cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Minette Walters
Hun studerte ved Universitetet i Durham. I løpet av et års opphold mellom skolen og Durham i 1968 reiste hun til Israel som frivillig. Hun arbeidet både på en kibbutz og på et hjem for ungdomsforbrytere i Jerusalem. Hun tok eksamen fra Trevelyan College ved Durham i 1971 med en BA i fransk. Hun møtte sin ektemann Alec Walters under studiene, og de giftet seg i 1978. De har to sønner, Roland og Philip. I 1987 begynte hun sitt forfatterskap og debuterte i 1992 med The Ice House, fulgt av The Sculptress (1993). Senere har hun skrevet en lang rekke kriminalromaner som selges i 35 land og har vunnet en rekke priser.
The Sculptress har blitt filmatisert av BBC med Pauline Quirke i hovedrollen. Fire andre romaner har også blitt filmatisert.
Minette Walters beskrev Orderud-saken som en helt ekstraordinær historie, som helt overgikk en forfatters fantasi. Den hadde ikke vært omtalt i britiske medier, men hun ble klar over den under et besøk i Norge. Walters syntes saken «var veldig interessant», og hvis ingen norske krimforfattere skrev om den, ville hun gjøre det. «Jeg tror det er veldig arrogant sagt av meg.» Hun mente at en norsk forfatter måtte ta på seg dette, og at de rette var blitt dømt.
Sibo
Sibo er et tettsted i Bollnäs kommune i Gävleborgs län i landskapet Hälsingland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 301 innbyggere.
Pedro Arias de Avila
Pedro Arias de Avila (født ca. 1440 i Segovia i Spania, død 6. mars 1531 i Leon i det som nå er Nicaragua), også kalt Pedrarias Davila, var en spansk conquistador og kolonisator. Han var den første spanske guvernøren over de nyoppdagede territorier på fastlandet av Den nye verden.
Han seilte til Santa María la Antigua del Darién i Panama hvor oppdageren av Stillehavet, Vasco Núñez de Balboa, var borgermester. Dávila erstattet ham, inngikk ekteskapsallianse med ham med en av sine døtre, men lot ham siden henrette. En annen av hans døtre, født i hans alderdom, ble gift med hans lojale løytnant, den framgangsrike conquistadoren og ulykksalige oppdageren Hernando de Soto.
I 1519 grunnla Pedrarias Dávila Panama by og flyttet hovedstaden dit i 1524. Han sendte Gil González Dávila nordover på en oppdagelsesreise og i 1524 sendte han ytterligere en ekspedisjon under ledelse av Francisco Hernández de Córdoba. Dávila var den tredje parten i den opprinnelige utforskingsalliansen mellom Francisco Pizarro og Diego de Almagro som senere førte til oppdagelsen av Peru, men han trakk seg ut mot en mindre kompensasjon. I 1526 ble han erstattet av Pedro de los Ríos som guvernør av Castilla de Oro, og dro da til León i Nicaragua, hvor han ble gjort til guvernør den 1. juli 1527, og bodde her fram til han døde 1531, 91 år gammel.
Pedrarias fikk ry på seg som en upålitelig mann som var ond og uten skrupler, men ved sinn grunnleggelse av Panama skapte han basen for oppdagelsen av Sør-Amerikas vestkyst og den spanske erobringen av Peru.
Bakgrunn
Dávila var adelig og giftet seg med en venninne til dronning Isabella I av Castilla. Han var offiser i krigen mot maurerne i Granada og i Nord-Afrika. I 1514, da han var bortimot 70 år gammel, ble han sendt av Ferdinand II av Aragón som kommandør av den til da største spanske ekspedisjonen til den nye verden med 19 seilskip og 1500 mann for å opprette Castilla de Oro og etablere seg som guvernør.
Spelle litt for galleri
Spelle litt for galleri er et norsk musikkalbum med Nordre Sving. Det ble redigert 2. mars 1970. Platens betegnelse var RCA CAS 76.
Pedro Arias de Avila
Striden med Balboa
I juli 1514 ankom Pedro Davila med sin flåte kolonien Santa Maria de Antigua på Darien-kysten (den østlige delen av Panama). Kolonien var blitt etablert i 1510 av Enciso og Balboa. Enciso var overhode for kolonien, men innbyggerne, under ledelse av Balboa, hadde gjort opprør og avsatt Enciso, og hadde sendt ham bort. Enciso var reist tilbake til Spania og fremlagt sin sak for kongen, som med Encisos beretning som utgangspunkt hadde satt igang etableringen av Castilla de Oro med Pedrarias Davila som den nye guvernøren. Enciso ble utnevnt som Aguacil Major (politisjef) og fulgte med tilbake til Santa Maria. Målet var å få kontroll på den opprørske kolonien.
Pedrarias Davila tok straks kontroll over den gamle kolonien, og Balboa og de andre kolonistene underkastet seg straks den nye guvernøren uten motstand. Med Balboas raske underkastelse kunne Davila ikke straks arrestere Balboa, men han ventet på en anledning. Anledningen kom da Balboa i all hemmelighet forsøkte å sette igang en ny ekspedisjon over Panamaeidet til Sydhavet, som han og hans menn hadde oppdaget i 1513.
Da dette ble avslørt, ble Balboa straks arrestert for oppvigleri mot guvernøren. Kort tid etter kom det skip fra Spania med melding om at kongen hadde mottatt rapport om Balboas oppdagelse av Sydhavet, som så var blitt tatt i besittelse på vegne av spanskekongen, i tillegg til gull og sølv av stor verdi som Balboa hadde ervervet og sendt til kongen.
Kong Ferdinand anerkjente Balboas innsats og påla Pedrarias Davila å behandre Balboa med respekt. Davila var nødt til å sette Balboa fri igjen. I stedet bant han Balboa til seg ved formelt å gifte bort sin datter, som befant seg i Spania, til Balboa. Med den nye svigerfar-svigersønn-relasjonen fikk de et tilsynelatende godt forhold til hvernandre. Men Pedrarias ventet tydeligvis fremdeles på en anledning til å få tatt Balboa. Han var fortsatt bekymret for Balboas innflytelse over de gamle kolonistene og hans iver etter å utforske Sydhavet.
Pedrarias Davila utsatte i det lengste med å gi klarsignal til en slik utforskning, men lot ham til slutt få reise i 1518. Balboa organiserte en ekspedisjon med 300 lojale menn og et ukjent antall indianere og negerslaver. Han fikk bygget deler til sjalupper som ble fraktet over panamaeidet og satt sammen på Sydhavskysten. Pedrarias mottok med stigende bekymring rapporter om Balboas framgangsrike utforsking av de sydlige kystene og Perleøyene som lå utenfor.
