cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Laukvikøyene naturreservat
Laukvikøyene naturreservat er et naturreservat og ramsarområde i Vågan kommune i Nordland. Reservatet ble opprettet for å «ivareta et verdifullt kystområde, med det naturlig tilknyttede plante- og dyreliv. Spesiell verdi er knyttet til området som hekkeområde for våtmarksfugl og som overvintringsområde for sjøfugl. Mindre lokaliteter innen området har stor havstrandbotanisk verdi.»
Institutt for informasjons- og medievitenskap
Etableringen av det medievitenskapelige miljøet i Bergen
I 1963 ble det utarbeidet en plan for utbyggingen av samfunnsvitenskapelige studier ved Universitetet i Bergen (den såkalte Mykland-komiteen). Blant de mange – og etter hver realiserte – planene var det også et forslag om et teoretisk orientert studium i journalistikk.
Laukvikøyene naturreservat
Området ligger nord for Kabelvåg og sør for Laukvik på Austvågøya, og omfatter et areal på 10 888 dekar, hvorav 7 372 dekar sjøareal. Området består av gruntvannsarealer og øyområder. På hovedøya er det myrområder med flere ferskvannsdammer. Det går flere bukter og større viker inn i dette området. Utenfor hovedøya er det en rekke store og små øyer. Strandlinja rundt øyene er uregelmessig, slik at det også her er en rekke viker og større bukter. Området utmerker seg med en spesielt rik våtmarksfuglefauna, både når det gjelder vadere og gressender.
Institutt for informasjons- og medievitenskap
Etableringen av det medievitenskapelige miljøet i Bergen
Radikaliseringen av studentmiljøet på slutten av 1960-tallet førte til en økt interesse for trivial- eller populærlitteratur blant litteraturstudentene. Ved Nordisk institutt tok Audun Tvinnereim initiativ til studier av denne typen litteratur, et arbeid som ble videreført av Willy Dahl.
Laukvikøyene naturreservat
Området ble i 2013 utpekt til ramsarområde.
Institutt for informasjons- og medievitenskap
Etableringen av det medievitenskapelige miljøet i Bergen
I det samfunnsvitenskapelige miljøet ble Per Torsvik den sentrale organisatoren. Fra 1972 finansierte Forskningsrådet (NAVF) i noen år Sekretariatet for mediaforskning med Torsvik som forskningsleder. Samtidig ble Nordisk dokumentasjonssentral for massekommunikasjon, NORDICOM, etablert. Den norske avdelingen ble lagt til Universitetet i Bergen. Etter at finansieringen fra Forskningsrådet tok slutt, ble Torsvik ansatt på Sosiologisk institutt og sekretariatet ble omdøpt til Senter for medieforskning, der prosjekter ble organisert. Det var sporadiske kurs i mediefaglige emner på fagene sosiologi og sammenlignende politikk.
Storlosjen i Preußen benevnt Royal York av Vennskap
Storlosjen i Preußen benevnt Royal York av Vennskap (tysk: Große Loge von Preußen genannt Royal York zur Freundschaft) var en storlosje innenfor tysk frimureri med hovedsete i Berlin, som ble grunnlagt i 1760. Storlosjen ble nedlagt i 1935 under det tyske rike. Etter andre verdenskrig ble den ikke gjenopprettet. Storlosjen hadde sin største utbredelse i 1932 med 11 500 medlemmer fordelt på 104 losjer. Den var den yngste av de tre «gammelprøyssiske» storlosjer. Den 19. juni 1949 ble dens losjer tilsluttet Den tyske storlosje av gamle, frie og anerkjente murere.
Institutt for informasjons- og medievitenskap
Fra massekommunikasjon til medievitenskap
I 1983 tok universitetsledelsen initiativ for å opprette et undervisningstilbud i mediefag. Både humanister og samfunnsvitere ga uttrykk for interesse for å bygge opp et slikt studium, og fra høsten 1985 ble det første kullet av grunnfagsstudenter tatt opp til et tverrfakultært studium i «massekommunikasjon og mediekunnskap». Faget var en nyskapning. I Oslo hadde det i noen år eksistert et reint samfunnsvitenskapelig grunnfag i kommunikasjon, og ved flere utenlandske universiteter hadde det vært humanistisk orienterte mediestudier, men det tverrfaglige studiet i Bergen hadde ingen klare forbilder. Institutt for massekommunikasjon ble etablert ved inngangen til 1986. Faglige tyngdepunkter var i film og fjernsyn, populærkultur, journalistikkforskning og mediepolitikk, men forskningen var spredt over et bredt område. Etter kort tid ble det også etablert hovedfag. Til å begynne med var virksomheten delt i en samfunnsvitenskapelig og en humanvitenskapelig seksjon, men seksjonsgrensene falt bort i 1996.
Ruabon
Ruabon (walisisk: Rhiwabon) er en liten by i Wrexham i det nordlige Wales.
Institutt for informasjons- og medievitenskap
Fra massekommunikasjon til medievitenskap
I 1994 ble instituttets navn endret til Institutt for medievitenskap. Av praktiske grunner ble instituttet i 2003 knyttet til bare ett fakultet – det samfunnsvitenskapelige, men forskning og undervisning går fortsatt på tvers av grensene mellom samfunnsfag og humaniora.
Ruabon
Navnet Rhiwabon kommer fra Rhiw Fabon, hvor Rhiw er det walisiske ordet for «høyde, ås» og «Fabon» for en mutasjon fra «sankt Mabon», det opprinnelige navnet på kirken i dens tidligere walisiske opprinnelse (se den hellige Mabon/Mabyn). En eldre engelsk stavelse, Rhuabon, kan tidvis også bli sett.
Institutt for informasjons- og medievitenskap
Studium i fjernsynsproduksjon, flytting og nyorientering
Mot slutten av 1980-tallet ble det drevet en aksjon for å få Stortinget til å vedta at TV 2 måtte legges til Bergen. Som sitt bidrag til å styrke Bergen som medieby, tok universitetsledelsen på ny et initiativ på mediefronten, og et relativt praktisk innrettet undervisningstilbud i fjernsynsproduksjon startet opp ved instituttet i 1988. Faget overtok lokaler og utstyr etter et mislykket lokal-tv-initiativ, men høsten 1993 flyttet instituttet samlet inn i det nye samfunnsvitenskapelige bygget i Fosswinckelsgt. 6 (Lauritz Meltzers hus).
Ruabon
Per 2001 var mer enn 80 prosent av befolkningen på rundt 2 400 født i Wales, og 13,6 prosent kunne til en viss grad snakke og forstå walisisk.
