cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Iddin-Dagan
Referanser på leirtavler
De titler som er knyttet til Iddin-Dagan er «store konge», «konge av Isin» (tidvis «konge av Ur»), og «konge av landet Sumer og Akkad», Det første året navnet er nedtegnet er på en oppskrift for mel og datoer som leser: «Året Iddin-Dagan [var] konge og [hans] datter Matum-Niatum («Landet som tilhører oss») ble tatt i ekteskap av kongen av Anshan.» Det er mulig det var til Imazu, sønn av Kindattu, som var budgommen, da han er beskrevet som konge av Anshan i en inskripsjon på et segl, men er ellers ikke attestert. Kindattu, muligens den sjette konge av regionen Shimashki, hadde blitt fordrevet fra Ur av Ishbi-Erra, den første konge av Isin, men forholdene hadde åpenbart tinet opp for Tan-Ruhurarter, den åttende konge som ble giftet med datteren Bilalama, ensi fra bystaten Eshnunna.
Det er kun en samtidig minnetekst bevart for denne kongen og to andre kjente fra senere kopier. Et fragment på steinskulptur har en votivtekst som påkaller Ninisina og Damu for å forbanne de som fostrer onde hensikter mot det. To senere kopier med kiletavler av en inskripsjon som nedtegner et ikke spesifisert objekt avpasset for guden Nanna ble funnet av den britiske arkeologen Leonard Woolley i huset til en skiveskole i Ur. En tavle fra enunmaḫ ved Ur datert til det 14. året til Gungunum (ca 1868 til 1841 f.Kr.) som styrte i Larsa, etter hans erobring av byen, bærer segltrykket til tjener av seg. En tavle beskriver Iddin-Dagans preg på to festivalstatuer i kobber for Ninlil, som ikke ble avlevert til bystaten Nippur før 117 år senere av Enlil-bani (1860-1837 f.Kr), den tiende konge av Isins første dynasti. Belles Lettres har bevart brevvekslingen fra Iddin-Dagan til hans general Sîn-illat om Kakkulātum og tilstanden til hans soldater, og fra hans generelle beskrivelse av et overfall av Martu (amoritter).
Det hellige bryllup
Den fortsatte fruktbarheten for landet og landbruket ble sikret av en årlig religiøs framføring av det hellige ekteskapsrituale, hieros gamos hvor kongen framstilte guddommen Dumuzi (Dumuzi-Ama-ušumgal-ana) og en prestinne framstilte gudinnen Inanna. I henhold til šir-namursaḡa, en hymne komponert som beskrev ritualet i ti seksjoner (Kiruḡu), synes denne seremonien å ha medført prosesjonen av mannlige prostituerte, kloke koner, trommeslagere, prestinner og prester som årelatet seg med sverd, til akkompagnementet av musikk, fulgt av ofringer til gudinnen Inanna, eller Ninegala. Seremonien synes å ha nådd et klimaks med samlingen av «svarthodete mennesker» rundt en plattform som var spesielt reist for anledningen da kongen og prestinnen hadde offentlig samleie og er beskrevet som følgende:
Det er fire bevarte hymner som adresserer denne monarken, som omfatter, bortsett fra den hellige ekteskapshymne, også en lovprisningshymne til kongen, en krigssang, og en dedikasjonsbønn.
Leif Sverre Rosén
Leif Sverre Rosén (født 28. mai 1951) er en norsk lege og generalmajor i Hæren, hvor han var sjef for Forsvarets sanitet (sanitetssjef) fra februar 1999 til juni 2009 etter tolv år som Forsvarets overlege i kirurgi. Rosén er dr. med. fra Aker sykehus og Karolinska Instituttet i Stockholm og spesialist i generell kirurgi og karkirurgi med sideutdannelse i ortopedi.
Med støtte fra amerikanske og to norske skadekirurger og konsulenter for Forsvaret, Erik Fosse og Johan Pillgram-Larsen, skrev Rosén Håndbok i krigskirurgi. Rosén var arkitekten bak den første offisielle metodeboka i karkirurgi i Norge. (2) Han har publisert en rekke vitenskapelige publikasjoner i nasjonale og internasjonale tidsskrifter. Generalmajor Rosén ble i oktober 2008 utnevnt til «Visiting Professor» ved «Military Medical Academy, Ministry of Defence, Republic of Serbia». I forbindelse med 100-årsjubileet til Norsk kirurgisk forening i 2011 ble han i boka Surgery in Norway omtalt som den som la grunnlaget for moderne krigskirurgi i Norge. Rosén stod for omorganiseringen av Forsvarets sanitet til en fellessanitet i Hær-,Sjø- og Luftforsvaret under kommando av sjefen for Forsvarets sanitet.
Generalmajor Rosén kom i medias fokus etter han i februar 2006 uttalte at det var «manglende medisinsk evakuering og kirurgisk behandling» for norske styrker i Nord-Afghanistan. Rosén kom i konflikt med forsvarssjef Sverre Diesen og forsvarsminister Grethe Strøm-Erichsen. Dette førte til en høring i Stortingets kontroll- og konstitusjonskomité. Saken ble avsluttet med full oppreisning i Stortinget 8. april 2008.
Milagres (Ceará)
Milagres er en kommune i delstaten Ceará i nordøstregionen av Brasil.
Kristan Bromley
Kristan Bromley (født 7. mars 1972) er en britisk skeletonkjører. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han ble nummer 8.
Alejandro Korn (Buenos Aires)
Alejandro Korn, ofte omtalt bare som Korn, er en by i provinsen Buenos Aires, Argentina i San Vicente.
Bosettingen ble grunnlagt 14. august 1865 og seinere oppkalt til ære for den argentinske legen, filosofer og reformatoren, Alejandro Korn (1860–1935).
Stadion de Goffert
Goffertstadion eller Stadion de Goffert, tidligere kjent som McDOS Goffertstadion av sponsorårsaker, er et fotballstadion i Nijmegen, Nederland. Det er hjemmebanen til NEC Nijmegen. Stadionet ble åpnet den 8. juli 1939.
spilte tre landskamper her i 1970-årene, den siste den 20. september 1978 mot. Den 19. oktober 1983 spilte NEC en cupvinnercup-kamp mot FC Barcelona, fortsatt regnet blant de viktigste kampene på stadion. I slutten av 1990-årene ble stadionet oppdatert, og første kamp i nye lokaler ble spilt i september 1999, mens det var først den 25. januar 2000 at den store åpningsmarkeringen skjedde.
