Rebetika
Etymologi
Ordet rebetiko er en adjektivform som stammer fra ordet rebetes av den tyrkiske roten rebet, som betyr «rebellsk» eller «ulydig». Det hentyder til en person som kan identifiseres gjennom karakter, stil, bekledning, adferd og moral knyttet til en bestemt subkultur. Tilhørende er også musikk, dans og visse instrumenter. Selve etymologien er dog disputert og det finnes flere leire. En tidlig kilde til begrepet finnes i en Gresk-Latinsk ordbok publisert i Leyden, Holland i 1614 hvor det defineres som en «vandringsmann», «omstreifer», «blind», «villsporet». Rebetikoeksperter, som den tidlige akademikeren Elias Petropoulos og den moderne greske leksikografen Giorgos Babiniotis tilbyr begge mange ulike forslag og lar det forbli et åpent spørsmål. Ifølge Dr. Altiok, stammer rotordet rebet, fra ordet rağbet (krav, etterspørsel), siden sangene i denne sjangeren var meget populære («in high demand») og kunne enkelt bli lært og sunget av hvem som helst. Denne teorien tillegger det da opprinnelse i osmanske ord og uttrykk. Ed Emery ved Institutt for Rebetology i London, har samlet en mengde ulike hypoteser for etymologien i en artikkel. Her utpeker flere muligheter seg, bl.a. rembet, som er et gammeltyrkisk ord som betyr «fra rennesteinen»; rebenٍk« (plural: rebia'ta), et serbisk ord for «rebell»; rab (samt reb, ruba'a, arba'a) som på persisk betyr «fire», «firfoldig», «firelinjet strofe» (samt rytmisk henvisning) «Gud», «Herre»; rab, et hebraisk ord som også er opphav til «rabbi»; remvastiko, et gresk ord som betyr «meditativ», avstammet fra remvo eller remvazo, som betyr «jeg vandrer». Ettersom mange rebetes frekventerte dervisjer i Det osmanske riket, finnes det også en sufiforbindelse - i det mange rebetes i blant henviste til seg selv som «dervisjer» (se også lyrikk-eksempelet lengre nede i artikkelen), og deres hasjbuler ble ofte omtalt som tekke. Begrepet for en disippel som kombinerte sitt åndsliv med det millitære (som var vanlig for flere sufi-ordener sanksjonert av myndighetene i Det osmanske riket), var murabit («en som fortøyer sin hest ved fiendtlig utpost»), avkommet fra roten ''r-b-t. På arabisk betyr ribat «frontlinjefort», da i betydning et «kloster» (rapita finnes fortsatt ved spanske stedsnavn som en rest fra Maurerne og i Nord-Afrika lever termen murabit videre som marabout - skikkelsen av en hellig person - og i økende grad et begrep for en omstreifende musiker og filosof.) I gresk kultur, innebærer rebetis lignende kvaliteter som fattigdom, fundamental anstendighet, et filosofisk selvbilde og en villighet til selvforsvar, lik som i murabit. Nyere konnotasjoner av roten r-b-t viser at det arabiske ordet ribaat ''betyr et herberge for reisende, karavanserai, hospits (for sufier eller fattige). Dette kan ha kommet inn i gresk via termen ribaat et begrep for en sosial struktur innen Det osmanske riket, og særlig i Anatolia hvor mange rebetes kom fra. Emery finner også den velkjente og sporadiske attribusjonen til en rebet asker («en irregulær soldat»), som også kan bety «en soldat av ribat». Denne termen kan ha blitt brakt over Middelhavet fra sefardiske jøder, da de ble utvist fra Spania og mottatt som borgere av Det osmanske riket av Sultanen. Grekere og jøder spilte ofte i band sammen på denne tiden, særlig i Thessaloniki, Smyrna, Sarajevo og Konstantinopel - store ferdsårer for sefardimene, muslimer (særlig alevier), sufier og ortodokse kristne. For en meget grundigere analyse med langt flere muligheter anbefales studien til Emery.