cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rhythm and blues
Britisk rhythm and blues
Britisk rhythm and blues utviklet seg tidlig i 1960-årene, hovedsakelig som respons på platene fra amerikanske sangere, som ofte ble brakt over av afroamerikanske soldater stasjonert i England under den kalde krigen, eller sjøfolk i handelsflåte som besøkte havner som London, Liverpool, Newcastle upon Tyne eller Belfast. Mange band, spesielt på de nye klubbscenene i London, forsøkte å kopiere de afroamerikanske rhythm and blues-sangere, noe som resulterte en råere og skitnere stil enn de mer populære beat-gruppene. Den utviklet seg i først fra tradisjonell jazz, skiffle og folkemusikk. De første musikerne fokuserte på kjente bluesmusikere og standardsanger, særskilt Alexis Korner som fungerte som en mentor for medlemmene av The Rolling Stones, The Yardbirds, Manfred Mann, Graham Bond Organisation og The Kinks. Selv om denne puristiske for blues synes å ha hatt en stor innflytelse på framstående britiske rockemusikere som Eric Clapton, Jeff Beck, Peter Green og Jimmy Page, var det andre musikere fikk en bredere interesse for rhythm and blues.
Det mest framgangsrike bandet var The Rolling Stones, som på sitt første-album The Rolling Stones (1964) hovedsakelig spilte kjente rhythm and blues-sanger. De ble raskt et av de mest populære britiske bandene (etter The Beatles), og ledet an den andre bølgen av britiske listetopper på amerikanske hitlister. I tillegg til Chicago-blues-låter spilte Rolling Stones inn cover-versjoner av sanger av Chuck Berry og Bobby Womack. I 1964 fikk Rolling Stones sin første nummer én-hit i England med Womacks «It's All Over Now». Blues-sanger og påvirkning fra blues-musikken forble et særtrekk ved Rolling Stones' egen musikk. Andre band fra London var The Yardbirds, The Kinks, Manfred Mann og The Pretty Things, foruten mer jazz-påvirkede grupper som The Graham Bond Organisation, Georgie Fame og Zoot Money. I andre byer dukket det opp band som The Animals fra Newcastle upon Tyne, The Moody Blues og Spencer Davis Group fra Birmingham, og Them fra Belfast. Ingen av disse bandene spilte utelukkende rhythm and blues, men på de første plateutgivelsene deres var R&B den dominerende sjangeren.
Musikken til den britiske modkulturen vokste ut av rhythm and blues og senere soul, framført av musikere som ikke var tilgjengelige i de små klubbene i London hvor miljøet først begynte. Som et resultat var det en rekke band som oppsto for å fylle dette tomrommet, blant disse var Small Faces, The Creation og mest framgangsrikt The Who. The Whos første promoteringsmateriell hadde slagordet «maximum rhythm and blues», men rundt 1966 bevegde de seg fra å etterligne amerikansk R&B til å skrive egne sanger som reflekterte modkulturen mer direkte. Mange av disse bandene fikk nasjonal suksess i suksess i Storbritannia, og andre steder i Europa, men fikk vanskeligheter med å slå igjennom i det amerikanske markedet. De britiske R&B-bandene lagde musikk som var svært forskjellig fra musikken som amerikanske musikere spilte. Britene hadde større vektlegging på elektriske gitarer, og musikken deres var ofte mer energisk. Britene har blitt kritisert for å ha utnyttet afroamerikansk musikk, men det har også blitt framhevet at de både gjorde musikken populær, brakte den til den britiske og dermed den europeiske verden, og i en del tilfeller også tilbake til det amerikanske publikum, og å bidro til å øke omdømmet til eksisterende og tidligere R&B-musikere. De fleste av disse bandene gikk raskt videre fra å spille amerikanske standardlåter til å skrive og framføre egenkomponert musikk, og dermed forlot eller videreførte sine R&B-røtter. Mange ble foregangsfigurer for psykedelisk rock og senere progressiv rock og hardrock, og ble dermed viktige for utviklingen av rocken generelt, dens vesen og lydbilde, og gjorde rhythm and blues til en betydelig komponent av denne sounden.
Rhythm and Blues i Norge
En av de utenlandske R&B-artistene som tidlig etablerte seg i Norge var afroamerikanske Little Earl Wilson fra New York. Han flyttet til Norge i 1964, og dannet kort tid etter bandet The Sapphires. Dette var i starten en navnløs gruppe musikere som øvde på Club 7, men produsent Svein Erik Børja sikret raskt bandet en kontrakt med Polydor. Bandet utga tre singler i løpet av sin karriere, og ble et av de første R&B-bandene som turnerte i Tyskland. The Sapphires ble oppløst i 1968, men de fleste medlemmene fortsatte i andre band. Little Earl selv dannet Club 7 Explosion, der et av medlemmene var Inger Lise Rypdal (på den tiden Inger Lise Andersen).
Dr. Hendersons Blues Caravan ble dannet i 1967 av Terje Ogden, Georg Ogden, Per Ivar Fure og Jan Veselka etter at bandet Green Onions ble oppløst. Bandet fikk prøve seg på Club RB i Moss, og dro derfra til Oslo hvor de debuterte på Club 7. Bandet ble etter hvert Club RBs faste husband. I 1968 spilte de inn platen It's driving me insane.
Et annet R&B-band som gjorde seg bemerket i slutten av 1960-årene var Wentzel (1967), som også hadde sine røtter i Club 7. Geir Wentzel tok med seg Geir Hovensjø og Arild Engh fra sitt andre band Black & White; andre medlemmer ble Inger Lise Rypdal og Arild Engh. Bandet dannet grunnlaget for det som ble kjent som Toten Groove, og åpnet døren for artister som Viggo Sandvik, Maj Britt Andersen og Eldar Vågan. Da bandet ble oppløst i 1969, kun halvannet år etter at de startet, gikk flere av medlemmene over i andre band som Torry Enghs og Ole Ivars.
Også i slutten av 1960-årene var Rhythmic Six opp fra Bergen. Det besto av Tom de Lange (vokal), Stein Johannesen (gitar), Finn Olsen (gitar), Børre Grønningsæther (saksofon, orgel), Sigfred Baardsen (bass) og Rolf Hammerstad (trommer). Rhythmic Six ble Bergensmestere i pop både i 1966 og 1967. De ga ut fire singler i 1965-1967, blant annet «Watch Your Step» (1966). Rhytmic Six var oppvarmere for The Kinks i Bergenshallen i 1966. Det mest av luften gikk ut av bandet da vokalist Tom de Lange sluttet senhøstes 1967, og bandet ble et ordinært danseband.
