cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Giovanni Paisiello
Liv
I 1776 inviterte tsarina Katarina II av Russland ham til St. Petersburg, og utnevnte ham til kapellmester og inspektør ved begge de italienske operaene. Han ble her til 1784 og skrev ni nye operaer, blant annet den kjente «Barbereren fra Sevilla» etter en komedie av Beaumarchais. På hjemreisen skrev han i Warszawa et Te Deum og oratoriet La Passione di Nostro Signore Gesù Cristo etter en libretto av Pietro Metastasio på oppfordring av den polske kongen. I Wien skrev han på oppdrag av keiser Josef II tolv symfonier (ouverturer) og operaen Il Re Teodoro in Venezia etter en libretto av Giovanni Battista Casti.
I 1802 ble Paisiello på oppfordring av Napoleon leder og organisator av den kommende keiserens kapell i Paris. Operaene til Paisiello fikk liten suksess i Paris, og han vendte derfor tilbake til Napoli året etter. Joseph Bonaparte og Joachim Murat gjeninnsatte ham i sine tidligere poster, men han var nå ute av stand til å møte kravene til nye ideer. Bonapartenes makt var begynte å svinne hen, og dermed var det slutt på de gode tidene for Paisiello. Konas død i 1815 var et hardt slag for ham og helsa ble raskt dårligere, samtidig som intriger og nyere komponisters popularitet var en kilde til bekymringer. Han døde i fattige forhold 5. juni 1816.
Musikk
Paisiellos operaer er kjent for sine vakre melodier og dramatiske slagkraft, og han er slik sett en typisk representant for den napolitanske skole. Han mestret alle teknikkene som skulle til for å lage en god opera, og dette gjorde verkene hans populære over hele Europa. Den mest kjente melodien han skrev var «Nel cor più non mi sento» fra operaen La Molinara som Beethoven udødeliggjorde ved å komponere et sett variasjoner over.
Romanias forfatterforening
Romanias forfatterforening (rumensk: Uniunea Scriitorilor din România) er en forening for rumenske forfattere. Den har 15 lokalavdelinger (inkluderer en avdeling i Moldova).
Giovanni Paisiello
Musikk
Paisiello var hovedsakelig operakomponist, og instrumentalverkene er også preget av sangbare melodier samtidig som de mangler den sofistikerte kontrapunktikken og motiviske bearbeidelsen man finner i Haydn and Mozarts verk. Likevel kan man finne et veldig drama og store tematiske kontraster i verkene hans, for eksempel ''Pianokonsert nr. 4 i g-moll''.
Romanias forfatterforening
Den rumenske forfatterforening er en fortsettelse av Societatea Scriitorilor Români («Rumenske forfatteres forbund») som ble stiftet i 1908 eller 1909 etter modell av Frankrikes Société des Gens de Lettres, og som skiftet navn i 1949 da det fusjonerte med Societatea Autorilor Dramatici («Skuespillforfatterforbundet») og med Uniunea Scriitorilor Maghiari din România («Ungarske forfatteres forening i Romania»).
Giovanni Paisiello
Verk
Paisiello skrev over 100 operaer, et pasjonsoratorium, en julepastorale, to rekviem, tre store orkestermesser, ca 30 mindre firstemmige messer og en dobbelkorig Te deum. I tillegg komponerte han en del instrumentalmusikk: seks klaverkonserter, seks strykekvartetter, en sonate, en harpekonsert og tolv orkestersymfonier.
Romanias forfatterforening
Det rumenske forfatterforbundet hadde ved stiftelsen i 1909 47 forfattere som medlemmer. Første formann var Mihail Sadoveanu, og viseformann var Dimitrie Anghel. Andre formenn var, senere, Emil Gârleanu, Mihail Dragomirescu og Liviu Rebreanu.
Giovanni Paisiello
Operaer
Av Paisiellos mange operaer har de følgende beholdt publikums interesse lengst: <div style="">
Romanias forfatterforening
I mars 1949, ved fusjonen med Skuespillforfatterforbundet, ble det nye navnet Uniunea Scriitorilor din Republica Populară Romînă, senere (da Romania skiftet navn fra «folkerepublikk» til «sosialistisk republikk») Uniunea Scriitorilor din Republica Socialistă România, og i 1990 fikk den sitt nåværende navn.
Mellom 1949 og 1989 var den juridisk sett underordnet staten og fikk finansiering derfra.
Forfatterforeningen etablerte i 1969 det såkalte Litterærfondet, et organ som ivaretok forfatternes opphavsrett og ga dem økonomisk hjelp hvis det var nødvendig.
Herman Dahle
Herman Bjorn Dahle (1855–1920) var en amerikansk forretningsmann og politiker av norsk opphav. Han var medlem av Representantenes hus i Kongressen fra 1899 til 1903. Han tilhørte Det republikanske parti.
Liv og virke
Han ble født i nybyggersamfunnet Perry i Dane County i Wisconsin, hvor mange utvandrede telemarkinger hadde bosatt seg. Foreldrene var Ånund (Onun) Bjørnson Stordale fra Treungen i Øvre Telemark og Bergit (Betsy), født Tufte, fra Hallingdal. Faren var en evnerik bondegutt som ble lærer før han utvandret fra Kragerø sammen en fetter, prøvde lykken som gullgraver i California, og så slo seg opp som forretningsmann i Perry.
Ved siden av familiens landhandel hadde O.B. Dahle verv i offentlig styre og stell og i den norske lutherske menigheten. Dahle-familiens hjem i strøket Dahleville, som senere ble amerikanisert til Daleyville, ble vernet i 2008. Her vokste Herman Dahle opp sammen med fire yngre søsken.
Herman Dahle hjalp faren i landhandelen og studerte ved University of Wisconsin i Madison. Sammen med en av brødrene sine åpnet han en landhandel i landsbyen Mount Horeb i 1885, få år etter at det ble anlagt jernbane der. De tok senere opp yngstebroren som kompanjong og utvidet med bank, meieri og andre foretak.
Herman Dahle giftet seg i 1877 med Anne Marie Kittelson, også hun av telemarksslekt. De fikk barn og bodde i en villa i Mount Horeb. Huset ble vernet i 2003.
Politikk og tillitsverv
Herman Dahle var postmester i Mount Horeb i 1889. Han var også tillitsmann i den lutherske menigheten og styreformann i menighetens akademi.
Dahle ble i 1898 valgt til kongressmann for Wisconsins 2. kongressdistrikt. Han var en progressiv republikaner, valgt med støtte fra daværende guvernørkandidat Robert M. La Follette. Forholdet mellom Dahle og La Follette surnet da La Follette fikk en annen republikaner valgt i 1902.
