cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Renato Petronio
Petronio ble olympisk mester i roing under OL 1928 i Amsterdam. Han var styrmann på den italienske båten som vant firer med styrmann. Roere var Valerio Perentin, Giliante D'Este, Nicolò Vittori og Giovanni Delise. Den italienske båten vant med tiden 6.47,8 over femten sekunder raskere en sølvvinnerne fra Sveits.
Fylkesvei 1502
Fylkesvei 1502 går mellom Stalsberg øst og Setersletta i Rælingen.
Strekningen ble fastlagt 2019, og er en arm av den tidligere fylkesvei 301.
Carina Cassøe Krüth
Carina Cassøe Krüth (født 27. juli 1984) er en dansk rytter som konkurrerer i dressur.
Didrik Rye Heyerdahl
Didrik Rye Heyerdahl (født 6. februar 1894 i Trondheim, død 13. oktober 1986 i Oslo) var en norsk forretnngsmann.
Carina Cassøe Krüth
Hun representerte Danmark under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble nummer 7 i den individuelle konkurransen.
Didrik Rye Heyerdahl
Han begynte sitt yrkesliv som konsulatsekretær i årene 1917–1920 ved det norske generalkonsulatet i Montréal i Canada. I Oslo hadde han forskjellige jobber inntil han startet, eide og drev brevskolen Korrespondanseakademiet, senere kalt KA-Skolen og det tilknyttede trykkeriet KA Trykk AS.
Politisk virksomhet
Under den annen verdenskrig sluttet Heyerdahl seg i 1940 til Milorg D 13300, som drev etterretnings- og sikringstjeneste i Asker og Bærum. Han ble arrestert den 12. februar 1941 og plassert i Møllergata 19 der han etter kort tid ble sluppet fri igjen.
Genealogi og heraldikk
Heyerdahl var interessert i slektshistorie, skrev tre artikler i Norsk slektshistorisk tidsskrift, deltok i flere internasjonale genealogiske og heraldiske kongresser og var en venn av bl.a. genealogen Otto Sverdrup Engelschiøn.
Heyerdahl var også interessert i heraldikk og fikk slektens våpenskjold tegnet av Jan Raneke og publisert i Skandinavisk Vapenrulla. Heyerdahl tok initiativet overfor Hans Cappelen til å utgi dennes bok Norske slektsvåpen, Oslo 1969, trykt hos KA Trykk AS. Boken kom i 2. opplag i 1976.
Familie
Heyerdahl var fraskilt og hadde ikke barn. Hans foreldre var Johan Fredrik Schou Heyerdahl (1862–1954) gift med Sofie Rye (1868–1955). Heyerdahls søster Ingeborg Heyerdahl (1901–1998) var gift med maleren Per Rom.
Heyerdahl tilhørte grenen i slekten Heyerdahl som stammer fra oberst Christian von Heyerdahl (død 1802).
Demokratisering
Demokratisering er prosessen hvor et styresett endres i retning av et mer demokratisk regime, inkludert betydelige politiske endringer som går i demokratisk retning. Det kan være overgangen fra et autoritært regime til et fullstendig demokrati, overgangen fra et autoritært politisk system til et delvis demokrati, eller overgangen fra et delvis demokrati til et fullstendig demokrati. Motstridende oppfatninger om det ideelle demokratiet har gjort demokratisering til en konfliktfylt prosess.
Bakgrunn
Ved begynnelsen av 1700-tallet var eneveldet utbredt i Europa. Over tid endret dette seg, ved større likhet; juridisk, politisk, sosialt, økonomisk og mellom kjønnene, en prosess som særlig begynte med den franske revolusjonen (1789–1799). Ifølge professor Rolf Hobson utgjør demokratisering en av de viktigste kjennetegn på perioden 1750–1950, ved siden av den industrielle revolusjon og europeisk kolonisering av store deler av verden. Hvordan det ideelle demokratiet burde være har vært omstridt og demokratisering har derfor vært en konfliktfylt prosess. Den relativt konfliktfrie demokratiseringen av etnisk homogene stater (som Norge og Sverige) er et unntak, og ikke regelen.
Et hovedtema knyttet til demokratisering fra 1700-tallet har vært likhetstanken, men hva som skal vektlegges av økonomisk, politisk og sosial likhet har blitt tema for omfattende diskusjoner blant ulike grupper. Følgelig er ikke prosessen demokratisering en rett vei til dagens liberale demokratiske rettsstat, slik den finnes i mange vestlige land. En tidlig kritiker av demokratisering var franskmannen Alexis de Tocqueville, i boken Om demokratiet i amerika fra 1835 beskriver han tendenser ved det amerikanske demokratiet som åpner for nye former for despoti.
Annie Besant
Annie Wood Besant (født 1. oktober 1847 i Clapham i London, død 20. september 1933 i Adyar i India) var en fremtredende teosof, kvinnesaks-aktivist, fabiansk sosialist, anti-fascist, anti-rasist, irsk uavhengighetsforkjemper, skribent og folketaler. Annie Besant var Teosofisk samfunns andre president fra 1907 til 1933.
Demokratisering
Bakgrunn
Demokratisering, nasjonalisme og liberalisering er ifølge professor Rolf Hobson tre sider av samme sak, hvor siden midten av 1700-tallet stadig større grupper innenfor samfunnet bringes inn i politikken. Blant statsvitere har vekten ofte blitt lagt på liberalisering og demokratisering, mens nasjonalisme har blitt tonet ned, noe Hobson anser er å overse et ubehagelig faktum.
Annie Besant
Etter sin agitasjon for Indias selvstyre, ble hun den første kvinnelige president for Indias Nasjonale Kongress. Ifølge Mahatma Gandhi vekket hun «India fra sin dype søvn».
Barndom
Annie Wood ble født i 1847 i London som datter av William Wood og Emily Morris i en middelklasse-familie av irsk opprinnelse. Hun var alltid stolt av sin irske herkomst, og støttet den irske uavhengighetsbevegelsen gjennom hele sitt voksne liv. Da hun var fem år gammel, døde faren og etterlot familien nesten fullstendig pengeløse. Moren forsørget resten av familien ved å drive et pensjonat for gutter ved Harrow School, mens Annie ble fosterdatteren til Ellen Marryat. Ellen Marryat var kalvinist, og søster av forfatteren Fredrick Marryat. Hun ga Annie en god utdannelse, med vekt på samfunnsmessige plikter. Annie fikk samtidig en like sterk følelse av hva en uavhengig kvinne kunne utrette. Som ung kvinne reiste hun omkring i Europa, og fikk en sans for den katolske kirkes kulør og seremonier som aldri forlot henne senere i livet.
