cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Villa Saraceno
I 1989 ble villaen kjøpt av The Landmark Trust som har restaurert den.
Frederic Francois-Marsal
Han satt i en kortere periode som statsminister i 1924. I hans periode som statsminister satt han også i to dager (fra 11. til 13. juni 1924) som fungerende president for den franske republikken mellom oppsigelsen av den tidligere presidentern Alexandre Millerand og før valget av Gaston Doumergue som Frankrikes neste president.
Jakob Schuh
Jakob Schuh (født 1959) er en tysk tegnefilmskaper.
Schuh har drevet med animasjonsfilm siden 1995, og siden 2003 har han vært medeier i Studio Soi.
Schuh ble, sammen med Max Lang, nominert både til en BAFTA og til Oscar for beste animerte kortfilm for filmen Gruffalo (2009), en 30 minutters animasjonsfilm basert på Julia Donaldson sin barnebok med samme navn.
Amandaprisen 2003
Amandaprisen 2003 var den 19. utdelingen av Amandaprisen. Utdelingen fant sted 22. august 2003 i forbindelse med den 31. utgaven av Den norske filmfestivalen i Haugesund. Prisen gjaldt norske film- og TV-produksjoner i perioden 1. juli 2003 til 1. juli 2003.
Det ble delt ut priser i elleve kategorier, en mer enn året før. Ny pris av året var Canal+ Nordisk debutant-Amanda, en pris som ble delt ut under fire utdelinger, og hvor filmer laget av regidebutanter fra de nordiske landene ble vurdert og nominert. Filmen Salmer fra kjøkkenet ble kåret til beste norske kinofilm, mens filmprodusent John M. Jacobsen fikk æresprisen.
Utdelingen ble overført på NRK1 og ble for tredje gang ledet av Jon Almaas. Totalt ble 14 kinofilmer, 55 kortfilmer, 19 dokumentarfilmer, 13 barne- og ungdomsfilmer og 5 dramatiske fjernsynsproduksjoner vurdert.
Vinnere og nominerte
Vinnere står først i tabellen og er merket med fet skrift.
Kennington
Kennington er et område i sørlige London, hovedsakelig i bydelen Lambeth på sørsida av Themsen, strekker seg langs grensen med bydelen Southwark, en grense som kan bli skjelnet fra perioden i tidlig middelalder mellom henholdsvis sognene Lambeth og St George's. Det er lokalisert 2,3 km sør for Charing Cross i Indre London og er identifisert som et lokalsenter i London-planen.
Stedet var en kongelig herregård i det gamle sognet St Mary (i det som nå er det verdslige sognet Lambeth) i grevskapet Surrey. Det var det administrative senteret i sognet fra 1853. Grunnet stedets nærhet til sentrale London utviklet det seg som boligkvarter og forstad og ble innlagt i storbyormådet London i 1855. Kennington er et typisk arbeiderklassestrøk, dominert av boligkvartaler. Mest kjent er Kennington for det store cricketstadionet The Oval.
Toponymi
Kennington er omtalt i Domesday Book (1086) som Chenintune. Den er nedtegnet som Kenintone i 1229 og Kenyngton i 1263. Det er antagelig avledet fra angelsaksisk i formen Kyning-tun, og har betydningen «Kongsgården». En annen forklaring er at første ledd er avledet fra et personnavn, Cēna, «Cēnas gård».
Historie
Hardeknut, konge av Danmark og England, døde ved Kennington i 1041. Harald Godwinson lot seg krone til ny konge av England i Kennington dagen etter at Edvard Bekjenneren døde. Kong Henrik III av England holdt sitt hoff her i 1241, og i henhold til Matthew Paris ble det engelske parlamentet samlet her i 1232-
Edvard III skjenket sin eldste sønn Edward, den svarte prinsen (The Black Prince) Kennington herregård i 1337, og prinsen bygde et slott mellom det som i dag er Black Prince Road og Sancroft Street. Denne delen av Kennington har vært monarkens eldste sønner prinsen av Wales' og hertugen av Cornwalls eiendom helt fram til i dag. I 1531, på ordre av kong Henrik VIII, ble det meste av Kennington Palace revet og materialene ble deretter benyttet for byggingen av Palace of Whitehall.
På 1800-tallet ble Kennington Common et yndet utfluktssted for befolkninga på sørsida av byen, og et sted for møter og store demonstrasjoner. Det var her den engelske chartistbevegelsen hadde sin største manifestasjon i 1848 med 150 000 deltakere. I tidligere tider tjente Kennington Common som rettersted for grevskapet Surrey. Her ble f.eks. ni ledere for jakobitterne hengt i 1746. Kennington Common er seinere blitt omgjort til Kennington Park. Parken blir fortsatt ofte brukt til demonstrasjoner.
Den lange, rette hovedgata Kennington Road/Clapham Road følger den gamle romervegen Stane Street, som forbandt London med Chichester. En annen romersk veg tok av ved Kennington Park og fulgte Brixton Road mot Hassocks ved South Downs.
Kennington ble tungt bomba under den andre verdenskrig, og det mest av den eldre bebyggelse finnes ikke lenger.
Nine Elms
Nine Elms er et område langs Themsens høyre bredd sentralt i London, i bydelen Wandsworth. Nine Elms ligger mellom Vauxhall og Battersea. Nine Elms er framfor alt et industriområde, dominert av den nå nedlagte Battersea kraftstasjon og jernbanelinjer fra Waterloo stasjon. Her ligger også New Covent Garden Market og en stor postterminal.
Nine Elms Lane fikk sitt navn en gang rundt 1645 fra en rekke med almtrær som grenset veien. I 1838, på den tiden da jernbanen London and Southampton Railway ble bygget, var området beskrevet som «et lavliggende, sumplignende distrikt som tidvis blir oversvømmet Themsen [hvis] vidjebeder, styvinger (topphogde trær) og vindmøller og elven gir det et nederlandsk preg.»
I 1838 ble endestasjonen for London and Southampton Railway (London and South Western Railway) lagt til Nine Elms, og området har siden vært sterkt prega av jernbanen, selv om endestasjonen i 1848 ble flytta til Waterloo. Den gamle stasjonen fungerte som selskapets verksted fram til 1909, da det ble flytta til Eastleigh. Et gassverk kom opp i 1853 der Battersea kraftstasjon ble reist som et ruvende industrielt monument i 1939. Industrien og infrastrukturen i Nine Elms fikk store skader av tyske bomber under den andre verdenskrig.
