cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nostra Aetate
Nostra aetate la et viktig fundament for kirkens møte med ikke-kristne religioner og deltakelse i ulike typer religionsdialog. Det var det første autoritative dokument fra kirken som handlet om dette temaet. Grunnholdningen til andre religioner er positiv, og dokumentet fordømmer alle typer diskriminering på grunnlag av religion. I innledningen heter det: «Fordi [kirken] er satt til å fremme enheten og kjærligheten mellom menneskene, og dessuten også mellom folkeslagene, legger den her mest vekt på det som menneskene har felles og det som fører dem til øket samhørighet.» Mennesker over hele verden og til alle tider stiller noen av de samme grunnleggende spørsmål til tilværelsen, og religionene er ulike svar på disse. Dokumentet sier: «Den katolske kirke forkaster intet av det som er sant og hellig i disse religioner». Samtidig fastholdes det at Kristus er ««veien, sannheten og livet» (Joh. 14, 6), i hvem menneskene finner det religiøse livs fylde, i hvem Gud har forlikt alle ting med seg».
Beskrivelsen av jødedommen får mest plass i dokumentet. Det heter blant annet «Kirken, som fordømmer enhver forfølgelse, uansett hvilke mennesker den måtte være rettet mot, kan ikke glemme den arv den har til felles med jødene. Drevet av sin religiøse og evangeliske kjærlighet, og ikke av politiske grunner, beklager den derfor med sorg det hat, de forfølgelser, de utslag av antisemittisme som er blitt rettet mot jødene, uansett hvilke tider de har funnet sted i og hvem som har vært deres opphavsmenn.»
TDC
TDC (tidligere TeleDanmark) er et dansk teleselskap med virksomhet innen mobiltelefoni, fasttelefoni og Internett i en rekke europeiske land. TDC leverer også kabel-TV i Danmark.
Selskapet er børsnotert og har hovedkvarter i København, Danmark.
I 2005 hadde konsernet en omsetning på 46,6 mrd danske kroner. Antall kunder er om lag 10 millioner. Selskapets globale konsernsjef er den unge dansken Henrik Düring Poulsen, som i november 2008 erstattet Jens Alder.
TDC består av de tidligere selskapene danske TeleDanmark og svenske Song Networks (inntil 2002 Tele1Europe). TDC er 100% privat eid, etter at den danske staten solgte seg helt ut av selskapet på 1990-tallet forut for «Teleforliget» i det danske Folketinget.
Ivor Novello Awards
Ivor Novello Awards er en britisk musikkpris som er oppkalt etter Ivor Novello og tildeles for beste tekst og komposisjon. Prisen tildeles årlig av den britiske foreningen British Academy of Songwriters, Composers and Authors og for første gang i 1955.
TDC
TDC Sverige
21. juni 2016 annonserte det svenske telekomselskapet Tele2 at de hadde inngått en avtale om å kjøpe TDC Sweden for 2,9 milliarder svenske kroner.
Nico de Wolf
Nicolaas de Wolf (født 27. oktober 1887 i Apeldoorn, død 18. juli 1967 i Doesburg) var en nederlandsk fotballspiller som deltok i de olympiske lekene i 1912 i Stockholm.
De Wolf vant en olympisk bronsemedalje i fotball under OL 1912 i Stockholm. Han spilte på det nederlandske fotball-landslaget som kom på tredjeplass i OL-turneringen bak Storbritannia og Danmark. Nederland spilte fire kamper i turneringen, i første runden vant de over Sverige med 4-3 og i kvartfinalen beseiret de Østerrike med 3-1. De tapte semifinalen mot Danmark med 1-4. I bronsefinalen som ble spilt den 4. juni møtte de Finland som de vant over med 9-0.
Ke Huibing
Ke Huibing (kinesisk: 柯卉兵, født 5. februar 1979 i Huanggang i Hubei i Kina, død 19. februar 2020 i Wuhan i Kina) vare en kinesisk managementforsker, professor og doktorkandidatsrådgiver ved Huazhong tekniskvitenskapelige universitet i Wuhan.
Liv og virke
Ke ble utdannet ved det juridiske fakultet ved Hubeiuniversitetet, og tok bacheloreksamen i rettsvitenskap derfra i 2002. I juni 2005 tok han doktorgrad i ledelse fra det sosiologiske fakultet ved Huazhong tekniskvitenskapelige universitet. I juni 2008, tok han også doktorgrad i ledelse fra Wuhanuniversitetets forskningssenter for sosiale tjenester. Fra juli 2008 underviste han i ledelse ved Huazhong tekniskvitenskapelige universitet.
Ke fikk diagnosen malignt lymfom i juli 2019, etter lengre tids behandlig fra Wuhan Tongji-sykehuset (武汉同济医院). Han planla å bli operert kort etter kinesisk nyttår (24. januar 2020). men COVID-19-pandemien forpurret dette. Han fikk dessuten høy feber og hoste, et mulig tegn på å være smittet. Den 10. februar 2020 ble han hospitalisert. Hans kolleger startet pengeinnsamling for ham gjennom internettet.
Ke døde i Wuhan den 19. februar 2020, i en alder av 41 år. Han var den femte professoren fra Huazhong tekniskvitenskapelige universitet som døde under pandemien. De andre fie professorene var Hong Ling, Lin Zhengbin, Liu Xiaoxian og Duan Zhengcheng.
Sprayhood
Hetten dekker deler av kokpiten og nedgangen til båtens indre rom. Den holdes på plass av metallbøyler og knapper som er montert på skroget, og den er i tillegg vanligvis forsynt med vinduer av PVC-duk. Konstruksjonen må være solid nok til å kunne fungere under alle slags værforhold.
Hetten er åpen mot akter, og gir ingen beskyttelse mot vær og vind som kommer den veien. Men siden fartøyet oftest er i bevegelse fremover, eller ligger oppankret «på svai» i baugen, gir dette sjelden noen problemer.
Haddas Ertra
Haddas Ertra (tigrinja: ሐዳስ ኤርትራ) er en eritreisk avis. Den ble startet i 1991 rett etter Eritreas uavhengighet fra Etiopia. Den eies 100 prosent av den eritreiske regjeringen.
Jean-Baptiste Louis Gresset
Jean-Baptiste Louis Gresset (født 29. august 1709 i Amiens i Frankrike, død der den 16. juni 1777) var en fransk dikter.
Bakgrunn i jesuittordenen
Jean-Bapriste Gresset ble oppfostret hos jesuittene og inntrådte i 1726 som novise i deres orden. Han ble senere sendt til Paris til Lycée Louis-le-Grand og senere satt inn som lærer ved andre av ordenens skoler (Moulins, Tours, Rouen).
I 1730 kunne han med stort hell debutere dikterisk med oden «Sur l'amour de la patrie».
I 1731 utgav han sin første diktsamling og i 1734 sitt mest berømte dikt, Vert-Vert, histoire d'un perroquet de Nevers. Det er en serdeles kvikk og elegant satire som skildrer hvordan en papegøye som har vokst opp blant nonnene i et kloster og blant dem lært både bønner og fromme talemåter, blir så berømt at nonnene i et annet kloster ber om å få låne den. På reisen kommer den imidlertid i dårlig selskap og lærer seg matrosenes eder og plumpe uttrykk. Naturligvis oppvekker den stor forargelse når den ved ankomsten fremplaprer sin nyervervede lærdom. Diktets to siste sanger, senere tilkomne, finnes ikke lengre, ettersom Gresset brente opp dem.
Hans conte Le lutrin vivant og hans épitre La chartreuse hadde som følge at han ble utestengt fra jesuittordenen i 1735.
Ut av jesuittordenen, fetert verdensmann
Gresset ble da en populær verdensmann, som spilte en rolle i Paris' salonger. Han forsøkte seg på noe nytt med tragedien med Édouard III (1740), men uten fremgang. Bedre lykke gjorde hans lystspill: Sidney (1745), Les bourgeois (1747), Les parvenus (1748) og fremfor alt Le méchant (1747), som er hans mesterverk. Stykkets helt er en av tidens egoistiske og korrumperte «rouéer», som fornøyer seg med å baktale damene i sine omgivelser. Gressets rykte var stort.
I 1748 ble han medlem av Det franske akademi.
I 1749 vendte han tilbake til sin fødeby, giftet seg og grunnla der i 1750 et akademi for vitenskap, diktning og kunst. Ved denne tid ble han religiøs, angret sine ungdomsdikter og fordømte i 1756 i et åpent brev sine poetiske ungdomssynder. Dette ble tatt gunstig imot på høyere hold. Han ble utnevnt til akademiets direktør, lykkønsket i 1774 i akademiets nabn kong Ludvig XVI til hans tronbestigning og ble adlet.
Hans lette talent, fine observasjon og elegante kvikkhet gjør ham til en av 1700-tallets elskverdigste franske forfattere. Hans Œuvres complètes eär utgitte av Renouard i 3 bind i 1811, Poésies inédites av V. de Beauvillé i 1863 og Poésies choisies av Derôme i 1883.
Thinonoma
Thinonoma er en slekt av biller som hører til den store underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) i familien kortvinger (Staphylinidae). Det er beskrevet bare én art, denne forekommer også i Norge.
Utseende
En liten (2,8-3,2 millimeter), avlang, kullsvart kortvinge. Antennene er tynne og forholdsvis lange, betydelig lengre enn hode + pronotum. Hodet er rundet (nesten sirkelrundt) med middelsstore, flate fasettøyne. Pronotum er avrundet firkantet, omtrent så langt som bredt. Dekkvingene er lett rundede, noe bredere og lengre enn pronotum. Bakkroppen er litt spoleformet, beina forholdsvis lange og slanke.
Levevis
Disse billene lever ved ferskvann, på strender, elvebredder, mellom oppskylt, råtnende materiale og lignende, oftest på mudderbunn.
Utbredelse
Arten er utbredt i Nord-Europa, i Norge på Østlandet.
Jan Fleissner
Jan Fleissner (født 1. februar 1998) er en tsjekkisk roer.
Han representerte Tsjekkia under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble nummer 16 i singelsculler.
Styrke 10 fra Navarone
Styrke 10 fra Navarone (originaltittel: Force 10 from Navarone) er en britisk action-krigsfilm fra 1978 regissert av Guy Hamilton. Handlingen er lagt til 2. verdenskrig. En gruppe engelske og amerikanske kommandosoldater som blir sendt på oppdrag i det tyskokkuperte Jugoslavia for å sprenge en viktig bro. Filmen er en oppfølger til Kanonene på Navarone fra 1961. Hovedrollene spilles av Robert Shaw, Harrison Ford, Edward Fox og Carl Weathers, mens sentrale biroller spilles av Barbara Bach, Franco Nero og Richard Kiel. Manus er basert på Alistair MacLeans roman med samme tittel fra 1968.
Den fikk lunken mottakelse av kritikerne.
Handling
Da de kommer til Jugoslavia blir de lurt i en felle av tysklojale tsjetniker. De ender dermed i tysk fangenskap, men klarer å rømme og får senere kontakt med partisanene. Etter mye dobbeltspill og tilbakeslag klarer de omsider å eliminere forræderen, men blir samtidig stående overfor et stort problem når det kommer til broen. På grunn av at de kun har en begrenset mengde med sprengstoff velger de i stedet å bruke det på å sprenge en stor demning lenger oppe i elva, i håp om at vannmassene skal ta med seg den strategiske broen i dragsuget.
Popularitet og økonomi
Styrke 10 fra Navarone innbrakte $7,1 millioner i USA.
Produksjonskostnadene var på ca 5 millioner dollar.
Anmelderne
Den fikk lunken mottakelse, noe som gjenspeiles i at den har fått 54 % på Rotten Tomatoes. Den amerikanske filmanmelderen Roger Ebert gav den 2,5 av 4 stjerner og mente filmen var klisjepreget. Han gav imidlertid noe ros til spesialeffektene. Leonard Maltin gav den BOMB, som er hans laveste karakter.
Aftenpostens anmelder gav den dårlig mottakelse og beskrev den som en uspennende oppfølger til en gammel suksess. VG gav den terningkast to og Dagsavisen én.
Innspilling
Utendørsscenene ble gjort i Jugoslavia, nærmere bestemt Đurđevića Tara-broen og Mratinjedammen i Montenegro, samt Jersey og Plymouth i Storbritannia. Interiørscenene ble gjort i Shepperton Studios i England og Mediterranean Film Studios på Malta.
Opptakene ble påbegynt høsten 1977 og ble avsluttet innen august 1978.
Fjodor Kulakov
Fjodor Davydovitsj Kulakov (russisk: Фёдор Давыдович Кулаков født 4. februar 1918 i Penza oblast i Russisk SFSR, død 17. juli 1978 i Moskva, Russisk SSFR, Sovjetunionen) var en sovjet-russisk statsmann under den kalde krigen.
Kulakov tjenestegjorde som førstesekretær i den regionale partikomitéen i Stavropol fra 1960 til 1964. Han var medlem av Politbyrået fra 1971 til 1978, og medlem av sekretariatet i det sovjetiske kommunistpartiet fra 1965 til 1978.
Kochin
Kochin er en tung hønserase som stammer fra Kina.
I Kina var den kjent allerede på 1300-tallet med navnet cochin-china, men den kom ikke til Europa før på 1800-tallet. Den ble fort kjent på utstillinger, og det er den fortsatt. Hønsene er ingen storverpere, og de legger små egg i forhold til sin størrelse, men de ruger gjerne og er gode mødre, også med and- og gåsunger. Kyllingene er robuste og vokser langsomt, og det tar rundt ti måneder før de er fullvoksne og verpeklare. Den har i dag størst betydning for framstiling av nye raser. Den er en stor og staselig rase med meget rolig temperament, og den krever ikke stor plass for å bevege seg på. Den er litt treg, og det gjør at den har en makelig måte å bevege seg på. Den har tett befjæring, noe som gjør at den ser veldig stor ut. Kochin finnes ikke som dverg. Det finnes riktignok en rase som heter dvergkochin, men navnet er også alt de har til felles. Eggene er brungule og veier 53 gram. Hanen veier 3,5–5,5 kg, og hønen veier 3–4,5 kg.
Helge Johannes Leikvang
Helge Johannes Leikvang (født 29. august 1913 i Oslo, død 13. august 2005) var en norsk diplomat.
Etter examen artium 1932 og befalsskole i feltartilleriet 1933, ble han cand.oecon. 1938 ved Universitetet i Oslo, før han gjennomførte Utenriksdepartementets aspirantkurs i 1938. Etter et kort opphold i Newcastle virket han under den andre verdenskrig for handelsdepartementet. Deretter var han fra 1945 ved konsulatet i Marseille, før han i 1948 meldte overgang til Norges legasjon i Helsingfors som legasjonssekretær. Fra 1950 var han byråsjef i Utenriksdepartementet, fra 1954 ambassaderåd ved Norges ambassade i Paris og fra 1959 til 1964 var han generalkonsul i New Orleans.
Fra 1964 til 1969 var han ambassadør til Marokko med sideakkreditering til Alger, Tunis og Tripoli. Hans siste faste post utenlands var i Rotterdam som generalkonsul 1969–1974, men han var i 1979 mye i media som spesielt utsendt ambassadør til Bagdad for å få løslatt pastor Sigurd Bratlie. Leikvang gikk av for aldersgrensen i 1983.
Leikvang ble i 1971 utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden.
Han var sønn av skuespiller Ole Leikvang (1870–1964) og Dagmar Eugenie Throndsen (1880–1968). Søsteren Astrid Leikvang (1907–1997) var også skuespiller, en tid gift med svensken Per Schwab (1911–1970). Helge Leikvang var gift med Signe Elisabeth Jenssen (1914–1998) som også arbeidet utenrikstjenesten.
Jevgenij Tsjazov
Jevgenij Ivanovitsj Tsjazov (russisk: ; født 10. juni 1929 ) var en lege i det tidligere Sovjetunionen og Russland som har spesialisert seg på kardiologi. Han var leder av det fjerde direktorat i det sovjetiske helseministeriet fra 1987 til 1990. Han var medlem av det russiske vitenskapsakademi, og har mottatt en rekke medaljer og priser, i Sovjetunionen, Russland og i utlandet. Han ble utdannet ved Kiev medisinske institutt.
Glyphocassis
Glyphocassis er en slekt biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten. De voksne (imago) sitter tett inntil planten og det store flate halsskjoldet og dekkvingene gjør at billen kan være svært vanskelig å oppdage, og det er vanskelig for rovdyr å nå den sårbare undersiden. Larvene gjemmer seg gjerne under et tak av gammel avføring og planterester som er festet til den fremoverbøyde bakkroppsspissen. Denne slekten er knyttet til planter i vindelfamilien inkludert søtpotet.
Systematisk inndeling
Den systematiske plasseringen av gruppen skjoldbiller er uavklart, den har tradisjonelt vært regnet som en underfamilie av bladbiller, slik som i denne oversikten. Mens enkelte plasserer den inn som en stamme (tribe) i delgruppe Hispinae, som tradisjonelt har vært regnet som søstergruppe til skjoldbillene, eller motsatt blir Hispinae plassert som en undergruppe (da kalt Hispini) av skjoldbillene.
Sara Algotsson Ostholt
Sara Anneli Algotsson Ostholt (født 8. desember 1974 i Kristvalla, Sverige) er en svensk rytter.
Algotsson Ostholt deltok i OL i Aten 2004 med hesten Robin des Bois, hvor de endet opp på en 34.-plass, individuell øvelse. Under Sommer-OL 2012 i London tok hun sølv i feltritt, individuell øvelse.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, ble hun eliminert i andre runde.
Sara Algotsson Ostholt er yngre søster til rytteren Linda Algotsson.
Panchkula (distrikt)
Panchkula (hindi: पंचकुला़ जिला ) er et distrikt i den indiske delstaten Haryana. Distriktets hovedstad er Panchkula.
Epoksy
Epoksy eller kunstharpiks er en flytende plastmasse der molekylene vil polymerisere når de utsettes for varme, eller blir blandet med en såkalt herder. Molekylene danner da forbindelser på kryss og tvers, og massen stivner.
Panchkula (distrikt)
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 558,890 innbyggere i distriktet, mot 468,411 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 54,87 % av befolkningen.
Epoksy
Litt avhengig av hvilke stoffer som polymeriserer, dannes forbindelser til underlaget slik at massen blir sittende fast og fungerer som lim. De fleste epoxyer dannes ved en reaksjon mellom to stoffer. Araldit er et relativt kjent eksempel på epoksylim.
Panchkula (distrikt)
Demografi
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 11,70 % i 2011 mot 30,31 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 850 i 2011 mot 828 i 2001.
Epoksy
Epoksy brukes også til overflatebehandling (lakk), og til å lage komposittmaterialer armert med f.eks. glassfiber eller karbonfiber.
Epoksy har god festeevne og er motstandsdyktig mot kjemikalier og varme. Dens egenskaper som et dielektrikum kan endres ved tilsetninger.
Referanser
[https://snl.no/epoksyharpikser 2. https://snl.no/epoksyharpikser]
Kanonprisen 2004
Det ble delt ut priser i åtte kategorier. Vinneren i syv av klassene ble kåret ved hjelp av avstemning blant medlemmer av de ulike fagforbundene tilknyttet filmbransjen mens vinneren av klassen beste film ble kåret av Adresseavisens lesere gjennom avstemning på avisens nettsider. Alle norske filmer fra 2004 var nominert til prisen. Filmen UNO fikk flest priser med fem, to av de til Aksel Hennie for manus og hovedrolle.
Utdelingen ble arrangert i Royal Garden i Trondheim med  som konferansier. . Under utdelingen ble også tre av Kosmoramas øvrige priser delt ut: festivalens hovedpris, som gikk til meksikanske Andejakt, debutantprisen til for  og pitchekonkurransen som ble vunnet av Kathrine Haugen for Forandring fryder.
Jill Officer
Jill Officer (født 2. juni 1975 i Winnipeg, Manitoba) er en kanadisk curlingspiller. Hun har vunnet Canadamesterskapet fire ganger og har en gullmedalje og en bronse fra Curling-VM. Officer skal sette andresten for det kanadiske laget i curlingturneringen under Vinter-OL 2014 i Sotsji.
Idrijca
Idrijca er en venstre sideelv til Soča i Slovenia.
Idrijca springer ut i fjellområdet Idrijsko hribovje nær bosetningen Vojsko. Den flyter gjennom Cerknoåsene, i overgangsområdet mellom alpine og dinariske landskapsformer. Retningen er først nordøstlig til elva når byen Idrija; her endres kursen til nordvestlig frem til samløpet med Soča ved Most na Soči.
Álvaro Torres
Álvaro Torres (født 11. juni 1993) er en peruansk roer.
Idrijca
Fauna
Idrijca og sideelvene er fiskerike. Vanligst er bekkeørreten og ørretkrysninger, harrfisker og karpefisker. Marmorørreten, som kan bli mer enn 1 meter lang, er mer sjelden, men svært ettertraktet blant fluefiskere.
Álvaro Torres
Han representerte Peru under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble nummer 17 i singelsculler.
Ambala (distrikt)
Ambala (hindi: अम्बाला जिला ) er et distrikt i den indiske delstaten Haryana. Distriktets hovedstad er Ambala.
Apeørn
Apeørn (Pithecophaga jefferyi) er en stor rovfugl i haukefamilien (Accipitridae) og eneste art i slekten Pithecophaga, som inngår i underfamilien av slangeørner (Circaetinae). Arten er monotypisk og endemisk til øyene Luzon, Samar, Leyte og Mindanao i Filippinene.
Ambala (distrikt)
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 1,136,784 innbyggere i distriktet, mot 1,014,411 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 44.38 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 10,90 % i 2011 mot 18,41 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 807 i 2011 mot 781 i 2001.
Apeørn
Apeørn ble i 1995 erklært som Filippinenes nasjonalfugl. Den er ifølge BirdLife International kritisk truet av utryddelse. Apeørn er også oppført på CITES liste I, som omhandler verdens mest truede arter. Den er dessuten oppført i Evolutionarily Distinct and Globally Endangered (EDGE) register over verdens mest truede dyr. Per januar 2023 regnes apeøren som verdens 14. mest truede fugleart. Den globale bestanden av apeørn ble i 2003 estimert til omkring 600 (250–750) individer. I en preprintet (altså enda upublisert) artikkel fra 2022 estimerer en gruppe forskere at antallet hekkende fugler ligger rundt 318 (258–362) par. Den største trusselen er flatehogst og generell avskoging.
Etymologi
Arten ble først oppdaget av den britiske forskeren John Whitehead i 1896. Det vitenskapelige navnet, Pithecophaga jefferyi, er til ære for hans far, Jeffery Ludlam Barton Whitehead (1831-1915). Til å begynne med fikk arten populærnavnet «ape-eterørn» (Monkey-eating Eagle), basert på lokale uttalelser om at den ernærte seg eksklusivt på aper. Dette gjenspeilser seg også i det vitenskapelige slektsnavnet, Pithecophaga, som er satt sammen av greske ordene pithecus (ape) og phagus (eter av), altså «apeeter». Senere studier av arten avslørte imidlertid raskt at aper ikke utgjorde primærføden for denne rovfuglen, som jakter på det meste. Oppdagelsen førte til at det offisielle populærnavnet ble byttet til «filippinerørn» (Philippine Eagle), som proklamert av daværende president Ferdinand Marcos den 8. mai 1978. I Norge er imidlertid det offisielle populærnavnet «apeørn».
Taksonomi
Plasseringen blant de nærmeste slektningene har vært usikker. En studie av skjelettet i 1919 antydet at den nærmeste slektningen var harpyørn. Arten ble derfor inkludert i underfamilien Harpiinae, frem til ei DNA-analyse i 2005 avdekket at den slett ikke tilhørte denne gruppen, men i stedet fant at de nærmeste slektningene er slangeørner. Senere har arten derfor blitt plassert i underfamilien Circaetinae. Lerner & Mindell (2005) hevder dessuten at Pithecophaga kan være søstergruppen til Circaetus (egentlige slangeørner).
Biologi
Apeørn regnes i dag som den største av alle nålevende ørner, hva kroppslengde og bæreflate for vingene angår. Bare kjempehavørn (Haliaeetus pelagicus) og harpyørnen (Harpia harpyja) blir tyngre. Apeørn måler cirka 86–102 cm og veier typisk NaN, avhengig av kjønn. Hunnen blir cirka 10 % større enn hannen. Vingespennet utgjør cirka 184–220 cm og vingene har stor bæreflate. Enkeltindivider kan bli større (fullvoksne hunner måler typisk opp mot 105 cm og mer, mens snittvekten ligger rundt NaN), men denne fuglen er nå så sjelden at dette ikke lenger faller inn under normalen lenger.
Arten lever utelukkende på Filippinene og i all hovedsak på øya Mindanao. Den totale populasjonen ble anslått til omkring 90–250 hekkende par i 2003, hvorav 82–233 ble estimert å holde til på Mindanao. For de andre øyene var antallene ubetydelig; Luzon (et fåtall fugler), Samar (kanskje seks par) og Leyte (trolig kun to par).
Arten trives i sammenhengende tropisk regnskog og tropisk lauvfellende skog, gjerne dominert av trær i familien Dipterocarpaceae og annen høyvokst skog med store trekroner. Den opptrer normalt opp til NaN, men den har blitt observert opp til mer enn NaN. Den opptrer sjelden i fragmentert skog, og hvert hekkepar trenger gjerne et område på mer enn 100 kvadratkilometer.
Apeørner er monogame standfugler som hekker i solitære par som forsvarer et revir. Hekkingen begynner i september og hunnen legger i oktober–desember. Redet er meget stort, og bygges høyt oppe i trekronene, cirka 30 meter over bakken eller høyere. Redet bygges av hunnfuglen og hannfuglen i fellesskap. Det er gjerne plassert på en epifytisk bregne. Hunnen legger alltid kun ett egg. Inkubasjonstiden er 58–64 dager. Begge foreldrene ruger, men hunnen er mest aktiv. Avkommet har hvit dun. Apeørn og harpyørn (Harpia harpyja) er de to artene som har det lengste mellomstadiet i utviklingen av fjærdrakten. Det tar hele 23–24 uker (altså 161–168 dager) før apeørnungen har fått full fjærdrakt, og foreldrene tar seg av ungen i opptil 20 måneder. Mens ungen vokser opp er det hannen som jakter og bringer maten til redet, mens hunnen parterer hannens bytte og gir ungen maten. Paret hekker ikke oftere enn hvert andre, år når ungen overlever. I fangenskap har apeørn overlevd i opp til 42 år. Den antas å være blant de lengstlevende ørnene.
Inndeling
Inndelingen av haukefamilien følger i hovedsak Taxonomy in Flux og er i henhold til Boyd (2017), med unntak av underfamilien Aquilinae. Den følger den nye revisjonen til Lerner et al. (2017). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017). Navn og beskrivelser i parentes er ikke offisielle.
Andresekretæren i Cubas kommunistparti
Embetet til nestlederen av Cubas kommunistparti (CKP) er oppkalt Andresekretær av Cubas kommunistpartis sentralkomité. CKP har hatt to andresekretærer siden partiopprettelsen den 3. oktober 1965.
Norsk Lysingsblad
Norsk lysingsblad er en norsk offentlig publikasjon som utgis av den norske stat ved Digitaliseringsdirektoratet i medhold av lov av 11. oktober 1946 om Norsk Lysingsblad. Den kom ut første gang i 1883 under navnet Norsk Kundgjørelsestidende.
Publikasjonen har kunngjøringer om proklama, gjeldsforhandlinger, mortifikasjoner og andre kunngjøringer som skilsmissesaker og forliksklager. I det vesentlige inneholder Norsk lysingsblad kunngjøringer som kan eller skal kunngjøres med hjemmel i lov.
Siden 1. juli 2005 utgis Norsk lysingsblad kun som elektronisk publikasjon.
Tollef Lintrup Paus
Tollef Lintrup Paus (født 22. april 1846 i Elverum, død 4. juli 1915 i Trondhjem) var en norsk offiser og jernbaneingeniør. Han arbeidet i sitt yrkesliv med utbyggingen av jernbanenettet i Norge.
Karriere
Han ble offiser i 1866, tok eksamen ved Den militære høyskole i 1870 og ble kaptein i 1883. Han var seksjonsingeniør ved jernbaneanleggene på Røros og Meråkerbanen, og var fra 1892 distriktsingeniør ved NSB. Han var overingeniør ved Statsbanene 1898–1915.
Familie
Han var sønn av prokurator og fogd Henrik Johan Paus og Sophie Lintrup. Faren hadde den uvanlige idé å gi sine eldste barn navn etter deres nummer i søskenflokken: Nina, Tina, Ellef og Tollef, og han var som navnet antyder tolvte barn. Henrik Ibsen var hans fetter. Han ble i 1876 gift med Hedevig Holmsen, datter av oberstløytnant Hans Wangensten Holmsen og Valborg Gøttsche. Han var far til jernbaneingeniør Olaf Paus (f. 1878) og direktør i Vegdirektoratet Hans Wangensten Paus, og var farfar til ambassadør Thorleif Lintrup Paus.
Almeidella
Almeidella er en slekt av sommerfugler som hører til familien påfuglspinnere (Saturniidae).
Malaya Zemlya
Malaya Zemlya (russisk: Малая Земля), ordrett «lille land», var en sovjetisk utpost på et fjell ved Myskhaostredet i Novorossiysk som ble gjenerobret etter blodige kamper mot tyske soldater den 4. februar 1943. Episoden banet veien for et sovjetisk motangrep under slaget om Kaukasus.
Almeidella
Utseende
Middelsstore (vingespenn ca. 60 millimeter) påfuglspinnere med ovale forvinger som er ensfarget rødbrune eller brungrå. Bakvingen er litt lysere enn forvingen, også ensfarget.
Ole Bjørnsen
Ole Bjørnsen Haukom (født 25. desember 1783 i Lårdal, død 17. april 1845 i Haukom i Kviteseid) var en lærer, gårdbruker og politiker fra Telemark.
Almeidella
Levevis
Som vanlig hos påfuglspinnere kan larvene finnes på mange forskjellige busker og trær. De spinner ikke noen kokong, men graver seg ned i jorden for å forvandle seg til en puppe i et utgravd kammer. De voksne sommerfuglene tar ikke næring til seg.
Malaya Zemlya
Slaget var tema i første bind av Bresjnevs trilogi, som overdrev Leonid Bresjnevs rolle på Østfronten under andre verdenskrig.
Ole Bjørnsen
Hans far var gårdbruker, og Bjørnsen ble i 1802 kirkesanger og skolelærer i Hvidesø (Kviteseid). Han jobbet under biskop Hansen i Kristiansand noen år, og ble i 1806 beskikket, av biskop Keyser. I 1812 ble han forligelseskommissær.
Dara Alizadeh
Dara Alizadeh (født 27. august 1993) er en bermudisk roer.
LibreOffice Draw
LibreOffice Draw er et program i kontorprogramvaren LibreOffice, som blir utviklet av The Document Foundation. Programmets oppgave er å skape vektorgrafikk. Det inneholder også en rekke stiler for å opprette tegninger og flytkart, og er kompatibelt med tidligere versjoner av CorelDRAW. Programmets har en lignende funksjonalitet som Scribus, Microsoft Visio og Microsoft Publisher.
Første versjon ble lansert 25. januar 2011 som en fork av OpenOffice.org Draw. Siste versjon er 5.1.1 som ble lansert 10. mars 2016.
Dara Alizadeh
Han representerte Bermuda under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble nummer 18 i singelsculler.
Almeidella
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sør-Amerika.
Ole Bjørnsen
Han var ordfører i Kviteseid i flere år og innvalgt til Stortinget fra Bratsberg amt i fire perioder; 1815–1817, 1836–1838, 1839–1841 og 1842–1844.
Lucanini
Utseende
Middelsstore til meget store (20- over 100 millimeter), avlange, brunlige eller svarte hjortebiller. Hos nesten alle artene har hannene sterkt forstørrede kjever (mandibler), også hodet er påfallende stort. Mandiblene har vanligvis skarpe tenner på innersiden. Antennene er forholdsvis lange og tynne, det innerste leddet buet. Dekkvingene er hvelvede uten punktstriper. Beina er forholdsvis lange. Hunnene er vanligvis betydelig mindre enn hannene, med avlangt-oval kroppsform. Hunnenes kjever er mye mindre enn hannenes, men likevel gjerne større enn hos andre hjortebille-hunner.
Levevis
Hjortebillene er skogsinsekter med larver som utvikler seg i morken, død ved, for eksempel gamle stubber. De europeiske artene er knyttet til løvtrær. Larvene spiser trefibre, som er svært næringsfattige, og utviklingen går derfor ganske langsomt – de kan bruke 3-4 år eller enda lengre på larveutviklingen. Til slutt forvandler larven seg til en puppe i et kammer fôret med opptygde trefliser. De voksne insektene er forholdsvis kortlivede og spiser lite, men de kan ta til seg noe nektar og saft fra frukt. De er aktive om natten. Tross sine tunge kropper er de fleste artene bra flyvere. Hannenes svære kjever er ubrukelige til å spise med – de brukes bare i kamp om hunnene. To kjempende hanner prøver begge å få tak rundt motstanderens kropp og kaste ham på rygg. Selv om de fleste hjortebille-artene er uvanlige er disse oppsiktsvekkende dyrene relativt velkjente og de ha tidlig vakt oppsikt. Albrecht Dürers kjente bilde av en eikehjort er et av de tidligste eksempler på et realistisk tegnet insekt i kunsten.
Utbredelse
Gruppen er mest artsrik i Sørøst-Asia, med særlig mange arter i Vietnam og den sørlige delen av Kina, derimot ikke så mange i Indonesia. Det forekommer også noen få arter i Sør- og Mellom-Europa, Midtøsten, Sentral-Asia og i Nord-Amerika.
Vollen (Bodø)
Beliggenhet og avgrensing
Strøket ligger sentralt, nord i Rønvik bydel. I nord grenser strøket mot Opplia, der grensen er Fjellveien, mens det i vest avgrenses av Rønvikveien mot Årnes. I sør ligger Kleiva, som ligger på motsatt side av Nordlandsbanen, mens i øst ligger Stordalen. Grensen mellom Vollen og Stordalen går i brattbakken mellom strøkene, der det ikke er gjennomfartsårer for biltrafikk, kun gangveier. Mot nordvest ligger marka enkelt tilgjengelig med et mangfoldig nett av turstier. En kan enkelt ta seg til Rønvikfjellet, Keiservarden og Ramnfloget fra Vollen. Fra sistnevnte fjell har man god utsikt over Vollen.
US-Bangla Airlines
US-Bangla Airlines er et privat flyselskap i Bangladesh. Det er en avdeling av US-Bangla Group, et USA-Bangladesh joint venture. Det fikk driftstillatelse og startet med innenlands flyvninger den 17. juli 2014. . Selskapet opererer tre Bombardier Dash-8-Q400.
Vollen (Bodø)
Bebyggelse
Vollen er svært kjent for sin karakteristiske rekkehusbebyggelse, selv om det er stor variasjon i bebyggelsen. I vest, samt i deler av østsiden av strøket, preger eneboligene, mens de kjente rekkehusene ligger sentralt midt i strøket. Mot nordøst preges blokkbebyggelse, der det meste er lavblokk. I sør ligger Vollsletta sykehjem og andre kommunale bygg, som opptar det meste av arealet der. I vest ligger Vollens eneste butikk, Coop Prix som ble renovert og utvidet i 2017. Tidligere har butikken hatt flere navn bl.a. Matkroken, ICA, RIMI og Vollen Supermarked.
Rekreasjon og barnehager
Den tette befolkningstettheten gjør at Vollen har to barnehager, Vollen barnehage og Lillevollen barnehage. Ellers er det én lekeplass i strøket med klatrestativ, fotballbane og basketballkurv, og et anlegg med en liten fotballbane og et volleyballnett. Nordvest for strøket ligger en opplyst akebakke.
US-Bangla Airlines
Flåte
Per juni 2015 opererer selskapet en flåte på tre Bombardier Dash-8-Q400s.
Chalon-sur-Saône
Chalon-sur-Saône er en kommune i departementet Saône-et-Loire i regionen Bourgogne-Franche-Comté øst i Frankrike. Kommunen er underprefektur i departementet selv om den er den største byen. Den mindre byen Mâcon er hovedstad i departementet.
US-Bangla Airlines
Flåte
I okober 2014 var gjennemsnittsalderen på US-Bangla Airlines' fly 13,8 år.
Chalon-sur-Saône
Geografi
Chalon-sur-Saône ligger sør i Bourgogne i Frankrike. Byen ligger ved elva Saône, og var tidligere en travel havn som fungerte som distribusjonspunkt for lokale viner som ble sendt opp- eller nedover elva Saône og Canal du Centre.
Gotisk kunst
Gotisk kunst (fra fransk gothique og italiensk gotico) er betegnelse for både en stilperiode og en epoke i Europas kunsthistorie som oppsto i Frankrike omkring år 1100 og var representert over hele Europa på 1500-tallet. Gotikken hadde sitt utgangspunkt og største betydning i arkitekturen, se egen artikkel Gotisk arkitektur. De øvrige kunstarter, skulptur, maleri, glassmaleri, freskomaleri og illuminerte manuskripter, var alltid på noe vis underordnet arkitekturen og i alminnelighet kirkerommet. På 1300-tallet var gotisk kunst blitt internasjonal og hadde da beveget seg mot en verdslig og naturlig stil som fortsatte inn i 1400-tallet til den overgikk i og ble avløst av renessansen.
En kristen kunst
Den tidligste gotiske kunsten var kristne skulpturer, skapt på veggene av katedraler og kloster. Katedralene var tenkt som mikrokosmiske representasjoner av verden – de enorme dimensjonene og den imponerende vertikaliteten skulle gjenspeile Guds ære og stille den opp mot de dødliges litenhet.
Den gotiske stilen er himmelstrebende i sitt vesen og utmerkes av en skjelettlignende steinstruktur, store glassflater, smale spir, Strebebuer- og strebepilarer, kryssribbehvelv og en fantasifull, skulpturell utsmykning. Alle disse egenskapene var en konsekvens av de store tynne veggflater, gjennombrutt av store glassmalerier og gallerier, som brakte mer lys kom inn i kirkerommet, muliggjort av en ny byggeteknikk som flyttet byggverkets vekt til utsiden av bygget framfor at det hvilte på sin egen vekt.
Kristen kunst var ofte preget av typelære i sitt vesen (se Middelalderens allegori) som viste fortellinger fra Det gamle og Det nye testamente side ved side. Helgenes liv ble ofte avbildet. Fremstillingen av jomfru Maria endret seg fra den bysantinske ikoniske form og til en mer menneskelig og hengiven mor som kjælte med sin nyfødte, svaiende fra hennes hofte, og fremsto med de forfinede manérer til en høybåren aristokratisk kvinne ved hoffet.
Verdslig kunst vokste fram av kirkekunst og fikk sin egenart i løpet av denne perioden hvor byene vokste i størrelse og betydning, grunnleggelsen av universitetene, økt handel, pengebasert økonomi. En ny og voksende borgerklasse som hadde råd til støtte opp under og beskytte kunsten, og de begynte i økende grad å bestille verker som førte til en spredning av malerier og illuminerte manuskripter. Økt lese- og skrivekyndighet og voksende mengde av verdslig litteratur på morsmålet (framfor latin) oppmuntret representasjonen av verdslige temaer og innhold i kunsten. Med byveksten oppsto også handelslaug og kunstnere ble ofte krevd å være medlemmer av et kunstnerlaug. Et resultat av dette, grunnet bedre bokhold og nedtegnelser, er at flere kunstnere og håndverkere kjent ved sine navn i denne perioden enn i tidligere, og noen få kunstnere var også så modige at de signerte sine verker.
Begrepet gotikk
Stilepoken gotikk har ingenting med den germanske folkegruppen goterne å gjøre. Begrepet har som flere andre stilbegreper sin opprinnelse i en innledende nedsettende betydning. Gotikk har sin bakgrunn i at man i Italia under renessansen, omkring 1530, oppfattet spissbuestilen som tysk; både grov, smakløs og barbarisk, og dermed ble stilen med barbarene, altså goterne. Også en annen germansk folkegruppe, vandalene, har i ettertiden hatt en nedsettende bibetydning. Etterhvert som minnet om den germanske folkegruppen svant hen og spissbuestilens popularitet grep om seg, ble begrepets innhold endret.
Den følelse av mørke og noe illevarslende som en tilskuer fikk ved å stirre opp i katedralens veldig hvelv overførte begrepet gotikk til 1800-tallets makabre og mystiske litteratur, eksempelvis Mary Shelleys Frankenstein og Bram Stokers Dracula, karakterisert av det overnaturlige, melodrama og det spektakulære. Da et antall britiske musikkgrupper på slutten av 1970-tallet og tidlig på 1800-tallet svermet rundt en mørk og eterisk romantikk ble begrepet gotikk igjen strukket for også å omfatte musikk på grunn av dens assosiasjon til arkitektur og litteratur.
Innenfor musikkteorien har gotikk samme betydning med den epoke som sammenfaller med renessansens gjennombrudd med flerstemt kunstmusikk, dog regnes ikke ars nova eller trubadurmusikken til gotikken. Fremstående komponister var Perotinus og Johannes Ockeghem. I overført betydning har begrepet gotikk blitt benyttet på barokkens dramatiske orgelmusikk, eksempelvis hos Johann Sebastian Bach.
For litteraturens del oppsto den såkalte gotiske romanen først i 1764 med Horace Walpoles roman The Castle of Otranto (Borgen i Otranto). En fremstående tidlig gotisk forfatter var Ann Radcliffe, preget av romaner om uskyldige, men heroiske unge kvinner i dystre mystiske borger behersket av mystiske baroner med en mørk fortid. Sjangeren ble meget populære og dens kjennetegn og strukturer har blitt videreført inn i moderne tid.
Gotikkens historie og spredning
Gotikken nedstammer fra klosterkirken Saint-Denis i Saint-Denis utenfor Paris og var et produkt av abbed Sugers visjoner. Den første egentlige gotiske arkitekturen var koret i kirken som ble oppført i 1144. Andre kunstneriske gjennombrudd var katedralene i Noyon, Chartres, Laon og Notre-Dame i Paris. Disse tidlige gotiske kirkene har i midtskipet et seksdelt kryssribbehvelv, og en oppdeling i høyden (elevasjon) med fire etasjer med arkadebuer, eporer (lektere), triforier (et dekorativt galleri som også hadde som funksjon å lette murmassen) og vinduer.
Den gotiske stilen spredde seg først til nordlige Frankrike og til England, og deretter til resten av Frankrike, Nederland, Belgia, Luxembourg og Tyskland, og til sist også til selv Spania og Italia.
I høygotikkens katedraler er midtskipshvelvet firedelt og uten emporer. Eksempler på slike bygg i Frankrike er katedralene i Amiens og Reims samt kirken Sainte-Chapelle på Île de la Cité i Paris.
Sengotikken skiller seg fra høygotikken hovedsakelig gjennom en økt naturalisme i detaljene og et dristigere tillemping av de konstruktive prinsippene. Et eksempel på denne retningen er Saint-Maclou i Rouen.
I England kom de franske tankene til å bli blandet med den innlandske normanniske tradisjonen i en egen retning, såkalt «tidlig engelsk», «dekorativ stil» og «perpendikulær (vinkelrett) stil» (Early English, Decorated style og Perpendicular style) som aldri har blitt avsluttet. Da nygotikken ble populær igjen flere hundre år senere hadde gotiske elementer allerede blitt benyttet i engelsk arkitektur siden den først ble introdusert. Tidlige eksempler er katedralene i Worcester og York, og et eksempel på sengotikk er Canterburykatedralen.
Gotikken spredde seg fra Frankrike til Tyskland, og tidlig gotikk (også kalt for unggotikk) er ennå representert i domkirkene i Limburg an der Lahn, Magdeburg, Halberstadt, Bamberg domkirke, Naumburg og visse deler av Strassburg. Den tyske høygotikkens fremste bygg er uten tvil domkirken i Köln som er bygd som versjon med fem skip for å overgå katedralen i de tre skipene i Amiens. De to himmelstormende er 157 meter høye og er således verdens nest høyeste gotisk bygg. Andre høygotiske, tyske katedraler er Regensburg, Basel og Zürich. Under den sengotiske tiden kom tyskerne til å foretrekke såkalte hallkirker som eksempelvis Elisabethkirken i Marburg, Sankt Stefan i Wien. I Brussel finnes kirkene Saint Michel og Saint Gudule.
Lengst nord og øst førte mangelen på sandstein til at de gotiske kirkene i alminnelighet ble oppført i murstein. I Norden finnes det eksempler på såkalt «baltisk mursteinsgotikk» i Uppsala domkyrka, Sankt Petri Kyrka i Malmö, og domkirkene i Trondheim og Stavanger er preget av engelsk innflytelse og hvor kleberstein var en viktig bestanddel. En kirke av tysk halltype er Linköpings domkyrka.
I Spania finnes det gotiske katedraler i Toledo og Burgos, og i Italia utgjør katedralene i Orvieto og Milano eksempler på blandingen av klassisk og gotikk.
Skulptur
Den gotiske skulpturen fikk sin egenart gjennom å underkaste seg arkitekturen og var innledningsvis strengt bundet til disses geometriske grunnformer. Denne underkastelsen ble motvirket av skulpturens omfatning: Den gotiske katedralen hadde et overflod av statuer av apostler, profeter og helgener; relieffer med motiv fra fortellinger i Bibelen; og groteskier i form av drager og demoner som fungerte som avløpsrør, vannkastere, konsolsteiner (kragsteiner) og kapiteler.
De franske ideene ble spredd, og i Tyskland, fra 1225 ved katedralen i Bamberg og framover, kan den gotiske kunstens innvirkning bli funnet over det meste av Europa. Bambergkatedralen hadde den største samlingen av skulpturer på 1200-tallet som kulminerte i 1240 med Bambergrytteren, den første rytterstatue i vestlig kunst siden 500-tallet. I England var skulpturen begrenset til gravsteiner og ikke-figurative dekorasjoner, delvis på grunn av ikonoklasme fra cistercienserordenen. I Italia var den klassiske påvirkningen fortsatt tilstede, men gotisk kunst kom inn i dekorasjonen av prekestolene, eksempelvis som i dåpskapellet i Pisa (1269), og prekestolen i Siena. Et senere mesterverk av italiensk gotisk skulpturer er en rekke av Scaliger-gravmonumnetene (Arche scaligere) fra 1300-tallet.
Gotisk skulptur utviklet seg fra sin tidlige stive og langstrakte positur, fortsatt delvis romansk i sitt vesen, og til en romlig og naturalistisk uttrykk på slutten av 1100-tallet og tidlig på 1200-tallet. Påvirkning fra antikkens gresk-romerske statuer ble innarbeidet i behandlingen av draperingen, ansiktsuttrykk og positur.
Den hollandske-burgundiske skulptøren Claus Sluter og den tyske skulptøren Adam Krafft skapte på 1400-tallet skulpturer i en maniert, ekspressiv stil med svært livfulle bekledninger. Utenfor Frankrike kan skulpturene i domen i Naumburg betraktes som den realistiske, gotiske skulpturens mesterverk, men også skulpturene i Bamberg og Strassburg kan bemerkes. Italia var i denne perioden også sterkt påvirket av bysantinsk kunst og hadde i dette fruktbare landskapet begynt på den veg som førte til renessansen. Framstående italienske, gotiske skulptører var blant annet Giovanni og Andrea Pisano. Det var dragningen mot naturalisme som betydde begynnelsen på slutten for gotisk skulptur som da utviklet seg klassisistiske renessansestil ved slutten av 1400-tallet.
Gotikkens mest omtalte dåpsfontenene er i Notre-Dame i Liége fra 1107–1118 og er tilskrevet Renier de Huy. Den oppfattes som en manifestasjon av elfenbentradisjonen fra karolingsk tid. Utvendig bærer dåpsfontenen en billedfrise i høyrelieff med blant annet Johannes Døperen i ulike bibelske scener.
Maleri
De gotiske kirkene var dårlig egnet for monumentale malerier da de har få store veggområder, og maleriet i de gotiske kirkene fikk ikke den samme plassen og oppmerksomheten som skulpturene. Ved alterne fantes det dog flere ikoner med hellige figurer, utført i klare farger på gullgrunn. De fresker som ble malt har derimot i stor grad bleknet bort og er i liten grad blitt bevart for ettertiden.
I Italia, hvor gotikken aldri fikk større fotfeste og arkitekturen overlot nok plass for monumentalt maleri tok den italienske maleren Giotto de første skrittene vekk fra konvensjonene i bysantinske hegemoni, men hans kunst sto også fritt i forhold til gotikkens vesen og blir isteden betraktet som tidlig renessanse.
Det profane veggmaleriet kom mer til sin rett utenfor kirken i slott, herskapshus og offentlige byggverk. En grunn var økonomisk da maleriet var langt billigere å fremstille enn store billedvever. Maleriene ble utført på treplater og adelen og rike borgere ble oppdragsgivere for små religiøse bilder for sine private kapeller. Geistligheten fikk utført altertavler, enten som et stort bilde eller på flere paneler (treplater), enten delt i to (diptryk) eller i tre deler (triptyk). Den siste formen er mest typisk for gotisk kirkemaleri. Hver del markeres av en spiss bue på smale søyler som gotiske vinduer. Også den øvrige dekorasjonen på rammen, spirene og blomstermotivene er typisk gotiske.
Emdenia
Emdenia er en slekt biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Utseende
Em middelsstor, bredt hjerteformet, blank, blekgul (i alle fall på døde eksemplarer) skjoldbille. Antennene er trådformede og middels lange. Kroppen er egentlig ganske normalt proporsjonert, med pronotum og dekkvingene er noe utvidet mot sidene slik at de helt dekker oversiden, både hodet og beina er skjult under dette skjoldet. Med utvidelsen blir kroppsformen hjerteformet, bredest langt foran midten. Pronotum er rundet, dekkvingenes "skuldre" noe framskytende. Oversiden er fint og ujevnt punktert.
Gotisk kunst
Maleri
Gotisk maleri er ikke preget av dybde og realisme, men av en mystisk og religiøs spenning. Billedspråket gjengir fred og ro, ingen synd eller smerte, men preget av opphøyde idealer. Bakgrunnen er stilisert og realistiske elementer som trær, blomster og klipper blir utført i en skjematisk gjengivelse. Fargene er vanligvis klare og lyse, noen ganger intense som med Kristi oppstandelse av en ukjent maler fra Böhmen som kun kalles for Mesteren fra Třeboň (eller fra Wittingau, ca. 1380). Komposisjonen ligger i en spenning mellom store grønne og røde flater, og hvor også himmelen er gjort rød, og får en uvirkelig og eterisk uttrykk. Det er en langstrakt vertikalitet i billedelementene, som i den spinkle figuren til den oppstandne Kristus, gjentatt i staven han støtter seg til. Billedet er i dag i Nasjonalgalleriet i Praha.