cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Anthonyrullen
Kunstnerisk vurdering
Anthony Anthony var ingen skolert, profesjonell kunstner. Illustrasjonene i Anthonyrullen er beskrevet som «slående og dristig utført, men (...) kan knapt kalles god kunst». Fartøyene er for det meste malt etter mal, med tydelige gjentagelser også i de mer utførlige illustrasjonene. Anthonys stil er preget av «naivt håndverk og mønsterkonformitet (...) i overensstemmelse med ferdighetene til en offentlig ansatt med et brukbart amatørmessig grep om form og farge».
De tre rullene var om lag like lange, rundt 5,5 m (15 ft) og ble trolig vist frem enten ved siden av hverandre på et bord eller opphengt på en vegg. Ved en samlet fremvisning av rullene dannet midten av den andre rullen det visuelle sentrum, her vises den svært gode illustrasjonen av galeien «Galley Subtle». At dette skipet var påtenkt å være den sentrale illustrasjonen vises ved tilstedeværelsen av sluppen «Mary James» i den første rullen, den var ellers reservert for seilskip. Fremstillingen synes opprinnelig å ha vært lagt til begynnelsen av den tredje rullen, blant slupper og kanonsjalupper, men ble flyttet for at enkeltrullene skulle få mer like lengder. I bestrebelsen på å leve opp til bildet av en renessansefyrste var Henrik kjent for å være spesielt interessert i galeier, noe Anthony må ha kjent til.
Skriftbildet, rammelinjer og blomsterdekorasjoner er malt i rødt eller sort, med unntak av de tre første fartøyene i den første rullen, der det også er benyttet gullfarge. De fleste illustrasjonene ble først skissert opp med blyant og så malt over med pensel. Skrogene er i lys brun farge, med skygger for og akter for å antyde dybde, dekorasjoner og ankere er markert med rødt og kanoner med grønt. Konturer er malt i sort og sjøen er i sjatteringer varierende fra «grågrønn» til «dypblått».
De to første rullene er utformet med omtrent samme detaljnivå, mens de mindre kanonsjaluppene (i praksis små galeier) ble tegnet mer skissemessig. De to første fartøyene i den første rullen, «Henry Grace à Dieu» og «Mary Rose», har rester etter et rutemønster, noe som indikerer at de ble overført fra en annen tegning, mens resten er tegnet på frihand. Stort sett følger fartøysillustrasjonene en oppskrift som avhenger av skipstypen. Unntaket er aktergallerier på enkelte galeaser og gallionsfigurer på «Mary Rose», «Salamander» og «Unicorn». De to sistnevnte var krigsbytte tatt fra skottene i 1544.
Et annet unntak er «Galley Subtle», som er plassert midt i andre rull. Den er mer i samsvar med middelhavgaleier enn galeaser og små kanonsjalupper, og oppviser et detaljnivå som ikke finnes i noen av de andre illustrasjonene. Det er det eneste fartøyet med synlige besetningsmedlemmer, roerne skimtes bak høye skjold til beskyttelse mot piler og akter står en høvedsmann iført en vams med heraldisk mønster og Tudorlue og en batong eller taktstokk i hånda, som om han markerer takten for roerne.
Anthonyrullen som historisk kilde
Anthonyrullen er på flere måter en unik historisk kilde. Det er den eneste kjente fullt illustrerte listen over tudorperiodens kongelige marine, selv om illustrasjonene ikke bør sees som nøyaktige gjengivelser av virkeligheten. Siden oversikten over de ulike fartøyenes kanoner er laget av en høytstående statlig byråkrat, regnes den som nøyaktig, men illustrasjonene stemmer bare delvis overens med listen. Fartøyenes rigger er ikke helt korrekt gjengitt; Margaret Rule, arkeologen som ledet utgravingen av «Mary Rose», beskrev disse illustrasjonene som «en forvirrende samling av stag, vevling og vant». Mange detaljer finnes, mens andre mangler, eksempelvis plattformene som vantene, dvs. de parallelle tauene som stabiliserte mastene, var gjort fast i for å holde dem klar av skroget.
Anthonyrullen og «Mary Rose»
Funnet av «Mary Rose» har gjort det mulig å sammenligne en av Anthonyrullens illustrasjoner med det virkelige fartøyet. Bildet av skipet gir informasjon om grunnleggende trekk, som antall master og seil. En sammenligning med skipets inventarliste fra 1514 viser et stort samsvar, noe som tyder på at illustrasjonen i store trekk er korrekt. Undersøkelser av detaljer i konstruksjonen viser at Anthony tok seg enkelte kunstneriske friheter, og dessuten klart overdrev skipets bestykning.
De tunge kanonene som stikker ut gjennom kanonporter akter fra banjerdekket, rett over vannlinjen, ville ikke vært mulig siden «Mary Rose» manglet et slikt dekk og dekket uansett hellet kraftig akter. Illustrasjonen viser to rader med ni kanonporter i bredsiden, mens det bare finnes én slik rad i den bevarte styrbord side av «Mary Roses» hoveddekk. Hvor presist fordekket er beskrevet i rullen er vanskeligere å avgjøre siden fordekket ikke er bevart og det ikke er enighet om hvordan det kan ha sett ut.
Kanonene i akterkant på fordekket lar seg ikke forklare, men en teori er at de ble tegnet inn for å kompensere for framoverrettede akterdekkskanoner som er skjult på grunn av illustrasjonens perspektiv. Listen over ammunisjon, små skytevåpen, langbuer, piler og piker samsvarer nøye med de arkeologiske funnene. Siden det er relativt kort tid mellom kilden og «Mary Roses» forlis, har Anthonyrullen har hatt stor betydning for det arkeologiske prosjektet, særlig for å anslå størrelsen av besetningen.
Flagg og ornamenter
Anthonyrullen gir detaljert informasjon om flaggene som fartøyene fører. Ifølge vexillologen Timothy Wilson er flaggene som vises fra «Mary Rose» «den mest utfyllende kilde til de flagg som ble benyttet på Henrik VIIIs fartøy, de utviser en større detaljrikdom enn alle andre kilder tilsammen». De mest iøynefallende flaggillustrasjonene er de langstrakte seremonielle bannerne som i varierende antall vaier fra alle skipene. Disse viser et rødt Georgskors på hvit bakgrunn ved flagglinen og en svært lang del med grønne og hvite striper. Alle er utstyrt med gullmaling på det røde og grønne og sølvmaling på det hvite. Denne kunstneriske teknikken ble benyttet enten for å antyde vimplenes flagring eller for å vise metalltråden og malingen som noen ganger ble brukt som dekorasjon.
