgte han å utgi The Pros and Cons of Hitch Hiking som et soloalbum. Waters dannet i denne sammenheng et backing-band, ved navn The Bleeding Hearts Band, med blant annet Eric Clapton på gitar. Waters turnerte deretter med albumet i Europa og Nord-Amerika i 1984 og 1985, men både albumet og turnéen solgte dårligere enn forventet.
I 1985 erklærte Waters bandet for oppløst, men Gilmour og Mason ønsket å fortsette bandet. Den følgende uenigheten mellom Waters og de to gjenværende medlemmene vedrørende fortsatt bruk av bandnavnet Pink Floyd førte til søksmål fra Waters. Han hevdet at det som nå var igjen av det originale bandet (som opprinnelig hadde bestått av Waters, Barrett, Mason og Wright) ikke kunne fortsette å kalle seg det samme, nå som det var uten tre av sine grunnleggere. Barrett forlot gruppa allerede i 1968, mens Richard Wright ble presset ut av bandet av Waters under innspillingen av The Wall. Et annet av Waters argumenter var at han hadde skrevet mesteparten av Pink Floyds tekster etter at Barrett forlot bandet. Saken kom aldri for retten, og partene ble enige om et forlik. Gilmour og Mason fikk retten til å bruke navnet Pink Floyd og majoriteten av gruppens sanger, dog uten rettighetene til konseptet og albumet The Wall samt den berømte Pink Floyd-grisen. Bandet ble offisielt oppløst i 1994.
Waters fortsatte sin solokarriere etter Pink Floyd. I 1985 skrev han mesteparten av filmmusikken til When the Wind Blows. I 1987 ga han ut sitt neste soloalbum, Radio K.A.O.S., hvor Waters brukte et konsept om en funksjonshemmet mann fra Wales og hans bror til bitende samfunnskritikk av datidens ledere, som Margareth Thatcher og Ronald Reagan, våpenkappløpet og markedsliberalismen. Waters forsøkte, i samarbeid med produsent Ian Ritchie, å få albumet til å høres moderne ut, og det ble brukt mye synth og trommeeffekter. Waters har senere ytret sin misnøye mot hvordan albumet ble, og har gått så langt som å si at han angret på at han ga det ut.
Etter at Berlinmuren ble revet ned i 1989, satte Waters i gang en gigantisk veldedighetskonsert av The Wall Live in Berlin den 21. juli 1990. Konserten hadde mange gjesteartister, som Bryan Adams, Scorpions og Joni Mitchell, og ble holdt på Potsdamer Platz, et område som var en del av «ingenmannsland» mellom Øst- og Vest-Berlin. Det er en av historiens største konserter med over 200,000 mennesker.
I 1992 ga Waters ut sitt neste album, Amused to Death. I likhet med de foregående albumene var mottakelsen noe blandet på utgivelsestidspunktet, men albumet har senere fått en høy status blant fans og anmeldere, hvorav noen har ansett det for å inneholde noe av Waters' beste låtskriving. Konseptet var inspirert av hendelser som Gulfkrigen og massakren på den himmelske freds plass, og var en protest mot bruken av krig som en form for underholdning, blant annet på TV. Waters har senere uttalt at han anser Amused to Death som et av sine mesterverk, på linje med Dark Side of the Moon og The Wall.
1999-2016
Etter en lang pause dro han igjen ut på turné i Nord-Amerika i 1999 og 2000, hvor han fremførte noen av sine mest kjente arbeider med Pink Floyd sammen med materiale fra hans solokarriere fremfor et stort publikum. Dette ledet til utgivelsen av Waters første konsertalbum og konsertfilm, In the Flesh Live, både på CD og DVD. In the Flesh-turnéen ble senere utvidet med en verdensturné i 2002.
I 2002 ga Waters ut sitt første samlealbum, Flickering Flame. Denne plata inkluderte for det meste sanger fra hans tidligere soloalbum, men inkluderte også den nye sangen «Flickering Flame», som Waters hadde debutert som avslutningsnummer på noen av konsertene på slutten av In the Flesh-turnéen, samt en demoversjon av «Lost Boys Calling» fra The Legend of 1900-soundtracket, samt en coverversjon av Bob Dylans «Knockin' on Heaven's Door»
I september 2004 ga Waters ut to nye sanger; «To Kill The Child» og «Leaving Beirut». Disse ble bare gitt ut på internett med unntak av Japan der de ble utgitt på en CD-single i januar 2005. Begge disse sangene var inspirert av invasjonen av Irak i 2003. Waters, som nå bor i USA, har sagt han skrev sangene rett etter krigen startet, men ventet med å gi dem ut til rett før det amerikanske presidentvalget i 2004 slik at han kunne svekke kandidaturet til George W. Bush. Rett etter tsunamikatastrofen 26. desember 2004 fremførte Waters låten «Wish You Were Here» sammen med Eric Clapton på NBCs veldedighetskonsert.