I 1974 flytta Covent Garden Market til sine nåværende lokaler i Nine Elms. I seinere år har det foregått noe boligbygging i den sørlige delen, med boligkomplekser som Carey Gardens, Patmore og Savona. Den amerikanske ambassaden er planlagt å flyttes hit fra Mayfair til en ny bygning, prosjektert ferdig i løpet av 2016.
Julie Foggea
Julie Foggea (født 28. august 1990 i Les Abymes i Guadeloupe) er en fransk profesjonell håndballmålvakt, som spiller for Brest Bretagne Handball og det det franske kvinnelandslaget. Hun har tidligere spilt for de franske klubbene og, samt den ungarske klubben  OG den rumenske hovedstadsklubben.
Hun ble tatt ut i bruttotroppen til det franske kvinnelandslaget til 2011-VM, 2015-VM, 2016-EM og 2017-VM, men var ikke blant de 16 utvalgte i noen av mesterskapene.
Meritter
CS Rapid București (Romania )
Systematisk oversikt
En systematisk oversikt, eller systematisk kunnskapsoversikt, er en litteraturstudie som prøver å identifisere, vurdere, velge og organisere all forskning av høy kvalitet relevant for et bestemt spørsmål. Systematiske oversikter over randomiserte kontrollerte studier er avgjørende for evidensbasert medisin. En forståelse av systematiske oversikter og hvordan anvende dem i praksis er i ferd med å bli obligatorisk for alt helsepersonell. Systematiske oversikter er ikke begrenset til medisin og er ganske vanlige i andre fag som psykologi, sykepleie, utdanningsforskning og sosiologi.
Kjennetegn
En systematisk oversikt som mål å gi en uttømmende oversikt over litteraturen som er relevant for en problemstilling. Det første trinnet når man skal lage en systematisk oversikt, er et grundig litteratursøk etter relevante artikler. Avsnittet om metodikk i oversikten vil liste opp databasene og siteringsindeksene som ble gjennomsøkt, for eksempel Web of Science og PubMed, samt eventuelle individuelle tidsskrifter. Dernest vil titlene og sammendragene av de identifiserte artiklene bli kontrollert mot forhåndsbestemte kriterier for utvelgelse og relevans. Hver artikkel kan få en objektiv vurdering av metodisk kvalitet ved hjelp av Jadad-skalaen eller tilsvarende rating-systemer. Systematiske oversikter bruker ofte, men ikke alltid, statistiske teknikker (meta-analyse) for å kombinere resultatene av de utvalgte studiene, eller de bruker i det minste skåring av nivåene av dokumentasjonen, avhengig av metode som brukes. Systematiske oversikter brukes ofte innen biomedisin og helsefag, men det kan brukes på alle forskningsfelter. Grupper som Campbell Collaboration arbeider for å fremme bruken av systematiske oversikter i policymaking, ikke bare i helsetjenester.
En systematisk oversikt bruker en objektiv og transparent tilnærming til forskningssyntese, med sikte på å minimere bias (skjevheter). Mens mange systematiske vurderinger er basert på en eksplisitt kvantitativ meta-analyse av tilgjengelige data, er det også kvalitative vurderinger som følger standardene for innsamling, analyse og rapportering av dokumentasjon. EPPI-senteret har vært innflytelsesrike i å utvikle metoder for å kombinere både kvalitativ og kvantitativ forskning i systematiske oversikter.
Nylig har man begynt å inkludere "realist reviews", utviklet av Ray Pawson og Trisha Greenhalgh, samt meta-narrativ tilnærming av Greenhalgh og kolleger i systematiske oversikter. Disse tilnærmingene prøver å overvinne problemene med metodisk og epistemologisk heterogenitet i den varierte litteraturen som finnes i enkelte fag.
Cochrane-samarbeidet
Mange helsetidsskrifter publiserer nå systematiske oversikter, men den mest kjente kilden er The Cochrane Collaboration, en gruppe på over 18 000 spesialister i helsevesenet som går systematisk gjennom randomiserte studier av effekten av forebygging, behandling og rehabilitering, samt helse-system-intervensjoner. Når det passer, inkluderer de også resultatet av andre typer forskning. Cochrane-oversikter blir publisert i The Cochrane Database of systematic reviews -delen av The Cochrane Library som i juli 2010 inneholdt 6244 artikler: 4130 systematiske oversikter og 1911 protokoller for ytterligere systematiske oversikter som skal gjennomføres. Impact factor for The Cochrane Library var i 2009 5,653 og det er rangert som nummer 11 i kategorien "generell medisin og indremedisin".
Det er sju trinn for å utarbeide og vedlikeholde en systematisk oversikt, som skissert i Cochrane Handbook :
Styrker og svakheter
Mens systematiske oversikter regnes som den sterkeste form for medisinsk dokumentasjon, fant forskere ved en gjennomgang av 300 studier at ikke alle systematiske oversikter var like pålitelige, og at deres rapportering kan forbedres ved et universelt avtalt sett av standarder og retningslinjer.
En videre undersøkelse gjort av den samme gruppen fant at av 100 retningslinjer gjennomgått, trengte 4 oppdatering innen et år, og 11 trengte oppdatering etter 2 år. Dette tallet var høyere innenfor felter av medisinen som endrer seg raskt, og spesielt innen kardiovaskulær medisin. 7 % av systematiske oversikter trengte oppdatering ved tidspunktet for publisering. En studie fra 2003 antydet at å utvide søk utover de store databasene, kanskje i grå litteratur, vil øke effektiviteten av systematiske oversikter.
Arbeid med systematiske oversikter i Norge
I Norge er det først og fremst Nasjonalt kunnskapssenter for helsetjenesten som arbeider med å utarbeide systematiske oversikter.
Opplysningskontoret for egg og hvitt kjøtt
Opplysningskontoret for egg og hvitt kjøtt var en organisasjon som arbeidet med markedsføring og informasjon på vegne av fjærfebransjen i Norge. Arbeidet ble finansiert av en omsetningsavgift og disse midlene ble administrert av Statens landbruksforvaltning. Opplysningkontoret hadde tidligere navnet Opplysningskontoret for egg og fjørfekjøtt. Kontoret definerte hvitt kjøtt som kjøttprodukter fra kylling og kalkun.
Fitou
Fitou er en kommune i departementet Aude i regionen Occitanie sør i Frankrike. Arealet er 30,25 km². Kommunens største tettsted bærer samme navn, og innbyggerne kalles «les Fitounais».
Opplysningskontoret for egg og hvitt kjøtt
1. januar 2010 slo Opplysningskontoret for egg og hvitt kjøtt og Opplysningskontoret for kjøtt seg sammen til Opplysningskontoret for egg og kjøtt.
