cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sigøynere
Forfølgelse, holocaust og diskriminering
I Norge har sigøynerne ofte blitt forvekslet med tatere. Mennesker med disse gruppenavnene har begge fått lide under fordommer. Det har blitt påstått at det foregikk det systematisk tvangssterilisering på norske tatere utført ved norske sykehus og ved institusjoner i norsk psykiatri i etterkrigstiden (1934-1977), men nyere forskning viser at dette ikke stemmer. Av de 44 000 menneskene som gjennomgikk tvangssterilisering utgjør tatere 2,9 % av tilfellene. Det var i stor grad omstreifere som ble dømt til sterilisering.
I alt 2 000–3 000 sigøynerbarn ble skilt fra foreldrene og tvangsplassert i barnehjem, fosterfamilier, og i tvangsleirer drevet av norske misjonsorganisasjoner, spesielt Norsk misjon blant hjemløse. Denne misjonsorganisasjonen fungerte i etterkrigstiden i praksis som et halvoffisielt «direktorat» som skulle kristne og fornorske sigøynerbarna, men som ikke ga dem noen adekvat utdanning. Interneringen og atskillelsen av sigøynerbarn fra foreldre var et overgrep mot barna det rammet, og i 1998 uttrykte Regjeringen en uforbeholden unnskyldning overfor de rammede.
I Auschwitz-Birkenaus sigøyneravdeling var det omkring 23 000 rom, og bare 2000 av dem overlevde verdenskrigen. Natten mellom 2. og 3. august 1944 ble Zigeunerlager avviklet, og de omkring 2800 gjenlevende fanger ble ført i gasskamrene.
Andre verdenskrig i Norge
Fremmedloven av 1927 gjorde det mulig å nekte sigøynere og omstreifere adgang til Norge: «Sigøynere og andre omstreifere som ikke kan godtgjøre å ha norsk statsborgerskap, skal nektes adgang til riket.» Denne «sigøynerparagrafen» ble fjernet i 1956.
I 1934 ble 68 romfolk, de fleste norske statsborgere, nektet innreise til Norge. Ragnvald Konstad, sjef for sentralpasskontoret, uttalte da «Det er meg en sann fryd å nekte dem adgang.» Paal Berg uttalte om lovgrunnlaget for innreisenekt: «Denne loven er ny, men trenger inge nærmere begrunnelse.» De ble stanset av både svenske og danske myndigheter da de ville forlate Tyskland, og endte deretter opp i Belgia. Vinteren 1943-1944 ble 66 medlemmer av romfamiliene Josef, Karoli og Modis internert og deportert fra Belgia til Auschwitz-Birkenaus sigøyneravdeling. Innen august 1944 var de fleste romfolk i sigøyneravdelingen gasset og kremert. Zolo Karoli (født 1921) ble skutt og drept i Buchenwald to dager før leiren ble frigjort av amerikanske styrker i april 1945. Bare fire personer overlevde. Frem til 1956 da «sigøynerparagrafen» ble endret fikk de fortsatt ikke adgang til Norge. På 1950-tallet kom medlemmer av Karoli- og Josef-familiene til Norge og etter flere rettssaker fikk de norsk pass. De fleste av de deporterte norske romene ankom leiren i store familier, og alderen varierte fra elleve måneder gamle barn til kvinner og menn på godt over 60 år. Dødeligheten i sigøynerleiren var svært høy grunnet underernæring, og de fleste var allerede døde da de gjenlevende fangene ble myrdet i gasskamrene 2.- 3. august 1944.
Den tyske okkupasjonsmyndigheten i Frankrike bestemte høsten 1940 at alle «nomader» skulle interneres. Blant de 184 internerte i Darnétal, Normandie, var to norske familier, elleve personer i alt. De ble ansett som statsløse fordi deres norske statsborgerskap var inndratt før krigen. I familien Josefs pass fra 1930 er «norsk» (for statsborgerskap) overstrøket og erstattet med «ingen». De endte opp i en leir i Maine-et-Loire, omgitt av strømførende gjerde. Sommeren 1943 ble de satt fri og bosatt i området, noen av dem kom tilbake til Norge i 1954 ved å krysse grensen på et ubevoktet sted.
Sigøynere i dag
De fleste sigøynere er i dag bosatt i Europa, de fleste i Øst-Europa. Det er også større sigøynerminoriteter i Frankrike og Spania. I Norden er det Sverige som har flest registrerte sigøynere, men også i Norge er de registrert som en minoritet.
Det er usikre estimater for hvor mange sigøynere som oppholder seg i Norge. Minst 500 har norsk statsborgerskap, men det reelle antallet er trolig langt høyere.
Mange av de voksne er analfabeter og deltar ikke i arbeidslivet, og giftemålsalderen er lav. Dette har også vært tilfellet i Norge.
I januar 2018 åpnet Kirkens Bymisjon i Oslo dørene til et nytt kultur- og ressurssenter for rom. Senteret heter Romano kher, som betyr Romenes hus.
Sigøynernes kultur
Mye av den musikken man i dag kan høre fra dagens grupper med navn som Gipsy Kings, er oppstått blant romaer som hovedsakelig kommer fra Spania og Frankrike. Den spanske dansen flamenco har i stor grad sigøynerrøtter. Nettopp kombinasjonen gitar, trekkspill og sang var, og er fortsatt, veldig populær i sigøynermusikk.
Den franske sigøynergitaristen (manouche) Jean Baptiste «Django» Reinhardt (1910–1953) ble en av jazzens første gitarsolister. Tusenvis av sigøynermusikere viderefører arven etter ham, og siden Djangomusikken fikk sin internasjonale renessanse på slutten av 1980-tallet har også tusener av ikke-sigøynere ("gadje") vært aktive innenfor denne grenen av sigøynermusikken. Hot Club de Norvège var pionerer i Norge på dette området. Gitaristen Jon Larsen, som er betydelig inspirert av sigøynermusikk og -kultur, etablerte også Djangofestivalen i Norge (1980 – ), og fra slutten av 80-tallet har et stort antall av de store stjernene fra sigøynerverdenen holdt konserter og spilt inn platene sine i Norge.
Sigøynerne er også kjent for å være dyktige håndverkere, spesielt i arbeid med kobber og messing. Mange sigøynere er også engasjert innen oppdrett av hester.
I Norge har man siden 2004 gitt offentlig støtte og oppreisning til befolkningen via Romanifolket/taternes kulturfond, også kjent som RT-fondet. I 2013 foreslo derimot både Stoltenberg-regjeringen og Solberg-regjeringen å legge ned fondet, som da hadde 75 millioner kroner i fondskapital.