Den 2. juli 2005 opptrådte Waters og Pink Floyd sammen igjen under Live 8-konserten i London. De spilte fire sanger på rundt tilsammen 20 minutter, og det regnes som den mest minneverdige delen av konserten. Waters bemerket senere at opplevelsen av å spille sammen med Pink Floyd igjen var positiv, og at han gjerne ville gjøre det igjen. Samtidig understreket han at mulighetene for å spille inn et nytt album sammen med de gamle bandkollegene nok var små, blant annet med bakgrunn i tidligere motsetninger mellom ham og David Gilmour. Gilmour uttalte i et senere intervju at når han går på turné vil han i overveiende grad fremføre nytt materiale. I 2006 la han ut på turné, kalt The Dark Side Of The Moon Live Tour. Her gjestet han Norge to ganger, 14. juni 2006 på Norwegian Wood-festivalen i Oslo og 26. juni på Viking Stadion i Stavanger. Musikerne var stort sett de samme som på In The Flesh-turneen i 2002. I 2007 fortsatte turnéen, der han blant annet spilte i Vestlandshallen i Bergen 29. april. Waters utvidet turnéen med noen konserter i 2008. Mellom 2010 og 2013 turnerte Waters med The Wall. Turnéen er den mest lønnsomme konsertturnéen av en soloartist noensinne, men også en av de dyreste. Han spilte fire konserter på Telenor Arena på Fornebu: 30. april og 1. mai 2011 og 14. og 15. august 2013. På en av konsertene på O2 Arena i London i mai 2011 dukket David Gilmour opp som en overraskelse, og spilte gitar på og sang «Comfortably Numb» med Waters. På «Outside the Wall» dukket også Nick Mason opp og spilte perkusjon. Waters brukte anledningen til å ta selvkritikk overfor sin oppførsel under tiden den opprinnelige The Wall ble spilt inn og innrømte at han hadde vært utfordrende å jobbe med, men at dette nå hadde endret seg, og at han ikke kunne være mer glad for å spille med Gilmour og Mason igjen. Både Waters og Gilmour har likevel flere ganger utelukket at en gjenforening av Pink Floyd er aktuell.
I tillegg arbeider han med en oppsetning av The Wall som musikal, og hans opera Ça Ira har blitt satt opp flere ganger forskjellige steder i Europa.
2017–
2. juni 2017 gav Waters ut sitt første nye studioalbum på 25 år, Is This the Life We Really Want?. I likhet med mange av Waters' tidligere utgivelser er albumet svært politisk, og er fylt med antikrigstekster. Albumet var i stor grad en reaksjon på at Donald Trump – som Waters misliker sterkt og har omtalt som en fascist – ble valgt som president i USA. Albumet fikk stort sett gode kritikker, og gikk til topps på albumlistene i blant annet Norge , samtidig som det nådde 3. plass i Storbritannia og 11. plass i USA, noe som er Waters' beste listeplasseringer som soloartist hittil.
21. mai samme år dro Waters på sin Us + Them-turné, som varte til 9. desember 2018 og omfattet 157 konserter i USA, Canada, Europa, Oseania og Latin-Amerika. Waters besøkte Norge under turnéen og spilte to konserter på Telenor Arena 14. og 15. august 2018. 13. august, før sin første konsert på Telenor Arena, deltok Waters på et spesialarrangement på Nobel Peace Center, og avsluttet arrangementet med å framføre sangene «Mother» og «Broken Bones». Det ble utgitt et konsertalbum og en konsertfilm fra turnéen, begge med navn Us + Them. I 2018 ga Waters ut det klassiske hørespillet Igor Stravinsky's the Soldiers Tale, som er Waters' adaptasjon av Igor Stravinskij sitt verk L’Histoire d’un soldat, hvor Waters både er forteller og spiller alle karakterene, med musikk framført av Bridgehampton Chamber Music Festival.
I januar 2020 annonserte Waters at han ville legge ut på en ny turné, This Is Not a Drill, i Nord-Amerika fra juli til oktober samme år, men turnéen ble utsatt på grunn av Koronaviruspandemien. I april 2022 annonserte Waters de nye turnédatoene, som vil finne sted fra juli til oktober 2022. I september 2022 annonserte Waters at turnéen ville bli utvidet med konserter i Europa, inkludert Norge, fra mars til juni 2023. Waters spilte to konserter på Telenor Arena i Bærum henholdsvis 11. og 12. april 2023.
9. desember 2022 ga Waters ut et nytt album, The Lockdown Sessions, som består av nye versjoner av låter fra tidligere i karrieren. Waters begynte å spille inn albumet under koronaviruspandemien, etter at hans This Is Not a Drill-turné ble utsatt, og stammet ifølge Waters fra en idé han fikk om å spille inn alle sangene som ble framført som ekstranumre på Us + Them-turnéen.
Waters avslørte også i 2023 at han hadde spilt inn en ny utgave av The Dark Side of the Moon. Han avslørte også at han jobbet med et nytt soloalbum, bygd rundt sangen «The Bar» som han debuterte på This Is Not a Drill-turnéen.
