cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stiftelsen Tinius
Styre og administrasjon
Varamedlemmer: Kjersti Løken Stavrum er administrerende direktør i Stiftelsen Tinius og Blommenholm Industrier. Organisasjonens administrasjon er lokalisert i Oslo.
Grinda vannverk
Grinda vannverk også kalt for Grina vannverk er et nedlagt vannverk som ligger i bydelen Riska i Sandnes kommune. Grindavatnet og Lomstjørna var vannkilden i verket, som forsynte både Sandnes, Sola og Forus med vann. Grindavatnet ble nedlagt som drikkevannsforsyning rundt 1974. Vannverket ble bygd av tyskerne under andre verdenskrig. Arbeidet ble utført av utkommanderte og frivillige nordmenn som arbeidet mot god betaling. Det var norske anleggsfirma som sto for arbeidet. Hensikten med vannverket var å sikre vannforsyningen til Sola flyplass og de tyske forlegninger
Vannverket som kulturminne
Grinda vannverk har ikke vært i bruk siden rundt 1974. I dag er vannverket et kulturminne fra krigstiden og ligger i et vakkert og idyllisk turområde. Vannverket ligger langs første del av turen til Storberget. Store deler av turen går på den gamle anleggsveien opp til lomstjern. Langs stien ser vi tydelige spor fra arbeidet med det tyske vannverket fra andre verdenskrig. Både bassengbygninen og Grindatunnelen er åpen og er i god stand.
Hans Martin
Hans Martin (født 1950) er en finsk sanger fra Sundom, Finland, med åndelige sanger og dansbandmusikk i sitt repertoar. Hans Martin var fra 1986 til 2000 solist i dansebandet Tommys.
Karsten Torkildsen
Karsten Ingemann Torkildsen (født 18. desember 1896 i Oslo, død 26. februar 1979) var en norsk fagforeningsmann, i mange år leder for Norsk Kjemisk Industriarbeiderforbund.
I 1915 fikk han arbeid i Rjukan, og ble samme år fagorganisert. I 1920 ble han viseformann i Rjukan samorganisasjon, et verv han også hadde i årene 1924 til 1925, før han ble formann i perioden 1927 til 1930. I de neste fire årene jobbet han som sekretær i Øst-Telemark faglige samorganisasjon.
Han var medlem av Arbeiderpartiet, viseformann i Rjukan arbeiderparti i 1920 og formann i Notodden arbeiderparti fra 1931 til 1934. Fra 1930 til 1934 var han også sekretær i Telemark arbeiderparti, ved siden av Samorg-jobbingen. I årene 1929 til 1931 var han folkevalgt, og satt i Tinn herredsstyre.
I 1934 ble han viseformann i Kjemisk Industriarbeiderforbund. Under okkupasjonen flyktet Torkildsen til Sverige, der han i 1942 ble valgt til leder for Norsk Folkehjelps eksilvirksomhet. I 1945 rykket han opp fra nestformann til formann i Kjemisk, og deretter ledet Torkildsen forbundet helt fram til 1963. Han satt også i AFLs sekretariat fra 1946.
Lexx
Handling
Romskipet Lexx er et gigantisk insekt og universets mest destruktive kraft. Det er bemannet av et eksentrisk persongalleri, der de fire hovedpersonene er en kvinnelig kjærlighetsslave, en avdød leiemorder, en mislykket sikkerhetsvakt og et robothode.
Lexx ble i en årrekke sendt i reprise på TV-stasjoner verden over, og har oppnådd kultstatus i science fiction-miljøer.
Rollebesetning
Mannskapet ombord Lexx drives i all hovedsak av angst, erotisk lyst og sult. Mens Lexx seiler gjennom et ugjestmildt og kaotisk univers, settes mannskapets relasjoner til hverandre og til en rekke bipersoner stadig på prøve.
Canario
Canario kan bety:
BK Häcken (kvinner)
BK Häcken FF er en svensk kvinnelig fotballklubb som spiller i Damallsvenskan. Laget ble stiftet i 1970 som Landvetters IF, og ble senere kjent som Kopparbergs/Göteborg FC fra 2004 til 2020. Laget ble kvinnedelen av BK Häcken foran 2021-sesongen.
Historie
Laget Landvetter Idrottsforening har vært med i svensk kvinnefotball en stund, men markerte seg ikke i stor grad. Først i 1996 debuterte laget i Damallsvenskan med en 9.-plass (av 12 lag). Etter ytterlige to sesonger der laget klatret en plass per sesong, etablerte Landvetter seg på midten av tabellen i 1999. Samme år fikk Landvetter Kopparberg bryggeri som hovedsponsor, og navnet ble byttet til Kopparbergs/Landvetter året etter. Laget fikk en mindre økning, og i 2002 endte laget på en personlig bestenotering med en 3.-plass, den beste plasseringen laget hadde hatt i Damallsvenskan fram til 2010-sesongen. Samme år, i 2002, kom laget til finalen i den svenske cupen for første og hittil eneste gang.
Den økende interessen for kvinnefotball i Sverige førte til at det ble sterkere tilknytning mellom Kopparbergs/Landvetter og Göteborg, der brorparten av fansen kom fra. Etter hvert ble laget flyttet til Göteborg, og fra og med 2005 skiftet klubben navn til Kopparbergs/Göteborgs FC. Som oftest droppes sponsornavnet. Det kom i begynnelsen etter navneskiftet ikke noen bemerkelsesverdig forandring, men i 2010-sesongen var Kopparbergs/Göteborg FC et topplag som kjempet med LdB FC Malmö om seriegullet. De måtte gi tapt, men tok likevel en andreplass, som er bestenotering for laget. På tross av den relativt like logoen, var det ingen sammenheng mellom Kopparbergs/Göteborg og IFK Göteborg.
Etter seriegullet 2020 valgte klubbledelsen opprinnelig å legge ned elitevirksomheten i Kopparbergs/Göteborg FC, men to dager senere meddelte man at man ville fortsette virksomheten og delta i Mesterligaen 2021/22. Dette ble grunnet i at det hadde kommet "ett positivt gensvar från ett par föreningar om att utveckla damfotbollen i Göteborg i ett nära samarbete oss emellan". Laget tilsluttet seg BK Häcken i Göteborg den 29. januar 2021.
Be My Guest (sang)
«Be My Guest» er en amerikansk rock and roll-sang, skrevet av Antoine Domino (Fats Domino), John Marascalco samt Tommy Boyce. Domino utgav den på singlen Imperial 5629. Produsent var Dave Bartholomew.
Svensk versjon
Marita Mejstam har skrevet en svensk tekst. Den svenske tittelen er «Å vilken tid».