Fitou
Fitou er også navnet på et stort rødvinsdistrikt, der man hovedsakelig dyrker Carignane-druen.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Fitou
Video Killed the Radio Star
«Video Killed The Radio Star» er en sang skrevet av Trevor Horn, Geoff Downes og Bruce Woolley. Den ble først utgitt på Woolleys album English Garden i 1978, og så senere av gruppen The Buggles på albumet The Age of Plastic.
Åndsverkloven (lovspeil)
Lovspeil mellom åndsverkloven av 1961 og åndsverkloven av 2018. Lovspeilet viser hvilke paragrafer i åndsverkloven av 1961 slik den var i 2017, paragrafnummer i lovforslaget i Prop. 104 L (2016–2017) og paragrafnummer som ble vedtatt i åndsverkloven av 2018. § 71 i lovforslaget ble ikke fremmet i den innstillingen som ble vedtatt av Stortinget og paragrafnummerne i lovproposisjonen avviker derfor fra loven som ble vedtatt.
F.I.S.T.
F.I.S.T. er en amerikansk actiondramafilm fra 1978 med Sylvester Stallone i hovedrollen. Regi er ved Norman Jewison.
Handling
Under streiken i Cleveland, Ohio i 1937 leier lastebil-arbeiderne den lokale mafiaen som beskyttelse mot de bander arbeidsgiverne setter inn overfor de streikene. Lederen for arbeiderne er Johnny Kovak (Sylvester Stallone) og etterhvert blir han nasjonal fagforeningsleder. Underveis blir han imidlertid fanget inn i et nett av ytelser og gjenytelser med mafiaen.
Om filmen
Til tross for populære skuespillere i ledende roller og gode kritikker, ble filmen ikke den kassasuksessen filmskaperne hadde håpet på. Kommersielt kan den beskrives som en moderat suksess med en inntjening på $20 millioner i USA.
I rollene
(utvalg)
Bruno Gollnisch
Bruno Gollnisch (født 28. januar 1950 i Neuilly-sur-Seine) er en fransk akademiker og politiker (FN).
Han har vært nestleder i det franske høyrepartiet Rassemblement national (tidligere Front national) siden 2005. Han er medlem av Conseil régional de Rhône-Alpes og Europaparlamentet.
Gollnisch har studert jus, statsvitenskap og østlige språk, og er reserveoffiser i den franske marinen. Han studerte japansk og malaysisk-indonesisk ved Institut des langues orientales og statsvitenskap ved Institut d'études politiques de Paris (Sciences Po), hvor han tok diplomgraden (Diplôme d'études approfondies) i offentlig rett i 1973. I 1978 tok han juridisk doktorgrad i Paris, og har vært advokat siden 1980.
Han har jobbet som juridisk rådgiver og ekspert på østasiatisk lov, og var bl.a. førsteamanuensis i rettsvitenskap ved universitetet i Metz. I 1981 ble han professor i japansk språk og sivilisasjon ved Universitetet i Lyon.
Han er gift og har tre barn.
Kelechi Iheanacho
Kelechi Promise Iheanacho (født 3. oktober 1996) er en nigeriansk fotballspiller som spiller for den engelske klubben Leicester City FC.
Den 29. august 2015 debuterte han for Manchester City i Premier League hjemme mot Watford. Den 3. august 2017 ble det kjent at han hadde signert for Leicester City
Landslaget
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
Gunnar Larsen
Gunnar Otterbech Larsen (født 5. februar 1900 i Kristiania, død 5. november 1958 i Oslo) var en norsk forfatter, oversetter, journalist, nyhetsredaktør og senere sjefredaktør i Dagbladet. Han er mest kjent for å ha fornyet det norske avisspråket og romanspråket, samt for å ha skrevet romanen To mistenkelige personer fra 1933. Under psevdonymet Kollskegg skrev han humoristiske tekster, blant annet som bidragsyter til Aschehougs årlige humorantologier Humør.
Biografi
Etter juridisk embetseksamen i 1923 valgte Gunnar Larsen å la seg knytte til avisen Dagbladet som journalist framfor å praktisere som jurist. Han hadde sin jobbkarriere i avisa helt frem til sin død i 1958. I perioden 1923–1930 jobbet han som vanlig journalist der den mest kjente saken han dekket var Lensmannsmordene i Ådal i 1926. I samme periode oversatte han Ernest Hemingways debutroman fra 1926, Og solen går sin gang, der han for første gang ble kjent med forfatterens skrivestil og som kom til å prege hans eget forfatterskap.
I 1930 ble Gunnar Larsen forfremmet til nyhetsredaktør i avisa, en stilling han hadde frem til 1954. I den perioden skrev han sine fem romaner, der To mistenkelige personer ble den mest kjente, og han oversatte bl.a. Ernest Hemingways Den ene mot de mange og Ivar Lo-Johanssons Godnatt, jord til norsk. I 1951 utga han under psevdonymet Kollskegg boken Berømte elskovpar, der han skrev morsomme og frekke vers mot Gösta Hammarlunds tegninger. I 1954 ble Gunnar Larsen og Helge Seip sjefredaktører i Dagbladet etter Einar Skavlans død, og Gunnar Larsen var i stillingen til sin død i november 1958.
Gjennom sitt lange yrkesliv som journalist og forfatter klarte Gunnar Larsen å fornye det norske avisspråket og romanspråket, der han hentet mange elementer fra Ernest Hemingway og utviklet stilen. Hans privatliv var problematisk, og det var en kjent sak at han hadde store alkoholproblemer. At han døde såpass tidlig som han gjorde, hadde sammenheng med hans alkoholisme.
Forfatterskap
Gunnar Larsen debuterte som forfatter med romanen Sommer i 1932. Året etter kom hans mest kjente roman To mistenkelige personer, der han hentet rammen til historien fra Lensmannsmordene, der han som ung journalist dekket saken for avisen Dagbladet. Lensmannsmordene regnes som en av de største sakene i norsk kriminalhistorie. Romanen regnes som den første norske dokumentarromanen, og fikk mye oppmerksomhet spesielt rundt utgivelsen av filmen fra 1950. I 1934 kom romanen Week-end i evigheten, som regnes som en av de underligste og fineste bøkene i norsk litteratur. Romanen regnes også som hans beste og mest originale verk, og sammenlignes med Knut Hamsuns roman Sult. Gunnar Larsen har også utgitt romanene Bull og Sneen som falt i fjor i 1938 og 1948, og etterlatt mange dikt som har blitt utgitt etter hans død. Diktene hans blir omtalt som kjærlighetsdikt, alderdomsdikt, leilighetsdiktning, satirer, pastisjer, Oslo-skildringer, og viser ham som både sentrallyriker og folkelivsskildrer.