Noen skumlet om at Balboa planla å skape sitt eget styre på Sydhavskysten og dermed unnslippe guvernørens myndighet. Pedrarias innkalte da Balboa i 1519 til et møte og lot ham arrestere. I den påfølgende rettssak ble han dømt til døden og henrettet ved halshugging. Guvernørens konkurrent om makten var ryddet av veien.
Requirimiento
I mellomtiden hadde guvernøren drevet med egen utforsking av kystene av sitt eget guvernernement Castilla de Oro. Før han reiste fra Spania, hadde han mottatt retningslinjer for hvordan han skulle gå fram for å ta kontroll over guvernementet. Ettersom dominikanermunkene i Santo Domingo hadde kritisert de spanske myndigheter i Den Nye Verden for behandlingen av urbefolkningen, - indianerne -, som ble slaktet ned som dyr, utarbeidet kong Ferdinand i 1513 et "Requirimiento", et dokument som skulle legalisere erobringen av nytt land gjennom en mer human måte å møte indianerne på.
Målet med erobringen var, i tillegg til å finne gull, å kristne de innfødte. Indianerne skulle bli presentert for spanjolenes ønske om å kristne dem, noe som spanjolene mente indianerne burde forstå var av det gode. Dersom de lot seg kristne frivillig, skulle de bli behandlet på beste vis. Men dersom de nektet og gjorde motstand, hadde spanjolene rett til å ta kontroll over dem med sverd i hånd.
Pedrarias Davila ble på sine ekspedisjoner fulgt av egne notarier, som skulle sørge for at dokumentet skulle bli lest opp for indianerne. Problemet var at indianerne rømte eller grep til våpen før spanjolene rakk å lese dokumentet for dem, og de ifangetagne indianerne som fikk lest opp dokumentet for seg, - på spansk-, skjønte naturlig nok ingen ting. Guvernøren skjønte ganske snart at det var nytteløst. Men dokumentet legaliserte erobringen av indianernes land, og Davila sørget alltid for at dokumentet ble lest opp før en indianerlandsby ble angrepet. For å sikre seg at indianerne ikke rømte sin vei, ble dokumentet lest opp på en høyde utenfor landsbyen før angrep, slik at notarius kunne bevitne og notere at alt hadde gått riktig for seg.
Mange av guvernørens menn moret seg kostelig over hvordan opplesningen av Requirimiento straks legaliserte deres væpnede angrep på uforberedte indianerlandsbyer. Det beste var å gjøre det i gryningen mens indianerne enda sov, så sikret de seg at indianerne ble overrumplet og ikke rakk å yte motstand. Indianerne ble så ført bort for å brukes som slaver, eller "kristnes under tilsyn", som spanjolene omtalte det som.
Ved inngangen til nye regioner ble dokumentet gjerne lest til et tre, for så å marsjere inn og bemektige seg befolkningen.
Grunnleggelsen av Panama By
Santa Maria lå i et område med ugunstig klima, slik at svært mange av de nyankomne kolonistene døde som fluer av gulfeber eller andre tropesykdommer. Pedrarias Davila sendte derfor ut rekognoseringspatruljer for å finne et bedre sted å anlegge en ny koloni på, uten at det lyktes i første omgang. Men straks Balboa var ryddet av veien, bestemte Davila seg for å ta den forjettede Sydhavskysten i øyesyn, og oppdaget at klimaet der var mye gunstigere enn nordkysten langs Karibia.
Et stykke vestover på kysten fant han et sted som var svært bra, og grunnla her Panama by. Da byen var ferdig i 1524, gav han ordre om at kolonistene i Santa Maria skulle forlate den gamle kolonien og flytte til Panama. De som var for syke til å forflytte seg ble etterlatt til å dø.
Etter kort stund ble Santa Maria slukt av den omkringliggende jungelen, og i dag er det ikke spor igjen.
Panama By ble bygget etter mønster av Santo Domingo, Den Nye Verdens første by. Panama By ble praktfull, med katedral, torg og elegante hus til byens elite.
Utryddelsen av indianerne i Nicaragua
Rundt byen ble jorden dyrket opp ved hjelp av indianere og svarte slaver. Men indianerne døde som vanlig ganske raskt, og av mangel på arbeidskraft ble det sendt ut ekspedisjoner for å bemektige seg flere indianere ved hjelp av det berømmelige "Requirimiento". I 1522 sendte Pedrarias Davila like godt en ekspedisjon helt til Nicaraguasjøen, der kysten var godt befolket med indianere som gjorde lite motstand. På denne ekspedisjonen ble tusenvis av indianere fraktet som arbeidskraft til Panama under påskudd om at de skulle "kristnes under tilsyn", med arbeidstjeneste som motytelse.
Denne praksis var godt kjent i Santo Domingo, innført av Columbus i 1498. Det sies at stillehavskysten av Nicaragua allerede da, på grunn av denne ekspedisjonen, ble helt avfolket.
Strid med Francisco Pizarro
Dette likte Pedrarias Davila dårlig; igjen fryktet han å miste kontrollen. Da det holdt på å gå riktig galt med en av ekspedisjonene, der mesteparten av ekspedisjonen var strandet på en øy mens et skip dro for å hente hjelp i Panama, nedla Davila forbud mot videre utforsking sørover, og sendte egne skip til de strandede for å hente dem hjem.
Men Pizarro ville ikke gi seg, og greide i all hemmelighet å organisere en ny ekspedisjon, der han endelig nådde Inkariket i 1526 og med selvsyn kunne se rikdommene.
Strid med Cordoba; Davilas fall
Ved tidligere ekspedisjoner ble det oppdaget av Nicaragua var et fruktbart og rikt område. Cordoba ble utnevnt til guvernør av området, men fortsatt under Pedro Davila i rang, og sendt nordover for å etablere en koloni (stedet kolonien ble etablert bærer fortsatt guvernørens navn: Cordoba). Imidlertid var han egenrådig som alle andre, og forsøkte å løsrive seg fra Davilas autoritet.
På samme måte som med Balboa ble Cordoba arrestert og henrettet i 1526.
Da den nye guvernøren de los Rios ankom og overtok, flyttet Davila til Cordoba i Nicaragua og levde der til sin død i 1531.