Norsk versjon
Ivar Hovden og Svein Wilhelm Ramberg har skrevet norske tekster. I Hovdens versjon bærer den tittelen «Vær min gjest». Rambergs versjon heter «Bli min gjest».
Innspillinger
New Jordal Swingers (Hovdens tekst). Utgitt på EP-platen På norsk (On Records NJS 001) i 1976.
Ole Ivars (Rambergs tekst). Utgitt på LP-platen Bli vår gjest (RCA Victor YNCL 1-741) i 1976.
Innflytelse
Fats Dominos sanger, slik som «Be My Guest», har hatt innflytelse på ska-musikken.
Ekstraliha 2021/22
Ekstraliha 2021/22 var den 29. sesongen av den øverste divisjonen i belarusisk ishockey. vant grunnspillet, mens vant sluttspillet.
Aker Philadelphia Shipyard
Aker Philadelphia Shipyard ASA (ose: AKPS) er et verft som bygger skip for det amerikanske markedet.
Litle Eikefettunnelen
Litle Eikefettunnelen er en veitunnel i Alver kommune i Vestland. Tunnelen er en del av europavei 39. Den er 428 meter lang.
Noragugume
Noragugume (sardisk: Noragùgume) er en italiensk kommune i provinsen Nuoro i regionen Sardinia. Den har 311 innbyggere og ligger rundt 288 meter over havet.
Sofus
Etymologi
Sofus er en nordisk form av Sophus, den latinske formen av det greske navnet Σοφος (Sophos) som betyr «evnerik, kløktig». Navnet kan også være dannet av kvinnenavnet Sofia som har opprinnelse i det greske ordet sopheia som betyr «visdom», eller i det arabiske mannsnavnet Sufi, «mystiker, sufist».
Sófus er en islandsk form av navnet, og Suuffu, Suuffusi, Suvfo og Suvfuse er grønlandske varianter av navnet.
Utbredelse
Sofus og Sophus er kjent brukt i Danmark fra 1800-tallet. I Norge var navnet mest brukt på 1800-tallet og er i dag sjeldent. I Danmark har navnet hatt en økende popularitet fra 1990-årene. Formen Sohpus ble godkjent som fornavn på Island i 2003.
Navnet er i dag mest brukt på Færøyene og Grønland.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Operasjon «Peking»
Operasjon Peking (eller Pekingplanen) var en vellykket polsk marineoperasjon som ble innledet 29. august 1939 kort før utbruddet av annen verdenskrig. Målet for operasjonen var å få flyttet de større polske krigsfartøyer til havner i Storbritannia, idet polakkene skjønte at en tysk invasjon kunne være umiddelbart forestående, og de visse at tyskerne hadde overlegns krigsfartøyer i Østersjøen. Fra Storbritannia kunne så de polske skipene delta i krigføringen mot Tyskland under annen verdenskrig.
Strategisk situasjon
Kort før angrepet, som fulgte den 1. september 1939, var styrkeforholdene i Østersjøen slike: Deutsche Kriegsmarine: (aktive krigsskip i Østersjøen)
De tre jagerne ORP Burza, ORP Błyskawica og ORP Grom, som sammen utgjorde en sjødivisjon (polsk: Dywizjon Kontrtorpedowców), skulle seile til britiske havner, idet den polske overkommando erkjente at den tyske overlegenhet gjorde dem sjanseløse i Østersjøen. Med rette regnet de med at den tyske Kriegsmarine og det tyske Luftwaffe raskt kunne gjøre gjennomfart gjennom de svenske og danske farvann ut av Østersjøen umulig, slik at flyttingen måtte finne sted før det kom til krig.
Forløp
Den 25. august 1939 undertegnet Polen og Storbritannia en gjensidig bistandspakt. En dag etter bekreftet kommandanten for den polske marine konteradmiral Józef Unrug ordren til iverksettelse av Pekingplanen. Ordren fikk forseglet til kommandantene på de tre angjeldende jagerne.
Skipene stakk til sjøs kl 14.15, krysset Østersjøen uten problemer og nådde Öresund ved midnattstider. Underveis møtte de den tyske lette krysser Königsberg (som på dette tidspunkt var skoleskip) og dessuten en jager. Ettersom det ikke var krig, kom det ikke til stridshandlinger. Neste dag seild ede tre skipene gjennom Kattegat og kom inn i Skagerrak. I løpet av 31. august observerte tyske Seeaufklärerfly de polske jagerne. De endret kurs mot Norge, for så etter mørkets frembrudd å vende tilbake til ønsket kurs.
Gul rocotopepper
Gul rocotopepper, chile caballo eller canario er en variant av krydderplanten Capsicum pubescens, en av artene av chilipepperen. Den grupperes gjerne som en av de mange typer rocotopeppere. Den dyrkes nå fortrinnsvis i Mexico, men finnes også i Andesfjellene som den antas å stamme fra.
Operasjon «Peking»
Forløp
Ca kl 9.45 den 1. september fikk de informasjon om det tyske angrepet på fedrelandet. Henimot kl 13.00 traff skipene de britiske jagere HMS Wanderer og HMS Wallace, og tok ombor den forbindelsesoffiser. Kl 17.37 løpden polske marineenheten inn til Edinburgh i Skottland.
Gul rocotopepper
Ikke pepper
Den sterke smaken får ta ansvaret for at krydderet omtales som om det var en peppervariant. I virkeligheten hører den botanisk til en helt annen artsfamilie.
Operasjon «Peking»
Følger
Operation Peking var først svært omstridt i Polen, for slik ble jo da aller mest slagkraftige polske marineenheter trukket ut før kampene i det hele tatt begynte. Skjebnen til de gjenværende større enheter ORP Wicher og ORP Gryf, som ble senket før tre dager var omme, viser at Plan Peking var en rimelig beslutning. Vel var det mulig også for de etterlatte enheter å bite fra seg mot de store tyske krigsmarieneenheter, men overmakten ble snart for knusende. Selv om polakkene eventuelt skulle ha klart seg meget bra i Østersjøen ville det ikke ha endret av det dsreide seg om en landinvasjon og at hendelse til havs var uten relevans. Skipene måtte uanset ha forsøkt å flykte, og dette ville da ikke ha lyktes.
De tyske lette kryssere som var ment å angripe de polske jagerne fant ikke sine mål, og var dermed også midlertidig indirekte nøytralisert i krigsstøttesammenheng. Plan Pekin sikret den allierte verdififulle enheter med deres egne offiserer og mannskaper; disse polskew styreker ville utrette mer enn de ville ha klart ved å forbli i Østersjøen.
ORP Błyskawica og ORP Burza klarte seg gjennom krigen og kunne vende tilbake til Polen etterpå. ORP Grom gikk tapt den 4. mai 1940 under den pågående tyske invasjon av Norge.