Fylking
Fylking (norrønt: fylkingr; folk) er en taktisk kampformasjon av infanterister før skytevåpen ble innført. Fylking var en type masseoppstilling med mange forskjellige former; lineæroppstilling, svinefylking, gaffelen eller kretsen.
Formasjonen ble benyttet i de nordeuropeiske slagene i vikingtiden og middelalderen. Formasjonen ble også brukt av angelsakserne i krigføring på De britiske øyer, og da ble den kalt scildweall, skjoldmur.
Det er ikke sikkert hvor eller hvordan fylkingen oppsto, men bakgrunnen kan være senromersk. Legionærer i det senromerske keiserriket, før slutten i 400-tallet, var ofte rekruttert fra utenfor Romerriket, for eksempel fra Skandinavia. Den formasjonen de benyttet seg av, falanks, er et mulig opphav til fylkingen.
Det viktigste elementet i fylkingen var delvis overlappende skjold i front av formasjonen. Herfra kom den engelske betegnelsen shield wall. Dette har ført til en del misforståelser i moderne tid, fordi skjoldborg betyr noe annet på norsk.
Fylkingen
Størrelsen på en fylking har nok variert, men fra slaget ved Fyrileiv i 1134, er det skildret en bred fylking på 7200 mann. Fra andre slag, også i England, er det skildret at en hær kunne organisere seg i hele fire fylkinger, hvor den ene var reserve. Det synes som om omstendigheter bestemte om det ble dannet en eller flere fylkinger for det kommende slaget. I slaget ved Ekeberg i 1161 skal en fylking på 4800 mann, som var strukket ut til bare fem mann i dybden, ha forsvart hele byen fra ute på isen.
Fylkingen var ingen fast formasjon. Ettersom den minste formasjonen var på en tropp, kan det tyde på at grensen går ved fem mann i dybden. Ellers kunne fylkingen anta ulike former; fra å være kvadratformet og med stor dybde, til en lang, bred linje med begge flanker litt forover. I slag var det vanlig å ha tre fylkinger, selv om det ikke alltid var slik.
Fylking i slag
En fylking hadde soldater i ringbrynje og med skjold og slagvåpen i fremste linje, mens det var spydkastere og bueskyttere bakover i rekkene. Ettersom kastespyd, som arkeologiske funn har vist, ble hyppig brukt i slagene, kan det tyde på at spydkastere må ha utgjort en betydelige andel av en fylking. I fylkingens bakerste rekker finner man bueskyttere og spydkastere. Disse skjøt mot fienden, over sine egne tropper – før sammenstøtet, eller når slaget var i gang.
I et slag mellom to fylkinger ville skjold og spyd først barket sammen i et brutalt møte, når formasjonene barket sammen. Så slåss de fremste rekkene mot hverandre med spyd, øks eller sverd, med det for øye å ødelegge motstanderens skjold. Å lage en åpning i fiendens rekke var viktig. Deretter løste formasjonen seg opp og det oppsto et blodig møljeslagssmål, mann mot mann, i forvirring og død. Hver tropp måtte holde sammen, for samarbeid var viktig. Samlepunktet var ens egen fane eller troppefører. Den som fikk sendt inn forsterkninger først, ville ha størst sjanse til å vinne slaget.
Man brukte ofte reservestyrker i fylkinger, og også flankemanøvre var kjent for vikinger og engelskmenn. En spesielt disiplinert hær kunne brukes i kompliserte manøvre, inkludert fingert flukt, der styrkene tilsynelatende trakk seg tilbake i uorden, for så plutselig å vende om og angripe forfølgerne, som hadde brutt formasjonen sin i iveren på å nå igjen fienden. En slik manøver er skildret i England på 800-tallet.
En er ikke sikker på hvor godt fylkingen sto seg mot kavaleri. Snorre Sturlasons beretning om slaget ved Stamford Bridge i 1066, stemmer ikke overens med det de eldste kildene, de angelsaksiske krøniker. Fra Danmark og Sverige vet vi om slag hvor kavaleri kjempet mot fylkinger, selv om detaljene vi har er ytterst sparsomme. Det viste seg at fotfolk fremdeles var svært viktig, men i slaget ved Fodevig i 1134, skal 300 tyske pansrede ryttere ha knust en fylking på 20 000 mann. Fylkingen sies likevel å være dårlig organisert, og det finnes bare en eneste kilde til denne opplysningen.
En krønikeskriver forteller at det i slaget ved Viborg i 1150 var en fylking oppstilt med skjoldmenn foran og steinslyngere i stedet for bueskyttere i midten, med ryttere på fløyene. Denne fylkingen klarte med kraftig motstand å stoppe et kavaleriangrep, slik at rytterne på fløyene kunne angripe kavaleriets flanker fra sidene. Men, slike sammenstøt ga store tap som resultat. Bruk av terrenget for å hindre kavaleriets mulighet til å angripe med full styrke, ble gitt større prioritet. Denne taktikken ble avgjørende i Sverige, der væpnede bønder ble mobilisert i større styrker på 1400-tallet.
Fylkingen forsvinner
De siste beskrivelsene av fylkinger i Norge, var i slaget om Bergen 1393 i Vågsbunnen. Der hadde sjørøvere, også kjent som vitaljebrødre eller vitalinerbrødre, et regulært slag, hvor tyskerne, tross store tap, vant. I løpet av 1400- og 1500-tallet ser det ut til at fylking som slagorden ikke lenger ble brukt i Norge.
I Danmark førte den økende sosiale forskjellen mellom de øverste stendene og allmuen til at adelen fikk større innflytelse på militærvesenet. Det førte til at man i krigføringen la større vekt på kavaleri i samarbeid med leiesoldater.
Sverige på sin side, satset mer på å bruke terrenget og såkalte bråtar, det vil si blokkering av fremkomstveiene med nedfallsskog og tømmer. Svenskene angrep så fienden i flanken ved sperren, gjerne med piler skutt med armbrøst av skarpskytterne vant med jakt.
I løpet av 1400-tallet, ettersom rustninger og harnisker ble bedre, og dyktigere leiesoldater fra Sentral-Europa ble leid inn av danskene og tyskerne, ble de eldre militærtaktikkene lite egnet. Bønder og småborgere i utkanten av Europa, som for eksempel Skandinavia, hadde ikke råd til harnisk og våpen mot de mer krigsvante leiesoldatene.
Men fylking som taktikk var ikke helt avgått med døden. I Sverige ble fylkingen brukt fram til etter 1523, da moderne taktikk ble innført ved at Gustav Vasa hyrte inn leiesoldater. De brakte med seg en ny krigføring som ble tatt imot med stor iver av de svenske makthaverne.
