cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Catacantha
Levevis
Larvene lever gjerne selskapelig, i alle fall som unge, på ulike busker og trær. Som andre påfuglspinnere har de voksne reduserte mundeler, og de tar ikke næring til seg. Noen flyr om natten, andre om dagen.
Gassbuss
Gassbuss
Bruken av gassbusser i Norge er nedadgående. I 2022 var det 777 gassbusser. I 2023 har flere av disse blitt erstattet av elektriske busser hos Ruter.
Buss med gassballong
Busser med gassballong var en nødløsning som oppsto under første verdenskrig, da en total krigsmobilisering innebar restriksjoner på drivstoff som etter hvert ble utilgjengelig for sivile transporttjenester som kollektivtrafikk, og dermed ble gass tatt i bruk. Lokal gassproduksjon var meget utbredt i storbyene, gjennom destillering av ulike brenselsmidler som steinkull. På engelsk kalles alle kjøretøyer med gassballong gas bag vehicles, og selve gassblandingen kalles «town gas» eller «street gas». Også i Norge ble denne løsningen tatt i bruk, som på ruten mellom Vålerenga og Østensjø i Oslo omegn, oppsatt av busselskapet Norsk Trafik A/S i 1918, foreviget for ettertiden med et fotografi av en buss med balkongtak hvor det var reist en ballong. Ballongen innholdet lysgass som er giftig og meget brennbart. Røykeforbud og forbud mot ildtenning omkring disse bussene, som ikke hadde så tette ballonger, var nødvendig.
Catacantha
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sør-Amerika.
Gassbuss
Buss med gassballong
Virkningsgraden med lysgass er så lav, at man må ha to til tre kubikkmeter for hver liter bensin, og dermed var man nødt til å ha svære ballonger for å romme gassblandingen. Det var mulig å se på volumet hvor mye drivstoff som var tilbake, ettersom ballongen deflateres etter hvert som gassen føres inn i forbrenningsmotoren. En gassballong på 13 kubikkmeter vil gi en rekkevidde på 50 km med et forbruk på 13 liter per kilometer. Selve materialet som ballongen besto av var silke eller andre stoffer med gummioverdekking blant annet fra gummiprodusenten Zodiac. Noen ganger sto ballongen relativt fritt omringet med stillaser som på en balkong, men takribber, faste stropper og reiste vernevegger var også tatt i bruk. Noen ganger ble ballongen helt omsluttet i en strømlinjeformet omslutning.
Under de to verdenskrigene var gassbussene et vanlig syn i store deler av Europa, blant annet i Storbritannia og Tyskland. Mot slutten av første verdenskrig ble mange enetasjesbusser i Storbritannia ombygd for å ha et tak med ballong som de store Scottish Motor Traction «Lothian» charabanc bussene som hadde plass for 32 passasjerer. I de tyske byene kunne de største bussene som semitrailerbussene i Kiel ha en ekstra «etasje» som omsluttet gassballongen som kalles «Leuchtgas-Luftballon», en slik buss (Kieler Omnibus Nummer 83) med 35 kubikkmeter kunne ha en rekkevidde på 100 km med 100 passasjerer om bord.
Gassballongene overlevde lenge etter krigsavslutningen i 1945, deriblant i Kina hvor kollektivtransport i flere byer som Chongqing helt fram til begynnelsen på 1990-årene benyttet naturgass som drivstoff for sine busser. Nedslitte busser med store ballonger på taket var et vanlig syn på store deler av Kina langt fra storbyene.
Buss med vedgass
Erfaringene under den første verdenskrigen hadde vist et behov for lett tilgjengelig drivstoff for motorkjøretøyer. Dette førte til interesse som blant annet manifesterte seg i vedgassgeneratoren (engelsk: Wood gas) som et rimelig alternativ til bensin og diesel. Konseptet bak bruk av ved fra trær for gassproduksjon var lenge kjent da det første vedgassaggregatet for kjøretøysdrift ble testet på begynnelsen på 1920-tallet. Flere interesserte i forskjellige land hadde eksperimentert, deriblant Panhard Levassor i Frankrike. Det viste seg at selv om konseptet fungerte som ønskelig, så var virkningseffekten for lav sammenlignet med bensin, helt ned til 40 %, og selve aggregatet hadde også til dels alvorlige ulemper. Men man løste problemet med tilgjengeligheten, ettersom det er nok med å utnytte lokale ressurser hentet fra trær.
Vedgassgeneratoren ble uunnværlig for de mange busselskapene, samfunnene og krigsmobiliseringen i både de krigførende og de okkuperte landene i Europa, ettersom mer verdifullt drivstoff kunne frigjøres for krigsviktige oppgaver som industri og kjøretøysbruk. Kjøretøyer med påmonterte aggregater ble et meget vanlig syn i krigsårene under andre verdenskrig; 500 000 kjøretøyer i Tyskland benyttet vedgass som den største kjøretøyparken, etterfulgt av 73 000 i Sverige, 65 000 i Frankrike, 43 000 i Finland, hvorav 30 000 var busser og lastebiler, 10 000 i Danmark, 9 000 i både Østerrike og Norge, og 8 000 i Sveits. I Norge ble aggregatet gitt kallenavnet knottgenerator ettersom veden ble hugget opp i stykker som deretter omdannes til mindre knotter, som regel fra løvtre selv om det også er mulig å mate aggregatet med torv, koks og trekull.
Under den daglige driften viste det seg at det var langt fra enkelt å bare gå over til det nye brenselet, ettersom aggregatet var tungt og stort, og dermed vanskelig å montere på kjøretøyet. I bytte mot mindre rekkevidde og mindre ytelser måtte kjøretøysbesetningen ha større arbeidsinnsats fordi det var ikke nok med å fylle på og tenne på; 2,5 kg knott tilsvarte 1 liter bensin - konstant tilsyn med omrøring, askefjerning, renhet og aktsomhet var strengt nødvendig. Utslipp av CO (karbonmonoksid) kunne være dødelig i større mengder, og det var derfor forbudt med aggregatbruk i lukkede rom, som i Stockholm hvor Stockholms Spårvägar hadde tatt i bruk metangass for garasjekjøring. Størrelsen på aggregatet gjorde at man måtte sette det på utsiden, som bak bakakselen eller på en tohjuls slepevogn. Bare få ganger var vedgassgeneratoren bygd inn i busskarosseriet, som måtte ha en skorsteinliknende «gryte» for knottbrenning.