Gunnar Larsen har ofte blitt kalt for den norske Hemingway, og han hentet inspirasjon fra «Hemingway-stilen». Han har dessuten oversatt en del romaner og mange noveller, og han blir ofte betegnet som mer hemingwaysk enn sitt litterære forbilde. I tillegg til sammenligningen med sin litterære helt har Gunnar Larsen blitt nevnt i samme ordelag som Olaf Bull og Alf Prøysen. Mange har spådd at hvis Gunnar Larsen hadde skrevet sine romaner på engelsk, så ville han blitt regnet blant de store anglo-amerikanske forfatterne, som for eksempel Truman Capote og Norman Mailer, innenfor dokumentarromanen.
Oversettelser
Hans mest kjente oversettelser (oversettelsesår i parentes):
I tillegg har han bearbeidet flere av Ludvig Holbergs komedier.
Film
Tancred Ibsen: To mistenkelige personer (1950).
Carignan
Carignan, i Spania cariñena og mazuela og i Italia carignano, er en blå vindrue av arten Vitis vinifera. Den er høyavkastende og brukes ofte i enklere viner fra Languedoc-Roussillon og den sørlige delen av Rhônedalen. I blandinger med andre druer, for eksempel cabernet sauvignon og syrah/shiraz, kan den gi komplekse viner av høy kvalitet.
Demokrit
Demokrit (gresk: Δημόκριτος, Dēmokritos, «valgt av folket»; født omkring 460 f.Kr. i Abdera i antikkens Hellas, død omkring 370 f.Kr.) var en innflytelsesrik førsokratisk filosof.
Liv
Demokrit ble født i Abdera i Thrakia, en jonisk koloni i Teos. Hans fødselsår var 460 f.Kr. ifølge Apollodorus, som trolig er mer å lite på enn Thrasyllos, som satte det ti år tidligere. Hans far var så rik at han ble sagt å ha tatt imot Xerxes I av Persia da han kom til Abdera. Demokrit brukte farsarven sin på reiser til fjerne land, og skal ha nådd til India, Egypt og Etiopia. Spesielt nevner Demokrit den imponerende kunnskapen til de egyptiske matematikerne. Ifølge Diogenes Laertius ble han på reisene sine også kjent med «den kaldeiske magien».
Demokrit skrev et betydelig antall verker om fysikk, kosmologi, geologi, medisin, etikk og politikk, men alle er gått tapt – bare rundt 300 fragmenter av skriftene hans har overlevd, hvorav mange er senere samleres gjengivelser av arbeidet hans.
Filosofi
Mens Sokrates mente at all kunnskap er kunnskap om sannheten, skrev Demokrit: «En mann må lære ut fra det prinsippet at han står sannheten fjernt.» Denne skepsis til kunnskap om sannheten og absolutter overhodet, preger hele tenkningen hans: «Vi vet ingenting sikkert om noe, men for hver av oss er våre meninger en gjenordning av sjelens elementer.» Han trodde ikke på Sokrates' idé om at mennesker ble gode, bare de ervervet seg kunnskap, eller at et samfunn kunne lykkes på det viset, for: «Det eksisterer ingen midler i vår tids samfunn til å stanse funksjonærers gale handlinger, uansett hvor godhjertede de er.» Sett med Demokrits øyne kunne man altså være god, men likevel i stand til å handle galt. Han skrev: «Fattigdom i et demokrati er å foretrekke fremfor såkalt velstand blant diktatorer, liksom frihet er å foretrekke fremfor slaveri.» For ham var «den veldrevne polis den største kilden til suksess, og alt avhenger av den.» Styret skulle legge vekt på å dele ut midler til de fattige, gjøre dem tjenester og være vennlig mot dem, «så er resultatet medfølelse, opphør av utestenging, dannelse av kameratskap, gjensidig hjelp og enighet mellom borgerne». Demokrit anså den politiske prosessen som et praktisk foretak, ikke et teoretisk rammeverk, men hans synspunkter kom til å feies helt til side av Platon.
Atomteorien
Demokrit regnes i dag som atomteoriens fremste representant i antikken. Sammen med sin læremester, Leukippos fra Miletos, skal Demokrit være den første som fremsatte atomteorien. Den hevder at alt kan deles i stadig mindre stykker, inntil man når en nedre grense. De minste udelelige stykkene kalte han for atomer. Atomene beveger seg i et tomt rom (intet) av naturlig egenbevegelse. Minstedelene måtte være udelelige, mente Demokrit, fordi dersom man delte dem opp i det uendelige, ville de til slutt bli for små til å kunne sette sammen i virkelighet.
Det menes at Demokrit utviklet sin teori som et svar til filosofen Parmenides' påstand om at «ingenting kommer av ingenting», altså at forandring ikke er mulig.
Realisme (statsvitenskap)
Realisme er et teoretisk paradigme innenfor studiet av internasjonale relasjoner. Realismens kjerneidé er at det internasjonale samfunn er et anarki, uten noen form for overordnet makt. Dette resulterer i at alle statsmakter til enhver tid er overlatt til seg selv, økonomisk, militært, og sikkerhetspolitisk. Dette er utgangspunktet for realpolitiske prioriteringer og vurderinger, som igjen skal ivareta statsmaktens langsiktige strategiske interesser - overlevelse, suverenitet, og militær og økonomisk sikkerhet for befolkningen.
Realisme som navn på internasjonal politisk teori ble først brukt av Hans Morgenthau i hans bok Politics Among Nations fra 1948, som i dag regnes som et standardverk i studiet av internasjonale relasjoner. Realisme som fenomen ble imidlertid beskrevet allerede av Thukydid i hans verk om Peloponneskrigen fra ca. 400 f.Kr., hos Sunzi i Kunsten å krige fra ca. 500 f.Kr., samt grundig utredet av Niccolò Machiavellis i hans renessanseverk Fyrsten fra 1532. Blant mange andre teoretiske forløpere kan nevnes Thomas Hobbes og Leviathan fra 1651.
I fagdebatten om internasjonal politisk teori stod realismen særlig sterkt under og etter den andre verdenskrig. Noen viktige teoretikere var George F. Kennan, Nicholas J. Spykman, Herman Kahn og E.H. Carr, og sentralt stod oppdemmingspolitikken. Dette kan sees på som en reaksjon på mellomkrigstidens idealistiske og liberale tilnærming, som realistene mente var illusjonsskapende og tilslørende. Fra 1970-årene fikk nyrealismen gjennomslag ved teoretikere som Robert J. Art, Robert Jervis, Kenneth Waltz, Samuel P. Huntington, Stephen Walt, John Mearsheimer og Robert Gilpin.
