cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ingunn Thorseth
Utdanning og karriere
Mellom 1995 og 1997 hadde hun postdoktorstipend ved Universitetet i Oregon og Universitetet i Bergen.
Hun begynte som forsker ved Universitetet i Bergen i 1997, som førsteamanuensis i 2004, og ble forfremmet til professor i 2009.
Anerkjennelse
Thorseth var med på å starte opp og var fra 2014-2017 senterdirektør ved Senter for geobiologi. Senteret ble tildelt Norwegian Centre of Excellence status og finansiering av Norges forskningsråd.
Thorseth er medlem av Norges Teknologiske Vitenskapsakademi.
Tyskland under Sommer-OL 1992
Tyskland under Sommer-OL 1992. 463 sportsutøvere fra Tyskland deltok i tjueseks sporter under Sommer-OL 1992 i Barcelona. De ble tredje beste nasjon med trettitre gull-, tjueen sølv og tjueåtte bronsemedaljer. Roeren Manfred Klein var landets flaggbærer under åpningsseremonien.
Rai-universitetet
Rai University International er et er et privat universitetssystem i India med campus i 25 byer. Det har mistet sin universitetsstatus ved dom, og heter nå formelt Rai Foundation. Det har også campuser i USA, Dubai og Storbritannia, og er akkreditert i Finland.
Undervisningen skjer i samarbeidet med i første rkke University of London External Program, med kurs som utvikles i samarbeid med London School of Economics, Goldsmiths College og King's and Birkbeck College ved UL.
Collegene ved Rai er:
Det tilbys også en rekke online-kurs, og undervisningen er utpreget internasjonal og yrkesrettet.
Judo under Panamerikanske leker 1983
Judo under Panamerikanske leker 1983. Judo var en av flere sporter under de niende Panamerikanske leker som ble arrangert i Caracas i Venezuela fra 14. til 29. august 1983. Det var åtte klasser for menn og åtte for kvinner. Alle tapende semifinalister fikk bronsemedaljer. USA ble beste nasjon med åtte gullmedaljer foran Cuba med fire.
Joachim Ruhuna
Joachim Ruhuna (født 27. oktober 1933 i Nyabikere i kongedømmet Burundi i Ruanda-Urundi; drept 9. september 1996 i Gitega i Burundi) var en katolsk erkebiskop i Burundi.
Bakgrunn
Rouhana tilhørte den etniske gruppen tutsi. Han studerte i Burasira småseminar og deretter i Mugera. Han tok grad i teologi i Kinshasa i Kongo.
Prest
Han ble ordinert til prest 18. september 1962. Etter å ha studert i Roma ble han rektor ved presteseminaret i Bujumbura i 1970.
Bodil Holst
Bodil Holst (født 1972) er en dansk-norsk fysiker og professor ved Institutt for fysikk og teknologi ved Universitetet i Bergen. I 1998 fullførte Holst mastergraden i fysikk ved Københavns Universitet og i 1997 avla hun Ph.D.-graden ved Cavendish Laboratory ved Cambridge University.
Joachim Ruhuna
Biskop, erkebiskop
Den 13. april 1973 ble han utnevnt av pave Paul VI til den første biskop av bispedømmet Ruyigi. Han ble bispeviet av erkebiskop André Makarakiza, M. Afr., erkebiskop av Hitega; medkonsekraner var biskop Michel Ntuyahaga av Bujumbura og biskop Stanislas Kaburungu av Ngozi.
Bodil Holst
Akademisk karriere
Etter fullført Pd.D.-grad arbeidet hun som postdoktor ved Max-Planck-Institute for Fluid Dynamics i Göttingen frem til 2002 og som assistentprofessor ved Institute of Experimental Physics ved Graz University of Technologi i Østerrike. I 2008 ble hun ansatt som førsteamanuensis og i 2009 professor i nanofysikk ved Institutt for fysikk og teknologi ved Universitetet i Bergen.
Joachim Ruhuna
Biskop, erkebiskop
Den 28. mars 1980 ble han koadjutor-erkebiskop og 6. november 1982 erkebiskop av Gitega.
Bodil Holst
Akademisk karriere
Hun har særlig arbeidet med utvikling av instrumenter for studier av materie og overflateegenskaper på atomskala og i senere tid nanolitografi med bruk av heliumstråle.
Joachim Ruhuna
Biskop, erkebiskop
Under folkemordene i Burundi, som også kostet mange av hans familie livet, gikk han inn for forsoning, fred og dialog mellom hutuer og tutsier. Den 13. juli 1996, under begravelsen til de 306 ofrene for massakren i Bugendana, fordømte han på det sterkeste gjerningsmennene bak nedslaktingen.
Bodil Holst
Akademisk karriere
Hun har vært en pådriver for innovasjon for industrielle anvendelser av resultatene, for eksempel i produksjon av selvrensende flater.
Joachim Ruhuna
Biskop, erkebiskop
Den 9. september 1996, like etter klokken 16.30, ble han myrdet av en væpnet gjeng på vei til Gitega, sammen med en nonne og en annen katolikk. Liket ble fjernet og funnet 17. september i en massegrav omtrent tre kilometer fra stedet for bakholdet.
Bodil Holst
Akademisk karriere
Holst har publisert over 90 artikler i internasjonale vitenskapelige tidsskrift.
Joachim Ruhuna
Biskop, erkebiskop
Begravelsesmessen fant sted 19. september og ble celebrert av kardinal Jozef Tomko, prefekt for Kongregasjonen for folkenes evangelisering, erkebiskop Emil Paul Tscherrig, apostolisk nuntius i Burundi og alle de burundiske biskoper. Han ble gravlagt i katedralen til bispedømmet og et minnesmerke ble reist over ham.
Bodil Holst
Undervisning
Ansvar for det grunnleggende fysikkurset i klassisk mekanikk, og hun bruker kurset til å prøve ut nye undervisningsmetoder. Hun har gitt ut en publikasjon om hvordan studentenes prestasjoner kan forbedres ved å inkludere «pugging» i forelesningene. I 2020 undersøkte hun hvordan Covid-19 lock down påvirkede studenter.
Hun støtter unge forskere, doktorgradsstudenter og postdoktorer gjennom workshops om artikkelskriving og vitenskapelig publisering. Arbeidet resulterte i utgivelsen av en bok.
Mesosa
Mesosa er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Polychalma
Polychalma er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.