Krigsutbruddet i 1940 var ikke forutsett av de norske myndighetene, som allikevel forutså behovet for vedgassaggregater for den nasjonale kjøretøyparken, og dermed opprettet Norges Gassgeneratorstyre i november 1939. Dermed kunne rutebilselskapene få lån og garantier for anskaffelse av de viktige aggregatene, 30 000 aggregater, noen få for trekull, ble produsert i 1940-45. Generatordrift var ikke bare arbeidsintensiv, den var også farlig, ettersom gassproduksjonen skjedde med aggregater som kunne få lekkasjer, med etterfølgende eksplosjonsulykker og gassforgiftning. Ved en feil ble en lastebil med aggregat satt inn i en garasje i Hønefoss i februar 1942 uten ettersjekking. Selv om motoren ble slukket, kunne aggregatet fortsette med å produsere gass og 2 mennesker omkom. Mot slutten på krigen ble også knottproduksjonen rammet, så bussjåførene måtte hente fram øks og skaffe fram veden på egenhånd.
Buss med autogass
De første gassbussene som i 1991 kom i drift i Norge var ikke drevet med naturgass eller biogass, men med autogass, en forkortelse for flytende petroleumsgass eller liquefied petroleum gas (LPG) på engelsk. Autogassen er en blanding av hydrokarboner som oppstår som et biprodukt ved oljeutvinning, og under trykk går den over i kondenserende tilstand og blir flytende. Denne egenskapen der man kan ha gass i flytende tilstand under trykk eller underkjøling, hadde gjort autogassen attraktiv for innføringen av gassdrift på bussene. I motsetning til busser med naturgass og biogass, som må ha mye større drivstofftanker enn bensin/dieselbusser, er det mulig å sette inn spesialtank som ikke er spesielt plasskrevende. Ettersom autogass fra propan blant annet gir omtrent 10 til 20 % lavere CO₂-utslipp, ble slike kjøretøyer i tidlig tid omtalt som miljøvennlige kjøretøy. Det var også enkelt å tilpasse eksisterende motorer for autogassbruk, som ikke innbar for stort effekttap. På 1980-tallet ble nye katalysatorer utviklet, som kunne redusere utslipp av NOx med 60% og sot- og partikkelutslippene med 90%. For det lokale miljøet var dette svært viktig.
Disse bussene var også kjent som propanbusser, ettersom det hovedsakelig var propan som ble brukt. De har lang fartstid i Norge, men har blitt tilsidesatt av naturgass- og biogassbussene som kunne oppnå lavere forurensningsutslipp. En prøvebuss fra Wien ble sendt til Oslo i 1989, hvor det viste seg at den oppførte seg lik en dieselbuss med høy miljøeffekt med luktfrihet og fravær av sot, som var en vanlig plage. Prøvebussen fra Wiener Verkehrsbetriebe var av type W 740.463, og den ble etterfulgt av fire busser som ble levert til Oslo Sporveier i 1991. Disse bygges av MAN i Tyskland, og ble leveres som chassiser til Norge hvor Arne Karosserifabrikk bygde karosseri på disse. Fra før hadde Sydney i Australia, Madrid i Spania og Wien i Østerrike tatt i bruk propanbusser.
Buss med gassflasker
En av de første kjente bussene med komprimert naturgass i gassflasker var den tyske «Erdgasbus» under Sommer-OL 1972, München. Der var en bussflåte på to batterielektriske busser og åtte gassbusser satt inn i trafikken mellom sportsparken og sportslandsbyen for OL-sportsdeltagerne. Alle åtte bussene var av type MAN 750-HO som -M10E for batterielektrisitet og -SL for gassdrift.
De første bussene hadde gassflaskene i en sledemontering i understellet, men i senere tid er det blitt vanlig å plassere dem på taket. På noen busser er gassflaskene erstattet med større sylinderformede gasstanker som enten står fritt på taket eller utgjør en del av takelementene. Det er normalt at størrelsen på gassbeholderen i flaskeform eller tankform er dobbelt så stor som diesel/bensintank på tilsvarende busser. Allerede under andre verdenskrig ble komprimert gass i gassflasker tatt i bruk med naturgass, men tross bedre presentasjoner var de den gang for farlige og vanskelig å håndtere. Langt senere ble det mulig å ha større sikkerhet, men eksplosjonsulykker er ikke uvanlig, som sett i Stockholm i mars 2019.
Den første bussen med naturgassdrift ble utprøvd i Trondheim hos Trondheim Trafikkselskap i 1989, med en ordinær buss som ble ombygd for metangass av MARINTEK/SINTEF. Biogass ble planlagt i Oslo på 1990-tallet, da man vurderte å hente gass fra Grønmo søppelfylling, men Fredrikstad var først ut med å ta i bruk biogass utvunnet fra kloakkrenseanlegg, med to busser som kom i drift i 2001. I 2005 ble bussdrift med naturgass innført i større skala, med 80 busser og tre fyllingsstasjoner i Bergen.
Henry Lehre
Henry Oldorf Lehre (født 14. oktober 1899 i Kristiania, død 12. mai 1959) var en norsk sakfører og politiker (H). Han var Bærums ordfører fra 1952 frem til sin død. Han var gift med Randi Lohmann Lehre (født 1899).
Han flyttet til Blommenholm i 1927, og gikk inn lokalpolitikken i Bærum. Lehre var ansvarlig for oppbyggingen av Bærum Unge Høyre på 1930-tallet, og han ble valgt inn i kommunestyret i 1934. Etter andre verdenskrigs slutt i 1946 tok han igjen plass i kommunestyret og formannskapet, fra 1948 også som varaordfører. Han ble ordfører i 1952, og var det frem til han døde mot slutten av sine andre ordførerperiode.
Dalsbekken (Ski)
Der fylkesvei 156 i dag krysser bekken i høy bro, finnes også en eldre steinhvelvsbro for Den fredrikshaldske kongevei
I bekken er det regisrert både abbor og mort, men også ørret, ål og kreps. Området langs bekken er dessuten leveområde for en rekke fuglearter, herunder fossekall, vintererle, vendehals og flere sangere.
Kasse
Ordet kasse kan sikte til:
Aldesa Construcciones
Aldesa Construcciones S.A., også kjent som Aldesa Group, ble etablert i 1969 og er en av Spanias ledende totalentreprenører. Aldesa Group tilbyr prosjektering, tekniske løsninger og utbygging innen sektorer som transport og infrastruktur, energi og kraft, skoler og barnehager, og bygg- og anlegg.
Aldesa Group er delt inn i fire forretningsdivisjoner: Konsernet har 2600 ansatte fordelt på tre kontinent. I tillegg til virksomhet i Norge har selskapet store prosjekter blant annet i Mexico, Honduras, Guatemala, Peru, Polen, og i Romania, samt i hjemlandet Spania.
Konsernet omsetter for om lag 7 milliarder kroner årlig.