Google
Google (nasdaq: GOOG) er et amerikansk teknologiselskap som driver flere internettjenester, hovedsakelig innen nettsøk, reklame, skylagring og programvare. De fleste inntektene til selskapet kommer fra AdWords, en reklametjeneste som plasserer reklame rundt i Googles søkeresultater. Navnet Google stammer fra tallet Googolplex (10¹⁰ ¹⁰⁰) og er også en sammensetning av ordene Global Organization of Oriented Group Language of Earth.
Google ble grunnlagt av Larry Page og Sergey Brin mens de var studenter ved Stanford University. Sammen eier de rundt 14 % av aksjene i selskapet direkte, og kontrollerer rundt 56 % av dem gjennom bruk av preferanseaksjer. Google ble offisielt et privat firma 4. september 1998. Selskapet ble børsnotert 19. august 2004, og flyttet samtidig til sitt nye hovedkontor i Mountain View i California, og ga hovedkontoret kallenavnet Googleplex.
I august 2015 kunngjorde Google planene sine om å omorganisere selskapet, slik at selve Google ville bli et datterselskap av Alphabet. Omorganiseringen fant sted 2. oktober 2015, hvilket gjorde Google til Alphabets største datterselskap, i tillegg til at Alphabet ble morselskapet for Googles interesser på internett.
Googles raske vekst siden det ble grunnlagt har ført til at Google driver en rekke internettjenester, og har kjøpt opp flere andre selskap. Googles mest sentrale tjenester er søkemotoren Google Søk. Googles andre viktige tjenester inkluderer Google Dokumenter, et kontorsystem, Gmail, en e-posttjeneste, Google Drive, en nettskytjeneste, i tillegg til Google+, et sosialt nettverk. Programmer utviklet av Google inkluderer Google Chrome, en nettleser, Google Photos, et program for organisering og redigering av bilder, og Google Hangouts, et program for sending av direktemeldinger og videosamtaler.
Selskapet leder også utviklingen av Android, et mobilt operativsystem, i tillegg til utviklingen av Chrome OS, et operativsystem som består hovedsakelig av en nettleser, og er designet for en type datamaskiner kalt Chromebooks. Google har siden også begynt å arbeide innen kommnunikasjons-teknologi, og har arbeidet sammen med elektronikkselskaper for å produsere Nexus-mobiltelefonene sine. Siden 2012 har de også arbeidet i Kansas City med Google Fiber, en bredbåndstjeneste som bringer fibernett til folks hjem.
Det er antatt at Google har over én million servere i diverse datasentre verden over per 2007. Google prosesserte også over én milliard søk og rundt 24 petabyte brukerinformasjon hver dag per 2009. Per september 2016 er Googles hjemmeside verdens mest besøkte. Flere andre nettsider eid av Google, blant annet YouTube, er også å finne i listen over de 500 mest besøkte nettsidene på Alexas nettsider.
Googles eksistenserklæring helt fra det ble grunnlagt har vært «å organisere verdens informasjon og gjøre den universelt tilgjengelig og nyttig», mens selskapets uoffisielle motto var «Don't be evil» (norsk: ikke vær ond). Googles forpliktelse til en slik ideologi har siden blitt satt i tvil, siden noen av selskapets handlinger ser ut til å motsi selskapets grunnprinsipper.
Historie
Google ble startet opp i januar 1996 av Larry Page og Sergey Brin, som et forskningsprosjekt mens de var studenter ved Stanford University.
Page og Brin navnga opprinnelig sin nye søkemotor «BackRub», siden systemet sjekket tilbakegående lenker for å vurdere hvor viktig en side var. Etter hvert endret de navnet til Google, som kom av en feilstaving av ordet «googol», et tall som inneholder hundre nuller. Navnet viste til at søkemotoren skulle kunne skaffe enorme mengder informasjon. I starten ble Google kjørt på Stanford Universitys nettsider, med domenene google.stanford.edu og z.stanford.edu.
Domenet til Google ble registret 15. september 1997, og selskapet ble formelt grunnlagt 4. september 1998. Det hadde da kontor i garasjen til en venn av Page og Brin, Susan Wojcicki i Menlo Park i California. Craig Silverstein, en medstudent fra Stanford ble selskapets første ansatte som ikke hadde vært med på å grunnlegge selskapet.
I fjerde halvdel av 2014 rapporterte selskapet at de hadde et resultat per aksje på 6,88 amerikanske dollar, som var 0,2 mindre enn forventet. Inntekten til selskapet i den fjerdedelen var på 14,5 milliarder amerikanske dollar, som var 110 millioner mindre enn forventet.
I 2015 overtok [Sundar Pichai] rollen som administrende direktør for Google. Pichai er en indisk-amerikansk forretningsmann. Pichai innehar en possisjon i både Google og moderselskapet Alphabet.
Google Norge
I Norge driver Google sin virksomhet fra Oslo. Country director er Tine Austvoll Jensen. Offisielt omsatte Google Norge 68,5 millioner i 2012 og betalte 2,4 millioner i skatt, mens reelt anses beløpet å være betydelig større. I 2014 anslås Googles inntekter på hovedområdet søkemotormarkedsføring å være rundt 2 milliarder og Googles konkurransefordel med tilnærmet ingen skatt anses som en alvorlig trussel mot norske mediebedrifter.
Googles virksomhet har en kunstig lav skatt, rundt 2 %, noe som fremkommer ved flytting av inntekter mellom ulike land.
I 2019 ble Googles omsetning i Norge anslått til å være rundt 4,4 milliarder kroner, av mediedirektør Jarle Thalberg i i mediebyrågrupperingen Group M.
Kritikk og kontrovers
Google fikk i 2021 en bot på ca 220 millioner euro av det franske konkurransetilsynet for misbruk av sin markedsposisjon innen nettreklame.
PRISM
Google er en del av det amerikanske overvåkingssystemet kalt PRISM, ifølge dokumenter lekket av Edward Snowden i 2013. Det eksisterer en usikkerhet om Google, Microsoft, Facebook, Skype, Yahoo, Youtube og Apple som er del av dette overvåkningssystemet, overholder personvernet til brukerne da de juridiske rammene er fundamentert i amerikanske overvåkningslover, som FISA Amendments Act of 2008. Edward Snowden påpekte at PRISM brukes til overvåking av bedrifter.
Som et resultat av dette er det blitt mer vanlig å bruke andre søkemotorer som DuckDuckGo. Overvåkingen er så omfattende at den kan overvåke og lagre direkte-kommunikasjon.
Hans Langsdorff
Hans Langsdorff (født 20. mars 1894 i Bergen auf Rügen, død 20. desember 1939 i Buenos Aires) var en tysk marineoffiser som deltok i første- og andre verdenskrig. Han var skipssjef på den tunge krysseren (lommeslagskip) «Admiral Graf Spee», og ble blant annet kjent fra slaget ved Río de la Plata. I stedet for å ta opp en nytteløs kamp valgte Langsdorff å senke skipet, rett etter begikk han selvmord.