Religion
Sigøynerne har ikke noen felles religion. De tok ofte den religionen som var dominerende i området de slo seg ned. Det finnes derfor sigøynere som er katolikker og protestanter, muslimer, jøder og hinduer. Sigøynerne feirer en gang hvert år den Sorte Sarah i den sydfranske byen Les Saintes-Maries de la Mer ved middelhavskysten.
Selv om sigøynerne ikke har en felles opprinnelig religion, kan man finne igjen spor etter det indiske kastesystemet og hinduismen i kulturen deres. Renhetsbegrepet er en viktig del av sigøynerkulturen – den som forlater gruppen til fordel for en «gadje» (uren – ikke sigøyner) risikerer fortsatt å bli utstøtt.
Kjente sigøynere
Kjente mennesker:
Andre kjente personer med opphav i sigøynergrupper, først og fremst sinti:
Heggen
Heggen kan vise til:
The Stand (TV-serie)
The Stand er en amerikansk miniserie på fire episoder som gikk på ABC i 1994. Serien er basert på Stephen Kings bok med samme navn. Serien handler om en verdensomspennende katastrofe og en påfølgende kamp mellom gode og onde krefter. Det hele begynner etter en ulykke ved et topphemmelig amerikansk forskingslaboratorium for biologisk krigføring. Ulykken fører til at en influensalignende smitte slipper løs på befolkningen og etterhvert smittes hele verden. Etter en stund dør de aller fleste av jordens befolkning, unntagen en liten andel som viser seg å være immune. Etterhvert begynner de gjenlevende å drømme merkelige drømmer om to skikkelser, en god og en ond, og de får en sterk trang til å oppsøke en av dem. Det viser seg at de to "drømmeskikkelsene" er høyst levende, og etter hvert som de overlevende oppsøker den skikkelsen som "snakker" sterkest til dem i drømme, vokser det frem små samfunn rundt de to. En antikrist-figur med overnaturlige krefter forsøker å lede den ene gruppen frem til en endelig seier over de gode. Serien er en blanding av drama, grøsser og eventyr. Regi er av Mick Garris. De ledende rollene spilles av Gary Sinise, Jamey Sheridan, Rob Lowe, Adam Storke, Bill Fagerbakke, Miguel Ferrer, Ruby Dee, Laura San Giacomo, Molly Ringwald, Ray Walston og Matt Frewer.
Serien ble utgitt på video i Norge i 1994. Den ble vist på TV1000 i 1995 og på TVNorge i 1997.
Storhamar Supporter Union
Storhamar Supporter Union forkortet «SSU» er en supporterklubb for Fjordkraftligaen-klubben Storhamar Hockey ble stiftet 25. november 2001, som en følge av at den gamle supporterklubben (Storhamar supporterforening) mer eller mindre lå nede med brukket rygg på slutten av 90-tallet. Supporterklubben er en interesseorganisasjon for alle som definerer seg selv som Storhamar-supportere. SSU skal arbeide for å ivareta supporternes interesser i forhold til klubb, mostander klubber, forbund, media etc.
Supporterklubben er en uavhengig og upolitisk organisasjon, men samarbeider med Storhamar Hockey.
Storhamar Supporter Unions «hatlag» er erkerivalen Klanen, Nordre Sving Supporterklubb og Blue Warriors. Grunnen til at VIF er et av lagene har med den sterke hockeyrivaliseringen mellom Storhamar og Vålerenga på 80-, 90- og 2000-tallet å gjøre. Lillehammer fra 1991 var på topp på 90-tallet, dabbet av når Storhamar var på topp og Lillehammer på bunn, har blusset opp igjen på slutten av 2000-tallet.
SSU utga en av Norges lengstlevende fanziner, og daverendes eneste rene hockeyfanzine; Køllebladet.
Alexandre Bioussa
Alexandre «Alex» Bioussa (født 17. mars 1901 i Toulouse, død 14. september 1966) i Toulouse) var en fransk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris.
Bioussa vant en olympisk sølvmedalje i rugby union under OL 1924 i Paris. Han var med på det franske laget som kom på andreplass i rugbyturneringen. Det var kun tre lag som deltok og kampene ble spilt i perioden 4. til 17. mai 1924. Frankrike vant første kampen med 59-3 over Romania men tapte siste kampen mot USA med 3-17.
Harran stasjon
Harran er en stasjon på Nordlandsbanen. Den ble åpnet i 1940, da Nordlandsbanen ble tatt i bruk fram til Mosjøen. Stasjonen er ubetjent siden 1989.
Sanktuda 1 vannkraftverk
Sanktuda 1 vannkraftverk er et vannkraftverk under utbygging ved elven Vakhsj i Tadsjikistan. Vannkraftproduksjonen skal bli installert med en effekt på 671 MW. Anlegget er planlagt å stå fullt ferdig i 2009.
Gloucestershire
Gloucestershire (forkortes Glos) er et grevskap i England. Det tilhører regionen Sørvest-England og grenser mot grevskapene Herefordshire, Oxfordshire, Worcestershire, Warwickshire og Wiltshire, samt Gwent i Wales. Administrasjonsbyen er Gloucester.
Deler av Cotswold Hills og dalen Severn renner gjennom, og hele Forest of Dean, ligger i Gloucestershire.
Bristol har vært en del av Gloucestershire, men i 1373 ble byen et eget grevskap. South Gloucestershire ble en del av grevskapet Avon i 1974. Da dette grevskapet ble oppløst i 1996, ble området en enhetlig myndighet, og del av det seremonielle grevskapet Gloucestershire.
Den store Royal Air Force basen RAF Fairford ligger ved landsbyen Fairford i Gloucestershire. Denne ble kjent da den var hjemmebase for de amerikanske B-52 flyene som deltok under Gulfkrigen.
Historie
Gloucestershire er et historisk grevskap som er omtalt i Den angelsaksiske krønike for 900-tallet, skjønt områdene Winchcombe og Forest of Dean ble ikke lagt til før på slutten av 1000-tallet. Gloucestershire inkluderte opprinnelig Bristol, den gang en liten by. Det rurale samfunnet flyttet til havnebyen som Bristol etter hvert ble til, og byens befolkning vokste stort, særlig under innflytelse av den industrielle revolusjon. Bristol ble et grevskap i egen rett, adskilt fra Gloucestershire og Somerset i 1373. Den ble senere en del av grevskapet Avon fra 1974 og til 1996.
Étienne Bonnes
Étienne Bonnes (født 16. september 1894, død ukjent) var en fransk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris. Bonnes vant en olympisk sølvmedalje i rugby union under OL 1924 i Paris. Han var med på det franske laget som kom på andreplass i rugbyturneringen. Det var kun tre lag som deltok og kampene ble spilt i perioden 4. til 17. mai 1924. Frankrike vant første kampen med 59-3 over Romania men tapte siste kampen mot USA med 3-17.