Fylkingen til de svenske væpnede bondesoldatene var langstrakt og smal, med spydmenn fremst og armbrøstskyttere bak. Rekkefølgen ble byttet om, før et angrep eller under retrett. Den svenske fylkingen hadde vist seg suverent overlegen mot landsknekter i slaget ved Rotebro i 1497 og slaget ved Brännkyrka i formasjon mot formasjon.
Kronemanet
Kronemanet er en manet-art som vanligvis lever i dyphavet og bare unntaksvis forekommer på grunt vann. Den har en svært uvanlig livssyklus uten polyppstadium. I Norge forekommer den helt opp i vannflaten og kan skape store problemer for fiskere.
Bygning og livssyklus
Som andre ringmaneter har kronemaneten er tydelig dypt flikete kant på klokken. Tentaklene sitter i innhakkene mellom flikene og er stive og tykke, vanligvis er det 12 av dem. Av farge er den rødlig, en tilpassing til livet på dypt vann. Rødfargen skuldes porfyrin, som er uspiselig for de fleste dyrearter. Selve klokken er relativt høy og konisk, og avgir bioluminescens, muligens som en advarsel om porfyrin-innholdet.
Som eneste stormanet mangler kronemaneten et polyppstadium, og eggene klekker heller ikke til en planula-larve slik som hos andre maneter. Utvilingstiden er 2 til 3 måneder fra gyting til de første stadiene som kan ta til seg næring. Arten er langlivet og kan bli opptil 30 år gammel.
Levevis
Om dagen holder kronemaneten til på dypt vann, men stiger opp om natten. Selv kort eksponering for dagslys er dødelig for yngre maneter og skadelig for eldre. Maneten produserer rødt pofyrin som forsvar mot lyset. Normalt vil den aldri komme opp på så grunt vann at den vil kunne sees, men den kan tas i garn, særlig garn som står over natten, og i noen fjorder på Vestlandet der vann fra dyphavet presses opp i dagen av havstrømmene, vil den periodevis forekomme på grunt vann i så stort antall at den ødelegger for fiske etter torsk. De siste årene har den spredt seg fra Sognefjorden til andre fjorder lengre nord. Maneter er observert i store mengder i indre deler av Trondheimsfjorden. Dersom du befinner deg i Beitstadfjorden kan du oppleve denne maneten på dybder som er godt innenfor rekkevidde for sportsdykkere. Den kan påtreffes så grunt som 8-10m.
Selv om maneter er svært enkle dyr uten noen form for hjerne, ser det ut til at de i noen grad samarbeider i små grupper om å fange krill som er deres hovedføde.
Carl Ben Eielson
Carl Benjamin «Ben» Eielson (født 20. januar 1897 i Hatton i Nord-Dakota i USA, død 9. november 1929 nær Mys Schmidta i Sibir) var en amerikansk flypioner, bushpilot og oppdager.
Fylkesvei 704
Fylkesvei 704 (Fv704) går mellom Heimdal og Brøttem i Trondheim.
Carl Ben Eielson
Bakgrunn
Carl Ben Eielson var norskamerikaner som sønn av de norske innvandrerne Olava Rendine (født Baalson) og Olaf Eielson. Hans flyinteresse ble vakt allerede i bandommen.
Fylkesvei 704
Den tar av fra europavei 6 ved Kvennild i Heimdal og går sørøstover til Brøttem.
Carl Ben Eielson
Bakgrunn
Under første verdenskrig ble han utdannet til militærflyver, men kom ikke til fronten i Europa før krigen var over. Etter krigens slutt startet han sammen med venner Hatton Aero Club og med et utrangert krigsfly, en Jenny, turnerte han Midtvesten med barnstorming. Han begynte jusstudier i Washington, DC i 1921, men de ble snart avbrutt, og han begynte å jobbe som lærer på en ungdomsskole i Fairbanks, Alaska.
Flyver i Alaska
I februar 1924 fløy han Alaskas første luftpostrute fra Fairbanks til MacGrath, en fire timers tur som tok 21 dager med hundespann. I 1926 fløy han luftpost i Florida, og ble senere samme år engasjert av den australske polarforskeren Hubert Wilkins som pilot. Sammen skulle de fly fra Point Barrow i Alaska til Spitsbergen. Hensikten var å se om det fantes land mellom Alaska og Nordpolen.
Fylkesvei 704
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
Carl Ben Eielson
Flyver i Alaska
De gjorde to mislykkete forsøk i 1926 og 1927, og i 1928 klarte de det. 21. april 1928 landet de ved radiostasjonen i Barentsburg etter et fire døgns ufrivillig opphold på Daudmannsodden. I den antarktiske sommer 1928–1929 var han med på kartlegging av land på Den antarktiske halvøy. Hvalkokeriet «Hektoria» ble brukt som base.
I juni 1929 ledet Carl Ben Eielson det nystartede Alaskan Airways i Fairbanks.
Redningsaksjon, død
Eielson omkom 9. november 1929, da hans Hamilton H-47 havarerte under en forsøkt redningsaksjon 15 personer fra lasteskipet Nanuk som lå fastfrosset nord for Beringstredet. I 1928 fikk han Norsk Aero Klubbs hederstegn. Eielson er også hedret flere steder i USA, blant annet bærer flybasen i Fairbanks hans navn. I Endicott Mountains heter en fjelltopp «Mount Eielson». I 1958 fikk han sitt navn i National Aviation Hall of Fame i Ohio, der alle amerikanske flypionerer minnes.
Eielson er gravlagt i hjembyen Hatton, hvor hans barndomshjem er et museum med memorabilia fra hans liv.
N-gram
N-gram er en sekvens av ett eller flere elementer (vanligvis ord) i tekst og tale. Begrepet er mye brukt i datalingvistikk og sannsynlighetsteori. N-grammer genereres vanligvis ut fra et korpus (en avgrenset samling tekst som ofte er digitalt tilrettelagt).
Et n-gram bestående av ett ord betegnes som et "unigram", et "bigram" består av to ord og et "trigram" av tre osv.
Waterford
Waterford (fra norrønt: Veðrafjǫrðr; irsk: Port Láirge) er en havneby beliggende sørøst i Irland i grevskapet Waterford. Det ligger i provinsen Munster og var tidligere administrasjonsby for grevskapet, men utgjør nå kjernen i et eget grevskap. Byen er forstått som den eldste i Irland og er den femte mest folkerike byen i Irland. Den er også den niende mest folkerike bosetningen på øya Irland som helhet. I henhold til folketellingen av 2016 har byen en befolkning på 53 504 innbyggere, Med den bredere storbybefolkningen talt med utgjør befolkning 82 963 innbyggere. Waterford City and County Council er den lokale myndigheten for byen.