Vartohytta
Vartohytta er ei åpen hytte nær bygda Rottenvik i Lyngen kommune i Troms fylke. Hytta er eid av Rottenvik bygdelag og stod ferdig i 1984. Den ligger i lettgått turterreng 130 moh. om lag 2,5 km. fra bilvei.
Rottenvik bygdelag driver åpen kafé på Vartohytta hver søndag og helligdag fra midten av januar og til utgangen av april.
Eddikfluer
Eddikfluer (Dryomyzidae) er en liten familie av middelsstore til store, slanke fluer. De vanligste artene er gulrøde på farge og ganske lite hårete.
Utseende
Middelsstore til store (4–18 mm), slanke fluer, forholdsvis lite hårete. De vanligste artene er gulrøde på farge, andre er mørkere.
Hodet er forholdsvis lite, rundt, med middels store fasettøyne. Kinnene (område under fasettøynene) er dype, minst så dype som halve diameteren av fasettøyet, og tett hårete. Langs innerkanten av hvert fasettøye sitter 1-3 kraftige børster. Det er også kraftige børster mellom punktøynene. Antennene er tre-leddete og peker nedover, det tredje leddet er avrundet eller noe kantete, med en lang antennebørste (arista) som kan være bar eller fjærgrenet. Kinnbørster (vibrissae) mangler, munndelene er av vanlig fluetype.
Brystet (thorax) er kraftig utviklet, med fin, kort hårkledning og enkelte lange børster. Vingene er store og kraftige med kraftig årenett, ofte røykfarget, men uten fargeflekker. Vingefremkanten (costa) er ubrutt. Beina er slanke med en kraftig børste (preapikalbørste) nær spissen av leggene (tibiae).
Bakkroppen er ganske slank og sylindrisk.
Levevis
Larvene til eddikfluer lever på forskjellige typer råtnende materiale, som møkk, åtsel o.l. En art ble funnet tallrikt på hundelort i byparker. Siden dette er kortlivede ressurser går larveutviklingen raskt, på 7-9 dager. Slekten Oedoparena lever ved Stillehavet, der de er rovdyr som spiser rur. Hunnene legger egg på rurene ved fjære sjø, og larven spiser flere rur i løpet av utviklingen sin.
Erika (sang)
«Erika» er en marsjssang brukt av det tyske militære. Sangen ble skrevet av Herms Niel i 1930-årene, og den ble etterhvert brukt av Wehrmacht.
Tittel
«Erika» er både et vanlig tysk kvinnelig navn og det tyske ordet for en tysk blomst (Erica).
Konrad Adenauers andre regjering
Konrad Adenauers andre regjering var den andre regjeringen i Forbundsrepublikken Tyskland. Den tiltrådte etter valget i 1953 og ble avløst av Adenauers tredje regjering etter valget i 1957.
Bleikøya
Bleikøya er en øy i Oslos fjordbasseng (indre Oslofjord). Den ligger utenfor Kongshavn, mellom Hovedøya og Sjursøya, og har helårs fergeforbindelse fra Rådhusbrygge 4, cirka 2 km unna (før 21. mars 2015 gikk båtene fra Vippetangen).
Konrad Adenauers andre regjering
I 1955 tillot Den allierte høykommisjon at Tyskland fikk ha et forsvarsdepartement. Theodor Blank ble landets første forsvarsminister. Blank hadde tidligere vært leder av Kanslerens kontor for samarbeid med de allierte troppene etablert (Beauftragten des Bundeskanzlers für die mit der Vermehrung der alliierten Truppen zusammenhängenden Fragen). Blank-kontoret som det også ble kalt, var opprettet med vestmaktenes tillatelse for å etablere et beredskapspoliti i landet. Et forsvarsdepartement ville før 1955 vært i strid med de alliertes lover og dessuten politisk umulig å etablere, så kort tid etter andre verdenskrig.
Bleikøya
Bleikøya eies av staten, forvaltes av Statsbygg og er regulert til friluftsområde. På øya ligger det ca. 90 små hytter, bygget i 1920- og 1930-årene. Gården Bleikøyplassen har vært bebodd av samme familie siden 1700-tallet.
Navn og naturforhold
Navnet kommer fra det norrøne ordet bleikr som betyr «lys». Øya er en knapp kilometer lang, 125 dekar stor og langstrakt i retning sørvest – nordøst. Bleikøya tilhører området av Oslofeltet med kalkstein og skifer fra ordovicium.
Naturreservat
Nordøst på øya ligger Bleikøya naturreservat på 74 dekar hvorav 69 dekar er land. Fra 15. april til 15. juli (hekkesesongen) er det forbudt å gå i land på Bleikøykalven. Se også Faktaark om Bleikøya naturreservat.
Historie og bebyggelse
Sør på øya har det ligget et hus kalt krutthuset, der bedriften Egene Dynamittfabrikk oppbevarte krutt. I 1861 ble det arrangert et stort turnstevne på øya.
Direktør Gjerdrum oppførte i 1864 et stort sommerhus, ved dagens fergeleie på vestsiden. Ved bryggen ble det bygget badehus og oppsatt to saluttkanoner til bruk ved festligheter. Kristiania kommune leiet villaen fra 1885 som sanatorium for barn med skrofuløse, en form for tuberkulose som rammer lymfekjertlene. Antall pasienter var 35, blant dem også noen voksne. Driften stanset i 1926, og pasientene ble overført til det utvidede Ullevål sykehus og Vardåsen i Asker. Villaen, som i sanatorieperioden var kalt doktorboligen, ble kjøpt av velforeningen i 1926 og er i dag velhus og butikk. En annen villa nær ved, Brunvillaen, som også ble brukt av sanatoriet, ble flyttet til Malmøykalven i 1926. Forfatteren Oskar Braaten var innlagt ved sanatoriet som barn, og har skildret oppholdet i novellen Overgivelse.
I 1926 åpnet Landsbruksdepartementet, som forvaltet statens eierrettigheter, for hyttebygging. Det hadde da foregått telting og oppsetting av enkle hytter på Lindøya siden rundt 1915, og tillatelsen ble gitt alle de tre aktuelle øyene Lindøya, Nakkholmen og Bleikøya. Regulering ble foretatt av departementet og Selskabet for Oslo Byes Vel.
Største tillatte grunnflate på hyttene var opprinnelig 25 kvadratmeter. De festeavtalene som gjelder i dag begrenser arealet på hyttene til 32 kvadratmeter og mønehøyden til 4,8 m for hytter med hems, og 40 kvadratmeter og mønehøyde 3,6 m for hytter uten hems. Festeperioden er fra 1982 utvidet fra 1 år til 40 år, med 5 års automatisk fornyelse. Avisen Øya og vi for de tre hytteøyene kom ut fra 1928 til 1963.