Institutt for informasjons- og medievitenskap
Studium i fjernsynsproduksjon, flytting og nyorientering
Etter mildt press fra ledelsen ved Det samfunnsvitenskapelige fakultet, ble medievitere og informasjonsvitere samlet i ett institutt fra 1. januar 2004. Den faglige begrunnelsen for sammenslåingen var, fra medieviternes side, ønsket om å styrke satsingen på nye medier.
Etableringen av informasjonsvitenskap ved UiB
I 1960-årene ble det gitt programmeringskurs ved UiB såvel i regi av Matematisk institutt som ved universitetets EDB-avdeling. Innen humaniora og samfunnsvitenskap var det også betydelige brukeraktiviteter i enkelte fag. Mens det i naturvitenskapelige disipliner først og fremst var de omfattende og kompliserte beregningsoppgaver som dominerte, var det organisering, lagring, prosessering og effektiv fremhenting av store datasett, ofte av tekstlig karakter, som interesserte i humaniora og samfunnsvitenskapene.
Etter at Stortinget i 1970 bevilget midler til informasjonsvitenskap, ble faget opprettet i 1972, og organisert i Institutt for informasjonsvitenskap, IFI. Det var da det første universitetsinstitutt innen datafag i Norge.
Det opprinnelige undervisningsopplegg omfattet systemteori, programmering, datalagring og utstyr som gjennomgående grunnstruktur. Dette opplegget ble godkjent i gradene cand.mag., cand. philol. og cand.polit., og i begrenset omfang i cand.real. og ved Norges Handelshøyskole.
Hovden i Vesterålen
Hovden er ei bygd i Bø kommune i Nordland fylke. Hovden ligger nordøst i kommunen og er avgrensa av Malnesfjorden i øst og havet i nord og vest. Stedet ligger ved enden av Fv915. Hovden er et fiskevær som ligger nært de rike fiskefeltene utenfor Vesterålen. Oltidsfunn viser at det har bodd folk i Hovden siden folkevandringstida eller tidligere. Foredling av fisk har, i tillegg til selve fisket, gitt mange arbeidsplasser. Malnes omtales i dag som del av Hovden. Denne gården som ligger sør og vest for Hovden, var det kirkelige sentrum for nordre del av Bø inntil Malnes kirke ble flyttet i 1829. Kirkesognet bærer ennå navn etter gården hvor kirka sto.
Institutt for informasjons- og medievitenskap
Etableringen av informasjonsvitenskap ved UiB
Fagets uteksaminerte kandidater ble fort ettertraktet i forvaltning og næringsliv. I begynnelsen av 1980-årene ble studenttilstrømningen så stor at inntaket ble regulert frem til omkring 1990.
Hovden i Vesterålen
Navnet
Navnet Hovden har bygda fått fra et nå delvis utsprengt berg (klippe). Oluf Rygh skriver i Norske Gaardnavne: "..høi og brat Klippe, som hæver sig fra det bagenfor liggende Land og stikker frem i Søen." Denne hovden lå ved den sørlige innseilinga til havna. I dagligtale i bygda er denne omtalt som Ramnkleiva. Hovden har tidligere hatt navnet Hovden med Maarsholmen.
Institutt for informasjons- og medievitenskap
Forskningen på informasjonsvitenskap
På det nordiske plan var særlig impulsene fra de nordiske pionerer Börje Langefors og Peter Naur av stor betydning. Dette førte til at IFI tidlig kom med i det nordiske samarbeid både innen akademia og i regi av Nordisk ministerråd.
I de senere årene har forskningsarbeidet i større grad funnet sted innen rammen av nasjonale og internasjonale forskningsprosjekter.
Hovden i Vesterålen
Historie
Hovden tilhører et band av fiskevær mellom Andenes i nord og Vinje i sør. Disse fiskeværene som omfattet vær i Andøy, Øksnes (Langnes) og Bø kommuner har ligget som meget attraktive utrorsplasser for fiskeflåten mot de rike fiskefeltene utenfor Vesterålen. Hovden var et av disse værene med best havn, uten mye urene farvann utenfor. Selv om det har bodd mennesker i Hovden lenge er det ikke et sted som kunne ha født en særlig stor befolkning. I manntallet fra 1666 var 9 menn registrert (som familieoverhoder) og med familier kunne de knapt ha vært 60 mennesker i bygda på denne tida. Forholdene for krøtter har vært begrensa og vi vet det har vært dyrka korn på plassen, noe som må ha vært et ganske risikabelt arbeide, da det sjelden var mulig å få fram korn i Nord-Norge.
Vinterfisketida mellom januar og påske var annerledes. Til Hovden kom det fiskere fra Vesterålen og fra andre deler av Nord-Norge. Sikkert vet vi at det i slutten av det 19. århundre var nesten 400 fiskere på plassen Disse bodde i rorbuer, og båtløftinger på Holmen (Tidligere Marsholmen) og i Heimgården.
Hovden ble på 1800-tallet til et av værene med nessekonger etter at stedet ble kjøp som krongods til privat eie. Disse har drevet stort innen tradisjonell foredling av fisk, saltet og tørket. Hovden ligger særlig gunstig til for tørking av fisk. Med milde vintre, som Hovden har og en sein ankommende vår, får fisken som henger på hjell tid til å tørke før den surner. Dette er viktig for kvaliteten og dermed prisen som var mulig å oppnå for denne.
Strendene
Jordsmonnet i Hovden er dominert av kritthvit sand. Det er flere sandstrender med sand fra koraller og skjell. Disse strendene er lokalisert i særlig lune viker innenfor holmene og nesene. Den største stranda i Hovden er Malnessanden. Den minste er Timstokkan, og den mest bortgjemte er Finnbogsanden.
Natur
Plassen (Hovden og Malnes) er geografisk definert av ei låk i sørøst; Grimslåka og fjellformasjonen Tussen i sørvest. Mellom disse ligger fjellformasjonene Malnesberget og Trollan. På alle andre sider grenser gårdene mot havet.
Hovden har et typisk kystlandskap som betegnes av et skrint jordsmonn, dominert av gress og lyng. Utenfor Hovden ligger Frugga, som har vern som naturreservat. Dette på grunn av store forekomster av lundefugl og en rad andre sjøfuglarter. I sør ligger fjellformasjonen Tussen. Den er en del av Nyke/Tussen naturreservat.
Havets umiddelbarhet gjør at temperaturene forblir milde. Somrene er som oftest fuktige og kjølige, mens vintrene er milde og tørrere. De dominerende vindretningene er fra sørvest og nordøst. Den atlantiske Golfstrømmen sørger for dette klimaet. Med kontinentalsokkelen (egga) nært opp under land er livet i havet meget rikt.