Politisk aktivisme
Waters har profilert seg som en sterk kritiker av staten Israels politikk overfor Palestina og de okkuperte områdene. I 2006, etter oppfordring fra palestinsk sivilsamfunn, flyttet han sin planlagte konsert i Tel Aviv til «fredsbyen» Neve Shalom, ettersom han anså at hans opptreden i Tel Aviv ville bidratt til å legitimere Israels undertrykkelse av palestinerne. Han har senere engasjert seg i Boycott, Divestment and Sanctions (BDS)-bevegelsen og argumentert for kulturell boikott av Israel. Waters har ved flere anledninger oppfordret andre artister til å ikke spille i Israel. I 2012 holdt han en tale i FNs generalforsamling på vegne av Russel Tribunal on Palestine, hvor han forsvarte palestinernes rettigheter og kritiserte Israel for en rekke krigsforbrytelser mot palestinerne, inkludert apartheid, etnisk rensing og kollektiv avstraffelse, og mente ansvarlige burde holdes ansvarlig.
Waters har blitt anklaget for antisemittisme i hans kritikk av Israel fra Israel-vennlige organisasjoner og aktivister som Anti-Defamation League. Waters avviser disse anklagene og fastholder at hans kritikk er rettet mot politikken til Israels regjering, og at kritikk av Israel ikke er antisemittisme. Anklagene har ført til oppfordringer til kanselleringer av hans konserter, blant annet i Tyskland. Under This Is Not a Drill-turnéen i 2023 vedtok byrådet i Frankfurt å avlyse Waters' planlagte konsert i Festhalle for «vedvarende anti-Israel-oppførsel» som byrådet anså som antisemittisk, med henvisning til Waters' støtte til kulturell boikott av Israel, sammenligner med apartheidregimet i Sør-Afrika og oppfordringer til musikere om å avlyse konserter i Israel. Kanselleringen i Frankfurt ble etterfulgt av prosesser i retning av kansellering i München, men det ble der droppet ettersom myndighetene anså at de ikke hadde rettslig grunnlag. Waters har varslet søksmål mot forsøkene på å kansellere konsertene. En underskriftskampanje til støtte for at Waters skulle få opptre i Frankfurt ble startet av Katie Halper og støttet av en rekke andre artister, forfattere og andre kjente offentlige personer, deriblant Waters' tidligere bandkamerat Nick Mason.
Waters var som 15-åring formann for Youth Campaign for Nuclear Disarmament i Cambridge, samtidig var han også formann for Labour Party Young Socialists i Cambridge.
Waters var i 1980-årene motstander av politikken til statsminister Margaret Thatcher. Han var en sterk motstander av Falklandskrigen, noe han blant annet gjorde uttrykk for på albumet The Final Cut. I 2012 ble det rapportert at Waters skal ha uttalt at Falklandsøyene burde tilhøre Argentina i et intervju med Televisión Nacional de Chile. Waters hevdet imidlertid at han var blitt feilsitert, og at han ikke hadde kommet med noen kategorisk påstand om hvilket land øyene skulle tilhøre, samtidig som han understreket at «det er tid for å søke fred og søke et kompromiss, ikke å presse på for seier».
Waters var i 2000-årene mostander av krigene i Afghanistan og Irak. I 2004 ga han ut singelen «To Kill the Child/Leaving Beirut» som inneholdt sterk kritikk mot krigene i Midtøsten, George W. Bush og Tony Blair. Den ble utgitt i forbindelse med det amerikanske presidentvalget for å svekke Bush' kandidatur. Waters støttet i utgangspunktet Barack Obama sitt presidentkandidatur i USA i 2008, men uttalte i 2011 at han var «svært, svært skuffet skuffet» over utenrikspolitikken til Obama, og nevnte spesielt fortsettelsen av Krigen i Afghanistan (2001–2021).
Waters var en sterk kritiker av Donald Trump. I et intervju i november 2016 omtalte han Trump som en «arrogant, lyvende, rasistisk, sexistisk gris» og «like farlig som Adolf Hitler». På sin Us + Them-turné i 2017–2018 brukte han sterke anti-Trump-videoer under framføringen av låten «Pigs (Three Different Ones)», noe som ble møtt både med kritikk og ros under Waters' konserter i USA. Etter å ha blitt konfrontert med kritikken i et intervju, svarte Waters at «Jeg synes det er litt overraskende at hvem som helst kunne ha hørt på sangene mine i 50 år uten å forstå». På spørsmål om hva han ville si til fans som leter etter en flukt fra politikken, svarte Waters: «Dra og se Katy Perry eller se på Kardashians. Jeg bryr meg ikke.»
Waters har uttrykt støtte til Black Lives Matter-bevegelsen.
Waters har vært en uttalt motstander av straffeforfølgelsen av Julian Assange. I 2019 deltok han og framførte «Wish You Were Here» på en demonstrasjon mot utleveringen av Assange til USA.
I 2018 kom Waters med uttalelser til russisk media hvor han forsvarte Russlands annektering av Krim som «framprovosert av Washington», og at det var «mange avtaler og dokumenter» som ga Russland full rett» på Sevastopol. Dette førte til at den ukrainske Myrotvorets-databasen svartelistet Waters som «fiende av Ukraina» for «anti-ukrainsk propaganda, angrep på Ukrainas territorielle integritet og deltakelse i forsøk på å legalisere den russiske annekteringen av Krim». Waters fordømte derimot Russlands invasjon av Ukraina i 2022 som han omtalte som «handlingen til en gangster», men kritiserte samtidig også vestlige land for å sende våpen til Ukraina i stedet for å jobbe for en diplomatisk løsning på konflikten. I et åpent brev til Ukrainas førstedame, Olena Zelenska, gjentok Waters sin kritikk av vestlige våpenleveranser til Ukraina, og oppfordret Zelenskas ektemann, president Volodymyr Zelenskyj, til å erklære Ukraina nøytralt, implementere Minsk-avtalene og søke en fredsavtale med Russland. Waters' innlegg om Ukraina-krigen førte til at byrådet i Krakow avlyste Waters' planlagte konsert i byen. Waters skrev også, på oppfordring fra Zelenska, senere også et brev til Russlands president Vladimir Putin, hvor han omtalte invasjonen av Ukraina som en «avskyelig aggresjonskrig, provosert eller ikke», og oppfordret Putin til å søke en diplomatisk løsning.