I dag blir realismen gjerne inndelt i retningene klassisk realisme, nyrealisme/strukturell realisme og nyklassisk realisme. Innenfor nyrealismen finnes ellers retninger som defensiv og offensiv realisme, særlig forbundet med henholdsvis Waltz og Mearsheimer. Til forskjell fra defensive realister, mener offensive realister at stater ikke vil bli tilfredsstilt med en gitt mengde makt, men søker hegemoni for sin egen sikkerhet.
Harakat-e Islami-yi Afghanistan
Harakat-e Islami-yi Afghanistan (HIA) (persisk: حرکت اسلامی افغانستان; «Afghanistans islamske bevegelse») er et politisk parti og en tidligere fraksjon av den afghanske Nordalliansen («Enhetsfronten») i Afghanistan. Bevegelsen er registrert som et politisk parti av det afghanske justisdepartementet. Fra partiets grunnleggelse til 2005 ble det ledet av ayatollah Mohammad Asif Muhsini. Bevegelsen oppstod i 1978 som en politisk forening av ikke-sjiaer.Siden 2005 ledes partiet av Said Mohammad Ali Jawid.
Johann Christoph Adelung
Johann Christoph Adelung (født 8. august 1732 i Spantekow ved Anklam, død 10. september 1806 i Dresden) var en tysk bibliotekar, leksikograf og germanist.
Harakat-e Islami-yi Afghanistan
I 1980-årene var bevegelsen en del av Tehran 8, en allianse av sjiamuslimske mujahedinfraksjoner støttet av Iran, som kjempet mot PDPA-regjeringen og sovjetiske tropper. Under Taliban-regimet ble partiet med i Nordalliansen. Etter USAs okkupasjon av Afghanistan brøt en gruppe fra partiet ut og etablerte «Folkets islamske bevegelse».
Johann Christoph Adelung
Adelung studerte teologi i Halle, før han ble lærer i Erfurt i 1758. Fra 1765 levde han som oversetter og redaktør i Leipzig. I 1787 ble han overbibliotekar for det kurfyrstelige biblioteket i Dresden, og i 1793 bibliotekar ved kurfyrst Fredrik August I av Sachsens privatbibliotek.
Adelung er mest kjent for sine grammatiske og leksikografiske skrifter, men arbeidet også på andre områder og offentliggjorde oversettelser, egne litterære tekster, naturvitenskapelige, pedagogiske og journalistiske arbeider. Hans viktigste verk er Grammatisch-kritisches Wörterbuch der Hochdeutschen Mundart (1766–86), en ordbok som har hatt normerende innflytelse på det tyske språket.
Matronekult
Germansk og keltisk på romersk område
Steinene er blitt funnet innenfor det som var Romerriket i sin tid. Ordene matres eller matræ er også funnet i slike inskripsjoner. Steiner med bilde og innskrift som har med matronekult å gjøre, er kjent fra områdene på vestsiden av nedre Rhinen i Tyskland, fra Frankrike (Gallia), Nord-Italia og England fra 100-tallet til 400-tallet e.Kr. De inskripsjonene som er bevart er omtrent halvparten germanske og en halvpart keltiske. Det germanske og keltiske ordet for «å gi» (på keltisk «å ta») synes å ha gitt navn til Gabiæ og Alagabiæ, velgjørende gudinner som er nedtegnet fra de nordlige provinsene i Romerriket, og til en del enkeltindivider som Ollogabia, Garmangabi, og Friagabi.
Matronekult opptrer også på votivrelieffer og inskripsjoner i andre områder som var okkupert av den romerske hæren, inkludert sørøstlige Gallia, som Bibracte (se illustrasjon) og også i den romersk-keltiske kulturen i Pannonia (område som grenset mot Donau i nord og øst, mot Romerriket i vest og mot Dalmatia i sør) i form av tilsvarende relieffer og inskripsjoner til Nutrices Augustæ, «August-hjelperne», funnet i det romerske stedet i Ptuj i nedre Styria (en tradisjonell region i nordøstlige Slovenia).
I Norden og i kristen tid
Selv om kjerneområdene for kulten var oldtidens Germania, østlige Gallia og nordlige Italia nådde dens utstrekning så langt som til dagens Skottland, Frisland, sørlige Spania og til Roma. Matronene har også blitt sammenlignet med de kvinnelige maktene i nordisk sammenheng og i norrøn mytologi: diser, valkyrjer og norner, eksempelvis de tre nornene Urd, Skuld og Verdande som satt ved brønnen Urdarbrunn under Yggdrasil og spinnet på lagnadsveven, som viste skjebnen til alle mennesker og æser.
European Currency Unit
European Currency Unit, ECU eller ecu, tidligere europeisk kunstig regne- og valutaenhet som bestod av en kurv av samtlige EU-lands valutaer. Den besto av fastlagte andeler av valutaene til medlemmene av det tidligere europeiske monetære system, omgjort til en enhet (korv). Andelene var fastlagt enstemmig. Bortsett fra enkelte myntslag, ble den aldri satt i omløp. Valutaen tjente som regneenhet ved fastleggelsen av EUs budsjett. ECU ble avskaffet ved innføringen av euro.
Matronekult
I Norden og i kristen tid
Seks hundre år etter blomstringstiden for den kontinentale matronekulten finnes det beskrivelser i Saxo Grammaticus' Gesta Danorum i hva som Saxo kaller en «helligdom for norner med bilder av tre sittende nymfer» i Norden, noe som synes tilsvarende til arkeologiske funn av matronetempler på kontinentet.
De tre Mariaer, Maria av Kleofas; Maria Magdalena; og jomfru Maria (eventuelt Salome, mor til evangelisten Johannes), har blitt teoretisert som en kristen versjon av matronene fra førkristen tid.
The Open Championship 1952
The Open Championship 1952 ble arrangert på Royal Lytham & St. Annes Golf Club i Lytham St. Annes, Lancashire i England i 1952.
Matronekult
Motiver og tolkning
Som avbildning opptrer matroner både på steiner med som uten inskripsjoner, både som alter og som votiver. Alle avbildningene er frontale, de opptrer nesten utelukkende i grupper av tre figurer hvor minst en av figurene holder en kurv med frukt i fanget, og kvinnefigurene enten står eller sitter. I noen avbildninger er den midterste figuren vist med løst hengende hår og med hårbånd, og de andre to har hodedekke. Andre motiver omfatter avbildninger av ofringer, inkludert brennende røkelse, griser og boller fylt med frukt, og dekorasjoner av frukt, planter og trær. I tillegg kan slanger, barn og bleier opptre. I de fleste tilfeller er votivsteinene og altrene ikke funnet enkeltvis, men heller i grupper rundt tempelbygninger og kultsentrer.