Mesosa
Utseende
Middelsstore (10-17 millimeter), kraftige, brokete fargede trebukker. Kroppsformen er kort og plump, beina nokså korte og kraftige. Antennene hos hannene er noe lengre enn kroppen. Pannen har en dyp midtfure og fasettøynene er dypt innbuktet nyreformede.
Levevis
Disse billene har larver som lever i død ved av løvtrær, ofte like under barken.
Polychalma
Utseende
En middelsstor, oval, blankt mørkgrå skjoldbille. Oversiden er ujevn, med grov, ujevn punktering. Hodet er dekket av pronotum, men denne arten er ikke påfallende bred, dekkvingenes "brem" er ganske smal. Antennene er tynne. Dekkvingenes forhjørner er ikke framskutte.
Mesosa
Utbredelse
Slekten har sin hovedutbredelse i Øst- og Sørøst-Asia, men noen få arter går vestover til Europa.
Lesteva
Utseende
Middelsstore (gjerne 3-6 millimeter), blanke kortvinger, mer eller mindre brunlige på farge. Kroppen er fint punktert, i motsetning til mange andre punktøyekortvinger er de fint, men tydelig hårete. Med lange, tynne antenner og en langstrakt forkropp kan de overflatisk minne litt om enkelte løpebiller (Carabidae) men kan kjennes på de forkortede dekkvingene. Hodet er fremstrakt, ikke tydelig bredere enn langt, antennene er lange og tynne. Pronotum er minst så langt som bredt, med rundede sider, gjerne nesten hjerteformet. Dekkvingene er kraftig punkterte, lange til kortvinger å være, de dekker godt over halvparten av bakkroppen. Beina er forholdsvis lange og slanke.
Levevis
Lesteva-artene lever på bakken, gjerne på skogbunnen. De vil ha det fuktig og kan være vanlige i fuktig mose ved kanten av bekker.
Polychalma
Levevis
Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Denne lever på ulike tofrøbladete planter i familiene Boraginaceae og Sterculiaceae.
Utbredelse
Arten er utbredt fra Costa Rica i nord til Peru i sør.
Systematisk inndeling
Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene.
Hornavanskolan
Hornavanskolan er en videregående skole i Arjeplog. Skolen ble grunnlagt i 1993 og ligger ved Sveriges dypeste innsjø Hornavan. Noen norske elever velger hvert år å gå videregående skole ved Hornavanskolan. Skolen har et godt samarbeid med bilindustrien og har blitt tildelt prisen Branschrekommenderad skola av Byggnadsindustrins yrkesnämnd. Denne utmerkelsen gis til videregående skoler som oppfyller visse krav som Byggnadsindustrins yrkesnämnd stiller, i dette tilfellet konstruksjonsprogrammet Bygg-och anläggningsprogrammet. Skolen tilbyr også et program i BilSystemTeknik, økonomi, vitenskap og samfunnsvitenskapelig program.
Nicola Cosimi
Nicola Cosimi var elev av Arcangelo Corelli ved «Accademia di S. Cecilia» i Roma. I tiden fra 1700 til 1705 reiste han i England og var lenge i London med sin venn cellisten Nicola Francesco Haym. Reisen var finansiert av Wriothesley Russell, 2. Duke of Bedford, som hadde blitt kjent med dem under en reise til Roma. I takknemlighet dediserte Nicola Cosimi hertugen 12 fiolinsonater som i stil og oppbygning minner mye om Corellis Sonater op.5. . I sin tid i London gav Nicola Cosimi en rekke konserter og skrev bestillingsverk. I tillegg drev han en lukrativ geskjeft som instrumentmaker.
Number, Please?
Number, Please? er en amerikansk stumfilm fra 1920, regissert av Hal Roach.
Handling
Mens de besøker en fornøyelsespark forsøker to menn å vinne hjertet til den samme unge kvinnen. De konkurrerer mot hverandre, samtidig som de prøver å finne igjen hunden hennes som har stukket av.
Ager Vaticanus
Ager Vaticanus, «de vatikanske marker», var alluvialslette på høyre (vestre) bredd av Tiberen. Den var også kalt Ripa Veientana eller Ripa Etrusca, på grun av etruskernes herredømme i arkaisk tid. Vest for elven var den innrammet av Janiculum, Vatikanhøyden og Monte Mario, strakk seg sørover til den var på høyde med Aventinen og nordover til der strømmen Cremera tømmer seg i Tiberen.
Navnet
Det er forskjellige hypoteser om etymologien bak Vātī̆cānus. Ifølge Barthold Georg Niebuhr kunne det vise til en arkaisk etruskisk bosetting kalt Vaticum; Varro utleder navnet fra en guddom for barnefødsler, Vaticanus - eller fra Vagitanus som er guddommen for vagiti - romerne oppfattet va som den første stavelse uttalt av et nyfødt barn;  Aulus Gellius på sin side utleder navnet fra vāticinium, en profeti utledet fra fuglenes formasjoner under flukt eller fra studiet av leveren til de ofrede og inspirert av den guddom som kontrollerte området: vaticinikunsten, aruspicina eller Etrusca Disciplina, som var blitt introdusert i Roma av etruskerne. Uttrykket var utledet fra vātēs (sannsigere, profeter) og canō (å synge”).
Historie
I byen Romas første århundrer var Ager Vaticanus grenseland mellom Roma og Veii, en mektig etruskisk by i nord. Etter at romerne hadde erobret denne rivalisende by i 396 f.Kr. bevarte den romerske republikks comitia centuriata tradisjonen med å heise et signalflagg på toppen av Janiculumhøyden for å varsle om mulige etruskiske angrep. Høyden ble kalt Antipolis (gresk: «anti-by») i kontrast til kapitolinerhøyden.
Etter Duodecim Tabulae-lovene kunne insolvente forgjeldede selges som slaver, men bare på Tiberens høyre bredd. Etter at Cincinnatus hadde betalt en stor straffebot for sin sønn fortelles det at han trakk seg tilbake som em mann sendt i eksil til sin eiendom på Ager Vaticanus, skjønt da var området allerede romersk territorium.
Navneformen Ager Vaticanus er funnet frem til det 1. årh. e.Kr.; etter dette begynte man å tale om Vaticanus, skjønt det kom til å bli begrenset til et mendre område: Vatikanhøyden, det som i dag er Petersplassen, og muligens marken rundt den moderne Via della Conciliazione.
