cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Radio
Teori
Når en radiobølge går gjennom en antenne, forårsaker denne en elektrisk spenning som kan forsterkes og omformes til hørbar eller synlig informasjon via en høyttaler eller en TV-skjerm. Selv om vi bruker ordet radio for å beskrive dette fenomenet, så er alle sendingene som vi kjenner som fjernsyn, radio, radar og mobiltelefoner alle innenfor radiofrekvensene.
Når ladde elektroner («strøm») beveger seg i en elektrisk ledende leder, danner det seg et magnetfelt som roterer rundt den strømførende lederen. Dette magnetfeltet forplanter seg utover i luften og kan mottas som radio-bølger. Frekvensen/svingetiden på strømmen (Hz) i kabelen er avgjørende for de utsendte frekvensene. (Enten kan man modulere frekvens- eller amplitude- verdien på strømmen.)
Transmisjon
Styrken på et radiosignal følger invers-kvadratisk lov, noe som bestemmer hvor høy effekt en radiosender må ha for å kunne kommunisere med en mottaker. Radiofrekvensen som benyttes har også mye å si for utbredelsen til signalet og hvor mye meningsbærende informasjon som kan formidles. Videre har mediumet en del å si for transmisjonen. Jordens atmosfære kan bøye og reflektere radiosignaler, denne effekten er sterkt frekvensavhengig. Flytende og faste materialer vil også i større grad absorbere radiosignal, slik som f.eks sjøer, granskoger, armert betong og fjell.
Moderne mobiltelefoni basestasjoner benytter seg i tillegg også av "celler", dvs. at de dekker et større område med betydelig høyere kapasitet og mye lavere sendeeffekt ved at man plasserer ut flere basestasjoner som til sammen dekker over et større område, hvor samme bærefrekvens kan gjenbrukes innenfor hver celle. Ofte bruker disse basestasjonen også sektor-antenner, også kjent som direksjonelle antenner, noe som ved typiske 120° grader på en rimelig måte tredobler tilgjengelig informasjonskapasitet, siden samme bærefrekvens kan gjenbrukes i flere sektorer.
Fernandópolis
Fernandópolis er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Radio
Transmisjon
Til sammenligning kunne den gamle mellombølgesenderen til NRK på Kløfta dekke hele Østlandet, men sendte følgelig med svært høy effekt og lav frekvens. Denne benyttet en omnidireksjonal antenne.
Oppdagelse
Det teoretiske grunnlaget for spredning av elektromagnetiske bølger ble først beskrevet i 1873 av James Clerk Maxwell i hans rapport til the Royal Society: A dynamical theory of the electromagnetic field, som beskrev hans arbeid mellom 1861 og 1865.
Heinrich Rudolf Hertz var den første som bekreftet Maxwells teorier gjennom eksperimenter. Dette skjedde mellom 1886 og 1888. Han viste at all radiostråling har alle egenskapene til bølger (nå kalt Hertziske bølger), og oppdaget at de elektromagnetiske ligningene nå kunne bli omskrevet til en differensialligning kalt bølgeligningen.
Oppfinnelser og historie
Hvem som var den originale oppfinner av selve radioen – som på den tiden ble kalt trådløs telegrafi – er usikkert. Det påstås at Nathan Stubblefield oppfant radioen før både Nikola Tesla og Guglielmo Marconi, men hans apparat ser ut til å ha brukt induksjonsoverføring i stedet for radiooverføring. Briten David Edward Hughes eksperimenterte også tidlig med radio, men la arbeidet til side da man mente det kun dreide seg om induksjon. I ettertid virker det sannsynlig at Hughes faktisk laget en gnistsender. Italienske Guglielmo Marconi blir ofte regnet som radioens oppfinner. Marconi delte nobelprisen i fysikk med tyske Karl Ferdinand Braun i 1909.
I 1894 demonstrerte den britiske fysikeren Oliver Lodge muligheten for å signalisere over radiobølger ved hjelp av et registreringsinstrument kalt en koherer, et rør med jernspon som i 1884 var oppfunnet av Temistocle Calzecchi-Onesti i Fermo i Italia. Franskmannen Edouard Branly og russeren Alexander Popov produserte senere forbedrede versjoner av kohereren. Popov som utviklet et praktisk kommunikasjonssystem basert på kohereren, er av sine landsmenn ofte ansett å være radioens oppfinner.
I 1896 tok Guglielmo Marconi ut det som av og til er ansett å være verdens første patent for radio med det britiske patent nr. 12039, Forbedringer i sending av elektriske impulser og signaler og i disses apparater. I 1897 ble noen sentrale fremskritt i radioens tidlige historie utført og patentert av Nikola Tesla i De forente stater. Det amerikanske patentkontoret omgjorde sin beslutning i 1904 og tildelte Guglielmo Marconi patentet for oppfinnelsen av radio, trolig påvirket av Marconis finansielle støttespillere i Statene, deriblant Thomas Edison og Andrew Carnegie. Noen mener dette skjedde for at den amerikanske forbundsstaten skulle slippe å betale Nikola Tesla for bruk av hans patenter. I 1909 vant Marconi nobelprisen i fysikk sammen med Karl Ferdinand Braun for «bidrag til utviklingen av den trådløse telegrafien». Likevel ble Teslas patent nr. 645576 gjeninntatt av den amerikanske høyesterett i 1943, like etter hans død. Denne beslutningen ble tatt på bakgrunn av at det eksisterte et tidligere patent før Marconis patent ble vedtatt. Noen mener det antakelig ble gjort av økonomiske årsaker for at den amerikanske forbundsstaten skulle slippe å betale de kompensasjoner de var krevd av Marconi Company for bruken av dets patenter gjennom første verdenskrig (ved å se bort fra det første patentet).
Marconi startet verdens første «trådløse» fabrikk i Hall Street i Chelmsford i England i 1898, der han ansatte rundt 50 arbeidere. Omkring 1900 etablerer Tesla radiostasjonen Wardenclyffe Tower og annonserer firmaets tjenester. Tre år senere var tårnstrukturen nesten ferdig. Det diskuteres ennå hvilke planer Tesla hadde med dette trådløse systemet (visstnok et 200 kW-anlegg). Hadde Wardenclyffe kommet i drift kunne det ha styrt et sikret radiosendingsystem i flere kanaler og kunne ha tillatt verdensdekkende navigasjon, tidssynkronisering og et globalt posisjoneringssystem.
Oppfinneren Reginald Fessenden syntes bruken av radio i form av trådløs telegrafi ble for tidkrevende og begrensende, og begynte å jobbe med å få radioen til å overføre kontinuerlig lyd. Lille julaften 1900 lyktes han i å overføre sin egen stemme som radiobølger over en avstand på 1.6 km med følgende ord; “One, two, three, four. Is It snowing where you are, Mr. Thiessen? If so, telegraph back and let me know.” På Julaften 1906 gjennomførte han så historiens første kringkastingsutsending ved hjelp av en sender bygget etter heterodynprinsippet fra Brant Rock, Massachusetts. Skip til sjøs kunne lytte til en utsending der Fessenden spilte O Holy Night på fiolin og leste fra Bibelen. Verdens første nyhetsprogram på radio ble sendt 31. august 1920 av stasjonen 8MK i Detroit, Michigan. Verdens første regelmessige underholdningsprogram kom på lufta i 1922 fra Marconis forskningssenter i Writtle ved Chelmsford i England. Dette er også stedet der verdens første radiofabrikk holdt til.
På de første radiosenderne gikk hele senderstyrken gjennom en karbonmikrofon. Mens noen tidlige sendere brukte en slags forsterkning gjennom strømnett eller batteri, var krystallmottakeren den vanligste mottakertypen på midten av 1920-tallet. På 20-tallet revolusjonerte forsterkeren både radiomottakerne og radiosenderne.
Nytte av radio
I de første årene var bruken svært sjøfartsrettet, og med morse mellom skip og land. I dag finner vi radio i mange former, blant annet i trådløst nettverk, mobilkommunikasjon i alle former, såvel som kringkasting.
Før fjernsynet dukket opp, kunne man i tillegg til nyheter og musikk, også lytte til hørespill, komedier, revyforestillinger, barneprogram og mange andre forskjellige former for underholdning. Radio var enestående i sin fremførsel til tross for at den kun brukte lyd.
Under andre verdenskrig var radio et viktig middel til å skaffe seg informasjon. I Tyskland var det dødsstraff for å lytte til utenlandske sendinger, og i ulike land ble apparatene konfiskert: I Norge i 1941, i Nederland skjedde det i 1943. Belgia og Frankrike som ble styrt av mer saklige militærforvaltninger, slapp konfiskering. I Danmark fikk folk også beholde radioene sine. Da tyskerne innså at de ikke kunne håndheve et forbud mot å lytte til BBC, var dette faktisk tillatt i Danmark under hele okkupasjonen, selv om bare et fåtall var klar over det.
Lyd (Audio)
Ved lave nivåer på antennesignalet vil det demodulerte signalet kunne få et dårlig signal/støy-forhold. AM påvirkes lett av forskjellige elektriske støykilder. Dette skyldes ikke at AM er en dårlig metode, men at den gang da standardene ble fastlagt gikk en ikke så langt opp i absolutt frekvens for kringkasting, og båndbredde ble tilsvarende dyrt – det var mange om beinet. FM, som kom mye senere og fikk langt større tildelt båndbredde, ville ikke være noe bedre hvis senderen bare hadde fått tildelt 10 kHz båndbredde.
Navigasjon
Vanlige radiofyr for fly og skipstrafikken, sender på frekvenser mellom mellombølgen og langbølgen og sender det samme signalet i alle retninger (NDB non directional beacon eller LOC localizer) Instrumentet i flyene er en klokke med en viser, som om den legges ned fremover, vil peke rett mot senderen. Når flyet flyr over en slik sender peker viseren først rett oppover, og pila snurrer rundt og peker nedover etter overflyvningen. Disse senderne sender tre eller to bokstaver i morsealfabetet, som identifiserer senderen.
Gustav-Adolf Sjöberg
Sjöberg vant en olympisk sølvmedalje i skyting under Sommer-OL 1908 i London. Han var med på det svenske laget som kom på andreplass i lagskyting 300 meter rifle, 3 stillinger med 4711 poeng gullvinnerne Norge skjøt 5055. De andre på laget var; Gustaf Adolf Jonsson, Per-Olof Arvidsson, Axel Jansson, Claes Rundberg og Janne Gustafsson. Sjøberg skjøt 760 poeng som var det fjerde beste resultatet på det svenske laget.
I den individuelle konkurransen på 300 meter rifle, 3 stillinger kom han på fjerdeplass
Sergio Villamayor
Sergio Villamayor (født 4. desember 1989) er en argentinsk moderne femkjemper.
Han representerte Argentina under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble nummer 30.
Christian Ihlen
Christian Ihlen (født 23. desember 1868 i Holmestrand, død 19. juni 1958 i Oslo) var en prisbelønt professor i teologi.
Han var sønn av reder i Holmestrand. Etter examen artium 1886 ved Drammen latinskole ble han cand.theol. 1892. Han gikk inn i i Høyre og ble innsatt som politisk folketaler 1893–94. Året efter var han redaktør Drammens Tidende. Fra 1895 var han stipendiat ved Det teologiske fakultet (UiO) der han i 1903 var en av søkerne som tapte for Johannes Ording i den såkalte «professorstriden» om å overta professoratet etter avdøde Fredrik Petersen. Ihlen fikk sin dr.theol. i 1906, og umiddelbar tilsettelse som professor i systematisk teologi ved Det Kongelige Frederiks Universitet hvorfra han ga seg i 1948.
Samtidig var han sekretær og formann i Den norske Israelsmisjon 1908–1948 og redaktør for Misjonsblad for Israel 1908–56. For Luthersk Kirketidende var han medredaktør 1911–18.
Anastasius I
Anastasius I kan være:
Kommandør (ordensklasse)
I noen lands ordener er kommandørgraden delt i to klasser, den høyere klasse kommandør med stjerne og deretter kommandør. Dette gjelder i de to norske ordenene, St. Olavs Orden og Den kongelige norske fortjenstorden. Kommandør med stjerne tilsvarer storoffiser i ordener organisert etter mønster av Æreslegionen, mens kommandørgradene er ekvivalente. Forkortelsen K1 benyttes ofte for kommandør med stjerne og kommandør av 1. klasse, mens forkortelsen K benyttes for kommandør.
Betegnelsen kommandør benyttes også som gradsbetegnelse i sjøforsvaret.
Ramon Isern
Ramon Isern Solé (født 26. juli 1914 i Barcelona, død 4. mai 1989 i Trondheim) var en spansk/norsk billedhugger, maler og grafiker. Han arbeidet også med collage og scenografi, og designet mønstre for ryer.
Han stilte første gang ut offentlig i 1932 eller 1933, i Galeries Laietanes i Barcelona.
I 1954 kom Isern til Oslo. Han fulgte sin første separatutstilling dit. Mens han var i Oslo ble han skilt fra sin spanske kone, og i desember 1955 giftet han seg med den norske skuespilleren, senere journalisten, Gerd Isern (f. Hoppestad). De flyttet til Trondheim i 1956. Sammen har de to sønner.
I 1959 ble han medlem av den norske kunstnergruppen Terningen, og i 1960 tok han selv initiativ til kunstnerfellesskapet Gruppe 5. De andre kunstnerne i fellesskapet var Håkon Bleken, Halvdan Ljøsne, Lars Tiller og Roar Wold, alle var Iserns kolleger fra NTH, der de underviste ved Arkitektavdelingen.
I 1963 ble han norsk statsborger.
Skulptur
De første 30 årene av sin karriere arbeidet han mest med figurative skulpturer, men for Isern var det ikke noe poeng å skape inntrykk av liv i skulpturen. Han konsentrerte seg om formen, volumene og overflatene, og la vekt på at skulpturen skulle ha egne kvalilteter, ikke ligne på – eller gjenskape – modellen i alle detaljer.
Av hans figurative arbeider, kan både Sittende sirkuspike og Naken i solen regnes blant hovedverkene.
Mot slutten av 1950-årene begynte han å arbeide i en abstrakt, modernistisk uttrykksform, blant annet i tredimensjonale verk av «skrapmetall». Ifølge ham selv vokste dette formspråket frem gjennom samtaler med Arne Korsmo og Gunnar S. Gundersen. Åpen form fra 1958 var hans aller første skulptur i et abstrakt formspråk.
I sin doktoravhandling omtaler Aamold Iserns produksjon som billedhugger som «mangfoldig, om ikke omfattende». Han har katalogisert 152 verknumre, som presenteres i en egen bildedel i avhandlingen.
Andre medier og teknikker
Fra omkring 1966 arbeidet Isern mest med andre uttrykksformer enn skulptur. De tredimensjonale arbeidene hans ble nå gjerne utformet i tilknytning til arkitektur. Han leverte fortsatt arbeider til konkurranser, og fikk i noen tilfeller oppdrag om utførelse. Et eksempel er et relieff til danskebåten MS «Kong Olav V» i 1960–1961, et annet alterutsmykningen til Lademoen kapell.
Fra begynnelsen av 1960-årene arbeidet han med papircollage. I starten skar han formene direkte i farget papir, men etterhvert ble teknikken mer spontan. Han rev istedenfor å skjære, og brukte blant annet papirbiter han fant, og biter av plakater. I 1961 inngikk Isern en avtale med tekstilbedriften A/S Sellgren & Co. Utgangspunktet for produksjon i bedriften var Iserns collager, som ble overført til arbeidstegninger for knyttede ryer. Tanken var dels å vise ryer på Iserns utstillinger, dels å produsere ryesett, med oppskrift og garn, beregnet for at kjøperne selv skulle knytte ryene. Både Nordenfjeldske kunstindustrimuseum og Nasjonalgalleriet kjøpte ryer fra hans utstillinger. Isern ville gjerne nå ut til et større publikum med sin kunst, noe han oppnådde ved ryesalget.
Utstillinger (utvalg)
I Aamolds doktoravhandling finnes en omfattende oversikt over Iserns utstillinger.
Greve av Nantes
Greve av Nantes var en adelstittel i middelalderen for det opprinnelige frankiske herskerne av franske byen Nantes og det tradisjonelle området rundt under karolingerne. Deres landområde i det vestlige Frankrike ved elven Loire og rundt 50 km fra atlanterhavskysten fungerte som et grenseområde mot bretonerne i særlig Vannes. På midten av 800-tallet ble landet til sist erobret av bretonerne og tittelen ble en subsidiær eller tilleggstittel for de bretonske herskerne.
Øystein Bjørbæk
Øystein Bjørbæk (født 3. september 1953 i Førde) er en norsk pedagog og skoleleder og tidligere friidrettsutøver. Siden 1984 har han arbeidet ved Alberthaugen ungdomsskole, hvor han nå er rektor.
Han tok videregående skole på Firda gymnas og i 1974 tok han lærerutdanning i Bodø. Fra 1981 var han lærer ved Kirkhaugen ungdomsskole. Han fikk fort ansvaret for elever med behov for tettere oppfølging, og etablerte en egen skole på Alberthaugen i 1984 der han senere ble rektor.
Greve av Nantes
Norrøne herskere
Vikinger som ikke var knyttet opp til franske adelstitler
Øystein Bjørbæk
Bjørbæk var en flere år fysisk trener for fotballaget Bodø/Glimt. Han er trener for sin sønn, Torkel, som følger sin fars fotspor som diskoskaster.
Greve av Nantes
Bretonske grever (Huset Cornouaille)
Cornouaille er en fransk avledning fra Cornwall, men viser her til en historisk region i Bretagne
Femern Bælt-tunnelen
Den opprinnelige planen var å bygge en skråkabelbru mellom den danske øya Lolland og den tyske øya Femern, men prosjektselskapet Femern A/S vurderte deretter flere typer broer opp mot en 20 km lang senketunnel. Forbindelsen skal i prinsippet gå på samme sted som fergeforbindelsen Rødbyhavn-Puttgarden går i dag.
Selve Femern Bælt-tunnelen mellom Danmark og Tyskland er alene et dansk anliggende. Femern A/S står for å planlegge, designe, bygge og en dag drive forbindelsen på vegne av Transportministeriet, som eier Femern A/S. På hver side av byggeriet skal den eksisterende infrastrukturen, herunder flere broer, oppgraderes, hvilket man har vært i gang med lenge i Danmark.
Den opprinnelige planen var at forbindelsen skulle stå klar i 2018, men nye miljøkrav og andre forsinkelser har ført til at den offisielle åpningen kan bli utsatt til 2026 eller 2029.
Forbindelsen skal ha plass til en firefelts vei samt en dobbeltsporet jernbane. Tunnellen blir en del av Fuglefluktlinjen, eller transportkorridoren mellom Danmark og Tyskland. Prosjektet vil skape positive økonomiske ringvirkninger ved å gjøre transportavstanden mellom Skandinavia og Tyskland betydelig kortere.
Politiske forhold
Det har vært adskillig større interesse for prosjektet i Danmark enn i Tyskland. I Tyskland ønsket en heller å utvide og forbedre eksisterende motorveinett i Slesvig-Holsten og Mecklenburg-Vorpommern. En del av det nye veiprosjektet er en 30 km lang motorveistrekning fra Heiligenhafen til Puttgarden, samt en modernisering av jernbanenettet mellom Ringsted og Lübeck.
Femern-forbindelsen skal finansieres med et bompengeanlegg på dansk side, men prisen vil ikke bli høyere enn tilsvarende pris på ferga som i dag trafikkerer strekningen. En er derfor avhengig av økt trafikk for å få budsjettet i balanse. Erfaringene fra Øresundsforbindelsen er så gode at en fra dansk side kalkulerer inn en betydelig trafikkvekst. Den 29. juni 2007 ble den danske transportminister Flemming Hansen enig med den tyske trafikkminister Wolfgang Tiefensee om byggingen av forbindelsen. En del av avtalen er at den danske staten får beholde fremtidige inntekter fra forbindelsen, når anlegget er nedbetalt. Avtalen innebærer utvidelse av den tyske veien og jernbanen, men det ble i avtalen ikke avsatt penger til ny Storstrømsbru eller Femernsundbru. Senere har man besluttet å avsatte penger til ny Storstrømsbru og Femernsundbru grunnet de er i dårlig stand.
Etter en politisk avtale mellom den danske regjeringen og Socialdemokraterne, SF og Det Radikale Venstre i september 2008 vil det bli vedtatt en egen prosjekteringslov. . Den 26. mars 2009 ble forbindelsen vedtatt i det danske Folketinget, med 104 stemmer for og 3 mot.
Anlegget
Den første planen var å etablere en 19 kilometer lang bru med 4 søyler med en høyde på 281 meter og en avstand på 724 meter. Men da grunnundersøkelsene viste store forekomster av en paleogen og svellende leire på bunnen i Femernbælt, måtte byggherrene revurdere planene og undersøke om en 20 km lang senketunnel ville være en bedre løsning. Forbindelsen vil uansett forkorte reisetiden mellom Lolland og Tyskland med omkring en time, og en tror at 9200 biler og 40000togpassasjerer vil benytte tunnelen hvert døgn.
Jernbanen må bygges om fra enkeltspor til dobbeltspor mellom Vordingborg og Lübeck (160 km). På den danske siden forventes jernbanebyggingen å koste 5 milliarder kroner. Bygging av ny Storstrømsbru ble igangsatt 2018 og forventes ferdigstilt i 2025 for biltrafikk og 2027 for togtrafikk. I Danmark er det motorvei hele veien fra København til Rødbyhavn. På tysk side skal det bygges 25 km motorvei, men Femernsundbrua (1 km lang) skal beholdes med to kjørefelt og et jernbanespor.
Femern-forbindelsen er for tiden det største infrastruktur-prosjektet i hele Nord-Europa. Det er opprettet et eget selskap, Femern AS, som er ansvarlig for utbyggingen. Femern AS har engasjert en konsulentgruppe ledet av Rambøll (Danmark), Arup (Storbritannia) og Tec (Nederland) til å utrede planene om en senketunnel, mens en annen konsulentgruppe ledet av Cowi AS (Danmark) og Obermeyer (Tyskland) utreder broprosjektet nærmere.
Femern-prosjektet er større enn både Øresundsforbindelsen med Øresundsbroen og Storebæltsbroen, som begge rommer en dobbeltsporet jernbane og en firefelts motorvei. Øresundsbroen er 7850 meter lang og en del av den 15,9 km lange tunnel- og broforbindelsen mellom København i Danmark og Malmö i Sverige. Storebæltsbroen består av en ca. 18 km lang todelt broforbindelse mellom Fyn og Sjælland via Sprogø.
Våren 2019 startet forberedende byggeaktiviteter, slik som bygging av bolig- og administrasjonsfasiliteter og anlegg av en fabrikk for betongelementer. I mai ble det gitt en såkalt strakstillatelse til å starte forberedende byggeaktiviteter på land i Tyskland, mens eventuelle klager mot den tyske godkjennelsen behandles.
1. januar 2021 startet arbeidet med selve tunnelbyggingen, med en offisiell online seremoni.
Grunnforholdene
Havbunnen i Femernbælt består i stor grad av svellende leire, det vil si en spesiell type leire som er hardt sammenpresset og har lite væske i seg. Men når leiren blir avlastet og får tilgang til vann, for eksempel på grunn av grave- og anleggsarbeider, suger den opp væske og øker i volum. Hvis leiren deretter blir belastet med for eksempel en pel eller vekten av en betongkonstruksjon, vil den synke noe sammen igjen. Ukontrollerte svellinger og setninger kan i verste fall forårsake store skader på konstruksjoner, og derfor er det viktig å gjennomføre detaljerte undersøkelser før endelig design av fundamentløsning begynner.
Norges Geotekniske Institutt er involvert i en rekke laboratorietester og felttester av svelleleiren og de øvrige grunnforholdene i Femernbælt. Undersøkelsene skal gjennomføres i løpet av 2010 og 2011, og resultatene er med på å avgjøre om stredet skal krysses med bro eller senketunnel.
De første laboratorietestene viser at bunnen av Femernbælt inneholder minst to ulike typer leire, som begge bør karakteriseres grundig før byggearbeidene starter. Den ene leiren, som finnes på varierende dyp over store deler av den aktuelle traseen, er muligens den tetteste leiren som noensinne har vært testet i NGIs laboratorium. Denne tettheten kan gjøre det mer krevende å banke ned pelefundamenter i den. Leiren har også svært lang konsolideringstid, og det betyr at leiren rundt en eventuell pel vil bruke lang tid på å bli stabil etter at pelen er banket ned. Det normale er at leiren under en nylig installert pel får økt bæreevne i løpet av en forholdsvis kort konsolideringsfase.
NGI fikk oppdraget tilknyttet feltforsøkene på grunn av instituttets erfaring med instrumentering under vann, og fordi instituttet leder det store forskningsprosjektet Time effects on pile capacity som går ut på å undersøke hvordan styrken av pelefundamenter utvikler seg over tid. Peletestene i Femerbælt er en fortsettelse av dette forskningsprosjektet, men med den store forskjellen at alt foregår under vann. Det har vist seg flere ganger at peler kan øke sin bæreevne med 10 til 50 prosent i løpet av to år, og med 50 til 100 prosent i løpet av ti år.
NGIs laboratorieundersøkelser på leire- og jordprøver utføres på oppdrag for det danske geotekniske instituttet GEO. NGIs laboratorium er det eneste i verden som er kvalifisert til å gjennomføre noen av de testene som er nødvendige for å karakterisere leire av den typen som finnes på bunnen av Femernbælt.
Det danske entreprenørfirmaet Per Aarsleff A/S er hovedansvarlig for de marine operasjonene knyttet til felttestingen, etter at bedriften vant oppdraget i en internasjonal konkurranse.
Spøkelseskreps
Undergrupper:
Spøkelseskreps (Caprellidae eller Pariambidae) er en familie i overfamilien Caprelloidea («spøkelsesamfipoder») som videre inngår i ordenen amfipoder (Amphipoda), en type marine krepsdyr. Gruppen består totalt av anslagsvis 150 arter. Familien har flere underfamilier og består av minst 88 slekter. Det er flere måter å fremstille fylogenien rundt denne gruppe, som kan defineres som enten overfamilie eller familie.
I Norge finnes arter av slektene Aeginina, Caprella (flere arter), Metacaprella, Pariambus, Proaeginina, Pseudoprotella og Phtisica. En av disse er den sterkt invasive arten Caprella mutica, som opprinnelig stammer fra Japanhavet men som har spredd seg med skip og drivtang til nesten hele kloden.
Økologi og livsforhold
Spøkelseskreps lever utelukkende i havet, og er funnet i nær sagt alle verdenshav, men med sterkere representasjon i Stillehavet, og delvis i Atlanterhavet, enn i andre hav. De fleste arter foretrekker tidevannssonen, mens noen relativt få arter er funnet på dyp helt ned til 4 000 meter. De lever gjerne på mosdyr (bryozoa), alger, eller på tang. De holder seg fast på underlaget med bakbeina.
Artene er altetende, og lever på diatomer, detritus (bunnavfall), protozoer, ulike plankton, og larver av andre krepsdyr. Noen filtrerer mat ut av vannmassene med antennene, andre skraper detritus av underlaget eller fanger mikroorganismer med forlemmene. De fleste av artene er rovdyr som aktivt kan fange annen mat. De kan likne underlaget de sitter på og sitte og vente på byttedyr som strømmer forbi i vannmassene.
Selv er de typisk byttedyr for reker, anemoner, eller maneter. De er ikke en viktig matkilde for fisk, men de utgjør en viss matkilde for brenningsabbor-arten Cymatogaster aggregata i dens paringssesong i Stillehavet.
Taksonomi
Gruppens systematikk er beskrevet på ny i 2013. En moderne oppdatering av systematikken gis nedenfor i lys av 2013-revisjonen med basis i WoRMS-databasen.
Tinglysningsretten
Tinglysningsretten er en domstol som har ansvaret for tinglysningen i Danmark. Domstolen er beliggende i Hobro.
Domstolen ble opprettet 1. januar 2007 som følge av domstolsreformen. I september 2009 overtok Tinglysningsretten tinglysningsoppgavene fra byrettene, og overgikk ved samme anledning til full digital saksbehandling.
Den 21. mars 2011 overgikk Andelsboligbogen og Personbogen til digital form.
Runesteinen ved Froland kirke
Runesteinen ved Froland kirke, Aust-Agder, er en stein som opprinnelig sto ute på kirkegården i Froland. Den er registrert av Riksantikvaren med ID nr. 84205.
Steinen er første gang omtalt av biskop Wegener i 1639, og han laget da også en tegning av innskriften. Etter dette vet man ikke mer om den før i 1845, da Morten Dedekam fant «en runestein i en trapp som fører fra kirkegården ned mot elva». Steinen var tydeligvis slått i stykker for å brukes som trappetrinn, og bare en av delene er bevart. Ut fra Wegeners tegning mangler i dag ti av runene.
Deretter forsvant steinen igjen, til klokkeren fant den igjen i 1897, da i kirkegårdsmuren. Året etter ble steinen satt inn i våpenhuset i kirken, der den står den dag i dag. Innskriften lyder:
På norrønt blir det: Hér liggr þorleifr, son Gunnars à Birta
Og på moderne norsk: «Her ligger Torleif, sønn av Gunnar på Birte»
«Birte» kan sannsynligvis henspille på Birtevann i Fyresdal.
Phad
Phad (γ UMa / γ Ursae Majoris / Gamma Ursae Majoris) er en stjerne i stjernebildet Store bjørn. Den er også kjent under navnene Phecda og Phekda. Navnene kommer fra det arabiske ordet فخذ fakhdh [faxð], (den store bjørns) «lår». Phad er en av stjernene i Karlsvognen.
Dâmreifjellene
Beskrivelse
Disse fjellene er en avlegger av Krâvanhfjellene, men de er adskillig mindre. Det høyeste punktet er Phnom Bokor på 1081 meter (3547 fot) over havet. Fjellene ligger like ved bredden av Thailandgulfen, og de tett skogkledde åsene får i snitt 3800-5000 mm nedbør årlig på vestsiden (som følge av sørvestlige monsunvinder), men bare 1000-1500 mm på regnskyggesiden mot øst.
Dâmreifjellene var frem til 1975 det viktigste sentrum i Kambodsjas pepperdyrking. Etter de mellomliggende år med borgerkrig og omveltninger har dette landbruket langsomt begynt å ta seg opp igjen fra slutten av 1990-tallet.
Turisme
Phnom Bokor nasjonalpark opptar det meste av øvre nivåene og toppene av Dâmreifjellene. Myndighetene prøver å dempe ulovlig hogst. Parken har et stort utvalg av plantearter, inkludert sjeldne orkidéer, samt noen spektakulære fosser i regntiden.
Det er en forlatt fransk by på toppen av Phnom Bokor, kjent som Bokor Hill Station (station Climatique du Bokor), der eliten av franske offiserer tilbrakte ferien i den varme årstiden. Stedet har også en kirke og et kasino, alt i en falleferdig tilstand. Her er også en utpost for den Kambodsjanske hæren som også fungerer som et ungdomsherberge i mangel av andre overnattingsmuligheter. Begge stedene har nå blitt turistattraksjoner, men veien opp dit, bygget i 1907, er i dårlig stand.
Fernão
Fernão er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Offiser (ordensklasse)
Offiser er en ofte benyttet betegnelse på en grad innen en orden, i særdeleshet i slike som er organisert etter mønster av den franske Æreslegionen. Slike ordener har fem grader med trinnene:
I noen lands ordener er kommandør- og riddergraden delt i to klasser. Dette gjelder i de to norske ordenene, St. Olavs Orden og Den kongelige norske fortjenstorden. Ridder av 1. klasse i disse to grader tilsvarer offisersgraden i femgradige ordener etter Æreslegionens mønster.
Kroatia under Vinter-OL 1994
Kroatia under Vinter-OL 1994. Tre mannlige sportsutøvere fra Kroatia deltok i to grener alpint og langrenn under Vinter-OL 1994 i Lillehammer i Norge. Kroatia, som deltok for andre gang i et vinter-OL, vant ingen medaljer. Beste plassering var en 27.-plass i storslalåm for menn.
What Happens in Vegas
What Happens in Vegas er en amerikansk romantisk komedie fra 2008 produsert av 20th Century Fox. Hovedrollene spilles av Cameron Diaz og Ashton Kutcher. Tittelen er basert på slagordet «Det som skjer i Las Vegas, forblir i Las Vegas».
Handling
I New York City, blir Joy Ellis McNally (Cameron Diaz) dumpet av sin forlovede etter at hun arrangerer en overraskelsesfest på bursdagen hans. Samtidig får Jack Fuller (Ashton Kutcher) sparken fra jobben sin, og han reiser sammen med sine beste venner Toni (Lake Bell), en bartender, og Jeff (Rob Corddry), en advokat, til Las Vegas. Joy Ellis og Jack møtes ved en tilfeldighet når de får samme hotellrom på grunn av en datafeil ved hotellet. Etter å ryddet opp i misforståelsene går de på fest og drikker seg fulle sammen. De ender opp med å gifte seg i fylla. Neste morgen, innser de feilen, og de bestemmer seg for å ta ut skilsmisse.
Før de rekker å skille seg, bruker Jack en mynt Joy gir ham på en spilleautomat. Jack vinner tre millioner dollar i jackpot. Joy minner ham på at de er gift, og dermed har hun krav på halvparten av pengene når de skiller seg. De returnerer til New York, hvor de prøver å ta ut skilsmisse. Dommeren (Dennis Miller) sier at han ikke vil skille dem før de har prøvd å bo sammen i seks måneder, samtidig som de deltar i ukentlige møter med en ekteskapsrådgiver (Queen Latifah). Hvis de jobber med ekteskapet, men likevel vil skille seg etter seks måneder, vil de få lov til å beholde halvparten av gevinsten hver. De nygifte planlegger mer og mer utspekulerte ordninger for å undergrave hverandre. Jack forteller Joy at en rådgivningstime er kansellert, slik at hun går glipp av hele timen. Joy inviterer flere venninner til leiligheten deres for å få Jack til å være utro mot henne.
Jack gir Joys eks-forlovede, Mason (Jason Sudeikis), forlovelsesringen hennes uten at Joy får vite om det. Etterhvert oppdager Jack og Joy at de har utviklet en uventet tiltrekning til hverandre, og de innser snart at ved å være sammen med hverandre har de brakt frem det beste i dem begge. Etter seks måneder skal en dommer avgjøre hva som skal skje med pengene. På vei til høringen, møter Joy sin eks-forlovede Mason og han forteller at han vil gifte seg med henne. Han gir henne tilbake forlovelsesringen hennes. Joy innser at Jack vil at hun skal bli sammen med Mason igjen, og være utro mot ham, slik at Jack kan beholde alle pengene selv. Joy forlater Mason og går til høringen. Under rettsmøtet, vitner ekteskapsrådgiveren om at paret virkelig prøvde å jobbe med ekteskapet. Dommeren bestemmer at paret skal dele på pengene som er igjen. Joy sier at hun ikke ønsker pengene, og hun gir forlovelsesringen sin til Jack. Jack innser at hun vet at han snakket med Mason.
Joy får tilbud om forfremmelsen hun har arbeidet så lenge for, men hun ombestemmer seg og forteller sjefen at hun heller vil gjøre ingenting, snarere enn å gjøre noe hun hater og være ulykkelig. Jack snakker med sine foreldre, og de mener at det ser ut som han og Joy er forelsket. Jack innser sine feil, og begynner å lete etter Joy. Men Joy har sluttet i jobben, og ingen vet hvor hun befinner seg. Jack tror hun har gått til en strand (Fire Island, New York) som hun fortalte ham om. Det eneste stedet hvor hun følte seg virkelig lykkelig. Jack ber henne om å bli hans kone igjen, og hun sier ja. De klemmer før Joy sier at hun ikke lenger har noen jobb, og hun ikke har noen anelse om hva hun skal finne på nå. Jack minner henne på at de har mye penger igjen. Joy sier at de traff jackpot, noe Jack er enig i (henviser til både pengene og til hverandre).
EM i langdistansetriatlon 2012
EM i langdistansetriatlon 2012 (europamesterskapet i langdistansetriatlon) ble arrangert i Roth i Tyskland i 2012.
Walter Pater
Walter Horatio Pater (født 4. august 1839, død 30. juli 1894) var en engelsk essayist, romanforfatter og skrev om billedkunst og litteratur.
Pater utga fra 1866 i Westminister Review med flere tidsskrifter et antall kunst- og litteraturhistoriske artikler etter en studiereise til Italia i 1869, hovedsakelig fra renessansens kulturverden, under tittelen Studies in the History of the Renaissance (1873, nye og utvidete utgaver 1877 og 1888). Blant hans øvrige arbeid er Marius the Epicurean (1885, en psykologisk roman fra Marcus Aurelius' tid), Imaginary Portraits (1887, filosofiske noveller) samt fire essaysamlinger. Han hentet sin filosofiske inspirasjon fra førsokratikerne og Epikuros, og koblet disse med samtidens evolusjonsteori, og kan bli betraktet som en ren estetisk livsoppfatning som i Storbritannia fikk gjennomslag hos forfattere som blant annet John Addington Symonds, Coventry Patmore, Oscar Wilde og George Moore. Hans samlede verker, Collected Works, ble utgitt i ti bind i tiden 1919-1921.
Tidlig liv
I 1853 ble Pater sendt til en skole i Canterbury hvor Canterburykatedralens skjønnhet gjorde et voldsomt inntrykk som forble hos ham resten av livet. Som skolegutt leste han John Ruskins Modern Painters, som bidro til hans livslange tiltrekning for studiet av kunst og ga ham en smak for velformulert prosa. En utmerkelse ved skolen førte til at han kunne fortsette i 1858 ved Queen's College ved University of Oxford.
Som student av lavere grad var han en sky lesehest med få venner. Akademikeren Benjamin Jowett merket seg hans potensial og tilbød ham privatundervisning. I Jowetts klasser var imidlertid Pater en skuffelse. Han tok literae humaniores (studiet av klassikerne) i 1862. Som gutt han omfavnet tanken om å gå inn i kirken, men ved universitetet hadde hans tro på kristendommen blitt rystet og tenkte deretter å bli en prest i den unitariske kirke, men til tross for hans tiltrekkelse for kirkens rituelle og estetiske elementer, mistet han interessen for troen og oppga prestegjerningen. Etter utedannelsen ble han ved Oxford og underviste i klassiskerne og filosofi for private studenter. Hans år med lesning og studier betalte seg: han ble tilbudt et medlemskap ved Brasenose College i Oxford på grunnlag av hans egenskap å forelese i moderne tysk filosofi og han slo seg ned med tanke på en akademisk karriere.
Karriere og forfatterskap
Dannelsesreiser til kontinentet, kombinert med muligheter for utvidede studier og forelesninger ved Oxford betydde at Paters distraksjoner økte betydelig. Han ble akutt opptatt av kunst og litteratur, og begynte å skrive artikler og anmeldelser. Det første som ble utgitt var et essay om poeten Samuel Taylor Coleridge i 1866 i Westminster Review. Noen få måneder senere kom hans essay om den tyske historikeren Johann Joachim Winckelmann, også i samme tidsskrift (1867). I det påfølgende året kom hans fintfølende studie av «Aesthetic Poetry», om William Morris og de litterære prerafaelittene, i Fortnightly Review, og som ble etterfulgt av essayer om de italienske renessansemalerne Leonardo da Vinci, Sandro Botticelli, Pico della Mirandola og Michelangelo. Disse fire siste ble samlet, sammen med andre tilsvarende tekster, i hans Studies in the History of the Renaissance (1873), omdøpt til The Renaissance: Studies in Art and Poetry i andre utgave og påfølgende utgivelser. Hans essay om Leonardo inneholdt hans omtalte drømmeri om maleriet Mona Lisa, og hans essay om Botticelli bidro til å gjenoppvekke interessen for denne store maleren.
Hans kortfattede «Conclusion» til The Renaissance ble hans mest innflytelsesrike utgivelse. Det inneholdt kjernen av hans estetiske filosofi som fremmet en kultivering av heftig reseptivitet til skjønnhet og til sensasjonens øyeblikk, i livet, kunsten, musikken og litteratur, men sier ingenting i støtte for Ruskins framhevelse av kunst som kilde for moral eller sosial oppbyggelse. Nå var han blitt sentrum for en liten, men begavet sirkel i Oxford (han underviste Gerard Manley Hopkins og Oscar Wilde) og fikk respekt i Londons litterære verden og hinsides. Flere av pre-raphaelittene var blant hans venner.
I 1874 mistet han i siste liten et tidligere løfte om et protektorskap (overoppsyn av studenter) av hans tidligere mentor Benjamin Jowett, lektor av Balliol College ved Universitetet i Oxford. Grunnen til den overraskende helomvendingen har vært et mysterium fram til ganske nylig da det dukket opp nedtegnelser som dokumenterte en affære med en nitten år gammel student, William Money Hardinge. Studenten hadde fått ufortjent oppmerksomhet som et resultat av hans frimodige homoseksualitet og blasfemiske dikt. Mange av Paters verker hadde fokus på mannlig skjønnhet, vennskap og kjærlighet, enten på et platonisk vis eller i et mer direkte fysisk vis.
Pater ble deretter en kandidat for et professorat i poesi ved et annet fakultet i Oxford, men trakk seg fra konkurransen i kjølvannet av personlig kritikk, delvis fremmet av W. H. Mallock i en satirisk nøkkelroman kalt The New Republic (1878) hvor blant annet Walter Pater ble avbildet som stereotypisk feminin engelsk litterat.
Bevisst på hans voksende innflytelse og oppmerksom på at hans ovennevnte «Conclusion» kunne bli feiltolket som umoralsk forsøkte Pater på å klargjøre og gi eksempler på sine tanker med skjønnlitterære virkemidler. I hans filosofiske roman Marius the Epicurean (1885) med handling fra romertidens Roma. Han viser, med utførlig intellektuell og poetisk innlevelse, men av liten berettende interesse, sitt ideal for estetisk liv, hans filosofi om skjønnhet herdet av askese, og hans teori om den stimulerende effekt av å strebe etter skjønnhet som et ideal i seg selv. Romanens begynnelse og avsluttende episoder avslører hans fortsatte nostalgi for en atmosfære, ritualer og fellesskap for den religiøse tro som han hadde tapt.
I 1887 utga han sin andre roman, Imaginary Portraits, bestående av fire psykologiske studier av fiktive figurer i historiske omgivelser, hver av dem var delvis skjulte selvportrett. Denne formen for «oppdiktede portrett» var en egen litterær sjangre som han kom til å spesialisere seg på. Her undersøkte han spenningene mellom intellekt og følelse, askese og estetikk, sosial skikker og umoral, som økende komplekse. Det lå underforståtte advarsler mot å forfølge intellektuelt det ekstreme i henhold til det estetiske eller sanselige. Et tredje portrett, «Sebastian van Storck», var en kraftfull kritikk av filosofisk solipsisme (jeget er det eneste som eksisterer), og er kanskje hans fremste skjønnlitterære stykke.
Appreciations, with an Essay on Style (Vurderinger, med et essay om stil) ble utgitt i 1889 og med en revidert andre utgave året etter. Dets forord argumenterte for en subjektiv, impresjonistisk reaksjon på kunst og litteratur i motsetning til den mer tørre, mer objektive og noe mer moralistiske kritikk som ble praktisert av Matthew Arnold (1822–1888) og andre. Paters undertrykkelse i den reviderte utgaven av hans fine essay om «Aesthetic Poetry» antyder imidlertid enten en økende konservatisme fra hans del, eller kanskje mer sannsynlig en økende forsiktighet i henhold til en fiendtlig kritikk fra et samfunn som var skremt av hans rykte som «hedonist».
I 1893 kom han med sitt akademiske verk om Platon og platonismen som også omfattet et sympatiske studie av antikkens Sparta, og året etter utga han den delvis selvbiografiske boken Imaginary Portrait, The Child in the House. Hans sinnelag begynte på denne tiden å oppholde seg ved den religiøse interessen hadde som ung. De som mente å kjenne ham best mente at om han hadde levd lengre ville han ha forfulgt sin ungdommelige forsett om å bli geistlig. Det var sannsynligvis ønsketenkning. Hans siste skrifter peker heller mot en fornyet interesse for gotiske katedraler, utløst av en gjentatte reiser til nordlige Europa sammen med sine søstre som han da levde sammen med i nordlige Oxford. Walter Pater døde i en trapp på fakultet av hjertesvikt frambrakt av reumatisk feber da han var 55 år gammel. Han ble gravlagt ved gravlunden Holywell i Oxford.
Mot slutten av hans liv fikk Paters forfatterskap en betydelig innflytelse. De prinsippene som kom til å bli betegnet som Aesthetic Movement – Den estetiske bevegelse kan delvis spores tilbake til ham, og hans effekt var delvis merkbar på en av bevegelsens ledende skikkelser, Oscar Wilde. En del av de tidlige modernister som Marcel Proust, Andre Gide, og W.B. Yeats beundret hans forfatterskap og hans innflytelse kan bli sporet i de subjektive, bevissthetsstrøm-romaner fra tidlig på 1900-tallet. Idealister har funnet, og vil alltid finne, inspirasjon i hans ønske om «alltid brenne med denne harde, edelsteinlignende flamme», og i hans bestrebelse på å finne «den høyeste kvalitet» i «øyeblikk som passerer».
Metode og stil
Walter Pater var høyt beundret for sin prosastil som han strebet å gjøre verdig hans egne estetiske idealer, og han gjorde store anstrengelser i å korrigere sine tekster. «Jeg har kjent skribenter av alle typer, men ingen hvor arbeidet med komposisjonen ble gjort med slike fødselssmerter og sjelekval som det var med Pater,» skrev Edmund Gosse som også beskrev Paters metode for komposisjon: «Så bevisst var han av modifikasjoner og tillegg som ville inntre at han alltid skrev på linjert papir og etterlot hver andre linje åpen». Som et resultat var Paters stil, ordnet og ettertenksom i tonen som den var, i ordene til G. K. Chesterton, et «umåtelig forsøk på objektivitet». Faktisk var dens rikdom, dybde, og skarpsindighet i dens følsomme rytme, perfekt samstemt til hans livsfilosofi.
Litteratur
Wright, T. (1907): The Life of Walter Pater
McHenry County (Illinois)
McHenry County er et fylke i den amerikanske delstaten Illinois. Administrasjonssenteret ligger i Woodstock. Her ligger bl.a. landsbyen Trout Valley som tidligere var den private eiendommen til John D. Hertz, eier av Hertz Car.
McLean County (Illinois)
McLean County er et fylke i den amerikanske delstaten Illinois. Administrasjonssenteret ligger i Bloomington.
Duilio Carrillo
Duilio Carrillo (født 24. mars 1997) er en meksikansk moderne femkjemper.
Han representerte Mexico under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble nummer 33.
Storåa
Storåa (også skrevet Storå, Storåi, Storåna, Storåni, Storåne, Storåga) er et vanlig navn på elver i Norge, og kan vise til:
Heerodden
Heerodden, tidligere kjent også som Kap Heer og Cap Heer, er en odde 3,8 km nord for Barentsburg på Spitsbergen. Den omfatter strengt tatt to utspring, Isbjørnodden og Heerodden. Odden har en steil kystlinje og flatt platåland, og fyrlykt - Heerodden lykt - ytterst på pynten.
Det russiske gruveselskapet Trust Arktikugol har en helikopterbase på Heerodden, som frakter personell til og fra Svalbard lufthavn, Longyear. Helikopterbasen er en av to helikopterbaser til ikke-allmenn bruk på Svalbard. Den andre helikopterbasen ligger på Finneset sør for Barentsburg. Den 30. mars 2008 styrtet et russisk helikopter på Heerodden under landing.
Historie
Heerodden har sitt navn etter den sveitsiske botanikeren Oswald Heer (1809–83).
I 1907 satte det amerikanske selskapet Ayer & Longyear, med deltakelse av John Munro Longyear, opp en hytte for gruveskjerping i sesongen 1907-08, på samme sted.
Det er en kirkegård fra før andre verdenskrig på Heerodden, trolig brukt av nederlenderne tidlig i århundret.
Under andre verdenskrig var det i siste fase etablert et norsk kanonbatteri på Heerodden. Kanonen ble demontert fra jageren «Sleipner» og fastmontert på berget her. Det er fortsatt mulig å se restene av dette krigsminnesmerke, og det er planer om å legge stedet til rette for turister.
Francesco Napoleone Orsini
Francesco Napoleone Orsini (død 1312 i Avignon) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var nevø til pave Nikolaus III.
Han ble kreert til kardinal i desember 1295 av sin onkel pave Bonifatius VIII.
Menard County (Illinois)
Menard County er et fylke i den amerikanske delstaten Illinois. Administrasjonssenteret ligger i Petersburg.
Holyrood
Holyrood (Skotsk-gælisk: Taigh an Ròid, skotsk: Halyruid ) er et område i Skottlands hovedstad Edinburgh. Det ligger øst for byens sentrum med enden av Royal Mile. Holyrood var tidligere en egen burgh i Canongate før byen ble utvidet i 1856. Området hadde da en rekke bryggerier og et flintglassverk på slutten av 1700- og 1800-tallet. Den vestlige delen av Holyrood, bortsett fra Holyrood Park, blir i dag kalt Canongate og Dumbiedykes.
I Holyrood ligger blant annet:
Sø- og Handelsretten
Sø- og Handelsretten er en domstol i København som behandler handelssaker og sjøsaker. Det er borgerlige saker, som krever behandling av sakkyndige. Sø- og Handelsretten består av en president, to visepresidenter, to dommere og et antall sakkyndige.
I saker vedrørende sjøulykker er det ved denne domstolen mannskapet fra det pågjeldende skip skal avgi sjøforklaring, hvis ikke en annen byrett har den stedlige kompetanse.
Álvaro Sandoval
Álvaro Sandoval (født 5. november 1990) er en meksikansk moderne femkjemper.
Han representerte Mexico under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble nummer 35.
Armadillo
Armadillo er en dansk dokumentarfilm fra 2010 regissert av Janus Metz. Filmen omhandler en dansk tropp på oppdrag fra den fremskutte militærbasen Armadillo som ligger i den sør-afghanske provinsen Helmand. Filmen beretter blant annet om den voksende kynisme og motløshet hos soldatene.