Byen som ble grunnlagt av norrøne nordboere i vikingtiden på midten av 800-tallet er idag mest kjent for sin produksjon av ulike artikler i krystallglass ved det verdenskjente waterfordkrystall. Produksjonen av glass går tilbake til sine røtter i byens sentrum fra 1783 og fram til 2009 da fabrikken der ble lagt ned. Det meste av produksjonen er nå framstilt utenfor Irland. Igjen er et stort besøkssenter under nye eiere, åpnet i juni 2010 etter pådrivelse av lokalmyndighetene innenfor Viking Quarter med verdens største samling av waterfordkrystall. Varemerket Waterford Crystal er eid siden 2015 av finske selskapet Fiskars.
I 1977 erklærte Waterfords handelskammer at byen ville tape forretningsvirksomhet og ikke tiltrekke seg industri i fraværet av en flyplass. I 1982 ble Waterfords flyplass etablert med lisens for internasjonale flyvninger.
Waterford er også kjent for å være utgangspunktet for det kontroversielle lavprisflyselskapet Ryanairs første flyvning i 1985 med et 14-seters Embraer Bandeirante turbopropfly som fløy mellom Waterford og London Gatwick lufthavn. I 1992 trakk Ryanair seg fra flyplassen i Waterford etter å ha forsøkt å presse fram egne økonomiske fordeler. I 2022 kom det signaler om at Ryanair ville «komme tilbake» under visse betingelser.
Norrøn grunnleggelse
Navnet Waterford er avledet fra norrøne Veðrafjǫrðr, «Vedrafjord», og det irske navnet er Port Láirge, som betyr «Lárags havn». Norrøne nordboere, hovedsakelig opprinnelig fra Norge, etablerte en bosetning nær Waterford i 853, slik som det også skjedde ved andre irske tilsvarende områder (Limerick, Cork, Wexford og Dublin). Nordboerne, som kom som vikinger, søkte en naturlig havn for sine skip, og etablerte det som i irsk terminologi ble kalt for en longphort (flertall longphuirt), en beskyttet innhegning for langskipene eller en kystfestning. Selv om disse longphortene i begynnelsen ble benyttet som midlertidig base for vikingangrep, utviklet de seg etterhvert til faste bosetninger og handelsstasjoner med flere formål. Nordboerne innførte pengeøkonomi og med sin skipsteknologi overtok handelen med utlandet. Et tilbakeslag kom i 902 da nordboerne ble tvunget ut, men etablerte seg på nytt ved Waterford i 914, først ledet av en nordboer ved navn Ottar, omtalt som både Ottar jarl og Ottar Svarte (irsk: Ottir Dub) fram til 917, og deretter av Ragnvald av Ivarætten, i irske annaler omtalt som Ragnall ua Ímair av Uí Ímair (Ivarætten). Han bygde det som skulle bli Irlands første by og etablerte Waterford som et selvstendig småkongerike som varte fram til rundt 1170 ved den anglo-normanniske invasjonen av Irland. Blant de mest fremtredende herskerne i Waterford var Ivar fra Waterford (irsk: Ímar, rí Puirt Láirgi), død ca. 1000, som også var konge av Dublin for en tid.
Den normanniske tiden
I 1167 mislyktes Diarmaid Mac Murchadha, den avsatte kongen av Leinster, i et forsøk på å erobre Waterford. Han kom tilbake i 1170 med normanniske leiesoldater under Richard de Clare, 2. jarl av Pembroke (kjent som Strongbow). Sammen beleiret de og tok byen etter et desperat forsvar. For å fremme den normanniske invasjonen av Irland, gikk kong Henrik II av England ved Waterford i oktober 1171. Waterford og deretter Dublin ble erklært kongelige byer, med Dublin også erklært som hovedstad i Irland.
Gjennom middelalderen var Waterford Irlands andre by etter Dublin. På 1400-tallet kom to pretendere til den engelske tronen, Lambert Simnel og Perkin Warbeck, med håp om å skaffe seg irsk støtte, men ble avvist. Som et resultat ga kong Henrik VII byen sitt motto: Urbs Intacta Manet Waterfordia («Waterford er fortsatt en utatt by»).
Tidlig moderne tid
Etter den protestantiske reformasjonen forble Waterford en katolsk by og deltok i det irske forbundet, ledet fra Kilkenny – en uavhengig katolsk regjering fra 1642 til 1649. Dette ble avsluttet brått av Oliver Cromwell, som etter å ha invadert Irland førte landet brutalt tilbake under engelsk styre; hans svigersønn Henry Ireton tok til slutt Waterford i 1650 etter en stor beleiring. I 1690, under vilhelmskrigen i Irland, ble den jakobittiske irske hæren tvunget til å overgi Waterford i kjølvannet av slaget ved Boyne.
1700-tallet var en periode med stor velstand for Waterford. Det meste av byens beste arkitektur ble reist i løpet av denne tiden. En permanent militær tilstedeværelse ble etablert i byen med ferdigstillelsen av Waterford Barracks, kasernen for kavaleri, på slutten av 1700-tallet.
Moderne tid
På begynnelsen av 1800-tallet ble byen Waterford ansett som sårbar, og den britiske regjeringen reiste tre martellotårn på Hook-halvøya for å forsterke den eksisterende festningen ved Duncannon. I løpet av 1800-tallet blomstret store industrier som glassframstilling og skipsbygging i byen.
Byen ble representert i det britiske parlamentet fra 1891 til 1918 av parlamentsmedlemmet John Redmond, leder (fra januar 1900) for Det irske parlamentariske partiet. Redmond, da leder av fraksjon som støttet Charles Stewart Parnell i partiet, beseiret David Sheehy i 1891. I 1911 utvandret de tre brødrene Jerome Foley, Dunstan Drumm og Leopold Loughran hjembyen Waterford for Malvern, en forstad til Melbourne i Australia. Her grunnla de en katolsk høyskole som fortsatt eksisterer i dag.
I juli 1922 var Waterford åstedet for kamper mellom Den irske fristaten og irske republikanske tropper under den irske borgerkrigen.
Kultur
Waterford Film Festival ble etablert i 2007 av den lokale filmskaperen Stephen Byrne. Målet hans var å bringe noe nytt til Waterfords kunst- og kulturscene, og fremme lokale og nasjonale filmskapere og forfattere, men spesielt uavhengig film.
Waterford Music Festival, lansert i 2011, er et utendørs, en-dags musikkarrangement som finner sted i hjertet av Waterford City om sommeren. I 2011 ble Waterford Music Fest, organisert av Music Events Ireland, ledet av 50 Cent, Flo Rida og G-Unit. Over 10 000 mennesker deltok på arrangementet i 2011.
