cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Joshua Fry Speed
Etter faren John Speeds død i 1840 dro Joshua Speed hjem til Kentucky. Han giftet seg i 1841 med Fanny Henning. Lincoln, som hadde brutt sin forlovelse med Mary Todd på den planlagte bryllupsdagen, nyttårsdag 1841, ombestemte seg, og bestemte seg for å gifte seg han også. Lincoln giftet seg med Mary i 1842. Speed hadde i sine brev bedyret at ekteskapet gjorde ham lykkeligere.
Lincoln og Speed fortsatte sin korrespondanse i mange år. De var nære brevvenner og diskuterte sine private problemer i sine brev til hverandre. Speed takket nei til en rekke tilbud om ministerposter i Lincolns administrasjon, men hans bror James takket i 1864 ja til å bli Lincolns justisminister.
Traktaten i Berlin, 1921
Traktaten i Berlin i 1921 var den endelige fredsavtalen mellom USA og Tyskland etter første verdenskrig. Den ble signert 25. august 1921. Traktaten var følge av senatets forkasting av deler av Versaillestraktaten på grunnlag av Lodgereservasjonene og valget av Warren G. Harding til ny president. I dagene som fulgte signerte USA separate fredsavtaler med Østerrike og Ungarn.
Operation Charioteer
Operation Charioteer var en serie på 18 atomprøvesprengninger utført ved Nevada Test Site i 1985 and 1986. Denne operasjonen var etterfølgeren til Grenadier og forgjengeren til Operation Musketeer.
Mônica da Silva
Mônica da Silva (født 9. august 1960) er en brasiliansk volleyballspiller.
Hun representerte Brasil under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, hvor hun ble nummer 7.
Johan Ehn
Johan Ehn (født 7. august 1967) er en svensk skuespiller og forfatter.
Pelletsovn
Pelletsovn eller pelletskamin er en ovn som bruker trepellets som varmekilde. Pelletsovner kan ved riktig bruk være mer energieffektive og miljøvennlige enn vanlige vedovner, ikke bare på grunn av brennstoffet, men også fordi de ofte har elektronisk styring av varmeeffekten. En pelletsovn har innebygde lagertanker som man fyller med pellets. Fra tanken mates det pellets inn i selve brennkammeret. I en pelletsovn tennes pelletsen elektronisk og ikke med for eksempel fyrstikker. Pelletsovner egner seg best ved kontinuerlig bruk og er mindre egnet til tilfeldig fyring.
Liv (1934)
Liv er en norsk dramafilm fra 1934. Filmen var regissert av Rasmus Breistein, og dette var den første nynorske spillefilmen som ble laget.
Bianco av Siena
Bianco av Siena (født 1345 eller 1350, død 1412 eller 1434 ) var en italiensk salmedikter. Han er representert med en salme i Norsk Salmebok og en i og Norsk salmebok 2013..
Pelletsovn
Ulempen ved pelletsovner er at bruken krever elektrisitet, og en pelletsovn kan derfor ikke nyttes som alternativ oppvarming om strømmen skulle bli borte med mindre den er utstyrt med nødstrømsløsninger. Pelletsovner krever mer vedlikehold enn andre typer ovner for å opprettholde virkningsgraden. Typisk rengjøringsintervall er én gang pr uke ved konstant bruk.
Bianco av Siena
Han ble antakelig født i Anciolina i Val d'Arno, men kom i ung alder til Siena. I 1367 gikk han inn i Jesuatene, et legmansbrorskap som fulge Augustins regel. Han bodde flere år i ordenens kloster i Città di Castello, og døde i Venezia.
Han skrev over hundre salmer, både med dogmatisk og mystisk innhold. Disse ble i 1851 samlet i Laudi Spirituali del Bianco da Siena.
Pelletsovn
I det siste har pelletsovner fått sterk konkurranse fra varmepumper. Det har ført til at den eneste norske produsenten av pelletsovner, BioNordic i Jostedalen i Sogn og Fjordane, innstilte produksjonen i 2011. Sammenliknet med fjernvarme er også fyring med pellets for dyr på grunn av lav brukstid i forhold til investering.
Liv (1934)
Handling
Filmen forteller om Liv (Tordis Maurstad) som forelsker seg i tateren Aslak (Alfred Maurstad). Aslak ønsker hevn over faren til Liv for gamle synder, og han ødelegger farens ry i bygda og drar da hevnen er fullført. Da er Liv gravid. Aslak angrer og vender forelsket tilbake til Liv.
Pelletsovn
Salg av pelletskaminer
I oktober 2006 vedtok den norske regjeringen å gi økonomisk støtte til innkjøp av alternativ oppvarming, herunder innkjøp av pelletsovn.
Aras vannkraftverk
Aras vannkraftverk eller Meghridammen, er en demning med vannkraftstasjon ved Meghri, beliggende i elva Araks (også kalt Aras) i Armenia, på grensen til Iran.
Anlegget har turbiner med installert produksjonskapasitet (ytelse) på 140 MW, noe som økes til 260 MW i 2016. Det vil ligge en kraftstasjon på hver side av landegrensen.
Liv (1934)
Produksjon
Uteopptakene ble gjort i Vågå i Gudbrandsdalen, langs Sjodalsvannene ved Gjende og i Bøverdalen sommeren 1934. Innendørsopptakene ble gjort i Ordresalen på Akershus festning.
Pelletsovn
Salg av pelletskaminer
Toppåret for salg av pelletskamin i Norge var 2006, da det ble solgt nesten 3,000 enheter. Siden 2006 har salget gått kraftig ned. I 2009 utgjorde salget i overkant av 800 enheter. I 2010 gikk salget videre ned til rundt 350 ovner. Flere utenlandske produsenter har trukket seg ut av markedet.
Cistercienserklosteret Fjordenes dronning
Cistercienserklosteret Fjordenes dronning (Latin: Monasterium Reginae Aestuariorum) er et katolsk kloster fra 2004, underlagt Storfjord menighet i Tromsø katolske stift, på Storfjord gård, 8 km fra Stamsund i Vestvågøy i Lofoten, Nordland. Klosteret tilhører Cistercienserordenen, og ble grunnlagt den 20. juni 2004 av fire cisterciensermunker fra Jędrzejów i Polen.
Klosteret er det første kontemplative munkekloster i Norge etter reformasjonen.