Kultur
I tidligere år har Hovden hatt eget idrettslag, flere kristne foreninger og lag. Det meste i bygda er kommet til via dugnadsinnsats. Det er bygd vannverk, gatebelysning, samfunnshus, bedehus ved hjelp av ene krefter. I dag er Hovden Grendelag aktivt med størsteparten av medlemmene utenfor bygda. Grendelaget har som mål å vedlikeholde bygningsmassen som de eier og har diverse arrangement gjennom året for å tjene penger. Grendelaget tar og del i Reginedagan som er Bø kommunes kulturløft på sommeren.
Dorando Pietri
Dorando Pietri (født 16. oktober 1885, død 7. februar 1942) var en italiensk friidrettsutøver. Han er kjent for den dramatiske avslutningen og den påfølgende diskvalifikasjonen etter maratonløpet under OL 1908 i London.
Hovden i Vesterålen
Kultur
Malnes kirke var samlingspunktet i nordre del av Bø, noe som forteller hvor sentralt stedet var før veiene kom. Kirkeklokka fra den gamle kirka kan beskues i kirkeutstillinga på Tromsø Museum. Det antas at kirka på Malnes er fra før reformasjonen. Altertavla fra denne kirka finnes i den nye kirka på Eidet.
Det har vært foretatt arkeologiske vurderinger i Hovden. Utover de enkeltfunn som er gjort er det ikke foretatt utgravinger, med det vurderes at det finnes interessante graver i bygda fra folkevandringstida og framover.
Dorando Pietri
OL 1908
56 løpere startet maratonløpet i London, deriblant Pietri og landsmannen Umberto Blasi. Det var uvanlig varmt denne dagen, og løpet startet kl. 14:33 24. juli 1908.
Pietri åpnet løpet forholdsvis rolig, men etter at de hadde passert halvveis, begynte han å arbeide seg fremover i feltet. Etter 32 km lå han på andreplass, 4 minutter bak sørafrikaneren Charles Hefferon. Da han fikk høre at Hefferon var i ferd med å sprekke, økte Pietri tempoet ytterligere, og tok ham igjen etter 39 km.
Anstrengelsen hadde sin pris, og bare to kilometer før mål begynte Pietri å merke effekten av den store anstrengelsen og dehydrering. Da han kom inn på stadion, tok han feil vei, og da dommerne ga tegn om dette, falt han om for første gang. Han kom seg på beina med hjelp fra dommerne, foran 75 målløse tilskuere. Han falt ytterligere fem ganger, og hver gang ble han hjulpet på beina av funksjonærene. Omsider greide han å passere mållinjen, totalt utslitt, som førstemann. Av totaltiden, 2.54.46, bruke han ti minutter på de siste 350 meterne. Amerikaneren Johnny Hayes var nummer to i mål. Det amerikanske laget leverte øyeblikkelig en protest på grunn av Pietri hadde mottatt hjelp fra funksjonærene. Protesten ble tatt til følge, Pietri ble diskvalifisert og fjernet fra de endelige resultatlistene.
Internasjonal berømthet
Pietris prestasjon beveget det store publikumet. Som kompensasjon for medaljen han gikk glipp av, sendte dronning Alexandra ham en forgylt sølvpokal.
Pietri ble internasjonalt kjent, blant annet komponerte Irving Berlin en sang til ham (Dorando), og Pietri mottok forespørsler om å delta i oppvisningsløp USA. 3. november 1908 ble det arrangert et løp mellom Hayes og Pietri i Madison Square Garden i New York. Pietri vant både dette løpet og et lignende løp som ble arrangert 15. mars 1909.
Han returnerte til Italia i mai 1909, og fortsatte som profesjonell løper i ytterligere to år. Han løp sitt siste maratonløp i Buenos Aires 24. mai 1910, der han satte personlig rekord med 2 timer, 38 minutter og 48 sekunder.
Mattis Mathisen
Mattis Mathisen er navnet til flere personer:
Emilio Butragueño
Emilio Butragueño (født 22. juli 1963) er en spansk tidligere fotballspiller kjent fra sin lange periode som målscorer hos den spanske klubben Real Madrid CF.
Spissen Butragueño, med kjælenavnet «El buitre» («Gribben»), spilte fra ung alder for Real Madrid, og forlot klubben først i 1995, da han ble satt ut av laget av treneren Jorge Valdano. Deretter avsluttet han karrieren i Mexico.
Han ble verdenskjent under VM 1986 i Mexico, da han scoret fire mål i storseier (5-1) over. I kvartfinalen ble Spania slått ut på straffespark av. Han spilte også for Spania i EM 1988 og VM 1990, men Spania ble slått ut tidlig ved begge anledninger.
Butragueño hadde større lykke som klubbspiller i Real Madrid, hvor han fem år på rad (1986–1990) ble spansk mester, og i 1990/91 også ble toppscorer. Fra 1984 til 1995 spilte Butragueño 340 kamper i den spanske toppdivisjonen, og scoret 123 mål. I tillegg fikk han med seg 69 landskamper for Spania (26 mål).
Etter at han la opp som aktiv spiller, hadde han blant annet oppgaver som sportsdirektør og visepresident i Real Madrid.
Ole Bachke
Ole Andreas Bachke (født på Røros 6. mai 1830, død i Kristiania 3. januar 1890) var en norsk jurist og statsråd.
Fra 1856 var han overrettssakfører i fire år, før han ble ansatt ved Christiania stiftsoverrett. I 1860 ble han referent for justissaker ved Christiania stiftsoverrett, og fra 1864 var han dommer samme sted hvor han ble justitiarius i 1878. Bachke var medstifter av Den norske Sagførerforening i 1861, og deltok i redaksjonen for Ugeblad for Lovkyndighed, Statistik og Statsøkonomi. Han ble utnevnt til ridder av St. Olavs Orden 1876 og kommandør av den svenske Nordstjärneorden 1881. Han ble i 1879 æresdoktor i jus ved Københavns Universitet. Han skrev rettsvitenskapelige artikler om opphavsrett, og var en aktiv skandinavist.
Han ble statsråd og justisminister i 1879, og beholdt posten etter regjeringsskiftet i 1880. Sammen med de øvrige medlemmer av regjeringen Selmer ble han dømt i riksrettssaken i 1884. I forbindelse med regjeringens avgang var han konstituert statsminister i 18 dager, fra 11. til 29. mars 1884. Bachke ble valgt inn i direksjonen i Spareskillingsbanken den 20. februar 1884. I direksjonen satt godseier, Carl August Gulbranson og  grosserer, H. C. Gregersen. Bachke ble samtidig valgt som formann i bankens forstanderskap.
