cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Brunrotte
Feller
Som åte på klappfeller kan man benytte mat som peanøttsmør, bacon, sjokolade, rosiner, nøtter, frukt, leverpostei og lignende. Gravide rotter er stadig på jakt etter reirmateriale, og man kan bruke bomull, gress, dun, tekstilbiter, papir og lignende på fellene. I starten av bekjempelsen bør man plassere åte på og rundt ikke-aktiverte feller slik at dyrene blir vant til å finne mat og spise av fellene. I områder hvor mange feller skal settes ut, og hvor man ikke vet hva dyrene spiser til vanlig, kan følgende strategi være lur å følge: Tre til fire forskjellig åtetyper festes på og legges rundt ikke-aktiverte feller: (1) åte som samsvarer med den antatte mattypen som dyrene spiser på stedet; (2) åte som næringsmessig supplerer maten de spiser; (3) reirmateriale og (4) ”naturlig” mat for dyrene som f.eks. snegler, meitemark, korn. Man fortsetter å bruke bare de åtetypene som dyrene viser interesse for, eller alle sammen hvis alle typene blir tatt. I tørre områder kan frukt være et godt alternativ på fellene.
Klappfeller kan med hell plasseres inne i åtestasjoner både som bekjempelsestiltak og som overvåkningstiltak. Inne i åtestasjoner er man sikker på at ikke andre dyr får tilgang til fellen, og fellen er i tillegg beskyttet mot ytre påvirkninger. Har allerede åtestasjonen stått utplassert i området fra før vil også dyrene være mindre skeptiske. En klappfelle må festes enten i underlaget eller i andre gjenstander, for eksempel med en metalltråd, for å forhindre at dyr som får en fot eller halen i fellen kan dra den med seg.
Gift
Kjemisk kontroll ved bruk av rottegift er ofte effektivt. Problemet er risikoen for forgiftninger av andre dyr, fugler og mennesker, samt at døde dyr ofte blir liggende under gulv og inni vegger der de forårsaker store luktproblemer. I dag benytter man stort sett bare forgiftet åte som inneholder antikoagulanter. Disse giftene medfører at rottene dør av indre blødninger. Når man håndterer slike gifter bør man alltid benytte hansker. Videre skal man alltid bruke sikre åtestasjoner i hardplast eller metall ved bruk av forgiftet åte der andre dyr og mennesker kan få tilgang. Hvis mulig skal åten festes inne i åtestasjonen. Selve åtestasjonen må være festet til bakken eller veggen. Åtestasjoner skal være låst slik at ikke uvedkommende kan åpne disse.
Repellenter og biologiske midler
Det finnes utstyr som er laget for å skremme bort brunrotter, f.eks. apparater som sender ut ultralyd, lavfrekvente lyder eller vibrasjoner. Det finnes ikke vitenskapelige undersøkelser som viser at disse er effektive, og det kan derfor ikke anbefales å bruke disse. Kjemiske avskrekkingsmidler (repellenter) er heller ikke vist å være spesielt effektive mot gnagere. Det er heller ingen biologiske bekjempelsestiltak mot rotter som kan anbefales.
Etterkontroll
Enhver bekjempelse må avsluttes med etterkontroll for å finne ut om arbeidet har vært vellykket. Man ser da etter nye sportegn slik som avføring, lyder, fotspor, samt gnagemerker. Eventuelt kan man sette ut feller eller giftfri åte for overvåkning. Ved fortsatt aktivitet må man finne årsaken til at bekjempelsen ikke var vellykket.
Angvik Auto
Selskapet ble startet i 1925 av Kristian J. Angvik med flere.
Angvik hadde ruter fra Angvik-området til Molde. I 1935 ble Angvik Auto med i samarbeidet Mørelinjen, en samarbeidsrute om bussruter mellom Trondheim og Mørebyene. Angvik Auto kjørte strekningen Angvik-Molde. I Angvik var det ferjesamband til Tingvoll og i Molde til Vestnes der det var bussforbindelse videre til Ålesund. På 1950-tallet kjørte selskapet også turer hele veien Molde-Trondheim, og selskapet startet direkte godsrute Molde-Trondheim i 1958. I 1961 overtok selskapet også ruter Flemma-Molde (overtatt fra Nordmøre og Romsdal Billag), og i 1963 en siderute Angvik-Rausand.
I 1972 hadde Angvik Auto ni helårs ansatte og femten vogner.
1. april 1975 ble Angvik Auto overtatt av Surnadal Billag. Nytt firmanavn ble nå Mørelinjen AS. Angvik Auto ble dermed avviklet etter 50 år.
Noradrenalin
Noradrenalin (norepinephrin) er i likhet med adrenalin et katekolamin-hormon som produseres og frigjøres fra binyremargen. Begge disse hormonene bindes til adrenerge reseptorer på målceller, og skaper i all hovedsak samme effekt som det sympatiske nervesystemet gjør. Katekolaminer dannes fra aminosyren tyrosin inne i de kromaffine cellene i binyremargen. Hormonene lagres her, og frigjøres ut i blodbanen ved nervøs stimulering fra sympatiske nervefibre.
Ute i kroppen gir katekolaminene økt puls, sammentrekning av perifere blodårevegger, frigjøring av glukose til blodet og utvidelser av bronkiolene. Dette øker blodtrykket og gir en økt oksygentransport til skjelettmuskulatur. Videre gir katekolaminene økt lipolyse av fett, økt metabolsk rate, utvidelse av pupillene, og inhibering av såkalte ikke-essensielle prosesser.
Noradrenalin fungerer også som nevrotransmitter i sentralnervesystemet og i det sympatiske nervesystemet.
Frigjøringen av adrenalin og noradrenalin stimuleres av blant annet trening, hypoglykemi, hemoragi og psykisk stress.
Social Suicide
Social Suicide er et hardcore punk-band fra Bergen.
Bandet ble startet i 2008 og ga ut sin første EP, Kansas City Shuffle i mars 2009. Debutalbumet Broken Pilgrims ble utgitt 27.september 2010. Albumet er spilt inn i studioet til Harrys Gym-trommeslager Bjarne Stensli, med Tommy Akerholdt (Silver, Serena-Maneesh) som produsent.
Bandet har fått noe omtale i norske musikkmedier. Social Suicide har hatt spillejobber på flere norske musikkfestivaler, blant annet på by:Larm, Lost Weekend , Øyafestivalen , Oslo Live og Hovefestivalen.