Tidlig karriere
Langsdorff ble født i Bergen på øya Rügen i 1894 som eldste sønn i en familie med juridiske og religiøse yrkestradisjoner, snarere enn sjømilitære. I 1898 flyttet familien til Düsseldorf hvor de ble naboer til familien til grev Maximilian von Spee, en kjent tysk sjøoffiser. Inspirert av sin berømte nabo begynte Hans Langsdorff, mot sin families vilje, ved den tyske sjøkrigsskolen i Kiel i 1912. Under første verdenskrig tjenestegjorde Langsdorff som løytnant og mottok jernkorset av andre klasse for sin innsats under Jyllandsslaget. Resten av krigen tjenestegjorde han på minesveiper og mottok jernkorset av første klasse.
I 1923 møtte han Ruth Hager og de giftet seg i mars 1924, sønnen Johann ble født 14. desember samme år. I oktober 1925 ble han postert ved forsvarsministeriet i Berlin for å koordinere forbindelsene mellom marinen og hæren. I 1927 ble Langsdorff beordret som sjef for en torpedobåtflotilje og i april 1930 ble han utnevnt til orlogskaptein. I 1931 ble han igjen beordret til Berlin da hans administrative kapasitet var vel kjent og verdsatt. Ved den nasjonalsosialistiske maktovertakelsen søkte Langsdorff igjen om sjøtjeneste, men ble i stedet beordret til innenriksministeriet. I 1935 ble han utnevnt til kommandørkaptein.
I 1936 og 1937 tjenestegjorde han under admiral Bohen og var om bord i «Admiral Graf Spee» og deltok i de tyske støtteoperasjonene for fascistene i den spanske borgerkrigen. Den 1. januar 1937 ble Langsdorff utnevnt til kommandør og i oktober 1938 ble han gitt kommando på «Admiral Graf Spee»
«Admiral Graf Spee»
Den 21. august 1939 forlot «Admiral Graf Spee» Tyskland med ordre om å forstyrre de alliertes handelsskip i det sørlige atlanterhav ved utbruddet av andre verdenskrig. De første tre ukene holdt fartøyet seg øst av Brasil mens den tyske overkommandoen vurderte hvor seriøst Storbritannia var med sin krigserklæring. Den 20. september 1939 ble fartøyet gitt signal om å utføre sitt oppdrag mot allierte handelsfartøy. De neste ti ukene klarte «Admiral Graf Spee» under Langsdorffs kommando å stoppe og senke 9 britiske handelsfartøy med en total tonnasje på over 50 000 tonn. Hans Langsdorff fulgte nøye Haagkonvensjonene om krigføring og unngikk å drepe noen av besetningene på fartøyene, hans humane fremferd vant de tilfangetatte offiserenes respekt. Under jakten på allierte handelsfartøy ble «Admiral Graf Spee» støttet av det tyske handelsfartøyet «Altmark» som tok om bord besetningene fra de senkede fartøyene.
Slaget ved Río de la Plata
Den 13. desember 1939 ble «Admiral Graf Spee» oppdaget av en britisk styrke som ble bedømt som en krysser og to destroyere. «Admiral Graf Spee» hadde maskinproblemer og fartøyets fart var redusert til 23 knop, Langsdorff beordret derfor klart skip for å ta opp kampen. Da fartøyene kom nærmere viste det det seg at det var to lette kryssere, HMS «Ajax», HMNZS «Achilles» i tillegg til den tunge krysseren HMS «Exeter».
Sjømilitære analytikere mener Langsdorff da begikk en stor taktisk feil, «Admiral Graf Spee» hadde tyngre skyts enn motstanderne, med 11 tommer (280 mm) hovedbatterier, mot «Exeter»s 8 tommer (200 mm) og «Ajax» og «Achilles»’ 6 tommer (150 mm) kanoner. Langsdorff skulle konsentrert ilden om det mest slagkraftige fartøyet, før de to lettere utrustede kom innenfor rekkevidde. I stedet virket det som Langsdorff fordelte ildgivningen mellom de tre motstanderne. Langsdorff angrep imidlertid «Exeter» med alt sitt tunge skyts, men en mindre feil i det forre kanontårnet førte til en kort pause. «Exeter» ble alvorlig skadet og måtte trekke seg tilbake etter en halv time, men under engasjementet hadde den truffet «Admiral Graf Spee» med en av sine 8 toms granater og det avgjorde slaget. Fartøyets dampkjeler for rensing av drivstoff hadde blitt truffet og «Admiral Graf Spee» hadde kun drivstoff for 16 timer tilgjengelig og skaden kunne ikke repareres i sjøen. Noe etter kom de to lette krysserne innen rekkevidde og fikk i alt 20 treff mot «Admiral Graf Spee». Langsdorff og de allierte styrkene avbrøt så sammenstøtet og «Admiral Graf Spee» satte kursen mot havnebyen Montevideo i det nøytrale Uruguay for å reparere skadene.
Myndighetene i Uruguay fulgte internasjonale konvensjoner og selv om de gav fartøyet ekstra 72 timer utover de 24 timene et krigsskip vanligvis hadde for anløp, så beordret de «Admiral Graf Spee» innen klokken 20:00 den 17. desember 1939, ellers ville fartøyet bli internert for resten av krigen. Langsdorff ba Berlin om ordre og ble meddelt at fartøyet ikke skulle la seg internere i Uruguay (som var nøytralt, men pro-britisk). Han kunne forsøke å ta fartøyet til det mer vennligsinnede Buenos Aires i Argentina, men kanalen dit var muligens ikke dyp nok, eller han kunne stikke til sjøs og ta opp kampen med de ventende allierte fartøyene. En siste mulighet var å selv senke fartøyet og det var hva Langsdorff valgte, ved grensen til Uruguays territorialfarvann ble de møtt av argentinske lektere som tok om bord besetningen og det forlatte fartøyet ble sprengt med tidsinnstilte ladninger.
Selvmord
Langsdorff ble fraktet til et hotell i Buenos Aires, hvor han skrev brev til sin familie og sine overordnede, den 19. desember skrev han følgende:
Hans Langsdorff la seg ned på «Admiral Graf Spee»s kommandovimpel og skjøt seg. Langsdorff ble begravet på den tyske delen av La Chacarita kirkegård i Buenos Aires.