Belozersk
Belozersk (russisk: Белозе́рск), kjent som Beloozero (russisk: Белоо́зеро) frem til 1777, er en by i Vologda oblast i Russland, Den ligger på sørbredden av Belojesjøen, som den er oppkalt etter.
Historie
På 1000-tallet var regionen fremdeles hovedsakelig befolket av finsk-ugriske stammer som sterkt motsatte seg forsøk på kristning. I 1071 reiste de lokale hedenske prestene seg i et opprør, som ble slått ned av den Kievske kommandanten Jan Vysjatitsj. Nestorkrøniken forteller at prestenes døde kropper ble hengt fra et eiketre, til de ble revet i stykker av en bjørn, som av stammefolkene ble sett på som et hellig dyr.
Beloozero var hovedstad i et lite fyrstedømme mellom 1238 og 1370. Byens middelaldermonumenter omfatter Maria himmelfarts kirke (1552) og Frelserkatedralen (1668). Trekapellet St. Elijah ble bygget i 1690. Området er rikt på gamle klostere, slik som Kirillo-Belozerskij klosteret og Ferapontovklosteret.
Demografi
Befolkningsutvikling: ! År || Folketall || Kilde
Aleksandr Gorlenko
Aleksandr Mikhajlovitsj Gorlenko (Алекса́ндр Миха́йлович Горле́нко; født 1944) er en russisk regissør.
Fylkesvei 484 (Sogn og Fjordane)
Fylkesvei 484 i Sogn og Fjordane gikk mellom Vie og Krohnborg i Førde med arm til Grimeland. Veiens lengde var 1,6 km.
2019 ble veien erstattet av fylkesvei 600 og fylkesvei 5684.
Paulo Aokuso
Paulo Aokuso (født 20. mai 1997) er en australsk bokser.
Sputnik 12
Sputnik 12 er et musikkalbum med Sputnik, utgitt i 2001.
Paulo Aokuso
Han representerte Australia under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble utslått i åttendedelsfinalen.
Casa Lleó-Morera
Casa Lleó-Morera er en modernistisk bygning i den katalanske byen Barcelona. Den ligger i Passeig de Gràcia, i samme bygningsblokk som Casa Amatller og Casa Batlló. Disse bygningene utgjør det som kalles Illa de la Discòrdia. Casa Lleó-Morera er tegna av arkitekten Lluís Domènech i Montaner, og ble oppført i 1906. Fasaden har noen enestående skulpturer av Eusebi Arnau. Mosaikken og steinglassvinduene er lagd av Lluís Rigalt.
I 1943 ble en stor del av fasaden og interiøret ombygd, og søylene og skulpturene i første etasje ble fjerna. Mange mislikte dette, og man har i seinere ombygginger forsøkt å gjenskape noe av den opprinnelige modernistiske utforminga.
Fylkesvei 4770
Fylkesvei 4770 går mellom Boknasund bru og Våga på Austre Bokn i Bokn kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 897.
Hilding
Hilding:
Dyschiridium
Dyschiridium er en slekt av løpebiller.
Utseende
Middelsstore (ca. 10 millimeter), avlange, blanke, mørke løpebiller. Kjevene er kortere enn hodet, som har dype furer på sidene og en markert "hals". Fasettøynene er nokså små. Pronotum er rundet, omtrent så langt som bredt. Det er en kraftig innsnevring mellom pronotum og dekkvingene. Dekkvingene er rundede uten lengdestriper bortsett fra en kraftig sømstripe, de mangler flygevinger.
Levevis
Disse billene er nattaktive og jakter hovedsakelig på tusenbein.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Afrika og Asia (Vietnam).
Ruth Holzhausen
Ruth Holzhausen (født 29. september 1959) er en tysk volleyballspiller.
Hun representerte Vest-Tyskland under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, hvor hun ble nummer 6.
Oppklaringseskadronen
Oppklaringseskadronen/Brigaden i Nord-Norge hadde sine røtter i Motorisert oppklaringseskadron, som ble opprettet i England i september 1944. Denne artikkelen tar for seg avdelingens utvikling fra 1956 til 1994.
Opprinnelse og starten
Den «moderne» oppklaringsavdeling etter andre verdenskrig ble opprettet da det etter etableringen av Brigaden i Nord-Norge(Brig N) ble avdekket et prekært behov for en oppklaringsavdeling.
Våren 1953 ble det etablert en selvstendig hjulryttertropp på Trandum under ledelse av fenrik Nesgård. Denne troppen ble i april 1954 overført til Setermoen der den gikk inn i Brig N. Dette var den første oppklaringsavdelingen som gikk inn i norske avdelinger i Norge. Transporten nordover gikk med tog til Trondheim og videre til Finnsnes med D/S Skjerstad. Sersjantene Ulmar Vollan (admsjt) og John Erik Roth (nk) fulgte troppen under overføringen. Fenrik Nesgård var ennå ikke ferdig med Statens Gymnastikkskole, så de to sersjantene måtte drive troppen i ca to uker før fenrik Nesgård ankom Setermoen. Troppen ble forlagt i stabsbatteriets kaserne i artillerileiren. Senere delte troppen kaserne med transportkompaniet i infanterileiren på Setermoen. Høsten 1954 ble det bestemt at også Brig S. skulle få en selvstendig hjulryttertropp. I januar 1955 fikk løytnant Ole Ernst Bjartz i oppdrag å sette opp en ny tropp med hjulryttere på Trandum.
I begynnelsen av mai 1956 ble løytnant Bjarts innkalt til oberst Gjedde ved Akershus festning, her fikk Bjartz ordre om å ta med seg sin tropp og etablere en hjulryttereskadron på Skjold. Bjartz skulle tjenestegjøre som sjef for avdelingen, og troppen som allerede var i Brig N skulle underlegges eskadronen. Denne troppen hadde allerede i mai 1956 etablert seg på Skjold og forberedt mottak av den nye troppen.
Bjartz hadde selv begynt å etablere seg i Ullensaker, og var i ferd med å bygge seg hus. Dessuten bestod troppen av rekrutter, men ordren sto ved lag og hjulryttertroppen satte kursen mot Skjold. Først ble de transportert med tog til Trondheim, deretter med hurtigruten til Finnsnes. Her ble de hentet med buss og lastebiler og fraktet til Skjold.