Vurdering
Pedraria Davila var en hard administrator av Castilla de Oro. Han er mest kjent for å legge hindringer i veien for berømte conquistadorer som Balboa og Pizarro, for utøvelse av det beryktede Requirimiento, grunnleggelsen av Panama By, -den første spanske by på det amerikanske fastland-, og for utryddelsen av indianerne på stillehavskysten av Nicaragua.
USS «Gridley» (DDG-101)
USS «Gridley» (DDG-101) er en amerikansk destroyer i Arleigh Burke-klassen. Skipet er oppkalt etter kaptein Charles Gridley. Det tilhører Stillehavsflåten i Den amerikanske marinen.
Copán
Copán er et arkeologisk sted i Honduras. Det befinner seg i departementet Copán vest i landet, like ved grensa til Guatemala. Copán er en av de best bevarte byene i Honduras, og var hjemstedet til et stort mayisk kongedømme i den klassiske perioden, og var på sitt høydepunkt rundt 400–800 e.Kr. Kongeriket het opprinnelig Xukpi. I området finnes det i dag et museum med mayaskulpturer, restaurerte og originale bygninger samt et underjordisk tempel med originale tegninger. Museet har også mer enn 2000 objekter som har blitt funnet i Copán.
Stedet ble oppført på UNESCOs verdensarvliste i 1980.
Otakar Německý
Otakar Německý (født 2. mars 1902, død 18. mars 1967) var en tsjekkoslovakisk kombinert- og langrennsløper som konkurrerte på 1920-tallet.
Traci Lords
Traci Elisabeth Lords (født 1968) er en amerikansk skuespiller og tidligere pornoaktør.
Biografi
I 1986 oppdaget føderale myndigheter at hun var mindreårig og arresterte både henne og eierne av filmselskapet X-citement Video. Ingen ble dømt, men filmselskapet fikk mye trøbbel og ble pålagt å fjerne samtlige av filmene hun medvirket i som mindreårig for å unngå å bli tiltalt for distribusjon av barneporno. Tracis siste pornofilm var Traci, I Love You fra 1987. Dette var den eneste filmen som hun medvirket i hvor hun var over 18 år og den eneste som hun eier rettighetene til. Dette medførte gjentatte anklager om at det var hun selv som tipset myndighetene om at hun var mindreårig. Nå som de andre filmene hvor hun medvirket var blitt illegale i USA ble denne da den eneste lovlige, og solgte derfor enormt etter oppstyret i media. Lords benektet imidlertid dette i sin selvbiografi i 2003.
Filmkarriere
Bare ett år etter sin siste pornofilm begynte Lords å spille biroller i B-filmer samt gjesteroller i diverse TV-serier. Hennes første rolle i en vanlig TV-serie var i krimserien Wiseguy. Samme år spilte hun i sci-fi grøsseren Not of This Earth. På TV hadde hun blant annet gjesteroller i serier som MacGyver (1990), to episoder av Married… With Children (1989 og 1991), Highlander (1993), Tales from the Crypt (1993). Hun hadde fem gjesteroller i Melrose Place (1995), og tre i Roseanne (1994 og 1995), 17 i Profiler (1997–1998) og First Wave (2000–2001). Hun har også medvirket i seriene Gilmore Girls (2003) og Will & Grace (2005). Når det gjelder TV-filmer spilte hun blant annet forførerisk vamp i Stephen Kings skrekkfilm The Tommyknockers fra 1993.
Annet
I 2003 utgav Lords selvbiografien  Traci Lords: Underneath It All. Hun var gjest i Larry King Live i 2003 og The Oprah Winfrey Show samme år. Hun regnes som den pornoskuespilleren som har lykkes best med overgangen til mainstreamfilm.
Hun har 1. KYU i Bujinkan Ninjutsu.
Loudon Wainwright III
Loudon Snowden Wainwright III (født 5. september 1946) er en amerikansk folksanger, låtskriver, humorist og skuespiller. Han er far til musikerne Rufus Wainwright og Martha Wainwright, bror til musikeren Sloan Wainwright, og tidligere ektemann til musikeren Kate McGarrigle i årene 1973–1977. Wainwright vant i 2010 Grammy med albumet High Wide & Handsome: The Charlie Poole Project for «Best Traditional Folk Album».
Traci Lords
Annet
På 1990-tallet medvirket hun som sanger på musikkalbumet Generation Terrorist til gruppa Manic Street Preachers. Mötley Crües sang «All In The Name Of…», fra albumet Girls, Girls, Girls, omhandler hennes liv i pornobransjen.
Loudon Wainwright III
Tidlig liv
Wainwright ble født i Chapel Hill, Nord-Carolina i USA, som sønn av yogalæreren Martha Taylor og Loudon Wainwright jr., en skribent og redaktør for det ukentlige magasinet Life. Han vokste opp som blant de bedrestilte i Bedford, New York, en rik by i fylket Westchester County. På barneskolen var han klassekamerat med Liza Minnelli. Blant hans søstre er Sloan Wainwright, også en sanger, og han nedstammer direkte fra koloniguvernøren Peter Stuyvesant. Han tok eksamen ved St. Andrew's School.
Karriere
Wainwright har hevdet, slik som mange av hans samtidige, at han ble musikalsk inspirert av å se Bob Dylan på folkemusikkfestivalen Newport Folk Festival i 1962. Han ble en av de mange unge folkesangere som ble markedsført som «den nye Dylan» tidlig på 1970-tallet, noe han selv med beklagelse kommentarte satirisk i sangen «Talking New Bob Dylan» på sitt album History fra 1992.
Wainwright er kjent for sin sang «Dead Skunk (in the Middle of the Road)», om et dødt stinkdyr på midten av vegen, og som han hevdet at han skrev i løpet av femten minutter. Hans sang «B Side» handler om biers seksualliv, og «I Am the Way», innspilt på en konsert og utgitt på hans fjerde album, Attempted Mustache fra 1973, handler om Jesus som kysser Maria Magdalena, noe Jesus kan gjøre da han er Vegen. Sangen var en parodi basert på «New York Town», en sang skrevet av Woody Guthrie. Robbie Williams sang «Jesus in a Camper Van» fra 1998 med lånte tekstlinjer fra Wainwrights sang. Sangen «Rufus Is a Tit Man» handler om at hans unge sønn får all oppmerksomheten fra sin mor, og han selv intet:
Som svar skrev hans hustru Kate McGarrigle «First Born» hvor hun synger om hvor høyt hun elsker sin lille sønn og om hvordan han er hennes favoritt. Hans femte album Unrequited (1975), hvor han lar seg avbilde gråtende på omslaget, handler i stor grad om urolighetene ved at ekteskapet med Kate ble oppløst: sanger som «Whatever Happened to Us» og «On the Rocks» og til forsøket på å gi seg selv trøst «Absence Makes the Heart Grow Fonder».