Gert-Jan Theunisse
Gert-Jan Theunisse (født 14. januar, 1963 i Oss) er en tidligere nederlandsk landeveissyklist. Theunisse ble profesjonell i 1984, men fikk sitt virkelige gjennombrudd først i 1988. I 1988 i Tour de France lå han an til fjerdeplass sammenlagt, men etter å ha testet positivt på testosteron, fikk han ti minutter tilleggstid, noe som gav han ellevteplass i sammendraget. Året etter vant han klatretrøya, samt 17. etappe (L'Alpe d'Huez), i Tour de France. I 1990 testet han igjen positivt, denne gang under La Flèche Wallonne og Baskerland rundt.
Aldesa Construcciones
Aldesa Group investerer årlig i overkant av 8 millioner dollar til forskning og utvikling (FoU). Selskapet har lang erfaring med prosjekter i krevende og værharde omgivelser.
Aldesa samarbeider med de spanske selskapene Proacon og Coalvi som jobber med utbygging av høyhastighetsbane, metro- og undergrunner, motorvei, sprengning- og tunnelutbygging.
Goryeo–Khitan-krigene
Goryeo-Khitan-krigene var en serie invasjonsforsøk av det koreanske kongedømmet Goryeo som ble gjennomført av det khitanske Liao-dynastiet nær dagens grense mellom Kina og Nord-Korea. Invasjonsforsøkene feilet.
Aldesa Construcciones
Norge
Aldesa Entreprenør eies av det spanske bygg- og entreprenørkonsernet Aldesa Group. Aldesa Entreprenør etablerte seg i Norge i 2015.
Goryeo–Khitan-krigene
Bakgrunn
I perioden for de tre kongedømmer okkuperte Goguryeo den nordlige delen av Koreahalvøya foruten deler av Mandsjuria og indre Mongolia. Ved Goguryeos fall i 668, forente Silla de tre kongedømmene, mens den nordlige delen av Goguryeos territorium for en kort tid ble okkupert av Silla-allierte Tang-Kina. En tidligere Goguryeogeneral gjenskapte Goguryeos territorium i Mandsjuria som det nye kongedømmet Balhae.
Aldesa Construcciones
Norge
Aldesa utfører prosjektering, utbygging, tekniske løsninger og vedlikehold av bygninger, bolighus, rehabiliteringsprosjekt, tunnelbygging og infrastruktur.
Goryeo–Khitan-krigene
Bakgrunn
Like etter Goguryeos fall ble göktürkene splittet og drevet ut av det meste av Sentral-Asia av Tang-Kina. En annen tyrkisk stamme, uighurene, erstattet göktürkene men hadde ikke samme kontroll over området.
Lyrikkåret 1923
Fødsler
barnebokforfatter, lærer og journalist ||align=center|85 ||align=center| ||
Goryeo–Khitan-krigene
Bakgrunn
Ettersom Balhae, uighurene og Tang-Kina ble svekket, styrket dette en nomadeføderasjon i Mandsjuria og østre Mongolia, khitanerne, som ekspanderte sitt territorium. Etter Tangs fall i 907 opplevde Kina flere år med borgerkrig.
Aldesa Construcciones
Norge
José Maria Argüelles de Bustillo er direktør for Aldesa Entreprenør Norge.
Goryeo–Khitan-krigene
Bakgrunn
I 911 bad Balhae det svekkede koreanske kongedømmet Silla lengere sør på Koreahalvøya om hlelp til å stå imot den khitanske ekspansjonen. Kilder sier at Balhae også bad om hjelp fra kongedømmet Goryeo i perioden senere tre kongedømmer.
Aldesa Construcciones
Prosjekter i Norge
Aldesas første byggeprosjekt i Norge er utbygging av Harstadåstunnelen i Harstad. Arbeidet startet i april 2016. Tunnelen skal etter planen stå ferdig i 2019. Harstadåstunnelen er det største delprosjektet i Harstadpakken og skal bidra til å redusere gjennomgangstrafikken i sentrum med minst 40 prosent.
Goryeo–Khitan-krigene
Bakgrunn
I 916 ble Liao-dynastiet grunlagt av khitanhøvdingen Liao Taizu og erstattet uighurene som den dominerende makt i dagens Mongolia.
Aldesa Construcciones
Prosjekter i Norge
Høsten 2016 fikk Aldesa tildelt kontrakten på rehabiliteringen av fire E18-tunneler i Vestfold.
Goryeo–Khitan-krigene
Goryeo-Khitan relasjoner
På Koreahavøya ble kongedømmet Silla etterfulgt av kongedømmet Goryeo i 918. I 926 erobret khitanerne Balhae, og dette førte til at flere fra Balhaes elite flyttet sørover og var med på å etablere det nyetablerte Goryeo.
Khitanerne tok kontroll over 16 kinesiske prefekturer sør for Den kinesiske mur for å bidra til etableringen av det kortlivede dynastiet yngere Jin (936-947), som bare kontrollerte en liten del av Kina.
Kommende Goryeo-monarker fulgte opp med en anti-khitan politikk. Kong Jeongjong etablerte en hær på 300 000 soldater for å forsvare seg mot khitanerne. Kong Gwangjong bygde festninger langs nordvestgrensa og bygde ut byene som ligger der dagens Pyongan og Hamgyong ligger.
Liaos ekspansjon
I 946 invaderte det khitanske Liao-dynastiet Kina og la Song-Kina under seg som en tributtstat.
I 962 allierte kong Gwangjong Goryeo med Song-Kina og fortsatte med sin politikk for nordlig ekspansjon. I tillegg hadde noen Balhae-flyktninger etablert en liten stat kalt for Jeong-an Guk midt i Yalu-regionen og allierte seg med Song og Goryeo mot khitanerne.
Etter at khitanerne hadde oppnådd indre stabilitet under den sterke leder keiser Shengzong, ville han motvirke den lokale isolasjonen. Etter å ha erobret det lille kongedømmet Jeong-anguk i 986 og angrepet jurchenske stammer i nedre Yalu i 991, startet khitanerne sin første invasjon av Korea.
Første invasjon
I 993 invaderte khitanerne det koreanske kongedømmet Goryeos nordvestre grense med 60 000 soldater. Deretter trakk khitanerne seg tilbake og erobret territoriet øst for Yaluelva etter at Goryeo hadde gått med på avslutte sin allianse med Song-Kina. Men Goryeo fortsatte kommunikasjonen med Song ettersom en også hadde styrket posisjonen i nord ved å bygge festningsverk i de nylig erobrede territoriene.
Andre invasjon
Khitanerne invaderte Korea igjen under en intern maktkamp i 1010. Kong Hyeonjong var tvunget til å flykte fra hovedstaden, men Goryeo slo tilbake angrepet og khitanerne måtte til slutt trekke seg tilbake.
Tredje invasjon
Ettersom Goryeo fortsatte å nekte å levere tilbake de nordlige territoriene, angrep khitanerne en gang til i 1019. Goryeo-generalene, som Gang Gam-chan, påførte angriperne enorme tap ved slaget om Kwiju. Khitanerne trakk seg tilbake uten å nå sine mål, og de to statene signerte en fredsavtale.