Den 16. mai 1956 ankom løytnant Bjartz og hans tropp Skjold, og den 18. mai 1956 ble hjulryttereskadronen erklært offisiell ved at daværende brigadesjef oberst Rollstad inspiserte avdelingen. Eskadronen ble på grunn av plassmangel ikke forlagt på egen kaserne, men ble fordelt på kasernene Trandum og Starum. Først i august 1960 ble eskadronen tilgodesett med egen kaserne, mot Bn IIs ønske, og tok over kaserne Trandum.
Brigadesjef Rollstad var artillerist, men holdt sin beskyttende hånd over kavaleristene, og det sies at det var han som bestemte at kavaleristene skulle beholde sin svarte beret selv om de øvrige i brigaden skulle bære den kornblå. Dette fordi han mente avdelingsstolthet og tilhørighet var viktig, så det måtte man ta vare på.
Hjulryttereskadronen var den første avdelingen som ble forlagt på Helligskogen, dog kun periodevis. Avdelingen ble pålagt å avpatruljere den finske riksgrensen opp mot treriksrøysa. Daværende sersjant Vollan (gikk av som oberst) fortalte at han ble beordret på patrulje. Han kunne fortelle at på den norske siden av grensen var det bare en steinur, men på den finske siden var det en fin kjerrevei. Det ble etter hvert veldig tungt å ta seg frem, så fristelsen ble for stor. Det endte med at patruljen fulgte kjerreveien – i norske uniformer og bevæpnet – på finsk territorium. Heldigvis møtte de ingen.
Organisasjon og taktikk
Eskadronen besto av tre tropper; to hjulryttertropper og en stabstropp med to støttelag som normalt var underlagt hjulryttertroppene. Totalt bestod avdelingen av ti befal og 95 soldater. Kjøretøyene bestod av ti Greyhound, sju GMC lastevogner, sju Weasel og lere ¾ tonnere. Hver hjulryttertropp bestod av to befal og 38 soldater, to eller tre Willys jeeper med M1919A4 mitraljøse, en Greyhound pansret oppklaringsvogn og to Weasel. Stabstroppen bestod av sju GMC lastervogner, willysjeeper og Greyhound kommandovogner. Støttelagene var utstyrt med 57mm RFK og 50mm bombekastere.
Oppsettingen på materiellsiden var varierende, blant annet skulle avdelingen ha Greyhound med kanontårn, men ved en feil fikk avdelingen levert en rekke vogner av kommandoutgaven uten tårn. Dette skapte en del problemer da disse vognene manglet ildkraft, og var følgelig ikke anvendbare til oppklaring.
Taktikken til hjulryttertroppen gikk ut på at den gjennomførte akseoppklaring med Greyhound i front, og med troppen snørekjørende på sykkel bak Willys jeepene. Straks det ble oppnådd kontakt med fiende i front, satt hjulrytterne av, grupperte ut og sikret i front i påvente av infanteriet som kom bak og skulle overta sikringen. Når infanteriet var ankommet gikk alt på drill; sykler ble lastet opp på spesialhenger, mens troppen fortsatte på ski eller til fots i flankene for å lokalisere fiendens styrke og gruppering. Hjulryttereskadronens etteretningsmessige ansvarsområde var normalt 20–30 km foran egne linjer, men dette kunne bli begrenset av lange forsyningslinjer og sambandsstrekk.
Hjulryttere laster opp sykler og ski etter en flankemarsj''
Patruljetroppen
Troppens oppdrag og disponering var på mange måter lik den man hadde i brigadeoppklaringen i begynnelsen av 1990-tallet. I 1961 ble troppen døpt til Fjernoppklaringstroppen. Da rakettartilleriet ble faset ut i begynnelsen av 60-årene, ble det bestemt at man skulle beholde troppen innenfor organisasjonen. Troppen ble gitt fallskjermutdannelse og bestod av seks patruljer, men grunnet liten utskrivningsstyrke hadde troppen normalt redusert bemanning.
Patruljetroppen kontingent 1/1962 har fått utlevert sin fallskjermving på Trandum i 1962
Ved utgangen av 50-årene startet arbeidet med en ny eskadronstype, i starten kalt Stridsvognoppklaringseskadronen. Effekten av M24 Chaffee som stridsvogn ble etter hvert erkjent som liten, og da man samtidig øynet muligheten for å få middelstunge stridsvogner, ble det derfor besluttet å benytte M24 Chaffee i oppklaringsrollen.
Den 10. mai 1961 ble Hjulryttereskadronen omorganisert og fikk navnet Lett Stridsvogneskadron/Brig N. M24 Chaffee stridsvognene fra Stridsvogneskadrone/TLF på Bardufoss ble avgitt, og overført til den nye avdelingen. Disse ble delt inn i tre oppklaringstropper. På grunn av plassmangel i Skjold leir ble en tropp satt i mobiliseringsstatus, en tropp ble værende igjen på Bardufoss og en tropp ble overført til avdelingen. I tillegg ble Fjernoppklaringstroppen beholdt på Skjold.
Øvelsene ved avdelingen kunne ofte være lange og harde, både i avstand og tid, og med høy aktivitet. Ved ett tilfelle tok avdelingen seg fra Skjold til Sennalandet i Finnmark, ved å blant annet beltekjøre med stridsvognene (bensindrevne). Med dagens drivstoffbudsjetter(1994) hadde man knapt kommet over Kvænangsfjellet.
Øvelse med eskadronen i 1963
Organisasjon og taktikk
Lett stridsvogneskadron bestod av en eskadronsstab med en stabsgruppe og en forsyningsgruppe. Stridsvognoppklaringstroppene bestod av:
- troppsstab
- motorisert oppklaringsgruppe med 2 lag, hvert oppsatt på Willys jeep med M1919A4 mitraljøse.
- lett stridsvogn gruppe m/ 2 M24 Chaffee stridsvogner
- oppklaringsgruppe m/ 2 oppklaringslag, hver oppsatt med pansret GMC, kalt «panserpurka»
- kanonlag, 106mm RFK montert på Willys jeep.
Motorisert oppklaringsgruppe bestod av to lag under ledelse av hver sin lagfører, oppgavene i gruppen var som følger:
- motorisert oppklaring langs vei, stier og andre steder hvor det var fremkommelig med kjøretøyer.
-oppklaring til fots (på stier) herunder patruljegang.
-opprettelse av observasjonsposter
-spesialoppgaver som for eksempel ordonanstjeneste, opprettelse av transittstasjoner etc.