I august 2022 kommenterte Waters de kinesiske militærøvelsene rundt Taiwan i 2022 i et intervju med CNN. Etter at intervjueren insinuerte at Kina «omringer Taiwan», svarte Waters at «De omringer ikke Taiwan – Taiwan er en del av Kina. Og det har blitt absolutt akseptert av hele det internasjonale samfunnet siden 1948». I samme intervju omtalte Waters USAs president Joe Biden som krigsforbryter for å «kaste bensin på bålet i Ukraina» gjennom å sende våpen i Ukraina i stedet for å jobbe for en diplomatisk løsning.
Roger Waters snakket i FNs sikkerhetsråd i New York 8. februar 2023 om krigen i Ukraina, på invitasjon av Russland. Han uttalte blant annet at «Den russiske føderasjonens invasjon var ulovlig. Jeg fordømmer den på sterkest mulige måte. Men, Russlands invasjon av Ukraina skjedde ikke uprovosert, så jeg fordømmer også provokatørene på sterkest mulig vis». Waters snakket om at det måtte bli en våpenhvile, og hevdet å representere «4 milliarder brødre og søstre». Talen ble møtt med positiv respons fra Russlands FN-ambassadør Vasily Nebenzia, som omtalte hans analyser som «svært presise» uten å kommentere hans fordømmelse av invasjonen, men kritisert av Ukrainas FN-ambassadør Sergyi Kyslytsya som oppfordret Waters til å «ikke prøve å belære sikkerhetsrådet om hvordan de skal gjøre jobben sin».
Forholdet mellom Pink Floyd gitaristen David Gilmour og Waters har forverret seg etter å ha vært kjølig i mange tiår. Pink Floyd, med Gilmour, og den ukrainske musikeren Andrij Chlywnjuk ga i 2022 ut protestsangen «Hey Hey Rise Up!!» til støtte for Ukraina, noe Waters ikke likte.
Goodluck Jonathan
Goodluck Ebele Azikiwe Jonathan (født 20. november 1957 i Otueke i Ogbia i staten Bayelsa i Nigeria) er en nigeriansk politiker som var president i landet fra 6. mai 2010 til 29. mai 2015.
Den 29. mai 2007 ble han visepresident. Før det var han guvernør i Bayelsa, fra 9. desember 2005, og innen det var han viseguvernør.
Skytebaner i Oslo
Dette er en liste over skytebaner i Oslo for armbrøst, bue, hagle, pistol og rifle.
Steilene fyrstasjon
Steilene fyrstasjon eller Fyrsteilene fyrstasjon er et fyr som ligger på øyen Fyrsteilene i Oslofjorden. vest for Nesoddlandet i Nesodden kommune i Akershus. Fyrsteilene hører til øygruppen Steilene. Fyret ble etablert i 1837 og avmannet og automatisert i 1984. Det ble da bygd en ny fyrlykt like ved den gamle bygningen.
I dag er fyret eid av Kystverket og blir leid av Oslofjordens Friluftsråd som driver utleie av fyrvokterbygningen.
Passio Olavi
Passio Olavi, egentlig Passio et miracula beati Olavi (Hellig Olavs lidelse og undergjerninger eller Hellig Olavs liv og jærtegn) er en samling legender omkring den norske rikshelgenen Olav den hellige. Teksten ble antagelig samlet mens Øystein Erlendsson var erkebiskop i Nidaros (1159–1188), og er muligens skrevet av Øystein selv.
Teksten finnes i to versjoner; den lange er kjent i en norrøn utgave fra Gammelnorsk homiliebok, og skulle leses ved Olsok. En kortere versjon på latin må ha hatt vid utbredelse, og er funnet flere steder i Europa: England, Frankrike, Wien, Finland. Den lange versjonen er også kjent i et engelsk håndskrift, fra Fountains Abbey i York, som var Lyseklosterets moderkloster.
Paal og Pelles reise
Paal og Pelles reise er en norsk tegneserie som ble tegnet av Bjarne Restan. Serien gikk i det ukentlige magasinet Vor Alle («For Alle») fra nr. 30 i 1924 til nr. 2 i 1925. Den handler om to unge gutter som reiser rundt i verden. Serien er av de tidligste norske ukentlige føljetongtegneseriene.
Kristiansand Ishockeyklubb
Kristiansand Ishockeyklubb er en norsk forening for ishockey etablert 26. oktober 1992 av Lars Helge Rasch, Halvor Rismyhr og Petter Corneliussen. Klubben spiller sine hjemmekamper i Idda Arena og eliteserielaget for herrer spiller i 2. divisjon ishockey for menn fra 2022/23.
