cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
William McKinley
Presidentvalget i 1900
Presidentkandidatene var de samme som i 1896, men valgkampen handlet om andre saker. Fri sølvutmynting var fortsatt en sak som engasjerte mange velgere, men republikanerne rettet oppmerksomheten mot krigsseier og velstandsvekst. Demokratene visste at krigen hadde vært populær, skjønt imperialismen var mer omstridt, så de rettet sin kritikk mot monopoler og pengemakt, og fremstilte McKinley som en lakei for storkapitalen. Slik som i 1896 la Bryan ut på en landsomfattende turné, mens McKinley ble værende hjemme. På denne tiden var det regnet under presidentembedets verdighet å drive valgkamp, så den eneste talen han holdt, var en takketale for nominasjonen. Roosevelt kunne måle seg med Bryan som folketaler, og turnerte 480 steder i 23 delstater. Hanna bidro på sin måte med å avslutte en kullgruvearbeiderstreik i Pennsylvania. Bryan engasjerte ikke på samme måte som i 1896, og McKinley fikk rett i sin spådom om at han ville bli gjenvalgt; McKinley vant den største seieren for en republikansk presidentkandidat siden 1872. Bryan vant bare i fire delstater utenom sørstatene, og McKinley vant til og med i hjemstaten hans, Nebraska.
Siste måneder, attentat og død
Kort tid etter at han ble tatt i ed for sin andre presidentperiode den 4. mars 1901, la William og Ida McKinley ut på en seks uker lang reise gjennom landet. Reisen gikk for det meste med tog. De tenkte å reise gjennom sørstatene, så opp vestkysten og deretter tilbake til østkysten, hvor de til slutt skulle besøke Verdensutstillingen i Buffalo i New York. Førstedamen ble imidlertid syk i California, så presidenten begrenset sine offentlige opptredener og avlyste en rekke taler om handelsavtaler. Han utsatte også besøket ved Verdensutstillingen til september, og oppholdt seg i mellomtiden en måned i Washington og to i Canton.
Selv om McKinley likte å gå ute blant folk, var sekretær Cortelyou bekymret for sikkerheten hans. På noen få år hadde kong Umberto I av Italia, keiserinne Elisabeth av Østerrike, president Sadi Carnot i Frankrike og statsminister Antonio Cánovas del Castillo i Spania blitt myrdet av anarkister, mens Edvard, fyrste av Wales og sjahen av Persia, Mozzafar-al-Din Shah, hadde overlevd drapsforsøk. Cortelyou forsøkte to ganger å avlyse en offentlig mottagelse for presidenten ved Verdensutstillingen. McKinley nektet, så Cortelyou skjerpet heller vaktholdet rundt presidenten. Den 5. september holdt presidenten sin tale på utstillingsområdet for 50 000 tilhørere. I det som ble hans siste tale, antydet han å lempe på tollvernet for å gi amerikansk industri adgang til utenlandske markeder. Han tenkte på talen som en programerklæring for sin andre presidentperiode.
Roosevelt kom til Buffalo og ble tatt i ed som president. Czolgosz ble stilt for retten ni dager etter McKinleys død, frabad seg forsvarer, erklærte seg skyldig, og ble henrettet i den elektriske stol den 29. oktober 1901.
Bisettelse og gravsted
Ifølge Gould «opplevde nasjonen en bølge av oppriktig sorg ved nyheten om McKinleys bortgang». Kisten ble fraktet med tog til Washington, hvor den først stod i Det hvite hus, deretter i Kongressbygningen, før den ble fraktet til Canton. Rundt 100 000 mennesker ventet opptil timevis i regnværet for å se den åpne kisten i Kongressbygningen. Like mange gjorde det i samme i Canton den 18. september. Dagen etter ble McKinley begravet fra metodistkirken i Canton.
Mange forventet at Ida McKinley ikke ville overleve ektemannen særlig lenge. En venn av familien sa idet William McKinley lå døende, at de burde være forberedt på en dobbel begravelse. Det skjedde ikke; førstedamen fulgte kisten på toget, men var for svak til å stille i bisettelsen. Hun ble værende i Canton resten av sitt liv, og døde den 26. mai 1907, 59 år gammel. Hun døde bare noen måneder før det store gravminnet i marmor over ektemannen ble avduket av president Roosevelt. William og Ida McKinley er gravlagt der sammen med sine to døtre, på en ås med utsikt over Canton.
Æresbevisninger
Det finnes et monument over McKinley på fødestedet hans i Niles. Mange minnesmerker, organisasjoner, institusjoner, skoler, biblioteker og gater har fått navn etter ham, og det finnes statuer av ham i en rekke delstater. McKinley County i New Mexico ble oppkalt etter ham mens han var president. Året etter hans død, ble det brukt nesten en million dollar av private bidrag og offentlige fond til å reise minnesmerker over McKinley. De mange store minnesmerkene som ble reist i Ohio, gjenspeiler datidens forventning om at han skulle regnes blant USAs fremste presidenter gjennom tidene, mener biograf Kevin Phillips.
Denali i midtre Alaska er Nord-Amerikas høyeste punkt; en entusiastisk gullgraver døpte fjellet Mount McKinley etter at McKinley vant den republikanske presidentnominasjonen i 1896. I 1917 gjorde myndighetene navnet offisielt for å hedre den avdøde presidenten. Fjellet fikk tilbake sitt opprinnelige navn på delstatsnivå i 1975 og på føderalt nivå i 2015.
Ettermæle
Biograf H. Wayne Morgan bemerker at McKinley døde som den mest folkekjære presidenten i USAs historie. Minnet om ham ble imidlertid raskt overskygget av Theodore Roosevelt, hvis personlighet, lederstil og politikk omformet presidentembedet i langt større grad. Allerede i 1920 mener biograf Lewis L. Gould at McKinley-regjeringen ikke ble husket som mer enn «en middelmådig forløper til vigøren og energien hos Theodore Roosevelt». I historikernes rangeringer av amerikanske presidenter blir han ofte plassert på midten, som regel i følge med samtidige som Hayes og Cleveland. Morgan tror at mange historikere ikke rangerer McKinley høyere fordi de mener at han fulgte opinionen mer enn å lede den, og fordi forventningene til presidentembedet har endret seg.
Biograf Kevin Phillips mener at McKinleys lave rangering er ufortjent, og at han burde rangeres rett etter de største presidentene, som George Washington og Abraham Lincoln. Han peker på hvordan McKinley lyktes i å bygge en velgerbase som holdt republikanerne ved makten i nært en generasjon. Phillips mener at en del av arven etter McKinley var de mennene han oppnevnte i sin regjering og stab, som dominerte Det republikanske parti i 25 år etter hans død. Blant disse var Cortelyou, som hadde tre ministerposter under Roosevelt, og Dawes, som ble visepresident under Calvin Coolidge. Day ble oppnevnt til høyesterettsdommer av Roosevelt, mens William Howard Taft, som McKinley utnevnte til generalguvernør på Filippinene, etterfulgte Roosevelt som president.