Spraoi-festivalen, (uttales «Spree») organisert av Spraoi Theatre Company, er en profesjonell festival- og gatekunstorganisasjon som tar over sentrum av Waterford i August Bank Holiday Weekend. Det tiltrekker publikum i overkant av 80 000 mennesker til byen.
Fylkesvei 82 (Hedmark)
Fylkesvei 82 (Fv82) i Hedmark gikk mellom Holohagen og Mengshol Brygge i Ringsaker kommune. Veien var 5,8 km lang.
Før Mjøsbrua ble åpnet 1985 var det fergeforbindelse mellom Mengshol brygge og Gjøvik.
2019 ble veien del av fylkesvei 1760.
Fylkesvei 5092
Fylkesveg 5092 går mellom Sandstå og Hovland i Ullensvang kommune.
World Outgames
World Outgames også omtalt som Homo-OL, er en internasjonal sports- og kulturbegivenhet under GLISA, Gay & Lesbian International Sports Association og arrangeres av det homoseksuelle miljø i den aktuelle vertsbyen og begivenheten finner sted hvert 4. år.
Etter at Københavns kommune hadde søkt om det ble København tildelt vertskapet for det andre World Outgames som gikk av stabelen 25. juli til 2. august 2009. Åpningsseremonien fant sted på Rådhuspladsen. I forbindelse med Outgames ble det dessuten avholdt en internasjonal konferanse om lesbiske, homofile, bifile og transpersoners rettigheter. Leder for World Outgames 2009 var Uffe Elbæk.
James Bradley (fotballspiller)
James Bradley (født 5. mai 1881 i Goldenhill i Staffordshire, død 12. mars 1954) var en engelsk fotballspiller. Hans posisjon på banen var forsvarsspiller.
Karstad skule
Skolen ble lagt ned august 2021, elevene ble flyttet over til Flatene skule (1-5. trinn) og Halbrend skule (6-10. trinn).
3. januar
3. januar er den tredje dagen i året. Det er 362 dager igjen av året (363 i skuddår).
Navnedag
Alfred og Alf
Fødsler
Se flere som er født 3. januar i Kategori:Fødsler 3. januar.
Dødsfall
Se flere som døde 3. januar i Kategori:Dødsfall 3. januar.
Vínbúð
Vínbúð (i dagligtale ríkið) er et statlig selskap på Island som har monopol på alkoholomsetning, og tilsvarer Vinmonopolet i Norge.
Vínbúð ble etablert i 1922, i forbindelse med forbudstiden på Island. Selskapet eies av som er et statlig alkohol- og tobakksforetak, og har 46 utsalgssteder på Island.
Prisene på alkohol på Island er blant de høyeste i Europa.
Grödby
Grödby er et tettsted i Nynäshamn kommune i Stockholms län i landskapet Södermanland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 340 innbyggere.
Aníbal Cavaco Silva
Aníbal António Cavaco Silva (født 15. juli 1939 i Boliqueime, nær Loulé) er en portugisisk politiker (kristeligdemokrat) og Portugals president fra 9. mars 2006 til 2016. Ved valgene i 2006 og 2011 slo han Manuel Alegre som fikk omkring 20 % av stemmene. Mario Soares kom i 2006 på tredjeplass på omkring 15 %.
Cavaco Silva var landets statsminister fra 6. november 1985 til 28. oktober 1995. I hans regjeringstid ble Portugal ført inn i EU. Han var den første fra den politiske høyresiden som ble valgt til president etter nellikrevolusjonen i 1974.
Cavaco Silva ble i 2008 tildelt storkors av St. Olavs orden.
Stanton kullkraftverk
Anlegget ble bygget ut i årene 1960–1966. Brenselkilden er kull. Utslippene av CO2 i 2006 var totalt 1.563.756 tonn.
Fylkesvei 1860
Fylkesvei 1860 går mellom Ottestad og Sakslund i Stange kommune.
Per-Arne Tuftin
Per-Arne Tuftin (født 23. juni 1960 i Elverum) er direktør i bransjeorganisasjonen Norsk Reiseliv (tidl. Forum for Reiseliv). Tuftin var tidligere i 10 år reiselivsdirektør i Innovasjon Norge, en stilling som av Dagbladet er beskrevet som «en av de mest innflytelsesrike i norsk reiseliv.»
Tuftin startet sin karriere i reiselivsnæringen i 1985. Fra mai 2006 til 2016 var han reiselivsdirektør i Innovasjon Norge. Han ble deretter direktør for bransjeorganisasjonen Norsk Reiseliv. Tuftin er frimurer.
20. serierunde i Premier League 2007/08
20. serierunde i Premier League 2007/08 begynte 29. desember 16:00 med syv kamper og Everton – Arsenal 18:15. 30. desember spilte Derby mot Blackburn og Manchester City mot Liverpool.
Heinrich Menu von Minutoli
Heinrich Menu von Minutoli (født 12. mai 1772 i Genève, Sveits, død 16. september 1846 i Lausanne, Vaud i Sveits) var en prøyssisk generalmajor, oppdagelsesreisende og arkeolog.
Minutoli tjenestegjorde i to år i et feltartilleri-korps før han fikk sin befalsutdannelse i et infanteriregiment som hovedsakelig var stasjonert i Magdeburg. Minutoli snakket flytende gresk, latin, italiensk og engelsk. Minutoli ble invalidisert og kunne ikke lenger fortsette sin karriere i militæret i en alder av bare 21 år, etter å ha blitt alvorlig skadet i den ene armen under forsvaret av et fort den 29. juni 1793 under beleiringen av byen Mainz.
Anseba
Anseba er en region i det vestlige Eritrea. Hovedstaden er Keren.
Infrastruktur
Grunnleggende infrastruktur har blitt satt på plass for å fremskynde utviklingen i regionen. Foreløpig er regionen delt inn i 11 sub-regioner bestående av 2 byer. 73% av befolkningen har tilgang til rent drikkevann.
Administrasjon
Lederen for regionen er en administrator, som bli utnevnt av presidenten. Nåværende administrator Gergis Girmay, som tok over etter Selma Hassen etter at hun hadde blitt arbeid- og velferdsminister.
Regionalforsamlingen
Anseba har som alle de andre regionene en egen forsamling som styrer regionen. Forsamlingen er folkevalgt og ledes av en formann. Nåværende formann er Aisha Mahmoud.
Administrativ inndeling
Regionen er delt inn i elleve administrative sub-regioner.