Historie
Ishockeyaktiviteten var opprinnelig en underavdeling Kristiansand Inline-klubb, men avdelingene ble siden slått sammen. Klubben gikk deretter i dialog med Kristiansand kommune, for å starte arbeidet med å få til en ishall. Formålet var å skape et ishockeymiljø på Sørlandet. Etter mange års ventetid, stod hallen ferdig i august 2011, som en av de mest moderne ishaller i Norge. A-laget til Kristiansand rykket opp til 2. divisjon ishockey for menn i 2022/23, laget hadde da spilt noen år i 3. Divisjon avdeling vest.
KIK Hockeyskole
Kristiansand Ishockeyklubb har også ishockeyskole 5 til 12 år.
Grey Goo Symposium
Grey Goo Symposium er en årlig konferanse med nanoteknologi i fokus som årlig blir avholdt av Timini, linjeforeningen for masterstudiet i nanoteknologi ved NTNU, i samarbeid med Nano@NTNU. Navnet er hentet fra det fiktive scenarioet om "grey goo" der nanoteknologi sprer seg hurtig over hele verden.
La tentation de Saint-Antoine
La tentation de Saint-Antoine er en fransk stumfilm fra 1898 regissert av Georges Méliès.
Nils Kristian Myhre
Nils Kristian Myhre (født 17. mars 1971) er en norsk idrettsleder og kommunikasjonssjef, tidligere fotballspiller og avisredaktør.
Som fotballspiller spilte han for Grue IL, Kongsvinger IL, Elverum IL og Nybergsund IL. For Kongsvinger spilte han en sesong i Tippeligaen i 1990, hvor han spilte tre kamper. Han har også en cupkamp for Kongsvinger. Etter avsluttet fotballkarriere jobbet han som journalist i Hamar Dagblad. Senere ble han ansvarlig redaktør i Romsdals Budstikke og ansvarlig redaktør og direktør Østlendingen.
Han er i dag i det sportslige utvalget i Elverum Håndball og til daglig direktør for kommunikasjon og samfunn i Eidsiva Energi.
Veríssimo Correia Seabra
Veríssimo Correia Seabra (født 16. februar 1947, død 6. oktober 2004) var en bissauguineansk soldat, kjent for å ha ledet et kupp som avsatte Kumba Ialá 14. september 2003.
1. divisjon basketball for menn 2022/23
1. divisjon basketball for menn 2022/23 var det neste øverste nivået i norsk basketball for menn i 2022/23-sesongen. Den nasjonale ligaen bestod av to avdelinger, en i øst og en i vest. Seriespillet startet 17. september 2022 og ble avsluttet 12. mars 2023.
De to øverste førstelagene i hver avdeling skulle spilt kvalifisering for opprykk til BLNO 2023/24, men kun, og  spilte kvalifiseringskamper 24.–26. mars 2023 mot og  som endte sist i BLNO 2022/23.
Asker Aliens beholdt plassen etter tre av tre seire på fredag og lørdag, mens Nidaros Jets også beholdt sin plass ved å vinne sine kamper på søndag.
Den dominikanske republikk under Panamerikanske leker 1963
Den dominikanske republikken under Panamerikanske leker 1963. Den dominikanske republikk deltok i de fjerde Panamerikanske leker som ble arrangert i São Paulo mellom 20. april og 7. mai 1963. De vant ikke noen medaljer.
Arkeologiåret 1739
Arkeologiåret 1739 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1739.
Fødsler
1739 in archaeology
George Jones
George Glenn Jones (født 12. september 1931 i Saratoga i Texas, død 26. april 2013 i Nashville i Tennessee) var en amerikansk country-artist og låtskriver.
Jones fikk sitt gjennombrudd i 1955 og fikk flere priser, blant annet to Grammy Awards. Han var gift med Tammy Wynette 1969 til 1975 og slet med stort alkohol- og narkotikamisbruk.
George Jones ble i 1992 innvalgt som medlem i æresgalleriet Country Music Hall of Fame.
Turn On to the Music
Turn On to the Music er et musikkalbum med New Jordal Swingers, utgitt den 31. mai 1978. Albumet lå 6 uker på VG-lista og endte med 13.-plass som beste plassering.
Reġjun Nofsinhar
Reġjun Nofsinhar (engelsk: Southern Region) er en av fem regioner på Malta. Området omfatter den sørlige delen av hovedøya Malta.
Regionen ble opprettet ved Lov Nr. XVI av 2009 og skilt ut fra deler av Malta Majjistral og Malta Xlokk.
Kommuner
Reġjun Nofsinhar består av 14 kommuner:
Regionalkomité
Den gjeldende regionskomiteen består av:
Come Closer (album)
Come Closer er et album fra Glenn Lyse utgitt 10. mars 2008.
Heathrow Terminal 5 stasjon
Heathrow Terminal 5 er en jernbane- og undergrunnsstasjon ved Heathrow lufthavn i London.
Stasjonen ble åpnet 27. mars 2008, samtidig med den nye terminalen ved flyplassen, og betjenes av undergrunnsbanens Piccadilly-linje og flytogekspressen Heathrow Express.