Jenny Downham
Jenny Downham (født 1964) er en britisk skuespiller og forfatter.
Som skuespiller har Downham spilt i filmene Safer (1999) og Basil (1998), samt i Poirot-episoden Death in the Clouds (1992).
Hong Kong Open (snooker)
Hong Kong Open var en snookerturnering for profesjonelle som bare ble arrangert én gang, i 1989. Turneringen ble vunnet av Mike Hallett, og var hans eneste seier i karrieren.
Turneringen skulle egentlig arrangeres i Australia under navnet «Australia Open», men ble flyttet like før den skulle arrangeres. Det var den første rankingturneringen som ble arrangert i Asia.
Pemba Kaskazini
Pemba Kaskazini eller Nord-Pemba er en av Tanzanias 30 administrative regioner. Pemba Kaskazini er en av fem regioner i Tanzania som tilhører Zanzibar, og omfatter den nordlige delen av øya Pemba. Regionen har et areal på 574 km² og omfatter også naboøyene Njao og Fundu. Regionshovedstaden er Wete som ligger på vestkysten av Pemba. Ved den offisielle folketellingen i 2012 hadde Pemba Kaskazini en befolkning på 211,732 innbyggere.
Luxembourgs historie
Luxembourgs historie er i stor grad knyttet til historien til statene som omgir landet, og deres skiftende dynastier. Over tid har Luxembourgs landområder blitt redusert, mens dets politiske uavhengighet har vokst gradvis frem.
Skriftlige vitnesbyrd fra det området som i dag utgjør Luxembourg, er kjent allerede hos Cæsar. Det er imidlertid vanlig å regne starten på Luxembourgs historie til år 963. I de følgende fem hundre årene blomstret det mektige huset Luxembourg, og da dette døde ut forsvant også Luxembourgs uavhengighet i høymiddelalderen. Etter en tid under hertugdømmet Burgund på 1300- og 1400-tallet kom Luxembourg under huset Habsburg i 1477.
Etter åttiårskrigen ble Luxembourg en del av De spanske Nederlandene, som ble gitt videre til den østerrikske delen av Habsburg-dynastiet i 1713. Etter at landet ble okkupert av det revolusjonære Frankrike, ble det gjennom Paris-traktaten av 1815 omformet til et storhertugdømme i personalunion med Nederlandene. Traktaten delte også Luxembourg, noe som tidligere hadde skjedd i 1659, og som skjedde på nytt i 1839. Selv om disse traktatene reduserte Luxembourgs landområder økte de også Luxembourgs uavhengighet, noe som ble bekreftet ved Luxembourg-krisen i 1867.
I de påfølgende tiårene kom Luxembourg inn under Tysklands interesseområde, spesielt etter framveksten av et eget luxembourgsk dynasti i 1890. Luxembourg ble okkupert av Tyskland fra 1914 til 1918 og på nytt fra 1940 til 1944. Siden den andre verdenskrigen har Luxembourg med sin strategiske plassering mellom store økonomier blitt et av verdens rikeste land med hurtig voksende økonomi, politisk stabilitet og tett deltagelse i den europeiske integrasjonen gjennom EU.
Forhistorie
Det er avdekket spor i området Luxembourg av primitiv befolkning tilbake til paleolittisk tid for over 35,000 år siden. De eldste menneskeskapte gjenstander fra denne perioden er dekorerte bein funnet i Oetrange. Fra mellom 5000 og 4000 år f.Kr. er det funnet spor av husbygging i det sørlige Luxembourg; flettede vegger dekket med leire og tak av strå. Dette starter 1000 år før den påfølgende perioden med overgang til jordbruk, da også avskogingen i Sentral-Europa startet.
Den første kjente referanse til området som i dag er Luxembourg, har vi fra Julius Cæsar i hans Commentarii de Bello Gallico (Kommentarer til gallerkrigen). Treveri-stammen synes mer samarbeidsvillig enn de fleste andre galliske stammer som romerne bekjempet. To opprør på 100-tallet e.Kr. ødela ikke deres nære samarbeid med romerne, og de tilpasset seg hurtig til den romerske sivilisasjonen. Luxembourg lå nær store romerske handelsbyer – dagens Trier og Aachen – og nøt godt av raskt økende handel.
Middelalderen (963 – 1477)
Luxembourgs nasjonshistorie begynte med byggingen av festningen eller borgen Luxembourg i tidlig middelalder. Det var Siegfried I, greve av Ardennene, som byttet noe av sine nedarvete landområder med munkene i klosteret St. Maximin i Trier i 963 for en antikk, antagelig romersk festning som den gang het Lucilinburhuc. Moderne historikere har forklart etymologien av ordet med Letze i betydning befestning som kan ha referert til levningene av et romersk vakttårn eller et primitivt tilfluktssted. Dette antyder at dannelsen av borgen Luxembourg er «klassisk» føydal – som samlingssted i den urolige tiden med magyarske og norrøne herjinger i Europa.
I omgivelsene til festningen utviklet det seg gradvis en by som ble sentrum for en liten, men betydningsfull stat med stor strategisk betydning for Frankrike, Tyskland og Nederlandene. Luxembourgs festning, plassert på et berglendt frembrudd kjent som Bock, ble jevnt utbygget og forsterket i årenes løp av etterfølgende eiere, blant annet huset Bourbon, huset Habsburg og huset Hohenzollern, som gjorde den til en av de sterkeste festningene i Europa. Dens formidable forsvar og strategiske posisjon ga den kallenavnet «Gibraltar i nord».
Dette var en periode hvor den klassiske føydalismen i Europa endret karakter i høymiddelalderen – mindre, lokale føydalseter opplevde et sentraliseringstrykk som blant annet skyldtes ny militær teknologi og sterkere kongemakt. I denne prosessen vokste også etter hvert Luxembourg til en meget stor, dynastisk stat, med utgangspunkt i den føydale borgdannelsen. Statens geografiske vekst gikk meget raskt, gjennom giftemål og krig.
Det luxembourgske dynasti frambrakte flere keisere til det tysk-romerske riket, konger av Böhmen, foruten også erkebiskoper av Trier og Mainz. Fra tidlig middelalder og fram til renessansen ble Luxembourg referert til under ulike navn, avhengig av forfatteren, blant annet Lucilinburhuc, Lutzburg, Lützelburg, Luccelemburc, Lichtburg.