Et mislykket ekteskap og et gryende politisk engasjement
19 år gammel, giftet hun seg i 1867 med den 26 år gamle evangelisk anglikanske presten Frank Besant, som var den yngre broren til Walter Besant. Ikke lenge etterpå ble Frank vikarierende prest i det verdslige sognet Sibsey i Lincolnshire. Annie flyttet dit sammen med ektemannen, og i løpet av noen få år fikk de to barn: Digby og Mabel.
Ekteskapet utviklet seg til en katastrofe. Annie Besant var forfatterinne, og skrev korte fortellinger, barnebøker og artikler. Som gift kvinne hadde hun ikke den legale retten til eiendom, og Frank utnyttet dette ved å frata henne alle pengene som hun tjente. Politisk uenighet gjorde ekteskapet enda mer anstrengt. Annie Besant deltok i gårdsdrengenes kamp for å organisere seg i fagforeninger og å forbedre sine arbeids- og levevilkår. Frank tilhørte det det konservative partiet og tok parti med godseierne og storbondene mot leilendingene. Det anstrengte forholdet tilspisset seg da Annie Besant nektet å delta i nattverden. Hun forlot ektemannen og vendte tilbake til London. Der ble de legalt separert og Annie tok datteren Mabel Besant med seg.
Annie Besant begynte å tvile på sin religiøse tro, og ba om råd fra ledende geistlige. Hun henvendte seg blant annet til Edward Bouverie Pusey, som ledet den katolske fløyen av den engelske kirke. Hun fikk bare som svar at hun hadde lest for mange bøker. I et siste forsøk på å berge ekteskapet, reiste hun tilbake til Frank Besant. Det viste seg å være et nyttesløst forsøk, og hun flyttet til London. Skilsmisse var etisk utenkelig innenfor rammene av middelklassen, og enda mer utenkelig for presten Frank. Annie måtte derfor forbli Mrs Besant resten av livet. I begynnelsen var hun istand til å holde kontakten med begge barna og å ha datteren Mabel boende hos seg. Hun fikk også et lite pengebidrag fra Frank, som ble tildelt foreldreretten til begge barna.
Birkbeck Literary and Scientific Institution
En tid var Annie Besant deltids-student ved Birkbeck Literary and Scientific Institution. Der studerte hun medisin, som den første kvinnelige student ved institusjonen. Hennes «omgang med ateister og tilhengere av prevensjon» medførte at institusjonens ledelse i 1868 prøvde å hemmeligholde hennes eksamens-resultater.
Sosial reformator og sekularist
Etter separasjonen forfattet Annie Besant flere angrep på kirkene og måten de kontrollerte folks levevis. Spesielt angrep hun den engelske kirke som en stats-støttet trosretning. Sammen med Charles Bradlaugh ble hun en sentral skikkelse i National Secular Society og en talskvinne for sekularisering.
Som spaltist for National Reformer, avisen til National Secular Society, fikk hun en ukentlig lønn. Organisasjonen ønsket å opprette en sekulær stat og oppheve kristendommen som offisiell trosretning.
I disse kretsene ble hun invitert som en av organisasjonens offentlige foredragsholdere. Offentlige foredrag var populære i viktoriansk tid, og Annie Besant var en utmerket taler som ganske snart ble etterspurt blant publikum. Ved å bruke jernbanen, reiste hun på kryss og tvers av England, og holdt foredrag om de fleste av datidens sosiale og politiske spørsmål. Overalt var hun en talskvinne for forbedringer, sosiale reformer og tankefrihet.
I mange år var hun en nær venn av Charles Bradlaugh. Bradlaugh var en tidligere sjømann, og var separert. Han var ateist og republikaner, og arbeidet for å velges som parlamentsmedlem fra Northampton.
En stund bodde Annie Besant sammen med Bradlaugh og hans døtre, og de samarbeidet om en rekke prosjekter. I 1877 ble de landskjent, da de utga en bok av den amerikanske forkjemperen for prevensjon, Charles Knowlton. Boken hevdet at arbeiderklassens familier aldri kunne bli lykkelige før de selv fikk lov til å bestemme hvor mange barn de ønsket å ha. Boken foreslo prevensjon som en måte å begrense familienes størrelse. Knoltons bok utløste sterke reaksjoner blant geistlige, mens Annie og Bradlaugh forsvarte seg i National Reformer ved å skrive: ''«Vi har ingen intensjoner om å utgi noe som vi ikke tror vi kan forsvare moralsk. Alt som vi publiserer skal vi forsvare.»''
Paret ble arrestert for bokutgivelsen og kjent skyldige av domstolen Old Bailey. Annie og Bradlaugh fikk en god del støtte i den liberale presse. Diskusjonene raste frem og tilbake i brev til avisene, i avisenes spalter, såvel som i rettslokalene. En stund så det ut som om begge skulle havne i fengsel. Anklagene ble til slutt avvist av rettsapparatet, med den begrunnelse at rettsprosedyrene ikke var blitt fulgt. Saken kostet likevel Annie Besant retten til å ha kontakt med sine to barn. Frank Besant overbeviste retten om at hun var uegnet som mor, og barna ble overdratt til faren på permanent basis.
Bradlaugh ble innvalgt til det britiske parlamentet i 1881. Grunnet sin ateisme nektet han å sverge troskapseden. Mange kristne ble sjokkerte, men han ble forsvart av blant annet William Gladstone, lederen for det liberale partiet, som henviste til tankefriheten. Det gikk mer enn seks år før saken var avsluttet i Bradlaughs favør, etter en serie med suppleringsvalg og nye runder i rettslokalene.
Irlands uavhengighetsbevegelse
Annie Besant hadde også nære kontakter med de politiske aktørene som gjennomførte Irish Home Rule, og ga dem sin støtte i avisens spalter. Dette var kritiske år, da irske nasjonalister dannet en allianse med liberale og radikale. Annie Besant møtte lederne av bevegelsen, og ble en nær venn av Michael Davitt, som ønsket å mobilisere irske bønder i en væpnet oppstand mot godseierne for å overta landeiendommene. I flere tiår støttet hun saken til Davitt og hans Land League i både taler og avisinnlegg.