Uranienborg skole
Uranienborg skole er en barne- og ungdomsskole på Briskeby/Uranienborg i Bydel Frogner i Oslo. Skolen ble oppført etter tegninger av Ove Ekman i 1886, og utvidet i 1913.
Skolen ble i 2015 tildelt Benjaminprisen.
Makrellfamilien
Makrellfamilien er en gruppe piggfinnefisker. Disse fiskene er mellomstore til store og lever i havet der de svømmer hurtig i åpent vann. Familien omfatter mange arter med stor økonomisk betydning, som makreller og tunfisk. I Norge er nå bare makrell vanlig. Makrellstørje opptrådte tidligere i store stimer, men er omtrent borte fra norske farvann. Noen andre sørlige arter er sjeldne gjester.
Kroppsbygning
Kroppsbygningen viser mange tilpasninger til å svømme raskt i de frie vannmasser. Nesten alle arter har en rund spoleformet og strømlinjet kropp. De minste arten er Rastrelliger faughni, som aldri blir lengre enn 20 cm. Makrellstørje er den største arten, og det er fanget et eksemplar på 458 cm, selv om vanlig lengde er 2–2,5 m.
Det er to ryggfinner, som kan sitte godt adskilt, eller nesten være sammenvokst. Den forreste ryggfinnen har kraftige piggstråler. De uparede finnene kan legges ned i fordypninger. Mellom den bakerste ryggfinnen og halen, og mellom gattfinnen og halen, er det en rekke småfinner.
Sporden er smal, og halefinnen er dypt splittet. Alle arter i familien har to små langsgående kjøler ved basis av halefinnen, og noen har også utviklet en stor kjøl midt på sporden. Det antas at småfinnene og kjølene bidrar til å redusere turbulens når halefinnen slår fra side til side under hurtig svømming.
Skarberget
Skarberget, på lulesamisk Skárffabákte, er et fergested i Narvik kommune i Nordland. Stedet ligger ved innløpet til Skrovkjosen, på nordsiden av Tysfjorden, om lag 27 kilometer sørvest for Ballangen. Fergerforbindelsen til Bognes på sørsiden av Tysfjorden er det eneste gjenværende fergesambandet på europavei 6.
Makrellfamilien
Kroppsbygning
Kroppen er dekket av små cycloide skjell, men hos noen arter er skjellene omdannet til et slags panser som dekker området bak hodet og rundt brystfinnene. Ryggen er mørk og buken lys, som hos andre pelagiske fisker. Fargene visker ut silhuetten til fisken både fra over- og nedsiden. Sidene har ofte svarte striper eller flekker.
Skarberget
Fra Skarberget går europaveien videre nordøstover til nærmeste tettsted, Ballangen, og videre til Narvik.
Makrellfamilien
Kroppsbygning
Mange arter i familien mangler svømmeblære og vil synke om de stopper å svømme. Stoffskiftet er høyt og oksygenbehovet stort, så de må også svømme raskt for at nok friskt vann skal strømme hurtig gjennom gjellene.
Utbredelse og levevis
Alle medlemmer i makrellfamilien lever pelagisk i havet. Noen er knyttet til kystfarvann, mens andre også kan påtreffes ut på åpent hav. Utbredelsen omfatter alle tropiske og subtropiske hav, men slektene Scomber, Thunnus og Gasterochisma forekommer regelmessig også i kaldere vann. Noen arter i slekten Scomberomorus vandrer opp i elvemunninger for å finne føde og tåler redusert salinitet og grumset vann.
Skarberget
Fergetrafikk mellom Skarberget og Korsnes, lengst ute i Tysfjorden, begynte i mars 1941. Året etter ble det bygd fergeiele på Bognes, og fergene begynte å gå dit i stedet. 2. desember 1968 åpnet fergeforbindelsen Drag-Kjøpsvik-Skarberget. Dette sambandets anløp på Skarberget ble nedlagt i 1992 da riksvei 827 mellom Kjøpsvik og Sætran i Ballangen ble åpnet.
Makrellfamilien
Utbredelse og levevis
De fleste artene svømmer i større eller mindre stimer. Kjønnene er like, men hunnene blir ofte større enn hannene. Under gytingen produseres det store mengder egg; hos makrell gyter hver hunn opptil én million egg. Både egg og larver driver rundt i havet som plankton. Når larvene blir større, går de over til et aktivt levevis.
Norske arter
Følgende seks arter er funnet i norske farvann:
Kroppstemperatur
Mange arter i makrellfamilien har en mye høyere kroppstemperatur enn vannet som omgir dem. De er likevel ikke jevnvarme på samme måte som fugler og pattedyr. Temperaturen varierer mye over tid og mellom de ulike kroppsdelene. Hevning av kroppstemperaturen krever økning av aerob kapasitet og reduksjon av varmetap til omgivelsene. Varmetap gjennom gjellene gjør at de fleste fisker ikke blir varmere enn vannet.
Forhøyet kroppstemperatur er også uavhengig utviklet hos noen haier og hos sverdfisk og seilfisker. I makrellfamilien er forhøyet kroppstemperatur oppstått to ganger, én gang hos Gasterochisma melampus, og én gang hos størjer i slektene Thunnus, Katsuwonus, Euthynnus og Auxis.
Gasterochisma melampus produserer varme i en øyemuskel, som har spesialiserte celler som avgir mye varme. Dette gir ekstra varme til hjernen og øynene. Dette ligner mye på varmeproduksjonen hos sverdfisk og seilfisker, bortsett fra at de bruker en annen øyemuskel.
Hos størjene ligner varmeproduksjonen mer på fugler og pattedyr. De har høyt stoffskifte, men har ikke spesialisert varmeproduserende vev. Størjer er kjent for at de har røde muskler, som arbeider aerobt, langs ryggsøylen. Andre fisker har slike muskler bare på sidene, rett under huden. Disse musklene gjør at størjene kan svømme raskt og produserer det meste av kroppsvarmen. Hjerne, muskler og indre organer har varmevekslere (rete mirabile) der temperaturen overføres fra arterielt til venøst blod slik at kjernetemperaturen holdes høy uten for mye varmetap til vannet.
Flere hypoteser er fremsatt for å forklare hvorfor størjene har forhøyet kroppstemperatur. Det kan tenkes at forhøyet kroppstemperatur har hjulpet dem med å utvide utbredelsen til områder med kaldt vann. Vekst, fordøyelse og nedbryting av avfallsstoffer som melkesyre går raskere ved høy temperatur. Musklene arbeider mer effektivt, noe som fører til høyere hastighet og større utholdenhet.