Det er bred enighet blant historikerne om at McKinley markerer et skille mellom to epoker i amerikansk politisk historie, kalt de tredje og fjerde partisystemene, eventuelt den forgylte æraen og den progressive æraen. Historiker Daniel P. Klinghard mener at McKinleys regi over sin egen valgkamp i 1896 frigjorde presidenten fra partiprogrammet og lot ham fremstå som folkets representant. Karl Rove mener at McKinley var hovedmannen bak skiftene i velgermønstre på 1900-tallet. På den andre siden betviler historikere som David Mayhew og Eric Rauchway at presidentvalget i 1896 var epokegjørende, og dermed at McKinley kan tillegges æren for et slikt skifte. McKinley anses ofte som et vendepunkt i utviklingen fra den kongressdominerte politikken til et mektigere presidentembede, men historiker Michael J. Korzi påpeker at denne utviklingen skjedde over flere tiår.
En omstridt side av McKinleys presidentperiode er imperialismen og ekspansjonen. Unntatt Filippinene, som ble uavhengige i 1946, har USA beholdt de besittelsene som ble ervervet under McKinley. Historikerne anser ofte krigsbyttet etter den spansk-amerikanske krigen som begynnelsen på den amerikanske imperialismen. Slaget om Cuba kan, ifølge historiker Hans Olav Lahlum, forstås «som en endelig fastslåing av Monroe-doktrinen og USAs hegemoni på det amerikanske kontinentet». Lahlum og Jarle Simensen påpeker at ervervelsene under McKinley ikke var tale om kolonistyre etter europeisk mønster, men heller et «uformelt imperium» for å utøve innflytelse. I tillegg til USAs strategiske interesser mener Morgan at McKinleys kamp mot det spanske kolonistyret må forstås på bakgrunn av cubanernes og filippinernes humanitære situasjon.
Fotnoter
<references group='lower-alpha' />
Litteratur
Bøker
Vitenskapelige artikler Andre kilder
Jon Andoni Goikoetxea
Jon Andoni Goikotxea Lasa (født 21. oktober 1965 i Pamplona i Navarra) er en spansk tidligere fotballspiller og fotballtrener. Han har 36 landskamper for i perioden 1990–1996. Han spilte for, , , og japanske Yokohama Marinos. Karrieren startet og ble avsluttet i Osasuna.
Som femtenåring imponerte han daværende juniortrener i, Pedro María Zabalza, som ga ham plass på sitt lag. Goikoetxea utviklet seg raskt under Zabalza, som også ble hans trener på seniorlaget.
Sommeren 1988 ble Goikoetxea kjøpt av som umiddelbart sendt ham videre på lån til  som del av en avtale som sendte Aitor Begiristain og José Mari Bakero til Barcelona.
Goikoetxea gjorde en så god figur for Real Sociedad at Barcelona ønsket å hente ham tilbake etter det første året av den to år lange utlånsavtalen, men Real Sociedad nektet å la ham gå før avtalens utløp.
Nyankommet hos Barcelona plasserte trener Johan Cruijff ham først i en posisjon som ving-back. Det tok ikke lang tid før Cruyff innså at Goikoetxea i tillegg til solid arbeidskapasitet besatt offensive kvaliteter som ga større utbytte lengre fram på banen som ving.
Ikke bare ble Goikoetxeas første sesong hos Barcelona kronet med lagets første seriemesterskap på seks år. Real Madrids Emilio Butragueño uttalte at Goikoetxea var spilleren som vektet mesterskapet i favør av Barcelona. 12. september 1990 fikk Goikoetxea sin landslagsdebut for Spania som venstre ving i en 3–0 seier over Brasil. Mens han opplevde en glimrende sesong på klubbnivå etablerte han seg samtidig på landslagsnivå. Barcelonas president Josep Lluís Núñez belønnet hans imponerende start i klubben med solid lønnsøkning og kontraktsforlengelse til 1994.
Fjellgardane kirke
Byggverket er i tre og har 110 plasser. Else Marie Jakobsen har laget et antependium på 70 x 200 cm med tittel «Skal dei verta som den kvite ull» til kirken.
Red One
Kameraet har en CMOS sensor kalt Mysterium. Den måler 24,4 mm x 13,7 mm og er ekvivalent til tradisjonell 35mm-film. Kameraet har PL-fatning for objektiver, men kan gjennom en mekanisk adapter bruke både 2/3 objektiver, Nikon F-objektiver og Canon EOS-objektiver.
Kameraet har senere blitt oppgradert og levert med en nyere og forbedret sensor: Mysterium-X (MX). Denne har samme antall og like store pixler, men har vesentlig mindre støy ved lavere lysmengder og bedre dynamisk lysgjengivelse. Eiere av Red One har anledning til å oppgradere sine kamera(er) med den nye sensoren (mot betaling) ved å sende dem inn til produsenten.
Garsjøen (Sør-Varanger)
Garsjøen (nordsamisk: Gárddajávri) er en innsjø i Sør-Varanger kommune i Troms og Finnmark. Den er regulert som magasin for Gandvik kraftverk. Sør for Garsjøen ligger Garsjøen landskapsvernområde.
Kjerrberget
Kjerrberget er det høyeste punktet i Sola kommune i Rogaland fylke, 101,5 moh.
Høyden kalles også Skadbergnuten, og ligger drøye to kilometer øst for Stavanger lufthavn Sola.
Drivstoffanlegg
Under den andre verdenskrig var det et mindre forsvarsanlegg (sannsynligvis luftnærforsvar for Sola og Forus flyplasser) rundt toppen av fjellet. Tidlig på 1950-tallet ble det bygget et større drivstoffanlegg inni selve Kjerrberget for Strategic Air Comand (SAC) slik at amerikanske landistanskefly kunne bunkre på Sola flyplass (og på tilsvarende anlegg i Bodø). Det var en 100 meter lang tunnel med tre tanker som ble bygd. Anlegget ble trolig lagt ned på 60-tallet, og området sanert og tunnelen ble murt igjen i 2012.
Nobunari Oda
Nobunari Oda (japansk: 織田 信成; født 25. mars 1987 i Takatsuki, Osaka i Japan) er en japansk tidligere kunstløper. Han var japansk mester (2008), mester av de fire kontinentenes mesterskap og juniormester fra juniorverdensmesterskapet i 2005.
Han la opp i 2013.