Horti
Ager Vaticanus lå så lavt at det tok imot vann fra Tiberen når den gikk over sine bredder. Her var det grønnsakshager og vinmarker, men området var beryktet for usunt klima og dårlig vin frem til utgangen av det 1. århundre f.Kr., da utvikling av eiendommer langs Via Cornelia (mot havnen Caere), via Triumphalis mot Veii og via Aurelia nova muliggjorde det for aristokratiet å anlegge luksuriøse forstedsresidenser her (Horti).
Utgravninger i et område fra Santo Spirito in Sassia til Palazzaccio har avdekket spor etter bygninger fra 100- og 200-tallet, som knyttes til Horti Agrippinae (Agrippinas haver) tilhørende Agrippina den eldre, Germanicus' hustru. Da hun døde gikk disse horti til sønnen Caligula, som lot bygge en hippodrom (Circus Gaianus). I den reiste Caligula en egyptisk obelisk; den ble i 1586 flyttet av pave Sixtus V ( 1590-95) til Petersplassen.
Både circus og horti ble arvet av Nero, som der losjerte romere som var blitt rammet av bybrannen i år 64, og for å gjennomføre henrettelser av kristne som ble anklaget for selve brannen. Derfor kalte man til middelalderens slutt området vest for Tiberen nord for Prata Neronis (Nero' enger).
De nærliggende Horti Domitiae som enten var eid av Domitians hustru Domitia Longina, eller av Neros tante Domitia Lepida den yngre, kom også på rikets hender; her bygde Hadrian (regj. 117-138) senere sitt mausoleum. Lenger inn fra elven bygde Trajan en naumachia, en fasilitet fot å fremvise sjøslag.
Veier
Ager Vaticanus hadde to veier: Via Triumphalis og via Cornelia. Begge omtales i eldre litteratur, men deres nøyaktige løp vites ikke helt sikkert. Det er enighet om at den første, hvis navn minner om romerske armeers inntog etter å ha nedkjempet Veii, begynte i Campus Martius, krysset Tiberen på Pons Neronianus, vendte nordover mot Monte Mario og så forente seg med via Cassia; Det er imidlertid flere hypoteser om Cornelias løp: Frem til 1940-årene mente man at den forgrenet seg ut fra Triumphalis etter Neros bro, i øst-vest-retning. Så forestiller man seg at de kristne Nero hadde dømt til døden vandret denne vei mot sitt martyrium på keiserens sirkus. Men etter utgravninger i 1940-årene for flyttingen av bygninger før anleggelsen av Via della Conciliazione, fant man ingen rester etter en slik vei. Nå mener mange lærde at via Cornelia startet fra Ponte Milvio og fulgte elvebredden ned til Hadrians mausoleum og krysset via Triumphalis ved det senere ødelagte Piazza Scossacavalli i Borgo.
En tredje vei, via Aurelia nova, startet fra Pons Aelius og endte i dagens Porta San Pancrazio.
Graver
Ager Vaticanus var alltid utenfor bymurene og pomerium. Nekropoler og graver lå langs veiene der, og ble stort sett latt i fred så lenge ikke byggeprosjekter gjorde det nødvendig å fjerne dem (som den gamle Peterskirken), eller av andre grunner. Dette ble den såkalte Meta Romulis skjebne (deet var en gravpyramide, i tillegg til Gaius Cestius' pyramide utenfor Porta San Paolo) og det nærliggende store sylindriske monument kalt Terebinthus Neronis; begge steder ble i middelalderen ansett som hvor apostelen Peter ledmartyrdøden. Spor etter begge ble funnet ved konstruksjonen av nye bygninger langs Via della Conciliazione.
En fersk oppdagelse fra 2003 (publisert i 2006) er av en stor nekropolis kalt Santa Rosa, langs via Triumphalis. Den kom fordagen ved utgraving av en garasje for Vatikanet under Janiculum. Den viste seg å henge sammen med funn gjort i 1950-årene, slik at det dreide seg om et ganske myeget større gravområde.
St. Peters grav og Konstantins basilika
I en av de mer beskjedne graver bar apostelen Peter begravet etter at han var blitt korsfestet under Nero. Da Konstantin den store legaliserte kristendommen ble det først byggearbeider ved Lateranhøyden, men også på mer perifer statlig grunn. Slik begynte byggingen av den første bailika som skulle hete Peterskirken. Den bygget på en overlevert kristen overbevisning om at Peters grav var på nordsiden av Gaianum langs det man da mente var Via Cornelia. Deler av nekropolisen kom under gulvet på den kirke som ble bygd, men er blitt delvis tilgjengelig på grunn av utgravninger i letingen etter Peters grav i 1940- og 50-årene.
Broer
Ager Vaticanus var knyttet til Roma over to broer:
Sverre Brenden
Sverre Alfinn Brenden (født 8. april 1913 på Vinstra, død 9. august 1996) var en norsk skiløper som representerte Vinstra IL.
Number 99
Number 99 er en amerikansk stum thriller- og dramafilm fra 1920, regissert av Ernest C. Warde og med J. Warren Kerrigan i hovedrollen. Filmen er basert på en roman fra 1919 av Wyndham Martyn.
Sverre Brenden
Han deltok i både langrenn, kombinert og hopp, men fikk sitt beste resultat i kombinert, med bronsemedalje i NM i 1939. Han ble også nummer 2 i kombinert i det uoffisielle norske krigsmesterskapet som ble arrangert i Sollefteå i Sverige i 1944.
Number 99
Historien følger en mann som blir uskyldig anklaget og dømt for et mord han aldri har begått. Han rømmer fra fengsel, og tar deretter opp jakten på den virkelige gjerningspersonen.
Parmena
Parmena er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Sverre Brenden
Brenden var aktiv motstandsmann under 2. verdenskrig og var leder av motstandsgruppa «Achilles», som fraktet nødvendig utstyr fra Sverige til Gudbrandsdalen i 1943–44.
Parmena
Utseende
Ganske små, brunlige trebukker. Antennene er vanligvis omtrent så lange som kroppen. Dekkvingene er ovale uten markerte «skuldre». Beina er forholdsvis korte og kraftige.
Levevis
Disse billene har larver som lever i død ved av løvtrær, ofte like under barken.
Utbredelse
Slekten utmerker seg med å være nesten utelukkende utbredt i Sør-Europa, men finnes i tillegg i den asiatiske delen av Tyrkia.