Liiga 2022/23
Liiga 2022/23 var den 48. sesongen av Liiga, som er den øverste divisjonen i finsk ishockey. vant både grunnspillet og sluttspillet.
Friedrich Karl Arnold Schwassmann
Friedrich Karl Arnold Schwassmann (født 25. mars 1870, død 19. januar 1964) var en tysk astronom.
Etter studier i Leipzig og Berlin tok Schwassmann en doktorgrad i 1891 i Göttingen. I 1897 begynte han å arbeide ved det nye Königstuhl oberservatoriet i Heidelberg og ble der til han gikk av som pensjonist i 1934.
Astroiden 989 Schwassmannia er oppkalt etter ham.
Xenistusa
Xenistusa er en gruppe (slekt) av biller som hører til familien kortvinger.
Utseende
Bittesmå (ca. 1 millimeter), fint hårete, blankt brunlige til svarte kortvinger. Kroppen er kort og bred. Bakkroppen har lange børstehår på sidene og er ofte kraftig oppsvulmet.
Levevis
Artene lever underjordisk i tuene til termitter. De kan leve sammen med termitter fra flere ulike familier.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Øst-Asia og Nord-Amerika.
Greenwood
Greenwood kan være:
Nicholas Lavery
Nicholas Lavery (født 1. juli 1998) er en australsk roer.
Rudolf Eder
Rudolf Rudi Eder (født 6. april 1925 i Sighișoara, død 7. desember 2007 i Wolfsburg, Tyskland) var en utendørshåndballspiller og -trener fra Romania.
Nicholas Lavery
Han representerte Australia under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble nummer 6 i åtter.
Rudolf Eder
Eder gikk på Bergskolen i hjembyen, der han tok avsluttende eksamen i 1942. Deretter fulgte tre år som soldat i andre verdenskrig, og arbeid i familiens gartneri.
Blodhemn
Blodhemn (utgitt 1998) er det fjerde studioalbumet til det norske progressive black metal-bandet Enslaved.
Rudolf Eder
Han var medlem av Victoria GSMS Sighișoara (som senere skiftet navt til Flamura Roșie og igjen til CFR Sighișoara), som vant landsmestertittelen to ganger, i 1946 og i 1948. I 1947 og i 1949 ble laget viselandsmestre. I 1948 og i 1949 var han spillende trener for laget. I 1950 (eller i 1952 ifølge andre kilder ) ble han sammen med to andre lagkamerater, Hermann Kamilli og Karl Adleff, alle tre Siebenbürgen-saksere, arrestert og dømt til 13 måneders tvangsarbeid ved Donau-Svartehavskanalen. Eder var ikke bare håndballspiller, men også ishockeyspiller, som nesten alle håndballspillerne i byen, ettersom det ikke fantes treningsmuligheter for håndball innendørs om vinteren i Sighișoara. Med ishockeymannskapet ble en 4.-plass i landsmesterskapet beste resultat.
I 1963 fikk familien, Eder sammen med kona Regine og datteren Doris, lov til å utvandre til Vest-Tyskland og de bosatte seg i Wolfsburg. Der var han sentral i opprettelsen av ishockeyklubben Wolfsburg i 1965, som han klarte å ta til regionalligaen og som per 2008 spilte i 2. Bundesliga.
Crinotarsus
Crinotarsus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Levevis
Larvene lever inne i død ved, gjerne små kvister av løvtrær. De kan også finnes inne i store urter, for eksempel arter av vortemelk-slekten. Disse artene er ikke spesialiserte og en art kan ofte utnytte flere ulike vertsplanter.
Joseph O’Brien
Joseph O'Brien (født 1. mars 1998) er en australsk roer.
Han representerte Australia under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble nummer 6 i åtter.
Philonthus
Philonthus er en artsrik slekt av biller som hører til underfamilien storkortvinger (Staphylininae) i familien kortvinger (Staphylinidae). Det er beskrevet ca. 1200 arter, 46 av dem er funnet i Norge.
Utseende
Middelsstore til ganske store (kroppslengde 5-12 millimeter), vanligvis blankt svarte kortvinger. Kroppen er lang og slank. Mange arter har en bronse- eller blyaktig metallglans, dekkvingene er ofte rødlige og pronotum kan ha røde kanter. Hodet er vanligvis nokså avlangt, glatt og tydelig smalere enn pronotum. Pronotum mangler hår, men har gjerne noen grove børster, er blankt og skinnende, men vanligvis også med tydelig mikroskulptur, hos de fleste artene med to rekker av grove punkter. Dekkvingene er kort, nedliggende behåret. Bakkroppen er jevnt tilsmalnende bakover, med forholdsvis lange, svarte cerci. Beina er nokså kraftige, leggene (tibiae) gjerne litt krumme med kraftige, stive børster. Hannene kan kjennes på at framføttene er litt utvidete og på at det bakerste bukleddet gjerne er innbuktet i midten.
Levevis
Philonthus-artene er særlig tallrike i kulturlandskapet, kanskje spesielt på beitemark der de gjerne finnes ved fersk gjødsel. De er rovdyr som lever blant annet av fluelarver. I skog er det derimot forholdsvis få arter av denne slekten. De fleste Philonthus-artene flyr godt og gjerne.
Systematisk inndeling / norske arter
Slekten blir i dag ofte delt opp i flere mindre slekter. Noen av artene ble tidligere regnet til slektene Paragabrius og Spatulonthus.
Erodiscini
Erodiscini er en gruppe av små snutebiller med lang, tynn snute. Billene lever på levende planter, og en del arter er problematiske skadedyr.
Utseende
Middelsstore (gjerne ca. 10 millimeter), avlange, mørke snutebiller. Snuten er lang og tynn, de slanke, knebøyde antennene er festet langt ute på snuten, men ikke helt i spissen. Pronotum er ovalt, skilt fra de litt rundede dekkvingene med en markert innsnevring. Beina er ganske lange og kraftige, lårene klubbeformede, leggene krumme.
Levevis
Denne underfamilien går på levende planter, og larvene utvikler seg som oftest i blomster, frukter eller frø.
Florence (andre betydninger)
Florence kan være:
Summerville
Summerville kan være:
Blå er den varmeste fargen
Blå er den varmeste fargen (original tittel: La vie d'Adèle) er en fransk erotisk dramafilm fra 2013 regissert av Abdellatif Kechiche, og har Adèle Exarchopoulos og Léa Seydoux i hovedrollene.
Filmen vant Gullpalmen under Filmfestivalen i Cannes 2013 (for første gang i historien delt mellom filmens regissør og de to hovedrolleinnehaverne). Filmen er basert på den franske tegneserieromanen Le Bleu est une couleur chaude av Julie Maroh fra 2010. (Norsk utgave: Blå er den varmeste fargen, Minuskel 2013.)