Lett stridsvogngruppe bestod av to lag med hver sin pansrede GMC. Denne gruppen opererte normalt samlet, men kunne deles og operere lagvis. Oppgaven til gruppen bestod av: - gi troppen ildstøtte
- oppklaring i lendet som var fremkommelig for stridsvogner, selv under ild fra småkalibrede våpen.
- oppklaring med makt
Troppen var avhengig av å opptre sammen med en forstyrke for beskyttelse og mållokalisering, derfor ble oppklaringsgruppen ofte disponert lagvis.
Oppklaringsgruppen bestod av to lag med hver sin pansrede GMC, denne gruppen opererte normalt samlet, men kunne deles og operere lagvis. Oppgavene til troppen var:
- oppklaring til fots
- nærsikring og samarbeid med stridsvognene
- patruljegang
- opprettelse av observasjonsposter
- besettelse av mindre stillinger
Oppklaringsgruppene løste alltid sine oppdrag til fots.
Kanonlaget benyttet 106mm RFK oppmontert på Willys jeep og hadde som oppgave å:
- forsterkning av troppens ildkraft
- røyklegging
Kanonen kunne avgi ild fra kjøretøyer og opptrådte sammen med stridsvogner for gjensidig støtte.
Oppklaringseskadronen/Brigaden i Nord-Norge 1963 til 1994
Høsten 1963 ble det igjen et navneskifte på avdelingen, den skulle nå hete Oppklaringseskadronen (Oppklesk). Dette fikk de første årene ingen konsekvenser på materiell og personellsiden. Mot slutten av 60-årene begynte avdelingens kjøretøy å bli så nedslitt og gamle at det som en prøve ble innført M113 vogner for å erstatte deler av kjøretøyene. Disse manglet væpning, og man fant raskt ut at vognene ikke kunne erstatte hovedskytset M24 Chaffee. Det ble derfor konkludert at avdelingen på nytt var moden for en omorganisering.
Sommeren 1968 startet utprøving av en ny struktur, på mange måter lik avdelingen slik den var i 1994. Avdelingen ble tilført Volvo L-3314 og beltevogner av typen BV202, i tillegg ble det beholdt 4 stk M24 Chaffee. Disse stridsvognene ble mob-lagret og beholdt innenfor organisasjonen helt frem til 1975.
Men det var ikke bare på materiellsiden man gjorde forandringer. Taktikken gikk over fra pansret oppklaring, som var offensiv, til stille oppklaring og overvåkning. Denne overgangen var smertefull for det befalet som hadde bakgrunn fra pansermiljøet, og avdelingen ble raskt kalt «seildukseskadronen» på folkemunne. Tross overgang til ny taktikk, viste det seg vanskelig å utøve den i praksis. Avdelingen ble derfor i en periode ofte benyttet som den gamle, som regel var dette oppklaring langs vei med mitraljøser montert på taket av feltvognene.
''Fjernoppklarinstroppen kontingent 1/1965. Sjef er rittmester Morten Kjørstad (til venstre), nestkommanderende er løytnant Simen Skaret'' (til høyre)
I juni 1969 ble Fjernoppklaringstroppen nedlagt, dette fordi Jegerkommandoene på Forsvarskommandonivå skulle overta denne rollen. Dette innebar at eskadronen måtte bruke oppklaringstroppene i denne rollen da Brigaden ikke kunne være foruten de opplysninger som fjernoppklaringstroppen tidligere fremskaffet.
Erfaringene etter prøveperioden var gode, av den grunn ble Oppklaringseskadronen sommeren 1971 endelig opprettet, den var organisert lik det den var i 1994. Eskadronen fikk tre oppklaringstropper, to på belter og en oppsatt med feltvogner og lastevogner. Totalt bestod avdelingen av 170 mann. Basisen for denne avdelingen ble beholdt frem til 1994, dog med enkelte endringer.
Det var fortsatt et ønske om pansret oppklaring på brigadenivå. Det ble derfor i juli 1986 innført en fjerde tropp med 4 stk NM135 stormpanservogner og 2 stk NM142 rakettpanservogner. Det ble kun benyttet 2 stk NM135 i den daglige tjeneste, da det ikke var tilstrekkelig tildeling av våpenbærere i Hæren. Personellet som inngikk på disse kjøretøyene hadde gjennom 70- og 80-årene utviklet en god «patruljekultur» som medførte at det pansrede element falt lite naturlig inn i organisasjonen, troppen ble derfor nedlagt i desember 1988.
Utviklingen av Oppklaringseskadronen har fra 1963 og frem til 1994 har vært preget av å være en avdeling med primært kapasiteter langs vei, til en avdeling som kan løse sine oppdrag effektivt i alle typer lende. De oppklaringsenheter avdelingen hadde i 1994 opererte hovedsakelig til fots, kun unntaksvis benyttet man kjøretøy under selve oppklaringsfasen.
All observasjonspostvirksomhet ble utført nedgravd under bakkenivå, sommer som vinter. Dette for å øke overlevelsesevnen til firemannspatruljene. Oppklaringseskadronen har i alle år vært preget av den profesjonelle holdningen hos mannskapene, noe som medførte at avdelingen hadde en god faglig utvikling basert på et godt utdanningsnivå og god stridsutholdelse. Det ble opp mot 1994 drevet en meget god spesialisering av mannskapene innenfor sanitet, nærstrid, overlevelse og patruljevirksomhet. Man kunne kanskje på den tiden si at Oppklaringseskadronen utgjorde Hærens største ressurs innenfor oppklarings- og jegertjeneste.
Avslutning
I 1975 fikk avdelingen sin egen hytte ved navn «Dragonhytta» nede under stienraset ved Fjellfrøsvatnet. Grunnen ble skjenket gratis av gårdbruker Anders Rotli, som også var en meget god venn av eskadronen. Rotli ble også utnevnt til Æresdragon. Oppklaringseskadronen satte alltid stor pris på Rotli, og i mange år sørget avdelingens dragoner for å holde veien hans åpen på vinterstid. Dragonhytta ble raskt en fin mulighet for dragoner og befal på fritiden, her hadde man god tilgang på de fleste friluftsaktiviteter.
Siste halvdel av 80-tallet ble det fra sentralt hold i Hæren gitt uttrykk for at man ønsket å samle alt kavaleri på Setermoen, men det tok noe tid før det ble gitt ordre om flytting. Først 3. juni 1994 ankom Oppklaringseskadronen Setermoen, etter først å ha marsjert samme strekning som de første "hjulrytterne hadde syklet motsatt vei i april 1954.