Wainwright har også deltatt i et antall filmer, blant annet mindre roller i The Aviator, Big Fish, The 40 Year Old Virgin, Knocked Up og fjernsynsserien Undeclared. Wainwright ble kjent i Storbritannia da han deltok sammen med den engelske sangeren og komikeren Jasper Carrott i dennes fjernsynsprogram Carrott Confidential på slutten av 1980-tallet, og han har forblitt populær i Storbritannia siden.
I september 2006 komponerte Wainwright og Joe Henry musikk for Judd Apatows film Knocked Up som kom ut sommeren 2007. I tillegg til å ha komponert sanger til lydsporet opptrådte Wainwright i en mindre rolle som hovedpersonens fødselslege. Han har også komponert musikk for teaterproduksjonen av Carl Hiaasens Lucky You som hadde premiere ved Edinburgh Fringe Festival i 2008.
Privatliv
Wainwrights sønn Rufus Wainwright og hans datter Martha Wainwright fra hans ekteskap med den kanadiske sangeren og låtskriveren Kate McGarrigle, er begge kjente sangere og låtskrivere. De har dessuten vært tema i flere av Wainwrights mest kjente sanger. Hans ode til amming, «Rufus Is a Tit Man» og den retrospektive «A Father and a Son» er til sønnen, mens hans andrefødte Martha fikk sine sanger med «Pretty Little Martha», og da hun ble fem fikk hun «Five Years Old», og da hun var tenåring ble hun omtalt i den klinisk ærlige «Hitting You». Ekteskapet ble oppløst da Rufus var tre og Martha var ett. Martha kommenterte det i et intervju: «Da jeg var mindre var jeg veldig opptatt av å høre på sanger min far har skrevet om sitt forhold til min mor. De gikk fra hverandre da jeg var liten og disse sangene er alt jeg har som kan fortelle meg noe om deres forhold. Jeg letet konstant i tekstene etter et slags bevis på at de hadde vært sammen».
Rufus Wainwright har på sin side spilt inn en cover av farens sang «One Man Guy», og han skrev «Dinner at Eight» om en familiekrangel. Martha har spilt inn en coverversjon av sin fars sang «Pretty Good Day» og har selv uttalt at hennes sang «Bloody Mother Fucking Asshole» er om han. På den annen side har Martha og faren samarbeidet på sangen «You Never Phone» på hans album So Damn Happy (2003). Han har også skrevet en del sanger med Kate McGarrigle, og hun har spilt inn flere sanger som han har skrevet.
Sangen «Father/Daughter Dialogue», fra hans album Grown Man (1995), forsøker Loudon – slik tittelen avslører, å gå i dialog med sine barn. Datteren Martha synger første vers hvor hun anklager faren, og spør ham om han virkelig tror at han med sine sanger kan gjøre alt galt rett igjen: «The facts are in and we have found, / That basically you're not around.» I andre vers forsvarer han seg med at han gjør bot med sine sanger, men livet er virkeligheten og sanger er kun sanger: «Darling daughter can't you see, / The guy singing the songs ain't me.»
Loudon Wainwright har også datteren Lucy Wainwright Roche, som også er musiker, sammen med sangeren Suzzy Roche. Han fikk sin tredje datter Alexandra «Lexie» McKim Kelly Wainwright i sitt andre ekteskap med Ritamarie Kelly, og han giftet seg på nytt i 2005.
Wainwright er en del av inspirasjonene til figuren Jimmy Thudpucker i den politisk kommenterende tegneserien Doonesbury.
Adon Elmir
Adon Elmir (født 29. mars 1968 i Salamiyah i Syria) er en syrisk-norsk billedkunstner og designer, bosatt i Tingvoll på Nordmøre i Møre og Romsdal. Han er utdannet arkitekt fra Universitetet i Damaskus med diplomgrad i arkitektingeniørvitenskap fra 1996.
Ut over arkitekturen som et faglig grunnlag for hans virksomhet, arbeider han med flere kunstarter, hovedsakelig billedkunst, grafikk, digitalkunst og visuell kommunikasjon.
Biografi
Elmir vokste opp i Salamiyah og han flyttet i 1978 sammen med familien til Damaskus, hvilket var et vendepunkt i hans oppvekst. Elmir, som var familiens yngste, var omgitt av en kulturell sfære som kom til å spille en avgjørende rolle i hans framtid. Kunst generelt har opptatt ham siden barndommen, mens språk og litteratur har dyrket hans interesse for skrivningen. Som tenåring jobbet han med grafisk design, kalligrafi og ornamentdesign. Helt siden videregående skole har han vært opptatt av spørsmål knyttet til kunst og kunstfilosofi. Arkitektur og skulptur var for ham en vakker og magisk verden som han ønsket å studere. Han gjennomførte arkitektutdanningen ved Fakultet for arkitektur i Damaskus, 1996. Samtidig drev han med kunst og forfatterskap. Dette gav ham mulighet til å se forholdene mellom forskjellige kunster fra en bredere synsvinkel. I 1998 flyttet han til Norge og møtte en ny verden som satte sine spor i hans kreative prosjekt, og tilførte det nye ideer.
Den meste av forfatterskapet til Elmir ble utgitt i perioden 1993–1998, hvor han fra 1993 til 1997 jobbet som kulturredaktør og kunstnerisk rådgiver i det libanesiske magasinet «Delta», og fra 1996 til 1998 som konsulent i det syriske forlaget «Ward Publishing». Han har skrevet blant annet artikler, essayer og bøker.
Elmir har holdt flere utstillinger både separate og kollektive. I dag arbeider han med flere prosjekter som har til formål å få det digitale integrert i den tradisjonelle malerkunsten. Hans arbeider hører til flere kunstområder: Maleri, tegning, grafikk, elektronisk kunst, kalligrafi og digital fotografi. Han har også holdt flere foredrag tilknyttet kunstutstillinger og kulturarrangementer, i samarbeid med blant annet Amnesty International Norge, Human-Etisk Forbund og Sunndal Kulturfestival.
Elmirs kunstneriske virksomhet kan kategoriseres i fem utviklingsfaser:
Om arbeidene
Elmirs arbeider låner ofte sine elementer fra eksisterende og/eller hypotetiske verdener, og bygger videre på bølger av tanker, spontane former, komposisjon med farger, kombinasjon av linjer, symboliserte tekster, poetiske bilder, sammensetning av det figurative og det nonfigurative og så videre – eller gjerne alt dette.