Nurse Marjorie
Nurse Marjorie er en amerikansk stum dramafilm og romantisk komedie fra 1920, regissert av William Desmond Taylor og med Mary Miles Minter i hovedrollen. Filmen er basert på et skuespill fra 1906 av Israel Zangwill.
Christine Hjortland
Christine Hjortland (født 1951) er en norsk jurist, embetskvinne og kvinnesaksforkjemper. Hun har vært juridisk direktør og spesialrådgiver i Kommunal- og moderniseringsdepartementet, medlem av flere regjeringsoppnevnte utvalg, og har politisk vært nestleder i Norsk Kvinnesaksforening.
Karriere
Hjortland er utdannet cand.jur. og ble i 1986 byråsjef i Miljøverndepartementet, i 1988 jurist og spesialkonsulent i Kommunenes Sentralforbund (KS) og arbeidet fra 1993 i Kommunal- og arbeidsdepartementet/Kommunal- og regionaldepartementet, der hun i 1998 ble avdelingsdirektør og leder for juridisk seksjon. I 2014 var hun spesialrådgiver i Kommunal- og moderniseringsdepartementet. Hun er opptatt av at samfunnsplanlegging må ta hensyn til kvinners vilkår. Hun har vært medlem av tre regjeringsoppnevnte utvalg: Utvalg til å utrede Luftfartsverkets hovedoppgaver, Opplæringslovutvalget og Hovedstadsutvalget.
I 1991 var Hjortland redaktør for boka Frikommuneforsøkene: erfaringer og synspunkter, sammen med Svein Erik Bersås, utgitt på Kommuneforlaget.
Politisk arbeid
Hun har hatt en rekke verv i Norsk Kvinnesaksforening (NKF), blant annet som nestleder fra 1988. I 2003 var hun medlem av landsstyret. I 2010 satt Hjortland i valgkomiteen i Oslo Kvinnesaksforening, og hun er i dag med i byvandringsgruppa til Oslo Kvinnesaksforening. Hun har i 2000-årene også arbeidet med et bistandsprosjekt i Romania for NKF, som var støttet av Utenriksdepartementet.
Gonophora
Gonophora er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.
Utseende
Nokså små (4,5 - 6 millimeter), avlange bladbiller, gule, brune eller rødlige. Hodet er fremstrakt, ikke påfallende lite (ulikt mange andre skjoldbiller). Antennene er tynne, 11-leddete, rundt halvparten så lange som kroppen. Pronotum er firkantet. Dekkvingene er smale og jevnbrede, med 8 rader av grove punkter og tre opphøyde lengderibber.
Levevis
Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Disse lever på ulike enfrøbladete planter, særlig i ingefærfamilien.
Systematisk inndeling
Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene.
Reidar Karlsen
Reidar Karlsen eller Reidar Carlsen er navnet til flere personer:
Manuel Enrique Araujo
Manuel Enrique Araujo (født 12. oktober 1865 i Usulután, El Salvador, død 9. februar 1913 i San Salvador, El Salvador), var en salvadoransk politiker.
Fra 1. mars 1911 til 8. februar 1913 var han president i El Salvador.
Arisaig
Arisaig er en landsby (village) på vestkysten av Skottland. Den ligger i regionen Highland.
Beltelegging
Beltelegging er et tvangstiltak som brukes i psykiatrisk behandling for å hindre en pasient i å utøve skade på seg selv eller andre. I dag blir det anvendt i Norge som mekanisk tvangsmiddel i psykiatrien, beskrevet i Lov om tvungen psykisk helsevern, bl.a. §4-8 Beltelegging er ikke tillatt brukt i tereapeutisk behandlingsøyesmed, men blir brukt for å hindre skade på personal, pasient eller inventar etter at alle lempeligere midler har vært forsøkt. Beltelegging skjer når pasienten utagerer voldelig, eller det er særlig høy fare for dette. Det er ikke lov å beltelegge barn under 16 år i Norge, derimot kan lengre fastholding bli brukt for pasienter under 16 år.
Arisaig
Arisaig ligger sør for Mallaig, og nord for halvøya Ardnamurchan. Det er vei- og togforbindelse til Mallaig og til Fort William. Det er også i sommersesongen fergeforbindelse med Small Isles.
Turisme er i dag den viktigste næringsveien i Arisaig.
Beltelegging
Tvangsmidler som nevnt i psykisk helsevernloven § 4-8, kan bare anvendes i institusjon som er godkjent for å ha ansvar for pasienter under tvungen observasjon eller tvungent psykisk helsevern med døgnopphold og kan bare utføres av godkjent helsepersonell.
Når en pasient beltelegges er det nødvendig med tilstrekkelig personell for å unngå skader, særlig om pasienten motsetter seg beltelegging. Pasienten beltefikseres på beina og armene. Magen fikseres med magebelte. Pasienten låses fast i en belteseng. En pasient i belter skal alltid ha kontinuerlig tilsyn av helsepersonell.
Pasienten skal løses fortest mulig ut av beltene, dette kan gjøres gradvis ved at pasienten kan løses diagonalt og opp i transportbelter før fikseringen oppløses helt.
Alle som blir beltelagt i norske institusjoner har klagerett. Klagen rettes til sykehusets kontrollkommisjon. Alle pasienter får av kommisjonen tildelt egen advokat. Ved enhver beltelegging skal det fattes vedtak av avdelingens overlege som protkollføres. Ansvarlig sykepleier kan fatte vedtak om bruk av mekaniske tvangsmidler i overlegens fravær.
Bayat (Afyonkarahisar)
Bayat er en by og et distrikt i provinsen Afyonkarahisar i Egeerregionen i Tyrkia. Byen ligger meter over havet og hadde  innbyggere på slutten av 2012. Distriktet hadde til sammen innbyggere i 2012 og et areal på  kvadratkilometer.
Sara Lundberg
Sara Lundberg har sin utdannelse fra McDaniel College i Westminster i Maryland i USA. Hun har kandidateksamen i teater og kunst derfra i 1994, deretter studerte hun på Konstfack i Stockholm til 2000 og på Kungliga Konsthögskolan i Stockholm til 2008.
I 2009 vant hun Augustpriset for boka Skriv om och om igen sammen med Ylva Karlsson, Katarina Kuick och Lilian Bäckman. Samme år debuterte hun som forfatter med billedboken Vita Streck, utgitt av Alfabeta förlag. Vita Streck och Öjvind ble nominert til Augustpriset i barne- og ungdomsklassen 2011.