Romanias forfatterforening
Etter den rumenske revolusjonen i 1989, ble foreningen uavhengig av staten.
Mellom 1982 og 1989 ble ingen nye medlemmer tatt opp.
Foreningen gir ut flere tidsskrifter og gir ut premier hvert år for forskjellige kategorier.
KF Skënderbeu Korçë
Klubi Futbollistik Skënderbeu Korçë, også kjent som kun KF Skënderbeu Korçë, er en albansk fotballklubb fra byen Korçë i distriktet med samme navn sørøst i Albania. Klubben ble grunnlagt i april 1909 av politikeren og poeten Hilë Mosi, og er dermed en av de eldste klubbene i landet. Lagets draktfarger er rødt med hvite detaljer, mens bortedraktene er oransje med hvite detaljer. KF Skënderbeu Korçë spiller for øyeblikket i landets øverste divisjon Kategoria Superiore, og spiller sine hjemmekamper på Stadiumi Skënderbeu. Nåværende trener er Mirel Josa.
Klubben har vunnet det albanske seriemesterskapet ved tre ganger, senest i 2011/2012-sesongen. De har også endt på andreplass ved flere anledninger. Skënderbeu Korçë har også deltatt i finalen i det albanske cupmesterskapet Kupa e Shqipërisë ved fire anledninger. Klubben har også spilt finale i den albanske supercupen Superkupa Shqiptare to ganger.
Samuel Wilderspin
Samuel Wilderspin (født 23. mars 1791 i Hornsey i London, død i 1866) var en engelsk skolereformator som er kjent for å ha grunnlagt en helt ny undervisningsmetode for småskoletrinnet. Han tok avstand fra samtidens harde skoledisiplin der lærere brukte spanskrøret for å holde disiplin og straffe elever som ikke kunne besvare lærerens spørsmål. Wilderspin anså at barn måtte oppleve respekt og kjærlighet for å være mottagelige for undervisning og rettledning. Han utviklet en helt ny undervisningsform som tok sikte på å utvikle ikke bare elevenes intellekt, men også deres sosiale ferdigheter og følelsesliv. Wilderspin startet kanskje 2000 skoler over hele England, og skolene hans ble normdannende for skolevesenet over hele Europa og i Nord-Amerika.
Wilderspin mente at de syv første årene i et barns liv var de såkalte «gyldne årene», som er grunnleggende for utviklingen av barnets potensiale og evne til å lære. Derfor holdt han flammende innlegg rettet mot både foreldre og lærere om å sørge for å gi små barn muligheten til å vokse og utvikle seg i disse gyldne årene.
Friminutt og skolegårder
Det var Wilderspin som etablerte konseptet med friminutt i skolehverdagen, likesom han var den første som sørget for at alle skolene han anla fikk en skolegård der barna kunne utfolde seg i fri lek mellom skoletimene. Han etablerte også et foretak som produserte lekeapparater til bruk i skolegårdene.
Fire grunnprinsipper
Wilderspin satte opp fire regler for undervisning av de minste skolebarna:
Bibliografi
Samuel Wilderspin skrev også The Infant System,for developing the physical, intellectual, and moral powers off all children from 1 to seven years of age.
Lee Heung-pyo
Lee Heung-pyo (født 1. oktober 1966) er en sørkoreansk landhockeyspiller.
Han representerte Sør-Korea under Sommer-OL 1988 i Seoul, hvor laget hans ble nummer 10.
Svartsidetanagar
Svartsidetanagar (Conothraupis ) er en spurvefugl i slekten Conothraupis i familien tanagarer.
Utbredelse
Arten er endemisk til Brasil. Den forekommer i det vestlige Mato Grosso og i det sørvestlige Goiás (Emas nasjonalpark) i det sørligsentrale Brasil.
Ulstein prestegjeld
Ulstein prestegjeld var et prestegjeld tilhørende Søre Sunnmøre prosti. Det omfattet sogn i Ulstein kommune i Møre og Romsdal fylke, og hovedkirken var Ulstein kirke.
Historikk
Úlfssteins sókn (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Ulstein antas å være lagt under Herøy i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.
I 1589 var Ulstein og Hareid sogn et residerende kapellan under Herø Præstegjeld. Ved kgl.res. av 18. august 1747 ble det vidløftige Herøy prestegjeld delt i to, ved at Ulstein som hovedsogn med Hareid anneks ble opprettet som eget sognekall.
Ulfsteen prestegjeld dannet grunnlaget for Ulstein formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.
Ved kgl.res. av 18. mai 1876 ble Hareid annekssogn delt slik at Vartdalstranden ble eget kirkesogn. Ved kgl.res. 26. mai 1900 ble Vartdalstranden sogn utskilt fra Ulstein, for sammen med Ørsten sogn i Volden å utgjøre et nytt Ørsta prestegjeld.
Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.
Torra di l’Osse
Torra di l'Osse er et av mange vakttårn som ligger langs den korsikanske kysten. Tårnet ble antagelig bygget på starten av 1500-tallet da Korsika var underlagt Republikken Genova. Tårnet er et varslingstårn beregnet for å varsle om angrep på øyen, tårnet har ingen utrustning og har aldri vært i kamp. Likevel var tårnet bemannet konstant fra starten av 1500-tallet til starten av 1800-tallet.
Friidrett under Sommer-OL 1984 – 100 meter kvinner
100 meter kvinner under Sommer-OL 1984 i Los Angeles ble arrangert fra 4. til 5. august 1984 på Los Angeles Memorial Coliseum.
Torra di l’Osse
Tårnet er lokalisert i kommunen Cagnano som ligger kun kilometer nord for Bastia, Korsikas nest største by. Tårnet ligger strategisk viktig til ettersom den har god utsikt over middelhavsområdene som ligger mellom Korsika og fastlands Frankrike.
I dag benyttes tårnet som turistattraksjon og tårnet står på listen over fransk historisk arv. Tårnet er godt bevart, men har ikke blitt restaurert.
Kajsa Rooth
Kajsa Rooth (født 23. september 2003) er en norsk friidrettsutøver fra Oslo, som hovedsakelig konkurrerer i blant annet mangekamp, stavsprang, sprintløp og hekkeløp. Hun fikk gull på 4 x 200 meter stafett under NM i friidrett innendørs 2020, med Tjalve IL, og hun fikk NM-gull på 1000 meter stafett under NM i friidrett 2021. Kajsa er på det norske U23 landslaget
Hun er søster til Markus Rooth og kusine til Andrea Rooth. Hennes far, Espen Rooth, har også NM-gull i friidrett, det samme har Espens brødre, Marius og Vegard, alle del av friidrettsfamilien Rooth fra Lambertseter. Hennes mor, Mette Malm Rooth, er tidligere håndballspiller og blant annet Europacupmester med Bækkelagets Sportsklub (BSK).