Feminist
Annie Besant var kvinnesaks-forkjemper. I 1874 publiserte hun pamfletten «Kvinners politiske status», hvor hun argumenterte for almen kvinnelig stemmerett.
I 1864 vedtok det britiske parlamentet Contagious Diseases Act, som tillot politiet å arrestere prostituerte på gatene og i millitærleirer, og foreta en tvungen helsesjekk. Loven møtte motstand, og det ble hevdet at den ble misbrukt til å arrestere kvinner som ikke var prostituerte. Den 4. juni 1876 publiserte Annie Besant i National Reformer pamfletten The Legalisation of Female Slavery in England, som ble utgitt i januar 1885 som et bidrag i kampanjen for å oppheve loven.
Sosialist
Bradlaughs parlamentariske arbeid ble en splittende faktor mellom Bradlaugh og Annie Besant. Kvinner hadde ennå ingen plass innenfor parlamentarisk demokrati, og Annie Besant var en kvinnesaks-forkjemper.
Tidlig i 1880-tallet ble hun en nær venn av George Bernard Shaw, en ung irsk forfatter som hadde bosatt seg i London og var en ledende skikkelse innenfor Fabian Society. Annie beundret hans tekster og prøvde forgjeves å overtale ham til å bo sammen med henne i London. Gjennom Shaw ble hun medlem av Fabian Society, som på denne tiden utgjorde en forsamling som søkte etter åndelige, snarere enn politiske, alternativer til det kapitalistiske systemet.
Dette førte til et anstrengt forhold til Bradlaugh, som var motstander av enhver form for sosialisme.
Marxistisk lokalpolitiker
I 1884 utviklet Annie Besant et vennskap med Edward Aveling, en ung sosialistisk lærer som bodde hjemme hos henne en tid. Edward Aveling var den første som oversatte tekster av Karl Marx til engelsk.
Aveling og Elinor Marx sluttet seg til den sosialdemokratiske føderasjon, men kom i konflikt med partiets leder Henry Hyndman. De sluttet seg i stedet til den sosialistiske liga, et marxistisk utbryterparti som var dannet av kunstneren William Morris.
Morris spilte utvilsomt en stor rolle i Besants engasjement i marxismen. Hun var medlem av den sosialistiske liga – samtidig som hun var med i Fabian Society, og ble et av partiets beste folketalere.
Den 26. november 1888 stilte Annie Besant til valg ved Londons skolestyre som marxistenes kandidat, under parolen «ingen flere sultne barn» og kvinnesak. Institusjonen fungerte som en lokal regjering, og var det første direkte valgte lokalstyre som omfattet hele London. Valget ble et politisk jordskjelv, da Annie Besant den vant valgkretsen Tower Hamlets med 15 926 stemmer.
Kvinner hadde ikke lov til å delta i parlamentarisk politikk; i 1881 fikk de imidlertid innflytelse i lokalpolitikken. Annie Besant gikk rundt med en rød sløyfe i håret, og holdt taler ved støyende folkemøter: ''«Jeg ber velgerne om å stemme på meg, og de som ikke er velgere om å arbeide for meg. Dette fordi kvinner er ønsket i styret, og det er alt for få kvinnelige kandidater»''.
Samboer med datteren til Karl Marx
En tid bodde hun sammen med Eleanor Marx, datter av Karl Marx. Politiske uenigheter med Eleanor Marx, førte til at Annie Besant ble en desto større tilhenger av fabiansk sosialisme.
Forholdet til Friedrich Engels
Forfatteren Nethercot skrev i sin biografi at ''«Mrs. Besant tråkket aldri ned dørene til Engels hjem, selv om hun var den fabianske sosialisten som han hadde den største respekt for, på grunn av hennes innflytelsesrike pamfletter».''
«Respekt» er likevel ikke «enighet». Under streikene blant fyrstikkpikene (1887) og havnearbeiderne (1888), mente Friedrich Engels at arbeiderne burde gjøre opprør uten hjelp utenfra, og omtalte sarkastisk Annie Besant som en av mange «utstillingsdukker av menn og kvinner» som stod i veien for et lederskap fra grasrota.
Annie Besant, Herbert Burrows, Benjamin Tillett og store deler av Fabian Society hevdet at samfunnets laveste klasser var for svake til kjempe for sine sosiale rettigheter, uten hjelp. Friedrich Engels omtalte nedlatende Annie Besant som «Moder Besant», og mente at fyrstikkpikene og havnearbeiderne ikke var intellektuelt modne nok til selv å gjøre opprør.
Den 2. mai 1888 klaget Friedrich Engels over at Annie Besant nektet å trykke hans omtale av den engelske oversettelsen av hans bok Arbeiderklassens forhold i England i 1844 i hennes tidsskrift Our Corner magazine.
«Den blodige søndagen» (1887)
Arbeidsledigheten var et sentralt problem i tiden. En lang økonomisk depresjon satte inn i 1873, og vedvarte resten av århundret. I 1887 takket Annie Besant ja til tilbudet om å holde en tale ved et folkemøte ved Trafalgar Square i London den 13. november. Hennes tale var en flammende kritikk av regjeringens forsømmelse av samfunnets arbeidsledige. Som aktivist for irsk uavhengighet, krevde hun stans i Englands undertrykkelse av Irland og at parlamentsmedlemmet William O'Brien måtte settes fri fra fengsel.
Folkemøtet brøt ut i en politisk demonstrasjon, og regjeringen reagerte med å bruke politi mot demonstrantene. Da det brøt ut voldelige kamper mellom politi og demonstranter, ble det satt inn troppeforsterkninger mot demonstrantene. En demonstrant ble drept, mange ble skadd, og hundrevis ble arresterte. Annie Besant utfordret politiet til å arrestere henne, noe som ikke ble skjedde av frykt for at urolighetene skulle spre seg.
Hendelsesforløpet ble kjent som «den blodige søndagen», og Annie Besant ble anklaget som ansvarlig for tragedien. Hun organiserte likevel et økonomisk hjelpeprogram for fengslede demonstranters familier. Dette førte til at Bradlaugh brøt forbindelsen med henne.
Fyrstikkpikenes streik i London i 1888
Annie Besant ble forelsket i den unge sosialisten Herbert Burrows, som hadde nær kontakt med arbeiderne i fyrstikk-fabrikken Bryant and May i Bow, London.