Tommy Atkins in the Park
Tommy Atkins in the Park er en britisk stumfilm fra 1898 regissert av Robert W. Paul.
Konsesjonsloven
Lov om konsesjon ved erverv av fast eiendom (konsesjonsloven) mv. av 28. november 2003 trådte i kraft 1. januar 2004. Loven regulerer og kontrollerer omsetningen av fast eiendom.
Konsesjons- og boplikt
Etter lovendring i 2009 kan boplikten etter lovens § 5 andre ledd pålegges hvis en eiendom oppfyller reglene for odelsjord eller det gjelder en eiendom under oppføring med sikte på boligformål. Boplikt kan også pålegges som vilkår etter § 11. Søknaden om konsesjon skal sendes på fastsatt skjema, og behandles av kommunen. Det skal betales gebyr for behandling av søknad om konsesjon. Konsesjonstillatelsen skal sendes sammen med hjemmelsdokumentet (skjøtet) til tinglysing.
Kommunen og Fylkesmannen skal føre kontroll med at vilkårene som måtte bli satt i en konsesjonstillatelse blir overholdt.
Loven er en videreføring av tidligere lover. Den forrige var vedtatt i 1974. Verken loven av 1974 eller tidligere lover tok hensyn til at statens syn på eiendomsforholdene i Finnmark var radikalt forskjellig fra landet ellers. I korthet hevdet staten at umatrikulert grunn dvs grunn som ingen gjorde krav på, tilhørte staten. I Finnmark var det ingen matrikkel, men staten la likevel samme syn til grunn her dvs at staten hevdet at all grunn som ikke var solgt av staten var i statlig eie. Konsekvensen av denne synet var at det reelt sett ikke var behov for noen konsesjonslov i Finnmark. Dette ble tatt opp av Administrasjonsdepartementet som ledd i arbeidet med regelreform/regelforenkling og regjeringen besluttet i konferanse den 25.8..1989 bl.a. "... å foreta endringer med hensyn til hvilke eiendommer som trenger offentlig tillatelse for å kunne erverves og tinglyses. Regjeringen besluttet at konsesjonsplikten i medhold av lov 31.mai 1974 nr 19 om konsesjon for erverv av fast eiendom skulle avvikles for Finnmark med unntak for landbrukseiendommer i aktiv drift  og me et dyrket areal over 10 daa." ... Regjeringen besluttet dessuten "... at Landbruksdepartementet og Forbruker- og administrasjonsdepartementet skulle igangsette en undersøkelse av mulige administrative og andre konsekvenser av å heve grensen for konsesjonsfrie erverv til 50 daa." Det ble oppnevnt et utvalg under ledelse av Brynjar Mørkved, Administrasjonsdepartementet. Andre deltakere var Landbruksdepartementet, fylkesmannen i Finnmark og Finnmark jordsalgskontor.
Rapporten ble lagt fram i juli 1993 og det foretas der en grundig gjennomgang av de spesielle forholdene som gjorde seg gjeldende for Finnmark. På grunnlag av rapporten foretok landbruksdepartementet foreslåtte forskriftsendringer ved å heve konsesjonsfrie areal.
Etter denne tid ble det igangsatt omfattende utredning av eiendomsforholdene i Finnmark og det ledet fram til opprettelsen av Finnmarkseiendommen (Fefo).
Unntak fra konsesjonsplikten
Det er fastsatt flere unntak fra konsesjonsplikten i loven. Dette gjelder blant annet:
Dersom overdragelsen er konsesjonsfri, skal det sammen med hjemmelsdokumentet innleveres en egenerklæring om konsesjonsfrihet til tinglysingsmyndigheten.
Innskjerping av loven ved vedtekt
I henhold til lovens § 7, kan en kommune vedta å innskjerpe loven, slik at det innføres boplikt på all bebygd eiendom som «er eller har vært i bruk som helårsbolig». Det samme gjelder eiendommer i områder som i reguleringsplan etter plan- og bygningsloven er regulert til boligformål.
Etter denne regelen er det ikke nødvendig at eieren selv bruker eiendommen til helårsbolig. Han kan leie den ut til beboelse slik av at den er bebodd minst 50% av nettene. Dersom overdragelsen gjelder eiendom som går inn under denne regelen, skal det sammen med hjemmelsdokumentet innsendes en egen type egenerklæring, der eieren forplikter av eiendommen er bebodd minst 50 prosent av nettene.
Omtrent 50 av landets kommuner har innført en slik innskjerping av loven. Kommunen skal føre kontroll med at boplikten overholdes. Dersom boplikten misligholdes, kan kommune kreve eiendommen solgt etter reglene om tvangssalg.
Kritikk av loven
I to store undersøkelser utført av blant andre professor Normann Aanesland ved Universitetet for miljø- og biovitenskap (tidligere Norges landbrukshøyskole) blir det konkludert med at boplikten virker mot sin hensikt.
Aune Sand
Aune Sand (født 1966) er en norsk kunstner, filmregissør og forfatter.
I 2015 forfatterdebuterte han med den erotiske romanen Jordbærmus. I VG anmeldte Sindre Hovdenakk Jordbærmus til terningkast én. Han kom med en oppfølger i 2016.