2018
Under NM i mangekamp innendørs 2018 deltok Rooth i mangekamp, og kom på tredjeplass i U16-klassen med 3044 poeng. Hun deltok i Ungdomsmesterskapet innendørs 2018, og fikk der bronse på 60 meter hekk i J15-klassen.
Utendørs deltok hun på 100 meter i U20-klassen under Junior-NM i friidrett 2018, men gikk ikke videre fra forsøksheatene der. Hun deltok i U16-klassen under Ungdomsmesterskapet i friidrett 2018, og kom der på tredjeplass på 80 meter hekk og ellevteplass i kulestøt.
2019
Rooth deltok i J16-klassen under NM i mangekamp innendørs 2019, og kom der på andreplass i femkamp med 3256 poeng.
I mai deltok hun i NM i stafetter 2019, og vant der 4 x 100 meter stafett i juniorklassen, sammen med IK Tjalve. Hun deltok også i NM i mangekamp 2019, men fullførte ikke sjukampen der. Under Junior-NM i friidrett 2019 deltok hun på 100 meter i U20-klassen, men gikk ikke videre fra forsøksheatet.
2020
2020-sesongen i friidrett ble redusert på grunn av koronaviruspandemien, så Rooth konkurrerte mindre dette året. Hun deltok i NM i friidrett innendørs 2020, der hun fikk gull på 4 x 200 meter stafett sammen med Amalie Iuel, Lakeri Ertzgaard og Sara Dorthea Jensen. Hun deltok også i Ungdomsmesterskapet i friidrett 2020, og kom der på fjerdeplass på 100 meter hekk (76,2 cm), med tiden 14,11 sekunder.
2021
Under Ungdomsmesterskapet i friidrett 2021 kom Rooth på femteplass på 100 meter i klassen for jenter 18/19 år. Hun deltok i NM i friidrett 2021, og vant der 1000 meter stafett sammen med Vilde Humstad Aasmo, Lakeri Ertzgaard og Kaitesi Ertzgaard. Individuelt kom hun på femteplass på 100 meter hekk, med tiden 14,07.
2022
Under NM i mangekamp innendørs 2022 fikk hun sølv i femkamp i U20-klassen, bak Lisa Wilker.
Huh Sang-young
Huh Sang-young (født 1. mars 1967) er en sørkoreansk landhockeyspiller.
Han representerte Sør-Korea under Sommer-OL 1988 i Seoul, hvor laget hans ble nummer 10.
Vegetia
Vegetia er en slekt av sommerfugler som hører til familien påfuglspinnere (Saturniidae).
Utseende
Små til middelsstore (vingespenn 40-60 millimeter), mørkt gråbrune påfuglspinnere. Forvingene er ikke sigdformede og har to hvite tverrstriper, dessuten en mer eller mindre C-formet, hvit tegning. Bakvingene har en gulaktig øyeflekk med C-formet, hvit kjerne, ofte på rosa bakgrunn.
Levevis
Larvene har blitt funnet på planter i erteblomstfamilien og kurvplantefamilien.
Utbredelse
Slekten er utbredt i det sørlige Afrika.
Kobberryggtanagar
Kobberryggtanagar (Tangara preciosa) er en fugl i slekten Tangara i familien tanagarer.
Utbredelse
Den forekommer i Argentina, Brasil, Paraguay og Uruguay.
Mutitjulu
Mutitjulu er et aboriginsk samfunn i Nordterritoriet i Australia som ligger i den østlige enden av Uluru (også kjent som Ayers Rock). Det er oppkalt etter et kneformet vannfylt steinhull ved foten av Uluru, og ligger i Uluṟu-Kata Tjuṯa nasjonalpark. Dens folk er tradisjonelle eiere og fellesforvaltere av parken, sammen med Parks Australia. Ved folketellingen i 2011 hadde Mutitjulu en befolkning på 296, hvorav 218 (71,2 %) var aboriginer.
Park Jae-sik
Park Jae-sik (født 15. mars 1967) er en sørkoreansk landhockeyspiller.
Mutitjulu
Flertallet av Aṉanguene er Pitjantjatjara, men Yankunytjatjara-, Luritja- og Ngaanyatjarrafolket har også tilknytning til stedet. Språkene som snakkes er Pitjantjatjara, Luritja og Yankunytjatjara. Arrerntefolket har også et tradisjonsforhold til Uluru.
Park Jae-sik
Han representerte Sør-Korea under Sommer-OL 1988 i Seoul, hvor laget hans ble nummer 10.
Torra di Micalona
Torra di Micalona er et av mange vakttårn som ligger langs den korsikanske kysten. Tårnet ble antagelig bygget på slutten av 1500-tallet, mere spesifikt mellom 1564 og 1589, da Korsika var underlagt Republikken Genova. Tårnet er et varslingstårn beregnet for å varsle om angrep på øyen, tårnet har ingen utrustning og har aldri vært i kamp. Likevel var tårnet bemannet konstant fra starten av 1500-tallet til starten av 1800-tallet.
Tårnet er lokalisert i kommune Olmeto som ligger sørvest på Korsika. Tårnet ligger strategisk viktig til ettersom det har godt utsyn over Golfe de Valincio. I dag benyttes tårnet som turistattraksjon og tårnet står på listen over fransk historisk arv. Tårnet er godt bevart og ble restaurert på slutten av 1990-tallet.
Kuduro
Kuduro (eller kuduru) er en type musikk og dans som opprinnelig ble utviklet i Angola på 1980-tallet. Den er karakterisert som uptempo, energisk og dansbar. Kuduro begynte i Luanda i Angola på slutten av 1980-tallet. I utgangspunktet samples av tradisjonell karnevalmusikk som soca og zouk fra Karibia, men også semba fra Angola, med en rask 4/4-takt lagt til.
Kuduro ligner kizomba-rytme. Tekstene er vanligvis på portugisisk.
Opprinnelse
Røttene av kuduro kan spores tilbake til slutten av 1980-tallet, da produsentene i Luanda i Angola startet å blande afrikansk perkusjon med zouk og soca til å lage en stil av musikk så kjent som batida ("beat"). Europeiskeog amerikansk elektronisk musikk hadde begynt å vises i markedet, som tiltrakk angolanske musikere og inspirerte dem til å innlemme sine egne musikalske stilarter. Unge produsenter begynte å legge tung afrikansk perkusjon til både europeiske og amerikanske rytmer. I Europa blandet vestlige house- og technoprodusenter dette med house og techno.