I 1938 var tomtene fullt utnyttet, med cirka 90 hytter.
Vann fra det kommunale ledningsnettet kom til øya i 1950-årene.
Liste over Færøyenes landbruksministre
Landbruksministeren (færøysk: landsstýrismaðurin í landbúnaðarmálum) var en ministerpost i Færøyenes regjering fra 1959 til 1998, og sorterte alltid sammen med andre saksfelt. Siden innføringen av departementsstruktur i 1998, har landbrukssakene sortert under Fiskeridepartementet.
Bleikøya
Historie og bebyggelse
Kystverket har to lykter for båttrafikken på Bleikøya, helt nord på vestsiden og ytterst på Bleikøykalven.
Foreningsliv
Bleikøya Vel, stiftet en gang før 1926, organiserer hytteboerne. Bleikøya Dameforening ble stiftet i 1928.
Jan Magne Førde
Jan Magne Førde (født 2. februar 1962) er en norsk trompetist og komponist. Han er kjent fra The Brazz Brothers, hvor han spiller trompet og flygelhorn. Han har også spilt i Søyr, Orleysa og Bodega Band.
Førde er utdannet ved Musikkonservatoriet i Trondheim (nå Institutt for musikk ved NTNU) og i København. Han er professor i musikk ved Nord universitet.
Førde er regnet som en av de fremste jazztrompetistene i Skandinavia. Førde har skrevet en rekke kjente komposisjoner som blir fremført av musikk og vokalensembler både i Norge og internasjonalt. Han arbeider mye med folkemusikk i moderne stil.
I 1996 kom hans solodebut, Enough of that jazz.
Førde er fra Langevåg på Sula. Han er bror til Jarle og Helge Førde og var gift med professor Grete Wennes (1970-2017).
Langmyra skole
Langmyra skole er en barneskole i Molde. Det er hovedsakelig elever fra Molde sentrum som går på skolen. Skolen har et eget korps, Langmyra Skolemusikkorps.
Fylkesvei 4270
Fylkesvei 4270 går mellom Byrkjemo og Ualand i Lund.
Før 1. januar 2010 hadde veien betegnelsen fylkesvei 13.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 12.
Oljeovn
En oljeovn er en vanlig type ovn for elektrisk oppvarming av hus. Noen varianter er istedet fylt med vann. Selv om ovnen er fylt med olje eller vann, så gir apparatet elektrisk oppvarming ved konveksjon, hvilket innebærer at hverken olje eller vann brennes. Væsken fungerer bare som et varmereservoar (en buffer).
Hestnes
Hestnes kan vise til:
Norbello
Norbello (sardisk: Norghìddo) er en italiensk kommune i provinsen Oristano i regionen Sardinia. Den har 1 228 innbyggere og ligger rundt 350 meter over havet.
Nathan Sivin
Nathan Sivin (født 11. mai 1931 i Philadelphia i USA), også kjent som Xiwen, er en amerikansk sinolog, historiker og forfatter. Sivin er professor emeritus ved University of Pennsylvania. Han er gift med kunstneren Carole Sivin.
Hovedområdene innen hans forskning og karriere er Kinas historie innen forskning og teknologi, tradisjonell kinesisk medisin, kinesisk filosofi og religion innen den kinesiske mytologien. I sin forskning har han samarbeidet med flere andre forskere som for eksempel Geoffrey Ernest Richard Lloyd, Angus Charles Graham og Joseph Needham.
Utdannelse og karriere
Han deltok i et 18-måneders språkkurs i kinesisk ved det amerikanske forsvarsdepartementets språkinstitutt fra 1954 til 1956. Deretter fortsatte han studiene ved Massachusetts Institute of Technology til han mottok sin Bachelor of science innen humaniora med bifag innen kjemi i 1958. To år senere fikk han graden Master of arts innen vitenskapshistorie ved Harvard og i 1966 PhD i samme emne, også ved Harvard. Sivin fikk senere en æres-Master of arts ved University of Pennsylvania.
Ved MIT arbeidet Sivin som assistant professor innen humaniora i 1966, associate professor i 1969, og professor fra 1972 til 1977. Deretter fikk han en stilling som professor i kinesisk kultur og vitenskapshistorie ved University of Pennsylvania.
Nathan Sivin har i flere perioder studert i utlandet, for eksempel kinesisk språk og filosofi i Taipei (Taiwan) fra oktober 1961 til august 1962. Deretter fortsatte han studiene, denne gang i kinesisk alkymi i Singapore mens han samtidig var gjesteforeleser der fra august 1962 til mars 1963. I årene fra 1960 til 1990 besøkte han jevnlig universitetet i Kyoto i Japan. Der var han gjesteprofessor, studerte kinesisk astronomi, alkymi og medisin ved Research Institute of Humanistic Studies. Sivin reiste også jevnlig til Cambridge for å studere kinesisk astronomi ved Gonville and Caius College, Needham Research Institute og St. John's College i årene 1974 til 2000. Fra slutten av 1970-årene til slutten av 1990-årene foretok han flere reiser til Folkerepublikken Kina, og i september 1979 holdt han forelesninger ved seminarer ved École Pratique des Hautes Etudes i Paris, og ved Universitetet i  Würzburgs Sinologisches Seminar i 1981. I tillegg til mandarin snakker Nathan Sivin flere språk; bl.a. japansk, tysk og fransk.
I tillegg til sine ansvarsområder ved University of Pennsylvania var Sivin også valgt inn i flere vitenskapsakademier og -komiteer, blant disse var universitetets Philomathean Society, American Society for the Study of Religion, Académie Internationale d'Histoire des Sciences og T'ang Studies Society.
Fra og med 1960-årene publiserte han flere bøker og essays.
Utvalgte verk
OCLC/WorldCat nevner i en statistisk oppsummering av artikler og verk av og om Nathan Sivin rundt 50 arbeider publisert i mer enn 80 ulike sammenhenger, på 7 språk og med mer enn 4000 katalognumre i ulike bibliotek.
Brannmann Sam
Brannmann Sam (engelsk: Fireman Sam, walisisk: Sam Tân) er en britisk animert (stop-motion) barneserie som har gått på britisk TV siden 1987. Handlingen foregår i den fiktive walisiske byen Pontypandy (et teleskopord av byene Pontypridd og Tonypandy).