Den er Filmen følger «Adèle» i en lengre periode fra hun går på videregående til hun er en etablert lærer. I denne perioden møter hun, og forelsker seg i, «Emma», og filmen dreier rundt forholdet mellom de to.
Filmen ble godt mottatt av anmelderne og har fått så mye som 90 % på Rotten Tomatoes og 88 % på Metacritic.
Den ble dårlig mottatt av P3s Filmpolitiet som mente sex-scenene burde vært klippet ned og at det fikk filmen til å ligne på billig nettporno.
Handlingsreferat
Adèle er en innadvendt 15 år gammel student ved videregående skole. Når hun krysser gaten en dag, går hun forbi en kvinne med kort blått hår og blir umiddelbart tiltrukket av denne ukjente kvinnen. Adèle starter kort tid senere ett forhold til en gutt fra skolen som heter Thomas, men hun er til slutt misfornøyd og avbryter forholdet deres. Etter å hatt levende fantasier om kvinnen hun så på gaten, og få en av hennes kvinnelige venner til å kysse henne, blir Adèle bekymret over sin seksuelle identitet.
Hennes beste venn, den åpenlyst homofile Valentin, tar henne med til en dansebar for homofile. Etter en stund forlater Adèle, og går til en lesbisk bar. Den blå-hårede kvinnen var også der. Hun heter Emma, ​​en kunst-student. De blir snart venner, og begynner å bruke mer tid sammen med hverandre. Adèles venner mistenker henne for å være lesbisk, og flere av dem utestenger henne. Til tross for dette, blir Adèle mer og mer nær Emma. De har senere sex, og begynner et lidenskapelig forhold. Emmas kunstneriske familie er veldig åpne. Men Adèle forteller sine konservative foreldre fra arbeiderklassen at Emma er hennes lærer i filosofi.
Krigsoppsetningsplan
En krigsoppsetningsplan (forkortelse: KOP) er en plan som viser militære enheters organisasjon og utrustning i krig. Planen omfatter personell så vel som våpen og materiell. Oppsettingsplaner finnes også for fredstid (forkortelse: FOP).
Simon Keenan
Simon Keenan (født 8. oktober 1992 i Melbourne) er en australsk roer.
Han representerte Australia under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble nummer 6 i åtter.
Elfriede Kaiser-Nebgen
Etter andre verdenskrig deltok hun i grunnleggelsen av CDU i Berlin.
Kaiser-Nebgen og hennes mann Jakob Kaiser regnes begge av Arbeitsgemeinschaft Orte der Demokratiegeschichte blant de viktigste personer som i løpet av de siste 200 år, har bidratt til dannelsen av demokratiet i Tyskland.
Mardraum: Beyond the Within
Mardraum: Beyond the Within (utgitt 2000) er det femte studioalbumet til det norske progressive black metal bandet Enslaved. Vinylen ble utgitt i begrenset opplag til 1000 kopier. Albumet ble utgitt i USA av plateselskapet Necropolis Records.
Skjervet stoppested
Skjervet stoppested lå langs Hardangerbana ved Moavatnet i Granvin kommune. Det ble åpnet 1935 da Hardangerbana ble tatt i bruk, og var bemannet til 1. juli 1956. Stoppestedet ble nedlagt da Hardangerbana ble nedlagt i 1989. Stoppestedet lå i en sterk stigning.
Liste over medaljevinnere under Sommer-OL 2012
Liste over medaljevinnere under Sommer-OL 2012 inneholder alle 1780 utøvere som tok medalje under Sommer-OL 2012 som ble holdt i London, Storbritannia fra 27. juli til 12. august 2012.
Omtrent 10 500 utøvere deltok i 302 øvelser i totalt 26 idretter under lekene.
Bahrain, Botswana, Kypros, Gabon, Grenada, Guatemala og Montenegro vant sin første olympiske medalje gjennom tidene, og Grenada tok også sin første gullmedalje.
I boksing, judo, taekwondo og bryting ble det utdelt to bronsemedaljer i hver vektklasse da det ikke arrangeres bronsefinaler. To sølvmedaljer ble utdelt på grunn av delt resultat i herrenes 200 meter freestyle og 100 meter butterfly i svømming.
Allround-VM på skøyter 1965, menn
Allround-VM på skøyter 1965, menn ble arrangert på Bislett stadion i bydelen St. Hanshaugen, Oslo i Norge den 13. og 14. februar 1965 med 43 deltakere fra 17 nasjoner.
Per Ivar Moe fra Norge ble verdensmester.
André Poggenburg
André Poggenburg (født 1975 i Weißenfels, i den tyske delstaten Sachsen-Anhalt) er en tysk næringsdrivende og politiker (AfD). Poggenburg er leder av sitt parti i delstaten Sachsen-Anhalt, og medlem av styret i det nasjonale partiet. Han gikk trådte tilbake fra sine verv i Sachsen-Anhalt i 2018 etter å ha fremsatt nedlatende karakteristikker om tyrkere.
Izumi Yamada
Izumi Yamada (født 28. august 1978) er en japansk skihopper.
Hun debuterte i FIS-sammenheng med 15.-plass i et FIS-renn (kvinnenes Hoppuke) i Rastbüchl 19. februar 2003. Hennes beste plassering i kontinentalcupen (plast) er 1.-plass i Bischofshofen 17. august 2008. På snø er hennes beste plassering 2.-plass i Zaō 3. mars 2009.
Under VM på ski 2009 i Liberec kom hun på 25.-plass i normalbakke.
Arbeidermesterskapet i fotball 1924
Arbeidermesterskapet i fotball 1924 var det første norske arbeidermesterskapet i fotball som ble arrangert av Arbeidernes Idrettsforbund (AIF). Roy (Hurum) vant turneringen etter å ha slått Slemmestad 2-1 i finalen.
Roys vinnerlag: A. Paulsberg, H. Johansen, R. Berger, Lind, A. Johansen, T. Olsen, S. Hansen, T. Magnussen, H. Andersen, S. Paulsberg og H. Pettersen.
1. runde
Walk-over: Slemmestad, Moss AIL, Roy.
2. runde
Walk-over: Roy, Grüner.
Flatlandsmo stoppested
Flatlandsmo stoppested lå langs Hardangerbana ved Monsvatnet i Voss kommune. Det ble åpnet 1935 da Hardangerbana ble tatt i bruk, og var bemannet til 1. juli 1956. Stoppestedet ble nedlagt da Hardangerbana ble nedlagt i 1989.
Eugnomini
Eugnomini er en gruppe av små snutebiller med lang, tynn snute. Billene lever på levende planter, og en del arter er problematiske skadedyr.