De ansatte var mindreårige piker og kvinner som levde på sultelønn, og med en arbeidsdag på mellom 14 og 16 timer som var ulovlig i henhold til 1847 Factory Bill. Ledelsen hadde innført et omfattende system med ulovlige økonomiske represalier. I tillegg var arbeidet forbundet med alvorlige helseproblemer i form av fosfornekrose i kjeven.
Annie Besant ledet en streik for høyere lønn og bedre arbeidsforhold. Aksjonen fikk almen støtte og sympati, også i form av skriftlige støtte-erklæringer fra geistlige som tidligere hadde kritisert henne. Annie Besant ledet demonstrasjonen til 1400 «fyrstikk-piker», og ble hyllet langs Londons gater.
Annie Besants kampanje var fagforeningenes første seier over arbeidsgiverne i Englands historie, og var et vendepunkt i britisk sosialisme og arbeiderbevegelse.
Havnearbeider-streiken (1889)
Annie Besant engasjerte seg også i havnearbeidernes levekår. Havnearbeiderne var ufaglærte og sterkt under-betalte. I kontrast til fagforeningene for faglærte (craft unions), hadde de ufaglærte havnearbeiderne lite å stille opp med. De ble kynisk utnyttet til hardt og farlig arbeid, var underbetalte, og fikk bare jobbe en dag om gangen. Under en parlamentshøring ga G.R. Birt, organisatoren ved havnene i Millwall, en knusende dom over arbeidsforholdene til havnearbeiderne:
En fagforening var blitt dannet av Benjamin Tillett, og Annie Besant hjalp Tillet med å formulere dens regelverk. Hun spilte en viktig rolle under møtene og agitasjonen under oppbygningen av organisasjonen. Annie Besant holdt flammende taler ved folkemøter. Hun stod på gatehjørnene og holdt taler. Tillets krav var bedre lønn, en «sixpence» (2½ pence) i timen.
Dette utløste streiken og kampen for «Dockers' Tanner». Streiken var en milepæl i dannelsen av den britiske arbeiderbevegelsen, og ble selve symbolet på fremveksten av de nye fagforeningene – «New Unionism».
Streiken medvirket til å vekke oppmerksomheten mot fattigdommen i viktoriansk tid, og møtte sympati fra almenheten. Selv kardinal Henry Edward Manning, overhodet til den romersk-katolske kirke i England, tok havnearbeidernes parti. Etter en bitter streik, var kampen om «Dockers' Tanner» vunnet.
Le Droit Humain
I England var kvinner utelukket fra frimurerlosjer tilknyttet Den engelske storlosje fra 1717 og Englands forente storlosje fra 1813.
Annerledes var situasjonen i Frankrike, der Grand Orient i 1774 utstedte edikter som anerkjente kvinner. Hertuginnen av Bourbon ble første Grand Mistress av Frankrike. Grand Orient utviklet også prinsippet om Laïcité – adskillelse av kirke og stat og fraværet av religiøs innblanding i politikk.
Dette var jo idéer som Annie Besant hadde forfektet. I 1902 reiste hun sammen med Francesca Arundale og seks andre venner til Paris, hvor de ble innviet i de tre første gradene av St. Johannes («den blå losje»). Hun kom tilbake til England med et charter, og grunnla Englands første losje av International Mixed Masonry, Le Droit Humain. Samme år grunnla hun British Federation of Le Droit Humain, der hun ble Most Puissant Grand Commander.
På kort tid grunnla hun flere losjer: Tre i London, tre i Sør-England, tre i Nord- og Nordvest England. I 1904 reiste hun til Nederland og opprettet en losje. I 1927 grunnla hun en losje i Skottland, som er den eneste innenfor «Le Droit Humain» som følger høygradssystemet Den gamle og anerkjente skotske ritus 33.
Hennes arbeid førte til at losjer av «Le Droit Humain», som var underlagt British Federation, på kort tid ble utbredt til Sør-Amerika, Canada, India, Sri Lanka, Australia og New Zealand.
Annie Besant var således fellesfrimureriets grunnlegger i Storbritannia såvel som i store deler av verden.
Teosof
I 1889 ble Annie Besant bedt om å skrive en bokomtale av The Secret Doctrine, et tobindsverk av Helena Petrovna Blavatsky, for London-avisen Pall Mall Gazette. Etter å ha lest verket, oppsøkte hun forfatterinnen for å få istand et intervju, og møtte Blavatsky i Paris. Møtet gjorde et momentant og sterkt inntrykk på henne. Hun ble umiddelbart interessert i Teosofisk samfunn.
Under intervjuet ba Helena Petrovna Blavatsky henne om å lese gjennom Hodgon-rapporten, som beskyldte Blavatsky for grov svindel. Annie Besant hevdet at rapporten bygde på utsagn fra to erklærte svindlere – Emma og Alexis Coulumb. Opp mot anklagerne stilte hun «den stolte og fryktløse ærligheten fra HPBs klare, blå øyne.»
Som medlem av Fabian Society hadde hun alltid søkt etter åndelige alternativer til det politiske systemet. I 1890 opphørte hennes medlemskap i Fabian Society, og hun brøt samtidig sine forbindelser med marxistene.
Friedrich Engels kommenterte dette på en syrlig måte, og nevnte Herbert Burrows i en parafrase av Heinrich Heines dikt Die Lorelei:
Da Blavatsky døde i 1891, ble Annie Besant en ledende skikkelse innenfor Teosofisk samfunn. I 1893 holdt Annie Besant en tale på vegne av Teosofisk samfunn under Verdensutstillingen i Chicago.
I 1893 reiste hun sammen med oberst Olcott til Adyar i India. Hun forklarte senere at dette «var som å komme hjem». I India studerte hun sanskrit og hindi. I 1905 utga hun en engelsk oversettelse av Bhagavad Gita; hun publiserte også en forkortet utgave av Indias nasjonalepos Mahabharata.
Maktkamp og splittelse
Etter Blavatskys død i 1891 ble den esoteriske seksjonen i Teosofisk samfunn delt i to, etter ønske fra William Quan Judge, en irsk emigrant som hadde deltatt i samfunnets grunnleggelse i New York i 1875. Denne esoteriske, indre kjerne var blitt opprettet av Blavatsky for å beskytte bevegelsen mot infiltrasjon. Judge ble nå leder for seksjonen i USA, mens Annie Besant ledet seksjonen i Asia og Europa.