Luxembourg forble et uavhengig len under det tysk-romerske riket fram til 1354, da keiser Karl IV opphøyde det til et hertugdømme. Luxembourg ble rammet av svartedauden våren 1349. Den vanlige utviklingen i Sentral-Europa etter svartedauden var intensivert føydalisme og sterkere adelsmakt over bøndene, altså det motsatte av det som skjedde i Norge. Årsaken var at befolkningstapet i Europa måtte kompenseres med en økonomisk konsentrasjon eller «kraftsamling» rundt de overlevende føydalsetene for å kunne videreføre bøndenes sikkerhet og samfunnets produksjon.
Det var fire tyske føydalslekter som etter svartedauden framstod som ledende i Sentral-Europa:
Huset Luxembourg regjerte 1310–1437 i Böhmen, stort sett som en apanasje av en atskilt del av familien. Luxembourg-familien kontrollerte hele det tysk-romerske riket 1308–1313 og 1347–1437, samt Ungarn i årene 1387–1437. Böhmen var en spesielt viktig besittelse ettersom kongene her var kurfyrster, det vil si at de hadde stemmerett ved det tysk-romerske keiservalget. Husittenes protestantiske revolt i Böhmen på 1400-tallet ledet til et pavelig korstog mot kjetterne, som huset Luxembourg og andre tyske familier stod i spissen for. Derimot lyktes husittene med å beholde makten i Böhmen, og de kastet ut luxembourgerne ved å velge en mindreårig habsburgsk prins til konge.
I 1437 døde familien ut på den mannlige siden, og ytre besittelser gikk tapt. Det gjenværende hertugdømmet og festningen ble regjert av den bøhmiske prinsesse Elisabeth von Görlitz av Böhmen, hertuginne av Luxembourg, en etterkommer av Karl IV som var barnløs. I 1440 ble det inngått en avtale med hennes mektige nabo Filip III, hertug av Burgund som gikk ut på at han skulle styre hertugdømmet og arve det etter prinsessens død, noe som skjedde i 1451.
Filip framskyndet imidlertid begivenhetenes gang ved å utvise Elisabeth i 1443. Arvingene til hele Luxembourg-dynastiet var ikke begeistret over ordningen som burgunderne hadde kommet til, og forsøkte flere ganger å vri området ut av Burgunds grep. Den habsburgske prinsen Ladislaus V, konge av Böhmen og Ungarn (død 1457), holdt tittelen på 1450-tallet, og etter hans død holdt svogeren hans (eller i det minste hevdet å holde), Vilhelm III av Thüringen (1425 til 1482), den fra 1457 til 1469.
I 1467 frasa Elisabeth av Habsburg, dronning av Polen, den siste overlevende søsteren av Ladislaus V sin rett til fordel for Burgund ved en avtale og konsesjon. Besittelsen Luxembourg viste seg bortimot umulig å forsvare mot Burgund. Etter å ha blitt erobret av Filip III av Burgund i 1443 og endelig fra 1467 til 1469, ble hertugdømmet det ene av Nederlandenes sytten provinser. Med ekteskapet til Maria av Burgund i 1477 kom alle de nederlandske provinsene, også Luxembourg, inn under huset Habsburgs styre i person av hennes ektemann Maximilian og senere med deres sønn Filip I den smukke.
Dynastisk konkurranse (1477 – 1815)
Senmiddelalderen og renessansen var en periode med intensivert dynastisk strid i Europa. Noen hovedårsaker er økt økonomisk rikdom på grunn av oppdagelsen av Amerika og økt handel med Asia. Dette skapte nye tyngdepunkter og konkurranser om handelen. Hyppigere krigføring virket også i seg selv sentraliserende fordi forsvar og militærmakt fikk større betydning. Den «gamle» strategiske hovedmotsetningen i Vest-Europa mellom Frankrike og England ble avløst av et sterkere fokus på kontroll over den framvoksende handelsrikdommen i Nederlandene, hvor den nye, ledende sjømakten Spania kivet med Sentral-Europas sterkeste militærmakt Østerrike. Dette brakte etter hvert Luxembourg enda mer i sentrum for flere stormakters konkurranse.
Fra 1400-tallet fremmet Brandenburg, senere kongene av Preussen, sine krav på å arve Luxembourg via Vilhelm III av Thüringen og Anna av Böhmen, de omstridte hertugene av Luxembourg på 1460-tallet. Anna var den eldste datteren av den siste arvingen av Luxembourg. Fra 1609 og framover kontrollerte de det nærliggende hertugdømmet Kleve, begynnelsen på det framtidige prøyssiske Rhinland (Rheinprovinz eller Rheinpreußen). Dette kravet førte til noen resultater da noen distrikter av Luxembourg ble forent med Preussen i 1813.
Det første kravet fra huset Hohenzollern, som nedstammet fra både Anna og hennes yngre søster Elisabeth, ble framsatt av kurfyrste Johann Georg av Brandenburg (1525–1598). Hans bestemor på morssiden var Barbara Jagiellonica av Polen. På slutten av 1700-tallet var den yngre linjen av huset Oranien-Nassau også blitt beslektet med brandenburgerne.
I 1598 testamenterte Filip II av Spania Luxembourg og andre landområder i Nederlandene til sin datter Isabella Clara Eugenia av Spania og hennes ektemann erkehertug Albrecht av Østerrike. Albrecht var arving og etterkommer av Elisabeth av Habsburg (død 1505), dronning av Polen og yngste datterdatter av den tysk-romerske keiseren Sigismund av Luxembourg. Således kom landområdet Luxembourg tilbake til arvingene av det gamle huset Luxembourg, i det minste til etterkommerne av Elisabeth. Nederlandene var en atskilt politisk enhet under parets regime.
Etter at Albrecht døde barnløs i 1621 ble Luxembourg gitt videre til hans grandnevø og arving Filip IV av Spania grunnet at Filips bestemor på farsiden, Anna av Østerrike, dronning av Spania, var Albrechts søster og således hadde førstefødselsrett framfor den før nevnte dronning Elisabeth av Polen.
På 1500-tallet og 1600-tallet hadde Luxembourg langt større utbredelse enn i dag, særlig øst-vest, og språkgrensen mellom fransk og tysk delte landet ganske nøyaktig i to. Dette var en økonomisk fordel, da det lettet handelen og det økonomiske samkvemmet med begge språkområdene.