Langs relingene på samtlige fartøyer, mest synlig på de store karakkene og «Galley Subtle», er det rader med bannere som viser ulike heraldiske mønstre, deriblant det engelske kongehusets våpenskjold, en eller tre fleur-de-lis fra det franske kongehusets våpenskjold, georgskors og Henrik VIIIs monogram (HR) i gull på blått, noe som synes å være tudorrosen og Huset Tudors grønne og hvite farger. Flaggene og bannerne på fartøyene regnes for å være ganske nøyaktig framstilt i en heraldisk og militær forstand, om enn ikke helt konsistent. En form for kommandolinjesystem mellom de ulike fartøyene kan leses av måten flaggene framstilles på mastene, men synes ikke å ha vært systematisk gjennomført. Herolden George Bellew beskrev enkelte av de heraldiske mønstrene som «usannsynlige», mens Wilson anser dem for «plausible».
Rune Öfwerman
Allerede i 1950 ledet han egen kvintett som ble nummer to i en konkurranse avholdt av Orkesterjournalen. Året efter ble det de første plateinnspillinger med en som het Lars Gullin. I 1957 grunnla han plateselskapet Gazell med Dag Häggqvist. På 80-tallet laget han filmen «Rendez-vous in Rio» med Sylvia Vrethammar, Sivuca og Toots Thielemans.
Sønnen Clarence Öfwerman (1957–) har produsent for Roxette og Per Gessle, samt spilt piano for Ulf Lundell.
Kontrafaktisk tenkning
Kontrafaktisk tenkning beskrives som mentale representasjoner av alternativer til tidligere faktiske hendelser. Kontrafaktisk betyr «i motsetning til fakta».
Hvordan hadde livet vært om du hadde tatt andre valg? Dersom du hadde valgt en annen karriere, eller giftet deg med en annen? Kontrafaktisk tenkning er altså tanker om alternative utfall etter at noe har skjedd (Svartdal ). Kontrafaktisk tenkning forekommer ofte som betingede utsagn, med både en antesedent («Hvis jeg hadde lest mer til eksamen») og en konsekvent («ville jeg fått en bedre karakter»). I hverdagslig tenkning er antesedenten ofte en handling eller en avgjørelse, og konsekventen en følelsestilstand. Neal J. Roese og Mike Morrison skriver at kontrafaktisk tenkning har vært utforsket i mange skoleretninger, inkludert filosofi, historie, økonomi, politikk, lingvistikk, IT og psykologi. Man begynte å utforske den psykologiske bakgrunnen til kontrafaktisk tenkning på 1970-tallet. Forskere innen psykologi har funnet at kontrafaktisk tenkning spiller en viktig rolle i menneskers mentale liv, og bidrar til å informere avgjørelser, forme emosjoner og plassere kunnskap i en kontekst. Kontrafaktisk tenkning kan også bidra til selvforståelse. Når uforutsette, negative hendelser forekommer vil folk ofte forsøke å omgjøre hendelsene mentalt ved å simulere alternative hendelser (Davis & Lehman ).
Oppoversammenligning og nedoversammenligning
Det er vanlig å skille mellom «oppoversammenligning» og «nedoversammenligning». Når man foretar oppoversammenligning sammenligner man den faktiske hendelsen med et foretrukket utfall. Man kan for eksempel tenke «dersom jeg hadde lest mer, ville jeg fått en bedre karakter på eksamen enn jeg fikk». Når man foretar nedoversammenligning sammenligner man den faktiske hendelsen med et dårligere utfall, som stiller det faktiske utfallet i et bedre lys. Man kan for eksempel tenke at «jeg er bare glad jeg ikke strøk på eksamen».
Egenskaper ved kontrafaktiske tanker
Daniel Kahneman og Dale Miller skriver at filosofiske behandlinger av blant annet kontrafaktisk tenkning har utforsket ideen om at noen alternativer er mer virkelighetsnære enn andre, og at noen endringer av virkeligheten er mindre enn andre. De skriver at folks forestillinger om tingenes tilstand alltid kan modifiseres på mange måter, men noen modifikasjoner er mer naturlige enn andre, og noen attributter er vanskeligere å endre. Hvilke egenskaper som kjennetegner kontrafaktiske tanker kan altså påvirkes av hvor åpne visse elementer av hendelsen er for forandring. Kahneman og Tversky (1982) mente at uvanlige trekk ved en faktisk hendelse, gjør den mer åpen for endring sammenliknet med rutinehendelser. De presenterte en historie om en bilulykke, hvor Mr. Jones ble drept. Deltagerne ble bedt om å forestille seg hvordan venner og familie av Mr. Jones ville ha fullført setningen «Hvis bare…». Forskerne utformet to versjoner av historien. I den ene versjonen stod det at Mr. Jones valgte en annen rute enn vanlig når han reiste hjem, fordi det var en spesielt fin dag, og han ønsket å kjøre langs kysten for å nyte utsikten. I den andre versjonen stod det at han forlot kontoret tidligere enn vanlig, for å utføre noen ærend for sin kone. Studien viste at unntak har en tendens til å utløse kontrasterende normale alternativer, men ikke vice versa, og at det er mer trolig at folk omgjør en hendelse ved å endre uvanlige aspekter, fremfor rutinemessige aspekter i årsakskjeden som førte til utfallet. Kahneman og Miller foreslo en hypotese om at alternativer til effekten er mer tilgjengelig enn alternativer til årsaken når folk vurderer årsaksforhold. De påpeker at tendensen til å ta årsaken for gitt er reflektert i hverdagslige samtaler. Når en observasjon avviker fra den normale samvariasjonen i en årsakssammenheng blir avviket vanligvis tillagt effekten, og ikke årsaken. Forfatterne viser til at et barn oftere beskrives som «stor for alderen» enn «ung for størrelsen». Likedan sier man at elever presterer over evne, i stedet for å si at evnen er dårligere enn prestasjonen.
Kontrasteffekt
Kontrafaktisk tenkning kan sies å være antonym, fordi man ofte sammenlikner et negativt utfall med et positivt alternativ. Roese & Morrison beskriver det som en konstrasteffekt. Eksempelvis er det rimelig å anta at den som kom på tredjeplass i en idrettskonkurranse vil være mer fornøyd enn den som kom på andreplass, fordi tredjeplassen sammenlikner med et mer negativt utfall «jeg kunne kommet på fjerdeplass, og da ville jeg ikke fått medalje». Andreplassen sammenlikner seg med et mer positivt utfall «jeg var så utrolig nær, jeg kunne ha vunnet».