Det var med vemod i sinnet at avdelingen forlot Skjold garnison, det gode forholdet til Bn II, Ingeniørbataljonen og den flotte naturen som hadde preget avdelingens hjemsted i over 38 år. For de befal og dragoner som har tjenestegjort på Maukstadmoen leir, vil Skjold alltid være et godt minne å huske tilbake til.
Eutropius (historiker)
Eutropius var en romersk, hedensk historiker som var virksom i siste halvdel av 300-tallet.
Svært lite kjennes til Eutropius’ liv. Han hadde posisjonen som sekretær (magister memoriæ) av Konstantinopel, fulgte keiser Julian den frafalne (361 – 363) på hans hærtokt mot perserne (363), og var fortsatt virksom under regimet til keiser Valens (364 – 378) som han dediserte sitt verk Breviarium historiæ Romanæ til. Deretter forsvinner Eutropius ut av historien. En annen historiker, Georgius Codinus, har en anmerkning i sitt verk De Originibus Constantinopolitanis at Eutropius hadde vært sekretær hos keiser Konstantin den store, men det er uklart og kanskje usannsynlig om han viser til den samme Eutropius.
Breviarium historiæ Romanæ er en fullstendig oversikt over romersk historie fra grunnleggelsen av byen og fram til tiltredelsen til keiser Valens. Den var satte sammen med betydelig omsorg fra de best tilgjengelige autoriteter, og er stort sett skrevet objektivt i en klar og enkel stil. Selv om hans latin avviker noen steder fra den reneste modell var verket i lang tid populær som en skolebok. Dens uavhengige kildeverdi er dog liten, men noen steder fyller den hulrom fra mer autoritative opptegnelser. Breviarium historiæ Romanæ ble utvidet og fortsatt fram til tiden under keiser Justinian I den store av Paulus Diaconus. Utvidelsen til den sistnevnte ble senere igjen utvidet av Landolfus Sagax (ca. 1000) og fortsatt fram til tiden under keiser Leo V armeneren (813 – 820) i Historia Miscella.
Fra en gresk oversettelse ved Capito Lycius og Paeanius er versjonen fra sistnevnte blitt bevart bortimot fullstendig til ettertiden. Den beste moderne utgaven til Eutropius’ verk er ved Hans Droysen (1879) som fortsatte den greske utgaven og de utvidete utgavene til Paulus Diaconus og Landolfus. Det er tallrike engelske oversettelser i moderne tid.
Norske serieperler
Norske serieperler var opptrykte eldre norske tegneserier. Den som drev prosjektet var Knut A. Brandal. Utgiver var hans eget «NoTeM Forlag og Antikvariat» på Kjelsås. Tegneseriene utkom i årene 1996 til 2007, og ble støttet av Norsk kulturfond. Det resulterte i 31 utgivelser.
Blant de fremste serieskaperne som ble representert, var Jan Lunde, Jens R. Nilssen, Haaken Christensen og Ivar Mauritz-Hansen.
Spaniel
Spaniel tilhører en undergruppe med hunder som blir avlet som apporterende fuglehunder, men som opprinnelig var såkalte kortjagere av settertype. Flere raser regnes også primært som stående fuglehunder, og blir derfor listet opp blant disse av FCI. Noen raser fungerer imidlertid kun som selskapshunder i dag, og listes derfor opp blant disse.
Historien bak
Ordet spaniel kommer fra uttrykket espainholz, som stammer fra det fransk ordet epaignir, som betyr å ligge ned på settervis. Dette har sammenheng med at settere og spaniels opprinnelig ble brukt til såkalt nettjakt. Når jegeren skulle kaste nettet over byttet, som enten var fugl eller småvilt, var det preserende at hunden la seg ned, slik at den ikke kom i veien for kastet.
Om rasene
Spanielrasene består stort sett av små og mellomstore hunder, som generelt må kunne sies å være relativt langhåret. De fleste rasene har også vannavstøtende pels og svømmehud mellom tærne, noe som gjør de til ypperligere svømmere.
Bekzad Nurdäwletov
Bekzad Nurdäwletov (kasakhisk: Бекзад Нұрдәулетов, født 10. april 1998) er en kasakhstansk bokser.
Birgitta Rühmer
Birgitta Rühmer (født 1. mars 1959) er en tysk volleyballspiller.
Bekzad Nurdäwletov
Han representerte Kasakhstan under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble utslått i åttendedelsfinalen.
Spaniel
Om rasene
Spanielene regnes som glimrende brukshunder, fordi de har en særdeles godt utviklet luktesans, noe som har resultert i at flere av rasene har blitt populære som tjenestehunder. Flere av rasene er meget habile jakthunder, spesielt til jakt på vadefugl og ender og som kortjagere på småvilt og endatil hjort.
Birgitta Rühmer
Hun representerte Vest-Tyskland under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, hvor hun ble nummer 6.
Spaniel
Om rasene
På grunn av utstrakt kryssavl blant disse hundene kan det av og til være vanskelig å avgjøre om en rase skal kalles en spaniel, retriever, vannhund, stående fuglehund eller kanskje noe annet. Disse probleme reflekteres også av klassifiseringen rasene har fått av FCI.
Noen av rasene har på grunn av sitt vakre utseende blir svært populære utstillingshunder. Dessverre har dette i noen tilfeller ført til avl på ekstremiteter, noe som har resultert i at eksempelvis cocker spaniel har fått problemer med sigehund rundt øynene, som ofte fører til øyelidelser som øyekatarr (conjunctivitis) og øyelokkbetennelse (blepharitis), og ører som har blitt for lange.
John E. Walker
John Ernest Walker (født 7. januar 1941 i Halifax, Yorkshire) er en britisk kjemiker og nobelprisvinner. Han mottok Nobelprisen i kjemi i 1997 for sin klargjøring av den enzymatiske mekanismen for syntese av  adenosintirfosfat (ADP). Han delte halvparten av prispengene med amerikaneren Paul D. Boyer, mens den andre halvparten ble tildelt dansken Jens Christian Skou.