Litteraturåret 1974
Dødsfall
|| krigskorrespondent og forfatter ||align=center|54 ||align=center|1920 ||
Profdoc
Profdoc Norge AS (tidligere Profdoc ASA) er et dataselskap som tilbyr informasjonsteknologi for allmennlegekontorer, sykehus og laboratorier. Selskapet ble grunnlagt i 1985 og var notert på Oslo Børs inntil august 2008 da selskapet ble kjøpt opp av CompuGROUP Holding AG, et selskap som er notert på børsen i Frankfurt.
Einar Tufte-Johnsen
Einar Tufte-Johnsen (født 19. august 1915 i Porsgrunn, død 27. mars 1985) var en norsk offiser og flyver. Han ble utnevnt til generalmajor i Luftforsvaret i 1953 og generalløytnant i 1963. Tufte-Johnsen var utdannet fra Hærens flyskole, Kjeller, i 1936 og fra Krigsskolen i 1938. Han var blant annet sjef for Gardermoen flystasjon, sjef for Luftkommando Nord-Norge, sjef for NATO Defence College, Øverstkommanderende i Nord-Norge og forsvarsattaché i Washington.
Tufte-Johnsen ble i 1972 utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden.
Utmerkelser
Utmerkelsene er basert på (og rangert etter) et fotografi av Tufte-Johnsen, som finnes i Luftforsvarets historie bind 3.
Verv
Einar Tufte-Johnsen var formann i Luftforsvarets Offisersforening fra 1952-53.
Baiage X 4
Baiage X 4 er en EP av Baiage, utgitt i 1979.
Fonetikk
Fonetikk er læren om språklyder. Fonetikken beskjeftiger seg med taleapparatets anatomi og fysiologi (fysiologisk fonetikk), uttalen av språklydene (artikulatorisk fonetikk), de fysiske egenskapene til lydbølgene (akustisk fonetikk) og oppfattelsen av språklydene (auditiv fonetikk). Fonetikk behandler ikke betydningsskillende forskjeller mellom språklyder – dette behandles av fonologien.
Fonetisk transkripsjon, eller lydskrift, er et system for å transkribere språklyder. Det mest brukte systemet er det internasjonale fonetiske alfabetet, som gjør det mulig å transkribere nøyaktig og konsist alle lydene i verdens språk, dialekter og idiolekter.
Semenawi Keyih Bahri
Semenawi Keyih Bahri (Den nordre Rødehavs-region) er en av Eritreas seks regioner. Den ligger langs den nordlige delen av landets kyst mot Rødehavet, og omfatter blant annet Dahlakøyene og havnebyen Massawa.
Sub-regioner
Regionen er delt inn i ni sub-regioner eller distrikter:
Liste over jubileer på norske frimerker
Liste over jubileer på norske frimerker omfatter særfrimerker utgitt til ei spesiell anledning, og da ofte til et jubileum for en person, en organisasjon eller liknende. Å skape en viss blest om anledninga er derfor et viktig tilleggsformål ved utgivelsen.
Det er vanlig å dele frimerker inn i to hovedgrupper, bruksfrimerker og særfrimerker. Bruksfrimerkene er standardutgaver som har frankering av postsendinger som viktigste formål. Motivet var i begynnelsen gjerne et riksvåpen, statsoverhodets portrett eller et postsymbol. Etter hvert kom det til andre motiver som dyr og blomster.
Nedenfor er ei liste over jubileer som er markert med norsk frimerkeutgivelse. Denne lista omfatter imidlertid ikke personjubileer eller byjubileer, som det finnes egne lister over.
Spanstinden
Spanstinden (nordsamisk: Ruŋgugáisá) er et fjell i Lavangen kommune i Troms og Finnmark. Det ligger på sørsida av Spansdalen, rundt seks kilometer sørøst for Tennevoll. Fjellet har en høyde på 1 457 meter over havet og er det høyeste punktet i Lavangen. På nordsida av fjellet faller Henrikkafossen ned mot Spansdalen.
Ut av en grotte i nordsiden av Spanstind, kommer Henrikkafossen ut, som renner 200 meter rett ned. Henrikkafossen er også veldig populær blant isklatrere.
Rundt fjellet går skirennet Spanstind Rundt hver skjærtorsdag.
Laskin kullkraftverk
Laskin kullkraftverk er et varmekraftverk utenfor Aurora i delstaten Minnesota i det sentrale USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 110 MW, fordelt på 2 enheter. Operatør er Minnesota Power Co.
Anlegget ble bygget ut i årene 1950–1953. Brenselkilden er kull.
Friidrett under Sommer-OL 2004 – 1500 meter menn
Resultater
Alle tider vises i minutter och sekunder.
Q automatiskt kvalifisert.
DNS startet ikke.
DNF kom ikke i mål.
OR markerer olympisk rekord.
PB markerer personlig rekord.
SB markerer sesongbeste.
DSQ markerer diskvalifisert eller uteslutet.
4. januar
4. januar er den fjerde dagen i året. Det er 361 dager igjen av året (362 i skuddår).
Navnedag
Roar og Roger
Fødsler
Se flere som er født 4. januar i Kategori:Fødsler 4. januar.
Dødsfall
Se flere som døde 4. januar i Kategori:Dødsfall 4. januar.
Helligdager
Metusalem ble feiret i dag.
Femerke
Femerke (dyremerke) er en betegnelse på et merke eller kjennetegn på husdyr for å se hvem eieren er, og/eller for å identifisere dyret senere, bl.a. i matproduksjon.
Femerker kan være et skåret snitt i øret (øremerker), så som på reinsdyr, et brennemerke som på kveg, eller mange andre former for varig merking. Idag finnes det spesielle plastbrikker o.l. som festes på dyr, særlig i ørene.
Femerker kjennes fra tusener av år tilbake og i de fleste kulturer. Merkenes form kan variere svært mye: fra det helt enkle til kunstferdige og innviklede former. Formen kan være som bokstaver og tall, eller de kan ligne på tømmermerker, bumerker, heraldiske flatefigurer og andre stiliseringer. Det er skrevet litt i heraldisk litteratur om femerker (bl.a. reinmerker), men vi mangler fortsatt i Skandinavia mer inngående, trykte undersøkelser av merkene og sammenligninger med andre merketyper.
Både idag og gjennom historien finnes det et omfattende regelverk for femerking. I Norge har man bl.a. regler fastsatt av Mattilsynet om husdyrmerking. Noen regler sier hvordan merkene skal se ut, andre regler gjelder registrering av merker, førsterett til merker, overdragelser, arv m.v. Det eksisterer flere registre for husdyr, basert på merking, bl.a. katteregisteret som er ordnet etter merking med farge i øret til katter.