Utseende
Middelsstore (gjerne ca. 10 millimeter), avlange, gjerne rødlige snutebiller. Snuten er lang og tynn, de slanke, knebøyde antennene er festet langt ute på snuten, men ikke helt i spissen. Ellers er de ganske forskjellige når det gjelder kroppsform, mange har lange, skarpe pigger på pronotum og/eller dekkvinger.
Levevis
Denne underfamilien går på levende planter, og larvene utvikler seg som oftest i blomster, frukter eller frø.
Utbredelse
Gruppen er utbredt på den sørlige halvkulen med mange arter på New Zealand.
Thestus
Thestus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Ganske store, avlange, brune trebukker. Hannens antenner er lange. Pronotum har en kraftig pigg på hver sidekant. Dekkvingene har rettvinklede "skuldre" og to skrå, lyse tverrbånd i den bakre delen.
Levevis
Disse billene har larver som lever i død ved av løvtrær, ofte like under barken.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Sørøst-Asia (Vest-Malaysia, Sumatra, Borneo og Filippinene).
Dagen da jorden smilte
Dagen da jorden smilte (The Day the Earth Smiled) refererer til datoen 19. juli 2013, da romsonden Cassini-Huygens returnerte bilder av Saturn, Saturns ringer og Jorden under en Solformørkelse, noe som hadde inntruffet to ganger tidligere (i 2006 og 2012) under dens tidligere ni år i omkrets rundt Saturn. Navnet refererer også til alle aktiviteter knyttet til denne hendelsen, såvel som til mosaikkfotografiet i seg selv.
Mosaikkbildet fra 19. juli ble prosessert ved Cassini Imaging Central Laboratory for Operations (CICLOPS), og lansert for offentligheten den 13. november 2013. Fotografiet viser Jorden, Mars, Venus og mange av Saturns måner. Et bilde med høyere oppløsning ble tatt av romsondens smalvinkelkamera av Jorden og dens måne som distinkte lyspunkter. Bildet ble offentliggjort like etterpå.
Det franske mandatet for Syria og Libanon
Det franske mandatet for Syria og Libanon (fransk: Mandat français pour la Syrie et le Liban; الانتداب الفرنسي في سوريا و لبنان) var et mandatområde (1923−1946) som ble administrert på oppdrag fra Folkeforbundet og som ble forhandlet fram i årene 1920-1922. Det skjedde i kjølvannet av den første verdenskrig og delingen av Det osmanske rike som angikk Syria og Palestina.
I løpet av de to årene som fulgte avslutningen den første verdenskrig i 1918, – og i henhold til Sykes-Picot-avtalen som ble signert mellom Storbritannia og Frankrike i løpet av krigen, – kontrollerte britene det meste av osmanske Mesopotamia (moderne Irak) og den sørlige delen av osmanske Syria ((Palestina og Transjordan), mens franskmennene kontrollerte resten av det osmanske Syria, Libanon, Alexandretta (Hatay) og andre deler av sørøstlige Tyrkia. Disse områdene som Storbritannia og Frankrike kontrollerte tidlig på 1920-tallet ble formalisert av Folkeforbundets mandatsystem. Frankrike ble tildelt Folkeforbundets mandatområde Syria den 29. september 1923, som også omfattet dagens Libanon og Alexandretta.
Den franske administrasjonen av regionen ble gjennomførte via et antall ulike regjeringer og områder, inkludert den syriske føderasjon (1922–24), staten Syria (État de Syrie, 1924–1930) og den syriske republikk (République syrienne, 1930–1958), foruten også mindre stater som Stor-Libanon (État du Grand Liban), Alawitterstaten (État des Alaouites), og Druserstaten (Jabal Druze-staten; Djebel Druze). Det franske mandatet av Syria varte fram til 1943 da to uavhengige stater oppsto fra mandatperioden, Syria og Libanon, foruten Hatay ble annektert av Tyrkia i 1939. Fransk tropper forlot Syria og Libanon fullstendig i 1946.
Afrikamesterskapet i friidrett 2014 – Diskoskast menn
Diskos for menn ved Afrikamesterskapet i friidrett 2014 ble arrangert 11. august 2014 på Stade de Marrakech.
Ukrhydroenergo
Ukrhydroenergo (ukrainsk: Укргідроенерго) er et ukrainsk statsforetak som drifter de store ukrainske vannkraftverkene langs elvene Dnjepr og Dnjestr. Det ble grunnlagt i 1994. Selskapet er landets største produsent av elektrisk energi fra vannkraft.
Tiggermunk
Tiggermunker eller mendicanter, fra latin mendicare, «tigge», er munker som tilhører ordener hvor fattigdomskravet ikke alene omfattet den enkelte munk, men hele hans munkeorden som sådan. Det var tiggermunkenes kjennetegn var at de ikke var bundet til et bestemt sted. Å gå inn i en tiggerorden vil si å bli opptatt i ordenen, ikke i et bestemt kloster. Det betydde ikke at tiggerordenene var uten klosteranlegg, men munkene ble ofte sendt rundt fra ett kloster til et annet innenfor ordenen.
Ukrhydroenergo
Etter den russiske invasjon av Ukraina i 2022 lå enkelte store vannkraftverk i omkjempede områder. I juni 2023 ble KakhovkaHES, det ved det aller lengste oppdemmede reservoaret, ved Kakhovkademningen, ødelagt.
Tiggermunk
De viktigste tiggerordener er:
Fattigdom
Det ble sagt at pave Innocens III drømte at Laterankirken holdt på å styrte i hop for ham, da Dominikus (eller Frans av Assisi) forhindret dette ved å sette skuldrene imot. Denne legenden rommer mye sannhet. På 1200-tallet ble kirken sterk kritisert for sin verdslige innstilling, særlig av katarer og valdensere, da Dominikus og Frans demonstrerte at askese og fattigdomsideal ikke var oppgitt av alle innenfor kirken. De to ikke bare avvæpnet kritikken mot kirken, de skjerpet også kravet til fattigdom, slik at det ikke bare var den enkelte munken, men hans orden som helhet som måtte frasi seg eiendom. Frans av Assisi påla sine ordensbrødre at de ikke fikk motta penger, men skulle tjene sitt daglige brød ved arbeid. Men kunne de ikke det, skulle de ikke skamme seg over å tigge for føden. Hos dominikanerne ble aldri fattigdomsløftet like strengt oppfattet som i fransiskanerordenen, der det kom til bitre stridigheter mellom en streng («spiritualerne» eller fraticelli, italiensk for «småbrødrene») og en mild retning, der sistnevnte mente at ordenen fritt kunne bruke gaver den hadde mottatt, så lenge eiendomsretten ikke var ordenens, men givernes eller kirkens. Slik ble det mulig å samle inn penger til oppføring av store klosteranlegg og kirker. At pavene tok parti for den milde retningen, bidro ikke til å minske den sterke indre spliden dette skapte frem til reformasjonen.