Sula (roman)
Handlingsreferat
Romanen begynner når byggingen av en ny golfbane blir annonsert, og golfbanen skal bygges på de ødelagte restene av et område som tidligere ble kalt Bottom. «The Bottom» er et nabolag i den fiktive byen Medallion, Ohio. I den første delen av romanen avsløres opprinnelseshistorien til Bottom, så vel som hvordan området fikk navnet sitt: en bonde lovet frihet og et stykke land til slaven sin. Men bare dersom slaven gikk med på å utføre noen vanskelige gjøremål for bonden. Men senere angrer bonden på handelen, og ville ikke gi fra seg jorden sin.
I 1919 vender Shadrack, en tidligere bosatt i Bottom, tilbake etter første verdenskrig. Han sliter nå med kraftig Posttraumatisk stresslidelse, og er ute av stand til å akseptere verden han tidligere pleide å tilhøre. Shadrack bosetter seg i utkanten av byen og forsøker å skape orden i livet sitt, og utvikler metoder for å holde orden i den lille hytta si. En annen metode er oppfinnelsen av National Suicide Day, som eksisterer den 3. januar for å motvirke og oppdele den konstante døden han var vitne til krig. Men dette er egentlig en invitasjon for alle som planlegger å begå selvmord, å dø på denne dagen. Shardrack assimilerer seg aldri med resten av samfunnet, forbanner selv, og begår regelmessige uanstendige handlinger. Men han gjør også forskjellige små strøjobber og selger fisk til byfolk, og blir motvillig vevd inn i det mer urbane samfunnet.
Deretter fokuserer handlingen på familiene til barna Nel Wright og Sula Peace, som begge vokser opp uten noen ordentlig farsfigur. Til tross for alle forskjellene deres, blir Sula og Nel snart veldig gode venner i løpet av ungdomstiden. Men en dag leker de sammen med en annen gutt fra nabolaget, kalt Chicken Little. Men Sula faller i en elv og drukner. De forteller ingen andre om denne hendelsen, men Sula sliter med skyldfølelse. Det som kompliserer situasjonen ytterligere er Shadracks hytte, som har direkte utsikt over den delen av elven hvor drukningen fant sted.
For å finne ut om Shadrack hadde sett noe eller ikke, besøker Sula ham på egen hånd. Men hun klarer ikke å stille noen spørsmål gjennom alle tårene. Shardrack forsøker å trøste henne, og hun løper sin vei. Men hun forlater ved et uhell et belte, som Shadrack henger på veggen hans til minne om hans eneste besøkende ved hytta. En dag forsøker Hannah å tenne et lite bål utendørs, men kjolen hennes tar fyr. Moren hennes, Eva, ser dette skje og hopper ut av vinduet i et forsøk på å kvele flammene, for å redde datterens liv. En ambulanse kommer, men Hannah dør på vei til sykehuset. Moren hennes ble også skadet. Sula hadde imidlertid stått på verandaen, og sett moren sin bli skadd i brannen - men uten å gjøre noe.
Nel velger å gifte seg, og kort tid etter Nels bryllup forlater Sula området blant annet for å begynne ved college. Hun kommer tilbake til Bottom og til Nel, 10 år senere. Resten av byen ser imidlertid på Sula som selve personifiseringen av ondskap for hennes åpenbare ignorering av sosiale konvensjoner. Deres følelser hviler delvis på Sulas forhold til byfolks ektemenn. Ektemennene starter rykter om at Sula også hadde sex med hvite menn. Det som forvirrer byen enda mer er hvordan Shadrack, som behandler alle andre dårlig, alltid behandler Sula med ridderlighet.
Den siste spikeren i kisten for vennskapet mellom Sula og Ned, er en affære Sula utvikler med Nels ektemann, Jude, som deretter velger å forlate Nel. Rett før Sula dør i 1940, forsoner de seg halvhjertet. Med Sulas død oppløses raskt harmonien som tidligere hadde hersket i området, ettersom andre ektepar begynner å krangle igjen - og kvinnene klager over morsrollen igjen. Sula dør alene, og samfunnet deltar ikke engang i begravelsen hennes. Shadrack, hvis PTSD har bleknet end del, er den eneste i området som blir trist over hennes død.
Tromsdalen
Tromsdalen (nordsamisk: Sálašvággi, Romssavággi) er en av bydelene i Tromsø. Bydelen er forbundet med Tromsøya med den 1016 meter lange Tromsøbrua, (Tromsdalen - sentrum av Tromsø), og den 3500 meter lange Tromsøysundtunnelen, (Tomasjord - Breivika). Brua ble ferdig 1960, og tunnelen ble åpnet 1994. Tromsdalen grenser mot Tomasjord i nord og Solligården i sør. Bydelen har fått navn etter dalen som ligger i området. Tromsdalen er et dalføre som leder fra Tromsdalstinden ned til Tromsøysundet og Tromsøya (Tromsø).
Tettstedet Tromsdalen, som også inkluderer bydelene Tomasjord, Lunheim og Kroken i nord og Solligården i sør, hadde innbyggere pr. . Delområdet Tromsdalen, som omfatter grunnkretsene Dalen, Otium, Lilleaksla, Bellevue og Hungeren, hadde 5 051 innbyggere i 2015.
Kultur
Forfatteren John Giæver er nært knyttet til Tromsdalen. Han har skrevet et vakkert minne om dalen og Tromsdalselva i novellen "Min barndoms elv". Forfatteren Lars Berg bosatte seg i Tromsdalen etter krigen. Han etablerte Tromsøysund framhaldsskole i 1947, og skrev alle sine etterkrigsromaner her. Han stiftet Hålogaland teater. Humoristen og forfatteren Arthur Arntzen er født og oppvokst i Tromsdalen. Her debuterte han på scenen med sin Oluf, og for den lokalkjente er Raillkattlia et kjent sted ved Lillebrua som går over Tromsdalselva. Lyrikeren Helge Stangnes har bodd og hatt sitt virke i Tromsdalen i et halvt århundre. Viseduoen Tobben og Ero (Torbjørn Willassen og Jan Ero Olsen) kommer også fra dalen. De ga ut flere plater med egne melodier til dikt av forfattere som Arnulf Øverland og Knut Hamsun. Deres karriere var kort, men hektisk. De samarbeidet blant annet med Cornelis Vreeswijk. Deres visekunst fikk stor betydning, ikke minst som inspirasjon for andre. Blant de som lot seg inspirere var Tromsdalsguttene Jørn Hoel og Steinar Albrigtsen. De har gitt ut flere plater, både som duoen Jørn & Steinar og hver for seg. Visesangerne Bente Reibo (Nordnorsk visegruppe) og Turid Pedersen (Nøkken) er fra Tromsdalen.
Folkehelseminister
Folkehelseminister er en betegnelse som har vært benyttet om en statsråd med særskilt ansvar for folkehelse, underordnet helse- og omsorgsministeren, altså tilknyttet Helse- og omsorgsdepartementet.