Et tilbakevendende tema i Elmirs bilder er menneskerettigheter og ytringsfrihet, noe som blant annet har ført til at bildene hans er blitt brukt som illustrasjoner i «AmnestyNytt».
Innholdet i arbeidene til Adon Elmir er et grunnleggende element som beveger seg parallelt og i harmoni med formen. Dialektiske relasjoner binder innhold, form og teknikk til hverandre. Men slik som den russiske billedkunstneren, Vasilij Kandinskij definerer forholdet mellom form og innhold, er det «ikke formen (materien) som er det viktigste, men innholdet (ånden)» , i den forstand at «enhver form nødvendigvis også rommer et indre – har et indre innhold – som kommer sterkere eller svakere til syne». Dette framtrer tydelig både i det tematiske trekk i Elmirs bilder, og i selve kunstnerens uttrykk: «Kunst uten innhold finnes ikke!»
Publikasjoner i utvalg
Originaltittel (Arabisk) : «<span lang="ar" style="font-family: Times, Times New Roman, Georgia, serif; font-size: 110%;">العقل والرصاص – الأدمغة بين محكمة الظلام وأزمنة الهلام » – An-Naqid (The Critic): A Monthly Cultural Review in Arabic. Nr. 67, januar 1994. Riad El-Rayyes Books Ltd., London/Beirut: 1994.
Nailea Norvind
Nailea Norvind (f. 16. februar 1970 i Mexico by) er en meksikansk skuespiller som har medvirket i både tv-serier og i filmen Gaby: A True Story. Hun har også medvirket med sin stemme (oversatt til spansk tale) i filmen Atlantis: The Lost Empire. Hun startet sin karriere veldig ung, men hun er mest kjent for sin opptreden i såpeserien Quinceañera.
Hun er datter av den norske skuespilleren Eva Norvind. Nailea var gift med Fernando Gonzalez Parra fra 1993 til 1998 og hun har to døtre, Naian og Tessa.
Regjeringsrådet/statsrådet i 1814
Regjeringsrådet/statsrådet i 1814 ble opprettet etter oppløsningen av unionen mellom Danmark og Norge den 14. januar 1814. Det ble oppløst 11. november 1814.
Rådet ble opprettet den 2. mars 1814 i Christiania etter instruks og kunngjøring av den daværende prins (senere konge) Christian Frederik. Det ble dannet etter mønster av det danske geheimestatsrådet av 1784, og hadde bare rådgivende myndighet. Det skulle møtes to ganger i uken, og behandle saker som på forhånd hadde sirkulert mellom medlemmene. Rådets sekretær skulle føre protokoll under møtene, og ha tilsyn med denne.
Regjeringsrådet bestod av fem departementer, etter forbilde av regjeringskollegiene i København:
(Etter 11. november ble departementsinndelingen endret, slik at f.eks. finanssakene kom i 5. departement.)
Grunnloven av 17. mai 1814 fastsatte at regjeringsrådet skulle betegnes som kongeriket Norges statsråd, og bestå av minst fem medlemmer. Dette ble stadfestet ved kongelig resolusjon av 19. mai 1814. Etter dette skiftet også medlemmene tittel fra regjeringsråd til statsråd.
(*) Fra 19. mai ble tittelen «regjeringsråd» endret til «statsråd» og «regjeringssekretær» til «statssekretær».
Ved opprettelsen var regjeringsrådet utelukket fra følgende samfunnsspørsmål:
På disse områdene styrte regenten gjennom egne kommisjoner og komitéer:
Grunnloven fastsatte altså at regjeringsrådet skulle betegnes som statsråd. Kongen skulle selv føre forsete ved statsrådets møter. Ved hans fravær skulle eldste statsråd lede møtene. Statsrådets sekretær fikk fra nå benevnelsen «statssekretær».
I juni 1814 ble det bestemt at en av statsrådene skulle tiltre Komitéen for undervisnings- og kirkesaker, og foredra dens innstillinger i statsråd.
Etter at Grunnloven var vedtatt, ønsket kong Christian Frederik å utnevne general Carl von Schmettow, kommandant i Trondhjem, til utenriksminister. Da denne ikke ønsket å påta seg oppgaven, gjorde ikke kongen ytterligere forsøk på opprette et norsk utenriksministerembete. Ansvaret for utenrikspolitikken var derfor plassert hos kongen da unionen med Sverige ble inngått samme høst.
Da statsrådet i løpet av sommeren 1814 fikk forslagsrett, ble Grunnlovens adgang til å tilkalle utenforstående til statsrådets møter benyttet flere ganger. Første gang var 6. juli 1814, da statsrådet behandlet Preussens, Russlands, Storbritannias og Østerrikes ultimatum vedrørende unionen med Sverige. Foruten statsrådets faste medlemmer, møtte godseier Peder Anker, oberst Diderik Hegermann, kommandør Jens Schow Fabricius og professor Georg Sverdrup – alle medlemmer av Riksforsamlingens presidentskap. Til et par av statsrådsmøtene etter dette, ble sekretæren i Riksforsamlingens konstitusjonskomité, Christian Adolph Diriks, innkalt. I statsråd i Moss den 13. august, det siste hvor kong Christian Frederik møtte, var følgende innkalt utenfra: Christian Adolph Diriks, Georg Sverdrup, sorenskriver Christian Magnus Falsen og sorenskriver Wilhelm Frimann Koren Christie.
Etter at Stortinget 4. november 1814 hadde akseptert unionen med Sverige, og Grunnloven var blitt revidert deretter, ble grev Hans Henrik von Essen utnevnt til stattholder den 11. november 1814 av den svenske visekongen i Norge, kronprins Karl Johan. Essen hadde siden Kiel-freden 14. januar 1814 formelt vært svensk generalguvernør i Norge. De sittende statsrådene ble samtidig stadfestet i sine embeter.
Ebraucus
Ebraucus (walisisk: Efrawg/Efrog) var en mytisk konge av britene, og det finnes ingen historiske bevis for hans mulige eksistens. Hans fortelling kommer fra Geoffrey av Monmouths Historia Regum Britanniae (De britiske kongenes historie), skrevet omkring 1136. Her gjengis han som sønn av den foraktelige Mempricius som til sist ble spist av ulver.