Historien om kuduro har kommet i en tid med angolansk sivil uro, og gitt et middel til å takle motgang og positivitet for younger-generation. Med den sterke innvandringen av angolanske borgere til Portugal spredde kuduro seg og utviklet seg videre i nabolag i Lisboa, med inkludering av flere musikalske elementer fra ulike sjangere av vesteuropeisk elektroniske musikk, så oppsto progressiv kuduro.
Progressive kuduro er ikke noe annet enn kuduro fra slutten av 90-tallet, som startet i Angola. Det er en slags kuduro med sterke elektroniske element. Kuduro har alltid vært og den startet som elektronisk musikk, ukjent for noen som ikke vet kuduro siden begynnelsen så når buraca begynte å gjøre noen tøffe, det er nye, men det er den ikke. Det kan sies at kuduro classico er hva noen vil kalle kuduro progressivo, produsentene som begynte å produsere dette er angolanere selv utenlandsk angolanske, har nå litt fransk og portugisisk. Sannsynligvis var de franske de første europeer til å rette oppmerksomheten til kuduro takk til Costoleta med Tchiriri som var en suksess i Frankrike i Portugal kuduro ble akseptert veldig sent, til tross for det faktum at i Portugal hadde mer kudurustas og angolanere, kuduro ble ikke godkjent da var det bare angolanere å gjøre, for å bli akseptert til tross for at det eksisterte en rekke kuduristas i Portugal måtte kommet opp med et portugisisk bande med blanding av portugisisere og angolanere, Buraka Som Sistema, og for at portugisere skulle akseptere måtte få nytt navn progressive kuduro, dette var hva de hadde gjort for å være mer akseptabelt og dem noen prøvde å gå enda lenger og ringe portugisisk sjanger av kuduro, men denne typen kuduro er gjort siden 90-tallet i Angola.
Hvis du søker, kan du finne en rekke kuduro som ble gjort i Angola som passer inn i det som noen kaller progressiv kuduro før de kalt, fordi de allerede hadde navn.
Litauen under Kortbane-EM i svømming 2017
Litauen deltok under Kortbane-EM i svømming 2017 i København i Danmark fra 13. til 17. desember 2017.
Kuduro
Opprinnelse
I henhold til Tony Amado, den selverklærte skaperen av kuduro, fikk han ideen til dans, og etter å ha sett Jean-Claude Van Damme i 1989 film Kickbokser, der han dukker opp i en bar beruset, og danser i en vanskelig og uvanlig stil. Som Vivian Vert påpeker i sin artikkel, til tross for den vanlige antagelsen om at "world music" fra ikke-vestlige land har ingen fellestrekk med vestlig moderne musikk, angolanske kuduro inneholder "elementer til felles med punk, dyp tribal huset, og selv Daft Punk." Og selv om angolanske kuduro reflekterer en forståelse og tolkning av western musikalske former, world music kategori at den passer under har en tendens til å avvise ideen om western musikalske imperialisme. DJ Riot av Sistema sa, "kuduro var aldri world music... Den var ikke født av congas og bongos, som noen tradisjonell folkemusikk. Det var barn som lagde rett-frem-dansemusikk fra, for eksempel, '96. Å spille denne nye musikken, denne nye afrikansk musikken, det føles oppriktig talt politisk i seg selv."
Kuduristas bruker kroppsbevegelser som ofte utstråler bevegelse/stillhet, manglende koordinasjon, falle, pop & lock, og breakdancing. Denne stilen av dans ser ut til å "bryte ned" kroppsdeler i isolerte og stakkato bevegelser, som fungerer som en refleksjon av svakhet og blandingen av funksjonshemmet/deaktivert organer i fremførelsen. Populære angolanske danser Costuleta, hvis benet har blitt amputert, er kjent for sin fengende forestillinger som viser smidighet og seksualitet. Inkorporering av svakhet kompliserer normative forestillinger om "funksjonshemmethet", mens den henter minner om motiver i svart overlevelse gjennom Diaspora, spesielt i forhold til landminer plantet av den portugisiske hæren som har etterlatt seg mange angolanere amputert.
Terminologi
Navnet på dansen refererer til en spesiell bevegelse der danserne synes å ha hard rumpe ("cu duro" i angolanske portugisisk), simulere en aggressiv og sint dansestil.
Popularitet
Kuduro er svært populær i tidligere portugisiske oversjøiske land i Afrika, samt i hjertet av Lisboa, Portugal (nemlig Amadora' og Queluz), på grunn av det store antallet av Angolanske innvandrere.
Lisboa-utgaven (eller progressive kuduro), som blander kuduro med house og techno, Buraka Som Sistema en portugisisk/Angolanske elektronisk dansemusikk prosjekt basert i Portugal, var ansvarlig for internasjonalisering av kuduro, presentere sjangeren i Europa. De er omtalt i flere internasjonale musikkmagasiner, etter at de kom med sin hit "Yah!" ("Ja!"). Buraka Som Sistema, og tar sitt navn fra Buraca, Lisboa forstad i kommunen Amadora'. Siden har det eksplodert med Buraka Som Sistema, kuduro danseoppvisning i videoer som finner en økende publikumsmasse på internett video plattformer som YouTube. Videoene varierer i kvalitet fra MTV standard til knapt gjenkjennelige mobile-phone-video.
I Love Kuduro (festival)
En omreisende festival som har blitt kjent som en av de største samlinger dedikert til Kuduro sjanger og livsstil. Det ble skapt av Angolanske artist Coréon Dú i 2011, med premiere hendelser i eksempelklubb i Paris, etterfulgt Arena Club i Berlin under navnet Kuduro Økter. Det følger med Angolanske legender som Noite e Dia, Nacobeta, Bruno M, DJ Znobia, Big Nelo, aspirantene Titica, Francis Boy Os Namayer, DJ Djeff & DJ Sylivi, sammen med en rekke internasjonale gjester / Kuduro støttespillere som Louie Vega & Anané Vega, Ousunlade, Daniel Haaksman, John Digweed, Hernan Cattaneo, Trentemoller, Tiefshwarz, Diego Miranda, og Wretch 32,, blant andre.
Det første Love Kuduro arrangementet i Luanda ble en to dagers festival som fikk over 14.000 Kuduro fans i januar 2012 i Luanda Internasjonale messeområdet. Siden har det årlig i Luanda, med ulike hendelser som skjer rundt om i verden i byer som Paris, Amsterdam, Stockholm, Rio de Janeiro, New York og Washington DC. Siste inkluderer en tilstelning i 2014 TechnoParade i Paris, som Os Kuduristas tour ( en oppfølging til Kuduro Økter tema tour) som fokuserte hovedsakelig på å bringe det større Luanda urbane kultur til å Kuduroelskere rundt om i verden, med hovedvekt på dans.
Den siste hendelsen var en jeg I Love Kuduro pop up float på 2014 TechnoParade i Paris.