Ansvarsområdet har vært karakterisert som uklart, men knyttes til folkehelsearbeidet som blir forvaltet av Folkehelseavdelingen, blant annet ansvaret for Folkehelseinstituttet og Statens Strålevern.
Mulige paralleller kan være Storbritannias Minister for Public Health og Sveriges folkhälsominister.
Mimotrypanius
Mimotrypanius er en slekt av biller som tilhører den store underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Utbredelse
Arten lever på Samoa.
Tetrapusiinae
Tetrapusiinae er en gruppe av vepser som tilhører familien fikenvepser (Agaonidae) i overgruppen Chalcidoidea.
Levevis
Artene utvikler seg inne i fikener (Ficus spp.) som de pollinerer.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Sør- og Mellom-Amerika.
EM i friidrett 1994 – 3 000 meter kvinner
Brynhild Synstnes, Hilde Stavik og Gunhild Halle representerte Norge. Brynhild Synstnes kom på 13.-plass, mens Hilde Stavik og Gunhild Halle ikke klarte å kvalifisere seg finalen.
Marek Kania
Marek Kania (født 2. april 1999) er en polsk skøyteløper og inline-skøyteløper.
Han deltok under EM på skøyter 2022 - enkeltdistanser hvor han kom på 8. plass på 500 meter.
Personlige rekorder
Kilde: Speedskatingresults.com
Cosima Wagner
Bakgrunn
Hun var datter av komponisten Franz Liszt og grevinne Marie d'Agoult og ble oppfostret av bestemoren Anna Liszt og seinere i en institusjon i Paris. Faren legitimerte farskapet i 1844, og fra det tidspunktet skiftet hun etternavn fra morens pikenavn de Flavigny til Liszt. Under et besøk hos sin far I 1853 ble hun for første gang kjent med hans venn Richard Wagner.
Ekteskap med Hans von Bülow (1857-1869)
Hun var først gift med dirigenten Hans von Bülow. Bryllupet stod i den katolske St.-Hedwigskirche i Berlin. Med von Bülow hadde hun barna Daniela (1860) og Blandina (1863).
Richard Wagner, von Bülow og Franz Liszt var venner og samarbeidet innen musikken, og Cosima ble i 1863 den 24 år eldre Wagners elskarinne. Med Richard Wagner fikk hun barna Isolde (1865), Eva (1867) og Siegfried (1869). Isolde ble døpt von Bülow, men anses å ha Wagner som far.
Ekteskap med Richard Wagner (1870-1883)
Først i 1870 ble Cosima gift med Richard Wagner som ikke lenger var hindret av ekteskap. Wagner og Cosima ble gift i Luzern i Sveits den 25. august 1870, i en protestantisk kirke. Wagner var av dåp lutheraner; da de giftet seg var Cosima fremdeles nominelt katolikk. Hun konverterte ikke formelt til protestantismen før i oktober 1872.
Liszt var imidlertid motstander av relasjonen mellom datteren og Wagner og situasjonen ble ytterligere forverret av at Cosima konverterte. Von Bülow brøt med Wagner, og også kontakten med Cosima fikk et opphold på elleve år trass i felles barn.
Wagner oppførte sine verk i et for dette formål oppført lokale på deres bosted Bayreuth i Bayern.
Wagners enke
Etter Wagners død i 1883 forvaltet Cosima arven etter ham og ledet i mange år Bayreuthfestspillene, og ble etterfulgt av barna. Begge makene Wagner hadde gjentatte ganger uttrykt antijødiske oppfatninger, behovet for rasenes adskillelse, og den tyske kulturs overlegenhet.
Bayreuth ble et møtested også for nazister som likte Wagners musikk.
Wagner hadde også vært fylt med hat mot den katolske kirke, nesten like meget som mot jødedommen; for ham var det bare en gradsforskjell mellom hvordan katolisisme og jødedom var skadelig («nur graduell unterschieden in ihrer Schädlichkeit für das Volk». ) Cosima Wagner ble som enke et bindeledd mellom Richard Wagners antisemittisme og kretsen rundt Houston Stewart Chamberlain og Adolf Hitler som på begynnelsen av 1920-årene ble til i Wagners hus Villa Wahnfried.
Adolf Hitler selv besøkte gjerne Cosima Wagner, sønnen Siegfried og dennes barn Wieland og Wolfgang ved flere anledninger. Datteren Eva giftet seg med Houston Stewart Chamberlain, brorsønn til Neville Chamberlain og en av Hitlers bekjente.
Imidlertid var ikke ektefellene Wagner inne på noen utryddelsestanker; det er ikke rimelig å se på dem som forløpere for holocaustideologien. Flere av deres venner og medarbeidere var jøder, for eksempel Hermann Levi som dirigerte Wagners verk, og Richard Wagner oppgir at han, trass i sin kritikk, nektet å være med på opprop for konkrete handlinger mot jødene som forekom i 1800-tallets Europa. Cosimas far Franz Liszt så ned på jødene som musikkskapere, men hyllet derimot hva han kalte sigøynermusikk fra Ungarn og brukte den som viktig inspirasjonskilde for sine verker, uttrykt i boken Die Zigeuner und ihre Musik in Ungarn, og gjenspeiles i verket Der ewige Jude (s.768).
Asteroiden 644 Cosima er oppkalt etter Cosima Wagner.
Peruansk villpepper
Peruansk villpepper eller Río Mantaro-pepper (Capsicum tovarii) er en viltvoksende nær slektning av Capsicum pubescens. Peruansk villpepper foretrekkes ikke ved produksjon av chilipepper; Capsicum pubescens-artens rocotopeppervarianter er langt mer populære som krydder.
Ikke pepper
Den sterke smaken får ta ansvaret for at planten omtales som om det var en peppervariant. I virkeligheten hører den botanisk til en helt annen artsfamilie.
Lucy Smith
Lucy Caroline Smith (født Dahl; 12. oktober 1934 i Oslo, død 27. august 2013 i Oslo) var en norsk jurist, professor og rektor ved Universitetet i Oslo.
Karriere
Lucy Smith gikk på Slemdal skole og så på Oslo katedralskole og var eneste kvinne på sitt kull da hun begynte å studere jus på Universitetet i Oslo. Hun var første kvinne i Norge som tok juridisk doktorgrad (1981). Hun ble den første kvinnelige jusprofessor i Norge i 1987, og i 1993 ble hun Universitetet i Oslos første kvinnelige rektor, en stilling hun holdt til 1998.
I begynnelsen av 1970-årene bidro Smith til å etablere kvinnerett som eget fagområde, og hun var en av pionerene i faget barnerett. Hun publiserte boken Foreldremyndighet og barnerett (1980). I 2003 ble hun medlem av FNs barnekomité som overvåker barnekonvensjonen.