The Gremlins
The Gremlins er en barnebok skrevet av den britiske forfatteren Roald Dahl i 1943. Boken er ikke oversatt til norsk. Boken ble skrevet til Walt Disney, som lagde en tegnefilm av boken, men filmen ble ikke utgitt. The Gremlins handler om jagerpiloter under den andre verdenskrig, og de ukjente farene som befinner seg i luften. Gremlins er noen små «djevler» som blant annet begynner å spise på flyene under kampens hete.
Ordet «Gremlin» ble brukt av RAF jagerpiloter fra 20-tallet, disse dyrene fikk som regel skylden for alle tekniske feil med flyene under flygning. Flere forfattere og filmskapere har brukt dette navnet i etterkant, i andre sammenhenger. Dahls bok The Gremlins har ingen direkte sammenheng med Hollywood-filmen Gremlins fra 1984.
De amerikanske Jomfruøyer under OL
De amerikanske Jomfruøyer deltok i olympiske leker første gang i Sommer-OL 1968, og har siden deltatt i alle sommerlekene unntatt Sommer-OL 1980 i Moskva som de boikottet. De har deltatt i totalt sju vinterleker med første deltakelse i Vinter-OL 1984 i Sarajevo, men deltok ikke i Vinter-OL 2006 i Torino og Vinter-OL 2010 i Vancouver. De amerikanske Jomfruøyers hittil eneste medalje ble vunnet av Peter Holmberg i seiling, finnjolle i Sommer-OL 1988 i Seoul.
The Gremlins
Utdypende handling
Hovedpersonen i boken, Gus, får sin Hawker Hurricane-jagerfly ødelagt over Den engelske kanal på grunn av en Gremlin, og må hoppe ut i fallskjerm over vannet. Men Gus klarer å overbevise Grelims om at de burde slå seg sammen mot deres felles fiende, Adolf Hitler og nazistene, i steden for å bare slåss mot hverandre. Etter hvert blir Gremlinene trent opp av Royal Air Force til å reparere, snarere enn å sabotere, fly.
Flemming Hansen
Flemming Hansen (født 9. august 1939 i København, død 30. april 2021 ) var en dansk forretningsmann og konservativ politiker (KF). Han var valgt til Folketinget fra Vejle amtskrets 1984–2007 og Danmarks transportminister 2001–2007.
Han vokste opp i Valby i København som sønn av revisor Hans Hansen og Gyda Hansen. Etter realskolen og handelsskolen studerte han bedriftsøkonomi med spesialisering i finans. Etter å ha vært sjefkonsulent i Danmarks Skohandlerforening 1963–1972, var han administrerende direktør og eier i skohandlervirksomheten Holst Sko AS 1974–2001. Sammen med ektefellen utvidet han virksomheten til 11 forretninger i en rekke jyllandske og fynske byer. Han har siden begrenset seg til eierskap og styreverv virksomheten, som er overdratt til sønnene. Sønnen Niels Flemming Hansen ble i 2019 valgt til Folketinget.
Hansen var valgt til Folketinget fra Vejle amtskrets 1984–2007, etter å ha blitt nominert fra Vejle krets. Han var de konservatives ordfører i nærings-, markeds-, energi- og skattepolitiske saker i Folketinget. Han var nestformann i Folketingets næringsutvalg 1987–1990, formann i valutautvalget 1988–1994, formann i skatte- og avgiftsutvalget 1994–1998 og medlem av Europarådets parlamentariske forsamling 1993–2007. Hansen var transportminister i Anders Fogh Rasmussens regjeringer 2001–2007, fra 2005 i Transport- og Energiministeriet. Han var også minister for nordisk samarbeid 2002–2005.
Fylkesvei 6350
Fylkesvei 6350 (Fv6350) går mellom Leira og Melem i Ørland kommune.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 90 (Sør-Trøndelag).
R30: 30th Anniversary World Tour
R30: 30th Anniversary World Tour er en DVD av det kanadiske progressive rockebandet Rush. DVD-en ble utgitt i et standard og et Deluxe-sett, sistnevnte inneholder soundtracket til hele konserten på 2 CD-er.
CD-plate 1
Spilletid er 61:19
CD-plate 2
Spilletid er 61:11
Labrofossen
Labrofossen er en foss i Numedalslågen ved Labro sør for Kongsberg sentrum, i Kongsberg kommune. Den har en fallhøyde på 41 meter. Fossen ble utbygd i 1910 til produksjon av vannkraft, i 1983 ble det erstattet av Skollenborg kraftverk.
Kraftstasjonen ved Labro ble etter nedleggelsen benyttet til museum, her er Vassdragsmuseet Labro, Numedalslågens Fløtningsmuseum og ''Norsk Vegmuseum avd. Buskerud.''
Labrufossen er mye benyttet som motiv i kunst og det er mange kjente kunstner som har latt seg inspirere. Under er det noen eksempler.
José María Lúcar
José María Lúcar (født 11. september 1992) er en peruansk bokser.
Han representerte Peru under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble utslått i åttendedelsfinalen.
Khalid Hussain
Khalid Hussain Khan (født 3. september 1969 i Pakistan) er en norsk forfatter, manusforfatter og filmskaper, som ble landskjent da han som 16-åring skrev romanen Pakkis (1986).
Hussain kom fra Pakistan til Norge i 1975 uten foreldre.
Han har tidligere laget en rekke kortfilmer samt to spillefilmer, og kom i 2005 med spillefilmen Import-eksport som er en komedie om kulturkonflikten mellom nordmenn og en pakistansk innvandrerfamilie.
Ta Som
Ta Som (khmer: ប្រាសាទតាសោម) i Angkor, Kambodsja, er et lite buddhisttempel dedikert til kong Jayavarman VIIs far. Det ble bygget mot slutten av det 12. århundre, og ligger øst for Neak Pean. I likhet med templer som Ta Prohm og Preah Khan har det ikke blitt gjort restaureringsarbeid ut over helt nødvendig sikringsarbeid her.
Operasjon Torch
Operasjon Torch (Torch = fakkel, opprinnelig kalt Operasjon Gymnast) var en britisk-amerikansk invasjon av franske Nord-Afrika under den andre verdenskrig i løpet av felttoget i Nord-Afrika som begynte den 8. november 1942.
Gudrun Witte
Gudrun Witte (født 4. januar 1962) er en tysk volleyballspiller.
Operasjon Torch
Sovjetunionen hadde lagt press på USA og Storbritannia for å begynne militære operasjoner i Europa og åpne opp en andre front for å redusere presset på de sovjetiske troppene fra Tyskland. Mens de amerikanske kommandantene favoriserte Operasjon Sledgehammer og gjøre landgang i Europa så snart som mulig, var de britiske kommandantene av den oppfatning at et slikt løp ville ende i katastrofe. Et angrep på franske Nord-Afrika ble foreslått isteden, noe som ville fjerne aksemaktene fra Nord-Afrika, bedre den allierte marinens kontroll over Middelhavet og forberede en invasjon av sørlige Europa i 1943. Den amerikanske presidenten Franklin D. Roosevelt mistenkte at en afrikansk invasjon ville utelukke en invasjon i Europa i 1943, men ga sin støtte til den britiske statsminister Winston Churchill.
Gudrun Witte
Hun representerte Vest-Tyskland under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, hvor hun ble nummer 6.
Operasjon Torch
Bakgrunn
De allierte planla en britisk-amerikansk invasjon av nordvestlige Afrika – Marokko, Algerie, og Tunisia, territorier som formelt var styrt av den franske Vichy-regimet. Vichy-Frankrike hadde rundt 125 000 soldater i disse landene foruten kystartilleri, 210 operative om enn gamle stridsvogner og rundt 500 fly, hvorav halvparten var jagerfly av typen Dewoitine D.520 – likeverdige med mange av de britiske og amerikanske jagerflyene. I tillegg var det rundt ti slagskip og 11 ubåter i Casablanca.
De allierte trodde at de franske styrkene ikke ville slåss, delvis på grunn av informasjon gitt av den amerikanske konsul Robert Daniel Murphy i Alger. Franskmennene hadde vært tidligere allierte av USA og amerikanske soldater hadde instrukser om ikke å skyte før de ble skutt på. Likevel var det mistanker om at den Vichy-franske marinen kunne bære nag over den britiske aksjonen ved Mers-el-Kebir i 1940. En bedømmelse av sympatiene til de franske troppene i Nord-Afrika var vesentlig, og det ble lagt planer for å sikre fransk samarbeid framfor motstand.
Tysk støtte for Vichy-regimet kom i form av luftstøtte. Flere bombefly fra Luftwaffe utførte angrep mot allierte havner i Alger og langs den nordafrikanske kysten. De allierte hadde til hensikt å avansere raskt østover mot Tunisia og angripe tyske tropper bakfra. General Dwight D. Eisenhower ble gitt kommandoen av operasjonen og han satte opp sitt hovedkvarter i Gibraltar. Den allierte kommandanten for ekspedisjonsstyrken ble admiral Andrew Cunningham; og hans stedfortreder var viseadmiral Bertram Ramsay som planla angrepet til lands.
Forberedende kontakt
For å måle stemningen blant de franske soldatene ble Murphy utpekt til det amerikanske konsulatet i Algerie. Hans hovedoppgave var å bedømme de franske styrkenes sympatier og ta kontakt med de elementer som kunne tenkes å støtte en alliert invasjon. Han klarte å kontakte flere franske offiserer, inkludert general Charles Mast, den franske øverstkommanderende i Algerie. Disse offiserene var villig til å støtte de allierte, men ba om en hemmelig konferanse med en høytstående alliert general i Algerie. Generalmajor Mark W. Clark, Eisenhowers nestkommanderende, ble sendt til Cherchell, 130 kilometer vest for Alger i Algerie, ombord på HMS «Seraph» under «operasjon Flagpole»(flaggstang). Clark og to andre amerikanske generaler ble landsatt i tre foldbare kanoer, padlet av britiske kommandosoldater, natt til 21. oktober 1942, hvoretter de møtte de franske offiserene og Murphy på en forlatt bondegård.
De allierte lyktes også, med motstandsbevegelsens hjelp, å smugle den franske generalen Henri Giraud ut av Vichy-Frankrike under «operasjon Kingpin». Nok engang gjorde HMS «Seraph» jobben, nå under amerikansk flagg og med tilsynelatende amerikansk skipper, fordi Giraud nektet å ha noe med britene å gjøre og det ikke fantes et eneste amerikansk skip i Middelhavet. De britiske matrosene gjorde sitt beste for å anta en amerikansk aksent, men ble raskt avslørt av Giraud, som til alles forbløffelse snakket perfekt engelsk! Hensikten med å få Giraud til Gibraltar, var at skulle ta posisjonen som øverstkommanderende for de franske styrkene i Nord-Afrika etter invasjonen. Imidlertid ville han ikke ta imot en stilling som var lavere enn øverstkommanderende av alle invasjonsstyrkene, en jobb som allerede var gitt til Eisenhower, foruten at det var et krav som var umulig å etterkomme. Da franskmannen ikke fikk dette kravet gjennom besluttet han være «en tilskuer til denne affæren».
Slaget
Den vestlige angrepsstyrke, rettet mot Casablanca, besto av amerikanske enheter med generalmajor George Patton som kommandant og kontreadmiral Henry K. Hewitt som ledet marinens operasjoner. Den besto av 2. pansrede divisjon, 3. og 9. infanteridivisjoner – 35 000 soldater i alt. De ble transportert direkte fra USA i den første av en serie av UG konvoier som ga forsyningsmessig støtte for det nordafrikanske angrepet.
Den sentrale angrepsstyrke, rettet mot Oran, omfattet amerikanske 509. fallskjerminfanteribataljon, 1. infanteridivisjon og 1. armerte divisjon – 18 500 soldater i alt. De seilte fra Storbritannia og ble kommandert av generalmajor Lloyd Fredendall, alle sjøstyrkene ble kommandert av kommandør Thomas Troubridge.
Den østlige angrepsstyrken, rettet mot Alger, ble kommandert av generalløytnant Kenneth Anderson og besto av to brigader fra britisk 78. og amerikanske 34. infanteridivisjoner og to britisk kommandoenheter, 1. og 6. kommandoavdelinger, totalt 20 000 soldater. I løpet av perioden med amfibisk landgang ble styrken kommandert av amerikanske generalmajor Charles W. Ryder, kommandant av 34. divisjon, ettersom det ble antatt at en amerikanskledet invasjon var mer akseptabelt for de franske forsvarerne enn en som var ledet av britene. Sjøstyrkene ble kommandert av viseadmiral Harold Burrough.
Fiendtlige ubåter som opererte i det østlige Atlanterhavet hadde blitt trukket unna for å angripe handelskonvoi SL 125. En del historikere har foreslått at tidspunktet for denne handelskonvoien var en bevisst taktisk avledning for å hindre angrep på de fullastede troppetransportene.