Borkou-Ennedi-Tibesti
Borkou-Ennedi-Tibesti (BET) var en region i Tsjad. Regionens hovedstad var Faya-Largeau. Regionen besto av det som tidligere var prefekturet Borkou-Ennedi-Tibesti. I 2008 ble regionen splittet opp i regionene Borkou, Ennedi og Tibesti.
Inndeling
Borkou-Ennedi-Tibesti-regionen er inndelt i fire departement:
Demografi
Regionen hadde en befolkning på 70 603 innbyggere i 1993, hvorav 59 479 var fastboende og 11 124 nomader. De viktigste etnisk-språklige gruppene er dazaere (55,96 %), tedaere (22,63 %), zaghawaere (10,17 %) og arabere (2,57 %).
Lastebåt
En lastebåt, lasteskip eller frakteskip er et fartøy som er bygd med lasterom tilpasset forskjellig type last, i motsetning til passasjerbåt som primært er bygd for personbefordring. Tørrlast kan føres i bulk eller som stykkgods pakket i hensiktsmessig emballasje, flytende last i tanker. Stykkgods i containere som går på spesielle containerbåter. En lastebåt kan gå i linjefart eller trampfart. En mindre lastebåt i fart på kysten kalles gjerne fraktefartøy.
Tunggodsskip er skip som kan ta inn og transportere gods som ikke kan fraktes på annen måt, som for eksempel andre skip.
Kystsogevekene
Kystsogevekene er en årlig samling av kulturarrangementer i Hordaland og Gulen. De finner sted tidlig på høsten, og er organisert av Stiftinga kystsogevekene.
Kystsogevekene går for seg fra midten av august til slutten av september hvert år. De siste årene har det vært rundt 200 arrangementer i de 22 kommunene på Vestlandet som er med i mønstringen: Sveio, Bømlo, Kvinnherad, Stord, Fitjar, Tysnes, Austevoll, Os, Fusa, Bergen, Sund, Fjell, Øygarden, Askøy, Osterøy, Meland, Lindås, Masfjorden, Radøy, Fedje, Austrheim og Gulen.
Formål
Hensikten med arrangementene er å ta vare på og vise fram den gamle kystkulturens og områdets særtrekk.
Kystsogevekene speiler kystkultur fra alle tider, både gammel og ny. Folk får oppleve kystkultur og yrende folkeliv i mange former og uttrykksmåter. Programmet favner vidt, fra store folkefester til intime konserter eller små arrangement. Her er marknader, konserter, torgdager, revyer, turer og aktiviteter. Mange veteranbåter er i sving, og folk i alle aldre kan prøve seg på ulike maritime aktiviteter. Det er mye god tradisjonsmat og gammelt handverk. Lokale skips- og båttyper og fjordbåtveteraner spiller en betydelig rolle, sammen med klær, redskaper, håndverk og arbeidsteknikker fra gammelt av. Alt dette er faktorer som gjør at Kystsogevekene gir folk mange gode opplevelser. I tillegg er de mange markedene og torgdagene arena der småskala-produsenter av ulikt slag, særlig innen mat og handverk, får vise seg fram for publikum. Her får de synliggjort produktene sine og kan opparbeide seg en kundegruppe og skape etterspørsel etter produktene sine.
Publikum og arrangører
Publikum på arrangementene er rundt 50,000 kystkulturinteresserte folk fra hele regionen. Kystsogevekene er regnet for å være den største mønstringen av kystkultur i Norge. Nærmere 1000 personer i frivillige lag og organisasjoner står for gjennomføringen av programmet, og mellom 45,000 og 50,000 menneske deltar på de rundt 200 arrangementene.
Historikk
Stiftinga Kystsogevekene har sitt utspring i prosjektet Kulturformidlinga Håkon den gode, som startet med Håkonarspela, skrevet av Johannes Heggland. Initiativtaker og daglig leder av Kystsogevekene gjennom ei årrekke var Ragnhild Randal. De første Kystsogevekene gikk av stabelen i 1997.
Stiftinga Kystsogevekene ble stiftet av Hordaland fylkeskommune, Hordaland reiseliv og en rekke kommuner. Hordaland reiseliv er nå avviklet. Hordaland fylkeskommune er viktigste økonomiske bidragsyter til Stiftinga Kystsogevekene.
Kjente arrangement som er med i denne store kystkulturmønstringen er Kanaldagane, Periferifestivalen, Havsportveka. I tillegg er deg mange ulike arrangement som kalles Kystsogedagane i de ulike arrangementstedene, som Kystsogehelg i Bekkjarvik, Kystsogedagane i Meland, eller Kystsogedag i Engevik.
Tidligere kystsogeveker og offisielle åpningssteder
Kystsogevekene 1997 var det urpremiere på Håkonarspelet Kongen med Gullhjelmen i Fitjar. Dette var startåret for Kystsogevekene. På kvelden åpningsdagen, tente Hordaland Heimeverndistrikt varder i 17 kommuner for å varsle at Kystsogevekene var i gang. 25-30 000 mennesker fikk med seg kyst- og sogeopplevelser dette året. Kulturformidlinga Håkon den gode samordnet disse Kystsogevekene.
Kystsogevekene 1998 ble offisielt åpnet på Seim i Lindås med Håkonarspelet Håkonarvarde. Dette året var det siste i det treårige prøveprosjektet der Kulturformidlinga Håkon den gode som sto bak Kystsogevekene.
Kystsogevekene 1999 ble offisielt åpnet i Gulen med årspremiere på Håkonarspelet Håkon Adalsteinfostre til Gula. Stiftinga Kystsogevekene ble dette året etablert som eigen stiftelse. Stiftingen var satt sammen av 18 kommuner, Hordaland Reiseliv og Hordaland fylkeskommune.
Kystsogevekene 2000 ble åpnet i Bergen i Kulturbyåret. Dette året ble Håkonarspelet 2000 fremført på Bergenhus festning. 17 kommuner var med i samarbeidet.
Kystsogevekene 2001 ble offisielt åpnet på Bømlo. Det var urframføing av Håkonarspelet Tora Mostrastong og Kongen. Nær 150 ulike arrangement var stelt i stand også dette året.
Kystsogevekene 2002 ble åpnet på Radøy. Sogespelet Amerikafeber ble satt opp på Vestnorsk utvandringssenter, og vist frem under åpningen. Mer enn 42 000 menneske fikk oppleve kystkultur på kring 150 ulike kulturtiltak i 20 kommuner dette året.
Kystsogevekene 2003 hadde Osterøy som arena for den offisielle åpningen. Kulturkabareten Osterøy, ei øy i verda ble satt opp. Barn, unge og voksne viste innslag med lokal, nasjonal og internasjonal tilknytning.