Privatliv
Aune Sand er sønnen til billedkunstneren Øivind Sand og bror av kunstmaler Vebjørn Sand. I 1996 giftet han seg med den ukrainske modellen Tatjana Lissovskaja, men de ble skilt etter to år. Sand har siden 2004 vært samboer med kunstner Marianne Aulie.
Gymnastikk under Samveldelekene 1994
Gymnastikk under Samveldeleker 1994. Gymnastikk var en av flere sporter under de femtende samveldelekene som ble arrangert i Victoria i Canada i perioden 18. til 28. august 1994. Det var tredje gangen gymnastikk var med på programmet i Samveldelekene. Det ble konkurrert i 14 turnøvelser, hvorav åtte øvelser for menn og seks for kvinner, samt seks øvelser i rytmisk gymnastikk for kvinner. Australia ble beste nasjon med ti gullmedaljer foran Canada og England med fem hver.
Marcos Senna
Marcos Antonio Senna da Silva (født 17. juli 1976 i São Paulo i Brasil) er en brasilianskfødt spansk fotballspiller som spiller for New York Cosmos. Hans posisjon er på midtbanen.
Senna spilte for Villarreal CF i perioden 2002 til 2013 etter at han kom fra brasilianske Sao Caetano i 2002. Han hjalp blant annet laget til semifinaler i Mesterligaen. Han fikk spansk statsborgerskap i 2006, og var del av det laget som deltok i 2006-VM. Han ble også europamester for Spania under EM i fotball 2008.
Den 29. juli 2006 skrev den spanske avisa AS at Villarreal hadde blitt enig med Manchester United om en overgang for den brasilianskfødte spanjolen for en ukjent sum. Flere andre spanske aviser har også skrevet at de to klubbene er enige om en overgang. Senna ble imidlertid værende i Villarreal.
Marcos er for øvrig fetter med Marcos Assunção, også han fotballspiller.
Antependium
Et antependium (av latin ante ’framfor’ og pendere ’henge’) er et tøystykke som blir brukt til å dekke og pryde alteret i kristne kirker. Opprinnelig dekte en tre eller fire sider av alteret, men fra 1100-1200-tallet ble regelen bare å dekke att framsida.
Tie a Yellow Ribbon Round the Ole Oak Tree
«Tie a Yellow Ribbon Round the Ole Oak Tree» er en amerikansk popsang med melodi og tekst av Irwin Levine og L. Russell Brown, som ble en massiv verdensomspennende slager med Dawn featuring Tony Orlando. Sangen ble utgitt på single for plateselskapet Bell Records. Produsenter var Hank Medress og Dave Appell.
Antependium
Fargen på antependiet bruker som regel å følge kirkeåret. Samme farger nyttes før øvrig for messehagelen. Den vanligst brukte fargen er grønn.
Tie a Yellow Ribbon Round the Ole Oak Tree
«Tie a Yellow Ribbon Round the Ole Oak Tree» lå på førsteplassen på de amerikanske og britiske singellistene i fire uker i april 1973 og lå som nummer én på den australske singlelisten mai–juli 1973. Den var den mestselgende singlen i 1973, både i USA og i Storbritannia.
Sangen fikk dobbelt suksess på countryradioen med Johnny Carvers og Barry Manilows coverversjoner. Carvers versjon med den forkortede tittelen «Tie a Yellow Ribbon» ble en Top 10-slager på den amerikanske Billboard Hot 100-singlelisten i juni 1973.
Andre artister som har spilt inn coverversjoner er blant annet Dean Martin, Frank Sinatra, Dolly Parton samt Tony Christie.
Den har også blitt fremført i filmene Addams Family Values (1993), Forrest Gump (1994) samt Wallace and Gromits De gale buksene (1993).
«Tie a Yellow Ribbon» fikk fornyet popularitet i kjølvannet av den iranske gisselkrisen i 1981.
Sangen ligger på en 37.-plass på listen over Billboard's Greatest Songs of all Time.
Norske versjoner
Kari Neegaard (Kari Diesen dy) samt Prima Vera har skrevet norske tekster. Prima Veras tekst er humoristisk.
Bakgrunn
Opprinnelsen til idéen om et gult bånd som et tegn på minne kan ha vært praksisen på 1800-tallet at noen kvinner angivelig bar et gult bånd i håret for å vise sin hengivenhet til en ektemann eller kjæreste som tjenestegjorde i USAs kavaleri. Kavaleriets offisielle farge var gult. Sangen, «She Wore a Yellow Ribbon», som senere inspirerte John Ford til å regissere en film med samme tittel, er en referanse til dette.
Symbolet med et gult band ble viden kjent i det sivile liv i 1970-årene som en påminnelse om at en fraværende elsket person, enten i det militære eller i fengsel, ville bli ønsket velkommen ved sin hjemkomst.
Theresianische Militärakademie
Theresianische Militärakademie (MilAk) er en krigsskole for utdannelse av offiserer i Østerrike. Det har sete i borgen i Wiener Neustadt.