Hilda Ellis Davidson har beskrevet at de ulik ritualer i forbindelse med såing og høsting kan bli knyttet til de ikonografiske og skriftlige kilder av tidlige kvinnelige guddommer i nordvestlige Europa. Tanken om tvillingguddommer, mor og datter, eller en trio bestående av en eldre kvinne, mor, og ungpike eller brud, er ikke et uvanlig konsept. I enkelte områder fikk de navn som «mødre» av en særskilt region, og ble tilskrevet jordens fruktbarhet og med veksten av korn og frukter. Ettersom det synes som romerske tjenestemenn og handelsmenn fra ulike steder i Romerriket satte opp altre for disse mødrene er det vanskelig å slå fast kultens betydning for den lokale, innfødte befolkningen. De synes å ha blitt satt ved bosetninger, i nærheten av vannkilder og små figurer i keramikk er blitt funnet i graver.
Rudolf Simek har kommentert at det løsthengende håret kan peke på ungpiketid, tiden før kvinnene ble gift, og slangene kan vise til en assosiasjon med sjelene til de døde eller til underverden. Barna og bleiene synes å indikere at matronene hadde beskyttende funksjon over familien, foruten deres særskilte funksjon som jordmødre.
Aftermath
Aftermath er et album av The Rolling Stones, utgitt i 1966.
Aftermath er historisk i den forstand at det er The Rolling Stones' første album som består utelukkende av sanger skrevet av Mick Jagger og Keith Richards.
Albumet ble utgitt i to forskjellige utgaver i Storbritannia og De forente stater med to måneders mellomrom i 1966. Grunnen var at det amerikanske markedet var klar for et Greatest Hits-album. Og Big Hits (High Tide and Green Grass) ble utgitt bare en måned før Aftermath var klart, dermed ble Aftermath utsatt i USA. Albumet ble også amerikanisert; maks 12 sanger, måtte også innholde deres siste slager, noe som også ble standard i Storbritannia etter 60-tallet.
Den amerikanske utgaven har tre spor færre enn den britiske og en annen rekkefølge på låtene. Låtene som kun er med på den britiske versjonen, er «Out of Time», «Take It Or Leave It» og «What to Do». I tillegg ble «Mother's Little Helper» byttet ut med «Paint It, Black». Den britiske utgaven har unormalt lang spilletid, 20 minutter lenger enn deres forrige studioalbum Out of Our Heads.
I Storbritannia ble albumet utgitt rett etter utgivelsen av hiten «19th Nervous Breakdown», og rett før den enda større hiten «Paint It, Black». Hadde disse singlene blitt inkludert med deres B-sider kunne Aftermath blitt rockens første dobbeltalbum (se Blonde on Blonde).
Aftermath ble en stor suksess, og tilbrakte åtte uker på toppen av den britiske albumlisten. Den amerikanske utgivelsen fikk også en svært positiv respons, da den nådde andreplass på albumlisten og solgte til platina. Der ble også «Mother's Little Helper» en topp 10-slager.
Sporliste
Alle sanger skrevet av Mick Jagger og Keith Richards.
Accolades
Den amerikanske utgaven av Aftermath kåret til det 108. beste albumet noensinne av Rolling Stone i 2003.
DAMU (Praha)
DAMU (Divadelní fakulta Akademie múzických umění v Praze) er et akronym som betegner Teaterfakultetet ved Akademiet for scenekunst i Praha, Tsjekkia.
Flere norske figurteaterkunstnere og scenografer har utdannelse fra DAMU, deriblant Mona Wiig, Tormod Lindgren og Brit Steinsvik.
Det kortlevde Norsk Dukketeater Akademi i Fredrikstad, som var en høyere utdannelse i figurteater noen år på begynnelsen av 1990-tallet, hadde en viktig støttespiller i DAMU.
Almunia
Diskografi
Album
Singler
HTC Wildfire
HTC Wildfire er en Android-basert mobiltelefon som blir produsert av HTC. Den ble lansert i mai 2010, og selges i Europa fra juni samme år.
ATP 250
ATP 250 er det fjerde og laveste nivået på ATP-touren. Konkurransene går fra januar til oktober hvert år, og det blir gjerne spilt flere turneringer samtidig.
Vadim Pruzhanov
Eksterne lenker
Vadim Pruzhanov
Moen-saken
Moen-saken er ett av to kjente tilfeller av dobbelt justismord i drapssaker i Norge. Den andre er Lilandsaken.
Den sterkt funksjonshemmede (bl.a. døv og lam i høyre arm) Fritz Moen ble i 1978 dømt for å ha voldtatt og drept en 20 år gammel jente ved Stavne i Trondheim.
I 1981 ble han i tillegg dømt for i 1976 å ha tatt livet av en annen 20 år gammel jente ved Nardo i Trondheim. Tilsammen ble Fritz Moen dømt til 21 års fengsel og 10 års sikring.
I 2004 ble Moen først frikjent for det ene drapet, og i 2006 ble han frikjent for det andre, etter at en 67 år gammel mann hadde tilstått begge drapene på sitt dødsleie. Fritz Moen døde 28. mars 2005, fremdeles kjent som skyldig i å ha begått et drap.
Saken har ført til alvorlige anklager mot norsk rettsvesen, og i likhet med i Lilandsaken besluttet regjeringen å nedsette et eget granskningsutvalg for å vurdere påtalemyndighetens og rettens rolle i saken. Utvalget fremla sin rapport den 25. juni 2007, og kom med meget skarp kritikk av politiets, påtalemyndighetens og rettens rolle i saken. Norske medier har også fått kraftig kritikk for å ikke ha ivaretatt sin rolle som «den fjerde statsmakt», og kritikk for at de i ettertid har vist liten interesse for hvordan justismordene kunne bli begått.
Drapet på Torunn Finstad (Torunn-saken)
Tirsdag den 4. oktober 1977 ble den 20 år gamle Torunn Finstad fra Kongsberg meldt savnet, og torsdag den 6. oktober ble hun funnet voldtatt og drept like ved Stavne bru over Nidelva i Trondheim. Torunn Finstad var student ved NTH.