Ettermæle
Langsdorffs rolle i slaget ved Rio de la Plata og «Admiral Graf Spees» skjebne har vært omstridt. Historikere har beskrevet han som en fremragende offiser, men har tidvis antydet at han som skipssjef var noe fantasiløs. Admiral Erich Raeder ga Langsdorff kritikk i sine memoarer og beskyldte han for å miste fartøyet ved å angripe tre kryssere, mot de ordrene han hadde mottatt. Andre mener derimot at han fulgte gitte ordre, trofast utførte sine plikter og opptrådte redelig.
Nurage
Byggenes formgivning
Den typiske nurage er lokalisert i områder hvor tidligere forhistoriske sardinske kulturer hadde vært spredt, det vil si ikke langt fra avleirete sletter), skjønt få nurager finnes i dag på sletter og flater da de er blitt ødelagt og fjernet av menneskelig aktivitet opp gjennom århundrene som jordbruk, demninger og lignende. De har form som beskårne koniske tårn som i det ytre minner om middelalderens tårn. Dens innside minner om tholos, bikube- eller kuppelformede steinbygg som en finner i middelhavsland. Strukturenes murer består av tre komponenter: et ytre lag (som lener seg innover og gjort av mange lag med stein hvor størrelsen på disse minsker med høyden, og de nedre lagene består av bruddsteinsblokker) som er formet som et tårn, et indre lag gjort av mindre steiner (som danner en kuppelformet bygg kalt tholos: muring med naturstein er her som oftest benyttet), et mellomliggende lag bestående av svært små stykker og jord, hvilket gjør hele konstruksjonen meget robust: den står ved egen kraft ved vekten av sine egne steiner, hvor enkelte av dem kan bestå av flere tonn. En del nurager er på rundt 20 meter i høyden. En spiraltrapp i stein har blitt bygget innenfor de tykke murene og som går opp til en øvre etasje (om disse eksisterer) og/eller til en terrasse.
I dag er det færre enn rundt 7000 nurager som fortsatt står på Sardinia. De fleste finnes i de nordvestlige og sør-sentrale delene av øya.
Kulturell betydning
Det en tilsvarende type struktur som har en korridor eller et system av korridorer. En del skribenter betrakter disse som noe eldre enn de typiske nurager og de hadde antagelig en annet bruksområde. Nurager ble bygget på midten av bronsealderen (1700-1500-tallet f.Kr.) og i sen bronsealder. Det utelukker noen kulturell sammenheng med senere steintårn som de skotske rundhusene som kalles for brocher og en type steinkonstruksjoner funnet i Israel. Av de rundt 7000 gjenværende nurager, er det kun noen få som har blitt vitenskapelig utgravd og undersøkt.
I henhold til Massimo Pallottino, forsker på sardinirsk forhistorie og etruskisk historie, er den arkitekturen som nuragerkulturen framstilte, den mest avanserte i henhold til noen sivilisasjon i den vestlige delen av Middelhavet i løpet av denne epoken, inkludert de som var innenfor området til Magna Graecia («Stor-Hellas»), de antikke gresk kolonier i det området som i dag er sørlige Italia og Sicilia. Det synes som om en del kulturelle trekk fra nuragerkulturen har gitt impulser til etruskerne og siden til romerne.
Funksjon
Nurager kan også ha vært såkalte nasjonale symboler for det nuragiske folket. Modeller av nurager i liten skala har blitt funnet ved religiøse steder, som i forviklingstempelet ved det arkeologiske funnstedet Su Romanzesu i nærheten av Bitti på sentrale Sardinia. Nurager kan ha vært knyttet til makt eller rikdom. En ny og ikke bekreftet teori er at byer på Sardinia var uavhengige enheter (slik som bystater, skjønt i geografisk forstand var de ikke byer) som utgjorde forbund og at byggingen av disse steinmonumentene kan ha vært en måte som områdene ble fordelt på.
Liste over fjell i Andorra
Liste over fjell i Andorra er en oversikt over fjelltopper på over 2500 meters høyde i den delen av fjellkjeden Pyreneene som ligger i landet Andorra. Opplysningene om toppenes høyde er hentet fra offisiell statistikk.
Kemar Bailey-Cole
Kemar Bailey-Cole (født 10. januar 1992) er en jamaicansk friidrettsutøver, som spesialiserer seg i sprintløp. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han tok gull på 100 meter stafett.
Bailey-Cole vant gullmedalje på 100 meter under Samveldelekene 2014 i Glasgow.
Han tok gull under Sommer-OL 2016.
Trude Storelvmo
Trude Storelvmo er en norsk meteorolog og professor ved Universitetet i Oslo. Hun spesialiserer seg på atmosfærisk vitenskap og studerer virkningen av aerosoler og skyer på klimaet på jorden.
Øyvind Sakshaug
Øyvind Sakshaug (født 2. august 1965 i Oslo) er en norsk bandyadministrator. Han begynte sin karriere i idretten som om bandytrener og lagleder for Ullevål Idrettslag i aldersbestemte lag, og startet opp Ullevål Idrettslags andre damelag i 1990.
Sakshaug har jobbet som frivillig bandyleder i Norges Bandyforbund siden 1985. I 1986 ble han materialforvalter for guttelandslaget og medlem av ungdomskomiteen, han ble også med i utdanningskomiteen som kursansvarlig med fagfelt skøytesliping.
I 1991 ble Sakshaug materialforvalter for damelandslaget og herrelandslaget, han avsluttet denne jobben på herresiden i 2007, og på damesiden i 2011.
Platycerozaena
Platycerozaena er en slekt av løpebiller.
Utseende
Middelsstore, avlange, blanke, brunrøde til svarte løpebiller. Kroppsformen er smal og jevnbred. Hodet har en frastikkende "snute" og utstående fasettøyne, antennene er nokså korte. Pronotum er rundet med avsatt siderand. Dekkvingene er lange og smale, jevnbrede. Beina er forholdsvis korte, ikke påfallende fortykkede.
Utbredelse
Slekten er utbredt i den neotropiske økosonen.
Milhã
Milhã er en kommune i delstaten Ceará i nordøstregionen av Brasil.
Vamp
Vamp er et norsk band fra Haugesund som ble startet i 1991. Bandet spiller folkemusikk kombinert med viser og rock. De har til nå gitt ut ni studioalbum, fått ti gullplater, tre platinaplater og to trippelplatina og fem Spellemannpriser. Blant annet ble de kåret til Årets spellemann under Spellemannprisen 2006 etter suksessen med I full symfoni som er et livealbum fra konsertene med Kringkastingsorkestret.