I Love Kuduro (film)
Filmen "I Love Kuduro" regissert av brødrene Mário og Pedro Patrocínio hadde premiere med stor suksess på den Internasjonale filmfestivalen i Rio de Janeiro, som er den største filmfestivalen i Latin-Amerika, og i Portugal, i DocLisboa. "I Love Kuduro" ble filmet i Angola og presenterer opprinnelsen til kuduro fenomenet.
Kunstnere og kjente titler
M. I. A. har støttet kuduro musikk og arbeidet på sangen "Sound of Kuduro" med Buraka Som Sistema i Angola. "Musikken kom opprinnelig fra barn uten annet å lage musikk med enn mobiltelefoner, ved hjelp av samples de skaffer fra Pc-er og mobilenes lydknapper,", sa M. I. A. om kuduro. "Det er en rave-y, beat-orientert sound. Nå som den vokser, har de fått skikkelige PC-er til å lage musikk med."
Nordamerikansk mesterskap i volleyball for menn 2007
Nordamerikansk mesterskap i volleyball for menn 2007 ble arrangert i Anaheim i USA i 2007.
Bruksisme
Bruksisme er betegnelse på overdreven gnisning, skjæring eller pressing av tennene mot hverandre.
Torra di Nonza
Torra di Nonza er et av mange vakttårn som ligger langs den korsikanske kysten. Tårnet ble bygget på starten av 1700-tallet. Tårnet er et varslingstårn beregnet for å varsle om angrep på øyen, tårnet hadde mye utrustning på 1700 og 1800-tallet og var ett av de mest bevæpnede tårnene på Korsika. Tårnet var i drift helt frem til 1926 da det ble fredet.
Tårnet er ett av de viktige tårnene på Korsika. Torra di Nonza har flere ganger vært i kamp, den mest kjente konfrontasjonen skjedde mellom korsikanske nasjonalister og franske tropper under det korsikanske opprøret for selvstendighet i 1768. Korsikanske krigsfanger befestet seg i tårnet, men ble etter kort tid beseiret av franske soldater.
Tårnet er lokalisert i kommunen Nonza, nordøst på Korsika, ikke langt fra byen Bastia. I dag benyttes tårnet som turistattraksjon og tårnet står på listen over fransk historisk arv. Tårnet er godt bevart og ble restaurert på slutten av 1990-tallet.
Vitenskapsåret 1614
Vitenskapsåret 1614 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 1614.
Carlos Pedro Zilli
Carlos Pedro Zilli (født 7. oktober 1954 i Santa Cruz do Rio Pardo delstaten São Paulo i Brasil, død 31. mars 2021 i Prabis i Guinea-Bissau) var en brasilianskfødt katolsk biskop. Han ble den første biskop i den nyopprettede katolske bispedømme Bafatá i Guinea-Bissau i 2001.
Prest
Zilli ble medlem av den katolske misjonsorden Det pavelige institutt for ytremisjon (P.I.M.E., Pontificio Istituto Missioni Estere) den 6. juli 1984. Han ble presteviet den 5. januar 1985. Kort etter ble han sendt til Guinea-Bissau, og ble der sogneprest i Bafatá-misjonen. Han tok seg også av området Cacheu. Han var president for formasjonen av presteseminarister fra 1986 til 1998, og regionalsuperior for Det pavelige institutt for ytremisjon i Guinea-Bissau fra 1993 til 1997.
Biskop
Den 13. mars 2001 ble Zilli utnevnt av pave Johannes Paul II til å bli den første biskop av Bafatá da det bispedømmet ble opprettet, utskilt fra bispedømmet Bissau. Han ble bispeviet 30. juni 2001, av erkebiskopen av Londrina, Albano Bortoletto Cavallin, og de medkonsekrerende biskoper José Câmnate na Bissign av Bissau, og Giuliano Frigeni P.I.M.E. av Parintins.
Zilli døde i Prabis den 31. mars 2021 i en alder av 66 år av covid-19.
Sin Seok-gyun
Sin Seok-gyun (født 21. mars 1966) er en sørkoreansk landhockeyspiller.
Carlos Pedro Zilli
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Sin Seok-gyun
Han representerte Sør-Korea under Sommer-OL 1988 i Seoul, hvor laget hans ble nummer 10.
Eduardo Fábregas
Eduardo Fábregas (født 12. desember 1963) er en spansk landhockeyspiller.
Han representerte Spania under Sommer-OL 1988 i Seoul, hvor laget hans ble nummer 9.
Attention
«Attention» (norsk oversettelse: oppmerksomhet) er en norsk popballade fra 2020 som er skrevet av Christian Ingebrigtsen, Kjetil Mørland og Ulrikke Brandstorp. Den fremføres av Ulrikke Brandstorp, og vant Melodi Grand Prix 2020. Låten skulle ha vært Norges bidrag til Eurovision Song Contest 2020 i Rotterdam i Nederland, men konkurransen ble avlyst på grunn av koronaviruspandemien. «Attention» er den andre Melodi Grand Prix-vinneren som ikke har representert Norge i Eurovision Song Contest; den første var «Jeg har aldri vært så glad i noen som deg», vinneren av Melodi Grand Prix 1968.
Om sangen
Sangens vokalist og ene låtskriver, Ulrikke Brandstorp, møtte musikeren Christian Ingebrigtsen under en sending av Allsang på Grensen sommeren 2019. Via Ingebrigtsen ble Brandstorp også kjent med låtskriver og sanger Kjetil Mørland. De tre gikk i studio sammen og skrev popballaden «Attention».
Melodi Grand Prix
Låtskriverne sendte sangen til Melodi Grand Prix høsten 2019, og blant rundt 800 bidrag plukket NRK den ut til å delta i finalen 15. februar 2020. Sangen ble offentliggjort og utgitt 31. januar 2020 på Brandstorps eget selskap, Ulrikke Records.
Alle tre låtskriverne har deltatt i konkurransen tidligere: Ingebrigtsen kom på andreplass med bandet A1 i 2010, Brandstorp kom på fjerdeplass i 2017 med låten «Places», mens Mørland vant konkurransen i 2015 med låten «A Monster Like Me». Sangen endte på en åttendeplass i Eurovision Song Contest i Wien samme år. Ingebrigtsen og Mørland har i tillegg skrevet flere bidrag for andre artister i konkurransen.
Foran den norske finalen i Trondheim Spektrum var sangen storfavoritt til å vinne. Under første stemmerunde brøt imidlertid nettavstemningen sammen, og en reservejury på 30 personer valgte «Attention» og tre andre sanger til gullfinalen. Bruken av reservejuryen førte senere til store protester fra seere, deltakere og presse. I gullfinalen fikk NRK imidlertid stemmesystemet til å fungere igjen, og sangen vant til slutt gullduellen med rundt 5700 stemmer mer enn andreplassen «Pray for Me» med Kristin Husøy.