Ukrhydroenergo
Ukrhydroenergo har/hadde de følgende anleggene under drift eller bygging frem til 2022:
Tiggermunk
En urban og mobil bevegelse
I løpet av en femtiårsperiode spredde dominikanerne og fransiskanerne seg over hele kristendommen. Med mange ordenshus («konvent») rundt om, utmerket tiggermunkene seg ved sin mobilitet i kontrast til de eldre munkeordnene - særlig benediktinerne som avla løfte om stabilitas, ikke å forlate sitt kloster. Tiggermunkene bygget ikke klostre ute på landet, men i byene som fra 1100-tallet opplevde en sterk vekst basert på handel og håndverk. I stedet for arbeid på jordegods viet tiggermunkene seg til åndelig arbeid med preken, undervisning og sjelesorg. Kontemplasjon der den enkelte søker sine egen sjels frelse, var ikke deres greie. Tiggermunkene ville hjelpe andre til frelse, og dette sikret dem en rekke privilegier fra pavene. Folk søkte dem for sjelesorg i slik grad at biskoper og prester klaget over at dette ødela for kirken. Tiggermunkene fikk stor innvirkning på byenes religiøse liv, for mange foretrakk å skrifte for en omvandrende tiggermunk fremfor sin egen sogneprest. En særlig kjent folkepredikant var dominikaneren Savonarola. Tiggerordenene gjorde seg raskt gjeldende ved universitetene, ikke bare dominikanerne som fra starten hadde vektlagt studier, men også fransiskanerne, selv om Frans hadde tatt avstand fra den vitenskapen han selv manglet kjennskap til. Middelalderens største lærde var tiggermunker, som dominikaneren Thomas av Aquino og fransiskaneren Duns Scotus. Begge ordener var også misjonerende. Karmelittordenen og til en viss grad også augustinerordenen var mer kontemplative.
Kun hos dominikanerne har verbet «å preke» satt sitt avtrykk i ordenens offisielle navn: ordo praedicatorum, «predikantenes orden». Men mens Dominikus ville vinne kjetterne med ordets makt, endret dette seg da inkvisisjonen ble betrodd dominikanerne.
Striden om jomfru Marias syndfrihet
Det utviklet seg rundt 1500 en strid mellom dominikanere og fransiskanere om jomfru Maria, der fransiskanerne holdt på at Maria ikke hadde syndet som ufødt, mens dominikanerne mente det motsatte. Til gjengjeld fant teologer blant dominikanere og fransiskanere i Spania og Frankrike hverandre i en ny type antijødisk argumentasjon. Her het det at rabbinernes skrifter hadde avsporet jødedommen og gjort jødene til kjettere overfor sin egen tro. Dermed hadde jøder mistet retten til den beskyttelsen de tidligere hadde hatt, og kunne forfølges på samme måte som kristne kjettere. Luther fulgte dette opp i sin polemikk mot rabbinernes «vranglære».
Automerina
Automerina er en slekt av sommerfugler som hører til familien påfuglspinnere (Saturniidae).
Rosa Peña
Rosa Peña Rocamontes (født 19. september 1994 i Saltillo, Coahuila) er en meksikansk rifleskytter, og representerer Mexico. Hun deltok under Sommer-OL 2012 i øvelsen skyting og grenen 10 meter rifle.
Martin Strandfeldt
Martin Vilhelm Strandfeldt (født 10. mars 1981 i Årsta) er en svensk tidligere ishockeyspiller som har spilt for Stavanger Oilers fra 2006 til 2014.
Rosa Peña
Hun tok bronse under Panamerikanske leker 2011 på 10 meter luftrifle.
Automerina
Utseende
Middelsstore (vingespenn ca. 60 millimeter), brunlige påfuglspinnere med øyeflekker på bakvingene, noen ganger også litt blekere øyeflekker på forvingen. Hannenes forvinger er smalere og noe sigdformet, hunnenes brede og rundede. Bakvingen er gjerne rødlig, oftest med to mørke tverrbånd langs ytterkanten.
Martin Strandfeldt
Karriere
Han kom til Stavanger Oilers i 2006/07-sesongen fra Bofors. Han har tidligere spilt i Djurgården, Huddinge og Bofors. Med Stavanger Oilers har han tatt to bronsemedaljer, to sølvmedaljer og vunnet norgesmesterskapet i ishockey med klubben. I 2011/2012 sesongen vant han også Get-ligaen med Stavanger Oilers. Han tangerte også rekorden for antall poeng for en spiller i Stavanger Oilers i den norske grunnserien med 65 poeng sammen med Christian Dahl Andersen og vant dermed poengligaen i GET-ligaen 2010/11. Dette selv om han kom likt med Stavanger Oilers-spiller Christian Dahl Andersen og Sparta Warriors-spiller Henrik Malmstrøm, men Martin Strandfeldt hadde flere scorede mål enn begge de to andre spillerne og ble dermed sesongens toppscorer.
Automerina
Levevis
Larvene lever gjerne selskapelig, i alle fall som unge, på ulike busker og trær. Som andre påfuglspinnere har de voksne reduserte mundeler, og de tar ikke næring til seg. Noen flyr om natten, andre om dagen.
Neslehår
Larvene, til dels også de voksne sommerfuglene, er kledt med neslehår. Disse frigjør gift om man kommer i kontakt med dem og kan utløse hudirritasjon, av og til også mer alvorlige komplikasjoner. Larvene sitter gjerne i tette samlinger på trestammer, og er nokså godt kamuflert, slik at man uaktsomt lett kan komme i kontakt med dem.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sør-Amerika.
Anderson (andre betydninger)
Anderson kan være:
Mønshaug stoppested
Mønshaug stoppested lå langs Hardangerbana ved Mønshaug i Voss kommune. Det ble åpnet som stoppested i 1935 da Hardangerbana ble tatt i bruk, og var bemannet til 1. august 1958. Etter det var det holdeplass til Hardangerbana ble nedlagt i 1989.
Bryan Danielson
Bryan Lloyd Danielson (født 22. mai 1981) er en amerikansk profesjonell bryter i All Elite Wrestling, AEW, hvor han bryter under navnet Bryan Danielson. Han var under organisasjonen WWE, World Wrestling Entertainment, der han brytet under navnet Daniel Bryan. Han har vært United States champion en gang. Han mistet World Heavyweight Champion tittelen sin på 18 sekunder mot Sheamus på Wrestlemania 28 i Miami Florida. Siden Summerslam 2013 har Bryan Danielson vært Rival med Triple H, The Shield og Randy Orton. På Wrestlemania 30 vant han mot Triple H, da fikk han muligheten til å vinne 2 titler samme kveld mot Randy Orton og Batista i en Triple Threath Match. Bryan vant skadet etter ett angrep fra Triple H. Bryan ble fratatt sin tittel 19. juni 2014, etter han ble skadet i en kamp mot Kane. Maktparet i WWE, Triple H og Stephanie McMahon som lenge har ønsket å frata Bryan tittelen mente at skaden var så alvorlig at han ikke kunne returnere i tide for å forsvare sin tittel. Disse handlingene ble sett på som lite populære blant det Bryan-kjære publikum.