Systematikk
Makrellfamilien er en naturlig gruppe med det vitenskapelige navnet Scombridae. Tidligere har noen systematikere splittet den opp i flere familier, men alle makreller, pelamider, bonitoer, størjer og flere er nå samlet i en familie.
Kladogrammet nedenfor viser slektskapsforholdene innenfor familien og er laget med støtte i morfologiske data. Makrellfamilien deles i to underfamilier: Gasterochismatinae med den ene arten Gasterochisma melampus, og Scombrinae som igjen deles i fire stammer: Scombrini, Scomberomorini, Sardini og Thunnini.
Molekylære data bekrefter at Gasterochisma melampus er søsterarten til resten av makrellfamilien, og at Scombrini er en naturlig gruppe. De tre andre stammene er derimot mer usikre.
Norske navn
De folkelige navnene på de ulike delgruppene kan være forvirrende. De relativt små artene i stammen Scombrini kalles makreller, men artene i den storvokste slekten Scomberomorus blir også kalt makreller på mange språk. Hestmakrellfamilien er en helt annen gruppe fisker, som ikke tilhører makrellfamilien.
De store artene i stammen Thunnini kalles størjer, men flere store fisker som bare er fjernt beslektet med makrellfamilien, kalles også «størje». Tunfisk brukes mest om slekten Thunnus, men andre arter i makrellfamilien blir også av og til kalt tunfisk.
Fossiler
De eldste fossilene av arter i makrellfamilien er fra paleocen. I Monte Bolca i Italia er det funnet en rik fauna som levde i Tethyshavet i midtre eocen. Alessandro Volta publiserte en studie av disse fiskene allerede i 1796. En mener nå at det dreier seg om fire arter: Auxides propterygius, Godsilia lanceolata, Pseudauxides speciosus og Thunnoscomberoides bolcensis.
Fiske
Mange ulike fiskeredskaper brukes som sluk, agn, harpe, dorg, ringnot og harpun. I Middelhavet og utenfor Cádiz har det vært vanlig å fange tunfisk i almadraba. Det er en labyrint av garn der fiskene ledes inn i et lite område hvor en kan slå dem i hjel og ta dem opp i båten.
Tunfisk beveger seg ofte sammen med delfinflokker. Det var derfor vanlig å dra en ringnot sammen rundt en delfinflokk. Dette ga stor fangst av tunfisk, men skadet og drepte mange delfiner. På grunn av protester fra miljø- og forbrukerorganisasjoner er man gått over til andre metoder, som linefiske og bruk av fiskeansamlingsinnretninger. Det siste ordet betegner bøyer og flåter som er forankret til havbunnen, eller flyter rundt, og som lokker til seg fisk. Tunfisk fanget etter de nye metodene markedsføres som «dolphin friendly», men FADs påvirker både tunfisk og andre arter negativt.
Som mat
Makreller er utmerkede matfisker og spises over hele verden både kokt, stekt og røkt. Holdbarheten er dårlig i fersk tilstand, og spesielt i tropiske strøk, er makreller av og til årsak til matforgiftning. Makrell i tomat er et populært pålegg i Skandinavia og Storbritannia. Innholdet av omega-3-fettsyrer er høyt, og makrell regnes som svært sunn mat. Noen arter inneholder mye kvikksølv, så en må begrense inntaket, men dette gjelder ikke den nordeuropeiske makrellen.
Tunfisk er også en viktig matfisk og selges hermetisk og fersk. Den er spesielt ettertraktet i Japan, der den brukes i matretter som sushi og sashimi. Hermetisk tunfisk brukes som pålegg og i salater og gryteretter. Tunfisk inneholder også mye omega-3-fettsyre, men kvikksølvinnholdet er ofte høyt, ettersom disse fiskene er høyt oppe i næringskjeden.
Forvaltning
Det intense fisket gjør det nødvendig med streng forvaltning. Et eksempel er bestandsutviklingen av makrell i Nordsjøen. Da silda forsvant på 1960-tallet, gikk man over til å fiske makrell, og i 1967 ble det tatt 840 000 tonn. Bestanden ble raskt redusert, og i 1986 ble det tatt bare 50 000 tonn. Reguleringen er nå streng, og bestanden har i ettertid økt litt.
Spesielt alvorlig er tilstanden for de tre artene som kalles «blåfinnet tunfisk»: makrellstørje, T. orientalis og T. maccoyii. De er særlig utsatt på grunn av at de er toppredatorer, har lang generasjonslengde, og fordi de er avhengig av å vandre langt mellom kalde og varme havområder.
Fem regionale organisasjoner er ansvarlig for forvaltning av tunfiskbestandene, og stater som driver fiske i de aktuelle områdene er medlemmer. Kvoter blir bestemt ut fra vitenskapelige anbefalinger og politiske hensyn. I Atlanterhavet er det ICCAT (Den internasjonale kommisjonen for bevaring av atlantisk tunfisk) som forvalter tunfiskbestandene. Norge har vært medlem av ICCAT siden 2004.
Asker sentrum
Asker sentrum er handels- og administrasjonssentrum i Askerbygda og i Asker kommune. Det er også et delområde i kommunen. Asker sentrum avgrenses av Asker stasjon, Asker stadion Føyka og Asker rådhus. Sentrum lå opprinnelig nærmere Asker kirke og Askergårdene noen få hundre meter lengre nord, og fikk sin nåværende beliggenhet etter etableringen av jernbanen i 1872. Dagens Asker sentrum kan derfor regnes som en stasjonsby.
Kommunesenteret er i dag et velfungerende sentrum med en god miks av moderne bygninger og eldre trehus. Det er en god balanse mellom de utendørs handlegatene og kjøpesenteret Trekanten, og nærhet mellom handel, tjenester, opplevelser og transport. I tilknytning til senteret, ved Bakerløkka, ligger også Asker kulturhus og Asker bibliotek.
Asker sentrum fikk Statens bymiljøpris av Miljøverndepartementet for 2007, hvor temaet var «Uten handel dør sentrum». I juryens bebrunnelse het det: «Asker har gjennom de siste 20 årene arbeidet bevisst og kontinuerlig med å finne strategier for å styrke Asker sentrum som handelssted. Dette fordi kommunen erkjenner at handel er viktig for et levende by- og tettstedssentrum.»
Eikeløvmåler
Eikeløvmåler (Cyclophora quercimontaria) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Denne arten har en sørlig utbredelse i Norge og er bare funnet langs kysten vestover til Vest-Agder.