Positive konsekvenser
Kontrafaktisk tenkning kan ha en adaptiv funksjon under visse omstendigheter. Forskning gjort av Lazarus og Folkman (1984, i Kasimatis & Wells, 1995, s.82) tilsier at kontrafaktisk tenkning kan fylle flere ulike funksjoner, og at disse kan falle innunder én av to kategorier; problemfokusert eller følelsesfokusert: Den følelsesfokuserte kan virke følelsesregulerende, og få personen som benytter seg av den kontrafaktiske tenkningen til å føle seg bedre, for eksempel ved å gjenopprette selvtilliten til vedkommende etter en negativ hendelse (Kasimatis & Wells, 1995). Den problemfokuserte, kontrafaktiske tenkningen kan være adaptiv ved at den potensielt hjelper personen til å forstå hvilken type handling eller plan som ville ha medført et mer positivt resultat, sammenliknet med resultatet som ble oppnådd i den aktuelle situasjonen. Slik kan personen forberede seg på fremtiden, slik at handlingen eller planen vil være mer forenlig med et positivt resultat neste gang (Kasimatis & Wells, 1995). Kontrafaktisk tenkning kan altså ha en adaptiv funksjon. Det å tenke «dersom jeg hadde lest mer, ville jeg fått en bedre karakter på eksamen enn jeg fikk» kan ha en adaptiv funksjon ettersom det kan få personen til å lese mer til neste eksamen. Dette er et eksempel på oppoversammenligning. Nedoversammenligninger kan også ha en adaptiv funksjon. En person som har mistet synet i en bilulykke kan for eksempel tenke «Så heldig jeg var som ikke mistet livet».
Negative konsekvenser
Kontrafaktisk tenkning har vært koblet til flere negative konsekvenser.
Anger
Det å tenke kontrafaktisk resulterer ofte i høy grad av negativ affekt (Roese ). Oppoversammenligning, hvor man fokuserer på hvordan en faktisk hendelse kunne fått et bedre utfall, kan produsere en følelse av anger. Anger er en negativ følelse som springer ut fra kontrafaktisk tenkning. Man opplever ofte anger når man er klar over at man kunne ha tatt en annen avgjørelse, som ville resultert i et bedre utfall.
Beslutningstaking
Kontrafaktisk tenkning kan også påvirke personers evne til å fatte hensiktsmessige beslutninger i økonomiske situasjoner. Investorer har for eksempel en tendens til å ikke holde seg til en bestemt investering lenge nok til å oppnå maksimal utbytte, men i stedet pådra seg unødvendige transaksjonskostnader ved å bytte til nye investeringer (Barber & Odean ). Roese og Morrison påpeker at den kontrafaktiske følelsen av anger fremmer denne tendensen.
Depresjon og angst
Ifølge flere forfattere kan det å stadig gruble over hvordan ting kunne ha vært bedre, være en risikofaktor for depresjon og angstlidelser. Davis & Lehman fant at slike gjentatte, påtrengende tanker om tidligere hendelser forstyrret håndteringsevnen hos folk som stod overfor negative livshendelser.
Bedømmelse av skyld og ansvar
Kontrafaktisk tenkning påvirker også våre bedømmelser av skyld og ansvar (Alicke et al. ). Kahneman og Miller foreslår at foranderligheten av et situasjonsaspekt øker når oppmerksomhet rettes mot det, og at aspekter man ikke er oppmerksom på har en tendens til å gli inn som del av bakgrunnen; noe man tar for «gitt». Dette kan bidra til å forklare at voldsofre har en tendens til å bli tillagt en urimelig grad av ansvar for sin skjebne. I informasjon om en skadelig handling representeres ofte handlingene til gjerningspersonen på en måte som gjør de til en del av historiens bakgrunn, og dermed relativt uforanderlige. Alternativer til offerets handlinger er trolig mer åpne for endring og kontrafaktiske scenarioer der man endrer offerets handlinger, og ikke gjerningspersonens, eksempelvis: «Hvis han hadde unngått å gå alene, ville han ikke blitt ranet.» Lett tilgjengelige kontrafaktiske scenarioer kan derfor skape et inntrykk av at offeret lett kunne ha endret sin skjebne, og til en viss grad er ansvarlig for utfallet.
Selvtillit og følelse av kontroll
Det finnes en rekke studier som tilsier at personer med lav selvtillit har større sannsynlighet for å benytte seg av kontrafaktisk tenkning sammenliknet med de som har høy selvtillit, antagelig fordi de med høy selvtillit har en større tendens til å gi seg selv æren for positive utfall, og avskrive de negative som utenfor deres kontroll. Følelsen av å inneha kontroll over en situasjon eller hendelse har også betydning for hvorvidt personene i ettertid vil tenke kontrafaktisk. Fremfor å diskutere om argumentene bak valget som ble tatt var gode selv om utfallet ikke ble positivt, er det altså de alternative utfallene som diskuteres i stedet. Hvis noen sier at «hvis jeg bare hadde gjort noe annerledes, så ville resultatet blitt mye bedre», tar personen implisitt ansvar for utfallet til den aktuelle hendelsen (McKullen, Markman & Gavanski).
Hvem som innehadde kontroll og som dermed kunne få skylden for manglende stenging av Grubbegata i Oslo, ble et opphetet tema i mediene etter bombeeksplosjonen 22. juli 2011. «Regjeringen burde gjort noe umiddelbart for å sikre bygningene ved for eksempel å sette opp sperringer på egen eiendom som ikke ville krevd noen reguleringsplan» (Fabian Stang ). I denne situasjonen kan det i tråd med kontrafaktisk tankegang, antas at dersom Grubbegata hadde blitt stengt, ville det ikke skjedd en eksplosjon der. Dette er en oppoversammenligning. Her kan man også foreta en nedoversammenligning, og tenke at angrepet kunne ha skjedd på et annet, mer befolket sted, dersom Grubbegata hadde blitt stengt.
Gaute Galle
Gaute Galle (født omkring 1490, død omkring 1553) var en norsk ridder, en adelsmann som ifølge Store Norske Leksikon var sentral i norsk politikk på første halvdel av 1500-tallet.
Han var bror av ridder og riksråd Olav Galle til borggården Tomb i Råde Østfold (c.1480–1531), som var lensherre på Akershus len 1525–27. Gaute var lojal mot sin brors lenspolitikk. Etter brorens død i 1531 hjalp han Christian II, men byttet side etter dennes fengsling og forble forøvrig lojal mot kronen.