Konstabel 666
Konstabel 666 (originaltittel: Officer 666) er en amerikansk stumfilm-komedie fra 1920, regissert av Harry Beaumont og med Tom Moore i hovedrollen. Filmen er basert på et skuespill fra 1912 av Augustin MacHugh. Stykket har blitt overført til film to ganger tidligere; i 1914 og 1916.
Filmen anses å ha gått tapt.
Handling
Når han oppdager at den beryktede kunst-tyven Alf Wilson planlegger å stjele hans verdifulle malerier, bestemmer millionæren Travers Gladwyn seg for å underholde seg selv ved å vokte sitt eget hjem. Etter å ha bestukket en politimann ved navn Phelan, offiser 666, med 500 dollar tar Travers på seg offiserens uniform og identitet. Når Wilson dukker opp ved herskapshuset avhører Travers ham, og oppdager snart at Wilson utgir seg for å være Phelan.
Så kommer Helen Barton, som har lovet å stikke av sammen med Wilson. Travers, som også har forelsket seg i Helen, blir irritert av dette. Når det virkelige politiet dukker opp, påstår både Wilson og Travers at de er den virkelige Travers Gladwyn.
Musikkåret 1996
Musikkåret 1996 er en oversikt over utgivelser, hendelser, fødte og avdøde personer med tilknytning til musikk i 1996.
Første kvartal
30. mars: Elisabeth Andreassen vinner Melodi Grand Prix med låten «I evighet»
Andre kvartal
18. mai: Norge og NRK arrangerer Eurovision Song Contest 1996 i Oslo Spektrum. 23 land deltar, og Irland vinner med «The Voice», framført av Eimear Quinn. Norge og Elisabeth Andreassen kommer på andreplass.
Yussuf Poulsen
Poulsen er sønn av en tanzaniansk far og en dansk mor. Hans far døde av kreft da Yussuf bare var 6 år gammel.
Landslaget
Den 11. oktober 2014 debutere han for det danske landslaget mot. Han scoret sitt første landslagsmål i en EM-kvalifiseringskamp hjemme mot den 13. juni 2015, en kamp Danmark vant 2-0.
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i fotball 2021.
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2022 i Qatar.
Dustefjerten
Dustefjerten er en barnebok fra  av den norske forfatteren Rune Belsvik. Boka er den første i en serie på seks bøker om hovedpersonen Dustefjerten og vennene hans, utgitt fra 1991 til 2003. Bøkene i bokserien var opprinnelig en bestilling fra Barnetimen for de minste. Serien er etter hvert tildelt flere priser, og er også bearbeidet for scene som musikal og opera.
Landet ved bekken
Handlingen utspiller seg i et miljø kalt «Landet ved bekken», som kan minne om Hundremeterskogen, men også om andre miljø med menneskeaktige dyr og figurer, slik som Mummidalen og Det suser i sivet. Personene gjør vanlige ting for et førindustrielt eventyrsamfunn: grøftegraving, vedhogst og brødbaking; aktiviteten følger årsrytmen.
De seks hoved-«personene» har forskjellige og entydige karaktertrekk: den entusiastiske Oktava, den bekymrede-ansvarlige Dustefjerten, den naivt nysgjerrige Andungen, den tungsindige Holesnusken, den engstelige Bollefisen og den dypsindige Kavringreven. I lydbokutgavene av bøkene, som Belsvik leser selv, bruker han karikerende-karakteriserende stemmer til fem av rollene, mens Kavringreven blir fremstilt med en sympatiserende normalstemme.
Et hovedtema i bøkene er spennet mellom de naivt karikerte figurene og de eksistensielle spørsmålene som drøftes. Belsvik «kombinerer eit enkelt språk og ei enkel form med djup tenking, psykologisk innsikt og poesi.» Det er «historier om å bli klar over nye sider ved seg sjølv og om å forandre seg.» Et annet tema i bøkene er nonsenskomikk og anakronistiske brudd med eventyrsjangeren.
Handlingen i hver av bøkene er basert på spenninga mellom konstruktive og destruktive krefter; det oppstår en mangelsituasjon (tyveri, ensomhet eller asosial adferd) som må overvinnes med samarbeid og kollektiv innsats fra hele gruppa.
Serien
Fire av bøkene er illustrert av Turid Frantze Lauenborg (nr 2, 3, 4 og 6). Den første var illustrert av Marius Renberg, og den femte av Lisbeth Narud.
Adapsjoner
En dukketeaterversjon av Dustefjerten og den store marsipanfesten ble satt opp på Agder teater i 1996, i Giert Werrings bearbeidelse.
Familiemusikalen Dustefjerten og Andungen hadde premiere på Det Norske Teatret den 31. januar 2003. Teksten var av Rune Belsvik, musikken ved Terje Johannesen og regien ved Line Rosvoll. Bjørn Jenseg spilte tittelrollen, og stykket var basert på historier fra flere av bøkene.
Bertil Palmar Johansens opera Dustefjerten - ein opera om lengten, kjærleiken og marsipanen hadde premiere på Agder teater den 13. oktober 2006.
Filosofiåret 1933
Filosofiåret 1933 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1933.
VM i kunstløp 1897
VM i kunstløp 1897. Det andre verdensmesterskapet i kunstløp ble arrangert i Stockholm i Sverige 13. og 14. februar 1897. Det var kun en konkurranse for menn og det var seks utøvere fra tre nasjoner som deltok. Gustav Hügel fra Østerrike ble den andre verdensmesteren i kunstløp, han ble nummer to i det første VMet i St. Petersburg.
Oh, Lady, Lady
Oh, Lady, Lady er en amerikansk stum romantisk komedie fra 1920, regissert av Maurice Campbell og med Bebe Daniels i hovedrollen. Filmen er basert på en Broadway-musikal fra 1918 av Guy Bolton og P.G. Wodehouse.
Filmen anses å gått tapt.
Handling
Etter å ha forlatt sin tidligere kjæreste May Barber for lenge siden, er Willoughby Finch i ferd med å gifte seg med Molly Farringdon når en telefon fra May fører ham til den feilaktige troen på at hun planlegger å forstyrre bryllupet deres.
May, nå en skuespillerinne bedre kjent under artist-navnet Rilla Rooke, møter og forelsker seg i Finch sin forlover: Hale Underwood.