De aller fleste av tekstene er skrevet av norske lyrikere og forfattere. En av de viktigste har vært lyriker Kolbein Falkeid, som de har samarbeidet med gjennom hele karrieren. Falkeid står bak brorparten tekstene på de tre første albumene, og hans tekster er blitt brukt på alle albumene. En annen viktig bidragsyter på tekstsiden er Arnt Birkedal som har bidratt med tekster til de aller fleste av utgivelsene, samt Ingvar Hovland som har vært den viktigste bidragsyteren på de to siste albumene. Det meste av musikken er skrevet av Øyvind Staveland og i starten av karrieren også av Jan Ingvar Toft. Senere har også Torbjørn Økland, Carl Øyvind Apeland, Vidar Johnsen, Paul Hansen og Odin Staveland bidratt betydelig som låtskrivere.
De første årene
Øyvind Staveland og Torbjørn Økland var initiativtakere til bandet som fikk platekontrakt i 1992. Staveland hadde alt vært i kontakt med lyrikeren Kolbein Falkeid om å sette musikk til hans dikt. Besetningen bestod i tillegg til Staveland på diverse instrumenter og Økland på gitar av Carl Øyvind Apeland (bass), Erling Sande (trommer) og Jan Ingvar Toft (vokal). Det første albumet Godmorgen, søster kom i 1993. Til å begynne med solgte det bare moderat, men etter hvert som Vamps rykte som konsertband skjøt fart, ble gruppen svært populær i hele landet. En annen årsak var at «Tir n'a Noir» ble spilt mye på radio. Den er fremdeles Vamps mest kjente melodi. Vamp fortsatte å dyrke sitt særpreg på Horisonter fra 1994.
Erling Sande var med som trommeslager frem til 1995, da han ble erstattet av Cliffie Grinde. I 1996 kom Vamp med to utgivelser. Først studioalbumet 13 humler, som i tillegg til tittelsporet blant annet inneholdt «Ingeborg» og «Lindehålsma'en». Deretter kom konsertplaten Folken som ble innspilt på konsertstedet med samme navn i Stavanger. Albumet inneholdt konsertversjoner av kjente Vamp-sanger og en tidligere uutgitt sang «Kun i kveld» med tekst av Steinar Lyse.
I 1998 sluttet Grinde i bandet og Vamp fortsatte uten noen fast trommeslager i besetningen. På Flua på Veggen spilte både Grinde og Tore Jamne trommer. Jamne bidro i tillegg til tre av tekstene på utgivelsen. Albumet inneholdt også tekster av blant andre Inger Hagerup, Ingvar Moe og Gunnar Roalkvam og sangen «Kajsas sang» som er skrevet av og tidligere innspilt med Ole Paus.
Mellom vokalister
I 2001 deltok Vamp under innspillingen av albumet Camomile med den japanske sangerinnen Emi Fujita. Fujita var fra før en kjent artist i hjemlandet, og valgte å spille inn debutplaten med kjente vestlige sanger, blant dem «Tir n'a noir» i engelsk språkdrakt. Deler av albumet ble innspilt på Sandnes med Vamp og Rita Eriksen.
Johnsen-perioden
I september 2002 kom albumet Månemannen, et album som gjorde Vidar Johnsen til bandets hovedvokalist. Albumet inneholdt tekster av blant andre Hans Børli, Harald Sverdrup, Ottar Engtrø, Håvard Rem, svenske Nils Ferlin og Ingvar Hovland som skulle bli hovedbidragsyter på de neste albumene. I tillegg bidro som vanlig Falkeid og Birkedal med tekster mens Johnsen komponerte flere av melodiene. Tittelsporet «Månemannen» ble gitt ut som single juli samme år.
24. oktober 2005 ble albumet Siste stikk utgitt. Albumet var det andre og siste studioalbumet med Johnsen som hovedvokalist. På denne platen bidro også Øyvind Stavelands sønn Odin Staveland som komponist, trommeslager, pianist og rapper. Etter bare en uke hadde albumet solgt 40 000 eksemplarer og Vamp gikk for første gang i karrieren til topps på VG-lista som Norges mestselgende artister. Albumet ble liggende på salgslistene i 26 uker. 2. november 2005 startet Vamp oppfølgingen av sin nyeste plateutgivelse med turnéstart i Bergen.
I februar 2007 ble det klart at Vamp og vokalist Vidar Johnsen hadde avsluttet sitt samarbeid etter at Johnsens kontrakt med bandet gikk ut ved årsskiftet. Bandet annonserte samtidig at 2007 skulle bli et pauseår.
Høsten samme år satte Haugesund Teater opp musikalen «Hallo – adjø» basert på musikken fra Vamp. Stykket hadde premiere i Haugesund 7. september 2007 og ble også framført i Sandnes kulturhus. Totalt ble stykket sett av 15 000 mennesker. Hovedrollene i stykket ble spilt av Jon Eikemo, Elisabeth Moberg, Britt Synnøve Johansen og Grethe Svensen.
Nye medlemmer
I desember 2007 presenterte bandet to nye assosierte medlemmer foran plateinnspilling og turneer i 2008 og 2009: Paul Hansen fra bandet Cortina som ny hovedvokalist og Odin Staveland som alt hadde bidratt på Siste stikk på keyboard og diverse instrumenter. Senere ble det kjent at Birger Mistereggen var innlemmet som et tredje assosiert medlem som ny trommeslager. Vamp hadde blitt kjent med Mistereggen under konsertene med Kringkastingsorkesteret hvor han var trommeslager og ønsket nå å bruke ham i forbindelse med plate og turné.
Med ny besetning gikk Vamp i studio første halvdel av 2008 for å spille inn sitt åttende studioalbum. I juni ga de ut den første smakebiten fra det kommende albumet i form av singelen «Velkommen inn», mens selve albumet, som fikk navnet St. Mandag, ble utgitt 20. oktober og solgte 80 000. Med unntak av en sang fra det forrige albumet, var dette det første hvor bandmedlemmer selv bidrar med tekster, med fire tekster fra Odin Staveland og en fra Øyvind Staveland. Odin Staveland står også bak flere av melodiene. Etter utgivelsen av albumet startet bandet på en omfattende og landsdekkende turné.
Mai Nakamura (synkronsvømmer)
Mai Nakamura (født 13. januar 1989) er en japansk synkronsvømmer. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble nummer 5 i lagkonkurransen.
Wesley Neymour
Wesley Neymour (født 1. september 1988) er en bahamisk friidrettsutøver, som spesialiserer seg i sprintløp. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han tok gull på 400 meter stafett.
Miraíma
Miraíma er en kommune i delstaten Ceará i nordøstregionen av Brasil.
Kurumi Yoshida
Kurumi Yoshida (født 1. desember 1991) er en japansk synkronsvømmer. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble nummer 5 i lagkonkurransen.