Fra og med slutten av 1970-årene ble hun kjent i næringslivet gjennom en rekke styreverv i norsk kultur- og næringsliv. Disse inkluderer Nora (senere Orkla) Industrier, Garantiinstituttet for skip og borerigger, Christiania Bank og Kreditkasse (nå Nordea), Kværner, Dagbladet, Nationaltheatret, Nordmanns-Forbundet, Norge-Amerika Foreningen, Prinsesse Märtha Louises Fond, SOS Barnebyer og formann for Polyteknisk Forening 1984-1986. De fleste av disse holdt hun som første kvinne.
Smith ledet utvalget som utformet Børsloven (1985), og hun har publisert vitenskapelige arbeider innen børs- og verdipapirrett, deriblant Kampen på aksjemarkedet: en rettslig studie av selskapsovertak og forsvarstiltak (1988).
Hun deltok på Bilderberg-konferansen i 1989.
Privatliv
Lucy var gift med Carsten Smith, tidligere høyesterettsjustitiarius, som tidligere også var professor ved Juridisk fakultet ved Universitetet i Oslo. De fikk tre døtre som alle er jurister.
Lucy Smith døde 27. august 2013, etter lengre tids sykdom.
Æresbevisninger
Lucy Smith var æresdoktor ved Uppsala universitet og Københavns Universitet. I 1990 ble hun innvalgt i Det Norske Videnskaps-Akademi. I 1995 ble hun hedret med kommandør av St. Olavs Orden og i 2001 med kommandør av 1. klasse av den svenske Nordstjerneordenen for sin innsats innenfor nordisk og norsk-svensk universitetssamarbeid. I 2003 fikk hun UNICEFS ærespris.
Universitetet i Oslos administrasjonsbygg på Blindern er oppkalt etter henne.
Annet
Hun ble kjent for det store publikum på 1980-tallet som overdommer i NRKs spørrelek Kvitt eller dobbelt og videre på 1990-tallet gjennom ukebladene
Astarte
Astarte, også omtalt som Asjtoret og under andre navn, er en semittisk gudinne som var kjent i forskjellige varianter over hele Midtøsten i oldtida. Astarte tilsvarer Istar i mesopotamisk mytologi og var fønikernes og kanaanittens viktigste kvinnelige guddom. Hun var blant annet himmelgudinne for kjærlighet, fruktbarhet og krig.
Astarte, skrevet Αστάρτη (Astártē) med det greske alfabetet, er den greske gjengivelsen av det hebraiske eller fønikiske gudinnenavnet עשתרת, transkribert Asjtoret, Astoret, Aschtoret, Ashtoreth, Asjtorer og Aschera, og det kanaanittiske Aschtar og Aschtart.
Egenskaper og liknende guddommer
Astarte var både en himmel- og kjærlighetsgudinne knyttet til den gamle himmelguden El (Eloim), en fruktbarhets- og krigsgudinne knyttet til fruktbarhetsguden Ba'al samt gudinne for underverdenen. Astarte var ellers nært beslektet med sumerernes, assyrernes og babylonernes gudinne Inanna, seinere kalt Istar, i mesopotamisk mytologi. I det gamle Egypt ble hun betraktet som dronning av den føniksiske havnebyen Byblos.
Læren om Astarte ble spredt fra Sidon, Byblos og Tyr i Fønikia med handelsvarer til kolonier på Kypros, Kreta, Karthago og andre steder ved Middelhavet. Hun ble tatt opp som grekernes kjærlighetsgudinne Afrodite og romernes Venus. Planeten Venus var for øvrig symbol for Astarte.
Astarte er dessuten både sammensmeltet, identisk og forvekslet med Baal´s kone Asherah og den eldre, kanaaneiske gudinnen Anat, Baals søster og elskede.
Liknende guddommer
Lista viser guddommer som tilsvarer Astarte-gudinnen eller som låner til eller av forestillingene om henne.
Astarte i egyptisk mytologi
I egyptisk mytologi var gudinnen Astarte dronning av Byblos og datter til guden Ptah. Hun var gift med Seth. Astarte dukker først opp i Det gamle egypt i begynnelsen av det attende dynastiet. Hun ble dyrket som krigsgudinne av semittiske folk i nordvest.
Gudinnen Isis virket som beskytterske av Astartes sønn mens Astarte lette etter sin make, guden Osiris. Da Isis avslørte sin virkelige identitet fikk hun den pillaren som innesluttet sin døde make som gave.
Astarte i Bibelen
Gudinnen Astarte nevnes flere steder i Det gamle testamentet i Bibelen: Astarte nevnes i tillegg til dette mange ganger i Krønikerbøkene.
Nughedu San Nicolò
Nughedu San Nicolò (sardisk: Nughèdu) er en italiensk kommune i provinsen Sassari i regionen Sardinia. Den har 819 innbyggere og ligger rundt 577 meter over havet.
Øvre Richter Frich
Gjert Øvre Richter Frich (født 24. mars 1872 på Byneset ved Trondheim, død 13. mai 1945 i Östertälje utenfor Stockholm) var en norsk journalist og forfatter, mest kjent for sin romanserie om «den blonde kjempe» Jonas Fjeld.
Anisarthron
Anisarthron er en slekt av biller som tilhører gruppen stubbebukker i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Små til middelsstore (6-11 millimeter), avlange trebukker, brunsvarte med brunrøde dekkvinger. Hodet er bredere enn langt uten forstørrede kjever, antennene omtrent så lange som kroppen hos hunnen, noe lengre hos hannen. Pronotum er nærmest tønneformet med rundede sider. Dekkvingene er lange og parallellsidige med rettvinklede "skuldre", uten opphøyde ribber. Beina er forholdsvis korte.
Øvre Richter Frich
Familie og oppvekst
Frich ble i 1897 gift i Kristiania med Olga Marie Hansen (f. 1874). Han ble i 1907 gift med skuespiller Ida Ajagela («Aja») Basilier-Magelssen (f. 1879).
Anisarthron
Levevis
De voksne billene er nattaktive og besøker ikke blomster.
Øvre Richter Frich
Journalist
Øvre Richter Frich begynte som journalist i Trondhjems Adresseavis i 1893. I 1895 flyttet han til det nystartede avisen Ørebladet i Kristiania.
Anisarthron
Utbredelse
Slekten er utbredt i Mellom- og Sør-Europa, skal også være funnet i India.
Øvre Richter Frich
Journalist
I 1899 ble han ansatt i Aftenposten, der han etter hvert fikk status som reisende stjernereporter. Når store og dramatiske ting skjedde, var det Øvre Richter Frich som først ble sendt ut i felten. Han var den første journalist fra Kristiania-pressen som rapporterte fra bybrannen i Ålesund 1904, og han var den første journalist til å snappe opp nyheten om fredsslutningene i forhandlingene om unionsoppløsningen mellom Norge og Sverige i september 1905. I ettertid regnes han som en fornyer av journalistikken i Norge.
Fra 1910 til 1911 var han journalistisk redaktør i Verdens Gang, og fra 1913 til 1914 «upolitisk redaktør» (nyhetsredaktør) i Bergens Aftenblad. Hans suksess som forfatter fra 1911 gjorde ham økonomisk uavhengig, og i årene etter 1913 var hans journalistiske karriere begrenset til korte engasjementer og freelance-oppdrag.
Anisarthron
Systematisk inndeling
Inndelingen følger Danilevsky (2006).
Øvre Richter Frich
Forfatter
Forfatterdebuten kom i 1911 med spenningsromanen De knyttede næver, den første boka i serien om Jonas Fjeld. Boka ble utgitt på Helge Erichsens forlag etter at Olaf Norlis Forlag først hadde refusert den. Romanen ble en fantastisk suksess. Den fikk glimrende kritikker i Aftenposten og solgte i store opplag. Suksessen ga Frich økonomisk frihet til å virkeliggjøre sin drøm om å reise rundt i verden. I perioden 1911-1942 utga han rundt 70 underholdningsromaner, blant dem 21 med Jonas Fjeld som hovedperson. Bøkene solgte i store opplag, både i Norge og utlandet.
Frich ga også ut Boken om tobakk (1934), samt flere bøker om vin på norsk og svensk mellom 1929 og 1938.
I sin tid var han Norges mestselgende forfatter, med et samlet salg på over to millioner bøker.
Litteraturkritisk mottakelse
I 1960- og 1970-årene arbeidet flere litteraturforskere med å avdekke underliggende, ideologiske føringer i populærlitteraturen. Professor Willy Dahl omtalte Øvre Richter Frich i 1975 som «den norske triviallitteraturens mest erklærte rasist og voldsromantiker; han er antikommunist av det mest vulgære, hetsende slag, og det er klare fascistiske trekk i alt han har skrevet».
Christopher Hals Gylseth gir et annet bilde i sin biografi: Visst var Øvre Richter Frich rasist, men de rasistiske synspunkter som kom til uttrykk i hans romaner var alminnelig aksepterte oppfatninger i mellomkrigstidens Norge og Europa. Ikke bare blant fascister og nazister, men også i de brede lag i folket, blant moderate politikere, jurister og akademikere. Men han omtalte heller aldri fascismen eller nazismen med annet enn forakt.
Med forfatterens egne ord, fra romanen Ulvene (1928),
Peugeot 308
Peugeot 308 ble valgt til Årets Bil i Europa i 2014.
Eksterne lenker
Link til test av Peugeot 308 på motorguiden.no
Tiden før islam (Afghanistan)
Forhistorisk tid
Arkeologiske undersøkelser begynte for fullt i Afghanistan etter andre verdenskrig og fortsatte til den sovjetiske invasjonen i Afghanistan stoppet den i desember 1979. Det ble funnet gjenstander som er typiske for steinalderen, bronsealderen og jernalderen. Men det er ikke klart i hvilken grad disse periodene var samtidige med lignende utviklingssteg i andre geografiske regioner. I forhistorisk tid ser området som nå er Afghanistan ut til, som i antikken og moderne tider, å ha vært nært forbundet av kulturen og handelen med naboregionene i øst, nord og vest. Bysivilisasjonene på det iranske platået, som inneholder mesteparten av Iran og Afghanistan, kan ha begynt så tidlig som 3000 til 2000 f.Kr.. I løpet av midten av det andre årtusenet f.Kr. kan mennesker som snakket indoeuropeiske språk ha kommet inn gjennom den østlige delen av det iranske platået, men lite er kjent om området inntil midten av det første årtusenet f.Kr., da historien begynte å bli nedtegnet gjennom akamenidenes imperium.
Akamenidenes styre ca. 550 f.Kr. – 331 f.Kr.
Dagens Afghanistan utgjorde flere satrapier (provinser) av akamenidenes imperium da det var på sitt største, under Dareios den store (ca. 500 f.Kr.). Bactriana, med sin hovedstad i Bactria (som senere ble Balkh), var kjent som hjemmet til Zoroaster som grunnla religionen zoroastrisme.
I det 4.århundret f.Kr. ble den iranske kontrollen over ytterliggende områdene og deres interne tilknytning til imperiet svakt. Selv om ytterliggende områder som Bactriana alltid hadde vært urolig under akamenidenes styre, kjempet bactriske styrker på iranernes side i det avgjørende slaget om Gaugamela (330 f.Kr.). De ble slått av Aleksander den store.
Aleksander og grekernes styre 330 f.Kr. – ca. 150 f.Kr.
Det tok Aleksander bare seks måneder å erobre Iran, men det tok nesten tre år (fra rundt 330 f.Kr. – 327 f.Kr. å kue området som nå er Afghanistan og naboregionene i det tidligere Sovjetunionen. Den makedonske lederen beveget seg østover fra Herat-området og møtte intens motstand fra lokale herskere av det som hadde vært iranske satraper. I et brev til sin mor beskrev Aleksander situasjonen slik: «Jeg er involvert i landet til et 'leonine' (løve-lignende) og modig folk, hvor hver fot av bakken er som en stålvegg som konfronterer mine soldater. Dette er landet til afghanerne (der) barn kjemper tappert mot min stålstyrke. Du har bare brakt en sønn til verden, men alle i dette landet kan bli kalt en Aleksander» Selv om hans ekspedisjon gjennom Afghanistan var kort, etterlot Aleksander seg en hellenistisk kulturell innflytelse som varte i flere århundrer.
Da Aleksander døde i 323 f.Kr. falt imperiet, som aldri hadde blitt politisk befestet, fra hverandre. Hans kavalerikommandør Seleukos, tok nominell kontroll over de østlige landene og grunnla seleukide-dynastiet. Under seleukidene, som under Aleksander, gikk greske kolonister og soldater inn i Hindu Kush-regionen, og det er antatt at mange ble der. Samtidig utviklet mauryardynastiet seg i de nordlige delene av det indiske subkontinentet. Mauryanerne tok kontroll over de sørøstligste delene av selevkidenes område, inkludert dagens Afghanistan. Mauryanerne introduserte indisk kultur og tok buddhismen med seg. Med selvkidene på en side og mauryanerne på den andre, havnet folket i Hindu Kush i en krangel som var velkjent så vel i antikken som i moderne historie, klemt inne mellom to imperier.