Vigdis Vandvik
Vigdis Vandvik (født 1968 ) er en norsk samfunnsøkolog med professortittel som forsker i hvordan naturlige og globale endringsdrivere påvirker planter, biologisk mangfold og økosystemfunksjoner og -tjenester i ulike romlige og tidsmessige skalaer.
Hun er professor ved Institutt for biovitenskap ved Universitetet i Bergen.
Karriere
Vandvik tok en kandidatgrad i kvantitativ økologi fra Universitetet i Bergen i 1995 og fullførte en doktorgrad (dr.sci) i 2002. Hun begynte som nestleder ved Universitetet i Bergen i 2007, og ble forfremmet til professor i 2008.
I 2014 ble hun senterdirektør for bioCEED Center of Excellence in Biology Education, et norsk senter for fremragende utdanning.
Hun leder forskningsgruppen «Between The Fjords – Climate research in a fjord landscape».
Hun er senterdirektør for CeSAM Center for Sustainable Area Management. Hun er også siden 2017 tilknyttet Bjerknessenteret for klimaforskning.
Anerkjennelse
Vandvik er medlem av Det Norske Teknologiske Vitenskaps-Akademi (2019), Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab (2021), Det Norske Videnskaps-Akademi (2016).
Vinner av Olav Thon-stiftelsens undervisningspris i 2022.
Eurovision Song Contest 2020
Eurovision Song Contest 2020 skulle ha vært den 65. utgaven av Eurovision Song Contest, Den europeiske kringkastingsunions (EBU) årlige sangkonkurranse for organisasjonens medlemmer. For første gang i konkurransens historie ble en utgave avlyst. Årsaken var den globale koronapandemien som nådde Europa i januar 2020. Arrangementet skulle ha funnet sted i Rotterdam i Nederland i mai 2020, etter at Duncan Laurence vant i 2019 med «Arcade». Konkurransen skulle bestått av tre sendinger: en semifinale tirsdag 12. mai, en semifinale torsdag 14. mai og finalen lørdag 16. mai. Alle tre var planlagt sendt direkte fra konsert- og konferansesenteret Rotterdam Ahoy i Rotterdam, Nederlands nest største by. Kringkastingsselskapene AVROTROS og NOS i samarbeid med NPO, Nederlands kringkastingsorganisasjon, sto bak arrangementet. Chantal Janzen, Edsilia Rombley og Jan Smit var valgt til programledere.
Vinteren 2019–2020 ble verden rammet av et omfattende utbrudd av luftveisinfeksjonen covid-19, forårsaket av koronaviruset SARS-CoV-2. I februar og mars slo epidemien innover Europa med full tyngde, og 18. mars 2020 avlyste EBU konkurransen for å begrense virusspredningen. Som erstatning for den avlyste finalen sendte EBU underholdningsprogrammet Eurovision: Europe Shine a Light. Programmet gikk direkte fra Hilversum i Nederland lørdag 16. mai med Chantal Janzen, Edsilia Rombley og Jan Smit som programledere. Erstatningsprogrammet var ingen konkurranse, men hyllet i stedet artistene og sangene som skulle ha deltatt i 2020. Nederland og Rotterdam arrangerte i stedet konkurransen i 2021.
41 land skulle ha deltatt, det samme antallet som året i forveien. Bulgaria og Ukraina hadde vært tilbake etter ett års pause, mens Montenegro og Ungarn valgte å stå over konkurransen. 35 av deltakerlandene skulle delta i de to semifinalene, der 20 av dem ville ha kvalifisert seg til finalen. Vertslandet Nederland og de fem «store landene» var direktekvalifisert til finalen, slik at finalefeltet skulle ha bestått av 26 land. Fagjuryer og seere skulle ha kåret vinneren.
Bakgrunn
Duncan Laurences seier med «Arcade» i 2019 var Nederlands femte seier i konkurransen etter å ha vunnet i 1957, 1959, 1969 og 1975. Seieren med «Arcade» var landets første på 44 år. Tidligere hadde Nederland arrangert konkurransen fire ganger: i 1958, 1970, 1976 og 1980. I 1960 sa nederlandsk fjernsyn fra seg arrangementet etter å ha vært vertskap to år tidligere, og i stedet trådte andreplassen fra 1959, Storbritannia og BBC, inn som arrangør. I 1980 skulle Israel ha arrangert konkurransen, men den daværende israelske kringkasteren IBA hadde ikke råd til å arrangere to år på rad. Til slutt stilte Nederland opp som arrangør av 1980-konkurransen, og i 2020 ville det dermed ha vært første gang på 40 år at Nederland arrangerte Eurovision Song Contest.
«Arcade» var storfavoritt til å vinne i flere uker før finalen i 2019, og favorittstemplet gjorde at den nederlandske kringkasteren NPO allerede før konkurransen begynte å forberede seg på å arrangere 2020-konkurransen. Like etter seieren 18. mai 2019 bekreftet Nederland at de ville ta på seg arrangementet i 2020. Sendingene og arrangementet rundt skal produseres av kringkastingsselskapene AVROTROS og NOS i samarbeid med Nederlands overordnede kringkastingsorganisasjon, NPO. De tre skal ha ulike roller i organiseringen og produksjonen. Årsaken til at tre kringkastere skal samarbeide, bunner i Nederlands særegne og komplekse kringkastingssystem. Gjennom pillariseringen i det nederlandske samfunnet på 1900-tallet, vokste det frem en rekke uavhengige kringkastingsselskaper som produserte radio og tv til sine spesifikke målgrupper. Disse selskapene har overlevd frem til i dag, men de koordineres og administreres av paraplyorganisasjonen Nederlandse Publieke Omroep (NPO). Sendetiden til de ulike kringkasterne avgjøres av hvor mange medlemmer de har.
Vertsby-kappløpet
Nederland og Duncan Laurence var storfavoritt til å vinne konkurransen i 2019. Favorittstempelet førte til at flere nederlandske byer som Amsterdam, Den Haag og Maastricht kom tidlig på banen med tilbud om å arrangere konkurransen i 2020. Også kringkasteren NPO avslørte at de hadde forberedt seg til en vertsby-prosess ved en eventuell seier. Allerede timer etter at seieren var sikret i 2019, kastet flere nederlandske byer seg med i kampen om å bli vertsby, og Nederlands statsminister, Mark Rutte, fikk tekstmeldinger fra flere ordførere som lobbyerte for sine kommuner. Flere kjente nederlandske artister gikk også offentlig ut og støttet sine favorittbyer.
Kringkasterne NPO, AVROTROS og NOS startet vertsbyprosessen allerede 29. mai 2019. I den innledende fasen ble nederlandske byer formelt invitert til å levere et tilbud. Ni byer meldte seg på i vertsby-kampen: Amsterdam, Arnhem, Breda, 's-Hertogenbosch, Haag, Leeuwarden, Maastricht, Rotterdam og Utrecht. Byen Zwolle vurderte også å lansere sitt kandidatur som vertsby, men trakk seg fra prosessen fordi byen ikke fant en passende arena for konkurransen. Det samme gjorde Enschede, som ville arrangere konkurransen i Hangar 11 på Twente lufthavn. Kommunestyret ville imidlertid ikke støtte tilbudet økonomisk, og Enschede trakk seg fra vertsby-kampen. De ni kandidatbyene fikk deretter en liste med kriterier og krav 12. juni 2019, med frist til 10. juli med å levere et formelt tilbud som oppfylte alle kravene. I denne perioden trakk fire byer seg fra prosessen: Amsterdam kunne ikke arrangere konkurransen, siden byen var opptatt med andre arrangementer samme tid. Breda trakk seg av økonomiske årsaker, mens Leeuwarden trakk tilbudet sitt 18. juni 2019 siden arenaen WTC Expo hadde for lav takhøyde for en produksjon som Eurovision Song Contest. Haag trakk seg også fra prosessen som følge av problemer med å finne en passende arena. Blant arenaene som Haag vurderte, var World Forum, der konkurransen ble holdt i 1976 og 1980, men arenaen ble vurdert som for liten. Fotballstadionet Cars Jeans Stadion var stort nok, men manglet tak. Til slutt trakk Haag seg fra kampen og støttet Rotterdams kandidatur i stedet.
Rotterdam velges som vertsby
De fem gjenværende byene – Arnhem, 's-Hertogenbosch, Maastricht, Rotterdam og Utrech – leverte formelt inn sine tilbud under en seremoni i Hilversum 10. juli 2019. Seks dager senere kunngjorde vertskringkasterne at de hadde skåret ned antall kandidatbyer fra fem til to, med Maastricht og Rotterdam som de gjenværende kandidatene.
Liste over kandidatbyer
For å gjøre en grundigere vurdering av de to finalist-byene, dro NPO på befaring til Maastricht 17. juli og deretter Rotterdam 18. juli 2019. Kringkasteren kunngjorde siden at vertsby og vertsarena og datoer skulle offentliggjøres 30. august 2019.
Rotterdam ble kunngjort som vertsby og Rotterdam Ahoy som vertsarena 30. august 2019. EBUs konkurransesjef Jon Ola Sand sa at avgjørelsen hadde vært vanskelig, men at «Rotterdam har vist fantastisk entusiasme og forpliktelser, og har de riktige fasilitetene til å ønske delegasjoner fra over 40 land velkommen neste mai».
Avlysningen på grunn koronaviruspandemien
Vinteren 2019–2020 ble verden rammet av et omfattende koronavirusutbrudd som kunne resultere i luftveisinfeksjonen covid-19. Det første kjente utbruddet oppsto tidlig i Wuhan i Kina i desember 2019. Derfra spredte viruset seg etter hvert til hele verden, også til Europa – først med et større utbrudd i Nord-Italia og etter hvert i Skandinavia. I månedsskiftet februar–mars 2020 innførte de første europeiske landene strenge tiltak og restriksjoner for å begrense epidemien, og i mars erklærte Verdens helseorganisasjon utbruddet for en pandemi. Utover i mars fikk pandemien også konsekvenser for Eurovision Song Contest, og 18. mars 2020 besluttet EBU å avlyse hele arrangementet. Dette var første gang i konkurransens historie at en utgave ble avlyst. De første effektive vaksinene mot viruset kom først i desember 2020.
Lene Bragli
Lene Bragli (født 19. januar 1962) er en norsk skuespiller. Hun er kjent for å ha medvirket som Jannicke Haugland i Familiesagaen De syv søstre. Hun hadde også stemmen til Vitani i Løvenes konge 2 – Simbas stolthet. Hun fikk diagnosen demens i 2018.
Eurovision Song Contest 2020
Konsekvenser for nasjonale finaler
Pandemien nådde Europa for fullt i slutten av februar, noe som førte til at flere europeiske land raskt innførte strenge restriksjoner for innbyggere og dagligliv. I Danmark besluttet kringkasteren DR og danske myndigheter at den danske finalen 7. mars skulle gå uten publikum – for første gang i nyere tid. Avgjørelsen kom etter at den danske regjeringen frarådet arrangementer med mer enn 1000 personer på samme sted. Sverige holdt sin Melodifestival-finale samme kveld, men besluttet til slutt å gjennomføre finalen med publikum. Svenske SVT ba imidlertid publikummere som følte seg dårlig, om å holde seg hjemme. Den norske finalen ble arrangert før det første kjente koronatilfellet i Norge, og gikk dermed som planlagt 15. februar.
Flere av deltakerartistene avlyste konserter, og flere fan-konserter og arrangementer ble avlyst. Blant annet ble det tradisjonsrike Eurovision in Concert i Nederland avlyst.
Eurovision Song Contest avlyses
Virusutbruddet skapte også usikkerhet omkring avviklingen av Eurovision Song Contest i Rotterdam. I slutten av februar 2020 uttalte en nederlandsk virolog at en burde vurdere å avlyse arrangementet for å hindre smittespredning. Den nederlandske kringkasteren NPO avviste dette og sa at de samarbeidet tett med landets helsemyndigheter. Utover i mars dukket problematikken opp igjen, men NPO og Nederlands statsminister Mark Rutte gjentok at det ikke var aktuelt å avlyse konkurransen. Likevel så kringkasteren og EBU på flere kriseløsninger og alternativer dersom pandemien skulle sette en stopper for de opprinnelige planene.
Det viktige delegasjonsmøtet i Rotterdam 9. mars ble også rammet av koronavirusutbruddet. Der møttes delegasjoner fra hver av de deltakende kringkasterne for å koordinere og kalibrere seg rundt planleggingen. Under møtet overleverte hvert land offisielt sitt bidrag til EBU, men flere land holdt seg hjemme for å unngå smittespredning – blant andre Hellas, Israel og Sverige. Også EBU-ledelsen, inkludert konkurransesjef Jon Ola Sand, meldte avbud på grunn av virusutbrudd ved EBU-hovedkvarteret i Genève. Delegasjonsmøtet ble ellers gjennomført som planlagt, og de fraværende delegasjonene deltok via videokonferanse.