All rein i det samiske reinbeiteområdet skal være merket ved snitt i øret med eierens registrerte merke. De registrerte reinmerkene i Norge finnes i et merkeregister.
Gobuntu
Gobuntu er et tidligere operativsystem og en Linuxdistribusjon som var basert på Ubuntu. Distribusjonen hadde som mål å tilby en distribusjon som består helt og holdent av fri programvare.
Historie og utviklingsprosess
Mark Shuttleworth nevnte først idéen om å lage et Ubuntu-derivat, kalt Gnubuntu, bestående helt og holdent av fri programvare, 24. november 2005. Fordi Richard Stallman ikke godkjente navnet, ble prosjektet senere omdøpt til Ubuntu-libre. Stallman har tidligere stått for en distribusjon basert på Ubuntu, kalt gNewSense, og har kritisert Ubuntu for å bruke proprietær og ufri programvare i påfølgende distribusjoner, spesielt i Ubuntu 7.04.
Mens han introduserte Ubuntu 7.10, sa Mark Shuttleworth at
Gobuntu ble offisielt kunngjort av Mark Shuttleworth 10. juli 2007.
Siden 10. juli 2007 har daily builds av Gobuntu 7.10 vært tilgjengelig for offentligheten, men prosjektet ble avsluttet med utgave 8.04.1, siden gNewSense nå gjør mye av oppgaven med å finne ut hvilke pakker som har lisensproblemer, og standardutgaven av Ubuntu har fått et nytt installasjonsvalg «Bare fri programvare» som sørger for at ingen proprietær kode blir installert.
Diatonisk skala
En diatonisk skala er en sjutoneskala (heptaton skala) bygd opp av fem heltonetrinn og to halvtonetrinn hvor de to halvtonetrinnene er maksimalt atskilt (med to eller tre heltonetrinn). Diatoniske skalaer er grunnlaget for klassisk europeisk musikk. Durskalaen, mollskalaen og alle kirketoneartene er diatoniske skalaer.
Dur- og mollskalaene har vært de vanligste skalaene i vestlig musikk siden begynnelsen av det 17. århundre. De to skalaene som i dag kalles dur og moll utviklet seg gjennom en kompleks prosess fra middelalderens og renessansens kirketonearter. Disse tonearter består av diatoniske skalaer som begynner på hver av de syv tonene i skalaen innen en oktav fra c til c. Kirketoneartene har som regel en variant som starter en kvart under grunntonen, de såkalte plagale skalaene. Varianten kjennetegnes med prefiks hypo (f.eks. frygisk, kirketonearten på e, og hypofrygisk, varianten fra h).
En melodi eller en akkord kalles diatonisk hvis den følger en diatonisk skala.
Hoot Lake kraftverk
Hoot Lake er et lite sted og en innsjø ved Fergus Falls i Otter Tail County, delstaten Minnesota i det sentrale USA. Det er et kraftverk her bestående av et kullfyrt anlegg med et lite, integrert vannkraftverk. Kullkraftverket har installert 196 MW, fordelt å 8 + 64 + 84 MW enheter, mens vannkraftverket bare yter 1 MW. Operatør er Otter Tail Power Co.
Heskett kullkraftverk
R. M. Heskett kullkraftverk er et varmekraftverk 3,5 km nord for Mandan i Morton County i delstaten Nord-Dakota i det sentrale USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 100 MW, fordelt på 2 enheter. Operatør er Montana-Dakota Utilities Co.
Ygor Maciel Santiago
«Et meget stort høydepunkt i Starts 102 års historie,» uttalte Start-manager Erik Solér etter at overgangen ble kjent.
Heskett kullkraftverk
Anlegget ble bygget ut i årene 1950–1963. Brenselkilden er kull. Årlige utslipp av CO2 var i 2006 på i alt 682.083 tonn.
Ygor Maciel Santiago
Ygor, som han blir kalt, har kontrakt frem til 2010. Etter at Start rykket ned på slutten av 2007-sesongen bestemte klubben seg for å leie ut Ygor til den brasilianske toppklubben Fluminense. I 2009 var Ygor utleid til Portuguesa i Campeonato Brasileiro Serie B.
Heskett kullkraftverk
I likhet med de andre kullkraftverkene i delstaten, ligger også dette anlegget i kullområdene i fjellene nordvest for delstatshovedstaden Bismarck.
Gabriel Høyland
Gabriel Høyland (født 10. februar 1955), populært kalt «Mister Bryne», er en norsk tidligere fotballspiller som spilte for.
Han debuterte for Bryne som 17-åring i 1972, og har fremdeles klubbrekorden med 596 kamper og 170 mål. Han har i tillegg 23 kamper og tre mål for Norges herrelandslag i fotball.
Han var en av nøkkelspillerne i Bryne på 1980-tallet da klubben var i toppen av norsk fotball (seriesølv 1980 og 1982). Han var også midlertidig trener for Bryne sammen med Trond Sirevåg i en kort periode i 2009, samt noen få kamper i 2001, da sammen med Hans Olav Frette, før Reine Almquist ble ansatt som hovedtrener etter Erik Brakstad.
Han er fortsatt engasjert i Bryne som spillerutvikler. I tillegg driver han farsgården på Ree. Hans sønn Geir Dahle Høyland spiller også for Bryne.
Fred Meyer Sportsmanship Award
Fred Meyer Sportsmanship Award er en pris i hundesledeløpet Iditarod som tildeles «hundekjøreren som har hatt best sportsånd». Prisen ble første gang utdelt i 1977 som en heder til hundekjøreren Ken Chase fra Alaska.
Bakgrunn
Frem til og med 1982 het prisen Ken Chase Sportsmanship Award. Deretter har Iditarod Trail Committee presentert prisen med forskjellige sponsorer. Butikkjeden Fred Meyer er den nåværende sponsor av denne Iditarodprisen.
Vinnere
Chase var den første som ble tildelt prisen, i 1977, og i 1998 ble Martin Buser fra Sveits den første fra Europa som fikk prisen. Buser fikk den også i 2005, men var da blitt amerikansk statsborger. I 1981 ble DeeDee Jonrowe den første kvinnen som mottok prisen.
Jerry Austin er med sine tre seire den hundekjøreren som har mottatt prisen flest ganger. Første gang prisen ble delt mellom to vinnere var i 1985, og siden den gang har prisen blitt delt mellom flere personer fire ganger. To ganger har det skjedd at mer enn to personer har delt prisen, seks hundekjørere i 1989 og tre i 1999.
Erling Meirik
Erling Meirik (født 17. desember 1948 i Levanger) er en norsk tidligere fotballspiller.
Han var toppscorer for Rosenborg i 1970-sesongen, med 5 mål.