Kystsogevekene 2004 hadde den offisielle åpningen i Bekkjarvik i Austevoll. Dagen ble markert med et rikt og mangfoldig program, blant annet kapproing med edel kappestrid mellom øyane i Austevoll, og Ein kveld med Jacob Sande i Jon Eikemo sin framføring i Hengjo.
Kystsogevekene 2005 Den offisielle åpningen var på Fedje. Det var rundt 160 tilstellinger, og det ble registrert over 35 100 deltakere.
Kystsogevekene 2006 hadde si offisielle åpning på Fjell festning, Langøy Kystkultursenter og Foldnes amfi i Fjell. Det var 155 ulike arrangement i løpet av fem uker.
Kystsogevekene 2007 ble åpnet i Sveio på Økslandsnes i Auklandshamn, med sjantisang, matjesild og kystkultur. Det var 160 ulike arrangement fylt med publikum til tross for fem regnfulle veker.
Kystsogevekene 2008 ble åpnet i forbindelse med The Tall Ships’ Racesi Bergen. De store seilskutene i Vågen var rammen omkring arrangementet som var startskuddet for fem uker med over 150 arrangement i godt høstvær.Starten for arrangementene i 2008 var i Bergen, og falt da sammen med innkomstdagen for deltakerskipene i, 8. august.
Marokko under Sommer-OL 2008
Marokko under Sommer-OL 2008. Førtisju sportsutøvere fra Marokko deltok i sju sporter under Sommer-OL 2008 i Beijing. De kom på 65.-plass med en sølv- og en bronsemedalje. Friidrettsutøveren Abdelkader Kada var landets flaggbærer under åpningsseremonien.
Kystsogevekene
Tidligere kystsogeveker og offisielle åpningssteder
Kystsogevekene 2009 ble åpnet i Austrheim i samband med Fonnesdagen, Dajen der folk møtest, dagen der folk prater med gamle og nye venner, og mimrer og skaper nye minner. Det var bortimot 200 arrangement.
Kystsogevekene 2010 ble offisielt åpnet på Valestrand på Osterøy 14. august. Åpningsseremonien fant sted i hagen til Ole Bull, og samme helg ble det historiske spelet Ole Bull – Fossegrimen fra Valestrand av Rolf Losnegård satt opp i forbindelse med 200-årsjubileet for Ole Bull sin fødsel. Kystsogevekene 2010 varte frem til 19. september.
Kystsogevekene 2011 pågikk fra 13. august til 18. september. Den offisielle åpningen var i Os den 13. august og nasjonalbåten oselvar sto i fokus.
Kystsogevekene 2012 startet 11. august og varte frem til 16. september. Den offisielle åpningen var på handelsstedet Glesvær i Sund kommune.
Sandneslangvatnet
Sandneslangvatnet (nordsamisk: Važžejávri) er en innsjø i Sør-Varanger kommune i Finnmark. Vannet ligger ca. to mil sørvest for Kirkenes. Vannet er som navnet antyder langt, omtrent 13,5 kilometer, og svært smalt med bratt fjell på begge sider omtrent som en fjord. Den nordre delen, som på nordsamisk kalles Važželuoppal, er forbundet med resten av innsjøen gjennom et sund som er bare drøyt 10 meter bredt.
The Alley Cats
The Alley Cats er en amerikansk doo-wop-gruppe som synger i A cappella.
Gruppen ble grunnlagt i 1987, da de to musikerne Mando Fonseca og Royce «The Voice» Reynolds bestemte seg for å starte en a cappella-gruppe sammen. Ytterligere to medlemmer ble med underveis; Todd Dixon og Andre Peek.
Siden den gang har The Alley Cats fremført sin musikk for mange forskjellige målgrupper, både for elever i grunnskolen og på talkshowet The Tonight Show sammen med Jay Leno. Alley Cats har vunnet to priser hos Contemporary A Cappella Society, beste album (The Doo-wop Drive-In Live) og en pris for den beste sangen («What Is Your Name?»).
Rypefot
Rypefot (latin: Lycopodium clavatum ssp monostachyon) er en plante av kråkefotslekten i kråkefotfamilien, og en underart av myk kråkefot (Lycopodium clavatum). Den er 4-10 cm høy, og atskiller seg fra myk kråkefot ved at toppskuddene (sporeaksskuddet) har kortere stengel (1-3 cm mot 3-8 cm for mykkråkefot).
Dessuten er bladene kortere (3-4 mm mot 3-8 mm for mykkråkefot). Den kan minne om en fjellkråkefot men har atskillig lengre sporeskudd. Rypefot kan danne lange utskudd som forbinder små tuer av planter med hverandre.
Rypefot trives på mager jord, helst i fjellet, langs veier eller på hei med lyng, bjørkeskog eller fjellbarskog.
De gulbrune sporene sitter i toppskuddet, planten har homospori og formerer seg ved generasjonsveksling. Den ukjønnede generasjonen er den dominerende. Når sporen vokser dannes det et protallium, som er en liten kjønnet mellomgenerasjon som ikke lever lenge. Fra denne vokser det opp en langt større, kjønnsløs (ukjønnet) men langtlevende generasjon av planter, som produserer nye sporer.
Sjamil Basajev
Sjamil Salmanovitsj Basajev (russisk: Шамиль Салманович Басаев) (født 14. januar 1965 i Dysjne-Vedeno nær Vedeno, Tsjetsjenia, død 10. juli 2006 i Ingusjetia) var en tsjetsjensk nasjonalistleder og islamist. Han hadde en viktig rolle både under det første og den andre tsjetsjenske krig. Han organiserte og ledet ved flere tilfeller terrorhandlinger mot sivile og tok blant annet på seg ansvaret for gisseldramaet i Beslan.
Liu Fang
Liu Fang (kinesisk: 劉芳, pinyin: Liú Fāng, født 1974 i Kunming i provinsen Yunnan i Kina) er en kinesisk musiker. Hun er internasjonalt kjent for sin tolker av tradisjonell kinesisk musikk på instrumentene pipa og guzheng (zheng). Hun studerte ved Shanghai musikkonservatorium og emigrerte til Canada i en alder av 22 år.
Sjamil Basajev
Drevet av et ønske om å innføre et muslimsk emirat i Kaukasus, skrev han blant annet boken: Book of a Mujahideen. Denne omhandler geriljateknikk for å terrorisere og manipulere sivilbefolkningen til å akseptere muslimsk overherredømme.
Liu Fang
Siden da har Liu Fang har gitt tallrike konserter over hele verden til massiv applaus, herunder solokonserter av kinesisk tradisjonell og klassisk musikk så vel som moderne musikk med orkestre, strykekvartetter og ensembler. I 2011 utførte hun sin første konsert i Norge på Førde Internasjonale Folkemusikkfestival.
Sjamil Basajev
Sjamil Basajev ble drept i en russisk militæroperasjon i den russiske republikken Ingusjetia 10. juli 2006.
Liu Fang
Diskografi
Soloalbum Duo og orkester
Tom Egeland
Oppvekst
Tom Egeland er født i Oslo og vokste opp på Kalbakken i Groruddalen, der foreldrene drev forretninger. Han tok videregående på Oslo katedralskole, avbrutt av et år som utvekslingselev i USA i årene 1977–1978. Han er oldebarn av Jon Flatabø fra Kvam i Hardanger, en av pionerene innen norsk populærlitteratur.
Karrière
Egeland har arbeidet som frilansjournalist i Akers Avis Groruddalen (1977–1980), journalist i Vi Menn (1979–1983) og Aftenposten, som vaktsjef i Aftenposten Aften og nattredaktør i Aftenpostens morgenutgave (1983–1992), og som redaksjonssjef (1992–2000) og nyhetssjef (2000–2006) i TV 2-nyhetenes Oslo-redaksjon. Fra 2006 har han arbeidet som fulltidsforfatter. Egeland var bokanmelder i VG fra 2011 til 2018.
Forfatterskap
Egeland debuterte i 1988 med grøsseren Stien mot fortiden om et moderne par som blir fanget i norsk vikingtid (gjenutgitt i 2006 under tittelen Ragnarok).
Publikumsgjennombruddet kom med boken Sirkelens ende, om funnet av et gullskrin som inneholder et 2000 år gammelt manuskript som vil endre vår forståelse av Jesus og kristendommen. Hovedpersonen er en albinoarkeolog ved navn Bjørn Beltø.
Flere år etter romanens utgivelse i 2001 ble det påpekt av anmeldere og lesere at den har store tematiske likhetstrekk med den internasjonale bestselgeren Da Vinci-koden, som utkom to år senere, i 2003. Selv har Egeland, i intervjuer både i norske og internasjonale medier, kategorisk avvist antydningene om at Dan Brown kan ha plagiert ham.
Egeland utga høsten 2007 en oppfølger til Sirkelens ende; Paktens voktere. Også her møter vi arkeologen Bjørn Beltø som hovedperson. Boken tar for seg opprullingen av et historisk mysterium som involverer egyptiske faraoer, gammeltestamentlig teologi og Mosebøkenes tilblivelse og norrøn vikingtid.
Ulvenatten 2005 er også blitt spillefilm og tv-serie, produsert av Nordisk Film. Filmpremieren var 29. februar 2008. Regissør er svenske Kjell Sundvall. En lengre versjon av filmen er sendt som tv-serien på TV 2. Filmen og tv-serien er også solgt til utlandet.
Iberisk ormeøgle
Iberisk ormeøgle er en ormeøgle som er utbredt på Den iberiske halvøy.
Tom Egeland
Forfatterskap
I mai 2009 utga Egeland en oppfølger til Sirkelens ende og Paktens voktere med tittelen Lucifers evangelium. Boken fikk svært gode kritikker og er solgt i over 125,000 eksemplarer. Den ble i mars 2010 tildelt Rivertonprisen 2009.
Iberisk ormeøgle
Den kan bli opptil 30 cm lang, men er som regel mindre. Ved første øyekast minner den om en litt tykk meitemark. Hodet er lite, med en butt spiss, og små øyne. Kroppen er dekket av ringer, som består av små firkantede skjell. Halen er kort. Fargen varierer mye og kan være gul, brun, eller grå.
Tom Egeland
Forfatterskap
I 2010 kom den skjønnlitterære romanen Fedrenes løgner, Egelands første roman utenfor krimsjangeren.
Iberisk ormeøgle
Iberisk ormeøgle tilbringer det meste av tida underjordisk i ganger som den selv graver. Den kan vise seg oppe på marka i kraftig regnvær, og om kvelden og natta. Den lever ofte på ganske fuktig steder med løs jord, som er lett å grave i. Jorda kan være både sandholdig eller rik på humus, men den unngår områder med leire eller hardpakket jord. Føden består av maur, insektlarver og andre leddyr. Når den blir truet av en predator, kan den tvinne seg rundt kvister og lignende. Hunnen legger ett egg.
Tom Egeland
Forfatterskap
I 2013 debuterte Egeland som ungdomsbokforfatter med romanen Katakombens hemmelighet. Boken ble samme år tildelt ARKs barnebokpris etter en avstemning blant 10,000 skoleelever.
I 2015 utga han to nye ungdomsbøker: romanen Mumiens mysterium og Den store spøkelsesboka.
Iberisk ormeøgle
De nordafrikanske populasjonene av slekten Blanus ble tidligere regnet til denne arten, men er nå skilt ut som to selvstendige arter. Fylogenetiske studier har vist at Blanus på Den iberiske halvøy omfatter to kryptiske arter. Blanus mariae, som ble beskrevet i 2009, er utbredt i den sørvestlige delen av halvøya. Blanus cinereus i snever betydning er utbredt på resten av halvøya, unntatt de nordlige og nordøstlige delene.
Bandiagaraklippen
Bandiagaraklippen er en markant klippevegg i Moptiregionen i det vestafrikanske landet Mali. Klippeveggen, som er opptil 500 meter høy, strekker seg mer enn 150 km.
Fjellskråningene er hjemsted for dogonfolket, og har på grunn av folkets unike tilpasning til naturen blitt utropt til et verdensarvområde.
Tom Egeland
Forfatterskap
Deretter fulgte thrillerne Djevelmasken (2016), Lasaruseffekten (2017), Codex (2018) og Falken (2019). De to sistnevnte ble utgitt av Egelands nye forlag Capitana.
Han er medlem i Den norske Forfatterforening, Forfatterforbundet, Norske barne- og ungdomsbokforfattere og Forfattersentrum.
Bandiagaraklippen
Bandiagara er en fjellkjede av sandstein, I enden av kjeden ligger Hombori Tondo, Malis høyeste fjell, 1 115 moh. Fjellet er verneverdig og severdig både av arkeologiske og etnografiske grunner, og på grunn av den karakteristiske geologien.
Dogonfolket vandret inn i dette området på 1300-tallet, og fordrev to folkegrupper som hadde bodd her tidligere: Tellem og Toloy. Mange av bygningene og anleggene her er opprinnelig skapt av Tellemfolket. Tellemfolket bodde i landsbyer i fjellskråningene, slik som Kani Bonzon, hvorfra Dogonene også spredte seg utover området da de kom.
Tom Egeland
Forfatterskap
Tom Egeland er oldebarnet til folkedikteren Jon Flatabø. I et intervju med Aftenposten fortalte Egeland at hovedpersonen Bjørn Beltø i Sirkelens ende og Paktens voktere er oppkalt etter to av Flatabøs pseudonymer: Bjørn Botnen og Sven Beltø.
Erling Johnson
Erling Bjarne Johnson (født 7. juni 1893 i Kristiania, død 5. november 1967) utviklet i årene 1927-28 Oddaprosessen. Prosessen er anerkjent internasjonalt som viktig i forbindelse med produksjon av kunstgjødsel, men er lite kjent i Norge. Johnson var utdannet kjemiingeniør, med eksamen fra Kristiania Tekniske skole i 1913. Amanuensis ved kjemisk institutt ved Norges landbrukshøgskole fra 1913 til 1916, der han var assistent for professor Sebelien. Arbeidet konsentrerte seg om gjødslingsspørsmål.
Forsøkskjemiker ved North Western Cyanamide Company i Odda fra 1915 til 1921, her også med vekt på gjødslingsspørsmål. Statens Råstoffkomité 1921. Kjemisk og teknisk leder for A/S Monopol malingsfabrikk ved Florvåg på Askøy ved Bergen, i tillegg til arbeid ved Jakobsens Fabrikker A/S i Oslo fra 1921 til 1924. Sjefskjemiker ved Odda Smelteverk A/S fra 1925. Johnson var trolig den fremste kjemikeren ved Odda Smelteverk. Han ble ved bedriften til han i 1963 gikk av med pensjon.
I 1964 ble Johnson tildelt Guldberg og Waage-medaljen av Norsk kjemisk selskap.
Elladan
Elladan er en figur fra J.R.R. Tolkiens litterære verden. Han er en alv, sønn av Elrond og Celebrian, samt tvillingbror til Elrohir og bror av Arwen.
Skeilia naturreservat
Skeilia naturreservat ligger i Alstahaug kommune i Nordland. Naturreservatet ligger ved gården Skei på øya Alsten. Området har et areal på 396 dekar, og er vernet for å sikre et av de floristisk aller rikeste og mest interessante skogsområdene på Helgelandskysten, og en av de mest verdifulle edelløvskogsforekomstene i Nordland.
Sommaskep
Sommaskep er et stort og karakterisk rofartøy for den svenske innsjøen Sommen på grensen mellom Östergötland og Småland med en rak og høy, utfallende forstavn som skar seg gjennom vannet. Betegnelsen skep kom av den lokale uttalelse på ordet skepp, svensk for skip. Betegnelsen «skepp» i sin tur kommer fra det eldre ordet skip som egentlige betyr en uthugde trestamme.
Sjøen Sommen
Båttransport var nødvendige for de lokale beboerne i et slikt grisgrendt kulturlandskap rundt den store innsjøen omringet av høye berger, men også for fiskedrift ettersom Sommen var en av de meste fiskerike sjøene i Sverige. Den lokale båtbyggertradisjonen som oppsto rundt Sommen var sterkt knyttet til bondesamfunnet der båtbygging oftest var en tilleggsnæring fram til begynnelsen av 1900-tallet.
Sommaskepet
Det har vært forskjellige varianter av denne båttypen sommaskep etter bruksområde, de større og vanligste båtene er kirkebåter som kunne ha fire årepar og en besetning på åtte mann. På et båthus nedenfor Malexanders Kirke hadde en slik kirkebåt ligget fram til det var funnet og kopierte av et arbeidslag av entusiater omkring trebåtbygging for flere år siden. Det var en stor båt på 7,5 meter lengde og 2 meter bredde med det karakteriske trekket ved en sommaskep, den høye og rake forstevnen på 1,2 meter høyde som falt utover.
Malexander-båten tilhørte de større variantene, men delte de samme trekk som alle andre båtene med betegnelsen «skep». Utover den iøynefallende forstevnen som gav båten et vakker spring, er den uten kjøl, bare to slitelister kalt «andrer» av gran lagt over den brede bunnplanken som utgjort den kraftigste delen av båtskroget som har sterkt smalede forskip og størst bredde mot akterspeilet fra midten. Bunnplanken som den største delen av båten tidligere hadde vært en kraftige stokke på ca. 6 meter lengde, måtte bøyes for å ha den rette svingen mot akterspeilet før plankene ble lagt på og deretter sammenføydet. Fordi robåten er så smalt forut, er det bare plass for en rorer ved det fremste åreparet.
Alle sommaskep som hadde blitt bygget i nyligere tid, er omlagt mellom 5,8 og 7,5 meter langt, men det finnes mye mindre varianter. Eldre sommaskep som hadde eksistert lenge nok til å bli dokumentert, var også med den høye forstevnen som utgjort et eneste stykke fra et rotstykke av et trær, helst en eike. Derav den andre betegnelsen «rotskep» om slike båter. De var i eldre tid mer enklere bygget med flat bunn og få bordplanker som sett på et bilde av ett skep fra Nordiska museet i 1890. De relative moderne sommaskepene som var bygget i slutten av 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet representerte derfor slutten på den gamle båtbyggertradisjonen etter mange århundrer.
Sommaskep i dag
Siden 2004 er det organiserte årlige rokonkurranser med sommaskep kalt Sommarodden som etterhvert blir mer og mer populært med flere lag som fikk nye båter bygget for egne bruk. I begynnelsen av august hver år holdes rokonkurransene på sjøen Sommen i løpet av en uke.
Palazzo Farnese
Palazzo Farnese kan referere til flere bygninger som ble oppført av den italienske adelsfamilien Farnese:
Verdenscupen i terrengsykling
Verdenscupen i terrengsykling (The UCI Mountain Bike World Cup) er en årlig serie med terrengsykkelkonkurranser som er styrt av det internasjonale sykkelforbundet. Den første runden verdenscup-konkurranser ble arrangert i 1991 og besto kun av øvelsen rundbane. Verdenscupen i utfor ble etablert to år etter, og parallellslalåm ble lansert i 1998. Dette formatet, med to ryttere som kjørte mot hverandre i parallelle løyper i utslagnings-heat, utviklet seg videre til four-cross med fire ryttere som følger samme trasé, i 2002.
Palazzo Farnese
Det kan også referere til Villa Farnesina, et forstadspalass i Roma bygd av Agostino Chigi, senere overtatt av Farneserne.
Verdenscupen i terrengsykling
Ryttere tjener opp poeng avhengig av deres plassering i hvert ritt. Den regjerende mesteren i hver klasse kan kjennes igjen ved en verdenscup-leder jersey.
Rundbane
Herrer Kvinner
Rundbane tempo
Herrer Kvinner
Maraton
Herrer Kvinner
Utfor
Herrer Kvinner
Parallellslalåm
Herrer Kvinner
Konklavet 1922
Beskrivelse
Konklavet ble ledet av kardinal Vincenzo Vannutelli, som var dekanus for kardinalkollegiet. Hans bror, Serafino Vannutelli, hadde ledet det forrige konklavet.