Sangteksten
Ifølge Brandstorp er sangen «som et spørsmål». Den spør hvorfor en gjør rare ting for å få oppmerksomheten til et annet menneske, og hvorfor en forandrer seg for kjærligheten. «Det er absolutt en del av meg selv i sangen. Jeg har opplevd det sangen handler om», sa Brandstorp i et intervju med Dagsavisen i januar 2020.
Sertifiseringer
I april 2020 ble «Attention» sertifisert med gulltrofé i Norge, og i mars 2021 ble den tildelt platina.
Torra di Sant’ Amanza
Torra di Sant' Amanza er et av mange vakttårn som ligger langs den korsikanske kysten. Tårnet ble bygget på begynnelsen av 1500-tallet da Korsika var underlagt Republikken Genova. Tårnet er et varslingstårn beregnet for å varsle om angrep på øyen, tårnet har ingen utrustning og har aldri vært i kamp. Tårnet er i meget dårlig forfatning.
Tårnet er lokalisert i kommunen Bonafacio, sør på Korsika.
Torra di Portu
Torra di Portu er et av mange vakttårn som ligger langs den korsikanske kysten. Tårnet ble bygget på midten av 1500-tallet da Korsika var underlagt Republikken Genova. Tårnet er et varslingstårn beregnet for å varsle om angrep på øyen, tårnet har ingen utrustning og har aldri vært i kamp. Likevel var tårnet bemannet konstant fra starten av 1500-tallet til starten av 1800-tallet.
Tårnet er lokalisert i kommunen Ota, nordvest på Korsika. I dag benyttes tårnet som turistattraksjon og tårnet står på listen over fransk historisk arv. Tårnet er godt bevart.
José Antonio Iglesias
José Antonio Iglesias (født 16. april 1965) er en spansk landhockeyspiller.
Han representerte Spania under Sommer-OL 1988 i Seoul, hvor laget hans ble nummer 9.
Pseudoludia
Pseudoludia er en slekt av sommerfugler som hører til familien påfuglspinnere (Saturniidae).
Utseende
Middelsstore (vingespenn 50-60 millimeter), brunlige påfuglspinnere, hannene har sterkt sigdformede forvinger og bakvinger med litt innbuktet ytterkant. Forvingen har et mørkt tverrbånd, på dette en uregelmessig, hvit flekk. Bakvingen har en øyeflekk som sitter i den ytre enden av et litt mørkere felt som strekker seg til innerkanten av vingen.
Utbredelse
Slekten er utbredt i det østlige Sentral-Afrika (Tanzania, Malawi og Rwanda).
Chipewyan (språk)
Chipewyan (/tʃɪpəˈwaɪən/), etnonym Dëne Sųłıné Yatıé (/tènɛ̀sũ̀ɬìnɛ́jàtʰìɛ́/), er et nordathabaskisk språk som snakkes av folket Chipewyan i det nordvestlige  Canada. Dënësųłinë́ har nesten 12,000 talende i Canada, for det meste i Saskatchewan, Alberta, Manitoba og Nordvestterritoriene. Det er et offisielt språk i Nordvestterritoriene, sammen med 8 andre urspråk: Cree, Tlicho, Gwich'in, Inuktitut, Inuinnaqtun, Inuvialuktun, Nordslavey og Sørslavey.
Musespeler
Et eksempel på musespeler er karakteren Punky Brewster i den amerikanske tv-serien med samme navn som gikk på TV fra 1984 - 1988.
Corps forestier canadien
Corps forestier canadien (fransk) eller Canadian Forestry Corps (engelsk) var et korps i Armée canadienne som ble opprettet 14. november 1916. Dette var under første verdenskrig, da man forsto at det var et enormt behov for tømmer på Vestfronten. Den britiske regjeringen innså at det var ingen bedre til skogsdrift i det britiske imperiet enn canadierne. Den opprinnelige tanken var å hugge tømmeret i Canadas rike skoger og frakte det over sjøen til krigsskueplassen. Det var imidlertid begrenset plass på handelsskipene, slik at det i stedet for å fylle skipenes lasterom med tømmer ble besluttet å sette canadierne i arbeid i Europa med å bruke skogene i Storbritannia og Frankrike.
Euoplia
Euoplia er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
En ganske stor, svart trebukk med lange antenner. Dekkvingene har uregelmessige, skittenhvite flekker.
The Skillet Lickers
The Skillet Lickers var en musikkgruppe («string band») fra Georgia i USA innen oldtime- og tidlig countrymusikk, aktiv i 1926–1934. Den var en supergruppe, med erfarne og til dels prisbelønnede musikere. Opprinnelig bestod gruppen av Gid Tanner (vokal, fele), Clayton McMichen (vokal, fele), Riley Puckett (vokal, gitar), Fate Norris (banjo) og McMichens svoger Bert Monroe Layne (fele). Med skiftende sammensetning var gruppen uhyre populær, med minst én millionselger. Etter 1934 forble de fleste av medlemmene aktive som soloartister eller i nye grupper. Gid Tanners etterkommere, med stadig nye medspillere, har holdt The Skillet Lickers-navnet i hevd like til i dag (2019). I tillegg er det brukt av andre band uten forbindelse med Tanners gruppe eller deres musikk. The Skillet Lickers bidrog til at Atlanta ble et kraftsenter for tidlig country. Den fikk stor betydning for senere populærmusikk, bl.a. bluegrass.
Clayton McMichen og hans medspillere
Foreldrene til Clayton McMichen (1900–1970) var dyktige musikere. Faren var konsertfiolinist. Men Claytons læremester skal først og fremst ha vært en svart felespiller som gikk under navnet «Uncle». Som niåring skal Clayton ha vunnet en felekonkurranse, men hans datter hevdet i et intervju at han ikke hadde fått lov å motta premien på grunn av alderen. Han var iallfall et vidunderbarn. Rundt 1918 dannet McMichen gruppen Lick the Skillet – navnet hadde sammenheng med at datidens fattigfolk måtte spise opp maten sin; intet måtte gå til spille. Med seg hadde han Lowe Stokes på fele, Ted Hawkins på mandolin, Mike Witten og den blinde Riley Puckett. Alt i 1916 hadde Puckett utmerket seg som banjospiller, og i 1934 ble han kåret til beste banjoist under Georgia Old-Time Fiddlers’ Convention. . I The Skillet Lickers spilte han gitar, hvor han var en virtuos. Også Ted Hawkins var en prisbelønnet banjoist. Under navnet «Old Home Town Boys» opptrådte gruppen i radio allerede før WSB i mars 1922 begynte med regelmessige sendinger – og denne opptredenen gjorde dem til de kanskje aller første countryartistene som opptrådte på radio. Noe senere fikk McMichen klarinettisten Kasper Malone (1909–2005) med i bandet. Klarinett var og er et sjeldent instrument i countrymusikk, men hverken McMichen eller Malone var typiske countrymusikere.