Utseende
En middelsstor (vingespenn 24 – 28 mm), slank, brungul måler. Hannens antenner er fjærformede, hunnens trådformede. Begge vingepar er brungule med en ganske rett, mørkrosa tverrstripe litt innenfor midten. Noen ganger er det også en smalere tverrstripe nærmere vingeroten. Forvingen har en lite, oval, hvit flekk nær midten (ikke kantet med mørkere farge), på bakvingen er tilsvarende flekk nagleformet.
Levevis
Larvene lever på eik (Quercus spp.).
Gunnar Lunde
Gunnar Lunde (født 4. februar 1944 i Oslo, død 13. august 1993 i Haugesund) var en norsk forfatter og lærer. Debuterte som novelleforfatter i antologien Gruppe 66 i 1966. Året etter, I 1967 debuterte han i bokform med den Kafka-inspirerte novellesamlingen Flukten fra en flukt. Lunde ga totalt ut 5 novelle/tekstsamlinger, 2 diktsamlinger og 15 romaner.
Gunnar Lunde var sønn av tollstedsjef Arne Johan Lunde (1907–72) og Judith (1907–90). Gift november 1964 med kontorfaglig leder Gudrun Lura (12.2.1945–).
Pete Johansen
Per Oscar "Pete" Johansen (født ) er en norsk fiolinist kjent for deltagelse på noen gothic metal-band.
Ragnhild Mikkelsen
Gerd Ragnhild Mikkelsen Pedersen (født Gerd Ragnhild Mikkelsen; 26. mars 1931, død 31. august 2008 ) var en norsk skøyteløper.
Mikkelsens beste resultat var en tredjeplass i VM i Eskilstuna i 1951. Hun har en andreplass og en tredjeplass i NM. Hun representerte Oslo Idrettslag.
Ranseren
Ranseren (sørsamisk: Bijjie Raentsere, svensk: Bije-Ransarn) er en innsjø som ligger på grensen mellom Norge og Sverige. Den norske delen ligger i Hattfjelldal kommune i Nordland, den svenske ligger i Vilhelmina kommune i Lappland.
Ratvolden
Ratvolden, også skrevet Ratvollen, er en gård i Rugldalen, ca. 20 km nord for Røros ved fylkesvei 30. Eiendommen ligger på vestsiden av Ruglsjøen. Den er kjent som et kunstnerhjem ettersom forfatteren Johan Falkberget (1879–1967) bygde gården i 1922 og bodde her i årene 1922–1967. Gården er i dag museum.
Da Falkberget i 1922 vendte hjem, hadde han siden 1906 bodd flere steder i Norge, lengst i Oslo. Gården lå dengang i Glåmos kommune, og Falkberget engasjerte seg i politikken og var varaordfører fra 1926. Johan og Anna Marie Falkbergets tre barn var født fra 1900 til 1905, og hadde således ikke sin barndom på Ratvolden.
På tunet på gården står gruveklokka fra Mugg-gruva som et apropos til gruvearbeidertematikken i Falkbergets liv og forfatterskap. Falkberget kjøpte klokka da gruven ble nedlagt.
Familiens liv på Ratvolden er skildret det andre bindet av datteren Aasta Falkberget biografi over foreldrene I Trondalen og på Ratvolden (1974).
Gården eies siden 1988 av Røros kommune, og består både av Falkberget, eller Trondalen som var dikterens fødested, og Ratvolden, gnr. 7, bnr. 1 og 2. Hovedhuset på Falkberget er i privat eie. Totalt areal på eiendommen er ca. 1250 dekar, vesentlig utmark. Etter at kommunen tok over eiendommen er det gjort et omfattende restaureringsarbeid på bygningene, og gjennom et stort registreringsprosjekt er det registrert 19 000 gjenstander fra gården.
Huset er tilgjengelig for publikum i juli-august.
Castel San Niccolò
Castel San Niccolò er en kommune i Provinsen Arezzo i den italienske regionen Toscana. Kommunen ligger i Casentinodalen.
Nabokommunene er Castelfranco di Sopra, Loro Ciuffenna, Montemignaio, Ortignano Raggiolo, Poppi, Pratovecchio og Reggello.
Landsbyen Castel San Niccolò er kjent siden det 12. århundre.
Frazioni
Borgo alla Collina, Cetica, Prato di Strada, Garliano, Caiano, Rifiglio, Battifolle, Ristonchi, Terzelli og Pagliericcio.
Kalsiumnitrat
Kalsiumnitrat eller kalksalpeter, Ca(NO3)2, er den mest vanlige typen kunstgjødsel. Det kombineres gjerne med andre typer gjødsel, for eksempel salter av fosfat. Yara produserer store mengder kalsiumnitrat som selges under det uregistrerte varemerke Kalksalpeter™.
Mursalpeter er kalsiumnitrat som dannes spontant i naturen på steder hvor organiske, nitrogenholdige stoffer råtner i nærheten av kalk. Den dannede ammoniakk omdannes bakterielt til salpetersyre, som går i forbindelse med kalken og danner kalksalpeter.
Kalsiumnitrat dannes også på veggene i grotte, stall og fjøs der det er varme og tørre murvegger.
Gjødselindustri
Norgesalpeter var første kjemisk forbindelse som ble brukt til produksjon av nitrogen-gjødsel i Norge. Produksjonen med bruk av Birkeland-Eyde-metoden begynte ved Notodden i 1905. Mesteparten av kalsiumnitratet produseres nå i Porsgrunn.
Kalsiumnitrat er også et biprodukt ved Oddaprosessen for ekstraksjon av kalsiumfosfat:
Slik som nitrater av jordalkaliemetall (i tillegg til LiNO3), dekomponerer kalsiumnitrat ved oppvarming og det frigis nitrogendioksid:
Jennestad
Jennestad er et sted i Sortland kommune i Nordland. Stedet ligger på Langøya, ca. 10 km fra Sortland langs riksvei 820.
På den lokale dialekten uttales Jennestad "Je(i)nnsta". Opprinnelsen til navnet er svært usikker. Det er mulig at -stad-delen av navnet egentlig er avledet av -stø. Førstedelen av navnet er enda mer usikker. I Sortland bygdebok – Gård og slekt, del 2 (ISBN 82-991889-5-4), skriver historiker Johan Borgos at navnet Jennestad kan bety «støplassen man går til», samme betydning som Gjengstø i Sør-Trøndelag.
Jennestad var tidligere et aktivt handelssted med landhandel, skipsekspedisjon og poståpneri. Handelsstedet ble etablert før 1830. Ødbert Johansen kom fra Dønna på Helgeland og kjøpte stedet i 1890-årene. Han bygde opp og utviklet handelsstedet, og sønnen Einar Aagaard drev stedet videre til han døde i begynnelsen av 1980-årene. Men i dag er butikken og postkontoret for lengst nedlagt. Postkontoret ble nedlagt 1. oktober 1992, og lokalbutikken (som da var flyttet ut av handelsstedet og inn i eget bygg) ble nedlagt noen år senere. Jennestad handelssted er nå museum og holdes åpent for turister om sommeren. Jennestad hovedgård er i dag galleri, og brukes også til konserter om sommeren.