Pic de Medacorba
Pic de Medacorba (katalansk) eller Pic de Médécourbe (fransk) er en fjelltopp i Pyreneene der grensene mellom Andorra, Frankrike og Spania møtes. Toppen når en høyde på 2914 moh, noe som gjør til den tredje høyeste fjelltoppen i Andorra. Ved foten av fjellet på fransk side ligger Vicdessosdalen der Étang de Soulcem er demmet opp for vannkraftformål. På andorransk side er det to små vann, Estanys Forcats.
Nikita Tregubov
Nikita Mikhajlovitsj Tregubov (russisk: Никита Михайлович Трегубов; født 14. februar 1995) er en russisk skeletonkjører. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han ble nummer 6.
Han tok sølv under Vinter-OL 2018.
Toppdykker
Toppdykker (Podiceps cristatus) er en art i dykkerfamilien (Podicipedidae) og inngår i slekten Podiceps, som teller ni arter. Arten består som tre underarter. Den eurasiske underarten hekker fra Skandinavia, Tyskland og Italia østover gjennom sentrale deler av Eurasia sør for 66° N til kysten av Japanhavet og Japan og fuglene overvintrer stort sett sør for hekkeområdene sine, mens underartene i Afrika og Australasia kun trekker til hekkeplassene innenfor utbredelsesområdene og hekker der.
Biologi
I hekkedrakt har toppdykkeren en todelt kileformet fjærtopp på issen, og et praktfullt kinnskjegg som varierer fra nærmest guloransje innerst via nyanser av rødbrunt og gradvis over til sort ytterst. I vinterdrakt blir kinnene nærmest hvite med litt mørkt i midten, mens det flotte kinnskjegget med alle fargenyansene mangler. Kjønnene er like, men hannen har gjerne litt større nebb og, i hekkedrakt, noe lengre fjærtopp. Den afrikanske underarten har i hekkedrakt sorte fjær som vokser lenger ned langs sidene av issen, til undersiden av øynene og i bakkant av nebbsidene. Den australasiatiske underarten ligner nominatformen, men er noe større fysisk.
Arten er utbredt over det meste av Eurasia og i deler av Afrika, Australia og på New Zealand. I Norge, der arten ble påvist første gang i Høylandsvatnet (Salvatnet) i Time kommune på Jæren i 1904, økte antallet hekkende par betydelig fra 1960-tallet og fram mot 1994, da bestanden ble estimert til cirka 300–500 par, men senere var den vært relativt stabil eller svakt synkende fram mot 2003. Arten hekker ved større vann med siv- og starrvegetasjon, i Norge særlig på Jæren og i Oslofjordområdet, og spesielt i Oslo, Akershus og Østfold. Det finnes også hekkeforekomster rundt de store innsjøene i Vestfold, Buskerud og Oppland. Den har også hekket i flere vann i Nord-Trøndelag. Noen fugler overvintrer langs kysten, men de fleste trekker sørover.
I Europa hekker arten fra januar til ut i september, avhengig av utbredelsen, men hovedsakelig i tidsrommet april–juli. I tropiske strøk i Afrika hekker fuglene året rundt, med topper etter lengre regnperioder. I Sør-Afrika hekker fuglene på vårparten i vest og høst eller tidlig vinter i øst. I Australasia topper hekketiden seg i tidsrommet november–mars.
Paringsritualet er en slags «dans» der hannen og hunnen møtes med hodet senket, rett over vannflaten. Når paret ligger front mot front reises hodene med ristende bevegelser. Under dansen kan hannen også tilby hunnen reirmateriale. Reiret bygges av vannplanter og plasseres i direkte tilknytning til ferskvann, enten flytende eller i vannkanten. De normalt 3–5 eggene ruges av begge kjønn i cirka 25–31 dager. Ungene er dunkledde når de klekkes og blir flygedyktige etter 71–79 dager. Straks etter klekkingen vil foreldre frakte med seg kullet ut på vannet. Det hender da at de to foreldrene deler ungene mellom seg og drar hvert til sitt. Ofte vil den ene parten forlate den andre om bare én unge overlever, men det hender også at parene splitter lag med flere overlevende unger, uten å fordele dem mellom seg. Likeledes hender det det at toppdykkere kan ha to årlige kull.
Habitatet består helst av næringsrike og grunne innsjøer med stor fiskebestand, også i til dels kraftig eutrofierte vann med liten sikt. Føden består i all hovedsak av fisk (spesielt karpefisker, som mort ) i passelig størrelse, som regel ikke mer enn 7,5 cm i diameter. Fisken jages gjerne nedenfra og opp, noe som gjør at fuglen kan se silhuetten av fisken godt mot lyset, selv om vannet har liten sikt. Dykkene varer i snitt i 18–26 sekunder. Arten eter imidlertid også et bredt utvalg av insekter og akvatiske virvelløse dyr, spesielt krepsdyr (som edelkreps). Inntaket av virvelløse dyr er imidlertid størst om våren. Arten jakter også føde fra overflaten, kun med hodet neddykket, men den gjør det i mindre grad enn andre dykkere.
Internasjonalt regnes arten som livskraftig. I Norge har den status som nær truet (NT) på nasjonal rødliste. Den skulle egentlig vært klassifisert som sårbar (VU), om man kun legger Norge til grunn, men fordi det går bra med arten i nabolandene og man anser at den vil kunne innvandre derfra om den skulle bli borte her, ble statusen satt ned ett trinn.
Inndeling
Inndelingen følger Birds of the World og er i henhold til Llimona et al. (2020). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017, 2020). Norske navn i parentes er ikke offisielle navn, men kun en midlertid beskrivelse.
Lääneranna kommune
Lääneranna (estisk: Lääneranna vald) er en landkommune i Pärnu fylke i Estland. Administrasjonssenteret i kommunen er Lihula.
Kommunen ble grunnlagt den 24. oktober 2017 gjennom en sammenslåing av kommunene Lihula og Hanila, som ble overført fra fylket Lääne, samt kommunene Varbla og Koonga, da som nå beliggende i Pärnu fylke.
Mr. Tambourine Man (album)
Mr. Tambourine Man er debutalbumet til det amerikanske folkrockbandet The Byrds, utgitt 21. juni 1965. Tittelsporet er en coverversjon av Bob Dylans sang «Mr. Tambourine Man», som gruppa hadde gitt ut på singel et par måneder før. Singlen ble øyeblikkelig en hit både i USA og Europa, og ga støtet til den nye sjangeren folkrock.
Det nye lydbildet bestod i en kombinasjon av Gene Clark, Jim McGuinn og David Crosbys vokalharmonier og McGuinns tolvstrengs Rickenbacker-gitar. Dette ble gruppas kjennetegn i en lang periode.