Paul Henreid
Paul Georg Julius Hernried Freiherr von Wassel-Waldingau (født 10. januar 1908 i Triest i Østerrike-Ungarn, død 29. mars 1992 i Santa Monica i California i USA), bedre kjent som Paul Henreid, var en østerriksk skuespiller og filmregissør.
Bakgrunn
Paul Henreids mor var Maria-Luise (Lendecke) og hans far, Carl Alphons, far var østerriksk baron og bankmann. Henreid ble oppdaget av regissøren Otto Preminger mens han arbeidet som direktør for Max Reinhardts teatergruppe, og begynte å spille teater med Reinhardt i Wien.
Filmskuespiller
Han filmdebuterte i Wien i 1933. Han flyttet fra hjemlandet og var i britisk film fra 1935. Ved utbruddet av andre verdenskrig risikerte Henreid deportasjon eller internering i Storbritannia som borger av fiendestat, men Conrad Veidt talte hans sak for britiske myndigheter og overbeviste dem om Henrieds fiendtlige innstilling til Det tredje rike, og fikk lov til å forbli og til å arbeide i britisk filmindustri.
Der gjorde han seg bemerket i roller i blant annet Adjø, Mr. Chips (1939) og Night Train to Munich (1940).
I 1942 spilte Henreid i sine to viktigste filmer. I Under nye stjerner skapte han sammen med Bette Davis en av tidenes mest imiterte filmscener, når han tenner to sigaretter og gir den ene til henne. Henreids neste rolle var Victor Laszlo, en heroisk anti-Nazi-leder, i filmen Casablanca med Humphrey Bogart og Ingrid Bergman.
Han spilte gjerne tyskere, opposisjonelle eller ofre for nazismen, men nektet å fremstå i rolle som nazist.
I 1946 ble Henreid amerikansk statsborger.
Henreid spilte ofte elegante aristokrater, men også sensible kunstnernaturer, som i 1947 pianisten Robert Schumann i filmen Song of Love. Fra 1950-årene var han for det meste å se i biroller, og hans siste filmrolle var i 1977 kardinal i annen del av Eksorsisten.
Henreid har to stjerner på Hollywood Walk of Fame, en (for film) på 6366 Hollywood Boulevard og den andre (for TV) på 1722 Vine Street.
Løven fra Nemea
Løven fra Nemea, eller Den nemeiske Løven (gresk: Νεμέος λέων, Neméos léōn; latin: Leo Nemeaeus) var i henhold til gresk mytologi et grusomt monster. Løven, som levde i Nemea på Peloponnes, ble holdt for å være avkom av Tyfon og Ekhidna som så mange andre monstre, men noen sagn forteller også at løven falt ned fra månen, og var barn av Zevs og Selene. Opphavet er også tidvis omtalt som Orthos, en fryktelig hund med to hoder som voktet kjempen Geryons tamdyr.
Det første av Herakles' tolv storverk var å drepe løven og komme tilbake med skinnet dens. Løven hadde terrorisert områdene rundt Nemea, og hadde så tykt skinn at våpen ikke kunne trenge gjennom det. Ettersom ingen våpen virket, drepte Herakles løven ved å kjøre armen ned i halsen på den slik at den ble kvalt. Gudinnen Athene rådet Herakles til å bruke en av løvens klør til å flå den med – vanlige redskaper dugde jo ikke. Klørne var skapere enn noe sverd og kunne rispe enhver rustning. Senere brukte Herakles løveskinnet som rustning.
Den nemeiske løven ble så sendt opp på himmelen som stjernetegnet løven.
I dag er løver ikke en del av gresk fauna. Asiatisk løver var tidlig en del av dyrelivet i sørøstlige Europa. I henhold til den antikke historikeren Herodotos var det løver i antikkens Hellas, men rundt 100 f.Kr. var de blitt utryddet.
Nynorsk barnelitteraturpris
Nynorsk barnelitteraturpris, også kalt Noregs Mållags barnelitteraturpris, er en årlig litteraturpris som deles ut av Noregs Mållag for framifrå arbeid innan nynorsk barnelitteratur.
Pavel Tsjerenkov
Pavel Aleksejevitsj Tsjerenkov (russisk: Павел Алексеевич Черенков; født, død 6. januar 1990) var en sovjetisk fysiker som vant Nobelprisen i fysikk i 1958 «for oppdagelsen og tolkningen av tsjerenkoveffekten».
Nynorsk barnelitteraturpris
Prisen var på 50 000 kroner i 2023.
Pavel Tsjerenkov
I 1934 observert Tsjerenkov et utslipp av blått lys fra en flaske med vann som var blitt utsatt for radioaktiv stråling. Dette fenomenet som var knyttet til atomære partikler som bevegde seg med hastigheter større enn lysets hastighet i det lokale medium, viste seg å være av stor betydning i senere eksperimentelt arbeid innen atomfysikk, og for studier av kosmisk stråling. Dette ble senere kalt Tsjerenkov-effekten og er blitt en del av standardutstyret i atom-forskningen for å observere eksistensen og hastigheten av høyhastighets partikler.
Nynorsk barnelitteraturpris
På årsmøtet i mållaget i 1956 ble det satt fram et forslag av lærer Ingvald Søvik om «ein pris for dei beste nynorske barnebøkene». Prisen for 1956 ble deretter delt ut på Noregs Mållags årsmøte i august 1957. I de følgende årene ble prisen fortsatt delt ut på årsmøtet. På årsmøtet i 1961 ble det gjort en endring i vedtektene, slik at «det no ikkje treng å gå tre år før ein forfattar kan premierast på ny.» Juryen som ble oppnevnt i 1961 besto av, Sigmund Moren og Trygve Bjørgo. Det opplyses flere steder at prisen ble etablert og første gang delt ut i 1961, men at det mangler opplysninger om prisvinnerne for årene 1961–1967.
Pavel Tsjerenkov
Han ble tildelt en rekke priser i Sovjetunionen. Den første prisen fikk han i 1946, og han fikk ytterligere to priser i 1952 og 1977. I 1958 ble han tildelt Nobelprisen i fysikk for oppdagelsen av Tsjerenkov-effekten. Han ble også tildelt medalje og ble utnevnt som Helt av Sovjetunionen for sitt sosialistiske arbeid i 1984.
Biografi
Tsjerenkov ble født 1904 av Alexej Tsjerenkov og Marija Tsjerenkov i landsbyen Novaja Tsjigla (i dag i Voronezj oblast).