Jennestad-arkivet var et arkiv som besto av over 100,000 brev som var samlet av handelsmann Ødbert Johansen og hans etterkommere.
Jennestad har barneskole og barnehage. Da skolen på Nevernes ble nedlagt rundt 1990, ble de få elevene der overført til skolen på Jennestad.
Jennestad har en betydelig forekomst av grafitt. Grafitten ble utvunnet mellom 1901 og 1914. Det var også prøvedrift på forekomsten i 1950-årene, og flere undersøkelser både på 1970-tallet og 1990-tallet.
På slutten av 1990-tallet ble det bygd en travbane på Jennestad, men travbanen har vært lite i bruk.
I 1979 laget Sortland Orienteringslag et o-kart over Jennestadmarka. Dette kartet er revidert flere ganger, og utvidet helt til Frøskeland og Holmstad. I 1993 arrangerte Sortland O-lag junior-NM i dette området.
I området finnes Jennestad samfunnshus.
Jennestad er blant stedene i Vesterålen der kortnebbgjess beiter i trekkperioden om våren. Under gåsetrekket kan store flokker av gjess sees på grasmarkene og myrene rundt Jennestad. Bøndene i området mener de taper penger på gåsebeitinga, og de siste årene har gjessene derfor ofte blitt jaget bort fra innmarka.
Costa Rica under Sommer-OL 1984
Costa Rica under Sommer-OL 1984. Tretti sportsutøvere fra Costa Rica deltok i fem sporter, friidrett, judo, skyting, svømming og fotball under 1984 i Los Angeles. Det var sjuende gangen Costa Rica deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medaljer.
Maelor Saesneg
Maelor Saesneg (også kalt English Maelor) er et område i Wales, ved den østlige grensen. Den viktigste byen, som var administrasjonssenter da det var et distrikt, er Overton. Området har tradisjonelt vært regnet som en eksklave under Flintshire, men er nå administrert av Wrexham.
Mot vest, på den andre siden av elven Dee, ligger Maelor Gymraeg, også kalt Welsh Maelor. Dette området tilhørte tidligere Denbighshire.
Navnene og den oppdelte administrasjonen for de to delene av Maelor går tilbake minst til 1202.
Slaget ved Quatre Bras
Slaget ved Quatre Bras, sto 16. juni 1815, og var en del av felttoget de hundre dagene under Napoleonskrigene. Slaget ble kjempet mellom Frankrike og briter og allierte, ved Quatre Bras i Det forente kongeriket Nederlandene (i dag Belgia).
Alv Storheid Langeland
Alv Gunnar Storheid Langeland (også skrevet Alf; født 23. juni 1908, død 5. desember 1965) var en norsk pedagog.
Langeland var elev av Peter Østbye ved Drammens Latinskole, og studerte historie og engelsk ved universitetet i Oslo. Senere ble han selv lærer i Larvik og Oslo. 1955–58 var han direktør for Unesco Institute for Education i Hamburg. Da han vendte tilbake til Norge ble han rektor ved Ullern gymnas. 1959–62 var han formann i Norsk Lektorlag. I løpet av formannstiden ledet han en delegasjon til Moskva, og besøkte flere afrikanske land. Han døde plutselig under en skitur i en alder av 57 år.
Han skrev deler av bind 21, hele det første tilleggsbindet (om Kina, Japan og Korea), og deler av det andre (om India og Sørøst-Asia) til den norske utgaven av Carl Grimbergs verdenshistorie. Han bidro også til Larviks historie (1953) og til Hjemmenes universitet (1962–65).
Skogvollvatnet
Skogvollvatnet er en innsjø i Andøy kommune i Nordland. Vatnet ligger ved Skogvoll på Andøya, og har oppgang av anadrome laksefisk (laks, sjøørret og sjørøye). Det er en del av Skogvoll naturreservat.
Markedshøyskolen
Markedshøyskolen (MH) var en del av Høyskolen Campus Kristiania (CK), som også bestod av Norges Kreative Høyskole, Norges Helsehøyskole og NKS Nettstudier. 3. september 2015 besluttet styret ved CK at det skulle innføres ett felles merkenavn for hele høyskolen. 1. januar 2016 ble de fire skolene samlet under det nye navnet Høyskolen Kristiania.
Markedshøyskolen tilbød studier i markedsrelaterte fag i Oslo og Bergen. Markedshøyskolen var en privat høyskole med ca. 1,600 studenter fordelt på 8 ulike bachelorstudier og ett masterstudium. Studentene ved Markedshøyskolen (MH) var tilknyttet Studentunionen ved Campus Kristiania, og studentsamskipnaden SIO.
Historie
Høyskolen Kristiania er en selveiende stiftelse. Grunnleggeren Ernst G. Mortensen etablerte først Norsk Korrespondanse Skole (NKS) i 1914. Hans visjon var å tilby utdanning til mennesker på tvers av økonomiske, sosiale, kulturelle og geografiske barrierer som ellers stengte veien for mange mennesker.
Tidligere har høyskolen vært kjent under navnene Oslo Markedshøyskole (OMH) og Norsk Reiselivshøyskole (NRH), men ble fra 1. januar 2008 sammenslått under det felles navnet Markedshøyskolen (MH).
Øyenstikkere (andre betydninger)
Øyenstikker har ulike betydninger.
Skotsk-gælisk
Dagens situasjon
Utenfor Skottland snakkes egen dialekt av språket, kanadisk-gælisk, hovedsakelig i Nova Scotia på øya Cape Breton. I folketellingen i 2011 var det 7 195 som opplyste at de snakket «gæliske språk» i Canada, med 1 365 i Nova Scotia Rundt 2 320 kanadiere hevdet i 2011 at gæliske språk var deres «morsmål» (hovedspråk), hvorav over 300 utøvere i Nova Scotia.
Historie
På 500-tallet innvandret store grupper fra Irland til Skottland som kalte seg for skotere, og som siden ga navn til landet. Fra områdene rundt Argyll spredde de sitt språk og sin kultur og blandet seg etter hvert med den opprinnelige folkegruppen som oppholdt seg i Skottland, pikterne. Det har vært omdiskutert om pikterne også snakket et keltisk språk eller et helt annet og ukjent. Da den berømte irske misjonæren Columba av Iona kom til Skottland måtte han ha tolk. Dette har blitt sett på som et bevis på at pikterne ikke snakket et keltisk språk. Under presset av engelsk fra sør og irsk fra vest synes det som om det språket som pikterne snakket gikk tapt. Fra nord kom nordmenn fra 800-tallet og slo seg ned på nordspissen av Skottland og de ytterste øyene. Blandingen av norrønt språk og engelsk var med på å danne et skotsk-gælisk språk som med tiden skilte seg fra irsk.