Nord-Ditmarsken
Nord-Ditmarsken (tysk: Norderdithmarschen) var en krets i delstaten Schleswig-Holstein i Tyskland. Kretsen ble opprettet i 1867 og slått sammen med Sør-Ditmarsken i 1932, men vedtaket ble omgjort, og Nord-Ditmarsken eksisterte frem til den endelige sammenslåingen med Sør-Ditmarsken til Ditmarsken krets i 1970.
Administrasjonssentrum i kretsen var Heide, mens andre byer var Büsum, Wesselburen og Weddingstedt.
Töcksfors
Töcksfors er et tettsted i Årjäng kommune i Värmlands län, i landskapet Värmland i Sverige. I 2019 hadde tettstedet 1 260 innbyggere.
Crescendo i gågata
«Crescendo i gågata» er en norsk vise med melodi og tekst av Lillebjørn Nilsen. Nilsen spilte den selv inn i Bel studio i 1982. Den ble utgitt på LP-platen Original Nilsen (Studio B BLP 4006). Produsent var Johnny Sareussen.
Visen ble gjenutgitt på dobbelt-CD-platen 40 spor (Grappa GMCD 4103) i 1996.
Sverige under Sommer-OL 1972
Sverige under Sommer-OL 1972. 131 sportsutøvere fra Sverige deltok i atten sporter under Sommer-OL 1972 i München. Sverige kom på 11.-plass med fire gull-, fire sølv- og seks bronsemedaljer. Rytteren Jan Jönsson var Sveriges flaggbærer under åpningsseremonien.
Stora Vika
Stora Vika er et tettsted i Nynäshamn kommune i Stockholms län i landskapet Södermanland i Sverige. Stora Vika ligger cirka ti kilometer nordvest for Nynäshamn. I 2010 hadde tettstedet 651 innbyggere.
Knophs oversikt over Norges rett
Knophs oversikt over Norges rett er tittelen på en videreføring av boken Norges rett som professor Ragnar Knoph utgav i 1934 som innføringsbok i forbindelse med en ny studieordning ved Universitetet i Oslo. Boken hadde ry som en fremragende innføring. Den ble utgitt i annen utgave i 1937 – året før Knoph døde – og i tredje utgave i 1948. Sin nåværende tittel fikk boken i fjerde utgave i 1966. Bakgrunnen var at ny lovgivning og rettspraksis hadde gjort det nødvendig med en så gjennomgripende bearbeiding at store deler av den originale teksten var borte. Utgaven fra 1966 var mer omfangsrik og de ulike kapitler var omskrevet av ledende jurister på vedkommende felt før de var bearbeidet av redaktørene som var professorene Birger Stuevold Lassen og Knut S. Selmer. I denne formen har boken kommet i en rekke nye utgaver – siste utgave er 15. utgave fra 2019 med professor Harald Irgens-Jensen som redaktør.
De tre føydalherrenes opprør
De tre føydalherrenes opprør var et anti-mandsjuisk opprør under det tidlige Qing-dynastiet i Kina. De tre føydalherrene var tre tidligere Míng-generaler (Shang Zhixin var egentlig Shang Kexis sønn) som hadde hjulpet mandsjuene inn i Kina i 1644, mandsjuinvasjonens siste år, og hadde dermed blitt adlet til føydalherrer og gjort til guvernører over store områder i Sør-Kina. Dette opprøret kom mens mandsjuene fortsatt innredet seg etter sin erobring av (mesteparten av) Kina i 1644, og var den siste alvorlige trusselen mot mandsjuenes imperium inntil de store opprørene i det 19. århundre. Opprøret var etterfulgt av flere år med borgerkrig som strekte seg til store deler av Kina.
De tre føydalherrene
De tre føydalherrene var:
Invasjonen av Grenada
Invasjonen av Grenada (kodednavn: Operasjon Urgent Fury) er benevnelsen av en invasjonen som amerikanske styrker gjennomførte i Grenada i 1983. Konflikten begynte 25. oktober 1983 da amerikanske styrker gikk i land på Grenada. Selve invasjonen var over på et par dager. Amerikanske tap var på 19 soldater, mens Grenada mistet rundt 100 mann.
Operasjonen
I et forsøk på å berolige amerikanerne dro Bishop til Washington. Kort etter overtok en pro-sovjetisk fraksjon av Bishops parti ledet av visestatsminister Bernard Coard. Fraksjonen henrettet Bishop, trass i store protester fra den grenadiske befolkningen.
Etter den brutale maktovertagelsen bad Organisasjonen for østkaribiske stater (OECS) USA, Barbados og Jamaica om militær støtte til å ordne opp i situasjonen. Kombinasjonen av en kommunistisk maktovertagelse i USAs egen bakgård og 600 amerikanske studenter i Grenada gjorde at USA svarte militært. Formelt kalte USA operasjonen en «evakuering av ikke-stridende».
Scrabster
Scrabster (skotsk: Scraibster; skotsk-gælisk: Sgrabastair/Sgrabstal; norrønt: Skarabolstadr ) er en liten bosetning på rundt 100 innbyggere ved bukten Thurso Bay i Caithness på nordkysten av Skottland. Stedet er omtrent 2,4 km fra Thurso, 36,2 km fra Wick, 180 km fra Inverness og 437,2 km fra Edinburgh. Scrabster Harbour er en viktig havn for den skotske fiskeindustrien. Havnen er også viktig fergeterminal til Orknøyene med daglig fergeforbindelse til Stromness med rundt 90 minutters overfart.
Historie
Gravhauger karakterisert som horned cairns, hornhauger, fra neolittisk tid (bondesteinalderen) er avdekket på den nærliggende åsen Shebster Hill. Steinstrukturene er mer enn 60 meter lange og har to utstikkende vegger ved inngangene som skaper små rom. Disse ble brukt til begravelser og ritualer, dateres tilbake rundt 5000 år.
Selv om stedet i flere århundrer ble brukt som en havn var det ikke før tidlig på 1800-tallet at en skikkelig brygge ble bygget. For å gi dypvannsankring ble Scrabster Harbor bygget i 1841 av Thomas Telford. Ytterligere endringer og forbedringer av havnen fortsatte i årene etter. En stor utvidelse av havnen og bygging av nytt fiskemarked fant sted på 1990-tallet da Scrabster vokste i betydning som en fiskehavn og prosessering av fiskefangst.
Under den andre verdenskrig ble ammunisjon og forsyninger fraktet til Scapa Flow fra Scrabsters havn ombord på 12,2 meter kutteren «Mermaid», registrert i King's Lynn og bygget i 1908, hvor Antony Bridges var skipper.