I 1928 ble han uteksaminert fra statsuniversitetet i Voronezjs matematikk og fysikk fakultet. I 1930 tok han en stilling som seniorforsker ved Lebedevs fysisk institutt i Moskva. Samme året giftet han seg med Maria Putintseva, de hadde en sønn, Alexej, og en datter, Jelena.
Tsjerenkov ble forfremmet til leder i sitt departement og i 1940 fikk en doktorgrad i fysikk-matematiske fag. I 1953 ble han professor i eksperimentell fysikk.
Han døde 6. januar 1990 grunnet obstruktiv gulsott og ble begravet i Novodevitsjijkirkegården.
Studium
Et studium er et systematisk arbeid med å tilegne seg et stoff eller en metode, og benyttes primært om et emne, fag eller fagkombinasjon som man studerer ved universitet eller høyskole.
Øyvind Eikrem
Øyvind Eikrem (født 1973 i Trondheim) er en norsk psykolog, sosialantropolog og politisk nestleder for Norgesdemokratene fra 21. mai 2022.
Han var ansatt som førsteamanuensis i psykologi ved Institutt for sosialt arbeid ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU) i Trondheim frem til august 2022. Eikrem har hatt flere stillinger ved NTNU og Høgskolen i Telemark, før han igjen begynte ved NTNU fra 2016.
I 2010 tapte han en rettssak mot NTNU med påstand om fast stilling etter å ha vært midlertid ansatt som førsteamanuensis. Etter en flerårig arbeidskonflikt inngikk NTNU i 2021 et forlik med Eikrem som innebar at han 1. august 2022 gikk over i en annen stilling der han kun skal drive forskning frem til 2026.
Ansettelsesforholdet ved NTNU fra 2016
Eikrem ble i 2015 ansatt som førsteamanuensis i psykologi ved den daværende Høgskolen i Sør-Trøndelag, og tiltrådte i stillingen samtidig med at høgskolen ble fusjonert inn i NTNU ved årsskiftet 2015/2016. Stillingen ble organisatorisk plassert i det fusjonerte Institutt for sosialt arbeid ved NTNU.
I september 2018 ble Eikrem kalt inn til et møte med lederen av Institutt for sosialt arbeid etter et intervju han ga til nettavisen Resett. Intervjuet fant sted dagen etter at en ung afghansk asylsøker hadde drept to afghanske tenåringer i Trondheim og påført en tredje tenåring alvorlige skader. Eikrem uttalte blant annet at «fremstillingen av hendelsen som bare en tragedie» var naiv, og «løsrevet fra det vi vet om hvordan mennesker egentlig oppfører og endrer seg». Dette knyttet han til kulturelle trekk i midtre Asia, samt ungdommenes oppvekst i krigssoner. Eikrem fikk kritikk for uttalelsene fra andre forskere, som anklaget ham for å «politisere et drap» samt å «bidra til høyreradikal propaganda». Andre fagfolk hevdet at den faglige substansen i uttalelsen var ukontroversiell og at kritikken fra andre parter var «oppsiktsvekkende». Institutt-ledelsens respons ble av flere tolket som et forsøk på innskrenkning av Eikrems ytringsfrihet. Det førte til at flere uttrykte støtte til hans rett til å ytre seg uten innblanding fra ledelsen. Ledere i enkelte norske aviser uttrykte også støtte til Eikrem og kritikk mot institutt-ledelsens håndtering. NTNUs rektor Gunnar Bovim gikk ut og støttet Eikrems rett til fri ytring til alle medier. Han beklaget også i etterkant overfor Eikrem. Saken ledet også til spørsmål til statsråd Iselin Nybø i Stortinget, som også understreket viktigheten av akademisk frihet i Norge.
Strid om anonym Facebook-konto
I februar 2020 skrev Filter Nyheter en reportasje hvor de hevdet at Eikrem over en lengre periode hadde brukt en anonym konto på Facebook for å ildne opp debatter på rasistiske sider. Ifølge nettstedets kilder hadde enkelte av Eikrems kolleger ved NTNU visst om aktiviteten på disse forumene. Eikrem klaget saken inn til Pressens faglige utvalg som uttalte at Filter Nyheter «har ikke dokumentert at det er klager som står bak kontoen og har skrevet dette». I etterkant av PFU-fellelsen påsto to stipendiater ved NTNU at de hadde observert ham innlogget på denne kontoen under møter. Eikrem avviste påstandene som «tull og tøys», og i juli 2020 klagde han Filter Nyheter inn til PFU. Samtidig ble det kjent at en annen, ikke navngitt person fem måneder tidligere hadde hevdet å stå bak innholdet, og at NTNU var blitt gjort kjent med dette. Det ble i mars startet en granskning internt på universitetet som i mai konkluderte med at «saken er blitt en belastning for arbeidsmiljøet blant ansatte og studenter ved instituttet der vedkommende jobber, også for vedkommende selv».
I april 2021 trakk advokatfirmaet Simonsen Vogt Wiig, som hadde blitt engasjert av ledelsen i universitetet, den slutningen at Eikrem «hadde tilgang til og må holdes ansvarlig for» bruken av kontoen. Etter en 15 måneders granskning meldte NTNU-ledelsen i juni 2021 at de hadde besluttet å avskjedige Eikrem. Dette ble blant annet begrunnet i at han skal ha opptrådt utilbørlig overfor kolleger, og illojalt overfor arbeidsgiver, samt i at bekymringsmeldinger og skriftlige advarsler ikke hadde ført til endret atferd. Eikrem uttalte selv til Universitetsavisa at avskjedigelsen var «sjokkerende», et «spillfekteri», og en «ren hevnaksjon fra SU-ledelsen for […] uttalelser til Resett for tre år siden». I juli 2021 vedtok ansettelsesutvalget ved Fakultet for samfunns- og utdanningsvitenskap å følge ledelsens forslag om å avskjedige Eikrem. Han påklaget vedtaket om avskjedigelse, med oppsettende virkning.
Enkelte medier og professorer var kritiske til avtalen.
Datatilsynet avgjorde 29. november 2021 at NTNU ulovlig hadde tatt seg inn i Eikrems epostkonto, og ila NTNU et straffegebyr på 150 000 kroner for «alvorlig» overtredelse av personvernforordningen. 7. oktober 2022 erkjente NTNU ved direktør Bjørn Haugstad offentlig feil i saken og kom med en skriftlig beklagelse ovenfor Eikrem. NTNU betalte også Eikrem en økonomisk kompensasjon for den skade de hadde påført han i sammenheng med det ulovlige innsynet i hans e-post.
Medieopptredener og politisk virke
Eikrem er aktiv skribent og kommentator på aktuelle spørsmål i ulike nyhetsmedier (Dagens Næringsliv, E24, Adresseavisen, Aftenposten, VG og NRK, ) og som kommentator innen fagområdet «politisk psykologi». Han medvirket i tv-programmer, blant annet Typisk norsk med Petter Schjerven.