Skotsk-gælisk sto sterkest i Skottland på 1000-tallet og 1100-tallet, men fra kong David I av Skottlands regjeringstid begynte det innlandske skotsk-gælisk å vike for først normannisk-fransk, og deretter for engelsk som språk for adel og hoff. Sasunnach, en skotsk-gælisk betegnelse på «saksisk», det vil egentlig si engelsk språk, begynte å spre seg stadig lengre nord og vestover. Fra 1600-tallet var skotsk-gælisk fortrengt til det vestlige høylandet og ytterste øyene. Her overlevde skotsk-gælisk, til tross for den tragiske tvangsutflytningen av befolkningen fra høylandet – «Highland Clearances» – på 1700-tallet og 1800-tallet. I dag er det stort sett på øya Skye og Hebridene hvor skotsk-gælisk fortsatt snakkes naturlig, og det i befolkning som nedstammer fra både gælere og nordmenn, til dels er deres DNA mer norsk enn gælisk, opptil 60%. Mindre enn 100 000 mennesker snakker skotsk-gælisk i Skottland i dag.
Et resultat av tvangsflyttingen av høylandsbefolkningen var at det drev mange til å søke lykken i Amerika. En koloni av skotsk-gælisk-talende slo seg ned på Cape Breton i Nova Scotia. I år 1900 talte mer 75% av rundt 100 000 mennesker der skotsk-gælisk, men da fiskeindustrien ikke ble lønnsom, flyttet mange, og i dag er de kun de færreste som taler det opprinnelige språket.
Den dominikanske republikk under Sommer-OL 1984
Den dominikanske republikk under Sommer-OL 1984. Nitten sportsutøvere fra Den dominikanske republikk deltok i sju sporter under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Det var sjette gangen Den dominikanske republikk deltok i et sommer-OL. De kom på delt 43.-plass med en bronsemedalje, det var landets første olympiske medalje.
Skotsk-gælisk
Historie
Flere skotsk-gæliske ord har gått inn i engelsk:
Åpne Dører
Åpne Dører (Open Doors International) er en tverrkirkelig, internasjonal misjonsorganisasjon som arbeider for og støtter forfulgte kristne i over 70 land. I tillegg til en omfattende informasjonsvirksomhet, arbeider organisasjonen med nødhjelp, traumehjelp, medisinsk hjelp, gjenoppbygging av hus og kirker, utdanning, mikrolån og rettshjelp. Organisasjonen hadde i 2022 1500 ansatte på verdensbasis et årlig budsjett på 1,5 milliarder norske kroner. I den norske avdelingen, som har hovedkontor i Bergen, er det 19 ansatte og en årlig omsetning på 48 millioner.
Visjon - målsetning
Mottoet for Åpne Dører er I tjeneste for forfulgte kristne, og organisasjonens målsetting er å «styrke og utruste kristne brødre og søstre som lever under press og forfølgelse på grunn av sin tro på Jesus Kristus og å oppmuntre dem til å utbre evangeliet til jordens ender».
Åpne dører er engasjert i å
World Watch List
World Watch List er en forskningsbasert, årlig indeks over de 50 landene i verden hvor det er vanskeligst å praktisere sin kristne tro. Den utgis av Åpne Dører, og baseres på undersøkelser av interne og eksterne eksperter. Sammen med indeksen offentliggjøres rapporter for hvert enkelt av de 50 landene samt egne rapporter for diskriminering og forfølgelse på grunn av tro av kvinner og av barn og unge.
Joh. Søhr
Johan Olaus Søhr (opprinnelig Sørensen, født 6. september 1867 på Oterøy i Sannidal (nå i Kragerø kommune), død 1. januar 1949 i Bærum) var en norsk politimann.
Tidlig liv og karriere
Joh. Søhr kom opprinnelig fra Oterøy i Sannidal utenfor Kragerø. Etter artium gjennomførte han Krigsskolens nederste avdeling i 1887, før han ble cand. jur. i 1890. Etterpå arbeidet han i noen år på sorenskriverkontorer og som sakfører, før han i 1896 ble ansatt ved Kristianiapolitiet. Søhr hadde på denne tiden et studieopphold hos Metropolitan Police i London, og var resten av livet utpreget anglofil.
Sjef for Oppdagelsespolitiet i Kristiania
Søhrs hjertesak var begrensning av innvandringen til Norge, som hadde steget til nye høyder etter krigsutbruddet i 1914. Han satte innvandringen i sammenheng med ulike typer av kriminalitet. Særlig ille var etter hans mening de østeuropeiske og tyske jødene. I et intervju i desember 1917 skulle Søhr advare mot det han beskrev som bander av jøder som streifet omkring i Skandinavia. Den siste tiden hadde det nemlig vært et innrykk til Kristiania av en rekke tvilsomme individer av «den internationale jødetype». Disse hadde gjort seg bemerket ved en rekke tyverier, men det var umulig å få fellende bevis mot dem. De var: «Sleipe, drevne forbrytere, som forstaar at gardere sig. Det er ikke "lazzaronjøder" dette, det er jøder av gentlemanstypen, dog naturligvis med noget vist forlorent over sig.»
Etter den russiske revolusjonen i 1917, og særlig etter at krigen var over og spionjakten hadde mistet mye av sin aktualitet, vendte Søhr seg i økende grad mot bolsjevikjøder. Han var også bekymret for spionfaren de mange utlendingene utgjorde.
Søhr fratrådte som oppdagelsessjef i 1925. Betegnende nok, stanset samtidig oppdagelsespolitiets innsamling og behandling av opplysninger angående fremmede makters spionasje i Norge. Hans etterfølger Reidar Sveen mente de alvorligste og mest akutte truslene mot rikets sikkerhet alle var innenlandske, ikke utenlandske. Endringen av fokus førte til at ingen ble etterforsket eller dømt for spionasje i Norge før helt på slutten av 1930-årene.
Senere karriere og pensjonstid
Søhr avsluttet sin karriere som politimester i Aker 1925-1937. Etter han gikk av ga han ut en populær memoarbok om sitt arbeide som politimann under 1. verdenskrig. Søhr var sterkt engasjert i Foreningen for dyrenes beskyttelse og var en tid formann der.