Judge ble også visepresident for bevegelsen globalt, og hevdet å finne belegg i de såkalte Mahatma-brevene for sin påstand om at han var den rettmessige arvtager til bevegelsens lederskap. Annie Besant på sin side anklaget Judge for å forfalske brevenes innhold.
I 1895 brøt den amerikanske fraksjonen ut, dannet Det teosofiske samfunn i Amerika, og beslagla alle eiendelene til Teosofisk samfunn i USA. Forholdet mellom de to fraksjonene var anspent. Dette kom blant annet til uttrykk i at Katherine Tingley, i den amerikanske fraksjonen, delte ut fiendtlige flygeblader på steder for Besant og Leadbeater holdt foredrag.
De fleste medlemmer i Europa og Asia sluttet seg til oberst Olcott og Annie Besants Teosofiske samfunn, med hovedkvarter i Adyar, India. En av dem var Rudolf Steiner.
Charles Leadbeater utløser mer kontrovers
Samme år trakk Leadbeater seg fra Teosofisk samfunn.
Både Annie Besant, Curuppumullage Jinarajadasa (som var blitt oppdratt av Leadbeater), og andre teosofer, forsvarte likevel hans rett til å mene hva han ville om onani.
Teosofisk samfunns andre president
Etter oberst Henry Steel Olcott død i 1907, ble Annie Besant bevegelsens andre president. Under Besants vinger vendte Leadbeater tilbake i 1908. Samtidig ble hinduistiske synspunkter fremmet i større grad enn tidligere.
Oberst Olcott la ned et stort arbeide i å opprette buddhistiske skoler i India, under navnet Maha Bodhi Society. Blavatsky bygde sitt verk The Secret Doctrine på esoterisk jainisme som var «eldre enn Rigveda», og fordømte kastevesenet. I så måte representerte Annie Besant et paradigme-skifte, med vekt på aktivitetene i «Aryavarta» (det sentrale India).
Sammen med Bhagwan Das grunnla Annie Besant en ny skole for gutter, Central Hindu College, senere omdøpt til Benares Hindu University, i Kamachha, Varanasi. Dens formål var å bygge opp et nytt og fremtidig lederskap for India. Guttene levde som munker og brukte 90 minutter daglig til bønn og studier av hinduistiske tekster, i tillegg til å studere moderne vitenskap. Det tok tre år å samle inn penger til universitetet. De fleste pengene kom fra indiske prinser.
Tankeformer
I 1901 publiserte Annie Besant og Leadbeater boken «Tankeformer». Der presenterte de sine studier av hvordan tankformer ser ut for klarsynte, illustrert av den britiske kunstneren John Varley. Boken påvirket nonfigurativ kunst og inspirerte kunstnerne Piet Mondrian, Vasilij Kandinskij og indirekte også Edvard Munch. Også komponistene Alexander Scriban, Gustav Holst og Cyrill Scott brukte teosofiske forestillinger i sin kunst.
Krishnamurti-affæren
I 1889 fortalte Blavatsky en gruppe studerende innenfor Teosofisk samfunn at bevegelsens hensikt var å forberede menneskeheten på en fremtidig verdenslærer, som skulle vende tilbake til jorden. I 1896, fem år etter Blavatskys død, ble utsagnet gjort offentlig av Annie Besant. Verdenslærerens navn var Maitreya.
I april 1909 utløste dette utsagnet fatale konsekvenser, med Charles Webster Leadbeater i sentrum for begivenhetene. På en badestrand nær bevegelsens hovedkvarter i Adyar, hadde han studert to unge gutter. Da han prøvde å studere dem gjennom klarsyn, kom han frem til at den eldste av dem – Jiddu Krishnamurti, var bestemt for å bli «legemet for den nye verdenslæreren, Herren Maitreya».
Katherine Tingley i den amerikanske fraksjon anklaget Besant og Leadbeater for å pervertere Blavatskys budskap, og betvilte Leadbeaters motiver på grunn av hans homofile legning. I flere år pågikk det rettssaker om foreldreretten over de to guttene. Det endte med at den ble overdratt til Annie Besant, og de ble sendt på en skole i England.
Det hele munnet ut i et antiklimaks i 1929, da Jiddu Krishnamurti på et møte i Nederland oppløste ordenen, frasa seg tittelen «verdenslærer» og brøt all kontakt med Teosofisk samfunn.
Indias frihetskamp
Annie Besant opplevde aldri Indias selvstendighet. Hun var likevel drivkraften i uavhengighetsprosessen. Engasjementet startet i Indias Nasjonale Kongress, som var et debattforum som møttes en gang årlig og fattet politiske resolusjoner. Det var ingen permanent massebevegelse med en lokal administrasjon.
Dette fikk Charles Webster Leadbeater til å bryte kontakten med henne; han reiste til Sydney, Australia, og erklærte at Annie Besant hadde «mistet sitt klarsyn».
Annie Besant arresteres (1917)
I 1916 deltok Annie Besant i grunnleggelsen av Home Rule League, og baserte selvstendighetskravet på irske modeller. For første gang hadde India et politisk parti som kjempet for uavhengighet. I motsetning til Kongresspartiet, arbeidet partiet på helårsbasis. Det var strukturelt oppbygd med lokalavdelinger, med makt til å mobilisere demonstrasjoner, folkemøter og politiske agitasjoner.
I juni 1917 ble Annie Besant arrestert og internert i en politistasjon plassert på et fjell, utenfor folkemassenes rekkevidde. Som symbol på sine politiske synspunkter, fikk hun likevel lov til å sette opp Indias røde og grønne flagg, som hun hadde vært med å tegne, i hagen. Arrestasjonen utløste sinne. Indias Nasjonale Kongress og All India Muslim League truet med landsomfattende aksjoner, dersom hun ikke ble løslatt. En av de som engasjerte seg i arrestasjonen av Annie Besant som politisk fange, og ga henne sin skriftlige støtte, var advokaten Mahatma Gandhi, som hadde vendt tilbake fra Sør-Afrika og kjempet mot rasisme.
Regjeringen ga etter, og kom med en innrømmelse om at indisk selvstyre var regjeringens langsiktige mål. I september 1917 ble Annie Besant satt fri fra fengsel, og ble møtt med voldsomme velkomsthilsener fra folkemøter over hele India.
President i Indias Nasjonale Kongress (1917–1918)
Den eneste æresbesvisning hun fikk i løpet av sitt liv, kom i desember 1917, da hun som første kvinne ble president av Indias Nasjonale Kongress. Hun besatte embedet i et år.
Etter 1918 overtok Mahatma Gandhi, og hans nære samarbeidspartner Jawaharlal Nehru, som hadde fått sin utdannelse gjennom en tutor i Teosofisk samfunn.
Frem til slutten av hennes liv, fortsatte Annie Besant gjennom brev, artikler og taler, å kjempe for Indias uavhengighet, ikke bare i India, men også på foredragsreiser i Storbritannia der hun holdt taler ikledt en indisk klesdrakt.
Annie Besants bortgang
Annie Besant døde den 20. september 1933 og etterlot seg datteren Mabel Besant-Scott. I Tower Hamlets, London, er gaten Annie Besant Close oppkalt etter henne. I 1946 bygde Jiddu Krishnamurti, Aldous Huxley, Dr. Guido Ferrando og Rosalind Rajagopal Happy Valley School, som nå er kalt Besant Hill School til minne om henne. Også distriktet Besant Nagar i Tamil Nadu er oppkalt etter henne.
EsselWorld
EsselWorld er en fornøyelsespark som ligger i Gorai, Mumbai. Den ble etablert i 1989. Parken eies av Pan India Paryatan Pvt. Ltd. (PIPPL). EsselWorld er sammen med den andre parken i systemet, Water Kingdom, Indias mest populære. Parken dekker et omåde på 64 hektar. Sammen er de anerkjent som Indias største fornøyelsesparker, så vel som Asias største temapark.
EsselWorld er den største fornøyelsespark i landet. Den trekker i anslagsvis 1,8 millioner besøkende årlig, hvorav omtrent 300 000 er studenter.
Attraksjoner
EsselWorld har en rekke attraksjoner som passer for personer i alle aldre. Den kan reklamere med fjorten berg-og-dal-baner, elleve adrenalin-pumpende attraksjoner og femten karuseller for barn. Den har en spesiell attraksjon, et gigantisk hjul som først roterer horisontalt og deretter vertikalt. Det er kjent som et av de mest spennende i sitt slag i India I tillegg til de vanlige attasjene i en fornøyelsespark, som berg-og-dal-baner og karuseller har EsselWorld også Mumbais første skøytebane som strekker seg over 3 400 kvadratmeter. Parken holder banen på en konstant temperatur på 4 grader celsius.
Dansegulvet er en ekstra attraksjon i parken hvor de besøkende kan arrangere sine egne selskaper. Det har farget belysning, stereo lyd og dansegulv av glass. For å opprettholde den internasjonale standard spilles det en blanding av Bollywood, så vel som vestlig musikk.
I tillegg tema-parken, er det også en 6-baners bowlinghall allment kjent som "Rock and Roll Allé". Bowlinghallen består av en innebygd arkade, samt en restaurant, "Tandoori One" som serverer vegetarisk indisk mat. Andre kulinariske alternativer i EsselWorld omfatter spesialiteter fra Syd-India, tradisjonell Sør-Indisk mat, typisk amerikansk mat som Domino's Pizza severer. En Taipan-kinesisk restaurant, Ohh! Mumbai serverer lokale favoritter, Glad Singh Da Dhaba – Punjabi mat, Petu og Mother Dairy desserts.
Oseaniamesterskapet i friidrett 1994
Oseaniamesterskapet i friidrett 1994 ble arrangert i Auckland på New Zealand i 1994.
Pjotr Khamukov
Pjotr Khamukov (født 15. juli 1991) er en russisk bokser som konkurrerer i lett tungvekt.
Hijra (transperson)
På det indiske subkontinent regnes en hijra (hindi: हिजड़ा, urdu: حجڑا) å tilhøre «det tredje kjønn», hverken mann eller kvinne. De fleste er tildelt kjønnet «mann» ved fødselen eller har uklare kjønnskarakteristika, men noen er kvinner. Hijraer omtaler seg selv og kler seg vanligvis som kvinner. Det er ikke uvanlig at transpersoner deltar i Hijrakulturen.
Nettball under Stillehavslekene 1966
Nettball under Stillehavslekene 1966. Nettball var en av flere sporter som var med i de andre Stillehavslekene som ble arrangert i Nouméa i Ny-Caledonia i perioden 8. til 18. desember 1966. Det var en turnering kun for damer.
Eksterne lenker
Resultat Stillehavslekene 1966
Brass Band Treize Etoiles
Brass Band Treize Etoiles er et brassband med base i Wallis, Sveits.
Brass Band Treize Etoiles ble stiftet i 1973 og vant europamesterskapet for brassband i 2023. Korpset har også vunnet en rekke andre brassbandkonkurranser; deriblant det nasjonale sveitsiske mesterskapet og det åpne sveitsiske brassbandmesterskapet. Brassbandet har representert Sveits flere ganger i europamesterskapet for brassband, der de blant annet har blitt dirigert av kapasiteter som Major Peter Parkes og James Gourlay.
Stade de Paris
Stade de Paris er en sportsarena beliggende i Paris i Frankrike, som for det meste blir brukt som arena for fotball. Stadionet ble åpnet i 1909. Arenaen ble brukt som et av fotballstadionene under fotballturneringen under Sommer-OL 1924.
Liv etter OL
Etter OL er stadionet blitt brukt som hjemmebane til fotballklubben Red Star FC som spillere i Ligue 2. Den har også vært hjemmebanen til det franske rugbylandslaget i perioder mellom 1935 og 1952.
Rubén Ruzafa
Rubén Ruzafa Cueto (født 9. september 1984) er en spansk terrengsyklist.
Denys Solonenko
Denys Solonenko (født 25. oktober 1992) er en ukrainsk bokser som konkurrerer i lett tungvekt.
Han representerte Ukraina under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble utslått i første runde.
Nanna Skodborg Merrald
Nanna Skodborg Merrald (født 8. oktober 1993) er en dansk rytter som konkurrerer i dressur.
Hun representerte Danmark under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble nummer 11 i den individuelle konkurransen.
Märket
Märket med Märket fyr (finsk: Märketin majakka) er et skjær i Södra kvarken som siden freden i Fredrikshamn i 1809 definerer grensen mellom Sverige og Finland. Fyret ble avbemannet mot slutten av 1976.
Finlands fyrsällskap leide fyret i 2007 og begynte å restaurere det. Besøkende tilbys omvisning i fyret.
Geografi
Märket ligger nord for Ålands hav og vest for Åland. Skjæret, som er cirka tre hektar stort, er delt mellom Finland og Sverige i to halvdeler med omtrent likt areal.
Det finske territoriet på Märket tilhører Hammarlands kommun. Den svenske delen ligger på grensen mellom Norrtälje kommun og Östhammars kommun, i Stockholms respektive Uppsala län.
I Södra Kvarken går innløpet til Bottenhavet mellom Märkets fyr og fyret Understen 6,5 nautiske mil vest-sydvest derfra. Avstanden mellom Märket og det ålandske Signilskär i sydøst er 7,5 nautiske mil.
Historie
Märket fyr ble bygget på russisk initiativ i 1885, men lå frem til 1980-tallet på svensk territorium. Fyrtårnet har aldri blitt administrert fra Sverige eller blitt oppfattet som svensk. Den nye grensedragningen som ble ratifisert i 1985 innebar at fyrtårnet og området i dets umiddelbare nærhet ble finsk territorium og et tilsvarende område av den finske delen av skjæret ble svensk. Man ville ikke endre landenes areal eller kystlinje (av hensyn til fiskeriressurser), så grensedragningen ble noe omstendelig.
Det har aldri vært passkontroll eller annen form for grensekontroll på Märket. Fritidsbåter som kommer fra andre land kan være nødt til å anmelde seg i en havn (altså ikke Märket) i henhold til vanlige regler. Betydningen av grensen har variert med årene, men i dag har grensen mindre viktighet, ettersom både både Sverige og Finland er med i EU og dessuten er med i Schengenavtalen.
Radioamatører
Märket er for radioamatører en egen DXCC-enhet (land). Märket eies av den finske staten, men Åland, som er en DXCC-enhet, ligger mellom, derfor regnes den finske siden av øya som et separat land. Market reef ble godkjent som en egen DXCC-enhet på slutten av i 1960-tallet. Formelt benyttes prefiks OH0 for hele Åland inklusive den østre delen av Märket, men man kan, mot avgift, få en tillatelse til å benytte prefiks OJ0. En av fyrbøterne på øya ble radioamatør i forbindelse med den første DX-ekspedisjonen i 1969. Den svenske siden av øya ble aktivert et par ganger med signalet SI8MI, som forvaltes av Täby Sändareamatörer, TSA.
Davi Kopenawa Yanomami
Davi Kopenawa Yanomami, også skrevet Davi Kobenawä Yanomamö (født cirka 1956) er en brasiliansk sjaman og portugisiskspråklig talsperson for Yanomami-folket, et urfolk i Brasil. Han ble kjent for å være talsmann for stammesaker og bevaring av regnskogen i Amazonas da stammerrettighetsorganisasjonen Survival International inviterte ham til å motta Right Livelihood Award på vegne av dem i 1989. Yanomami snakket med både det britiske og svenske parlament om den katastrofale innvirkningen på helsen til folket sitt som en konsekvens av den illegale invasjonen av landet deres av 40 000 «garimpeiros» eller gullminere. Fra 1987 til 1993 døde en femtedel av Yanomami-stammen av malaria og andre overførbare sykdommer fra gruvearbeiderne.
Henny Ording
Henny Anette Marie Ording (født 4. august 1901 i Christiania, død 29. november 1995), født Arstal, var en norsk organisasjonsleder, ridelærer og skribent. Hun var særlig kjent for sitt arbeid for cerebral parese-saken og som leder i Cerebral Parese-foreningen fra 1954. Hun etablerte i 1932 ridesenteret og rideskolen Oslo Ridehus sammen med sin mann, offiseren og rytteren Bjart Ording, og var ridesenterets disponent (daglig leder) fra 1945. Hun hadde flere verv i kvinnebevegelsen, blant annet som styremedlem i Stor-Oslo Kvinnesaksforening fra 1946. Hun var også styremedlem i FN-sambandet 1947–1955.
Haplidoeme
Haplidoeme er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, slanke, blanke, ensfarget gulbrune trebukker. Antennene er ganske tynne og omtrent så lange som kroppen. Pronotum er tønneformet, dekkvingene er jevnbrede. Beina er nokså lange, lårene slanke.
Utbredelse
Slekten finnes i California og i det nordvestlige Mexico (Baja California, Hidalgo).
Oseaniamesterskapet i friidrett 1996
Oseaniamesterskapet i friidrett 1996 ble arrangert i Townsville i Australia i 1996.
Mott the Hoople
Mott the Hoople er et britisk rockeband som startet i 1969. De var aktive fram til 1978. Deretter hadde de en gjenforening i 2009, og flere konserter i 2013. Aerosmith og Queen er to av bandene som har varmet opp for Mott the Hoople. Queen nevnte senere også bandet i teksten til sangen «Now I'm Here». Flere av medlemmene i Mott the Hoople deltok på The Freddie Mercury Tribute Concert i 1992.
IJ (bokstav)
Ĳ og ĳ er en digraf sammensatt av bokstavene i og j og er mye brukt i nederlandsk. Den blir noen ganger ansett som en ligatur, eller til og med en egen bokstav – selv om den i de fleste fonter vises som i og j med knepen avstand. En grunn til at den oppfattes som en ligatur er at i situasjoner der et ord skal skrives med stor bokstav, vil både i og j være en stor bokstav, for eksempel skal begge bokstavene i navnet til elven IJ være store.
Nederlandske etternavn ble registrert til regjeringen noen ganger med ij, og noen ganger med y. Fordi, nederlandske navn har ofte forskjellige stavemåter mellom familier. Sammenlign for exempel: «De Rooij» og «De Rooy». Internasjonalt, navn skrives ofte med y i stedet for ij. Noen eksempler er fotballspillerne Johan Cruyff og Ruud van Nistelrooy. Da klubben var blitt en gjenganger i europacupene på 70-tallet, skiftet Fotballklubben Feijenoord fra Rotterdam offisielt navn til Feyenoord, mens bydelen som har gitt navn til klubben, fortsatt heter Feijenoord.
Valentino Manfredonia
Valentino Manfredonia (født 29. september 1989) er en italiensk bokser som konkurrerer i lett tungvekt.
Han representerte Italia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble utslått i første runde.
Stade Pershing
Liv etter OL
Stadionet ble revet i 1960.
Bang (slekt)
Bang er flere danske slekter, hvorav en har kjente forgreninger til Norge. I Midelfart bodde nemlig Oluf Bang (1480–1522) som av Hundrup ansett som stamfar for den ene, selv om han var sønn av Hans Bang.
10. serierunde i Tippeligaen 2013
10. serierunde i Tippeligaen 2013 ble spilt torsdag 16. mai. Seks kamper startet klokken 18. mot startet klokken 19. Mens mot  startet klokken 20.05.
Therese Nilshagen
Hun representerte Sverige under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble nummer 14 i den individuelle konkurransen.
Sør-Afrika under VM i svømmesport 2017
Sør-Afrika deltok under VM i svømmesport 2017 i Budapest i Ungarn fra 14. - 30. juli 2017.
Austroeme
Austroeme er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, lange og smale, blanke, brunlige trebukker. Antennene er ganske tynne og litt lengre enn kroppen. Pronotum er tønneformet, noe variabelt i formen (mye smalere hos hannene enn hos hunnene), innsnevret ved roten, dekkvingene er jevnbrede foran, langt tilspissede bak. Beina er middels lange, lårene slanke.
Utbredelse
Slekten finnes i Brasil, Bolivia og Uruguay.
Systematisk inndeling
Oemini blir ofte slått sammen med Xystrocerini.
Bibi Titi Mohammed
Bakgrunn og privatliv
Bibi Titi Mohammed var gift tre ganger. Det første ekteskapet ble inngått da hun var bare 14 år. Da giftet hun seg med en mann som var 26 år eldre enn henne. De ble skilt etter få år, og hun giftet seg med en mann hun hadde et godt ekteskap med, til han døde. Senere inngikk hun sitt tredje og siste ekteskap, med en mann som forlot henne da hun ble fengslet i 1967, mistenkt for forræderi mot president Nyerere og hans styre.
Musikk
Hun var en velkjent musiker i kystregionen, som vokalist i ngoma-gruppen Roho ni Mgeni (=Hjertet er en gjest/fremmed). Ngoma er en musikkform som kjennetegnes av at sang, spill og dans oppfattes som én enhet. Ngoma er tradisjonelt brukt til å formidle kunnskap om stammetradisjoner.
Politikk
Mohammeds politiske liv begynte i 1955, da hun var med på å etablere Tanganyika African National Union (TANU). Hun ble organisasjonens første kvinnelige medlem, og ble også valgt inn i hovedstyret. Hun mobiliserte kvinner i Dar-es-Salaam til den fremvoksende nasjonalistiske bevegelsen og bidro til at mer enn 6000 kvinner ble med i TANU. Hun ledet TANUs kvinneseksjon, og etter at landet ble uavhengig i 1961 ledet hun den nasjonale kvinneorganisasjonen Umoja wa Wananawake wa Tanzania (=Tanzanias kvinneorganisasjon). I det første valget i det uavhengige Tanzania i 1961 ble Julius Nyerere landets første regjeringssjef, og Mohammad ble valgt til leder for to av landets regioner, Mafia og Rufiji. Nyerere utpekte henne også som assistent-minister i departementet for nasjonal og kulturell utvikling. På denne tiden var hun og Julius Nyerere de to best kjente personene i landet.
Forholdet til Nyerere ble svært dårlig da hun i 1967 erklærte åpent at hun var uenig i hans nye lov Arusha Declaration and Leadership Code. I 1969 ble hun arrestert, sammen med den tidligere landbruksministeren og fire offiserer, anklaget for forræderi, og dømt til livsvarig fengsel. Hun hevdet at hun var uskyldig, men måtte likevel tilbringe to år i fengsel, før hun i 1972 fikk straffen redusert og ble sluppet fri, uten noen form for forklaring. Etter frifinnelsen levde hun et stille liv i Dar-es-Salaam med sin mor, datter og barnebarn. Mannen hadde tatt ut separasjon fra henne under rettssaken, og hun mistet mange av sine politiske kontakter og venner i løpet av denne tiden.
Mohammed og Nyerere opptrådte ikke sammen igjen før i 1984, da de møtte opp offentlig med armen rundt den andres skuldre, som et tegn på forsoning. I 1991, da Tanzania feiret 30 år som uavhengig stat, ble Bibi Titi Mohammed omtalt i partiets avis Uhuru (=frihet) som «A heroine of uhuru struggle» (= en heltinne i frihetskampen).
Ettermæle
UNESCO har inkludert Bibi Titi Mohammed i sin oversikt over betydningsfulle kvinner i afrikansk historie.
Susan Geier, som har skrevet en biografi over Mohammed, skrev følgende om Bibi Titi Mohammeds respekt for medmennesker i en nekrolog over henne: "«Når det gjelder årene da hun mobiliserte folk til engasjement og handling, beholdt Bibi Titi en enorm respekt for kvinnene og mennene hun arbeidet med, og gikk aldri glipp av muligheten til å navngi og rose dem og sørge for at de blir husket for sin innsats. Hun verdsatte spesielt de eldre kvinnene, analfabetene som kastet seg inn i kampen med utrolig energi og intelligens. På samme tid, i våre samtaler om nåtiden, anerkjente Bibi Titi betydningen av at de yngre kvinnene organiserte seg på 1980- og 90-tallet og beundret dem for deres mot og evner. De på sin side hedret henne og inviterte henne til møtene sine."
Rodrigo Torres
Rodrigo Torres (født 29. mars 1977) er en portugisisk rytter som konkurrerer i dressur.
Han representerte Portugal under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble nummer 16 i den individuelle konkurransen.
Ilwad Elman
Ilwad Elman (født 1990) er en somalisk-canadisk sosial aktivist. Hun jobber ved Elman Peace and Human Rights Center i Mogadishu sammen med sin mor, Abshir Adan som er organisasjonens grunnlegger. Hun ble stemt frem som årets «African Young Personality» under Africa Youth Awards i 2016. Hun har i tillegg mottatt flere priser og nominasjoner for sin kamp for menneskerettigheter i Somalia.
Rulleblokk
Rulleblokk (engelsk rolling block) eller rulleblokkmekanisme er en låsemekanisme brukt på på skytevåpen, og er en underklasse av baklader (kammerlader). Forseglingen av støtbunnen gjøres ved hjelp av en spesielt utformet sluttstykke som roterer rundt en stift. Mekanismen låses når hanen faller slik at patronen da ikke kan bevege seg bakover under avfyring. Ved å spenne hanen opp igjen kan sluttstykket roteres fritt slik at våpenet kan lades.