I 2020 fikk Eikrem kritikk fra flere hold etter at han sammen med Truls Wyller ønsket å inndra en invitasjon til professor ved Universitetet i Oslo Frode Helland, som skulle holde forelesning om «rasismens retorikk» i Vitenskapsteoretisk Forum på NTNU. Wyller hadde deltatt i en debatt med Helland i Morgenbladet høsten før om sistnevntes bok, hvor Helland hadde stilt spørsmål ved Wyllers islamkritikk. Jon Wessel-Aas mente at Eikrem hadde et «tilsynelatende opportunistisk forhold til ytringsfrihet».
Publikasjoner (utvalg)
Eikrem er registrert med 11 publikasjoner på Google Scholar, deriblant:
Storåsen
Storåsen  er en ås vest for Ulvevannet i Marker kommune i Østfold. Den har en høyde på 306 meter over havet og er det sjuende høyeste punktet i Østfold av åsene med primærfaktor på minst 50 meter.
Propagandakompani
Propagandakompani og propagandatropp (på tysk Propagandakompanie, forkortet PK, og Propagandatruppe) var en type kompani og tropp innen Wehrmacht og Waffen-SS, det nasjonalsosialistiske Tysklands militære styrker, under andre verdenskrig. De arbeidet med propaganda rettet mot landets soldater og befolkning samt mot fienden og folk i de okkuperte områdene.
Også Sovjetunionen og andre land hadde liknende propaganda- og informasjonskompanier under krigen. Avdelingene lagde blant annet film- og radioreportasjer fra fronten. De skulle også påvirke motstanderne.
Historikk
Propagandakompaniene var de grunnleggende enhetene i tyskernes propagandavirksomhet i hæren, marinen og luftforsvaret under krigen. De første fem ble opprettet i forbindelse med sudetkrisa i 1938, men ikke brukt da. De var opprinnelig underlagt Joseph Goebbels propagandaministerium, men ble snart overført til militæret, fra 1942 under Amtsgruppe für Wehrmachtspropaganda (WPr) og Hasso von Wedel (1898–1961), leder av pressetroppen i Vernemaktens overkommando.
Kompaniene omfattet propaganda- og nyhetstropper bestående av offiserer og soldater som fungerte som krigskorrespondenter (Kriegsberichter'' - KB), journalister og skribenter, fotografer og tegnere, radioreportere, diverse teknikere, sambandsfolk og liaisonoffiserer, ordonnanser, sjåfører, tolker og annet. Til sammen var rundt 15 000 mann i slik tjeneste i løpet av krigen. Disse skal ha produsert omkring 80 000 skriftlige bidrag og to millioner enkeltfotografier. Oppdragene omfattet krigsrapportering ved hjelp av nyhetsartikler, bilder (fotografier og tegninger), radio og film, psykologisk forsvar med blant annet ideologisk fostring, positiv påvirkning av egne tropper, og kamp mot fiendtlig propaganda samt psykologisk krigføring (Aktivpropaganda) gjennom bruk av høyttalere, flygeblader, oppslag og informasjonsskriv, nyheter, filmer, radiosendinger og annet.
Propagandatroppene innen det ideologisk indoktrinerte Waffen-SS var særlig aktive. SS-Regimentet SS-Standarte Kurt Eggers ble dannet i januar 1940 som et SS-Krigsberichter Kompanie, et kompani av krigskorrespondenter som skulle dokumentere og rapportere fra kampene. Det omfattet fire enheter og skulle dekke Nederland, Belgia, Frankrike og Balkan. Regimentet ble seinere omorganisert og utvidet.
Isak
Isak (hebraisk: – Yiṣḥāq; gresk:  – Isaák; arabisk: إِسْحَاق – ʾIsḥāq) er den andre av de tre store patriarkene nevnt i Det gamle testamentet og sønn av Abraham og Sara. Ismael var hans halvbror.
Gud beordret Abraham å ofre Isak på Morias berg, men dette ble stoppet i siste stund. Isak giftet seg med Rebekka og fikk sønnene Esau og Jakob. Han levde som nomade i traktene rundt Be'er Sheba, men han skal også ha oppholdt seg i Gerar.
Referanser
Se 1. mosebok kapittel 17, 21, 22, 24, 25, 26, 27, 28, 31, og 35.
Dag Kolsrud
Dag Kolsrud (født 29. januar 1957 i Voss) er en norsk artist, pianist og komponist som blant annet var medlem av popbandet One 2 Many. Han skrev også Norges bidrag, «Mrs. Thompson», til Eurovision Song Contest 1991 fremført av gruppa Just 4 Fun, og bidraget «Den danseglade fruen», som ble fremført av Ingrid Elisabeth Johansen i Melodi Grand Prix 1978, og kom på syvendeplass.
Gjennom sitt samarbeid med a-ha, hvor han var musikalsk leder på deres første verdensturné, og det proffe lydbildet på One 2 Manys plater, ble Kolsrud høyt ansett som musiker i Norge - et inntrykk som ytterligere ble befestet gjennom hans musikalske bidrag til OL på Lillehammer i 1994. Senere har han vært mindre synlig i media, men like fullt aktiv som plateselskapseier, produsent, og komponist.
Kolsrud vokste opp på Gjøvik. Dag Kolsruds partner Irene Alund kommer også fra samme kommune, Snertingdal.
I ungdommen var han opptatt av slalåm og fotball. Han var område- og kretsmester i slalåm, og han deltok på samlinger for guttelandslaget i fotball. I militæret tok han utdanning i Infanteriet, og jobbet som befal. Etter militæret tok han mellomfag i kulturadministrasjon. Ved siden av skolen skrev han også musikk, bla. flere av låtene som senere kom til å ende på One 2 Manys debutalbum.
I 1990 ga han ut albumet December. De senere årene har han primært produsert musikk for andre artister.
Dag Kolsrud står også bak musikken til Fis Ski World Cup.
Sebastian Hurtado de Corcuera
Sebastián Hurtado de Corcuera (født i Berbenda nær Burgos i Spania, død 12. august 1660 på Tenerife på Kanariøyene) var guvernør i Panama og senere generalguvernør på Filippinene (25. juni 1635 – 11. august 1644), og senere guvernør på Kanariøyene (1659–1660).
Tidlig virke
Han var medlem av den spanske militærorden alcántararidderne. Han tjenestegjorde i mange år i Flandern, og utmerket seg som ung kaptein under beleiringen av Breda.
Deretter ble han kommandant over havnen i Callao i det spanske visekongedømmet Peru, så generalkaptein for kavaleriet i visekongedømmet, og deretter guvernør i Panama (1632–1634).