Angrep fra luften var delt i to, øst for Kapp Tenez i Algerie med britisk flyvåpen under flymarskalk William Welsh og vest for Kapp Tenez kun amerikansk flyvåpen under generalmajor Jimmy Doolittle, samtlige under direkte kommando av general Patton.
P-40 Warhawk jagerfly fra 33rd Fighter Group ble sendt opp fra amerikanske eskortehangarskip og landet i Port Lyautey den 10. november. Ekstra luftstøtte ble gitt av hangarskipet USS «Ranger», som med sine flyskvadroner avbrøt Vichy fly og bombet fiendtlige skip.
Casablanca
Om natten den 7. november forsøkte den pro-allierte franske general Antoine Béthouart å gjøre et kupp mot den franske kommandoen i Marokko slik at han kunne overgi den til de allierte den følgende dagen. Hans styrker omringet villaen til general Charles Noguès, den Vichy-lojale høykommissæren. Imidlertid telefonerte Noguès til lojale styrker som stoppet kuppet. I tillegg alarmerte kuppforsøket om den pågående allierte invasjonen, og Noguès fikk øyeblikkelig alarmert det franske kystforsvaret.
Ved Safi gikk landgangen mest suksessfull. Langgangen begynte uten dekningsild i håp om at franskmennene ikke ville gjøre motstand. Imidlertid åpnet de franske kystbatteriene øyeblikkelig ild, og de allierte krigsskipene svarte på ildføringen. Ved den tiden hadde de allierte kommandert av general Harmon kommet, franske snikskyttere hadde låst angrepstroppene (de fleste i kamp for første gang) på Safis strender. Det meste av landgangen skjedde etter tidsplanen. Fly ødela en fransk konvoi av lastebiler som fraktet forsterkninger til kystforsvaret. Safi overga seg om ettermiddagen den 8. november. Ved den 10. november var resten av forsvarerne låst fast og resten av Harmons styrker dro av sted for å delta i beleiringen av Casablanca.
Ved Port-Lyautey var landgangstroppene usikre på deres posisjon, og den andre bølgen ble forsinket. Det ga de franske forsvarerne tid til å organisere motstanden og den gjenværende landgangen ble gjort under artilleribombardement. Med flystøtte fra marinen kunne troppene presse på framover og målet ble erobret.
Ved Fedala avbrøt været landgangen. Etter soloppgang kom landgangen under fransk beskytning. Patton gikk i land klokken 08.00 og strendene var sikret senere om dagen. Amerikanerne omringet havnen i Casablanca ved 10. november og byen overga seg en time før det endelige angrepet skulle skje.
Casablanca var den franske atlantiske marinebase etter den tyske okkupasjonen av den europeiske kysten. Sjøslaget ved Casablanca resulterte i angrep på den franske marinen, og en krysser, seks destroyere og seks ubåter ble ødelagt av amerikansk kanonild og flyangrep. Det uferdige slagskipet «Jean Bart», som lå i dokk og var ubevegelig, skjøt mot landgangsstyrkene med sine ene funksjonelle kanon inntil den ble ødelagt av amerikanske kanoner. To amerikanske destroyere ble også ødelagt.
Oran
Angrepet i sentrum ble delt mellom tre strender, to vest for Oran og en øst. Landgangen på den vestlige stranden ble forsinket ettersom en fransk konvoi dukket opp mens minesveiperne lagde veg. En del forsinkelser og forvirring, og ødeleggelse på landgangskip skjedde på grunn av uventet lite dybde og sandbanker til tross for at det hadde vært foretatt observasjoner ved periskop tidligere. Det ble tatt lærdom av disse feilene for senere allierte landganger, som Operasjon Overlord, hvor de ble gitt betydelig tyngde til forberedelsene.
1. rangerbataljon (amerikanske kommandosoldater) gikk i land øst for Oran og tok raskt kontroll over kystbatteriet ved Arzew. Et forsøk ble gjort for å landsette amerikansk infanteri direkte i havnen med ordre om raskt å hindre ødeleggelsen av havneanleggene og senke skipene. Den operasjonen, kodenavnet Operasjon Reservist, feilet da to alliert krigsskip ble ødelagt av kryssild fra franske skip der. Den franske marinen brøt ut fra havnen og angrep den allierte invasjonsflåten, men ble senket eller drevet på land.
Franske batterier og invasjonsflåten utvekslet ildgivning i løpet hele 8. og 9. november mens franske tropper standhaftig forsvarte Oran og det omliggende området. Tung kanonild fra britisk slagskip førte til overgivelse den 9. november.
Landgang fra luften
Operasjon Torch var den første betydelig luftbårne angrep som ble utført av USA. Amerikanske 509. fallskjerminfanteriregiment fløy hele vegen fra Storbritannia, over Spania, med den hensikt å hoppe i nærheten av Oran og erobre flyplassene ved Tafraoui og La Senia henholdsvis 24 km og 8 km sør for Oran. Operasjonen ble merket av været, navigasjons- og kommunikasjonsproblemer. Dårlig vær over Spania og den lange avstanden førte til utstrakt spredning og tvang tretti av de trettisju flyene til å lande på tørre saltsjøer vest for målet. Begge flyplassene ble uansett erobret.
Motstand og kupp
Som besluttet i Cherchell begynte en gruppe på 400 franske motstandssoldater under ledelse av Henri d'Astier de la Vigerie og José Aboulker et kupp fra midnatt og gjennom de første timene av 8. november i byen Alger. De tok kontroll over nøkkelsteder, inkludert telefonsentralen, radiostasjonen, guvernørens hus og hovedkvarteret til 19. korps.
Robert Murphy dro sammen med en del motstandssoldater til boligen til general Alphonse Juin, senioroffiser for den franske hæren i Nord-Afrika. Mens motstandsbevegelsen omringet huset og praktisk gjorde Juin til fange, forsøkte Murphy å overtale ham til å stille seg på de alliertes side. I huset fikk han en overraskelse da admiral François Darlan, øverstkommanderende av alle franske styrker, var i Alger på et privat besøk og Juin insisterte på å kontakte Darlan. Murphy greide derfor ikke å overtale ham til å gå over på de alliertes side. Tidlig om morgenen kom gendarmeriet og løslot den franske offiseren.