Etter sin fars død ble Mempricius konge og styrte i 39 år. I henhold til Geoffrey ble han meget beundret, var høy og bemerkelsesverdig sterk. Han var den første til å gå i krig med gallerne siden Brutus' tid. Ved å herje byene og kysten og drepe mange menn, ble han meget rik på gull og sølv og beriket selv landet i Britannia. Han grunnla byen Kaerebrauc (York), oppkalt etter seg selv, nord for elven Humber, (se Eboracum for den egentlige bakgrunnen for York), og Alclud i Alba (Skottland) (se Dumbarton, hovedstaden i Strathclyde). I følge Polidoro Virgili «bygde han byen Maidens, nå kalt Edinburgh Castle, og ble anlagte i den ytterste delen av Storbritannia, nå kalt Skottland.» Registrum Malmesburiense hevder at han også bygde «festningen i Montrose». Geoffrey hevdet at dette var på samme tid som kong David regjerte i Judea og Silvius Latinus i Sparta.
Ebraucus hadde tyve koner som skaffet ham tyve sønner og tretti døtre. Mange av disse nevnes med navn, men ingen biografi er knyttet til dem, unntatt datteren Galaes som var den vakreste kvinnen i hele Britannia og Gallia, men det er også alt som sies om henne. Alle sine døtre sendte han til sin fetter Silvius Alba i Alba Longa (Italia) slik at de kunne bli gift med andre etterkommere fra Troja. Med unntak av Brutus Grønnskjold dro alle hans andre sønner, ledet av Assaracus, til Tyskland, underkastet folket og skapte seg et kongedømme der som ikke nevnes med navn.
Brutus Grønnskjold, den gjenværende sønnen, arvet kongeriket da Ebraucus døde.
Lottefors
Lottefors er et tettsted i Bollnäs kommune i Gävleborgs län i landskapet Hälsingland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 392 innbyggere.
Willibrord av Utrecht
Willibrord (født 658, død 7. november 739) var en katolsk benediktinermunk fra Northumbria i England. Han er kjent som Frisernes apostel ettersom han virket som misjonær i dagens Nederland.
Tidlig liv
Willibrords far Wilgils bestemte seg for å bli eremitt da gutten var svært ung, og han ble derfor overlatt til munker i Ripon før han var syv år gammel. Abbeden i Ripon var Wilfrid av York, som også var biskop av Northumbria. Han fikk innført Benedikts regel i klosteret. Wilfrid var innblandet i en rekke disputter, men med Willibrord fikk han raskt et godt vennskap, og gutten ble omtalt som hans sønn (filius). Bonifatius forteller at Willibrord avla ordensløfter allerede som femtenåring.
I 678 ble Northumbria delt i fire bispedømmer, og Wilfrid ble forvist. Willibrord dro også i eksil, mer eller mindre frivillig. Han reiste til et kloster kjent som Rathmelsigi, som muligens er identisk med ruinen Mellifont ved Drogheda i Irland. Han studerte der teologi i tolv år, sammen med Egbert av Northumbria og Wigbert av Fritzlar.
Misjon
Egbert var oppsatt på å misjonere i Nord-Tyskland, men ble i en visjon advart mot dette. Wigbert reiste, men kom i 689 tilbake etter to fruktesløse år. Willibrord var da 31 år gammel, og hadde blitt presteviet av Egbert i 688. Han ønsket å ta på seg det farlige oppdraget.
I 690 vendte han hjem til England og fikk tillatelse til å reise til kontinentet. Samme år dro han videre med elleve engelske munker, blant dem Swithbert av Northumbria, Ewald den lyse og Ewald den mørke. De steg iland ved Rhinens utløp, og dro så til Utrecht. Der fikk de audiens ved hoffet til Pipin II av Herstal, Karl Martells far. Han støttet dem, og oppfordret dem til å preke i nedre Friesland, mellom Meuse og havet.
Etter at misjonen var etablert reiste Willibrord til Roma for å få støtte fra pave Sergius I. Han ble bispeviet av pave Sergius, og fikk med seg relikvier, som var nødvendige for å kunne opprette permanente altere i kirker som ble bygget.
Mens Willibrord var i Roma hadde Swithbert blitt bispeviet. I 693 hadde Wilfrid nemlig ordinert ham som misjonsbiskop under et opphold i England. Det kan se ut til at Pipin ikke satte pris på dette, for Swithbert flyttet raskt lenger opp langs Rhinen, mens Willibrord fortsatte i Friesland. I 695 dro han igjen til Roma, med et brev fra Pipin som anbefalte at han ble bispeviet. 21. november 695 ble han konsekrert som erkebiskop for friserne, og Sergius overrakk palliet til ham. Fordi den nærmeste minnedagen var den 23. november, for pave Klemens I, fikk han navnet Klemens i tillegg til sitt dåpsnavn.
Etter bare to uker i Roma reiste han tilbake, med mandat til å organisere kirken i Friesland. Han brukte Canterbury erkebispedømme som modell, og opprettet suffraganseter i utkanten. Av Pipin fikk han festningen Wiltaberg, senere Utrecht, som sete.
Resultatene av misjonen var gode i områder som ble styrt av frankerne. Men ellers var det vanskeligere, og han var hele tiden avhengig av beskyttelse fra verdslige herskere. Han reiste mye rundt og prekte, bygde kirker og innsatte prester og munker. Han konsekrerte også flere biskoper til nye seter.
I 698 fikk han jord av Irmina av Öhren, som var gift med Hugobert av Pfalz. Hun var også Pipins svigermor, og ble senere abbedisse. Willibrord grunnla klosteret Echternach i dagens Luxembourg, og ledet det selv som abbed en periode.
Han reiste også til Danmark, hvor han var den første misjonær. Han kjøpte fri tretti slavegutter der, og etter å ha kristnet dem tok han dem med seg, men dette førte ikke til noe ytterligere arbeid i Danmark. Under hjemfarten fra Danmark førte dårlig vær til at han måtte gå iland på Helgoland. Danskene og friserne regnet dette som et hellig sted, og det var tabu å drepe noe levende vesene, spise noe som vokste der eller hente opp vann fra en brønn uten at det skjedde i fullstendig stillhet. Willibrord ville demonstrere at dette var overtro, og drepte noen kyr, døpte tre personer ved en kilde og snakket svært høyt mens han gjorde dette. Ingenting skjedde, og de som så på var usikre på hvorfor guden ikke inngrep. Men den frisiske herskeren Radbod tok affære, og ofret en av Willibrords ledsagere for å blidgjøre guden.
På Walcheren gikk ting roligere for seg, og Willibrord konverterte mange. Han ødela også et gudebilde, og da den hedenske presten forsøkte å drepe ham klarte han å komme seg unna, tilbake til Utrecht. Det at han skapp unna gudenes vrede ble lagt merke til, og mange følte at dette gjorde hans budskap mer troverdig.
I 714 døde Pipin II, og året etter drev Radbod Willibrord ut av Utrecht. Mange kirker ble ødelagt, og prester ble drept. Alt var ikke galt dette året; Karl Martell fikk sønnen Pipin den yngre, som ble døpt av Willibrord. Den yngre Pipin ble senere frankernes konge, og var far til Karl den store. Willibrord virket de neste årene i Franken og Thüringen. Radbod ble drept i 719, og Willibrord kunne vende tilbake. Den østlige delen av landet lå nå åpent for ham.
Sine siste år tilbrakte Willibrord i Echternach. Han døde der 7. november 739, hele 81 år gammel. Han ble straks etter sin død æret som helgen.
Etter Willibrords død
I 1031 ble hans ben skrinlagt og flyttet til en hvit marmorsarkofag under høyalteret i basilikaen i Echternach. Under den franske revolusjon ble de fjernet, men i 1906 kom de tilbake.
Minnedagen er dødsdagen 7. november, og det er en translasjonsfest 10. november. Kulten har alltid vært sterkest i Nederland og Luxembourg; i fødelandet England har han ikke vært så kjent, men Beda den ærverdige skrev om ham, og er den viktigste kilde til kunnskap om Willibrord. Alkuin av Tours skrev to biografier om ham. Begge handler mest om mirakler og lite om de rent historiske sider ved helgenens arbeid. Ingen av de mange brev Willibrord skrev er bevart.
I Echternach feires det årlig, på tirsdag etter pinse, en fest kjent som Springende Heiligen («dansende helgener»). Opphavet er uklart, men den har blitt feiret minst siden 1553, bortsett fra årene 1786–1802. Deltakerne, som inkluderer biskoper, preste og ordensfolk, går arm i arm, fire eller fem i bredden, i en prosesjonsdans som varer en times tid. Det er formelle trinn, tre frem og to bakover, og det hele akkompagneres med blåseinstrumenter. Prosesjonen krysser en bro over Sure, og ender opp i Willibrords helligdom, hvor deltagerne blir velsignet med alterets sakrament. Den har en botskarakter, og inneholder bønner for de som lider av epilepsi og mentale sykdommer. Legenden forteller at Willibrord stanset et utbrudd av St. Veitsdans, og dette kombinert med at prosesjonen går til hans kloster tyder på en sammenheng med ham.
Relikvier
En helgenkalender som ble skrevet ned av en munk i Echternach for Willibrords bruk tidlig på 700-tallet er bevart i Bibliothèque Nationale i Paris. Den er viktigste kilde til kunnskap om kulten til en del helgener fra Northumbria. Kalenderen er et relikvie fordi Willibrord selv skrev noen linjer om sin bispevielse i den under datoen 21. november 728. I Trier har man bevart hans reisealter.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi var:
Antoaneta Stefanova
Antoaneta Stefanova (bulgarsk: Антоанета Стефанова) (født 19. april 1979 i Sofia) er en bulgarsk stormester i sjakk.
Hun var også kvinnelig verdensmester i sjakk fra 2004 til 2006.
Manas
Manas (kinesisk: 玛纳斯县; pinyin: Mǎnàsī Xiàn; uighur: ماناس ناھىيىسى / Manas Nahiyisi) er et fylke i det autonome prefektur Changji i den autonome region Xinjiang i Folkerepublikken Kina.
Folketallet var 161,174 i 1999.
Samferdsel
Kinas riksvei 312 løper gjennom området. Den fører fra Shanghai og ender på grensen mot Kasakhstan, og passerer blant annet Suzhou, Nanjing, Hefei, Xinyang, Xi'an, Lanzhou, Jiayuguan og Ürümqi.
Bernstorff
Bernstorff er en tysk-dansk adelsslekt som stammer fra Mecklenburg. Den er kjent fra 1300-tallet.
Serious Fraud Office (Storbritannia)
Serious Fraud Office (SFO) er en britisk etterforsknings- og påtalemyndighet underlagt Attorney General for England and Wales. SFO ble opprettet i 1987 og har ansvar for å etterforske og påtale alvorlig økonomisk kriminalitet.
Krasnyj Sulin
Krasnyj Sulin (russisk: Кра́сный Сулин) er en by i Rostov oblast i Russland. Den ligger rundt 70 km nord for Rostov-na-Donu.
Demografi
Befolkningsutvikling: ! År || Folketall || Kilde
Orkanen Henriette
Orkanen Henriette var en orkan i Stillehavet. Et område med ustabilt vær omkring 400 kilometer sørøst for Acapulco i Mexico utvikla seg til den tropiske stormen Henriette 31. august 2007. Stormen beveget seg langs Mexico-kysten mot Baja California, og nådde orkanstyrke 4. september 2007. I Baja California Sur ble det igangsatt evakuering av om lag 300 mennesker da orkanen nærmet seg. Ni personer mistet livet som følge av orkanen; syv mennesker omkom i stein- og jordras i Acapulco-området forårsaket av det kraftige regnværet orkanen brakte med seg, i tillegg ble to fiskere rapportert drept utenfor Sonora-kysten.
Orkanen Henriette herjet samtidig med kategori 5-orkanen Felix. Det er første gang siden registreringene startet på slutten av 1800-tallet at to så kraftige orkaner har herjet samtidig i samme område.
Se også
Pazifische Hurrikansaison 2007 Orkaanseizoen van de Grote Oceaan 2007 2007年太平洋颶風季
Pauline Quirke
Pauline Quirke (født 8. juli 1959 i London, England) er en britisk skuespiller, best kjent fra fjernsyn. Hennes mest kjente rolle er som «Sharon» i serien Birds of a Feather. Hun hadde også en rolle i filmen Elefantmannen fra 1980, der hun spilte mot Lesley Dunlop.
Pauline begynte sin karriere som barneskuespiller åtte år gammel, og hun dukket opp i mange filmer og TV-programmer siden den gang. Som en tenåring på 1970-tallet, var Quirke med i tre TV-serier rettet mot barn. Quirke spilte rollen som Veronica i Shine on Harvey Moon, en britisk TV-serie produsert av Central Television for ITV fra 8. januar 1982 til 23. august 1985. Hennes skuespiller-karriere begynte virkelig å ta av i 1989, da hun fikk rollen som Sharon Theodopolopodus i Birds of a Feather.