Generalguvernør på De filippinske øyer
Et kraftig fremstøt mot moroene under sultan Wasit av sultanatet Sulu var bare en betinget suksess. Den 4. januar 1638 angrep Hurtado med en alt for liten styrke – 500 spanjoler og 1 000 filippinere, inklusive elitestyrker fra Macabebe. Men moroene hadde 4 000 mann; de hadde fått forsterkninger fra så langt unna som Borneo og Makassar. Begge sider led store tap de tre månedene kampene pågikk, og ingen kunne vinne noen klar seier. Men suluenes kampkraft og evne til å fortsette sine raid i Visayas ble i alle fall vesentlig svekket. Spanjolene satt forsåvidt igjen på slagfeltet; sultan Wasits hovedstad Jolo var tatt, men muslimenes tilbaketrekning skyldtes også at det var brutt ut sykdom, noe som rammet begge sider.
Det var et kinesisk opprør i og rundt Manila fra november 1639 til mars 1640. Det klarte generalguvernøren å slå ned. Men den 24. august 1642 erobret nederlenderne Formosa fra spanjolene, og det klarte han ikke å hamle opp med.
Sebastián Hurtado de Corcuera var den første som gav reguleringer for å reformere og forbedre det spanske kolonistyre på de filippinske øyer.
Avsettelse, benådning, guvernør på Kanariøyene
I 1644 ble han arrestert av sin etterfølger Diego Fajardo, stilt for retten og bøtelagt, og holdt fengslet i fem år. Så ble han satt fri på kongens befaling. I 1651 ble han tilbudt stillingen som guvernør av Panama på nytt, men avslo. I 1659 ble han utnevnt til guvernør på Kanariøyene.
Carla Bley
Carla Bley (født Borg, 11. mai 1938 i Oakland i California) er en amerikansk jazzkomponist, arrangør, band-leder, pianist og organist.
Hun ble oppmuntret til å lære å synge og spille piano av faren, som var pianolærer og ledet et kirkekor. 17 år gammel flyttet hun til New York og ble sigarettpike i Birdland. Der møtte hun jazzpianisten Paul Bley, som hun giftet seg med i 1957. Han oppmuntret henne til å begynne med komposisjon. De ble senere skilt, men han fortsatte å spille komposisjonene hennes.
Sammen med Michael Mantler ledet hun Jazz Composers' Orchestra, for dette orkesteret komponerte hun i årene 1968 til 1971 Escalator over the Hill, en av de få jazz-operaene som har blitt skrevet.
Hun arbeidet også sammen med andre musikere – for Charlie Haden arrangerte og komponerte hun musikken til Liberation Music Orchestra, for Gary Burton skrev hun ''A Genuine Tong Funeral.
Familie
Etter ekteskapet med Paul Bley fant Carla Bley en ny musikalsk og personlig partner i Michael Mantler. Sammen fikk de datteren Karen Mantler, som nå selv er jazzorganist.
Der fröhliche Wanderer
«Der fröhliche Wanderer» eller «Mein Vater ist ein Wandersmann» er en tysk populærmusikksang av Friedrich-Wilhelm Möller, som skrev den kort tid etter den andre verdenskrig. Den blir ofte feilaktig tatt for å være en tysk folkesang, men er altså en originalkomposisjon. Teksten ble skrevet av Florenz Friedrich Sigismund på begynnelsen av 1800-tallet.
Amatørkoret, hvor flere av originalmedlemmene var blitt foreldreløse under den andre verdenskrig, ble et usannsynlig internasjonalt fenomen i de følgende årene. Koret opptrådte på tallrike internasjonale turnéer under navnet Obernkirchen Children's Choir med opptredener på TV-shows, slik som The Ed Sullivan Show, 29. november 1964 og 11. desember 1966.
Die Isaspatzen, Herbert Beckh und das Tanzorkester des Bayerischen Rundfunks spilte også inn en tysk versjon. Det ble gjort i München 16. juni 1954 og utgitt av Electrola Records med katalognummer EG 8082. I Norge ble den utgitt på His Master's Voice A.L. 3463.
Sangens tyske originaltekst har blitt oversatt til flere språk, og den har siden blitt en korklassiker. På engelsk bærer den tittelen «The Happy Wanderer». Den engelske teksten er skrevet av Antonia Ridge. Milton DeLugg har skrevet et berømt arrangement, og han har noen ganger feilaktig blitt kreditert som komponist av sangen.
The Skyliners har også spilt inn sangen. I Norge ble den utgitt på 78-platen Harmoni 607.
Norsk versjon
Jacob Hjelte skrev en norsk tekst. Den norske tittelen er «Den glade vandrer».
Innspillinger
Arrangør for Søstrene Bjørklunds versjon var Frank Ottersen.
Listeplassering
22. februar 1954 entret versjonen med Obernkirchen Children's Choir den britiske singlelisten og lå på listen - som kun var Top 12 på tiden - i 25 ikke-sammenhengende uker med nummer to som beste plassering.
Ass Cobra
Ass Cobra er det fjerde albumet til det norske bandet Turboneger, utgitt i 1996.
Kunståret 1391
Kunståret 1391 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1391.
Dødsfall
1391 in art
Lassemoen stasjon
Lassemoen er en stasjon på Nordlandsbanen, like vest for Grøndalselv. Den ble åpnet i 1940, da Nordlandsbanen ble tatt i bruk fram til Mosjøen.
Stasjonsbygningen, som var tegnet av Gudmund Hoel og Bjarne Friis Baastad ved NSB Arkitektkontor, ble revet i 2015.
Ágúst Þór Jóhannsson
Ágúst Þór Jóhannsson (Agust Thor Johannsson i norsk skriftspråk) (født 19. februar 1977 på Island) er en islandsk håndballtrener, som er trener for Levanger Håndballklubb og det islandske kvinnelandslaget.
Karriere
Jóhannsson har ledet Levanger Håndballklubb siden 2009, og vil forlate klubben etter 2011/12-sesongen.
23. mars 2011 tok Jóhannsson over det islandske kvinnelandslaget etter Júlíus Jónasson, og ledet sitt første mesterskap under Håndball-VM for kvinner 2011.
Naval Station Everett
Naval Station Everett er den amerikanske marinens mest moderne base. Den ligger i byen Everett i Washington 40 km nord for Seattle. Basen er blant annet hjemmehavn for hangarskipet USS «Abraham Lincoln»
Prylepilen
Vrba mlátička
Storjury
En storjury er et juridisk redskap for å gjennomføre rettslige forundersøkelser. Storjuryer blir brukt for å etterforske angivelige lovbrudd, granske bevis, avhøre vitner og til slutt avgjøre om det er tilstrekkelig bevis til å reise tiltale. Storjuryer har ofte makt til å tvinge vitner til å avgi forklaring ved at vitner som nekter å forklare seg kan fengsles eller bøtelegges for «forakt for storjuryen» inntil de avgir forklaring.