Han skrives "Gaute til Nygaard", hvilket er setegården Nygård i Fredrikstad. Der holdt han til med sin kone Berethe (1480–1552). Hun var datter av dansken Tønne Viffert, høvedsmann på Annisse i Gribskov kommune på nordspissen av Sjælland.
Gaute var høvedsmann på Bohus fästning og lensherre i Idd og Marker len 1532–53, etterfulgt av sønnen Kristoffer Galle (død 1555). Kristoffer Galle var for øvrig også høvedsmann på Lyckå i Blekinge (Lykkeby) og lensherre for Steinviksholm len (mer kjent som Trondhjems len), nord for Trondheim. En annen sønn het Tønne Galle. Han overtok Nygård og besatte også Åby i Sotenäs kommune.
Elly Simonsen
Elida «Elly» Simonsen (født 9. mars 1883 i Kristiania, død november 1960 i København) var en norsk skuespillerinne.
Familie
Elly Simonsen var datter av proprietær, snekker og kullhandler Ole Simonsen og Haagine Berg. Hun ble i 1905 gift med Louis Yvert de Clairefeuilles. Hun ble 13. februar 1913 gift ved den norske legasjon i Paris med den kjente ingeniøren og industriherren Sam Eyde (1866-1940), ved en seremoni ledet av minister Wedel Jarlsberg. Da bar hun navnet Elida Yvert.
Liv og virke
Elly Simonsen debuterte 15. mars 1903 på Centralteatret, i rollen som Inés i farsen Enkefru Müller Sesongen etter medvirket hun i stykket Ola Lia, som var på Centralteatrets spilleliste i flere måneder. I 1904 medvirket hun også i den svenske folkekomedien Andersen, Pettersen og Lundstrøm.
Nikolai Walsøe
Nikolai Anton Walsøe (også skrevet Nikolay eller Nicolai, født 19. mai 1826 i Trondheim, død 20. januar 1889) var en norsk handelsmann, skipseier og politiker bosatt på Tranøy i Hamarøy kommune.
Walsøe var handelsbetjent i Hamnvik i Ibestad før han oppførte eget butikkbygg på Tranøy. Han ble etterhvert regnet som en av Saltens mektigste menn, drev stor virksomhet basert på sildefiskeriene og driftet tre fartøyer. Han var med på å stifte Hammerø Sparebank og tok initiativ til å få opprettet en avdeling av Norges Bank i Bodø.
Nikolai Walsøe var ordfører i Hamarøy herredsstyre i to perioder fra 1857 til 1864.
I 1874 fikk forfatteren Knut Hamsun stilling som handelsbetjent hos Walsøe. Butikkbygningen ble fornyet i 1989 og ble tatt i bruk som galleri.
Al-Uzza
Al-'Uzzā (arabisk: العزى al-ʿUzzā, «den sterkeste») er i henhold til arabisk mytologi den ene av de tre fremste gudinnene som ble dyrket i det før-islamske Arabia; de andre to var Allāt og Manāt. Nabateere ved Petra øst for Palestina likestilte henne med den greske kjærlighetsgudinnen Afrodite Urania («den himmelske Afrodite», latin: Venus Caelestis), og med morgenstjernen. En kvadratisk, rød steinblokk i byen Taif, 70 kilometer sørøst for Mekka, ble holdt som hellig for hennes kult. Dit gikk det pilegrimsferder og der ble det frembåret vigselsgaver og slaktoffer til henne.
Hun er omtalt i Koranen, Sura 53:19 (An-Najm, «Stjernen») som en av gudinnene som araberne dyrket. Muhammad selv har en gang omtalt Uzzā, ved å si: «Jeg har ofret en sau til Uzzā da jeg fulgte religionen til mitt folk.»
Al-ʻUzzā ble, som måneguden Hubal, påkalt for beskyttelse av den førislamske stammen kuraisittene (Qurayš). I slaget ved Uhud i 624 mot muslimene var deres krigsrop «Å, folket Uzzā, folket til Hubal!» Al-‘Uzzá opptrer også senere hos den arabiske historikeren Ibn Ishaqs redegjørelse av de såkalte Sataniske vers (ikke Salman Rushdies roman fra 1988 med samme tittel).
Mohammed bekjempet gudinnens kult som en religiøs konkurranse, og etter erobringen av Mekka ble Al-ʻUzzās helligdom og en statue av gudinnen ødelagt ved hans hærfører Khalid ibn al-Walid. I henhold til en del tradisjoner var det et orakel her.
Runa Evensen
Runa Evensen (født 29. mars 1974) er en norsk radiograf og politiker. Hun har siden 2015 vært leder i Norges Kommunistiske Parti.
Evensen er hjemmehørende i Agder og Telemark NKP, der hun også har vervet som sekretær. Hun etterfulgte Jørgen Hovde som NKP-leder sentralt. Evensen er også nestleder i Vest-Agder lag av Nei til EU.
Evensen er utdannet barnepleier og er senere også utdannet radiograf med videreutdanning i stråleterapi. Hun arbeider som stråleterapeut ved Senter for Kreftbehandling i Kristiansand.
Isaac Roberts
Isaac Roberts (født 27. januar 1829 i Denbighshire, død 17. juli 1904 i Crowborough ) var en walisisk ingeniør og forretningsmann, best kjent for sitt arbeid som amatørastronom hvor han var en pioneer innen fotografering av stjernetåker. Roberts var medlem av Liverpool Astronomical Society og Royal Geological Society. Roberts ble også tildelt Royal Astronomical Societys gullmedalje i 1895.
Federal Hall
Federal Hall ble bygget i 1700 som New Yorks rådhus. Senere ble bygget tatt i bruk som USAs første tinghus. George Washington ble innsatt som USAs første president i New Yorks Federal Hall, og det var også der USAs borgerrettserklæring («Bill of Rights») ble vedtatt av USAs første kongress.
Bygningen ble revet i 1812. Tredve år senere ble et annet bygg, den nåværende Federal National Memorial Hall, reist på samme tomt.
Historisk bygning
Den første bygningen på stedet ble reist i 1699–1703. Opprinnelig skulle den tjene som New Yorks andre rådhus. Adressen er Wall Street, i det som i dag er finansdistriktet på Manhattan.