Fra 2000 til 2003 spilte Qurike sammen med Warren Clarke i BBC-serien Down to Earth. Quirke ble ofte sett i den populære TV-serien Strictly Come Dancing. Quirke konkurrerte i BBCs Celebrity MasterChef i juni 2007. I mai 2010 ble det annonsert at Quirke skulle få en rolle i såpeoperaen Emmerdale i rollen som Hazel Rhodes, mor til den allerede etablerte karakteren, Jackson Walsh. Den 16. mai 2011 ble det kunngjort at Quirke hadde bestemt seg for å slutte i TV-serien Emmerdale.
Antioquia
Antioquia er et departement nordvest i Colombia som grenser til nabodepartementene Córdoba, Sucre, Bolívar, Santander, Boyacá, Caldas, Risaralda og Chocó. I nord ligger Atlanterhavet.
Antioqia er en av 32 delstater i Colombia. Antioqia er den nest største delstaten med 5 682 000 innbyggere fordelt på 124 kommuner med 10 større bysentere.
Departementshovedstaden Medellín ble stiftet 2. mars 1616 av Fransico de Herrera. Medellin er lokalisert i Aburradalen omkring elven rio Medellin. I 2005 hadde byen 2,2 mill. innbyggere og vel 3,3 mill. innbyggere med forsteder. Medellin er en av Colombias største kulturelle sentra, med blomsterfestival i august, «Feria las flores», og tyrefektningsfestival i januar, «Feria Taurino».
Medellin har et industrisentrum med en del elektro- og tekstilindustri. Den årlige tekstilmessen Colombiatex arrangeres i Medellin.
Medellin har 2 flyplasser som eneste by i Colombia. Medellin har også bygd ut t-bane (Metro) som dekker forstedene lenger nord og sør i Aburradalen. Denne er koblet med en hengebane opp en av de bratte fjellsidene (Metrocable).
Viktige naturressurser er olje og kull samt jern, bauxitt, bly, platina, sølv og gull. Innenfor jordbruk dyrkes det mye kaffe og bananer.
Nasjonalparken Las Orquídeas er en stor attraksjon i departementet.
Sikring (elektrisk)
En sikring er en elektrisk komponent som skal hindre brann eller teknisk ødeleggelse i forbindelse med overbelastning eller kortslutning av elektriske strømkretser. Denne artikkelen omtaler smeltesikringen.
Smeltesikringen består av en sølvtråd som er trukket gjennom sikringen, mellom de to kontaktene. Sølvtråden kan være omgitt av sand. Når sikringen belastes over merkestrømmen på sikringen (altså ved overbelastning), vil tråden bli varmere og til slutt kan den smelte og slik bryte kretsen. Sandens oppgave er å slukke lysbuen som kan oppstå når tråden smelter. Spesielt ved kortslutning vil det oppstå lysbuer. I smeltesikringer for bygninger sitter sølvtråden fast i en fjærbelastet hette bak (grønn og rød på bildet). Når tråden smelter vil hetta sprette ut. Slik finnes en enkel indikasjon på hvilken sikring som er utløst i et skap som inneholder mange sikringer.
Det er to ting en sikring skal sørge for:
Tradisjonelle sikringer for bygninger har ulik tykkelse på halsen for å hindre at en sikring med stor kapasitet kan settes inn i en kurs dimensjonert for lavere strøm. Dette gjør sikringsskapet «idiotsikkert» slik at det blir umulig å forveksle sikringer og dermed kunne overbelaste kursen. Det er derimot mulig og trygt å bruke sikringer med mindre kapasitet enn kursen er dimensjonert for. Da vil sikringen dog kunne utløses ved kursens normalbelastning. Det er altså trygt å bruke 10A sikringer på en 16A kurs.
I prinsipp er en sikring en elektrisk motstand med en lav resistans. Det er utelukkende strømmen som tilfører sikringen den energien som trengs for å smelte sikringstråden. Da effekten er proporsjonal med kvadratet av strømmen (P = R*I^2), blir strømkapasiteten ganske veldefinert og reproduserbar.
Det finnes et utall spesielle sikringer for formål som ikke er omtalt her.
Nestunnelen
Det finnes to veitunneler ved navn Nestunnelen i Norge:
Eddie Scarf
Edward «Eddie» Richard Scarf (født 3. november 1908, død 7. januar 1980) var en australsk bryter som deltok i de olympiske leker 1932 i Los Angeles og 1936 i Berlin.
Kaija Mustonen
Kaija Marja Mustonen (født 4. august 1941 i Helsingfors) er en tidligere finsk skøyteløper. I løpet av karrieren fikk hun fire OL-medaljer. Under OL 1964 i Innsbruck fikk hun sølv på 1,500 meter og bronse på 1,000 meter. Fire år senere, under OL 1968 i Grenoble, ble det gull på 1,500 meter og sølv på 3,000 meter.
Fylkesvei 6680
Fylkesvei 6680 (Fv6680) går mellom Sorgenfri og Moenkrysset i Trondheim.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 885 (Sør-Trøndelag).
Iskemi
Iskemi beskriver en tilstand i kroppen der blodtilførselen til et organ eller vev er nedsatt som følge av at blodårene som fører til vevet har trukket seg sammen (konstriksjon), er innsnevret på grunn av aterosklerose eller langvarig trykkbelastning, eller er tilstoppet på grunn av trombose. Det fører til redusert nivå av oksygen og glukose.
Puma (PPK)
Puma er et pansret personellkjøretøy med fire eller seks hjul fra italienske Iveco Fiat – OTO Melara. De første prototypene sto klare i 1988, og kjøretøyet var i tjeneste med den italienske hæren fra 2003.
Varianten med firehjulstrekk brukes primært til oppklaring, og varianten med sekshjulstrekk brukes primært som pansret personellkjøretøy. De to kjøretøysvariantene bruker mye av de samme delene.
Historie og utvikling
Puma ble tatt fram som et komplement til Centauro hjulgående panserjagere i tjeneste med den italienske hærens kavaleriregimenter, men i dag er de fleste infanteriregimenter i den italienske hæren også satt opp med Puma. Åtte kavaleriregimenter og to regimenter med spesialstyrker er utrustet med til sammen 330 Puma 4×4. 250 Puma 6×6 er i tjeneste med italiensk marineinfanteri (Serenissima), fallskjermstyrker (Folgore) og berginfanteri (Alpini).
Kjøretøyet ble først brukt operativt i Sør-Irak tidlig i 2005.