Under en storjurys saksgang er hverken anklagede eller deres forsvarer til stede, og dette er et av de tyngste argumentene mot bruk av storjuryer.
På den annen side bidrar storjuryer til at en anklager ikke kan trakassere folk ved grunnløs rettsforfølgelse.
Etter at den australske delstaten Victoria avviklet ordningen med storjury i 2009 er det nå kun USA og Liberia (tidligere amerikansk koloni) som har storjuryer. I USA er bruk av storjuryer obligatorisk i alvorlige føderale straffesaker. Slike storjuryer har mellom 16 og 23 medlemmer.
England, Australia, New Zealand og Canada hadde tidligere storjury, men har avviklet bruken i løpet av de 20. og 21. århundrene.
Storjury er ikke i bruk i norsk rettsvesen.
Maksymilian Goldfeders palass
Maksymilian Goldfeders palass (polsk Pałac Maksymiliana Goldfedera) ligger ved Piotrkowska-gaten 77 i Łódź. Det ble bygd i italiensk renessanse i årene 1889–1892 etter tegninger av byarkitekten Hilary Majewski, i et av byens mest representative strøk.
Det to etasjer høye palasset og dets tilbygg huset opprinnelig et bankhus i første etasje og privatleiligheter i andre. Etter Goldfeders død i 1923 gikk firmaet til grunne, og bygningen ble i 1930 kjøpt opp av et trikkselskap. I dag har flere institusjoner sine seter her, blant annet den kjente studentklubben «Siódemki».
ORPS – The Movie
ORPS – The Movie er en norsk familiefilm fra 2009. Den er regissert av Atle Knudsen, og er en fortsettelse av tv-serien ORPS, som ble sendt på NRK1 vinteren 2009 i forkant av filmpremieren.
Handling
De fem vennene Ikko, Amalie, Babb, Murmel og Ling spiller i Gamle Tomter musikkorps. Det nærmer seg årets største begivenhet, nemlig Norgesmesterskapet. Så må gruppen må reise på korpstur sammen, og med dette kommer muligheten til å endelig finne seg en kjæreste. Dette er i alle fall målet for den skravlete, utålmodige og sprudlende Amalie. Ling på sin side håper hun endelig kan bli oppdaget for sitt store musikalske talent, mens Ikko håper at Ling oppdager ham. Men det er imidlertid én bestemt person, som står i veien for dem: Dirigenten deres, den berømte musikeren Elsebeth Bull.
Dirigenten deres er en svært ondskapsfull og manipulerende kvinne. Hun forsøker på en sleip måte å få de vennene ut av korpset. Hun vil vinne Norgesmesterskapet, og ingenting skal stå i veien for hennes egne drømmer. Men Ikko, Amalie, Babb, Murmel og Ling finner seg ikke i den urettferdige behandlingen, og de bestemmer seg snart for å grunnlegge deres eget korps. Sammen med en guttejente Jannik og korpsets tidligere dirigent, den eksentriske Morris, tar de fem vennene opp kampen om NM-tittelen.
Giusto de’ Menabuoi
Giusto de' Menabuoi (født ca. 1320 i Firenze, død 1391 i Padova) var en italiensk maler fra den tidlige renessansen.
I Lombardia laget han en fresko av Dommedag i klosteret i Viboldone, Milano. Han flyttet så til Padova hvor han fullførte freskoer i Chiesa degli Eremitani, Basilica di Sant'Antonio da Padova og særlig i dåpskapellet (Battistero di Padova) i Duomo (Duomo di Padova) (1376). Fina Buzzacarini var en av hans beskyttere.
Lulu
Lulu Kennedy-Cairns CBE (født Marie McDonald McLaughlin Lawrie, 3. november 1948 i Lennoxtown, East Dunbartonshire, Stirlingshire i Skottland ) er en britisk sanger, skuespiller, tv-personlighet og forretningskvinne. Hun ble internasjonalt kjent for en rekke hits og sanger utover i 1960-årene. I 1967 fikk hun en internasjonal hit med «To Sir with Love», og i 1974 sang hun tittelmelodien til James Bond-filmen Mannen med den gyldne pistol. I Europa er hun også kjent for seieren i Eurovision Song Contest 1969 med «Boom Bang-a-Bang», og for hiten «Shout» fra 1964 som blant annet ble fremført under avslutningsseremonien til Samveldelekene 2014 i Glasgow.
Bakgrunn
Lulu vokste opp i Dennistoun, Glasgow, og hennes første hit var en popet versjon av The Isley Brothers' «Shout». Tre år senere fikk hun også suksess med «To Sir With Love» og «The Boat That I Row». I 1969 representerte Lulu Storbritannia i Eurovision Song Contest med sangen «Boom Bang-a-Bang». Hun vant finalen sammen med Frankrike, Nederland og Spania. Sangen ble en hit over hele Europa, og den toppet blant annet norske VG-lista.
I 1980-årene spilte hun moren til Adrian Mole i TV-serien Adrian Moles dagbok (1985–1987), hun var også en tilbakevendende karakter i humorserien Absolutt fabelaktig, der hun spilte seg selv.
I 1969–1974 var hun gift med Bee Gees-medlemmet Maurice Gibb.
Diskografi
Studioalbum
Singler (utvalg) Topp 10 på UK Singles Chart
Linga Holm
Linga Holm (norrønt: Lyngholm) er en ubebodd øy i den skotske øygruppen Orknøyene. Øya ligger 700 meter vest for Stronsay. Selv om øya kun er på 70 hektar, anses den for å være verdens tredje største hekkeplass for atlantisk havert (gråsel).
Historie
I likhet med mange andre Orknøyene inneholder Linga Holm flere arkeologiske levninger. Disse inkluderer piktiske, ovale hus fra bronsealderen og førhistoriske graver.
Fra minst 1595 til slutten av 1700-tallet var Linga Holm ubebodd og brukt til sesongbeite. Selv om det for tiden er ubebodd, ble det registrert en husstand på seks i 1841, men var helt forlatt ved folketellingen i 1882.
Sau
I 1973 etablerte en stiftelse for bevarelse av truete dyr (Rare Breeds Survival Trust) en populasjon av den meget sjeldne sauerasen North Ronaldsayfår. På 2020-tallet var flokken på rundt 400 dyr. Flokken hadde ikke problemer med kobberforgiftning ettersom kostholdet deres var landjordisk urte pluss tang.
Kåre Bergstrøm
Kåre Bergstrøm (født 3. februar 1911, død 24. juni 1976) var en norsk filmfotograf, regissør og manusforfatter.
Bergstrøm debuterte som filmfotograf i 1940 for Tørres Snørtevold og hadde etter det foto på en rekke norske filmsuksesser på 1940- og 1950-tallet, slik som Den forsvunne pølsemaker (1941) og To mistenkelige personer (1950). Han regidebuterte i 1952 med Andrine og Kjell, og hadde etter det regien på flere kjente norske filmer, som blant annet Blodveien (1955) og De dødes tjern (1958). I tillegg til dette hadde han også manus på tre filmer, blant dem De dødes tjern.
Priser og utmerkelser
En fagjury bestående av 101 filmfolk og kritikere kåret i 2001 De dødes tjern regissert av Kåre Bergstrøm i 1958 til en av de 5 beste filmene i Norge. Han fikk også Filmkritikerprisen i 1953 for filmene Andrine og Kjell og Det kunne vært deg. Han ble i 1955 tildelt Aamotstatuetten.
Magdalena (elv)
Magdalena (spansk: Río Magdalena) er den viktigste elva i Colombia. Den renner fra sør til nord gjennom Magdalenadalen, mellom fjellkjedene Cordillera Central og Cordillera Oriental og er om lag 1 497 kilometer lang. Elva er farbar med større båter til byen Honda, omtrent 1 000 kilometer oppover fra munningen.
Río Magdalena har sitt utspring i Colombia-massivet, som er en del av Andesfjellene, beliggende i departementet Huila sør i landet. Elva renner ut i Det karibiske hav ved byen Barranquilla. Største sideelv er Cauca, som kommer fra Cali og har tilførsel fra elva Porce fra Medellín. Ei annen sideelv i øst starter ved hovedstaden Bogotá, slik at alle Colombias fire millionbyer ligger i Magdalena-vassdraget.
Studie
En studie er en vitenskapelig undersøkelse eller mindre avhandling. Ordet kan også brukes om et forarbeid eller utkast til et kunstverk.
Vitenskapelig studie
En studie er i første rekke selve den vitenskapelige undersøkelsen, uavhengig av hvordan den senere eventuelt blir offentliggjort og formidlet. I utvidet betydning kan begrepet også brukes om de vitenskapelige publikasjonene som bygger på forskningen, eksempelvis en vitenskapelig artikkel eller et annet arbeid. Det er vanlig å publisere resultatene fra en studie i form av for eksempel en eller flere forskningsartikler i vitenskapelige tidsskrifter, eller i bokform. I de fleste vitenskapelige tidsskrifter gjennomgår artikler fagfellevurdering før publisering.
Tony Robinson
Tony Robinson (født 15. august 1946 i Leytonstone, London) er en engelsk skuespiller, forfatter, programleder og politiker. Han er kjent som Baldrick i BBC-komedien Sorte Orm, og som programleder for Time Team og The Worst Jobs in History på den engelske TV-kanalen Channel 4. Robinson er også politisk aktivist og medlem av Labour Party, og har deltatt i partiets nasjonale sentralkomite. Han har også skrevet 16 barnebøker.
Robinson ble i 2013 utnevnt til Knight Bachelor. Han ble derved adlet og fikk rett til å føre tiltaleformen sir foran sitt navn.
Matthäus Merian
Matthäus Merian der Ältere eller «Matheus den eldre» (født 22. september 1593 i Basel, død 19. juni 1650 i Bad Schwalbach nær Wiesbaden, Hessen i Tyskland) var en kjent sveitsisk gravør og en Europas ledende forleggere på 1600-tallet.
Liv og virke
Han var født i Basel og tilhørte den kjente slekten Merian. Han car sønn av sagmøller og Ratsherr Walther Merian.
Han lærte teknikken for å lage kopperstikk, deretter fulgte arbeide og studier i Strasbourg, Nancy og Paris, før han kom tilbake til Basel i 1615. Året etterpå dro han til Frankfurt am Main og fikk arbeide hos forleggeren Johann Theodor de Bry. Han ble gift med datteren i huset og arvet forlagshuset noen år senere, i 1624.
To av barna hans, blant dem Maria Sibylla Merian, ble selv illustratører.
Han arbeidet for det meste i Frankfurt amMain. Allerede som ung mann laget han unike byprospekter, som det fra Basel, 1615. Sammen med Martin Zeiler (1589–1661), en tysk geograf - og senere sammen med sønnen Matthäus Merian der Jüngere (e.g. «Junior»)(1621–1687), produserte han en rekke «Topographica», i alt 21 bind som nå er kjent som Topographia Germaniae. Det omfatter en rekke byprospekter, kart over landene og et større verdenskart. Bindene gikk i mange opplag. I tillegg redigerte han ferdig og ga ut sin avdøde svigerfars prosjekter Grand Voyages og Petits Voyages.
Ikke så godt kjent som hans forleggervirksomhet er Matthäus Merian intensive befatning med religiøse spørsmål, og hans gudstro var en sterk motivator for hans virke. Det dreide seg da om Den Hellife Ånds kraft i den enkeltes liv, og ikke så meget Kirke, Bibel og sakramenter. Han skrev i 1637 med utgangspunkt i 1 Kor|: Der natürliche Mensch versteht nicht den Geist Gottes, es ist ihm eine Thorheit und große Kezerey, unnd obschon er der grösste Doctor were, unnd auf allen Schulen der Welt gelehret hette unnd alle Bücher sambt der Bibel ausswendig könnte, so hielffe und diene es doch alles zur Seligkeit nichts, wo nicht der Heilige Geist selbsten inwendigk in der Seelen lehret. I dette samme sinn gestaltet han sitt personlige våpen og sin forlagssignet, med devisen Pietas contenta lucratur og storken som våpendyr.
EM i friidrett 1982 – 100 meter menn
Øvelsen 100 meter menn ved EM i friidrett 1982 fant sted i Athen, Hellas med finale 7. september.
Matthäus Merian
Liv og virke
Han døde etter flere år med sykdom i 1650.
EM i friidrett 1982 – 100 meter menn
Norge var ikke representert i øvelsen.
Matthäus Merian
Liv og virke
Hans store verk har tjent til forbilde for et tilsvarende svensk verk, Suecia antiqua et hodierna av Erik Dahlbergh. Det tyske reisemagasinet Merian har navnet etter ham.
EM i friidrett 1982 – 100 meter menn
Rekord
Mesterkskapsrekord før denne konkurransen:
Det ble ikke satt ny mesterskapsrekord under konkurransen.
Semifinaler
Semifinalene ble arrangert 7. september.