Under trettiårskrigen fra 1618 til 1648 var Luxembourg under spansk-østerriksk innflytelse katolsk, og Luxembourg unngikk det meste av krigføringen og uroen i denne militære konfesjonsstriden. Luxembourg ble i 1684 kortvarig okkupert av Frankrike under Ludvig XIV, ektemann av Maria Theresa, som var datter av Filip IV av Spania. Hele 1600-tallet innebar en gradvis fransk ekspansjon inn på tysk område, men hertugdømmet Luxembourg var hittil spart for krigføringen. Invasjonen alarmerte Frankrikes naboland og resulterte i dannelsen av Augsburg-forbundet i 1686. I den påfølgende krigen ble Frankrike tvunget til å oppgi hertugdømmet som ble gitt tilbake til det østerrikske huset Habsburg ved Rijswijktraktaten i 1697.
I løpet av perioden med fransk styre hadde festningens forsvarsverker blitt forsterket av den berømte beleiringsingeniøren Sébastien Le Prestre de Vauban. Ludvig XIVs oldebarn Louis (1710–1774) var den første etterkommer etter erkehertug Albrecht VII som i tillegg var etterkommer av Anna av Böhmen og Vilhelm III av Thüringen. Louis var den første virkelige fordringshaver av Luxembourg som nedstammet fra begge døtrene til Elisabeth II av Böhmen, den siste luxembourgske herskeren.
Habsburgernes styre ble bekreftet i 1715, og Luxembourg og Belgia ble integrert inn i De østerrikske Nederlandene. Keiser Josef I og hans etterfølger keiser Karl VI var begge etterkommere av Anna av Böhmen og Vilhelm III av Thüringen. I tillegg var de i slekt med de spanske kongene som var arvinger av Albrecht.
I løpet av den første koalisjonskrigen ble Luxembourg erobret og annektert av det revolusjonære Frankrike, og ble således en del av département Forêts i 1796. Annekteringen ble formalisert ved Campo Formio-traktaten i 1797. Den franske revolusjonen brakte gjennom lovverket Code Napoleon en meget viktig følge – føydalismen ble avskaffet i alle landene som ble okkupert, og bøndene ble frigjort fra føydal arbeidsplikt. I Belgia og Luxembourg ga dette grunnlag for økt utvikling av håndverk og etter hvert industri.
Til tross for de mange dynastiske skiftningene på 1700-tallet, startet Belgia og Luxembourg nå en meget tidlig industriell utvikling. Både nærheten til industrimakten England og det rike Nederland fremmet denne prosessen. De store kull- og metall-forekomstene i Ardennene ga støtet til en tidlig industrialisering som gjorde området til et regionalt økonomisk tyngdepunkt. Napoleons styre forsterket utviklingen ved å skape et enormt, kontinentalt hjemmemarked og ved å etterspørre stadig større krigsproduksjon. I Luxembourg ga dette et økt marked for jordbruksvarer, industritømmer til gruveselskaper utenlands og håndverksprodukter.
Saint-Denis Porte de Paris (Paris Metro)
Saint-Denis Porte de Paris er en stasjon på metroen i Paris.
Stasjonen betjener linje 13.
Luxembourgs historie
Dynastisk konkurranse (1477 – 1815)
Berømte besøkende til Luxembourg på 1700- og 1800-tallet var blant annet den tyske lyrikeren Goethe, de franske forfatterne Émile Zola og Victor Hugo, komponisten Franz Liszt og den engelske maleren J.M.W. Turner.
Hertugdømme og industrialisering (1815 – 1890)
Både Luxembourg og Belgia forble mer eller mindre under fransk styre fram til Napoléon Bonapartes nederlag i 1815 da Wienerkongressen ga formelt selvstyre til Luxembourg. Prøysserne hadde allerede i 1813 forsøkt å ta landområder fra Luxembourg for å forsterke det prøyssiskbesatte hertugdømmet Jülich. Huset Bourbon av Frankrike hadde et sterkt krav på Luxembourg, men keiseren av Østerrike hadde kontrollert hertugdømmet inntil franske revolusjonære styrker hadde erobret det og lagt det inn under den franske republikken. En annen fordringshaver dukket også opp, Vilhelm VI, prins av Orange, som nå styrte Nederlandene, og hvis mor og hustru var etterkommer av den prøyssiske kongefamilien og således også etterkommere av begge døtrene til den siste arvingen av Luxembourg. Preussen og Oranien-Nassau gjorde følgende byttehandel: Preussen fikk Nassau i midtre Tyskland (Dillenburg, Dietz, Siegen, Hadamar, Beilstein), mens prinsen av Oranien fikk Luxembourg.
Luxembourg hadde måttet avgi noen av de middelalderske landområdene til franske og prøyssiske arvinger, men framsto nå som mer enhetlig og sentralisert. Adelens makt ble aldri gjenopprettet etter Napoléonstidens avskaffelse av føydalisme og arbeidsplikt. Nå ble Luxembourg hevet i status til enhetlig storhertugdømme og lagt inn under styret til Vilhelm I av Nederlandene, den tidligere prinsen av Oranien. Det var første gangen at hertugdømmet hadde en monark som ikke hadde krav gjennom arv fra middelalderens adelslinjer. Imidlertid hadde Luxembourgs militære verdi for Preussen hindret det fra å bli helt integrert i det hollandske kongedømmet. Festningen, det nedarvede setet for middelalderens herskere, ble inntatt av prøyssiske styrker i kjølvannet av Napoléons nederlag, og det formelt nederlandske hertugdømmet Luxembourg ble medlem av det tyske forbundet, hvor Preussen hadde ansvaret for dets forsvar.
I juli 1819 besøkte Norwich Duff fra Storbritannia Luxembourg, og hans dagbok gir en del innsyn: «Luxembourg er betraktet som en av de sterkeste festninger i Europa, og ... det synes slik. Det ligger i Holland, men er ved en traktat voktet av prøyssere og 5 000 av deres tropper har besatt det under en prins av Hesse. Den sivile regjeringen er under hollenderne og skatter blir samlet av dem. Byen er ikke særlig stor, men gatene er bredere enn i franske byer og rene og husene er bra... Jeg fikk det billigste varme badet jeg noen gang har fått i mitt liv: en franc».