I 1735 ble den amerikanske aviseieren John Peter Zenger, arrestert for å ha fremsatt ærekrenkelser mot den britiske guvernøren. Zenger ble satt i varetekt i Federal Hall, og rettssaken mot ham foregikk også der. Han ble frifunnet fordi påstandene han hadde latt trykke, medførte riktighet. Med denne frikjennelsen hadde det amerikanske rettssystemet etablert pressefriheten som rettsprinsipp, og dette prinsippet ble senere nedfelt i Bill of Rights. I oktober 1765 møttes delegater fra ni av de 13 koloniene til det som siden er blitt kjent som «Stamp Act Congress». Dette møtet i Federal Hall var en reaksjon på det britiske parlamentets vedtak av den såkalte Stempelloven tidligere samme år. Denne loven påla de amerikanske koloniene en direkteskatt i form av en stempelavgift, ved at det ble obligatorisk å benytte papir stemplet i London ved utferdigelsen av ulike typer dokumenter. Stempelavgiften måtte betales i britisk mynt, ikke med papirsedler som var trykt i de amerikanske koloniene. Ved dette første tilfellet av organisert motstand mot britisk politikk, stilet delegatene en meddelelse til Kong George III, House of Lords og Underhuset, hvor de gjorde krav på de samme rettighetene som innbyggerne i Storbritannia, og protesterte mot at koloniene ble skattlagt uten at deres representanter fikk være med og votere over avgjørelsen.
Etter den amerikanske revolusjonen fungerte rådhuset som møteplass for den nye konføderasjonens kongress fra 1785 til 1789. En av de nye lovene som ble vedtatt i denne perioden var «Nordvest-forordningen« av 13. juli 1787. Lovens fulle tittel var An Ordinance for the Government of the Territory of the United States, North-West of the River Ohio, i kortversjon «The Northwest Ordinance» eller bare «The Ordinance of 1787». Denne loven stipulerte grensene for det som senere skulle bli statene Ohio, Indiana, Illinois, Michigan og Wisconsin, men enda viktigere var det at den nedla forbud mot slavehold i disse territoriene.
I 1788 ble Federal Hall bygget om og utvidet under ledelse av Pierre Charles L'Enfant, som senere fikk i oppdrag av president George Washington å planlegge den nye hovedstaden ved Potomac-elven. Resultatet av L'Enfants ombygging var USAs første eksempel på arkitektur i såkalt «føderal stil». Bygget ble omdøpt til Federal Hall i 1789. USAs første kongress møttes der den 4. mars 1789 for å etablere den nye føderale regjeringen, og kongressens første tiltak var å telle stemmene som valgte George Washington til USAs første president. Presidentinnsettelsen fant sted på bygningens balkong den 30. april 1789.
Mange av de mest sentrale lovene i USA ble vedtatt under den første Kongress i Federal Hall. Viktigst var utkastet til, og den første ratifiseringen av Bill of Rights' som den amerikanske Grunnloven. Det ble fremsatt tolv forslag til grunnlovstillegg («amendments»), hvorav ti senere ble vedtatt. Den 25. september 1789 ble proposisjonen til United States Bill of Rights fremlagt for delegatene i Federal Hall. Proposisjonen inneholdt bestemmelser som ville gi innbyggerne i den nye føderasjonen de samme rettighetene som «the Stamp Act Congress» hadde reist krav om på samme sted 24 år tidligere. Også loven om USAs rettssystem («the Judiciary Act of 1789») ble vedtatt mens de lovgivende forsamlinger møttes i Federal Hall. Med denne loven etablerte den første kongressen en domstolsstruktur for USAs føderale rettsvesen som tilsvarer den som finnes i dagens rettssystem.
Customs House og Treasury building
I 1862 flyttet tolletaten til Wall Street, og bygningen fungerte som et av seks underavdelinger av Finansdepartementet. Millioner av dollar i gull og sølv ble lagret i hvelvene i kjelleren under Federal Reserve Banks Sub-Treasury-system i 1920.
I 1882 ble John Quincy Adams Wards bronsestatue av George Washington reist foran inngangen, omtrent på stedet der han ble innsatt som President i den tidligere bygningen.
I 1920 eksploderte en bombe på den andre siden av gaten fra Federal Hall, i det som ble kjent som the Wall Street-attentatet. 38 personer ble drept og 400 skadet, og 23 Wall Street var synlig skadet, men Federal Hall fikk ingen skader.
Federal Hall National Memorial (Nasjonalpark)
Bygningen ble utpekt som Federal Hall Memorial National Historic Site 26. mai 1939, og omdøpt til et nasjonalt minnesmerke (nasjonalpark) 11. august 1955. Som med alle historiske områder som administreres av National Park Service, ble minnesmerket oppført i National Register of Historic Places 15. oktober 1966. Federal Hall ble utpekt til landemerke av New York City's Landemerkekommisjonen 1965. Den 6. september 2002 reiste ca 300 medlemmer av den amerikanske Kongressen fra Washington DC til New York for å samles i Federal Hall National Memorial (nasjonalpark) som en symbolsk støtte for byen etter terrorangrepet 11. september 2001, bare fire kvartaler fra World Trade Center-området. Møtet var det første Kongressen holdt i New York siden 1790.
Stedet ble stengt 3. desember 2004 for omfattende oppussing. I 2006 gjenåpnet Federal Hall National Memorial (nasjonalpark) etter en 16 millioner dollars renovering, for det meste i grunnmuren, etter sprekker i strukturen som ble kraftig forverret av attentatet mot World Trade Centers Tvillingtårn.
8. juni 2008 ble det rapportert at New York-ordfører Michael Bloomberg og ABC Nyheter inviterte USAs presidentkandidater John McCain og Barack Obama til et rådhusforum i Federal Hall. Begge kandidater avslo tilbudet «fordi de ikke ønsket det begrenset til et TV-nettverk».
National Park Service opererer i Federal Hall som et nasjonalt minnesmerke. Som et nasjonalt minnesmerke er området åpent og gratis for publikum alle hverdager. Det har turistinformasjon om New Yorks havneområde, føderale monumenter, parker og et turistinformasjonssenter for New York. En gavebutikk har gjenstander fra kolonitiden for salg. Normalt er utstillingsgalleriet åpent og gratis for publikum hver dag, unntatt på nasjonale helligdager, og omvisning på stedet tilbys hele dagen. Utstillinger inkluderer George Washington’s Inauguration Gallery (innsettelsesgalleri), inkludert Bibelen som ble brukt da han sverget sin ed.
Bønnerom
To fremtredende amerikanske idealer som er reflektert i den nåværende bygningen, er gresk Revival-arkitektur: De doriske søylene på fasaden, tegnet av Alexander Jackson Davis, ligner på de i Parthenon og tjener som en hyllest til det greske demokratiet. Det hvelvede taket inne, tegnet av John Frazee, er et ekko av Pantheon og er mettet med republikanske idealer fra de gamle romerne.