Familie
Bryan Danielson er gift med tidligere profesjonell bryter Brie Bella, som wrestlet sammen med tvilling søsteren hennes, Nikki Bella. De wrestlet under tag-team gruppen The Bella Twins som ble innført i WWE Hall of Fame i 2020. Bryan og Brie har 2 barn sammen, eldste født i Mai 2017 og yngste født i August 2020. Eldste heter Birdie Joe Danielson og yngste heter Buddy Dessert Danielson. Navnet Birdie er fra vin-firmaet til Brie og Nikki, Birdiebee. Mens Buddy er oppkalt etter faren til Bryan, Buddy Danielson, som gikk bort i April 2014, bare noen få dager etter han var på hovedkortet under Wrestlemania 30 og noen få dager etter Bryan og Bries bryllup.
Joachim Ernst
Joachim Ernst er navnet til flere personer:
Cheng Yen
Cheng Yen (, født 11. mai 1937 i Qingshui, Taichung, Taiwan) er grunnleggeren av Tzu Chi-stiftelsen, en buddhistisk veldedig organisasjon. Hun har blitt omtalt som «Kinas Mor Theresa» og fikk Niwano-prisen i 2007.
Liv
Cheng Yen ble oppdratt av sin barnløse onkel i Fengyuan i Taichung på Taiwan. Hun opplevde tidlig smerte og lidelse. Hun vokste opp i et Taiwan som ble rammet av krig, og som åtteåring måtte hun ta seg av sin alvorlig syke bror.
Allerede som ung følte hun seg knyttet til buddhismen. Da hun var femten år gammel ble moren rammet av sykdom, og hun ba og lovte Buddha at hun skulle bli vegetarianer om moren ble frisk. Moren ble frisk og hun holdt løftet sitt. I 1960 døde uventet faren hennes. Hun vendte seg da helt til buddhismen, og med hjelp fra munker, prøvde hun å svare på eksistensielle spørsmål som hadde meldt seg da faren døde.
Cheng Yen forlot foreldrehjemmet flere ganger i forsøk på å bli nonne, men vendte hver gang tilbake til moren. I 1962 etablerte hun seg til slutt som nonne i et lite tempel i Hualien, øst i Taiwan. Slik tradisjonen var, barberte hun hodet, og ble etterhvert vigslet til nonne og fikk sitt buddhistiske navn. Dette ble hun etter å ha blitt tatt opp som disippel under mesteren Yin Shun.
I oktober 1963 gikk hun inn i Tzu Shan-tempelet i Hualien og begynte opplæringen sin. I 1966 grunnla hun Tzu Chi-stiftelsen.
Veldedighet
Grunnleggelsen av Tzu Chi-stiftelsen kom som et resultat av en hendelse på et sykehus i Fenglin. Hun ble der klar over at ein kvinne som hadde hatt en spontanabort ikke fikk hjelp, men ble sendt hjem da hun ikke hadde penger til å betale for behandling Cheng Yen fant det uholdbart at fattige taiwanesere ikke fikk behandling på sykehus av økonomiske grunner. Selv om det var enkeltmennesker som forsøkte å ordne opp i dette, fanstes det ingen organisert, buddhistisk hjelp. Hun bestemte seg derfor for å organisere hjelp for fattige og syke.
Arbeidet til Tzu Chi startet med seks studenter som strikket ett par babysko hver, hver dag. Så bad man tilhengerne om å spare litt penger hver dag, som kunne gå til hjelp for fattige. Snart kom det flere og flere frivillige til. I 1985 begynte det å komme avleggere i andre land, da tilhengere av organisasjonen etablerte underavdelinger der de var og i dag har Tzu Chi kontorer i 47 land og millioner av frivillige er tilknyttet organisasjonen.
I 1991 begynte Tzu Chi med internasjonal nødhjelp etter at en orkan rammet Bangladesh, og etter dette har de jobbet i nesten 60 land. En av arbeidsmetodene deres er å involvere katastrofeofrene mer i hjelpearbeidet, slik at de selv får ansvar for hjelpen og oppbyggingen. Organisasjonen er i dag en organisasjon som driver nødhjelp, beinmargstransplantasjon, naturvern, arbeid i lokalsamfunn, utdannelse og å jobbe for humanitære verdier. Det er i hovedsak en organisasjon som blir drevet av kvinner.
Pengeinnsamling skal primært skje gjennom hyppige, små donasjoner, heller enn store sjeldne donasjoner. Dette er for å gjøre det lettere å ha det rette sinnelaget. Hele organisasjonen og tankene bak den bygger på buddhistisk lære om å hjelpe fattige og trengende, en lære som Cheng Yen har utviklet og spisset.
Priser
Cheng Yen har fått flere priser for arbeidet sitt. I 2007 fikk hun Niwano-prisen for å ha bygd opp Tzu Chi og gjennom denne organisasjonen gjort en stor innsats for mange mennesker, for utdannelse og buddhistisk tanke.
Flamen
Flamen (flertall: Flamines) var en stilling innen romerske presteembetene i den gamle romerske republikk, som var tilknyttet romersk religion for en bestemt gud. Av de i alt 15 flamines var den viktigste flamen Dialis, Martialis og Quirinalis, som var ansvarlige for henholdsvis Jupiter, Mars og Quirinuskulten. Disse embetene ble kalt flamen maiores, og kunne utelukkende bestyres av menn, som var medlemmer av de fineste patrisierfamiliene, og han ble utpekt av Pontifex maximus. Utover deres navn vet vi i dag lite om de øvrige tolv flamines.
Generelt var de guddommene som flamines var ansvarlige for, svært gamle og hadde blitt dyrket i Roma siden forhistorisk tid. Flere av dem hadde dessuten mistet mye av sin opprinnelige betydning, siden det var viktig for romerne å holde tradisjonene ved like selv om den opprinnelige funksjonen hadde opphørt for lenge siden.
En flamen ble valgt for livstid, men måtte nedlegge embetet hvis han var skyld i alvorlige rituelle feilgrep. De femten flamines var alle medlem av Pontifikalkollegiet, som administrerte statskulten, og hvis en av flamenembede var ledig, kunne en av de øvrige pontifexene ivareta embetets forpliktelser i en periode, men kun Pontifex Maximus kunne vikariere for flamen Dialis.