Store deler av befolkningen i Luxembourg deltok i 1830 i den belgiske revolusjonen mot nederlandsk styre. Bortsett fra festningen og byen ble Luxembourg betraktet som en provins av den nye belgiske staten fra 1830 til 1839. Ved London-traktaten av 1839 ble statusen til storhertugdømmet bekreftet som suveren stat og i personalunion med kongen av Nederlandene. Den hovedsakelig fransktalende befolkningen av hertugdømmet ble overført til Belgia som province de Luxembourg. Dette tapet etterlot storhertugdømmet Luxembourg som en hovedsakelig tysk stat selv om den franske kulturinnflytelsen forble sterk.
Tapet av de belgiske markedene førte til smertefulle økonomiske problemer for staten. For å bøte på dette lot storhertugen det bli lagt inn under den tyske Zollverein (De tyske tollforeningene) i 1842. Luxembourg forble på mange måter et jordbrukssamfunn gjennom det meste av 1800-tallet, og av den grunn utvandret en femtedel av innbyggerne til USA mellom 1841 og 1891, til sammen rundt 45 000 mennesker. Opphevelsen av føydalismen gjorde bøndene frie, men det var lite ledig jord, og de som ikke fikk arbeid i industrien så ofte få andre utveier enn å utvandre.
Oppdagelsen av jernmalm i Luxembourg på 1850-tallet avdekket enorme forekomster, konsentrert rundt byen Esch-zur-Alszette. I 1856 ble det første jernverksselskapet startet med tysk medvirkning – Saarbrücker Eisenhüttengesellschaft – Société en participation des Forges de Sarrebruck.
Først ble malm eller råjern utført til belgiske og tyske stålverk, men i 1876 ble det grunnlagt en egen stålindustri i landet. Nå satte en sterk økonomisk vekst inn. Fra 1890-tallet ble det anlagt store stålverk som tok i bruk tidens nyeste metoder for herding av stål. Stålproduksjonen vokste etter hvert fra 145 313 tonn i 1900 til 1 115 004 tonn i 1913. Nærheten til Tyskland ga stort engasjement fra tyske investorer i Luxembourgs jern- og stålindustri.
Det var ikke før i 1867 at Luxembourgs uavhengighet ble formelt ratifisert etter en urolig periode hvor det var en kort tid med borgeropprør mot planene å legge Luxembourg til Belgia, Tyskland eller Frankrike. Krisen i 1867 førte nesten til krig mellom Frankrike og Preussen om Luxembourgs status. Saken ble løst med den andre London-traktaten som garanterte Luxembourgs evigvarende uavhengighet og nøytralitet. Festningsmurene ble revet og den prøyssiske garnisonen ble trukket tilbake.
Atskillelse og verdenskriger (1890 – 1945)
Luxembourg forble en besittelse for kongene av Nederlandene fram til Vilhelm III døde i 1890. Da ble storhertugdømmet overført til huset Nassau-Weilburg, grunnet en arvepakt fra 1783.
På 1930-tallet ble den indre politiske situasjonen urolig, da Luxembourg ble påvirket av de politiske strømningene i Europa som trakk langt både til høyre og venstre. Regjeringen forsøkte å motsette seg den sosialistiske og kommunistiske uroen i de industrielle områdene og fortsatte å føre en vennlig tilnærming til Nazi-Tyskland, noe som ble sterkt kritisert. Det ble gjort forsøk på å kvele den politiske uroen med Maulkuerfgesetz («geværmunning-loven») for å gjøre kommunistpartiet forbudt i Luxembourg, men loven ble avvist i 1937.
Nova Guataporanga
Nova Guataporanga er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Luxembourgs historie
Atskillelse og verdenskriger (1890 – 1945)
I løpet av den andre verdenskrigen ble regjeringen og monarkiet presset ut i landflyktighet av den tyske invasjonen den 10. mai 1940, skjønt tyske tropper hadde allerede okkupert Luxembourg by i løpet av natten den 9. mai. Gjennom hele krigen talte storhertuginne Charlotte i BBCs radionsendinger til Luxembourg for å gi håp til sine landsmenn. Nasjonen var plassert under militær okkupasjon fram til august 1942, da det ble formelt annektert av Det tredje riket som en del av Gau Moselland. Luxembourgerne ble erklært som tyske borgere og 13 000 ble innkalt til militærtjeneste. 2 848 soldater fra Luxembourg døde mens de slåss i den tyske hæren. Opposisjonen i Luxembourg tok form av passiv motstand i begynnelsen, som med Spéngelskrich (bokstavelig «Pinsenes krig»), og ved å nekte å snakke tysk. Ettersom fransk var forbudt begynte en del luxembourgere å benytte gamle luxembourgske ord og uttrykk, noe som førte til en renessanse for det gamle morsmålet.
Andre tyske grep innbefattet forvisning, tvangsarbeid, tvungen verneplikt og internering, deportasjon til konsentrasjonsleire og henrettelser. Det siste ble gjennomført etter en generalstreik som varte fra 1. september til 3. september 1942 og som lammet administrasjonen, jordbruket, industrien og skolevesenet som svar på erklæring om verneplikt av den tyske administrasjonen den 30. august 1942. Opprøret ble brutalt undertrykket: 21 av de streikende ble henrettet og flere hundre ble sendt til konsentrasjonsleirene. Den daværende sivile administrator av Luxembourg, gauleiter Gustav Simon, hadde erklært at verneplikt var nødvendig for å støtte den tyske krigsinnsatsen. Streiken i Luxembourg var den ene av kun to massestreiker som ble satt i gang mot den tyske okkupasjonsmakten i Europa.
Under andre verdenskrig ble mellom 2 800 og 3 000 jøder fra Luxembourg deportert og utryddet.
Luxembourg ble atter frigjort av amerikanske styrker i september 1944, skjønt de ble kortvarig tvunget til trekke seg tilbake igjen grunnet Ardenneroffensiven hvor tyske tropper tok tilbake det meste av det nordlige Luxembourg for noen få uker. Tyskerne ble endelig nedkjempet i januar 1945. Av en befolkning på rundt 293 000 før krigen mistet 5 259 luxembourgere livet under fiendtlighetene.
Luxembourg etter 1945
Etter andre verdenskrig har Luxembourg oppgitt sin tidligere nøytralitetspolitikk og ble et av de grunnleggende medlemmene av NATO (1949) og FN. Landet fikk i 1952 hovedkontoret til Det europeiske kull- og stålfellesskap (EKSF), som var en av de tre organisasjonene som utgjorde EF de første årene, og landet er en av signatarmaktene bak Roma-traktaten som dannet EF i 1957. Luxembourg har inngått i en økonomisk myntunion med Belgia, og en tollunion med både Belgia og Nederland, den såkalte Beneluxunionen.
Luxembourg har vært et av de landene som sterkest har gått inn for Den europeiske union i tradisjonen etter politikeren Robert Schuman, som var født i Luxembourg. I 1957 var Luxembourg et av de seks grunnleggende landene i Det europeiske økonomiske fellesskapet, som senere ble Den europeiske union, og i 1999 ble landet medlem av euroområdet, med felles valuta. I Luxembourg ligger EF-domstolen, som er den øverste dømmende instans som tolker EU-traktaten og EU-retten under denne. Domstolen fatter domsbeslutninger og bistår nasjonale domstoler med rådgivende uttalelser i nasjonale saker som gjelder markedsrett.
Luxembourgs statsoverhode er storhertug Henri av Luxembourg. Han inntok tronen 7. oktober 2000, da hans far, storhertug Jean, abdiserte. Henri er sin fars eldste sønn og ble utpekt som «Lieutenant Représentant» (arvelig storhertug) den 4. mars 1998. Jean etterfulgte sin mor, storhertuginne Charlotte, i 1964.
Luxembourgs økonomi er en av verdens største, målt i BNP pr innbygger. Landet har ca. 480 000 innbyggere og en arbeidsstyrke på ca. 315 000 personer, hvorav ca. 120 000 pendler inn til landet. Næringslivet er dominert av stålindustrien, som sysselsetter 4 % av landets arbeidsstyrke, og 22 % av industriarbeiderne, og som svarer for 29 % av landets eksport. Landet har 155 banker, som sysselsetter 7,3 % av arbeidsstyrken. Bankenes omsetning utgjør 15 % av BNP, og landet har karakter av å være et skatteparadis som tiltrekker seg investorer.
Microplidus
Microplidus er en slekt av biller som hører til familien oldenborrer (Melolonthidae).
Levevis
Larvene lever i jorda av røtter, utviklingen kan gjerne ta 2-3 år. De voksne billene besøker gjerne blomster, men aktivitetsperioden er kort.
Endogen
Endogen står for en hendelse eller et objekt avledet fra et system. Begrepet kommer fra de greske ordene «endo» og «gen», som betyr innenfor og produksjon. Endogen er det motsatte av eksogen, som betyr noe som er generert utenfor selve systemet. For eksempel anses alle prosesser som finner sted inne i jorden, endogene prosesser.
Hans Frette
Hans Frette (1927-1989) var en norsk telemontør og politiker (Ap) fra Sauda. Han var stortingsrepresentant fra Rogaland i tre perioder 1977–1989, og ordfører i Sauda 1968–1977.
I det sivile liv var han Televerket-ansatt, telemontør og montørformann fra 1942 til han ble fulltidspolitiker.
Han var medlem av Arbeiderpartiets landsstyre 1965-1977 og formann Rogaland Arbeiderparti fra 1978 til 1985.
Frette var også vararepresentant til Stortinget i periodene 1965–1969, 1969–1973 og 1973–1977, og varaordfører i Sauda i periodene 1966–1967 og 1967–1968.
Toorox
Toorox er en tidligere Linuxdistribusjon fra Tyskland som er basert på Gentoo. Distribusjonen leveres som en Live CD og benytter automatisk deteksjon og automatisk konfigurasjon, som er hentet fra Knoppix.
Distribusjonen benytter skrivebordsmiljøene GNOME, KDE og Xfce. Distribusjonen har 32-biter x86 (i686) og 64-biter x86-64 som plattform.
Versjon 06.2009 ble lansert 28. juni 2009. Siste versjon er 01.2013 og ble lansert 30. desember 2012.
Mack David
Mack David (født 5. juli 1912, død 30. desember 1993) var en amerikansk tekst- og låtskriver kjent i hovedsak for sin innsats innen film og TV. Han var aktiv fra tidlig 40-tall til tidlig 70-tall, og er tillagt over tusen sanger. Særlig er hans innsats på Disney-filmen Askepott.
Brandenburger Tor (sang)
Melodi Grand Prix
Melodien var først ut i den norske finalen i Oslo lørdag 24. mars 1990. Den tok seg videre til superfinalen og vant til slutt klart foran blant andre Jahn Teigen og Tor Endresen. Dette var Stokkans andre seier i Melodi Grand Prix, og han fikk en pengepremie på 50 000 kroner for seieren. Han representerte også Norge i den internasjonale finalen i Zagreb 5. mai.
Eurovision Song Contest
I Eurovision Song Contest var «Brandenburger Tor» det niende bidraget i startfeltet, etter Island og før Israel. De europeiske juryene lot seg imidlertid ikke imponere av sangen eller budskapet. Norge endte på delt 21. og sisteplass sammen med Finland. «Brandenburger Tor» fikk 8 poeng: 4 fra Israel, 3 fra Irland og 1 fra Danmark. Dette var sjuende gang Norge kom sist i konkurransen.
Teksten
Sangen er inspirert av Berlinmurens fall, og Stokkan synger om begeistringen mange europeere følte da muren falt og Berlin – og Europa – ble gjenforent. Tittelen viser til triumfbuen Brandenburger Tor, som under den kalde krigen lå på grensen mellom øst og vest og symboliserte både delingen og gjenforeningen.
Hakapik
Hakapik, på norsk også kalt hakepigg, hakepik og hakapigg, er et hakkeformet jaktvåpen brukt i selfangst og -jakt.
Brandenburger Tor (sang)
Teksten
Utdrag fra sangen (refreng):
Hakapik
Utforming og bruk
Hakapik likner en hakke som består av et langt skaft, gjerne av bjørk, påtredd et jern- eller stålhode med en butt hammer i den ene enden og en lang pigg eller krok i den andre.
Hammeren brukes som en klubbe for å knuse skalletaket på selen og slå den bevisstløs. Like etterpå slås piggen dypt ned i hjernen på dyret for å avlive byttet med sikkerhet og kunne trekke kadaveret med seg. Etter dette følger blodtapping, enten på isen eller ombord i fangstbåten, for å garantere døden og sørge for holdbart kjøtt av bedre kvalitet, siden flåing, spekking (fjerning av spekk fra skinnet) og videre bearbeidelse av skrotten.