McMichen regnes som en av de aller beste felespillerne innen oldtime og tidlig country. Han var inspirert av jazz, blues og swing. Han var National Fiddling Champion fra 1934 til 1949. Musikklæreren Richard L. Matteson Jr. utropte ham til "Fiddler of the Century". Også en annen ekspert, Bill Monroe («Gudfaren av bluegrass»), uttalte at McMichen var den beste felespilleren i sin samtid.
Supergruppen
Det fortelles ulike historier om hvordan supergruppen ble etablert (betegnelsen «supergruppe» kom i bruk lenge etter at The Skillet Lickers ble det). Ifølge én versjon var det Frank Walker, sjefen for Columbias countryavdeling, som tok initiativet. En annen versjon går ut på at det var Gid Tanner som fikk ideen. Sikkert er det at både Walker og Tanner syntes det var en god idé, og Tanner og Puckett begynte samarbeidet med McMichen, Fate Norris og Bert Layne.
Det var McMichen som kom opp med navnet «The Skillet Lickers». Den 17. april 1926 spilte de inn sine første åtte melodier. Senere på året kom deres første single, Bully of the Town/Pass Around the Bottle. Den solgte i over 200 000. På den måten overskygget de Charlie Poole and the North Carolina Ramblers. De hadde slått gjennom året før og var Columbias største stjerner til da.
The Skillet Lickers' modus operandi
The Skillet Lickers hadde gjerne to sesjoner årlig med plateinnspillinger. Men selv om vi i dag mest kjenner gruppen gjennom gamle plater, var ikke platene like viktige for artistene i 1920- og 30-årene. Gruppene solgte ikke sine egne plater når de turnerte. Til det var 78-platene altfor tunge og knuselige, i tillegg til at gruppene fikk små royalties i den grad de fikk noen i det hele tatt. Gruppenes viktigste inntektskilde var som regel billettinntekter under turneringene. I tillegg kunne de selge sangbøker, bilder og plakater. The Skillet Lickers opptrådte særlig i sørstatene, av og til også i nord. Minst like mye som gruppens musikalske ferdigheter gjorde Tanners klovnerier at de ofte trakk fulle hus. De opptrådte også i radio.
1920-årene
Gruppens sammensetning – fele, gitar og banjo – var typisk for 1920-årene, selv om banjoen var vanligere i North Carolina enn lenger sørpå. «String bands» uten felespiller var rene unntak, med The Carter Family som det mest kjente – men de fleste grupper hadde bare én. The Skillet Lickers mønstret tre, med de mulighetene det gav. To av dem spilte melodien; den tredje med en lavere (dypere) toneart i harmoni med de andre. I sitt felespill var McMichen inspirert av jazz og blues. Den mer konservative Fate Norris forlot gruppen i 1930 og dannet en ny gruppe, The Playboys. En stund spilte Lowe Stokes – også han en fremragende felespiller og "a wonderful fiddler" ifølge Bill Monroe – i gruppen. Den fremførte en del instrumentaler – f.eks. "McMichen's Breakdown". Denne bruken av «breakdown» ble senere overtatt av Bill Monroe, Earl Scruggs og deres etterfølgere innen bluegrass. Monroe var også inspirert av McMichens felespill. En mandolin stemmes som en fele, og Monroe forsøkte å spille mandolin som McMichen spilte fele. I 1950-årene gjenopptok han også The Skillet Lickers' praksis med å ha med tre felespillere. Minst én serie innspillinger, i 1954, ble gjort med tre felespillere.
En banjo er mer lydsterk enn fele og gitar, men gjorde mindre av seg hos The Skillet Lickers enn hos f.eks. Charlie Poole og hans gruppe. Etter at Fate Norris forlot gruppen, kunne Tanner overta banjospillet med sin «clawhammer»-stil. Som regel var Puckett førstevokalist, av og til supplert med Tanners falsett – en teknikk som snart ble kopiert av Earl Johnson and His Dixie Entertainers og andre. Melodiene var gjerne raske og muntre, ikke sjelden med et høyere tempo enn i eldre versjoner. Tanners latter kunne forekommer i bakgrunnen. Enkelte ganger ble felespillet supplert med en såvidt hørbar konversasjon – et tegn på en svært samspilt gruppe. Vokalistene mestret også tungegymnastikkens kunst. Her har de fått verdige etterfølgere i bluegrassartister som Bill Monroe, Ricky Skaggs og norske Øystein Sunde.
Dobbeltspill
Flere av The Skillet Lickers' medlemmer, særlig McMichen, mente Gid Tanners musikkstil var for gammelmodig, selv om de berømmet hans evner som entertainer. Samtidig som de var med i gruppen, foretok de innspillinger uten Tanner – dels med hverandre, dels med musikere som aldri var innom gruppen. Ofte kom jazz- eller bluespreget tydelig frem i disse innspillingene, likeså i musikken deres etter at The Skillet Lickers var oppløst for godt.
Sent i 1926 opprettet Malone og McMichen en ny gruppe, The Melody Men, hvor de også fikk med Riley Puckett. Trioen fikk bl.a. utgitt Down Yonder. Den ble senere The Skillet Lickers' største hit, ironisk nok etter at McMichen hadde forlatt gruppen for godt. 4. november gjorde likevel McMichen – under pseudonymet Bob Nichols – en innspilling med Tanner, som samme dag gjorde tre innspillinger med sin bror Arthur og Fate Norris. Og alt i mars 1927 fant Gid Tanner igjen sammen med McMichen og Puckett. Malone var også med på The Skillet Lickers' innspilling av “A Day at the County Fair” i 1928, med klarinettspill i introen. Han er likevel ikke nevnt i Gid Tanner-diskografien, og klarinetten forble en sjeldenhet i countrymusikken. Malone gikk snart sine egne veier, forble aktiv musiker i 77 år og kom dermed med i Guinnes' rekordbok.
Depresjon og utskiftninger
Depresjonen etter krakket i 1929 rammet platebransjen hardt. Bunnen ble nådd i 1932–33. 24. oktober 1931 gjorde The Skillet Lickers sine siste innspillinger med McMichen og Tanner sammen, med bl.a. "McMichen's Breakdown". En kort stund spilte så to band som kalte seg Skillet Lickers for konkurrerende radiostasjoner, begge i Cincinnati, Ohio. McMichen, Bert Layne, Slim Bryant og Johnny Barfield opptrådte på WLW – de gamle parhestene Puckett og Tanner på WCKY. Deretter dannet McMichen sin egen gruppe, Georgia Wildcats. De var blant pionerene innen western swing.
I 1934 var den verste depresjonen over. The Skillet Lickers fikk en ny kontrakt med Bluebird, Victors underbruk for billige plater med bl.a. country. Bare Tanner og Puckett var igjen av de opprinnelige medlemmene. Inn kom Tanners sønn Gordon (fele/mandolin), som for første gang var med på en plateinnspilling 29. mars – og Ted Hawkins, som etter det tidligere samarbeidet med McMichen og Puckett hadde vært innom flere andre grupper. Hawkins' mandolinspill kom til sin rett i f.eks. "Kimball Blues". På to dager spilte de inn over 30 melodier. En av dem, "Down Yonder", ble faktisk The Skillet Lickers' største hit og en av countrymusikkens største slagere til da, med over 1 mill. solgte.
Repertoaret
Gruppens repertoar var for det meste hentet fra minstrelshowene og for øvrig fra sangskatten som fantes i sørstatene, til dels med røtter tilbake til 1700-tallet, og som de omskapte i sitt eget bilde. En del oldtime-melodier ble gjort kjent (eller mer kjent) nettopp gjennom The Skillet Lickers. De har senere vært gjengangere både innen bluegrass og andre sjangere. Til dem hører "Turkey in the Straw", "Fly around my pretty little Miss" (mest kjent som "Shady Grove"), "Polly Wolly Doodle", ovennevnte "Down Yonder" – og kanskje "Soldier's Joy", som også kan ha nådd bluegrass- og folk-scenen via felespilleren Pendleton Vandiver (1869-1932) og hans nevø – Bill Monroe.
Ørsta prestegjeld
Ørsta prestegjeld var et prestegjeld tilhørende Søre Sunnmøre prosti. Det omfattet sogn i Ørsta kommune i Møre og Romsdal fylke, og hovedkirken var Ørsta kirke.
The Skillet Lickers
Repertoaret
Gruppen spilte også egne komposisjoner, som "Tanner's Rag", "Hawkins' Rag", "Tanner's Hornpipe" og "McMichen's Breakdown".
Anders Lööv
Anders Lööv (1943–2006) var en svensk-norsk forsker i sørsamers historie.
The Skillet Lickers
Navnet
Gruppen gikk under flere navn. «The Skillet Lickers» er brukt bl.a. i McMichens intro til Soldier's Joy. På Columbia-platen Bully of the Town er de oppført som «Gid Tanner and his Skillet-Lickers with Riley Puckett». Også «Gid Tanner's Skillet Lickers» og «Gid Tanner & His Skillet Lickers with Riley Puckett & Clayton McMichen» forekom. I 1929 gjorde de en innspilling under navnet« Fate Norris & His Play Boys». I 1931, etter at McMichen hadde forlatt gruppen, blåste de nytt liv i navnet på McMichens tidligere gruppe – «Home Town Boys». På tysk, hvor ordene ikke deles opp like mye som i engelsk, brukes ofte formen «The Skillet-Lickers».
Ørsta prestegjeld
Historikk
I 1589 lå Ørsten sogn under Voldens Præstegjeld, og ble sammen med hovedsognet betjent av sognepresten. Ved kgl.res. 30. april 1877 ble Ørsten et kallskapellani, men ved kgl.res. 26. mai 1900 ble dette nedlagt, og Ørsta prestegjeld ble opprettet fra 1. oktober 1900, bestående av Ørsten hovedsogn fra Volden prestegjeld og Vartdalsstranda annekssogn fra Ulstein prestegjeld.
Anders Lööv
Han hadde forskerutdanning (fil.lic.) fra Uppsala universitet, og var fra 1977 ansatt ved NTNU Universitetsbiblioteket i Trondheim med ansvar innen sosialantropologi og geografi. En kort periode var han ved Saemien Sijte i Snåsa, og han var en hyppig skribent i  Åarjel-saemieh.
Ørsta prestegjeld
Historikk
Ved avviklingen bestod Ørsta prestegjeld av menighetene i Ørsta og Vartdal.
Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.
Anders Lööv
Han mottok i 1997 en pris fra byggmester Anders Diös (1891–1986) sitt fond för svensk hembygdsforskning ved Kungliga Gustav Adolfs Akademien för svensk folkkultur i Uppsala.
The Skillet Lickers
Oppløsningen og spillernes senere karrierer
Lowe Stokes og Bert Monroe Layne holdt ut lenger. Stokes måtte i 1930 amputere en hånd etter en skyteepisode, men ved hjelp av Layne fikk han utviklet en protese så han kunne fortsette å spille fele. Deretter opptrådte han sporadisk, men mistet etter hvert interessen. Han fikk en ny fele til jul i 1981 og hadde noen opptredener året etter. Han døde i 1983. Layne selv fulgte svogeren McMichen ut av The Skillet Lickers i 1931. Han spilte til 1933 i McMichens gruppe, for så å danne sin egen. På sine gamle dager flyttet han til Kentucky. Han forsøkte å samle sine tidligere medspillere – de som var igjen – i en nyopptreden. 15 innspilte melodier er tilskrevet Layne. Han døde i 1982.
Mest utholdende var (som det fremgår ovenfor) Kasper Malone. Han spilte i alle slags grupper, fra symfoniorkestere og marineorkestere til bluegrassband – oftest med klarinetten eller andre blåsere, inntil han som 82-åring lærte seg å spille gitar. Ennå i 2005 kunne en se og høre 95-åringen på en musikkscene, eller på vei til eller fra en i en buss.
Etterfølgerne og arven
The Skillet Lickers fikk stor betydning for den senere bluegrass, og dermed indirekte for bluegrass-inspirert musikk som rockabilly og en del senere country. Riley Pucketts gitarspill inspirerte blant andre Lester Flatt, som regnes for å være den første bluegrass-gitaristen. Og Bill Monroes mandolinspill var inspirert av Clayton McMichens felespill.
«Ordinær» country fjernet seg riktignok en del fra oldtime-preget da Nashville Sound kom på moten i 1950-årene – med elektriske instrumenter og uten fele. «Folk»-renessansen fra slutten av 1950-årene av gav imidlertid et visst oppsving til den musikken nettopp The Skillet Lickers var en ledende eksponent for. Et typisk eksempel var New Lost City Ramblers, stiftet 1958. Flere melodier som ble kjent gjennom The Skillet Lickers, f.eks. Polly Wolly Doodle, nådde langt utover oldtime og beslektede musikksjangere.