De fleste sangene på plata er skrevet av Gene Clark. I tillegg til tittelsporet inneholder plata dessuten tre andre Dylan-sanger, henta fra hans Another Side of Bob Dylan. Pete Seegers «The Bells Of Rhymney» understreker gruppas røtter i folkemusikk, mens Vera Lynns store slager fra 2. verdenskrig, «We'll Meet Again», kan være inspirert av Stanley Kubricks ironiske bruk av denne sangen i Dr. Strangelove.
Põhja-Pärnumaa kommune
Põhja-Pärnumaa (estisk: Põhja-Pärnumaa vald) er en landkommune i Pärnu fylke i Estland. Administrasjonssentrene i kommunen er Vändra og Pärnu-Jaagupi.
Olavsmerket
Olavsmerket er det sammensatte figurmotivet i Den norske kirkes offisielle våpenskjold, fastsatt ved kronprinsregentens resolusjon den 28. september 1990. Våpenet er i rødt et gull kløverbladkors lagt over to økser med gullskaft og sølv økseblader som er vendt utover.
Kirkerådet har vedtatt forskrift for bruk av våpenet. Våpenet kan brukes av offisielle organ i Den norske kirke, blant annet på brevpapir. Ved trykk i svart/hvitt benyttes en tegning av våpenet i kontur.
Historie
Den eldste kjente bruken av våpenmotivet er i segl, brukt av erkebiskop Gaute Ivarsson (1475–1510) og biskop av Oslo, Gunnar Tjostulvsson Holk (1453–1483). Den første som benyttet merket omtrent slik som det er i dag, var erkebiskop Erik Walkendorf som var erkebiskop i Nidaros 1510–1522. Våpenet med kløverbladkorset og de to øksene var erkebispedømmets våpen. Under erkebiskop Walkendorf og etterfølgeren Olav Engelbrektsson (1523–1537) ble det også preget norsk mynt med kløverbladkorset og øksene.
Utover 1900-tallet diskuterte biskopene i Den norske kirke flere ganger utformingen av segl og våpen. Biskopene bestemte i 1924 at Olavsmerket skulle tas i bruk som kjennetegn for Den norske kirke. De har holdt fast på at Olavsmerket er det samlende symbolet for Den norske kirke. Korset er symbolet for den universelle kristne kirke. Olav den helliges martyrdød har gjort øksa til symbol for den nasjonale kirke i Norge.
Martyrsymbol
Det strides om Olavsmerket viser Olavs egen stridsøks eller øksen/øksene han ble drept av. Enkelte hevder også at det viser begge deler. Altså øksen han ble drept av ved siden av hans egen stridsøks.
Olav den hellige er i de aller fleste sammenhenger avbildet eller statuert med stridsøks i den ene hånden og det kongelige eplet i den andre. Noen av disse eldre en selve Olavsmerket.
På den andre siden viser det islandske middealdermauskriptet Flateyabók 1390 Olav den hellige avbildet drept av to stridsøkser.
og nasjonalt symbol
Irlendere oppfattet øksa som et norsk våpen, og tok det selv i bruk i en slik grad at da engelskmennene i senmiddelalderen kom til Irland ble øksa betraktet som et irsk våpen.
Olavskorset
Med bakgrunn i Olavsmerket som nasjonalt symbol, betegnes i enkelte sammenhenger kløverbladkors som «Olavskorset». Hele Olavsmerket inngår siden 1905 i ordenskjedet for St. Olavs Orden. Kløverbladkorset uten øksene benyttes i Krigskorset, innstiftet i 1941, og omtales i statuttene som «Olavskorset». Ordensinsigniene for Den Kongelige Norske Fortjenstorden, innstiftet i 1985, har Olavskorset som sitt sentrale motiv. Også Militærkorset, innstiftet i 2007 og opphørt i 2010, benyttet kløverbladkorset.
Litteratur
Tom Sverre Vadholm: Hellig-Olavs øks som norsk symbol, Heraldisk Tidsskrift, bind 11, hefte nr 102, København oktober 2010, side 59-82
Sergej Tsjudinov
Sergey Tsjudinov (født 8. juni 1983) er en russisk skeletonkjører. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han ble nummer 5.
Mariko Sakai
Mariko Sakai (født 3. desember 1990) er en japansk synkronsvømmer. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble nummer 5 i lagkonkurransen.
8. divisjon fotball for menn (Akershus)
8. divisjon fotball for menn (Akershus) er en regionalliga i fotball under Akershus Fotballkrets. Fra og med sesongen 2011 vil 8. divisjon være det femte høyeste nivået i det regionale divisjonssystemet.
Nihali
Nihali, også kjent som nahali og feilaktig som kalto, er et isolert språk som blir talt i det vestlige, sentrale India, i Madhya Pradesh og Maharashtra av rundt 2000 mennesker (i henhold til 1991) i en etnisk befolkning på rundt 5000 mennesker. Nihalis stammeområde er rett sør for elven Tapti rundt landsbyen Tembi i distriktet Nimar i delstaten Madhya Pradesh.
Språket har et stort antall ord som er lånt fra nabospråkene hvor rundt 60-70 prosent er tatt fra korkuspråket (25 prosent av ordforrådet og det meste av dets morfologi), fra dravidiske språk og fra marathispråket, men store deler av kjernen i dets ordforråd kan ikke bli knyttet til disse eller andre språk, slikt som ord for tall og grunnleggende ord for «blod» og «egg».
Forskeren Franciscus Kuiper var den første til å foreslå at språket kan ha vært ubeslektet med noe annet indisk språk, med et grunnleggende ordforråd som ikke var avledet fra korku eller dravidiske språk, men var en levning fra en tidligere befolkning i India. Imidlertid utelukket han ikke at det kunne være et munda-språk som korku. Nihalierne har levd lenge i en symbiotisk, men sosialt underlegent forhold til korkufolke, og er tospråklig i korku, men hvor nihali er ofte snakket for å forhindre at korfufolk skal skjønne hva de sier. Kuiper har foreslått at forskjellene kan også være argot (betegnelse på slang og språkbruk som kjennetegner en (ofte kriminell) subkultur). Forskeren Norman Zide har beskrevet situasjonen på denne måten:
Nihalifolket lever tilsvarende som kaltofolket, dette, kombinert det faktum at kaltospråket ofte har blitt kalt for nihali, har ført til forvekslingen av de to språkene i litteraturen.
Missão Velha
Missão Velha er en kommune i delstaten Ceará i nordøstregionen av Brasil.
Tsna
Tsna kan vise til:
1816 i Danmark
Begivenheter i året 1816 i Danmark.