Verdenscupen i terrengsykling
Four-cross
Herrer Kvinner
Konklavet 1922
Beskrivelse
Ved pavens død var det 61 kardinaler. En av dem, Enrique Almaraz y Santos, døde dagen etter Benedikt XV. Tre rakk ikke frem til Roma i tide (fra Nord-Amerika]]), og fire hadde forfall på grunn av sykdom, høy alder eller lang reisevei. Det var dermed 53 kardinaler som møtte. Da den øvre aldersgrensen for stemmerett ikke ble innført før i 1970 hadde alle 53 stemmerett ved konklavet.
Riazuddin
Riazuddin (født 10. november 1930 i Punjab i det britiske imperiet, død 9. september 2013) var en fremtredende pakistansk teoretisk fysiker og vitenskapsmann som spesialiserte seg på høyenergifysikk og kjernefysikk.
Konklavet 1922
Beskrivelse
I den fjortende avstemning, på konklavets femte dag, ble kardinal Achille Ratti valgt og tok navnet Pius XI.
Riazuddin
I en alder av 17 år, begynte Riazuddin ved universitetet i Punjab og tok en bachelorgrad i matematikk under professor Abdus Salam i 1951. Med hjelp av Abdus Salam, reiste Riazuddin til Storbritannia etter å ha mottatt et stipend for å studere ved Cambridge University. Ved Cambridge University ble Riazuddin tildelt en doktorgrad i teoretisk fysikk i 1959. Etter å ha mottatt sin doktorgrad i 1959 returnerte Riazuddin til Pakistan for å besøke sin familie.
Dewey Martin
Dewey Martin, eg. Walter Milton Dewayne Midkiff (født 30. september 1940 i Chesterville, Ontario, død 31. januar 2009) er mest kjent som trommeslager og vokalist i den amerikanske rockegruppen Buffalo Springfield.
Konklavet 1922
Beskrivelse
Man vet nøyaktig hvordan stemmene falt. Kirkehistorikere har kunnet høste innsikt ved at den østerrikske kardinal Piffl brøt en av konklavenes grunnregler, om ikke å gjøre seg noen notater om forløpet av pavevalget. Reglene sier at kardinalene skal gi sine notater til camerlengoen (kammerherren) eller til valgkontrollørene, og disse brennes sammen med stemmesedlene. Ingen kardinal får lov til å beholde sine notater med avstemningsresultatene. Kardinalene får ikke forlate Det sixtinske kapell før stemmesedler og notater er brent. Når man likevel vet hvordan avstemningene foregikk i 1914 og 1922, er det fordi kardinal Piffl skrev ned resultatene i sin hemmelige dagbok. Den ble publisert i 1963.
Dewey Martin
Han begynte å spille trommer da han var 13. I et av sine første band, the Jive Rockets, spilte han sammen med den framtidige gitarissten i Staccatos, Vern Craig. Martin flyttet etterhvert til Nashville hvor han spilte sammen med blant andre Faron Young, Roy Orbison, The Everly Brothers, Patsy Cline. Underveis tok han etternavnet Martin; og i barndommen ble ofte navnet Dwayne til «Dewey» og han gjorde det til fornavnn. I 1964 var Martin i Seattle, hvor han spilte trommer på en singel med Sir Raleigh and the Coupons' British Invasion-type coverversjon av «White Cliffs of Dover». Singelen var suksessfull i Los Angeles, så Martin flyttet dit og spilte i forskjellige grupper og så etter muligheter til å spille countryrock.
Riazuddin
Riazuddin forfattet flere vitenskapelige bøker om forskjellige emner innen fysikk, inkludert partikkelfysikk, kvantemekanikk og moderne fysikk. Han var medlem av National University of Sciences and Technology (NUST) som professor i teoretisk fysikk. Han satt som medlem av Board of Governors of Pakistan Institute of Engineering and Applied Sciences (PIEAS) siden 2004.
Sherman
Sherman kan vise til:
Dewey Martin
Våren 1966 ble han invitert til å være med i en gruppe som senere ble til Buffalo Springfield. Martin ble i denne gruppen til den skilte lag i mai 1968. Etter noen forsøk med New Buffalo Springfield (senere forkortet til New Buffalo) med stadig skiftende besetning, gikk han over til å kalle gruppen Blue Mountain Eagle. Senere ga han ut et album med Dewey Martin and Medicine Ball i april 1970. Bruce Palmer deltok under innspillingen av Dewey Martin & Medicine Ball. Til tross for gode mottakelser, mistet de platekontrakten og Martin forlot musikkbransjen for å bli bilmekaniker mot slutten av 1970-årene. På midten av 1980-årene var han med i Pink Slip (sammen med tidligere Byrds bassist John York, senere the Roberts-Meisner Band og til slutt i Bruce Palmers Buffalo Springfield Revisited, før han til slutt trakk seg tilbake. I 1991 dannet han Buffalo Springfield Again sammen med gitarist Billy Darnell, men gruppen gikk i oppløsning. I 1997 ble Dewey Martin sammen med Buffalo Springfield tatt inn i Rock and Roll Hall of Fame.
Huperzia lucidula
«Shining firmoss» eller Huperzia lucidula (Huperzia selago ssp. lucidulca)  er en underart av arten lusegress i lusegresslekten (Huperzia) som er en av elsktene innenfor kråkefotfamilien (Lycopadiaceae). Enkelte anser lusegress som en egen familie (Huperziaceae), men dette er ikke vanlig i nordisk botanikk.
Røynevarden
Røynevarden er en tidligere husmannsplass i Suldal kommune. Opprinnelig hørte plassen til under gården Overskeid ved Nesflaten. Siden 1947 har husene på Røynevarden vært en del av Ryfylkemuseet, og alle er fredet. Grunnen er i privat eie. Plassen ligger like ved riksvei 13, ved Suldalsvatnet.
MG-3
MG-3 eller MG3, på tysk Maschinengewehr 3, er et tysk, luftkjølt maskingevær med kort piperekyl. Våpenet er beltematet og benytter 7,62 x 51 mm NATO-ammunisjon.
Mauritania under Sommer-OL 2000
Mauritania under Sommer-OL 2000. To sportsutøvere, en mann og en kvinne fra Mauritania deltok i friidrett under Sommer-OL 2000 i Sydney. Det var femte gangen som Mauritania deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medalje.
MG-3
MG-3 bygger på MG42, som tyskerne innførte under andre verdenskrig, og er med små modifikasjoner identisk med dette geværet. Med unntak av pipe i annet kaliber og annen kamring er delene i de to våpnene de samme. MG-3 ble tatt i bruk av den tyske hæren i 1969 og den norske hær fra 1970. På mange norske MG-3 kan man finne det tredje rikes riksvåpen stemplet på sluttstykket. Maskingeværet benyttes på tofot, trefot og luftmålsstativ og både i stridsvogner og som lagsvåpen i infanterilag. MG-3 er solgt til veldig mange land, men er i ferd med å fases ut til fordel for lettere maskingevær kamret for 5.56x45 mm.
Røynevarden
Løa med utstilling er åpen hele året. Andre hus er stengte, men blir åpnet for grupper i sommersesongen.
MG-3
Norske forhold
MG-3 benyttes som middelstungt maskingevær (MMG) i Forsvaret. Selv om våpenet betjenes av to soldater (én skytter og én observatør/ammunisjonsbærer) er egenvekten på 11.7 kg (med to-fot) noe tungt sammenliknet med nyere maskingevær som bruker samme patron. Videre har MG-3 en meget høy skuddtakt, med et ammunisjonsforbruk på opptil 22 skudd i sekundet. Kombinasjonen av høyt ammunisjonsforbruk og høy vekt gjør våpenet best egnet som kjøretøymontert støttevåpen. MITR-3 er basert på MG-3.
Huperzia lucidula
Skuddene er opprette, 14-20 cm lange, med tydelige årsskudd. Bladene er mørkegrønne, bredest på midten og 7-11 mm lange. Yngleknopper dannes på hvert årsskudd.
Røynevarden
Hus
På plassen er det i dag seks hus.
MG-3
Norske forhold
I det norske Forsvaret er MG-3 kun i bruk i Heimevernet. Hærens avdelinger brukte tidligere MG-3, herunder på flere typer kjøretøy, men faset ut MG-3 til fordel for maskingeværet FN MAG.
Røynevarden
Hus
Nystova, som også var bolighus, ble flyttet til plassen i 1892. Dette huset er romsligere og måler 7,3 x 4,5 meter. Huset har gang, en stue på 17,5 kvadratmeter og ei kove på seks kvadratmeter. I Nystova er det loftsrom. Stua har en grue i hjørnet, og her er også en vedovn.
Her er i dag også løe, sauhus, geithus og eldhus. Sauhuset er 3,6 x 2,45 meter i grunnflate. Det har en inskripsjon «1898», men huset må være eldre enn dette. Hallvard (født 1863 eller 1864) kunne ikke huske at han hadde sovet noe annet sted som liten enn på lemmen i sauhuset. Et gammelt eldhus brant ned, og et nytt ble satt opp i stein, med bordkledning i gavlene. Gulvflaten er om lag 3 x 3 meter. Eldhuset ble brukt til å tørke korn, i en stor gryte. Her bakte de også flatbrød og røykte kjøtt.
På fotografi fra 1946 kan en i tillegg se et fjøs sammenbygd med løa, men taket er i ferd med å bryte sammen. På foto fra 1973 er fjøset helt borte. I dag er bare murene igjen av fjøset. Fotografi fra 1946 viser i tillegg en do i forlengelsen av langveggen på løa, og også denne er nå borte.
Den første familien
Den første husmannen på Røynevarden var Jakob eller Jacob Gabrielsen (Berge ), med kona Randi. Jakob var født på Berge i Suldal i 1785, som nummer fire av seks søsken. Han skal ha tjenestegjort som soldat i krigsårene 1807-1814. I 1817 giftet han seg med Randi Gabrielsdotter (Hamnaflot ), fra husmannsplassen Falkelia, som hørte til gården Havrevoll. Randi var født i 1793 og var åtte år yngre enn Jakob.
Etter bryllupet bodde Randi og Jakob som «inderstar» (leietakere) i Falkelia, og der ble første barnet, Ingeborg, født i 1818. Neste barn var også en jente, Dordi, født i 1821. Innen den tid hadde ekteparet etablert seg på husmannsplassen Svones under gården Haugen på Nesflaten. Svones ligger også på nordsiden av Suldalsvatnet, litt lenger øst enn Røynevarden. Denne plassen ble ødelagt da Suldalsveien ble bygget. På Svones bodde familien i 15 år, før de flyttet til Røynevarden. En jente, Randi, født i 1824, døde bare 19 dager gammel. Etter dette fikk ekteparet fire barn til: Randi (1825), Gabriel (1829), Gabriel (1832) og Marta (1835). Marta var den eneste som ble født på Røynevarden. Barna ble gitt navn etter gammel oppkallingsskikk: Ingeborg etter farmoren og Dordi etter mormoren. Begge besteforeldrene het Gabriel, så dermed fikk to sønner samme navn.
Til Røynevarden flyttet familien i 1834, og der måtte alt bygges opp fra grunnen av. Bolighuset, det som nå er Gamlestova, har familien antagelig flyttet med seg fra Svones. Alderen til huset er ikke kjent, men det er antatt at det er rundt to hundre år gammelt.
Festevilkår
Den nye husmannsplassen hørte til gården Overskeid. I festeavtalen ble plassen kalt «Roynevarskaaret», og bonden på Overskeid skreiv seg som «Avindskeid». I Rogaland er «plass» fra gammelt av et intetkjønnsord, «et plass».
I festeseddelen er grensene for eiendommen beskrevet ganske løst. Jakob fikk ingen arbeidsplikt på Overskeid, men til gjengjeld var den kontante betalingen på fire speciedaler relativt høy. Et «gjeldnaut» er ei ku som ikke melker. Husene på plassen skulle høre til gårdeieren og følge plassen når og hvis den skulle leies ut til andre. Når det er gjort unntak for «Stuen» er dette et tegn på at denne var familiens eiendom.
Andre generasjon
Eldste datteren Ingeborg døde antagelig som ung. Den nest-eldste, Dordi, giftet seg med Hallvard Øisteinson i 1847, og sammen overtok de plassen omkring 1850. Hallvard var født i 1818 på husmannsplassen Utabjå under gården Austarå i Hamrabø. Han hadde en stund tjent i Våge, hos Lars O. Kolbenstvedt, som senere ble stortingsmann. På Våge hadde Hallvard ansvaret for å lage brennevin, en vanlig oppgave på alle gårder. I 1848 er Hallvard omtalt som «inderstar», i forbindelse med dåpen til den førstefødte, datteren Ingeborg. Da nestemann Øistein (Østen) ble døpt i 1852, er han imidlertid omtalt som «husmann». Ekteparet fikk til sammen seks barn, i tillegg til de to første kom Brita (1855), Jakob (1859), Hallvard (1863 eller 1864 ) og Randi (1866). Alle barna fikk leve og bli voksne, noe som var ganske uvanlig midt på 1800-tallet.