Den nåværende strukturen blir ofte overskygget av downtowns landemerker, New York-børsen, som ligger diagonalt over muren og de brede gatene. Men området er et av de viktigste i USAs historie, og spesielt grunnlaget for den amerikanske regjeringen og dens demokratiske institusjoner.
Amerikanske frimerker
En gravert gjengivelse av Federal Hall har kommet to ganger på amerikanske frimerker. Det første frimerket som viser Federal Hall ble utstedt 30. april 1939, 150-årsjubileet for President Washingtons innsettelse, hvor han er avbildet på balkongen i Federal Hall under edsavleggelsen.
Nyere bygg på samme tomt
I 1842 stod det nye bygget Federal National Memorial Hall ferdig på tomten der Federal Hall hadde stått tidligere. Federal National Memorial Hall ble opprinnelig bygget for USAs tolletat («U.S. Customs Service»), på tuftene av den gamle Federal Hall på Wall Street, og ble senere brukt som kontorer for Finansdepartementet. Den drives nå av National Park Service som et nasjonalt minnesmerke om de historiske hendelser som fant sted der.
Lana (kvinnenavn)
Lana er et kvinnenavn dannet som en kortform av enten engelske Alana eller russiske Svetlana. Alana er en feminin form an Alan, som har usikker opprinnelse og betydning. Svetlana er dannet av det slaviske ordet svet, som betyr «lys, verden».
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
The Beatles (The Original Studio Recordings)
The Beatles (The Original Studio Recordings) (også kalt The Beatles Stereo Box Set eller The Beatles Stereo Box) er en remastered samleboks som inneholder samtlige album av The Beatles inkludert Past Masters. Innholdet er identisk med The Beatles Box Set, men har i tillegg en DVD med kortfilmer som ble gitt ut på de enkelte albumene samlet i QuickTime-format. Albumene ble dessuten gitt ut med pappomslag og ikke hardplastomslag.
Albumene i samlingen er som følger: Fire av sangene, «Love Me Do»/«P.S. I Love You» og «She Loves You»/«I'll Get You» er ikke i stereo. Den førstnevnte var fordi da stereomasteren ble spilt over til mono, ble originalen spilt over. Denne praksisen sluttet tidlig i 1963, men likevel er begge de to sangene på Please Please Me i mono. For den siste singlekombinasjonen mangler mastertapen, enten er den stjålet eller ødelagt. «Only a Northern Song» og «You Know My Name (Look Up the Number)» ble ikke innspilt i stereo, så de er i mono på respektive *Yellow Submarine og Past Masters.
DVD-en The Mini Documentaries samlet dokumentarer med til da uutgitte kommentarer fra medlemmene om de enkelte albumene. Dette var en eksklusiv utgave til denne stereo-versjonen. Da Apple/Capitol/Parlophone lagte en Mono-versjon, ble ikke DVD-en med.
To dager før den offisielle utgivelsen ble det lagt ut 30 000 USB flash driver formet som et eple. Dette var en markering av at hele Beatles-katalogen var i høyoppløselig digitalt format. USB-en hadde 16 gigabyte, og inneholdt MP3-versjoner av alle albumene, minidokumentarene, den originale albumkunsten, sjeldne bilder og utvidet covertekst fra albumene.
Tirreno–Adriatico 2022
Tirreno–Adriatico 2022 var den 57. utgaven av sykkelrittet Tirreno–Adriatico. Det ble arrangert fra 7. til 13. mars 2022.
Tadej Pogačar vant to etapper og vant sammenlagt for andre år på rad.
The Beatles in Mono
The Beatles in Mono er en remastered samleboks som inneholder samtlige album innspilt i mono av The Beatles. Dette betyr at de tre siste albumene, Yellow Submarine, Abbey Road og Let It Be, ikke er med i samlingen, da disse ble spilt inn i stereo. Samleboksen ble sluppet samtidig som The Beatles (The Original Studio Recordings), og videospillet «The Beatles: Rock Band». Med i samlingen, som ble gitt ut både på CD og LP, var Mono Masters, en spesialutgave av Past Masters med monoutgaver, noe som medførte at enkelte sanger ikke kom med.
Albumet ble erklært en begrenset utgave, men er per 2015 fortsatt i salg.
Albumene i samlingen er som følger:
Shlomo Karhi
Shlomo Karhi (שְׁלֹמֹה קַרְעִי; født 6. april 1982 i Simrat i Israel) er en israel politiker fra partiet Likud.
Liv og virke
Shlomo Karhi vokste opp i Simrat som det eldste av 17 barn. Han fikk skolegang ved Kisse Rahamim Yeshivah i Bnei Brak og høyskolen Merkas HaRaw Kook i Jerusalem. Sin militærtjeneste i den israelske hær avtjente han i Netzah Yehuda Battalion. Deretter studerte han ved til landsbruksingeniør ved Jerusalem College of Technology.
Karhi underviste ved Sapir College og ble deretter medarbeider ved Ben-Gurion-universitetet i Negev og deretter ved Bar-Ilan-universitetet i Ramat Gan.
Ved parlamentesvalget i april 2019 ble han innvalgt i Knesset. Det samme gjentok seg ved de påfølgende valgene.
Den 29. desember 2022 ble Karhi kommunikasjonsminister i Benjamin Netanyahus sjette regjering.
Erik Olufsen Gyldenstierne
Erik Olufsen Gyldenstierne, Erik Hak, død 1536, dansk-norsk lensherre av Gyldenstierne-slekten.
Erik Gyldenstierne var 1525-27 forlent med Åstrup i Vendsyssel, Danmark, fra 1527 også Nyslot på Lolland som han i 1532 fikk livsbrev på. I 1532 var han med i krigen mot Christian II i Norge og da hans fjerne slektning Mogens Gyldenstierne 9. juli 1532 drog til Danmark for å kjempe mot Christian II, ble Akershus slott overdratt til Erik Gyldenstierne.
Under Grevefeiden var Erik Gyldenstierne en viktig pådriver for at det sønnafjellske rådet tidlig gav sin støtte til Christian III og til sist hyllet ham. Han ble i 1535 sendt med en flåte til Danmark og deltok med Peder Skram i stridighetene mot Hanseatene (Grevefeiden). Han døde i Danmark sommeren 1536, og ble etterfulgt av Peder Hanssøn Litle som høvdsmann og lensherre av Akershus len.