Fritz Moen ble pågrepet den 7. oktober og tilsto i avhør den 9. oktober (ifølge avhørsreferater) at han hadde «overfalt og voldtatt en kvinne ved Stavne bro, og sparket henne i elven». Den 11. april 1978 ble han satt under tiltale av statsadvokaten i Trondheim etter riksadvokatens ordre, for å ha drept og voldtatt henne. Moens forsvarer under denne rettssaken var Hallstein Pedersen, Trondheim.
Frostating lagmannsrett dømte den 29. mai 1978, i samsvar med aktors påstand, Fritz Moen til 20 års fengsel og inntil 10 års sikring.
Dommen
''«Tiltalte Fritz Yngvar Moen, født 17. desember 1941 dømmes for forbrytelser mot straffelovens §233, 1. og 2. ledd, § 192, 2. straffalternativ og § 212 1. ledd, alt sammenholdt med straffelovens § 62, til fengsel i 20 – tjue – år med fradrag av 235 – tohundreogtrettifem – dager for utholdt varetektsarrest.''
Tiltalte frifinnes for de forhold som er omhandlet i tiltalens III a) og IV b).
''I medhold av straffelovens § 39 bemyndiges påtalemyndigheten til å sette i verk overfor tiltalte tiltak som er nevnt i straffelovens § 39 nr. 1 litra a – f, dog ikke ut over et tidsrom på 10 – ti – år uten rettens samtykke.»''
Anke til Høyesterett
Etter anke til Høyesterett ble straffen den 15. september 1978 redusert til 16 års fengsel. Sikringsdommen ble opprettholdt. "« I lagmannsrettens dom gjøres den endring at straffen settes til fengsel i 16 – seksten – år. I straffen fragår i alt 344 – tre hundre og førtifire – dager for varetektsfengsel. »"
Drapet på Sigrid Heggheim (Sigrid-saken)
Lørdag den 11. september 1976, mer enn ett år før drapet på Torunn Finstad, var den 20 år gamle Sigrid Heggheim fra Jølster funnet drept og forsøkt voldtatt på et jorde bak en bensinstasjon på Nidarvoll i Trondheim. Sigrid Heggheim var også student ved NTH. Hun ble sist sett da hun tok farvel etter en fest på Studentersamfundet kl.02:00 natt til 5. september. Etterforskningen i Sigridsaken førte ikke til noen pågripelse.
Ved tiltalebeslutning av 15. september 1981 ble Fritz Moen igjen satt under tiltale ved Frostating lagmannsrett, nå for drap og forsøk på voldtekt av Sigrid Heggheim. Fritz Moen tilsto i avhør (ifølge døvetolk) å ha utført også disse ugjerningene. Aktor var Olaf Jakhelln.
Under rettssaken var det to vesentlige opplysninger som Fritz Moens forsvarer trakk fram:
Lagmann Karl Solberg reagerte øyeblikkelig:
Etter lagmannens belæring ba også Olav Hestenes om en protokolltilførsel om hvordan lagmannen hadde rettledet juryen i forhold til det sentrale punktet om sædfunnet i offeret. Solberg nektet å etterkomme Hestenes' ønske. Hestenes ønsket videre at Solberg skulle referere konklusjonen i den rettsmedisinske erklæringen, som var at sæden ikke tilhørte Moen, og at offeret trolig var i live mens hun ble voldtatt. Dette ble også avvist av Solberg.
Det Solberg siktet til, var Hestenes’ spontane reaksjon på kjennelsen skyldig/uskyldig som forelå dagen i forveien (Solberg var i 1984 også involvert i den såkalte Hage-saken, og i 1991 som setteriksadvokat i forbindelse med eventuell gjenopptakelse av de såkalte Bumerangsakene ).
Dommen
''«Fritz Yngvar Moen, født 17. desember 1941 dømmes for forbrytelse mot straffeloven § 233 første og annet ledd og for forbrytelse mot straffeloven § 192 annet straffalternativ jf. § 49 sammenholdt med straffeloven § 62 til en straff av fengsel i 5 – fem – år i tillegg til den straff han ble idømt ved Høyesteretts dom av 15. september 1978, jf. Frostating lagmannsretts dom av 29. mai 1978, jf. straffelovens § 64»''.
Anke til Høyesterett
Fritz Moen anket dommen til Høyesterett, men anken ble avvist ved Kjæremålsutvalgets beslutning av 21. januar 1982.
Fortsatt sikring
Ved Trondheim byretts dom av 6. oktober 1999 ble påtalemyndigheten (etter oppfordring fra påtalemyndigheten) bemyndiget til fortsatt anvendelse av sikringsmidler i inntil fem år for Fritz Moen.
Gjenopptakelse
Journalist Tore Sandberg engasjerte seg sterkt i Moen-saken på slutten av 1990-tallet, og gikk offentlig ut med anklager om at det kunne være begått justismord.
Det var nå klart at det fantes biologiske spor (sæd og blod) som kunne vært DNA-analysert i forbindelse med drapet på Sigrid Heggheim. De biologiske sporene var imidlertid i 2000 forsvunnet (sannsynligvis destruert). Det var imidlertid notert at blodet var av blodtype A, noe som beviste at hverken blodet eller sæden stammet fra Fritz Moen.
Ved advokat John Christian Elden begjærte Fritz Moen 2. januar 2000 gjenopptakelse av begge drapssakene.
Ved Hålogaland lagmannsretts kjennelse av 12. februar 2002 ble begjæringen ikke tatt til følge for noen av sakenes vedkommende.
Kjennelsen ble påkjært til Høyesteretts kjæremålsutvalg.
Drapet på Sigrid Heggheim
Kjæremålsutvalget fant at vilkårene for gjenopptakelse etter straffeprosessloven § 392 annet ledd var til stede i forbindelse med drapet på Sigrid Heggheim, og begrunnet dette med at det er mest sannsynlig at de biologiske spor (sæd og blod) som ble funnet på åstedet ikke kan tilbakeføres til Moen, og at det strafferettslige beviskravet ikke synes å ha vært oppfylt, med mindre de biologiske sporene stammer fra en annen enn gjerningsmannen. Samtidig forelå det etter utvalgets syn sterke holdepunkter for at det biologiske materialet ikke kunne stamme fra andre enn gjerningsmannen.
Utvalget fant det derfor unødvendig å ta stilling til spørsmålet om påtalemyndighetens forskyvning av det først antatte dødstidspunktet med 18-24 timer hadde hatt betydning for domfellelsen.
Utvalget fant at vilkårene var tilstede for gjenopptakelse av saken om drapet på Sigrid Heggheim. Drapet på Torunn Finstad ble imidlertid ikke tillatt gjenopptatt.