Redskapet har tradisjonelt blitt brukt til å drepe selunger, mens voksne individer blir skutt med gevær. Hakapik har også blitt brukt til å avlive og slepe større dyr som er skutt.
Fangstredskapet har norsk opphav og vært uendret i over hundre år. Det brukes også i Canada og andre steder. Inuiter og andre naturfolk har tradisjonelt brukt håndholdte harpuner. Hakapik ble av norske fangstfolk på 1980-tallet regnet som et svært effektivt slagvåpen som dreper dyret fort uten å skade pelsen. Slagkrok ble innført i 1969.
Kritikk
Selv om flere eksperter anser bruk av hakapik som en rask avlivingsmetode, kan den oppleves som ekstra brutal. Bruken har derfor blitt sterkt kritisert i den internasjonale motstanden mot selfangst. Kritikken økte særlig i årene etter at NRK i 1989 sendte selfangstinspektøren Odd F. Lindbergs dokumentarfilm om selfangst. Der ble det blant annet vist inhuman nedslakting av selunger («kvitunger») med hakapik. I en rapport fra 1988 hadde Lindberg hevdet at sel ble flådd levende, og at fangstfolkene påførte selen lidelser bevisst.
Regulering av norsk bruk
Den norske selfangsten foregår i to områder, omtalt som Østisen og Vesterisen. Østisen er områdene utenfor Kvitsjøen i Russlands økonomiske sone. Vesterisen er havområdene ved Grønland. Den som skal delta i selfangst må ha bestått en særskilt prøve i bruk av hakapik.
ToTheGame
ToTheGame er en spillside som ble startet 1. september, 2001. Siden fungerer som en spillportal med lenker til andre spillsider der man kan finne nyheter, intervjuer, anmeldelser, sniktitter, videoer og skjermbilder. Siden fungerer også som en database for utgivelsesdatoer for spill som blir sluppet i USA, Storbritannia, Skandinavia og Europa. I 2007 ble det fastslått at databasen består av over 7000 titler til alle de store plattformene, PC, PlayStation 2, Xbox, GameCube, PlayStation 3, Xbox 360, Wii, PlayStation Portable og Nintendo DS.
Privatisering
Privatisering er et begrep som benyttes når det offentlige fullt ut lar markedet overta ansvaret for en oppgave både på produsentsiden og på etterspørselsiden. Ett av de få eksemplene på dette er opphevelsen av det kommunale kinomonopolet. Det har gitt spillerom for private aktører som selger kinofremvisning i en rekke norske byer.
I noen politiske sammenhenger brukes ordet når private bedrifter overta ansvar for vare- og tjenesteproduksjon som tidligere har vært produsert av offentlig sektor. Andre vil si at det da er snakk om konkurranseutsetting, og forbeholder begrepet privatisering til situasjoner der markedet overtar hele ansvaret.
Ordet har også en annen betydning, det å flytte en handling fra den offentlige til private sfære.
Etymologi
Ordet privatisering ble første gang brukt av magasinet The Economist for å beskrive Nazi-Tysklands økonomi på 1930-tallet. Det er usikkert hvorvidt magasinets bruk av ordet var en nyvinning eller om ordet bare er lånt fra tysk, hvor det har vært i bruk siden 1900-tallet.
Begrepet ble deretter tatt i bruk av den østerriksk-amerikanske samfunnsviteren Peter Drucker på 1950-tallet i hans bøker om næringslivsledelse (management). Drucker insisterte imidlertid på å bruke ordet re-privatisering (etter det tyske Reprivatisierung), ettersom han påpekte at privat tjenesteproduksjon hadde vært det normale, kun avbrutt av noen få tiår med iver etter offentlig eierskap på midten av 1900-tallet. Drucker begrunnet behovet for privatisering med at privat næringsliv var mer effektivt enn det offentlige i nær sagt alle former for produksjon.
Bruce Bradley
Myron Bruce Bradley (født 15. januar 1947 i Los Angeles), amerikansk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1968 i Mexico by og 1972 i München. Bradley vant en olympisk bronsemedalje i vannpolo under Sommer-OL 1972 i München. Han var med på det amerikanske laget som kom på tredjeplass i vannpoloturneringen bak Sovjetunionen og Ungarn under Sommer-OL 1972. Bradley spilte ni kamper og scoret sytten mål i OL-turneringen.
Valsing
Valsing i bearbeiding av metall er en prosess hvor et metallstykke passerer gjennom to metallsylindere og derved klemmes så det blir tynnere og samtidig vider seg ut.
Stette
Stette er ei grend i Skodje kommune, om lag tre mil øst for Ålesund.
Stette, Stetteremma eller Stettebygda blir ofte brukt som samlenavn på Stette og grendene rundt, mellom andre Opskar, Nes, Stavset, Steinset, Mauren. Et annet mye brukt navn er Stettevika.
Stette privatskule og barnehage har en framtredende plass i lokalmiljøet, noe som ble ytterligere forsterket da et grendehus ble oppført som et tilbygg på skolen. Oppføringen fikk oppmerksomhet i de omliggende bygdene og kommunene, da en uvanlig stor del av prosjektering og arbeid ble gjort på dugnad.
I Stette finner man også et industriområde, Stettevik sportsklubb, blanda kor og speidergruppe. Stette har også et lag i bedriftsserien i fotball.
The Masquerader
The Masquerader er en amerikansk stumfilm fra 1914, regissert av Charlie Chaplin.
Handling
Charlie er en skuespiller ved et film-studio. Men han ødelegger flere scener, og blir derfor kastet ut fra settet. Han forsøker deretter å vende tilbake, forkledd som en kvinne for å sjarmere regissøren.
Men likevel klarer ikke Charlie å bli en del av filmen, i stedet havner han på bunnen av en brønn.
Marrybrown
Marrybrown er en internasjonal malaysisk hurtigmatkjede. Kjeden ble etablert i 1981, og har per 2011 restauranter i Malaysia, Kina, India, Sri Lanka, Tanzania, De forente arabiske emirater, Saudi-Arabia, Kuwait og Bahrain. Kjeden selger halalpreparerte hamburgere, kylling, sjømat og risretter.
Bon Iver
Bon Iver (IPA: /boʊn iːˈvɛər/) er et band som ble startet av Justin Vernon, en amerikansk låtskriver innen indiefolksjangeren i 2007. Bandet består nå også av Michael Noyce, Sean Carey og Matthew McCaughan. Navnet Bon Iver er et spill på det franske «bon hiver» (god vinter). Vernon gav ut Bon Ivers debutalbum, For Emma, Forever Ago uavhengig i juli 2007. Mesteparten av albumet ble spilt inn i løpet av et tre måneder langt opphold i en avskåret hytte nordvest i Wisconsin. Bon Ivers andre album debuterte på førsteplass på VG-lista.
Konserter
Carey tok kontakt med Vernon etter en av Bon Ivers første konserter, og fortalte at han kunne spille og synge alle sangene, og etter dette har de to spilt mange av dem sammen. McCaughan og Vernon møttes under en turne med indierock-bandet The Rosebuds i mai 2007.
På grunn av de store mengdene med overdubbing i sangene på For Emma, Forever Ago, var Justin Vernon bekymret med at det ikke var nok stemmer til å kopiere den lyden sangene hans har på albumet under konserter. For å kompensere for dette problemet i sine tidligere fremføringer, delte Vernon ut tekstene til noen av sangene til publikum, så de kunne synge med på konsertene. I et intervju med Pitchfork beskrev Vernon problemet sitt. «I don't want to be the guy with an acoustic guitar singing songs, because that's boring for the most part. The song actually needs 80–500 people singing or whatever the vibe is of that room, it needs that fight». .
Bon Iver spilte på Lollapalooza 2009, samt på Austin City Limits Music Festival, Glastonbury, Øyafestivalen, Way Out West, Sasquatch! og mange flere.
For Emma, Forever Ago
Etter bruddet med bandet DeYarmond Edison, et avsluttet forhold, og en kamp mot mononukleose, forlot Vernon Raleigh og flyttet tilbake til Wisconsin, hvor han tilbrakte vintermånedene i farens hytte, i skogen nord i Wisconsin. Ifølge Vernon var det i løpet av denne tiden at han først kom på navnet «Bon Iver»; i løpet av tiden på hytten begynte han å se på TV-serien Northern Exposure på DVD. En episode viser en gruppe i Alaska, hvor snøen har lagt seg, som kommer ut av hjemmene sine og ser vinterens første snø. De ønsker hverandre en «bon hiver» (fransk for «god vinter»). Til å begynne med skrev Vernon «boniverre», men da han lærte hvordan det staves på fransk bestemte han seg for å ikke bruke det, da «hiver» minte for mye om «liver» (lever), som var det stedet han var syk.
Vernon hadde ingen planer om å skrive eller spille inn musikk i løpet av tiden han tilbrakte på hytten, han skulle heller slappe av og komme seg etter alt som hadde skjedd i løpet av året. Etter hvert begynt en sang å utvikle seg mens han var isolert. Han hadde nylig blitt ferdig med å hjelpe The Rosebuds med å spille inn, og hadde med seg noe enkelt innspillingsutstyr da han flyttet til hytten. Han spilte alle instrumentene under innspilling, og hver sang var sterkt redigert med flere overdubbinger. Han skrev tekstene på albumet ved å spille inn en melodi uten tekst, for så å hørre på den flere ganger mens han skrev ned ord som passet til lyden. I et intervju sa Vernon følgende: «Words like decision and intention aren’t words that float in my head because I just went. I left North Carolina and went up there because I didn’t know where else to go and I knew that I wanted to be alone and I knew that I wanted to be where it was cold.» I et annet intervju beskriver han utstyert han brukte under innspillingen av albumet: «I had a very light set-up, a basic small recording set-up: a Shure SM57 and an old Silvertone guitar. I had my brother drop off his old drums… some other small things – things I would make or find lying around.»
Mottagelse
Siden det ble gitt ut av Jagjaguwar den 19. februar 2008, har For Emma, Forever Ago fått masse støtte fra kritikere. Albumet ble gitt ut i Storbritannia og Europa av det kjente indie-plateselskapet 4AD den 12. mai 2008. Da det ble gitt ut i Storbritannia fikk albumet 5/5 og «Album of the Month» i MOJO og Uncut. Det var det femte høyest rangerte albumet i 2008 på Metacritic, med gode anmeldelser fra blant annet The Village Voice, The Hartford Courant og The A.V. Club. Pitchfork Media plasserte albumet på 29.-plass på listen sin, «The Top 200 Albums of 2000s». Stereogum rangerte albumet på 11.-plass over tiårets beste album.
Det digitalt nedlastbare sporet «Skinny Love» ble valgt som ukens single på iTunes (Storbritannia), og kunne lasts ned gratis den uken. Den ble også dagens spor på National Public Radio. Bon Iver havnet på åttendeplass på Last.fms liste over mest populære band i 2008. Bon Ivers For Emma, Forever Ago ble rangert som nummer 29 på Rolling Stones Top 50 Albums of 2008. I et intervju sa Vernon: «I’m really humbled by everything and am keeping things in perspective.». Den 19. mai 2008 ble «Blindsided» og «Flume» brukt på serien One Tree Hill på The CW. Den 6. oktober 2008 ble «Skinny Love» brukt I en episode av Chuck på NBC. Den 11. desember 2008 fremførte Bon Iver «Skinny Love» på ''The Late Show with David Letterman, og den 26. januar 2009 ble samme sang rangert som #21 på den australske radiostasjonen Triple Js liste over de 100 beste sangene fra fjoråret. I juli 2009 rangerte samme radiostasjon sangen som #92 på sin liste over de 100 beste sangene noensinne. Sangen «Creature Fear» ble brukt i en episode av Chuck i 2009, og «Blood Bank» ble brukt i en episode i samme sesong. «Skinny Love» ble brukt i dramaet Grey’s Anatomy. «The Wolves (Act I and II)» ble brukt i den første sesongen av The United States of Tara. «Re:Stacks» ble brukt i en episode av House, M.D.. Sporet «Woods» ble brukt I den åttende episode I tredje sesong av Skins, og kunne også bli funnet på lydsporet for den sesongen.
I 2009 skrev Bon Iver, sammen med St. Vincent sangen «Roslyn» for lydsporet til New Moon.
I 2010 jobbet Bon Iver med Kanye West på sporet «Lost In the World». Sangen begynner med et sample fra Bon Ivers «Woods», og Justin Vernon sang også på «Monster». Begge disse sporene kan bli funnet på Kanye Wests My Beautiful Dark Twisted Fantasy. I mars 2011 spilte bandet under SXSW med GOOD Music, og annonserte senere at de bandet hadde skrevet kontrakt med plateselskapet.