Familie
Foreldre: Oluf Pedersen G. til Estvadgård (ca. 1450-1504) og Anne Rosenkrantz (ca. 1470-før 1525). Likesom sin bror Anders Gyldenstierne ble han ofte kalt ved navnet Hak både før og etter antagelsen av adelsnavnet Gyldenstierne. Gift med Olive Krabbe (1517-ca 1563).
Vestbyen bydel
thumb|right Vestbyen er en bydel i Bodø, og tilhører Sentrumsområdet. Vestbyen er den tettest befolkede bydelen, og ligger helt vest i Bodø, og grenser til sentrum i nordøst og Østbyen i øst. Siden Vestbyen er blant de eldste delene av Bodø by er bydelen ikke inndelt i strøk, men har fått navn som Nordre Vestby og Søndre Vestby. Skillet går i Haakon VII gate, som krysser hele Vestbyen. I tillegg kommer strøket Langstranda, som er et industriområde vest for Vestbyen. Både Langstranda og inngangen til Bodø lufthavn ligger i Vestbyen. Den eneste skolen i Vestbyen er den private St. Eysteins katolske skole, det finnes ingen offentlige skoler i Vestbyen, både barne- og ungdomsskolen ligger i Østbyen.
Secamonoideae
Secamonoideae er en underfamilie i gravmyrtfamilien. Den ble tidligere regnet som en underfamilie i svalerotfamilien.
Artene i underfamilien er som regel forvedede eller urteaktige klatreplanter, men på Madagaskar har noen arter buskaktig vekst med opprett, selvbærende stengel. Blomstene er tvekjønnede, femtallige, samkronede og radiærsymmetriske. Pollenknappene og arrene er vokst sammen til et gynostegium. Pollenet er samlet i fire pollinier på hver pollenbærer og overføres samlet av pollinatoren til neste blomst. Frukten er en belgkapsel med mange hårete frø.
Secamonoideae omfatter ca. 170 arter fordelt på 8 slekter. De er utbredt i den gamle verdens tropiske og subtropiske strøk med spesielt mange arter på Madagaskar.
Trekomponentmodellen (markedsføring)
I markedsføring er det viktig å forstå forbrukernes holdninger og dette kan man skaffe innsikt om ved å studere de tre komponentene til modellen. Her kan man også gå inn på en eller flere av komponentene om man ønsker endring eller å styrke holdningene til et objekt. Ved å oppnå en god balanse mellom disse tre vil det lede til at forbrukeren får en relativ stabil holdning.
Den kognitive komponenten
Den kognitive komponenten består av en forbrukers kunnskap, oppmerksomhet og oppfatning om at objekt eier visse egenskaper. Forbrukeren kan for eksempel være rettet mot hvordan et objekt smaker, lukter eller bakgrunn. Kunnskapen eller oppfatningen kan være basert på egne objektive kriterier og erfaring, eller hvilke egenskaper de selv mener objektet har.
Den affektive komponenten
Den affektive komponenten består av følelser og emosjoner knyttet opp mot et objekt som kan være positive og negative. Her vil da forbrukeren få en negativ eller positiv følelse mot et objekt, som for eksempel glede eller hat.
Den konative komponenten
Den konative komponenten henger sammen med forbrukerens intensjon om å handle i møte ved et objekt. Det vil være basert både på den kognitive komponenten og den affektive komponenten. Med dette så vil konative komponenten indikere forbrukerens intensjon om å gjennomføre en handling. Intensjonen som da indikerer en retning for handlingen kan ha ulik grad (styrke).
Adoption and Adaptation in Shona
Adoption and Adaptation in Shona er doktoravhandlingen til leksikografen og lingvisten Herbert Chimhundu. Han skrev den i 1983, men i forbindelse med ALLEX-prosjektet ble den utgitt i faksimile av African Languages Research Institute, University of Zimbabwe, for å møte et behov i utdanning av forskere.
Boka er skrevet på den tiden Zimbabwe fikk sin uavhengighet og er basert på arbeid gjort sent på 1970-tallet. Herbert Chimhundu undersøker hvordan shona-språket importerer og tilpasser ord og uttrykk fra andre språk for å fungere i et samfunn i endring. Den kan stå som et eksempel på hvordan et afrikansk språk som er sterkt påvirket av engelsk både i kolonitiden og tiden etterpå likevel finner strategier for å ta vare på sin identitet.
En del av boka handler om språket i bruk blant annet låning av ord og uttrykk Han vurderer også shona som et standard skrevet språk og beskriver holdninger til morsmål i en tid hvor det ikke er formulert noen språkpolitikk.
Avhandlingen kan bli sett på som en forberedelse til de to shona-ordbøkene som Herbert Chimhundu er hovedredaktør for, Duramazwi reChiShona (1996) og Duramazwi Guru reChiShona (2001).
MT «Astrid»
MT «Astrid» var et tankskip bygget for rederiet Niels Onstad Tankrederi A/S (Onstad Shipping Co.), Oslo. Skipet ble døpt 14. oktober 1966, gudmor var Mrs. Glan Mosely.
Skipet ble levert fra Stord Verft A/S til rederiet dagen etter, 15. oktober. Det ble klasset i Det Norske Veritas. Etter overleveringen gikk skipet til Lisnave i Portugal for å dokksettes. Etter dokksetting fortsatte M/T Astrid til Den persiske gulf for å laste olje. Skipet fortsatte å frakte olje rundt om i verden frem til 1973.
I august 1973 kjøpte Aegis Shipping Co., Pireus, Hellas, skipet. Det ble nå omdøpt til Aegis Leader og seilte under gresk flagg. I 1975 ble skipet overført til Lehena Shipping Corp., S.A. - Aegis Shipping Co. Ltd., Pireus, Hellas. M/T Aegis Leader beholdt sitt navn og flagg. Den 21. mars 1978 fikk M/T Aegis Leader motorhavari på en reise fra Singapore til Bandar Makshahr. Dette forårsaket at skipet gikk på grunn utenfor Sumatra i posisjon 06,04N 95.07Ø. M/T Aegis Leader ble brakt flott, kondemnert ved besiktelsen og slept til Kaohsiung, Taiwan, for opphugging.
Davyd Arakhamija
Davyd Heorhijovytsj Arakhamija (ukrainsk: Давид Георгійович Арахамія, georgisk: დავით გიორგის-ძე არახამია, født 23. mai 1979) er en ukrainsk forretningsmann og politiker for Folkets tjener.
Michel Blick
Michel Blick (død ca. 1540) var en dansk-norsk lensherre.
Michel Blick var født i Thy i Nord-Jylland. Etter å ha utmerket seg i kampene i Sverige 1520-1, ble han i begynnelsen av 1522 innsatt som befalingsmann på Elfsborg festning som da var sterkt truet.Han lyktes med en liten styrke å holde de overmektige fiendtlige styrker stangen og tilføyet dem enda betydelig skade ved dristige angrep. Da han i begynnelsen av 1523 anså det som umulig å holde Elfsborg, lot han sette brann på alle fire hjørner av borgen og trakk seg så tilbake til den nærliggende Båhus festning. Deretter dro han senere til Nederlandene, hvor han meldte seg til tjeneste hos den nå landflygtige Christian II. Han ble således sommeren 1523 sendt med skip til Norge for å virke for Christian IIs sak og ble befalingsmann på Bratsberg len med Skien. Da Norge gikk over til Frederik Is side, gjorde Michel Blick det samme og ble 31. mai 1524 forlent med Bratsberg len. Han var deretter kong Frederiks trofaste undersått og avslo all forbindelse med Christian II.
Sommeren 1534 var Michel Blick sammen med Christoffer av Oldenburg blant førerne på den krigsflåte Nederlandene sendte mod Lübeck og 1534 fulgte han med grev Christoffer til Danmark som en av hans mest betrodde menn. Han deltok blant annet i forhandlingerne om Nykøbings overgivelse aug. 1534 og ble deretter lensherre der. Han ble omkring 1542 forlenet til Akershus len, men døde i Nederlandene før han kunne reise til Norge.
Yitzhak Goldknopf
Yitzhak Goldknopf (יצחק גולדקנופף, født 30. oktober 1950 i Jerusalem) er en israelsk haredisk rabbiner og politiker som representerer det politiske partiet Agudat Yisrael.
Bakgrunn
Yitzhak Goldkopf ble utdannet til rabbiner. Han er daglig leder for barnehagene og daghjemmene Beit Yaakov og Beit Petahia, som han arvet fra sin far.
Politiker
Siden 2003 har Goldknopf vært medlem av Jerusalems byråd. I 2022 etterfulgte han Yaakov Litzman og Moshe Gafni som formann for partialliansen Det forente Torahpartiet og partiformann for det chassidiske partiet Agudat Jisra’el. Han er også formann for «Komiteen for sabbatens helligholdelse».
Den 15. november 2022 ble han innvalgt i Knesset. Den 29. desember 2022 ble Goldknopf bolig- og bygningsminister i Benjamin Netanyahus sjette regjering. Den 6. januar 2023 ble hans sete i Knesset overlatt til hans vararepresentant, som følge av at Goldkopf var blitt regjeringsmedlem. Dette var i tråd med en lov vedtatt av Knesset i 2015, som etablerte en praksis der regjeringsmedlemmer trer ut av parlamentet, men kan gjeninntre dersom og når de forlater regjeringen. Grunnlovstillegget kalles i Israel «Den norske loven», fordi det norske parlamentariske systemet har den samme praksisen.
Judo under Sommer-OL 2020 – +78 kg kvinner
Judo under Sommer-OL 2020 – +78 kg kvinner ble arrangert i Nippon Budokan den 30. juli 2021.
John Ormsby Vandeleur
John Ormsby Vandeleur (født 1763, død 1. november 1849) var en britisk offiser og general, kjent for sin innsats under revolusjonskrigene, Napoleonskrigene og i slaget ved Waterloo.
Biografi
I oktober 1802 ble Vandeleur sendt med sitt regiment til India og tjenestegjorde som oberstløytnant med lokal grad som oberst med kommando over en kavaleribrigade under general Gerard Lake i felttogene i Maratha i årene 1803-1805. I slaget ved Laswari (i dagens indiske delstat Rajasthan) den 1. november 1803 angrep Vandeleur fiendens venstre flanke og tok to tusen fanger. Han utmerket seg igjen i november 1804 for kavaleritrefningen ved Fathghar (i dagens indiske delstat Uttar Pradesh), hvor Marathahøvdingen Holkar ble overrasket og slått. Hans angrep og gjenerobring av artilleri ved Afzalghar den 2. mars 1805 var tilsvarende prisverdig. Vandeleur vendte tilbake til England i 1806. Den 16. april 1807 byttet han til The 19th Light Dragoons og den 25. april 1808 ble han utnevnt til oberst (engelsk: brevet colonel).
Den 4. juni 1811 ble han forfremmet til generalmajor og fikk kommando over en brigade med infanteri i The Light Division i Spania, den deltok på spansk og portugisisk side i den spanske selvstendighetskrigen mot franske styrker. Etter at general Robert Craufurd ble dødelig såret ledet Vandeleur divisjonen i angrepet ved beleiringen av Ciudad Rodrigo den 19. januar 1812, hvor han selv ble alvorlig såret. Til tross for skaden deltok han i slaget om Salamanca den 22. juni. I juni året etter innhentet styrker under hans kommando en fransk divisjon og avskar en av dens brigader, tre hundre fanger ble tatt og resten av brigadens soldater måtte flykte til fjells. Den 21. juni 1813 deltok han i slaget om Vitoria og måneden etter fikk han kommando over en brigade lette dragoner under general Thomas Graham (lord Lynedoch), deretter under general John Hope (lord Niddry), og han deltok i alle operasjonene styrken utførte, blant de slaget om Nive. Mot slutten av krigen i Spania ble han utsett til å ha kommando over og lede en divisjon britisk kavaleri og artilleri ved forflytning fra Bordeaux til Calais.
Regimentet The 19th Light Dragoons ble oppløst i 1820 og 7. november 1823 ble Vandeleur utnevnt til Colonel of the Regiment for The 14th (The Duchess of York's Own) Regiment of (Light) Dragoons. Den 18. juni 1830 ble han overført som Colonel of the Regiment for The 16th (The Queen's) Regiment of (Light) Dragoons (Lancers). Han ble utnevnt til generalløytnant den 19. juli 1821 og general den 28. juni 1838. Den 29. juli 1833 ble han storkorsridder (GCB) av Order of the Bath. Han døde den 1. november 1849 i sitt hus i Merrion Square i Dublin.
Vandeleur giftet seg i 1829 med en datter av presten John Glasse. De fikk en sønn og en datter, Ellen, gift med oberst, etterhvert general Richard Greaves, for rundt tyve år assisterende militær sekretær til øverstkommanderende for styrkene i Irland og deretter Colonel of the Regiment for The 40th (2nd Somersetshire) Regiment of Foot.
Marco
Marco kan vise til: