cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Boris Skossyreff
I desember 1933 oppnådde han andorransk statsborgerskap og litt etter presenterte han en plan for å reformere administrasjonen i landet, noe som inkluderte å opprette flere embeter som han stilte seg selv som kandidat til. Han kom snart opp i vanskeligheter og ble utvist rundt mai 1934. Den 12. juli utropte han, mens han oppholdt seg i Urgel, seg selv som Boris I, eneherskende prins av Andorra og «regent for Hans Majestet, Kongen av Frankrike», og erklærte krig mot biskopen av Urgel (den andre herskeren av Andorra). 20. juli ble han arrestert og tatt med til Barcelona og så, 23. juli, til Madrid, hvor han satt fengslet frem til han ble utvist i november.
Moa Martinson
Martinsons mest kjente verk er den selvbiografiske trilogien om Mia: Mor gifter sig, Kyrkbröllop og Kungens rosor. Romanserien bygger delvis på føljetongen Pigmamma som hun skrev i 1928-29 for tidsskriftet Brand. I bøkene forteller hun usentimentalt om hendelser i Norrköping omkring århundreskiftet.
Boris Skossyreff
De spanske myndighetene som holdt ham i varetekt la merke til at han hadde et nederlandsk pass som fortalte at han ble født 12. juni. Han sa selv at han var en hvitrussisk innvandrer, født i Vilnius.
Moa Martinson
Et tilbakevendende tema i Martinsons forfatterskap er vennskap mellom kvinner. Blant hennes senere verk er de historiske romanene om bondeliv i Östergötland, Vägen under stjärnorna og Brandliljor. Den såkalte «Bettyserien» bygger på hennes egne år som alenemor på torpet Johannesdal.
I 1928 hadde hun truffet dikteren Harry Martinson, og de giftet seg 3. oktober 1929. De ble boende på torpet. Ekteskapet var til å begynne med lykkelig, men Harry var utro, og separasjon ble fulgt av gjenforening. Han forlot henne i 1939, vinteren 1940 tok Moa ut skilsmisse, og ekteskapet ble oppløst i 1941. Ivar Lo-Johansson, som var god venn av dem begge, skildret ekteskapet i Tröskeln.
Filmer
I 1986 ble det laget en spillefilm, Moa, om hennes liv, regissert av Anders Wahlgren med Gunilla Nyroos i hovedrollen.
Glass Onion: A Knives Out Mystery
Glass Onion: A Knives Out Mystery var en amerikansk film fra 2022 regissert av Rian Johnson, med manus skrevet av Rian Johnson og Ram Bergman.
Filmen var en oppfølger til Knives Out fra 2019, med Daniel Craig som gjentar sin rolle som mester-detektiven Benoit Blanc. Andre hovedroller spilles av Edward Norton, Janelle Monáe og Jessica Henwick. Filmen hadde premiere under Toronto internasjonale filmfestival den 10. september 2022, og hadde kino-premiere i USA den 23. november 2022.
Handling
Før middag viser Miles frem sine verdifulle skulpturer av glass, samt Mona Lisa, som han har fått låne fra Louvre. Miles avslører også at herskapshuset er drevet av "Klear" som er et hydrogen-basert alternativt drivstoff som Alpha skal lansere, til tross for Lionel og Claires bekymringer om at stoffet fremdeles er uprøvd og kan være farlig. Blanc løser Miles spill umiddelbart, og advarer Miles privat om at gjestene hans har motiver for å drepe ham. Etter en krangel med resten av gruppen, stormer Andi av gårde. Duke dør etter å ha drukket av Miles sitt glass, og resten av gruppen mistenker Andi for å ha planlagt å forgifte Miles. Politiet blir tilkalt, men de rekker ikke frem til øya før i morgen tidlig.
Etter at gruppen oppdager at Dukes pistol mangler, forsvinner elektrisiteten på eiendommen. I mørket finner Blanc igjen Andi, men en usett gjerningsperson skyter henne. Blanc samler gruppen, og kunngjør at han har løst drapet på Andi. Et utvidet tilbakeblikk viser at Andi faktisk døde en uke tidligere, tilsynelatende av selvmord. Men tvilling-søsteren Helen ønsket at Blanc skulle undersøke saken. Hos Alpha hadde Andi stoppet videre utvikling av Klear på grunn av dens farlige egenskaper, så Miles fikk henne fjernet fra stillingen som administrerende direktør.
Gisløya
Sørsiden av Gisløya er bebodd. I 2001 hadde øya 91 innbyggere. Det er bussforbindelse mellom Gisløya og Myre. En del av Gisløya og gruntvannsområdet mellom Gisløya og Langøya er del av Grunnfjorden naturreservat.
Montagu Norman
'''Montagu Collet Norman, 1. baron Norman''' (født 6. september 1871, død 4. februar 1950) var en fremtredende britisk bankmann, best kjent som sjef for Bank of England fra 1920 til 1944.
Bakgrunn
Montagu Norman var eldste sønn av Frederick Henry Norman og Lina Susan Penelope Collet, datter av Mark Wilks Collet, 1. baronett, som også var sjef for Bank of England. Hans bror Ronald Collet Norman og hans nevø Mark Norman ble også ledende bankierer. Grandnevøen David Norman er kjent som kunstmesen.
Norman ble med i 4th Bedfordshire and Hertfordshire militia i 1894 og tjenestegjorde i boerkrigen. Han ble tildelt Distinguished Service Order i 1901.
Bankmann
Etter en tid i Europa begynte han i Martins Bank, der faren var en partner i 1892, Brown, Shipley & Co. hvor hans morfar var partner i 1894, og Brown Bros. & Co. i New York i 1895. Han ble partner i Brown Shipley i 1900 før han dro til Sør-Afrika. Han sluttet i disse bankene i 1915.
Bank of England
Norman ble sjef for Bank of England i 1920. Under Normans ledelse gjennomgikk Bank of England betydelige forandringer. Det var i stor utstrekning Normans innflytelse som gjorde at Storbritannia vedtok å gjeninnførte gullmyntfot i 1925. Han ble for dette utsatt for heftig kritikk, særskilt fra proteksjonistisk hold. I 1931 gikk Storbritannia bort fra gullstandarden.
Ved den tillit han nøt i finanskretser ble han stadig gjenvalgt til lederposten i Bank of England helt frem til 1944.
Norman var en nær personlig venn av den tyske riksbankpresidenten Hjalmar Schacht. Begge var medlemmer av Anglo-German Fellowship og Bank for International Settlements, som han var med på å grunnlegge.
Den 2. november 1933 ble Norman gift med Priscilla Reyntiens, som var byråd i London og barnebarn av 7. jarlen av Abingdon. Hans stesønn fra dette ekteskapet var Peregrine Worsthorne.
Asakalaphium
Asakalaphium er en slekt av løpebiller. Gruppen lever i Afrika og Asia.
Utseende
En middelsstor (10-12 millimeter), spinkel, litt flat løpebille. Hode og pronotum er røde, dekkvingene svarte. Hodet er rombeformet med to børster på innersiden av hvert fasettøye. Fasettøynene er store og rundede. Antennene er lange og gulbrune. Pronotum er ganske lite, så bredt som hodet, rundet, lengre enn bredt. Dekkvingene er jevnbrede med fine punkstriper, "skuldrene" er helt avrundede. Beina er forholdsvis lange og kraftige.
Utbredelse
Arten er kjent fra Sør-Amerika (Colombia).
Pselaphischnus
Utseende
Små (1,5-2 millimeter), spinkle, blanke, brunlige køllebiller.
Levevis
De voksne billene finnes gjerne i råtnende plantemateriale, som kompost, løvstrø, under bark eller lignende. De fleste lever sannsynligvis av midd og andre små leddyr. I alle fall noen av artene er knyttet til maur (myrmekofiler).
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sør-Afrika.
Amélie Cazé
Amélie Cazé (født 18. februar 1985) er en fransk moderne femkjemper. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble nummer 18.
Takahiro Mori
Takahiro Mori (født 2. mars 1980) er en japansk svømmer.
Han representerte Japan under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble nummer 6 på 200 meter medley.
Verneplan III for vassdrag
Verneplan III for vassdrag er den tredje av fire verneplaner for vassdrag. Til forskjell fra de to foregående verneplanene, ble nå universitetene trukket sterkt inn i bildet. Det ble gjennomført et omfattende utredningsarbeid, og verken før eller siden har det blitt utført så omfattende undersøkelser av et så stort antall vassdrag. Stortinget vedtok i 1986 Verneplan III, og ytterligere 46 vassdrag ble vernet.
Vernede vassdrag
Under følger en fylkesvis liste over vassdrag som ble vernet under Verneplan III for vassdrag.
Fylkesvei 204 (Vest-Agder)
Fylkesvei 204 i Vest-Agder gikk mellom Lindland i Mandal og Lunde i Søgne.
Strekninger: Lindland – Valand 4,2 km, Monen – Lunde 21,1 km.
2019 ble veien erstattet av fylkesvei 3972 og fylkesvei 3973.
Kommuner og knutepunkter
Erstattet av europavei 39 Kristiansandsveien ca. 400 m
Mellomvekt (MMA)
Mellomvekt (MMA) er en vektklasse som kan referere til flere vektintervaller:
Forskjeller
De fleste amerikanske og europeiske MMA-medier benytter mellomvekt om utøvere mellom 77,5 kg og 84 kg. Grensen for mellomvekt er definert av Nevada State Athletic Commission som 84 kg.
Barry Domvile
Barry Edward Domvile (født 5. september 1878, død 13. august 1971) var en fremtredende britisk admiral og senere ledende britisk fascist.
Bakgrunn
Barry Domvile var sønn av admiral Compton Domvile og fulgte i farens fotspor så fort han var gammel nok.
Militær
Før første verdenskrig var han Assistant Secretary for Committee of Imperial Defence, og under krigen deltok han som kommandør for destroyere og kryssere. Etter krigen ble han plandirektør og stabssjef hos kommandøren for Middelhavsflåten, og i 1925 ble han kommandør for slagskipet «Royal Souvereign».
Domvile var en tilhenger av fascismen og spesielt nasjonalsosialismen, og var aktiv i Anglo-German Fellowship. Han grunnla videre den protyske kulturorganisasjonen The Link.
Han støttet British Peoples Party-kandidaten St. John Philby ved valget i 1939. På grunn av sine protyske holdninger ble han internert mellom 7. juli 1940 og 29. juli 1943. Opplevelsene under interneringen gjorde ham forbitret og styrket ham i hans antisemittiske overbevisninger.
Domvile var en aktiv dagbokskriver, og under interneringen gjemte han bind 56 av sin dagbok i haven, hvor den ikke ble oppdaget av myndighetene. Etter hans død ble dagbøkene overtatt av Royal Naval College. De er en viktig kilde til britiske fascisters aktiviteter mellom krigsutbruddet og masseinterneringen i mai 1940.
Domvile var Knight Commander av Order of the British Empire, Companion av Order of the Bath og Companion av Sankt Mikaels og Sankt Georgs orden.
Ubon Ratchathani (provins)
Ubon Ratchathani (อุบลราชธานี) er en provins i det nordøstlige Thailand (kalt Isan-området). Befolkningen anslås (2005) til 1 939 000.
Provinshovedstaden heter også Ubon Ratchathani. I denne provinsen renner de mektige elvene Mekong og Mun sammen.
En av demningene der er den omstridte Pak Moon-demningen.
Knud Knudsen (fotograf)
Knud Knudsen (født 3. januar 1832 i Odda, død 21. mai 1915) var en norsk fotograf. Han regnes som en av Norges betydeligste landskapsfotografer på 1800-tallet. Knudsen var den første som fotograferte hele Norge systematisk og innen 1898 hadde han en samling på omkring 9000 bilder fra store deler av landet. Han gikk i lære hos Marcus Selmer og ble rundt 1885 utfordret av Axel Lindahl som ledende landskapsfotograf i Norge. Lindahl kopierte noen av Knudsens kjente motiver. Knudsen brukte våtplater til 1882 og disse ga som regel en helt hvit himmel uten detaljer mens røde og grønne farger ble mørkere enn senere typer negativer. Knudsen utnyttet kunstnerisk de dype valørene og de skarpe kontrastene som teknikken resulterte i. Etter overgang til tørrplater tilstrebet han de samme effektene. Knudsens fotografier ble forbilder for malere og fotografer. Andreas Disen malte i 1880 Skjeggedalsfossen nøyaktig etter et fotografi av Knudsen fra 1872. Han var nyskapende i motiver og komposisjon blant annet med dramatisk bruk av is, stein og vann. Han laget særegne komposisjoner som var utypiske i samtiden. Motivene fant han til dels på sin egen gård Tokheim og nærområdet i Odda. Bildetitlene var nøkterne og beskrivende slik det var vanlig på den tiden. Knudsens behersket kunstmalernes bruk av klassisk perspektiv for å skape dybde i bildet. Han brukte blant annet mørke, bratte fjellvegger som markerte bildet på den ene siden som en kulisse og nesten naken lys vannflate med lysere fjell bak med en enkel, liten robåt plassert et sted i bildet. Lindahl og den britiske fotografen William Dobsom Valentine brukte litt senere samme komposisjon i fotografier fra Geirangerfjorden, Nærøyfjorden og Odda.
Arbeid
Knud Knudsen åpnet sitt fotoatelier i Strandgaten i Bergen i november 1864 og slo seg opp som portrettfotograf. Fotovirksomheten rettet seg snart inn mot turistmarkedet, og han fulgte mange av de store turistrutene og dokumenterte hoteller og severdigheter.
Reisevirksomheten førte ham på kryss og tvers i Norge, fra de sørlige breddegrader helt til Finnmark. Han fotograferte alt fra Ole Bull til seterjenter i Telemark og samer i nord. Knudsen utviklet sitt eget kunstneriske uttrykk og mange bilder er svært estetisk fotografert.
Fotosamling
Samlingen etter Knud Knudsen består av 13500 glassnegativer og omkring 20000 originale papirbilder på albuminpapir. Den er tilgjengelig på nettet hos Billedsamlingen ved Universitetsbiblioteket i Bergen. Knud Knudsens arkiv ble i 2012 valgt inn som del av Norges dokumentarv.
Selsøyvik gamle handelssted
Selsøyvik gamle handelssted er et handelssted på øya Selsøyvik i Rødøy kommune i Nordland.
Det er et av få handelssteder langs kysten som fortsatt er i drift, med landhandel, båtekspedisjon og lakseoppdrett. Fra 1777 har det vært sammenhengende drift på handelsstedet, men allerede på 1600-tallet var Selsøyvik borgerleie for utliggere fra Trondheim. Handelsstedet ble fredet i 1942. De eldste bygningene er over 200 år gamle og den yngste fra 1980-tallet.
I perioden 1983–1985 ble det bygget et nytt fiskeforedlingsanlegg, og en ominnredning av Storbrygga. Arbeidet ble tegnet av et arkitektfirma fra Bodø, Boarch arkitekter. De ble tildelt tredjepremie i Europarådets arkitekturvernkonkurranse i 1986 for sitt arbeid med det fredede handelsstedet.
Gun (forvaltningsenhet)
Gun (hangul: 군, hanja: 郡, norsk: fylke) refererer til et administrativt forvaltningsnivå i Sør-Korea og Nord-Korea.
Selsøyvik gamle handelssted
I 2000 ble Selsøyvik gamle handelssted valgt til Rødøy kommunes tusenårssted.
Gun (forvaltningsenhet)
I Sør-Korea er det provinsene («do») som inndeles i «Gun» (og deretter «Eup» (småby) og «Myeon» (distrikt)) og «Si» (by).
군 (행정 구역)
Ullspinnedderkopper
Ullspinnedderkopper, Dictynidae, er en gruppe (familie) av edderkopper som tilhører undergruppen Entelegynae i gruppen Araneomorphae.
Utseende
Små (1,5 – 7 mm), kraftige edderkopper. (Hos vannedderkopp kan imidlertid hannen bli 20 mm). De åtte øynene danner to tverr-rader. Forkroppen har ofte flere lengdestriper av lyse hår, men disse slites lett av. Bakkroppen er oval, gjerne med påfallende fargemønstre. Beina er forholdsvis korte. Disse edderkoppen har et calamistrum (tett kan av korte børster) på det ytterste leddet på bakbeina, og et cribellum (silplate) foran spinnvortene på bakkroppen.
Femtogram
Femtogram er en avledet SI-enhet for masse. Symbolet for femtogram er fg. Et femtogram er lik 10−15 gram.
Ullspinnedderkopper
Levevis
Dictyna-artene spinner nett av fine silketråder rundt tørre plantestilker og lyng. Dette er såkalt cribellat silke som består av særlig fine, krusete tråder. Dette spinnet blir forsterket dag for dag og blir etter hvert ganske tett. Hannen leter seg fram til hunnens nett, de to bor sammen i flere uker etter paringen inntil hannen gjerne dør og blir spist av hunnen. Andre arter i familien finnes gjerne under steiner.
Utbredelse
Familien er utbredt i alle verdensdeler, men mangler kanskje i deler av Afrika.
Femtogram
Og motsatt:
Ullspinnedderkopper
Systematisk inndeling / antall europeiske arter
Denne oversikten har med antall arter i Europa, samt hvilke som er registrert i Norge.
Megagram
Megagram er en SI-enhet for måling av masse. Symbolet for megagram er Mg. Et megagram er lik en million gram, som er lik tusen kilogram, som er lik et tonn.
Megagram brukes lite i praksis. Enhetene kilogram og tonn brukes i stedet.
Og motsatt:
Tona (unitat) Metrische Tonne Tonne Tona Tona Tonn Megagrammo Tani Ton Tonna Tonna Tona Tonna Tan metrik Tonă Tonne Tona Тона Tona Ton (birim) 公噸
Cranfield
Cranfield er en landsby i Bedfordshire i England, mellom Bedford og Milton Keynes. I henhold til folketellingen i 2011 har landsbyen en befolkning på 5 369 innbyggere, beregnet til 5 764 i 2014.
Ancystrocerus
Ancystrocerus er en slekt av små, rødlige eller brunlige køllebiller.
Utseende
Små, langbeinte, brunlige køllebiller. Slekten utmerker seg ved at antennenes ytre ledd har påfallende groper eller andre modifikasjoner.
Levevis
De voksne billene finnes gjerne i råtnende plantemateriale, som kompost, løvstrø, under bark eller lignende.
Cranfield
Like utenfor landsbyen ligger Cranfield University og Cranfield Airport. Universitetets teknologipark er hjemstedet til NCSL Networked Learning Group, som er Storbritannias ledende organisasjon innen nettverksbasert læring og samarbeid.
Flyplassen var opprinnelig en treningsbase for Royal Air Force, og ble etter krigen brukt av College of Auronautics. Den største brukeren er nå Cabair School of Flying, men flyplassen brukes også av privatpersoner og firmaer, ikke minst firmaer med lokaler i Milton Keynes. Framtiden til flyplassen er usikker.
Eksterne lenker
Cranfield
Nanogram
Nanogram er en SI-enhet for måling av masse. Symbolet for nanogram er ng. Et nanogram er lik 10−9 gram.
Og motsatt:
Sigbrit Willoms
Sigbrit Willums (også skrevet som Willoms eller Villessoon, Mor Sigbrit) var moren til Dyveke, Christian 2.s frille. På gravsteinen står det hollandske døpenavnet hennes, Sibrecht, som ble fordansket til Sigbrit. Den nederste delen av gravsteinen befinner seg i dag på Nationalmuseet.
Bergen
Sibrecht/Sigbrit kom fra Amsterdam, der søsteren hennes, Wilm Willums, ble boende. Broren deres, Dionysius Willumsen, er omtalt som apoteker i København i 1519. En annen bror, Herman Willums, tjente ved Bergenhus festning, og var trolig årsak til at Sigbrit slo seg ned i Bergen med datteren Dyveke, som hun hadde fått med en Ottike. Kanskje var Sigbrit enke etter Ottike; men hun fortsatte med å kalle seg Willums. I Bergen livnærte hun seg som selgekone.
Christian 2. besøkte Bergen i 1507 og 1509, og en av gangene er han blitt kjent med Dyveke. Forholdet utviklet seg etter avtale mellom kongen og pikens mor. Dyvekes morbror Herman ble i 1512 innsatt som kongens høvedsmann på Bergenhus. Om dette skrev Absalon Pedersson Beyer at Herman Willums fikk stillingen sin «ved Sigbrits hjelp». Beyer nevner også at det var etter Sigbrits ordre at gatene i Bergen ble brolagte fra Sigbrits hjem og frem til Bergen domkirke, så hun og datteren slapp å gå til kirke på sølete veier. Dette regnes som Norges eldste brolegning og ble gjenfunnet i 2017.
Til Oslo og København
Da Christian dro tilbake til Oslo, tok han med seg Dyveke og moren hennes, og fikk bygd et murhus i Bjørvika like ved Akershus festning til dem. I 1513, da han ble konge av Danmark, flyttet han dem til Hvidøre slott nord for København. Siden kjøpte han eiendommen på hjørnet av Amagertorv til dem, bare få minutters gange fra Københavns slott hvor han bodde med sin kone, dronning Elisabeth. (eg. Isabella av Burgund.)
Sigbrit ble kongens høyre hånd, og hjalp ham i statssaker. Hun så muligheter på Amager med fruktbar jord så nært hovedstaden, og kongen inviterte nederlandske bønder til å slå seg ned i Danmark. Fra Amager skulle de forsyne slottet med blant annet rotfrukter, løk, smør og ål. I 1971 var fremdeles fjerdeparten av beboerne på Amager av nederlandsk oprinnelse.
Christian 2. var brennende opptatt av reformer og satte i gang et stort lovgivningsarbeid som resulterte i en ny landslov og ny bylov i 1521. Særlig byloven viser påvirkning fra Nederlandene, som når den øverste embedsmannen fikk den nederlandske tittelen skultus. Sigbrit med sin hollandske bakgrunn fikk dermed mye av ansvaret for innholdet.
Dyvekes død
I 1517 døde Dyveke helt uventet. Hun var ung, sunn og frisk, og Sigbrit la i sin fortvilelse skylden på erkebiskoppen av Nidaros, Erik Valkendorf. Han var i Trondheim da Dyveke døde i København, så Sigbrit må ha ment at han fikk andre til å utføre drapet. «Gud vet at jeg er uskyldig,» klaget Valkendorf. «Hun sier at det skal koste meg livet.» Sigbrit hadde vært rasende på ham siden kongen giftet seg, og Valkendorf, som hadde hentet bruden til Danmark, overbrakte beskjeden fra brudens habsburgske familie om at Dyveke måtte forlate Danmark, nå som kongen hadde giftet seg. Men erkebiskoppen hadde bare overbrakt habsburgernes budskap; han hadde ikke stilt seg bak trusselen om at Dyveke risikerte å bli spilt «et stygt puss» (une grosse finesse) om hun ble værende.
Picogram
Picogram eller pikogram er en SI-enhet for måling av masse. Symbolet for picogram er pg. Et picogram er lik 10−12 gram.
Sigbrit Willoms
Kongens rådgiver
Dyvekes død hindret ikke Sigbrit i å bli mektigere. Nå fikk hun ansvaret for toll-, finans- og myntvesenet i Danmark-Norge. Noen videre diplomat var hun ikke. I 1517 kom pavens utsending Giovannangelo Arcimboldi fra Milano til Danmark for å selge avlatsbrev for å finansiere byggearbeidene på Peterskirken. I 1518 dro han til Sverige og fremforhandlet en kortvarig våpenhvile mellom kong Christian og Sten Sture den eldre, men ble så gode venner med Sture, at denne ville innsette ham som erkebiskop i Uppsala. Da Christian 2. hørte det, tok han beslag i Arcimboldis gods i Danmark, også de store beløpene han hadde tjent på avlatssalget. Italieneren ble arrestert i Skåne som da var dansk, men greide å flykte tilbake til Sverige og videre til Roma. Underveis skrev han til kong Christian at Sigbrit skulle ha sagt at hadde hun vært konge, ville hun «druknet den legaten og hele følget hans, og tatt alt hans gods og pengene hans». Arcimboldi skrev at han havde større grunn til å frykte Sigbrit enn kongen. Men de truslene hun angivelig skulle ha kommet med, hadde han fra andre; han hadde ikke hørt dem selv.
Picogram
1 picogram er lik:
Og motsatt:
Sigbrit Willoms
Kongens rådgiver
I 1521 og 1522 stod Sigbrit på høyden af sin makt. Hun stod for omtrent alle større inn- og utbetalinger i kongens navn, og holdt oppsyn med toll- og myntvesenet. Enorme beløp passerte gjennom hendes hender. I desember 1522 mottok hun på Københavns slott nyslått mynt verd 5.000 mark, i form av rundt 900.000 mynter. I sitt hus ved Amagertorv holdt hun en stab av skrivere som talte opp pengene. Hun kunne skrive til kongens bankforbindelse i Amsterdam, Pompius Occo, og anmode om 500 gullgylden til bankhuset Fuggers representant i byen, så kongens utsending i Roma fikk pengene utbetalt fra Fuggers kontor i pavens by. Sigbrit var også involvert i fordeling av forsyninger, fødevarer og våpen i Danmark, Norge og Sverige.
I tillegg til sin sterke stilling som rikets fremste finansrådgiver ble hun utnevnt til overhoffmesterinne hos Christians dronning Elisabeth en tid etter datteren Dyvekes død. Hun satt med ansvaret for å fostre dronningens barn. Åpenbart hadde hun også medisinsk kunnskap. Da Christian 2.s søster en gang var syk, sendte en av kongens rådgivere henne en resept «som Sigbrit selv har lært meg». I Pompius Occos regnskaper ses også en større utbetaling for innkjøp til apoteket, «som Sigbrit Willems skrev etter, og jeg sendte henne». Jørgen Hanssøn i Bergen skrev våren 1521 at Sigbrit hadde lovet ham korn fra Viken da han var i København om vinteren, men kornet kom ikke, fordi det i stedet trengtes på Elfsborg. Hun hadde lånt en hollandsk foged, Tonis Merscaert i Oslo, 400 mark, som han investerte i et skip som handlet med Nederlandene og Tyskland. Hans Mule i Oslo hadde også sin del av forretningene. I mai 1522 var et skip fra København underveis til Amsterdam med rug. Det havnet nær kysten av Skotland, der det ble kapret av engelske krigsskip, som fikk opplyst at halve lasten tilhørte enken Sigbrit «som står kongen af Danmark nær». Kanskje var det det samme skipet som Merscaert investerte i. I så fall var investeringen tapt; mannskapet ble satt i land, rugen solgt i Newcastle, og skipet sendt til Ipswich.
Picogram
Kilogram
Sigbrit Willoms
Kongens rådgiver
En førstehåndsberetning om et møte med Sigbrit kom fra Ambrosius Storm, ankommet fra Danzig til København sommeren 1521. Kongen var da i utlandet, og Storm anmodet Sigbrit om å få Danzig fritatt fra de nye tollsatsene som hun og kongen hadde innført. Det nyttet ikke, hun avviste argumentene hans om «hevd» og «gammel skikk» med kraftige motangrep. «Jeg sier først som sist: Jeg har ordre fra min nådige herre om ikke å endre noe.» Hun påstod til og med at hanseatene hadde fordel av de nye lovene; for tidligere hadde eierne av området der vrakgods fra forliste skip drev i land, hatt retten til det - men dette var blitt endret til at vrakgodsets eiere fikk det tilbake. Sigbrit hevdet at da var jo de tyske kjøpmennene trygget bedre i kong Christians landområder enn i sine hjemland. Så gikk hun til angrep vedrørende et skip som hun hadde hørt at svenskene skulle ha kapret - og deretter seilt til Danzig og fått solge lasten der. En viss Gabriel Boddeker i Danzig skulle også ha baksnakket kong Christian og sammenlignet ham med «en jøde og en hund», så tårene hans rant da han da forstod at Boddeker ikke ble straffet for den omtalen. Storm dreide samtalen tilbake til de forhøyde tollsatsene, at tidligere betalte man ni danske penninger i skatt pr ror på sildemarkedet i Skåne. «Hva slags konge skulle det være som bare tok ni penninger pr ror?» spurte Sigbrit. Storm traff henne til flere samtaler under sitt opphold i København, og fant henne vennlig når det passet henne, men urokkelig. Når hun gikk lei av innvendinger, viste hun til «at dronningen, kongen eller riksrådet hadde gitt henne ordre, men alle viste de til henne.»
Konflikten med Valkendorf
I et brev fra Nykøbing datert 17. juni 1521, skrev Christian til dronningen at han dro bort en stund, og at dette skulle holdes hemmelig, så bare dronningen selv og Sigbrit kjente til fraværet hans. Imidlertid dro han til Amsterdam, der Sigbrits søster Wilm bodde, likeså broren Herman som representerte kong Christians interesser i Amsterdam, og forhandlet med det burgundiske hoffet om dronningens ubetalte medgift. De to søsknene oppsøkte Erik Valkendorf som da var i byen og følte seg truet av dem, da de røpet at Sigbrit fremdeles ga ham skylden for Dyvekes død. «Min søster vil sette deg i fangetårnet, hun vil se deg død,» sa Wilm. Herman skal ha sagt til Valkendorf at kongen hadde lovet Sigbrit at erkebiskopen skulle dø. Få dager senere ankom kongen Amsterdam og sendte samme kveld bud til byrådet i Amsterdam om at de skulle arrestere Valkendorf, med en falsk anklage om at han skulle ha stjålet med seg Nidarosdomens gull og skatter. Valkendorf fikk inntrykk av at kongen ville drept ham den natten, om han hadde kunnet.
Erkebiskopen kom seg i sikkerhet i Utrecht, som den gangen var et uavhengig erkebispedømme. Derfra tilskrev han det danske riksrådet og tilbød å stå til rette for dem, hvis paven ga dem domsmyndighet. Valkendorf angrep åpent Sigbrit i brevet, at hun hadde lagt ham for hat: «Jeg merket sannheten i Sigbrits og hennes datters ord i min herres (dvs. kongens) bryllup, da de åpent sa at min herre hadde lovet henne og datteren å hate meg og alle mine.» Sigbrit tilga ham aldri for at han overbrakte hertug Karls budskap om at kongen skulle sende Dyveke bort. «Siden den gang da Sigbrit og hennes datter ble sinte på meg, har jeg og St. Olavs tjenere hverken nytt lov eller kirkens frihet.» Brevet hans satte det danske riksrådet var i knipe, og de unnlot lenge å besvare brevet. De fleste fant selv Sigbrit utålelig, men torde ikke si det åpent. I stedet skrev de til sist at Valkendorf intet hadde å frykte om han var uskyldig. Da hadde han allerede søkt tilflukt i Vatikanet.
Chevrolet Suburban
Chevrolet Suburban er en stor SUV fra Chevrolet. Den er modellmerket som hatt den lengste sammenhengende produksjonsperioden, fra 1935 til dags dato. Før den het Chevrolet Suburban, så het den GMC Suburban. Suburban har blitt produsert under merkenavnene Chevrolet, Holden og GMC inntil GMC versjonen ble døpt om til GMC Yukon XL. For mesteparten av dens historie har Suburban vært en stasjonsvognutgave av Chevrolet pickup truck, inkludert Chevrolet C/K serien av lette lastebiler. Cadillac tilbyr en versjon ved navn Escalade ESV. Suburban har tradisjonelt vært en av General Motors' mest lønnsomte kjøretøyer, med en relativt høy andrehåndsverdi for en amerikansk lett lastebil og stasjonsvogn.
Sigbrit Willoms
Trolldomsanklager
Dette var svært alvorlige anklager. Historikerne på 1500-tallet tok Sigbrit for å være en heks. Arild Huitfeldt omtaler det som en kjensgjerning at hun kunne mane frem djevelen. Valkendorfs trolldomsanklager var kanskje hans siste forsøk på forsoning med kongen. Ved å anklage Sigbrit for å være en heks, fritok han kongen for skyld ved å gjøre ham maktesløs, «for kongen frykter henne selv, og hverken tør eller vil motsi henne...Hans nåde er dydig og god nok, når Hans nåde har gode rådgivere.» Christian 2.s straffelov fra 1522 fastsatte dødsdom for trolldomsutøvelse. Ingen var blitt dømt etter den, men det nærmet seg - de første dødsdommene falt i Kiel i 1530.
Sigbrit var for høytstående til at noen i Christians kongeriker torde å anklage henne åpent for hekseri. Men oppfatningen spredte seg utenfor Norden. En engelsk diplomat i Brüssel skrev i januar 1523 at kongen av Danmark var «enda grusommere enn før, og mer styrt av sin heks enn noen gang». 20. januar 1523 stilte en rekke riksrådsmedlemmer i Viborg seg bak en liste over Christians feiltrinn: Hans fordrivelse av Erik Valkendorf; henrettelsen av Knut Knutsson Båt på Båhus, enda Knutsson var frikjent av riksrådet; all krig, skatter, toll og plagsomme forbud - og ikke minst, blodbadet i Stockholm. Jyllands biskoper og adel fryktet for at han planla det samme for dem, som han havdde gjort «etter den onde kvinnen Sigbrits råd, som skamløst har kalt oss av rikets adel for kjeltringer og forrædere. Vi har fortjent annet enn galge, sekk og sverd som hun har lovet oss, og hun har holdt ord før.» Riksrådene ga i rene ord Sigbrit skylden for blodbadet i Stockholm, og viste til rykter om at kongen hadde tilkalt leiesoldater for å overfalle Jyllands adel, «etter samme kvinnes råd og tilskyndelse». De skrev rett ut at de ikke kom til møtet med kongen i Århus fordi de ikke torde, og kunngjorde for folkemengden i Viborg at kong Christian var blitt avsatt. Videre sendte de bud rundt i Jylland, at alle menn over 18 år skulle møte frem med våpen. Christians nye lover ble slengt på bålet.
Ny konge
29. januar 1523 fikk Frederik 1. tilbud om kongemakten. I februar fikk den 21-årige dronning Elisabeth en liten gutt, men han døde 8 dager senere. Det gikk rykter om at den nyfødte var blitt forsømt, enten av Sigbrit eller av «jomfruene» (dvs. dronningens hoffdamer). «Sigbrit legger skylden på jomfruene, og de legger den på Sigbrit,»skrev en spion fra Lübeck. Kongen var på Fyn og visste ikke at den nyfødte sønnen hans var død. Til sin kone skrev han: «De skylder ikke på andre enn mor Sigbrit. Vi ber deg kjærlig om å ta henne til deg, og be henne i hemmelighet om å holde munn. La henne være på slottet hos deg til Vi kommer hjem, for ellers kan det gå verre med henne enn hittil. Forsøm ikke dette, hvis du vil at Vi skal komme helskinnet hjem.»
Lensherre Peder Ebbesen Galt i Odense skrev 19. mars at han hadde tenkt å slutte seg til kongen på Sjælland, før han hørte at kongen hadde tenkt å halshugge ham når han kom. «Jeg har hørt at Sigbrit daglig roper at hun ikke er tilfreds før hun får halshugget alle danske riddere, og kaller dem forrædere.» Samme dag skrev Mogens Gøye, som hadde vært Christians stedfortreder ved bryllupet i Brüssel, fra Skanderborg, at også han helst ville slutte seg til kongen på Sjælland, men at Sigbrit «ennå står så sterkt i Deres nådes gunst og statsstyrelsen som hun noensinne har.» Hun skal ha anklaget ham for å være illojal. «Derfor tør jeg ikke dra av sted til Deres nåde, for jeg frykter for at hun lyger halsen av meg. Det har hun prøvd på før.» Høvedsmann på Høneborg, Erik Krummedige, skrev: «Det går her et ukristelig rykte om den onde kvinnen Sigbrit, at hun aldri har regjert mer, eller hatt mer makt over Deres nåde enn nå.» Tidligere hadde hun kalt ham en forræder og tyv.
Biskopen i Roskilde, Lage Urne, var på Sjælland, men flyktet til Jylland. Derfra forsikret han kong Christian at han ikke var gått over til Frederiks parti, men at han fryktet for sitt liv. Han hadde fått brev fra Sigbrit, ikke noe truende, men han opfattet det som «fordekt». Kong Christians svarbrev var så spottende at Urne «klart forstår hvor stor fare jeg har vært i». Han sa deretter opp sin troskap mot kongen, også med tanke på de to biskopene under Stockholms blodbad, «som du halshugget uten å la dem skrifte, og lot likene deres ligge i tre dager for hunder og ravner». Mest påfallende er det hvor villige disse mennene var til å tro at Sigbrit ønsket livet av dem.
Si (forvaltningsenhet)
Si (hangul: 시, hanja: 市, norsk: by) refererer til et administrativt forvaltningsnivå i Sør-Korea og Nord-Korea.
Confitering
Confitering eller konfitering er en gammel konserverings- og matlagingsmetode som innebærer at man først salter og deretter langsomt koker kjøtt, fugl eller fisk i fett. Hensikten er å gjøre kjøttet mørt og smakfullt. En vanlig fettype til confitering er andefett.
Si (forvaltningsenhet)
I Sør-Korea er det provinsene («do») som inndeles i «Si» (og deretter «Eup» (småby), «Myeon» (distrikt) og «Dong» (bydel)) og «Gun» (fylker).
Sigbrit Willoms
Ny konge
19. mars deponerte Sigbrit en kiste med gullsaker og penger i et nonnekloster i København, trolig fordi hun regnet med å komme tilbake en dag. Så sent som 5. april hadde Frederik 1. skrevet til hanseatenes kontor i Bergen og bedt dem om å fange Sigbrit, som angivelig var flyktet til Norge med store skatter. Faktisk var hun stadig i København, og først mandag kveld 23. april 1523 reiste hun med kongens familie til Nederlandene.
Confitering
Confitering er spesielt vanlig i det franske kjøkken, da kanskje spesielt ved tilberedelse av andelår.
Sigbrit Willoms
Ny konge
Ryktene svirret. 22. september 1523 meldte en engelsk utsending i Antwerpen til kardinal Wolsey at Christian 2.s egne folk havde drept «kvinnen fra Holland som var mor til hans due - det kaller de fyrstens frue i det landet.»
Stavanger Storsenter
Stavanger Storsenter as er det største kjøpesenteret i Stavanger-sentrum. Kjøpesenteret har 70 butikker fordelt på fire bygg, der to av byggene er koblet sammen med en bro. Senteret eies av Steen & Strøm as.
Sigbrit Willoms
Ny konge
I Rigsarkivet oppbevares en egenhendig beskjed datert 4. februar 1523 fra kong Christian til dronning Elisabeth: «''Kjære frue, må I vite her er et underlig regimente her uti landet, og skylder de ingen derfor uten Sigbrit Moder. Så ber vi kjærlig at I tar henne til seg og underviser henne hemmelig, at hun holder munnen på seg og lar henne bli på slottet [til] vi kommer hlem, ellers kan skje at de farer verre med henne enn før. Forsømmer ikke dette, såfremt I vil at vi skal komme hjem med hel hud. Herved Eder Gud befalende.''»
Stavanger Storsenter
Senteret består av de tidligere kjøpesentrene Arkaden og Torgterrassen, i tillegg til deler av Hetland Sparebank sine tidligere lokaler.
Sigbrit Willoms
Tilbake i Nederland
I slutten av april 1523 ankom skipene Veere. For første gang på mer enn 20 år var Sigbrit tilbake i hjemtraktene, men nå som en ettersøkt person. Hun og kongefamilien skilte lag, og etter en stund ba dronningens faster, fru Margrete, om å få Sigbrit utlevert. Kong Christian forsikret at han ikke visste noe om henne, utover at han hadde hørt at hun skulle være druknet. Kanskje verserte det virkelig et slikt rykte. Men han forsikret også at han ville utlevert Sigbrit, om han hadde visst hvor hun var, noe han i virkeligheten neppe ville gjort. En engelsk utsending rapporterte hjem til London: «Han har brakt henne til et hemmelig sted.» Kongefamilien bodde i Lier, mens Christian 2. forgjeves forsøkte å skaffe hjelp til å gjenerobre Danmark. I november 1524 ble noen kister som Sigbrit og broren hennes hadde hatt stående, flyttet til Utrecht. Kanskje oppholdt Sigbrit seg der, for Utrecht lå utenfor habsburgernes myndighetsområde.
I 1525 ba Herman kong Christian om å ordne med asyl for søsteren, «som så lenge var Deres nådes fattige slave og tjenestejente», så hun kunne ferdes fritt. Kongen forklarte at han et år tidligere hadde forsikret fru Margrete at han hadde brutt all kontakt med Sigbrit, og det løftet ville han fortsatt holde, «bortsett fra den befalingen jeg nettopp har gitt Pompeius Occo». En ordre til bankmannen Occo må vise til en utbetaling til Sigbrit, så hun hadde noe å leve av. Dette er det eneste som tyder på at Christian 2. noen gang var i kontakt med Sigbrit etter ankomsten til Nederland.
Jiro Miki
Jiro Miki (født 31. mai 1983) er en japansk svømmer.
Sigbrit Willoms
Tilbake i Nederland
Christians svoger, kurfyrst Joachim av Brandenburg, fikk å høre at Sigbrit oppholdt seg i hertugdømmet Geldern. Kurfyrst Joachim prøvde å få hertug Karl af Geldern til å utlevere denne «skadelige kvinnen» som var «kurfysten, hans kone og andre av hans venner motbydelig», men hertug Karl av Geldern lå i konflikt med habsburgerne og Burgund, og skyldte ikke dem noen tjeneste.
Jiro Miki
Han representerte Japan i Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble nummer 8 på 200 meter medley.
Sigbrit Willoms
I fangenskap
I 1526 døde dronning Elisabeth, bare 24 år gammel. Dermed ble Christian 2.s tilknytning til habsburgerne svekket. For øvrig følte de seg aldri overbevist om at han virkelig hadde brutt forbindelsen til Sigbrit. I mai 1527 skrev en munk til kongen på vegne av det nonneklosteret, hvor Sigbrit hadde deponert rikdommer før avreisen fra København, om kongen kunne sørge for Sigbrits samtykke til at de fattige nonnene kunne få rikdommene overlatt til seg. Kong Christians søster skrev til ham i oktober 1528 i håp om å få råd av Sigbrit om bena sine som hovnet slik opp. Hun fikk en av sine tjenestepiker til å beskrive sykdommen på hollandsk, slik at Sigbrit skulle kunne lese det. Men kongen besvarte ingen forespørsler om henne.
Fossvannet
Fossvannet (nordsamisk: Borsejávri, historisk også Bårsejavri) er en innsjø i Lebesby kommune i Troms og Finnmark. Den er regulert som inntaksmagasin for Mårøyfjord kraftverk.
Sigbrit Willoms
I fangenskap
I 1532, da Christian 2.s felttog i Norge feilet, søkte han støtte hos sin svoger keiser Karl, som imidlertid var i ferd med å bryte tvert med ham. Christians admiral, junker Heinrich van Antwerpen, ble arrestert av keiserens menn og underkastet et grundig forhør. Keiser Karl skrev at «det vil være nyttig, hvis han vet noe om den gamle konen i Vilvoorde, for hvis han gjør det, kan man bli av med henne. Det vil være en fordel, hvis loven tillater det». Andre enn Sigbrit kan der neppe være snakk om. Hvis hun ble brent som heks, falt det sammen med de tidligere beskyldningene mot henne. Imidlertid kunne en beskyldning om å være lutheraner også føre folk til bålet. Det var nettopp i Vilvoorde at William Tyndale ble brent levende i 1536. Christian 2. hørte selv Luther tale, og ble sterkt grepet. Men for å opprettholde forbundet med keiser Karl, måtte han fortsatt opptre som from katolikk. Flere av Christians rådgivere og tjenere ble imidlertid omvendt, og sommeren 1528 ble flere av dem fengslet i Lier. Myndighetene så gjennom fingrene med at folk bekjente seg til den nye læren; men det var slutt med overbærenheten hvis noen var forkynnere. Christian fikk de fleste løslatt, men én av tjenerne hans ble brent på bål som kjetter. Keiser Karl kan derfor ha fått junker Heinrich avhørt for å finne ut om det fantes flere kjettere i danskekongens krets. Om Sigbrit var blant dem, og av den grunn ble dømt, vet vi ikke. I Vilvoorde tar sporene etter henne slutt.
Gravsteinen som Sigbrit hadde kjøpt til seg selv i København, og som det oppbevares bruddstykker av på Nationalmuseet, stod først hos hennes gamle fiende, Knud Pedersen Gyldenstierne. Ved innkjørselen til slektsgården sin, Tim ved Ringkøbing, stilte han opp Sigbrits gravstein, og oppfordret tjenerne til å spytte eller urinere på den daglig. Som Torben Oxes fetter hadde Gyldenstierne sittet fengslet, anklaget for delaktighet i Dyvekes død.
«Thor» (monitor)
«Thor» var en norsk monitor som ble bygget i 1872 ved marinens skipsverft på Karljohansvern. Den forliste under slep i 1919.
Tekniske data
«Thor» var den siste og største av fire monitorer som ble bygget av det norske sjøforsvaret på siste halvdel av 1800-tallet. Den hadde en besetning på 85 til 95 mann og med dampmotor på ca. 500 hestekrefter gjorde den 6-8 knop. Langs skipssidene var den pansret med jernplater på tilsammen 176 millimeter, pluss 941 mm med treverk. Tårnet hadde 363 mm panser.
En forskjell fra de tre første monitorene var at «Thor» hadde dobbel bunn.
Utfasing
I 1908 ble monitoren «Skorpionen» faset ut, og «Mjølner» fikk samme skjebne året etter. Tanken var å også fase ut «Thor» og «Thrudvang», men grunnet utbruddet av første verdenskrig ble disse to beholdt. Da krigen var over i 1918 var det imidlertid ingen tvil om at monitorenes tid var forbi, og begge ble besluttet slept til Stavanger for opphugging. «Thrudvang» kom velberget frem til Stavanger, men like bra skulle det ikke gå med «Thor».
Forlis
Slepebåten «Goliath» var bygget i 1900 og på tidspunktet for forliset eid av selskapet Bergens Provianteringsraad.
Det kondemnerte skipet var blitt solgt for 15.600 kroner, og representerte et betydelig parti med jern. Man gjorde derfor forsøk sommeren 1919 på å gjenvinne deler av skipet fra havbunnen, blant annet ved å sprenge tre miner og flere mindre dynamittladninger under skipet for å dele det opp i jernstykker som kunne heves. Man klarte da å ta opp totalt 52 tonn jern. På 1950-tallet har man også sprengt seg inn til kjelen for å få tak i kobberet.
Dykkeobjekt
Det gjenværende av «Thor» ligger på 8-14 meter og er således et lett tilgjengelig dykkeobjekt. Kun en annen sunken monitor kjenner man posisjonen til, men på langt dypere vann. Store deler av skroget er ødelagt, men akterskipet og tårnet er for en stor del intakt. De tre andre norske monitorene ble alle hugget.
Kuriosa
Underoffiser Johan Oscar Smith tjenestegjorde på «Thor». I et brev skriver han selv om en hendelse herfra: «17. mai 1898 ombord i monitoren Thor på hundevakten om natten overga jeg meg til Gud og fikk en indre dypt forvissning om at jeg tilhørte ham.»
Denne hendelsen blir regnet som starten på det som er blitt det verdensomspennende kristne trossamfunnet Brunstad Christian Church, også kjent som Smiths Venner.
Monokkel
Monokkel (av 'mono', som betyr «én», og 'oculus', som betyr «øye») er et brilleglass som blir holdt på plass ved å knipe sammen øyegropen. Monokkelen ble brukt for å kompensere for svakt syn og er i dag erstattet av briller eller kontaktlinser.
Monokkel må ikke forveksles med monokulær kikkert (en kikkert for ett øye). Vanlig kikkerter for to øyne kan også kalles binokulær kikkert.
Lotusstilling
Lotusstilling (sanskrit, पद्मासन, padmāsana; eller कमलासन, kamalāsana) er en sittestilling hvor høyre fot legges over venstre bein og venstre fot over høyre bein. Det er en meditativ stilling som har sitt opphav fra oldtidens India. Det er en avansert asana (stilling) som praktiseres for meditasjon og yoga innen både hinduisme, jainisme og buddhisme. Asana er sagt å minne om en lotusblomst, og oppmuntrer til riktig pusteteknikk for den tilknyttede meditative praksis, og for fremme fysisk stabilitet.
Shiva, den meditative asketiske guden innen hinduismen; Siddhartha Gautama, grunnleggeren av buddhismen; og Tirthankara i jainisme har alle blitt avbildet sittende i lotusstillingen.
Etymologi
Padmāsana betyr «lotustrone» og er også en betegnelse for faktiske troner, ofte dekorert av motiv som lotusblader. I balinesiske hinduisme er et framtredende trekk ved templene en særskilt form padmasanahelligdommer. Her er tomme troner for guddommene festet på en søyle, særlig for Akintya.
I kinesisk buddhisme er lotusposisjonen også kalt for vajra (sanskrit: vajrāsana, kinesisk: 金剛座, jīngāngzuò). Tradisjonene til tibetansk buddhisme refererer også til lotusstillingen som «vajra-posisjonen».
Tranquillo Grassetti
Tranquillo Grassetti eller Xie Giulu, Tianjue (født 1588 i Modena i Italia, død 1647 i Nanchang i Kina) var en katolsk kinamisjonær tilhørende jesuittordenen.
Liv og virke
Man vet ikke meget om første del av hans liv, bortsett fra at han trådte inn i jesuittordenen i 1617 i Novellara ikke langt fra hjembyen i 1617. Han underviste i grammatikk i mange år, og var forlengst presteviet da han ble sendt ut som misjonær.
Til Kina
Han var 41 år gammel da han dro ut fra Lisboa på skipet Nossa Senhora de Bom Despacho den 3. april 1629. Det er ikke kjent hvorfor han ble utvalgt til misjonemne - for vanligvis var man vesentlig yngre når man ble sendt til Kina eller Japan. Opprinnelig var han ment for Japan, men det ble Kina isteden, med ankomst i oktober 1630.
Jekaterina Khuraskina
Jekaterina Vasiljevna Khuraskina, russisk Екатерина Васильевна Хураськина (født 21. august 1989) er en russisk moderne femkjemper. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble nummer 17.
Gunvorita
'Gunvorita' er en slekt av løpebiller. Ingen arter fra denne gruppen er registret i Norge.
Utseende
Små (gjerne ca. 5 millimeter), spinkle løpebiller. De er gjerne mørkt fargede. Kroppsformen er noe flat, og de fleste har påfallende små fasettøyne. Hodet er langt og smalt, med markert, smal "hals", de små fasettøynene plassert nær forkanten, kjevene temmelig små. Antennene er gjerne lyst fargede, omtrent så lange som hode + pronotum. Pronotum er hjerteformet, litt lengre enn bredt. Dekkvingene er rundede, med litt uregelmessig lengdeskulptur, dekker ikke det bakerste bakkroppsleddet. Beina er tynne, gjerne rødlige.
Exagram
Exagram er en SI-enhet for måling av masse. Symbolet for exagram er Eg. Et exagram er lik 1018 gram.
Gunvorita
Levevis
Utseendet tyder på at disse billene har et underjordisk levevis.
Exagram
Og motsatt:
Gunvorita
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia (Nepal, nordlige India).
Kirk Fletcher
Kirk Fletcher (født 23. desember 1975 i Bellflower i California) er en amerikansk bluesrock-gitarist som er medlem av gruppen The Mannish Boys og som turnerer med sitt eget band, The Kirk Fletcher band.
Fletcher begynte sin musikalske karriere da han gikk på High School, hvor han blant annet spilte sammen med R&B-sangeren Christopher Williams. På midten av 1990-tallet møtte han flere bluesmusikere som Robben Ford og Al Blake, som var frontmannen i bandet Hollywood Fats Band, og som introduserte ham til bluesmusikken. Han ble etterhvert en del av bandet til Lynwood Slim og senere en del av Kim Wilsons band, Kim Wilson’s Blues Review. For Wilson var han med på å spille inn utgivelsen Smokin' Joint (2001), som siden ble Grammy-nominert. I mellomtiden ga han også ut sitt første soloalbum kalt I’m Here & I’m Gone på JSP Records.