Couscous
Couscous er gryn fremstilt av semule av durumhvete. Det er et hovednæringsmiddel i Nord-Afrika. Ordet couscous benyttes også for å betegne en rett bestående av tillagede couscousgryn servert med en gryterett bestående av grønnsaker med eller uten kjøtt eller fisk.
Etymologi
Selve ordet stammer fra arabisk kuskusi og er av berbisk opprinnelse, det er avledet av seksu som betyr velrullet, velformet eller rundet.
Tilberedelse
Retten lages ved at disse grynene trekkes i kokende vann, gjerne tilsatt forskjellige krydder og servert med annet tilbehør. De rundt 1 mm store grynene er fremstilt på en slik måte at de har en god lagreevne og er svært lette å tilberede.
Gryteretten
Couscous er også en betegnelse på en hel rett, som er nasjonalretten i Marokko, Tunisia og Algerie.
Toril Dammen
Toril Dammen (født 1961) er en norsk forsker og professor ved Universitetet i Oslo, Institutt for klinisk medisin.
Dammen er spesialist i psykiatri og professor i medisinsk atferdsvitenskap. Hun har forsket på årsaker til tilbakefall etter hjerteinfarkt.
Pike fra Connemara
Pike fra Connemara (engelsk: Girl from Connemara) er et maleri fra 1870-årene av den irske kunstner Augustus Nicholas Burke (1838–1891).
Beskrivelse
Burke vendte ofte hjem fra utlendighet for å male landskap, dyr og folk. Bildet her er blant Burkes mest berømte, og befinner seg i Irlands Nasjonalgalleri.
Mombaça
Mombaça er en kommune i delstaten Ceará i nordøstregionen av Brasil.
Flyttall
Flyttall er en måte å representere reelle tall med et fast antall biter i en datamaskin. Navnet kommer av at kommaet ikke har noen fast plass, det vil si at det ikke er noe fast antall sifre før og etter. Man kan si at for små tall kan kommaet «flyte» framover slik at man får plass til flere sifre bak, og motsatt for store tall.
Et flyttall består av en mantisse (m) og en eksponent (e). Mantissen vil være et tall større eller lik 1, men mindre enn 2. Tallverdien flyttallet representerer vil da være gitt ved formelen m × 2e. Antall biter som brukes til å lagre mantissen avgjør antall signifikante sifre i tallet, og dermed nøyaktigheten. Antall biter som brukes til lagring av eksponenten avgjør hvor store og små tall som kan representeres.
Antallet flyttallsoperasjoner en datamaskin kan utføre i løpet av et sekund (FLOPS), er et viktig mål for datamaskiner i mange sammenhenger.
Standarder
Opp gjennom historien har det blitt utviklet mange måter å lagre flyttall på, men IEEE 754-standarden har etterhvert blitt ganske dominerende. Denne standarden definerer to datatyper, kalt single precision (enkel presisjon) og double precision (dobbel presisjon). Førstnevnte er på totalt 32 biter, mens sistnevnte er på 64 biter og kan både representere større tall og flere signifikante sifre. I tillegg til vanlige tall kan de også representere uendelig store tall og spesielle verdier som signaliserer at en regneoperasjon ikke har noe svar (slik som 0 delt på 0).
Bruk
Flyttall brukes i programmer hvor man trenger å representere reelle tall, fra vitenskapelige simuleringer til vanlige PC-programmer.
Den begrensede nøyaktigheten i flyttall gjør likevel at de er uegnet i enkelte sammenhenger. Med flyttall kan man for eksempel oppleve at 1000000 + 0,1 = 1000000. Dette er noe man må være klar over når man jobber med flyttall.
Eksempler på alternativer til flyttall er tall med fast kommaplass og BCD.
Clarkston
Clarkston (offisielt: City of the Village of Clarkston) er en by i Oakland County i den amerikanske delstaten Michigan. Clarkston ble først bosatt i 1830 og fikk landsbystatus i 1884. Clarkston ligger innenfor grensene til Independence Township (som gjerne sier at de bor i Clarkston og istedenfor for å si at de bor i det omkretsende tettstedet Independence Township) og er en forstad til Detroit.
Matthew Antoine
Matthew Antoine (født 2. april 1985) er en amerikansk skeletonkjører. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han tok bronse.
Katarina I av Russland
Katarina I av Russland (russisk: Екатерина I Алексеевна, Jekaterina I Aleksejevna) (født, død ) var gift med Peter I av Russland og keiserinne av Russland fra 1725 til sin død. Hun var også Peters medregent fra 1724 til han døde året etter.
Katarina var født i Jakobstadt i Latvia i en lokal bondefamilie. Hun var først gift med en svensk dragon, men ble tatt til fange av russerne i 1702.
Hun ble senere prins Aleksandr Mensjikovs elskerinne, men da Peter den store fikk øye på henne, overlot Mensjikov henne til sin venn Peter, og de ble gift i februar 1712. Hun fødte 11 barn i ekteskapet, men kun to overlevde: Anna Petrovna og Elisabeth (senere keiserinne Elisabeth av Russland 1741–1762).
Katharina blev født i Jakobstadt i Hertugdømmet Kurland og Semgallen (i dag Jēkabpils i Latvia) i en lokal bondefamilie. Hun var først gift med en svensk dragon, men ble tatt til fange av russerne i 1702. Ved Peters død i 1725 utnevnte Mensjikov henne til etterfølger, men han forble selv den egentlige makthaver.
Risako Mitsui
Risako Mitsui (født 23. september 1993) er en japansk synkronsvømmer. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble nummer 5 i lagkonkurransen.
Jeff Demps
Jeff Demps (født 8. januar 1990) er en amerikansk friidrettsutøver, som spesialiserer seg i sprintløp. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han opprinnelig tok sølv på 4 x 100 meter stafett, men stafettlaget ble i ettertid diskvalifisert.
Tsna (Tver oblast)
Tsna (russisk: Цна) er ei elv i Tver oblast i Russland. Den er 160 km lang, med et nedbørfelt på 4 390 km². Middelvannføringen 38 km fra munningen er 12,3 m³/s. Elva begynner i myrområdene i Tsinskhøydene (en utløper av Valdajhøydene). Elva løper gjennom Vysjnevolotskoje-reservoaret, og mellom reservoaret og munningen i Mstino-sjøen (en strekning på 7 km) går elva nesten i sin helhet innen byen Vysjnij Volotsjok. Mstino-sjøen drenerer via Msta, Volkhov og Neva til Finskebukta. Tsna var en tidligere en viktig del av vannveien over fra Volga til Novgorod, og senere til St. Petersburg.