Historie
Theresianische Militärakademie ble grunnlagt av keiserinne Maria Theresia den 14. desember 1751. Keiserinnen gav den første kommandanten, feltmarskalk grev Leopold Josef Daun, oppdraget «Mach' er mir tüchtige Officirs und rechtschaffene Männer darauß». Det er det eldste eksisterende militærakademiet i verden. Opprinnelig tok det opp 100 adelige og 100 borgerlige hvert år. Betegnelsen «militærakademi» fikk institusjonen da den ble slått sammen med kadettenes planteskole i 1769. Utdannelsestiden var dengang elleve år, som siden gradvis er redusert til tre.
Den berømte steiriske prinsen erkehertug Johann var i 44 år overdirektør for militærakademiet, fra 1805 til 1849.
Amhrán na bhFiann
«Amhrán na bhFiann» («En soldats sang») er Irlands nasjonalsang. Den er en oversettelse til irsk gælisk fra den originale «A Soldier's Song» på engelsk, og begge versjoner brukes ved forskjellige anledninger. Teksten ble skrevet av Peadar Kearney og melodien av Kearney og Patrick Heeney. Den ble skrevet i 1907, og først publisert i Irish Freedom i 1912. Oversettelsen til irsk er ved Bulmer Hobson.
Roy Strandbakke
Roy Astor Strandbakke (født 12. oktober 1930 på Raufoss, død 22. april 2021 samme sted ) var en norsk fotballspiller.
Amhrán na bhFiann
Nasjonalister regner ofte sangen som hele Irlands nasjonalsang, og den brukes derfor under Gaelic Athletic Associations kamper på hele øya. Unionister setter ikke pris på den innstillingen, og ved internasjonale kamper i den allirske Irish Rugby Football Union synges i stedet bare «Ireland's Call» i Nord-Irland og begge sanger i Irland.
Roy Strandbakke
Strandbakke spilte to kamper på det, i henholdsvis 1953 og 1957. Han spilte også åtte B-landskamper. Strandbakke spilte hele tida på Raufoss IL, med totalt 629 kamper. I sin tidlige karriere spilte Strandbakke på høyre ving og senere i karrieren som forsvarsspiller.
Amhrán na bhFiann
Historie
«Amhrán na bhFiann» var en nokså ukjent sang inntil den ble sunget i General Post Office under påskeopprøret i 1916, og senere i interneringsleirene opprørerne ble plassert i. Den ble, i sin irske form, offisiell statshymne i 1926, som erstatning for «God Save Ireland».
Frem til opprettelsen av Den irske fristaten i 1922 hadde «God Save the King» vært felles nasjonalsang for Det forente kongerike Storbritannia og Irland. Noen valgte å fortsette å bruke denne etter opprettelsen av Fristaten, og generalguvernør James McNeill valgte ved et tilfelle å nekte å være til stede på en offentlig tilstelning på Trinity College fordi han fikk vite at de hadde planer om å spille hymnen under hans besøk. Etter at «Amhrán na bhFiann» ble nasjonalsang i 1926 var det fortsatt en minoritet som fortsatte å regne «God Save the King» som nasjonalhymne, og som fortsatte å be for den britiske monarken i religiøse seremonier.
I 1934 kjøpte Fristaten rettighetene til sangen for 1200 pund.
Enkelte irske aviser og spaltister har foreslått å bytte ut nasjonalsangen, fordi den er for militant og anti-britisk. Andre mener at melodien er for komplisert; ved flere internasjonale idrettsarrangementer har den blitt spilt med gal hastighet eller man har tatt med hele melodien og ikke bare de delene av den som utgjør nasjonalsangen.
John Howard, 1. hertug av Norfolk
Familie
John var sønn av Robert Howard (ca. 1385–1436) og Margaret Mowbray (ca. 1391–1459), den eldste datteren av Thomas de Mowbray, 1. hertug av Norfolk (1365–1399) og Elizabeth FitzAlan (1366–1425). John Howard ble gjort til 1. hertug av Norfolk i dets tredje dannelse i 1483. Tittelen hadde blitt nedlagt ved dødsfallet til John de Mowbray, 4. hertug av Norfolk (1444–1476) i årene 1461 til 1476, og igjen ved dødsfallet til Richard av Shrewsbury, 1. hertug York, i 1483, som hadde blitt hertug av Norfolk ved å gifte seg med datteren til den siste Norfolk-hertugen. Det var John Howard som førte Howard-familien til dens prominente maktposisjoner i England.
Matagorda County
Matagorda County er et fylke i den amerikanske delstaten Texas. Det ligger i de sørøstlige delene av staten. Det grenser mot Brazoria County i nordøst, Calhoun County i sørvest, Jackson County i vest, Wharton County i nordvest og mot Mexicogulfen i sørøst,
John Howard, 1. hertug av Norfolk
Familie
John Howard var kjent som «Jack (eller «Jock» derav «Jockey») av Norfolk». Han hadde støtte fra kong Edvard IV av England som gjorde ham til Konstabel av Norwich Castle, Sheriff av Norfolk og Suffolk, og Skattemester av det kongelig hushold. For sin støtte til Rikard III av England i løpet av avsettelsen av Edvard V av England i 1483 ble han gjort til hertug av Norfolk, Earl Marshal av England og Lord Admiral av hele England, Irland, og Aquitaine (en region i sørlige Frankrike).
Matagorda County
Matagorda Countys totale areal er 4 176 km² hvorav 1 289 km² er vann. I 2000 hadde fylket 37 957 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Bay City.