Ved Borgarting lagmannsretts dom av 7. oktober 2004 (på dagen 27 år etter at Moen ble pågrepet av politiet for første gang) ble Fritz Moen frifunnet for drap og forsøk på voldtekt av Sigrid Heggheim. ''«Fritz Yngvar Moen, født 17. desember 1941, frifinnes for overtredelse av straffeloven § 233 første og annet ledd og overtredelse av straffeloven § 192 første ledd annet straffalternativ, jf tiltalebeslutning av 11. april 1978 post I og II.»''
Saken opp for «Kommisjonen for gjenopptakelse av straffesaker»
Blant annet som en følge av Liland-saken, ble straffeprosesslovens kap. 27 endret, og Kommisjonen for gjenopptakelse av straffesaker opprettet fra 1. januar 2004, noe som egentlig var tenkt å skulle gjøre det enklere å få tatt opp igjen alvorlige straffesaker. 13. oktober 2004 sendte Fritz Moen v/advokat John Christian Elden begjæring til «gjenopptakelseskommisjonen» om gjenopptakelse av Torunn-saken. Dette ble anført som en «foreløpig begjæring».
3. november 2004 ble advokat John Christian Elden av gjenopptakelseskommisjonen oppnevnt som Moens forsvarer, «for å utarbeide en endelig gjenopptakelsesbegjæring». I brev av 23. februar 2005 begjærte advokat Elden oppnevnt den tyske politispesialisten Alexander Horn som sakkyndig, for en vurdering av sannsynligheten for at drapene på Sigrid Heggheim og Torunn Finstad ble begått av samme gjerningsmann. Behandlingen av begjæringen ble etter dette stilt i bero i kommisjonen, i påvente av den endelige begrunnelsen for begjæringen.
Fritz Moen død
Fritz Moen døde den 28. mars 2005, 63 år gammel. Moen ble funnet død i sin stol foran fjernsynet i leiligheten sin ved omsorgshjemmet Conrad Svendsen Senter på Nordstrand i Oslo 2. påskedag. 2005, men familien (halvbroren) ga uttrykk for at gjenopptakelsessaken måtte videreføres.
Tor Hepsøs tilståelse
Tor Hepsø, født i 1938, avgikk ved døden på sykehuset i Namsos 20. desember 2005.
To dager før sin død (den 18. desember), erkjente han overfor tre sykehusansatte å ha tatt livet av både Sigrid Heggheim og Torunn Finstad. I samråd med ham selv (Tor Hepsø), kontaktet sykehuspersonalet samme dag både politi og prost. Den 19. desember fastholdt han tilståelsen overfor to representanter for det lokale politiet og prost Inge Torset.
Biologiske spor destruert
Opprinnelig fantes det biologiske spor (hårprøver) av den antatte gjerningsmannen også i Torunn-saken. I 2005 viste det seg imidlertid at disse biologiske sporene også hadde blitt destruert.
Forholdet med Fritz Moens handikap
Kommisjonen oppnevnte professor i spesialpedagogikk Arnfinn Muruvik Vonen som sakkyndig, på grunn av Fritz Moens døvhet. Han avga den 19. mai 2006 uttalelse om tegnspråktolking og språkforståelse hos døve, hovedsakelig på generelt grunnlag. Kommisjonen avhørte også Fritz Moens behandlende psykiater i perioden 1986–89, Inger Thoen Nordhus.
Forholdet med Tor Hepsøs tilståelse
Gjenopptakelseskommisjonen anmodet Kripos om å granske forholdene rundt Tor Hepsøs tilståelse.
De biologiske sporene i Sigrid-saken antyder at Tor Hepsøs tilståelse er reell (blodtype A).
Når det forøvrig gjelder Tor Hepsøs tilståelse, mente kommisjonen at denne var reell, og støttet seg blant annet til prost Inge Torsets uttalelse om en persons betroelser på dødsleiet: «man er da så avskrellet, løken er så liten, at det da ikke er naturlig å iscenesette sirkusunderholdning.» Prosten, som var den Tor Hepsø hadde den mest inngående samtalen med før han døde, sa forøvrig i sin vitneforklaring at Tor Hepsø var fokusert, og opptatt av å formidle det han «bar med seg», og Torset hadde også inntrykk av at det var viktig for Hepsø «å få gjort opp det her før han døde».
Kommisjonen fant også at Tor Hepsø var i Trondheim på tidspunktene for begge drapene:
''«I årene 1976 og 1977 var han bosatt i Mellomveien i Trondheim, mens han arbeidet 14-dagers skift på en boreplattform i Nordsjøen. Kommisjonens undersøkelser har videre brakt på det rene at Tor Hepsø etter all sannsynlighet befant seg i Trondheim da begge drap ble begått.''
Vaktlister fra boreplattformen fra de aktuelle tidsrom har ikke latt seg fremskaffe, men ved å «krysspeile» tidspunkter da man med sikkerhet eller stor grad av sannsynlighet vet at Hepsø ikke befant seg på plattformen (blant annet tidspunkter for personlige husleieinnbetalinger, legeundersøkelser, utstedelse av nytt sertifikat, tilstedeværelse i et bryllup), har hans arbeidsturnus latt seg rekonstruere.»
Kommisjonen brakte også på det rene at Tor Hepsø hadde store psykiske problemer. I 1973 ble han innlagt på sykehus i Spania for slike lidelser. I 1979 ble han for første gang innlagt på psykiatrisk institusjon i Norge, etter at han fikk et psykisk sammenbrudd ombord på plattformen. Innhentede legejournaler viste at Tor Hepsø etter dette og frem til sin død i 2005 gjennomgående var plaget av angst og depresjoner.
En av Tor Hepsøs nære arbeidskollegaer på boreriggen beskrev overfor gjenopptakelseskommisjonen at det fant sted en markant endring i Tor Hepsøs væremåte overfor arbeidskollegaene i løpet av perioden fra august 1976 og frem til han traff Hepsø igjen høsten 1977. Vedkommende arbeidskollega videreutdannet seg i denne perioden, og forklarte at Tor Hepsø hadde blitt påfallende mer innesluttet i løpet av den perioden han hadde vært borte fra riggen, og at Tor Hepsø i enkelte sammenhenger også snakket uklart etter at han traff ham igjen.
I desember 1986 ble Tor Hepsø anmeldt for vold, voldtekt og drapsforsøk av sin samboer i perioden 1983-1986. Anmeldelsen ble i 1988 henlagt av statsadvokaten på grunn av bevisets stilling.
Kommisjonens konklusjon
Gjenopptakelseskommisjonen avgjorde den 15. juni 2006 at saken skulle gjenopptas.