Utover i mars annonserte flere artister at de ikke ville reise til Nederland for å spille inn postkort-filmene som skulle vises foran hvert bidrag. Blant artistene som takket nei, var Eden Alene fra Israel og The Roop fra Litauen. Arrangørkringkasterne opplyste at de ville finne alternative måter for å spille inn videoene. 13. mars meldte EBU at planleggingen av konkurransen fortsatt gikk som planlagt, men at det var «for tidlig å ta noen endelig beslutning». Samme dag kunngjorde Rotterdams ordfører Ahmed Aboutaleb at han innen 6. april ville ha en endelig beslutning på om konkurransen skal holdes eller ikke. I midten av mars stengte en rekke europeiske land sine grenser og innførte strenge restriksjoner for innbyggere og hverdagsliv. 12. mars innførte Norge de strengeste restriksjonene landet har opplevd i moderne fredstid. Blant annet forbød regjeringen større arrangementer, innførte reiseforbud for helsepersonell og frarådet alle utenlandsreiser.
Flere store internasjonale arrangementer ble avlyst eller utsatt – blant andre Fotball-EM for herrer, French Open og Mesterligaen. EBU og arrangørkringkasterne utforsket flere alternativer som å utsette arrangementet, la det gå uten publikum, eller la artistene opptre direkte fra et tv-studio i sitt eget land. Til slutt forkastet EBU løsningene, og 18. mars kunngjorde unionen at Eurovision Song Contest 2020 var avlyst. Dette var første gang i konkurransens historie at en utgave ble avlyst.
Nederlandske myndigheter forbød i mars alle store arrangementer, konserter og folkeansamlinger frem til minst 1. september 2020. Ahoy Arena ble samtidig omgjort til et midlertidig mottakssenter for syke, for å dekke opp landets mangel på sykesenger. Byggingen av scenen og montering av teknisk utstyr skulle ha startet 6. april, men ble avlyst.
Som erstatning for den avlyste finalen sendte EBU underholdningsprogrammet Eurovision: Europe Shine a Light. Programmet gikk direkte fra Hilversum i Nederland lørdag 16. mai, med Chantal Janzen, Edsilia Rombley og Jan Smit som programledere. Erstatningsprogrammet var ingen konkurranse, men hyllet i stedet artistene og sangene som skulle ha deltatt i 2020.
I Eurovision Song Contest 2021 deltok 26 av de planlagte deltakerne fra 2020 med nye låter. Ytterligere to 2020-deltakere deltok i nasjonale finaler i 2021 uten å vinne.
Logo og slagord
Slagordet for konkurransen ble offentliggjort 24. oktober 2019. Konkurransens slagord var Open Up («åpne opp»), og referte til at man skal åpne seg opp hverandre, for musikken og for Rotterdam. Sjefsprodusent Sietse Bakker sa at de hadde kikket etter et slagord som reflekterte «det Nederland står for, og et som nederlenderne kan identifisere seg med; et land med et åpent sinn mot verden, der vi kan si det vi har på hjertet, med respekt for hverandre».
Konkurransens logo og grafiske uttrykk ble presentert 28. november 2019 og var skapt av byrået CLEVER°FRANKE. Logoen var en stor sirkel med med flaggfargene til de 41 deltakerlandene i kronologisk rekkefølge ut fra landenes debutår. Logoen bygget også på logodesignene fra 1970, 1976 og 1980 – da Nederland også arrangerte konkurransen. Den historiske referansen skulle ha markert Eurovision Song Contests 65-årsjubileum i 2020.
Semifinale 1
17 land skulle ha deltatt i semifinale 1 tirsdag 12. mai klokken 21.00 CEST. De ti beste landene ville ha kvalifisert seg til finalen. De forhåndskvalifiserte landene Italia, Nederland og Tyskland skulle ha fremført sine bidrag og stemt i denne semifinalen. Den endelige startrekkefølgen skulle ha vært avgjort av showets produsenter i mars/april 2020. I stedet ble en startrekkefølge offentliggjort i forbindelse med konserten Eurovision Song Celebration 2020 på den offisielle YouTube-kanalen til Eurovision Song Contest 12. mai. Dette er startrekkefølgen EBU selv bruker. 1 Har også tekst på amharisk, hebraisk, arabisk og et oppdiktet språk.
Semifinale 2
18 land skulle ha deltatt i semifinale 2 torsdag 14. mai klokken 21.00 CEST. De ti beste landene ville ha kvalifisert seg til finalen. De forhåndskvalifiserte landene Frankrike, Spania og Storbritannia skulle ha fremført sine bidrag og stemt i denne semifinalen. Den endelige startrekkefølgen skulle ha vært avgjort av showets produsenter i mars/april 2020. I stedet ble en startrekkefølge offentliggjort i forbindelse med konserten Eurovision Song Celebration 2020 på den offisielle YouTube-kanalen til Eurovision Song Contest 14. mai. Dette er startrekkefølgen EBU selv bruker.
Landene som skulle ha deltatt
I november 2019 offentliggjorde EBU listen over deltakerlandene i 2020. Til sammen 41 land valgte å delta, det samme antallet som året før. Bulgaria og Ukraina er tilbake, mens Montenegro og Ungarn trakk seg. Seks land var direktekvalifisert til finalen: vertslandet Nederland og de fem store økonomiske bidragsyterne Frankrike, Italia, Spania, Storbritannia og Tyskland. De øvrige 35 landene skulle ha kvalifisert seg gjennom en av de to semifinalene tidligere i finaleuken.
Semifinaletrekningen
Fordelingen av semifinalistene ble avgjort under en offisiell trekning i Rotterdam 28. januar 2020.
Andre land
For å kunne delta i Eurovision Song Contest, må et land ha en allmennkringkaster med et aktivt medlemskap i Den europeiske kringkastingsunion. Men et annet land kan også få delta gjennom en spesialinvitasjon, slik tilfellet har vært med Australia. Fra 2019 ga EBU Australia tillatelse til å delta frem til 2023. I tillegg til de 41 deltakerlandene var også flere andre land inne i bildet med tanke på en deltakelse i 2020: