cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Norsk statsvitenskapelig tidsskrift
Norsk statsvitenskapelig tidsskrift er et norsk forskningstidsskrift. Bladet var tidligere medlemsblad i Norsk statsvitenskapelig forening, men utgis nå som et vitenskapelig tidsskrift i samarbeid med Universitetsforlaget. Norsk statsvitenskapelig tidsskrift publiserer bidrag innen politisk teori og metode, offentlig politikk og administrasjon, komparativ politikk og politisk atferd, samt internasjonal politikk. Innholdet består av forskningsresultater, bokanmeldelser, oversiktsartikler, kommentarer og debattinnlegg. Artiklene er fagfellevurderte.
Évidemment
Om sangen
Sangen er komponert La Zarra sammen med Ahmed Saghir, Yannick Rastogi og Zacharie Raymond.
Den 13. januar 2023 kunngjorde France Télévisions at den hadde valgt La Zarra til å representere Frankrike i Eurovision Song Contest 2023. Ifølge La Zarra er sangen spesielt laget for Eurovision Song Contest. Tittelen ble offentliggjort 16. februar, mens sangen ble sluppet tre dager senere.
Som et av konkurransens fem store land, var Frankrike direktekvalifisert til finalen lørdag 13. mai 2023. Der fikk sangen 104 poeng og ble nummer 16 av 26.
Topi Mattila
Topi Juhani Mattila (født 29. mars 1946 i Helsingfors) er en finsk tidligere skihopper.
Han deltok i den tysk-østerrikske hoppuka fra 1963 til 1969, og ble nummer 17 sammenlagt i 1965/66. Hans beste enkeltresultat var 15.-plass i Garmisch-Partenkirchen 1. januar 1966.
Han var med i VM i 1966 og 1970, der hans beste plassering var 25.-plass i normalbakken i Oslo i 1966. I OL i 1968 ble han nummer 5 i normalbakken i Autrans og nummer 49 (av 58 deltakere) i storbakken i St. Nizier.
Topi Mattila vant Holmenkollrennet i 1969.
Where the Ragged People Go
Where the Ragged People Go er et musikkalbum med Shining, utgitt i 2001. Dette er bandets debutalbum.
Zachodnia-gaten
Zachodnia-gaten (polsk Ulica Zachodnia) er en gate i Łódź. Den er om lag 2,1 kilometer lang og går fra Zgierska-gaten frem til Zielona-gaten, hvor den går over i Tadeusz Kościuszkos allé.
Gaten ble anlagt i 1823 som del av det nye beboelsesområdet Nowe Miasto («Den nye by»), som lå ved den lille elven Łódka sør for Stare Miasto («Gamlebyen»). Denne bosetningen ble anlagt på et kvadratisk grunnlag med en oktogonformet plass (Frihetsplassen) hvor fire gater krysset hverandre vinkelrett. Området rundt plassen ble begrenset av fire gater som dannet en likesidet firekant: Zachodnia-gaten, Północna-gaten, Wschodnia-gaten og Południowa-gaten.
Under andre verdenskrig ble gatens navn forandret til Hermann-Göring-Straße, og i Folkerepublikken Polen ble flere mursteinshus revet ned på gatens østlige side, skjønt tilbyggene ble etterlatt stående.
Stella Teodora Hudgens
Stella Teodora Hudgens (født 1995 i Ocean Beach i California) er en amerikansk skuespiller. Hun er lillesøsteren til sanger og skuespiller Vanessa Hudgens.
United Airlines
For luftfartens plimsollere med lignende navn, se: United Airways
United Air Lines, Inc også kjent under varemerket United Airlines er et amerikansk flyselskap grunnlagt i 1934. Hovedkontoret er i Elk Grove Village, Illinois, USA. Selskapet har om lag 61 000 ansatte og opererer 540 fly per januar 2002. Siden desember 2002 har selskapet operert under konkursbeskyttelse. United er som SAS medlem av Star Alliance. IATA-koden er UA og ICAO-koden UAL.
Historie
United var tidligere et datterselskap av Boeing og ble etablert som Boeing Air Transport i 1926 og omstrukturert til United Air Lines i 1934. To fly fra United Airlines ble kapret og brukt i terrorangrepet 11. september 2001.
I november 2016 kunngjorde de at de ville lansere en ny billett, kalt Basic Economy, der passasjer må betale for å bruke hattehyllen. Denne billettypen skal i første omgang kunne brukes på utvalgte innenlandsruter i USA. United Airlines blir det første store selskapet som tar i bruk denne type billett.
I april 2017 ble en 69 år gammel passasjer på United-flyet fra Chicago til Louisville, Kentucky ble forslått da han ble fjernet med makt fra plassen sin og slept opp midtgangen. Dette fordi han nektet å gi fra seg plassen frivillig etter at United hadde overbooket flyet. .
Flåte
Pr. januar 2020 omfattet United Airlines flåte følgende fly:
Luperocida
Luperocida er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Det er kjent én art.
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.
Utbredelse
Arten lever i Vietnam.
Ivar Tengbom
Ivar Justus Tengbom, født 7. april 1878 på Nynäs gård i Vireda sogn, død 6. august 1968 i Stockholm, var en svensk arkitekt og embetsmann. Hans mest kjente verk er Stockholms konserthus og Tändstickspalatset.
Utdannelse og studiereiser
Ivar Tengbom studerte ved Chalmers tekniska högskola i Göteborg og på Kungliga Konstakademiet i Stockholm, som han ble uteksaminert fra i 1901 med kongelig medalje. Deretter fulgte studiereiser til Danmark 1903 og Frankrike 1905-06.
Samarbeide med Ernst Torulf
Sammen med kompanjongen, Ernst Torulf deltok Ivar Tengbom i årene 1903-1912 i en rekke arkitektkonkurranser som ble et gjennombrudd for nasjonalromantikken, som Engelbrektskyrkan (1906), hvor de tok andreplassen, og Borås rådhus (1907) samt Högalidskyrkan (1911) som de vant.
1910-tallet - Nasjonalromantikk
I 1915 ble bygningen for Stockholms Enskilda Bank i Kungsträdgården i det sentrale Stockholm, innviet samtidig med bygget for Stockholms Enskilda Bank i Hornsgatan. I denne perioden tegnet han også to rikmannsvillaer i Diplomatstaden i Stockholm. Spenshults Sanatorium i Halland ble innviet i 1913. I 1917 ble byggingen av Bolltorps Sanatorium utenfor Alingsås fullført. Dette hadde han tegnet på oppdrag av Älvsborg län.
Tengbom var professor ved Kungliga Konsthögskolan 1915–1920.
1920-tallet - Nordisk klassisisme
I 1920 kom Ivar Tengboms store gjennombrudd da han vant konkurransen om Stockholms konserthus. Konserthuset som ble bygget i 1924-26 var en total manifestasjon av den nordiske klassisismen i Sverige på denne tid, og bygget vakte internasjonal oppmerksomhet og ble kjent som Nyklassisistisk arkitektur. De følgende årene var Tengbom en flittig og pålitelig arkitekt. Han tegnet blant annet flere bygg for Stockholms Enskilda Bank (1915), Handelshøyskolen i Stockholm (1925) ved Sveavägen 65 og Tändstickspalatset (1928) ved Kungsträdgården for finansmannen Ivar Kreuger.
Tengbom var generaldirektør for Byggnadsstyrelsen 1924–1936.
1930-tallet - Funksjonalismen
På begynnelsen av 1930-tallet hadde han som sin kollega Gunnar Asplund, dreid over til en stram funksjonalisme, som kom tilkjenne i Esselte-huset (1928-34) ved Vasagatan, Citypalatset (1930-32) på Norrmalmstorg, Himmelfärdskyrkan i Höganäs, samt to av Tobakksmonopolets bygg (1930-32), respektive (1933-1938) i Maria Bangata står som fremste eksempel; her var den radikale funksjonalisten Nils Ahrbom en betydningsfull medarbeider.
Augusto Midana
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, ble han utslått i omspillet.
Opium (1919)
Opium er en tysk stumfilm fra 1919, regissert av Robert Reinert.
Ivar Tengbom
1940-tallet
Til Ivar Tengboms arbeider hører også Värmekyrkan i Norrköping samt en av bygningene i kvartalet Kåkenhus i Norrköpings industrilandskap. Han har også tegnet vanntårnet som står i Tornparken i Sundbyberg. Ett av hans siste store arbeider var Bonnierhuset i Stockholm som han gjennomførte i 1946 sammen med sønnen Anders Tengbom, etter en førstepremie i arkitektkonkurransen i 1937. I årene 1947-49 gjennomførte Ivar Tengbom en stor restaurering av Skara domkirke, hvor et gjennomgripende tema var innredningsdetaljer fra ulike epoker som skulle komplettere, spille sammen med hverandre i kirkerommet. Dette i skarp kontrast til den tidigere historiske tradisjonen, bl. a. representert av Helgo Zettervall.
Familie
Ivar Tengbom var gift mellom 1905 og 1927 med Hjördis Nordin-Tengbom, og i dette ekteskapet ble sønnen Anders Tengbom og datteren, fūrstinne Ann Mari von Bismarck født. I 1931 giftet Tengbom seg på nytt, nå med grevinne Madeleine Douglas.
Ivar Tengbom ble urnebegravet ved Högalidskyrkan i Stockholm.
Aldosteron
Aldosteron er et steroidhormon som produseres i binyrebarken. Det er det sterkeste naturlige mineralkortikoidet. Det spiller en vesentlig rolle i reguleringen av natrium, kalium og syre-basebalansen i organismen.
Virkningsmekanisme og regulering
''Se artikkel om steroidhormoner for generell virkningsmekanisme.
Aldosteron virker på mineralkortikoidreseptorer i nyrenes samlerør, og bidrar til at natrium (Na+) holdes tilbake, samtidig som kalium (K+) og H+-ioner i større grad skilles ut. Aldosteronets oppgave kan populært sies å være å opprettholde nivået av salt (NaCl), som en del av Renin-angiotensin-aldosteron-systemet for å opprettholde blodtrykket. Utskillelse av aldosteron stimuleres av tørst, hypovolemi, blodtrykksfall, manglende gjennomblødning til nyrene, lavt natrium (hyponatremi) og høyt kalium (hyperkalemi).
Sykdommer
Årsakene til sykdom deles inn i primære og sekundære. Primær årsak vil si at feilen ligger i selve binyrene. Det er enten en hormonproduserende svulst i binyrene (Conns syndrom), eller en for stor vekst av selve binyren. Sekundær årsak vil si at grunnen til overproduksjonen ikke sitter i binyrene, men skyldes en annen feil i kroppen. Eksempler på dette kan være leversvikt, svekket nyrefunksjon, hjertesvikt eller som et resultat av feilslått diuretikabehandling ("vanndrivende medisiner"). Primær hyperaldosteronisme er den dominerende årsaken til hyperaldosteronisme.
Av de primære årsakene vil Conns syndrom utgjøre 75%. Denne svulsten er i 98% av tilfellene godartet. Vanlig behandling er å fjerne svulsten ved operasjon.
Medikamenter
Aldosteronantagonistene spironolakton (Aldactone, Spirix) og eplerenon (Inspra) brukes i behandling av høyt blodtrykk. De virker diuretisk (vanndrivende), men i motsetning til andre diuretika (tiazider og slyngediuretika) gir de ikke kaliumtap, og de kalles derfor også kaliumsparende diuretika. Aldosterontantagonistene brukes som regel i kombinasjon med andre antihypertensiva, og har dokumentert gunstig effekt på dødelighet ved hjertesvikt.
Amarnakunsten
Amarnakunsten eller amarnastilen er en kunstnerlig stilretning innenfor oldtidens egyptiske kunst som markerte et merkbart brudd fra den langt mer konvensjonelle og tradisjonelle egyptiske kunsten i periodene forut. Tidsepoken kalles for Amarnaepoken, oppkalt etter den nye hovedstaden Amarna, og ledet av farao Akhnaton på slutten av det attende dynasti. Amarnaepokens raske og dramatiske kunstneriske uttrykk ble satt i gang av Akhnatons revolusjonære religionsendring hvor guddommen Aton ble innført som eneste gud og som erstattet den tradisjonelle guddommen Amon-Ra. Akhnaton selv var gudens talerør.
De store endringer med reformer og innovasjoner som preget epoken, opphørte med Akhnatons død. Tiden etter var preget av normalisering, avvisning av Aton, gjeninnføring av Amon-Ra, og tilbakevending til tradisjonen.
Stiltrekk
Oldtidens egyptiske kunst var generelt preget av konservativ formalisme og en tradisjon som presenterte en idealisert versjon av sitt emne. Framstillingen av den menneskelige figur var alltid holdt innenfor formelle positurer og strenge retningslinjer. Bildene var idealisert, men beholdt en del personlige trekk (eksempelvis er nesen til Ramses II alltid gjenkjennelig).
I det femte året av sin regjering grunnla Akhnaton sin nye hovedstad Amarna for å skaffe seg uavhengighet fra presteskapet i Teben i Midtre Egypt. Hele hoffet ble flyttet, og det økte farten på den kulturelle endringen som avviste fortiden og varslet en ny tid på midten av 1300-tallet f.Kr. Formalisme ble dratt ut til det ytterste, linjeføring ble viktig, og voksende interesse for hverdagslivet, hvilket resulterte i en større interesse i bevegelse og figurativt rom. Tendensen viste seg også i litterære tekster, blant sett i offisielle inskripsjoner, bevegde fra et stivt og gammelmodig språk og til et mer uformelt talespråk.
Den visuelle representasjonen av Akhnaton, som egyptisk farao, er særlig påfallende ved å være et totalt brudd bredd med den idealisert tradisjonen av maskuline, dominerende menn. Han har en avlang hodeskalle, en overdreven framstilling av kunstig skalleforming, et innsunket brystparti, brede hofter, spinkle bein og utstående, rund mave med markerte navle. Akhnaton var ikke den eneste som ble framstilt med denne særskilte beinstrukturen. Nefertiti og prinsessene fikk tilsvarende ovale og forlenget hodeskalle, og Bek, hovedskulptøren, er også avbildet med innsunket bryst og utstående mave. Bek uttalte på en stele at han ble opplært av kongen og instruert til å avbilde det han så, noe som antyder at Akhnaton hadde en noe feminin eller androgyn figur.
Selv innenfor den kortvarige Armarnaperioden var det tre gjenkjennbare faser hvor farao og hans familie ble avbildet i henhold til noe forskjellige kunstneriske konvensjoner. Ved begynnelsen av sitt styre ble Akhnaton avbildet med en standardisert kroppsform, noe som antyder at han ennå ikke hadde fått utviklet sitt kunstneriske program som perioden er assosiert med. Deretter, under hovedskulptøren Bek, ble den egenartete formen forbundet med kongen utviklet: feminine kurver, tunge hofter og mave, halvåpne øyer, tunge lepper og et langt ansikt og nakke. Mot slutten av perioden tok Thutmose (eller Djhutmose) over fra Bek som hovedskulptør, og fararo ble avbildet med en mer tradisjonell kroppsform, men fortsatt med den ovale, forlengete hodeskallen.
Figurtegning
En ny religiøs tankesett krevde et nytt visuelt uttrykk som er karakterisert av følelse av bevegelse og aktivitet i bildene, med figurer som løftet hode, figurer som overlapper hverandre og mange scener som er travle og trange. Det menneskelige legeme er framstilt annerledes i Ararnakunsten enn i tradisjonell egyptisk kunst. Mange avbildninger av Akhnatons skikkelse har ekstreme overdrivelser med nærmest feminine kvaliteter: langt hofteparti, framtredende brystparti, lengre mage og midje. Det er et avvik fra tidligere egyptisk kunst som viste menn med perfekt utmeislete kropper. Ansiktene på relieffer er dog fortsatt vist utelukkende i profil. Figurenes hender og føtter er åpenbart betydningsfulle. Fingre og tær er avbildet lengre og slankere med omsorgsfullt detaljerte negler.
Et eksempel er en malt kalkstein kalt «Nefertiti tilbyr blomster til Akhnaton» har en påfallende avslappet og intim setting. Farao står til venstre med armene hengende ned, den ene foten strak, og den andre bøyd som om han er i bevegelse mot Nefertiti til høyre. En bris synes å løfte faraos kappe. Hun står med begge beina plantet mot bakken, holder en bukett i den ene hånden, og holder en blomst vendt mot Akhnaton i den andre. Nefertitis hvite kledning er framstilt delvis gjennomsiktig.
Skulptur
I et relieff av Akhnaton er portrettert med sin førstehustru Nefertiti og deres barn, seks prinsesser, i en intim setting. Barna synes utvokste, kun framstilt mindre enn foreldrene i tradisjonelt verdiperspektiv, et stilistisk trekk ved egyptisk kunst. De har også langstrakte nakker og kropper. Et uferdig hode av en prinsesse fra denne tiden viser en meget framtredende forlengelse av bakhodet. Tilsvarende finnes også i et nakent prinsessehode av kvarts i Berlin, men er gjort sent i Amarnaepoken, preget av mindre overdrivelser og med harmoniske kurver i ansiktutformingen, og den avlange ovalen i hodeformen hviler grasiøst på en lang nakke. Dette trekket kommer også fra i en relieff av kongen og dronningen som kalles for Wilbour-plaketten (se bilde), i dag oppbevart ved Brooklyn Museum.
Den mest berømte bysten er av «Nefertitis hode» (se bilde), funnet i verkstedet til den andre og siste kongelige hoffskulptør Thutmose, i dag også oppbevart i Berlin, og viser dronningen med fint meislete trekk, realistisk framstilt, hvilende grasiøst på en lang nakke, med framtredende røde og myke, men bestemte lepper, øynene strammet opp med sort kontur, men med kun en øyenpupill ettersom den er ikke ferdigstilt av skulptøren. Den har antagelig fungert som modell av dronningen for ulike skulptører. Bysten ble funnet sammen med mange andre uferdige statuer i verkstedet til skulptøren Djehutymes ved Amarna i hus P 47. Selv i sin uferdige tilstand rettferdiggjør bysten betydningen av hennes navn Nefertiti, «Den vakre har kommet».
Den uvanlige, forlengede hodeformen er ofte benyttet i framstillingen av den kongelige familie og «kan være en noe overdrevet behandling av et arvelig trekk av den kongelige familie i Amarna,» i henhold til Brooklyn Museum, da «mumien av Tutankhamon, antatt å være i slekt med Akhnaton, hadde tilsvarende formet hodeskalle, skjønt ikke så langstrakt [som i den typiske Amarnakunsten].» Det er imidlertid en muligheten at stilen er rent rituell.
Hendene i enden av hver solstråle som strekker seg fra Aton i relieffet, avleverer ankhsymbolet, hvilket symboliserer «livet» i egyptisk kultur og religion, til Akhnaton og Nefertiti, og strekker seg ofte også til de portretterte prinsessene. Betydningen av solguden Aton er sentral i det meste av Amarnaperiodens kunst. Hovedsakelig ettersom Akhnatons styre var markert av dens monoteistiske dyrkelse av denne guden alene.
I flere, om ikke de fleste skulpturer av Akhnaton, har han brede hofter og en synlig buk. Hans lepper er tykke, og hans armer og bein er tynne og mangler muskelspill, i motsetningen til framstillinger av andre faraoer i tidligere egyptisk kunst. En del forskere har tolket dette enestående stilistske bruddet fra egyptisk tradisjon som en bevisst refleksjon av Akhnatons forsøk å vri den politiske makten fra det tradisjonelle presteskapet og myndighetspersonene. Andre forskere mener at framstillingen antyder at farao led av en genetisk sykdom, som fra innavl, som ga ham dette spesielle utseendet. Sykdomsteorien har få tilhengere i dag, da kunsten faktisk representerer de fysiske karaktertrekkene av farao, men i en karikert stil som enkelte har karakterisert som «ekspresjonistisk». At Amarnakunsten er et stiltrekk, ikke nødvendigvis vitnemål på et sykdomsbilde, er vist ved at framstillingen ikke gjelder kun Akhnaton og hans familie, men også andre. Mest sannsynlig er den et religiøst standpunkt. Den mest karikerte uttrykket finnes i en 15 cm høy sunket relieffstudie av kongens profil, og som er preget av et tynt ansikt, tunge øyenlokker over smale øyne, lange og hengende kinn, lang nese, uthevet nese, kjøttfulle lepper over en avlang hake på en tynn, avlang hals. Skulptøren har fanget inn kontrasten mellom myke og harde former, mellom sterke og svake ansiktskonturer.
Sunket relieff, som tidligere ble benyttet for store, eksterne veggdekorasjoner, ble i Amarnaepoken også jevnlig benyttet for de fleste monumentale relieffer, men også for små utskjæringer. Sunkne relieffer opptrer best i sterk sollys. Det var en innovasjon som en varig effekt da uthevet relieff ble sjeldne i senere perioder.
Graver
Dekorasjonen på gravene for ikke-kongelige er svært forskjellige fra tidligere epoker. Disse gravene viste ikke noen grav- eller jordbruksscener, heller ikke var den gravlagt framstilt om ikke vedkommende var et medlem av den kongelige familie. Det er også et fravær av andre guder og gudinner, bortsett fra Aton, soldisken. Imidlertid lar ikke Aton sine solstråler skinne på gravens eier, kun på medlemmer av den kongelige familie. Verken Osiris eller andre gudommelige gravfigurer er nevnt. Heller ikke reisen til underverden er nevnt. Isteden er det utdrag fra Hymnen til Aton vanligvis tilstede.
Arkitektur
Svært få bygninger fra perioden har overlevd raseringen fra senere faraoer, delvis ettersom de ble bygget av steinblokker i standardstørrelser, kjent som talatat, som var lette å fjerne og gjenbruke. I moderne tid har renovering av bygninger fra tiden etter Amarnaepoken avdekket et stort antall gjenbrukte steiner fra Akhnatons tid ved at de opprinnelige utskårne tegningene var vendt innover.
Deler av Atonstempel som ble bygget ved Karnak er overdrevet og ukonvensjonell i byggestilen. Byggemetoden ble også endre: mindre steinblokker plassert i sterk mørtel erstattet store, monumentale blokker som ble benyttet av Akhnatons forgjengere. Helligdommene var åpne mot solen og inneholdt et stort antall med altre. De hadde ingen stengte dører.
Caymanøyene under Sommer-OL 1996
Caymanøyene under Sommer-OL 1996. Ni sportsutøvere, åtte menn og en kvinne fra Caymanøyene deltok i tre grener, friidrett, sykling og seiling under Sommer-OL 1996 i Atlanta. Det var femte gangen Caymanøyene deltok i et sommer-OL, men laget vant ingen medaljer.
Cholmfjellet
Cholmfjellet er et fjell i Torell Land på Spitsbergen, Svalbard. Det har en høyde på 646 moh og ligger mellom Storbreen i vest, Grimfjellbreen i nord, Isingbreen i øst og Akkarbreen i sør.
Fjellet har navn etter fiskeren Cholm fra Mezen i Russland, som under ekspedisjonene i 1900 og 1901 var med som altmuligmann på den russiske delen av den svensk-russiske meridianbue-ekspedisjonen i 1899–1902.
Unity Party (Liberia)
(UP, Enhetspartiet) er et politisk parti i Liberia grunnlagt i 1984 av Edward B. Kesselly. Partiet deltok i presidentvalget i 1985, det første valget etter militærkuppet i 1980. I valget fikk Edward Kesselly 57 443 stemmer, eller 11.07 %. Ved det neste valget i 1997 stilte Ellen Johnson Sirleaf som partiets presidentkandidat og oppnådde 9,58 % av stemmene. Partiet fikk 7 av 64 plasser i Representantenes hus, og 3 av 26 i Senatet.
1. april 2009 fusjonerte partiet med Liberia Unification Party og Liberian Action Party.
Valget i 2005
Ved valget i 2005 fikk Ellen Johnson Sirleaf 19,8 % av stemmene i første runde, men hele 59.4 % i andre runde, og ble landets president. I Representantenes hus fikk imidlertid partiet bare 8 av 64 plasser, like mange som Coalition for the Transformation of Liberia, og færre enn Liberty Party og Congress for Democratic Change. I Senatet fikk partiet 4 av 30 plasser, og ble det nest største partiet etter Coalition for the Transformation of Liberia.
Vollelva
Elva dannes ved samløpet mellom Sørelva, som kommer fra Skittenskarvatnet i Skittenskardalen, og Nordelva som har utspring øverst i Ramfløydalen. Den kalles her Ramfløyelva, og renner først mot øst, før den snur mot sør og endrer navn til Straumselva, og senere til Nordelva. Elva munner ut i Vollbukta i Straumsfjorden, ved bygda Straumsbukta. Fylkesvei 54 krysser elva ved munningen.
I forbindelse med Supplering av Verneplan for vassdrag i 2005 ble elva gitt varig vern mot kraftutbygging (I saksdokumentene ble elva kalt Straumselva, som dog bare er navnet på en mindre del av elva).
Rikspartidag for æren
'''De 8. rikspartidagene''' ble gjennomført i Nürnberg i perioden 8. – 14. september 1936, det var en av de årlige såkalte Rikspartidagene som det tyske nasjonalsosialistiske partiet NSDAP gjennomførte hver sommer før andre verdenskrig. Temaet for dagene var «Partidagene for ære» («Reichsparteitag der Ehre»). Temaet, eller slagordet, skulle symbolisere at landet hadde gjenvunnet sin ære 7. mars samme år ved å re-militarisere Rhinland som Versaillestraktaten etter første verdenskrig krevde skulle være demilitarisert.
8. september: Hilsningsdag
Mottakelse for pressen i kulturhuset (Kulturvereinshaus). Taler: Dr. Otto Dietrich ''
9. september: Åpningsdag
Taler: Alfred Rosenberg
VIVA (kor)
VIVA er et damekor fra Trondheim som ble stiftet i 2002. Dirigent er Ina Cecilie Hjelmervik Olufsen. Koret består av ca. 30 amatørsangere fra Trondheim og omegn.
Repertoaret spenner fra jazz til klassisk via folkemusikk og moderne kormusikk. Musikken kan være både verdslig og religiøs.
Koret har fått gulldiplom i de internasjonale korkonkurransene det har deltatt i, henholdsvis i Riva del Garda (Italia, 2007), Valletta (Malta, 2009), Praha (Tsjekkia, 2012) og Calella (Spania, 2014). I Praha vant VIVA også damekorklassen og Grand Prix-konkurransen mot vinnerne av de andre klassene, i tillegg til at Ina Cecilie Hjelmervik Olufsen ble tildelt prisen for beste dirigent. I Calella vant VIVA damekorklassen. I februar 2017 tok VIVA gulldiplom i damekorklassen i Interkulturs Grand Prix of Nations i kammermusikksalen i Berliner Philharmonie. I oktober samme år vant VIVA damekorklassen i NM for kor i Trondheim. I korkonkurransen i Kalamàta i Hellas i 2019 vant Viva både klassen for like stemmer og selve Grand Prize-konkurransen.
VIVA holder med ujevne mellomrom konserter i Trøndelag. Koret påtar seg også sangoppdrag for både offentlige og private virksomheter.
I anledning korets 10-årsjubileum i 2012 ga koret ut CD-en "Stemninger".
NO 1978/85
NO 1978/85 er Bibelselskapets bibeloversettelse som kom ut i 1978. I 1985 kom en utgave som var lettere språklig justert, derav navnet.
Oversettelsen bygger på mye av arbeidet som ble gjort med den såkalte Ungdomsoversettelsen som kom i 1959/61. I 1954 vedtok Bibelselskapet at man skulle lage en ny oversettelse, og i 1956 vedtok man oversettelseprinsippene man skulle jobbe etter. Oversettelsen skulle være en såkalt idiomatisk oversettelse, det vil si at man legger mest vekt på å få fram meningen bak ord og uttrykk som blir benyttet på grunnspråket, på bekostning av de nøyaktige ordene.
Professor Magne Sæbø ledet arbeidet med Det gamle testamentet, mens professor Sverre Aalen ledet arbeidet med Det nye testamentet. Den ferdige oversettelsen kom på nynorsk og bokmål i 1978 og ble godt mottatt. Blant annet uttalte den svenske biskopen Bo Giertz at det var verdens beste bibeloversettelse. Oversettelsen var en av de første i verden som la vekt på kjønnsinkluderende språk, og hadde stor påvirkning på de senere oversettelsene som kom i Sverige og Danmark.
Engelbrektskyrkan
Engelbrektskyrkan er en menighetskirke i Engelbrekts menighet i Stockholms prestegjeld Den ligger ved det gamle Kvarnberget i Lärkstaden på Østermalm.
Kirkebygget
Kirken som ble tegnet av arkitekt Ivar Tengbom i jugendstil og nasjonalromantisk stil ble innviet i 1914. Stilistiskt kan den nærmest sammenlignes med Uppenbarelsekyrkan i Saltsjøbaden som stod klar året før. Wahlman er også ansvarlig for utformningen av inventaret, så som alteret, døpefonten, kirkesølvet og tekstiler. Olle Hjortzberg malte koret og dekorerte dåpskapellets vegger. Tore Strindberg gjorde stukksturelieff og Filip Månsson kalkmalinger.
Hvelvet som er det høyeste i Skandinavia er 32 meter høyt og hviler på åtte søyler som har innskrifter fra Bergprekenenens «åtte saligheter». Kirken rommer ca. 1 400 personer. For mindre gudstjenester benyttes et kapell på sørsiden.
Tårnet rager 99 meter over bakken Avslutningen, en gyllen brudkrone som symboliserer Kristi brud.
Orgelet
Engelbrektskyrkans orgel omfatter 86 stemmer og er et av Sveriges største kirkeorgel. Der er orgelbyggerfirmaet Grönlunds Orgelbyggeris magnum opus og stod ferdig i 1964.
I korets søndre del finnes et kororgel av eik med 17 stemmer, bygget i 1961 av det danske firma Marcussen & Søn.
Jeg kjenner deg ikke
Jeg kjenner deg ikke (originaltittel: Ich kenn' dich nicht und liebe dich) er en tysk romantisk film fra 1934 regissert av Géza von Bolváry og med Willi Forst, Magda Schneider og Max Gülstorff i hovedrollene.
Michael von Sundts plass (Oslo)
Michael von Sundts plass er en plass på Akershus festning i Oslo. Dette er den første plassen man kommer til på indre festningsområde når man går over broen fra Festningsplassen over Kongens gate (tidligere vollgrav) og gjennom Festningsporten. Vel inne på plassen har man da Hovedvakten rett frem, med Fengselsdirektørboligen like til høyre. Til venstre (sør) på plassen er barakkene, og til høyre (i nord) er et gateløp mellom to husrekker som blant annet inneholder fengselskirken og fører til Artilleribygningen med besøkssenteret.
Plassen har navn etter Michael von Sundt (1679–1753), som gjerne gis æren for å ha hindret rivning av Akershus slott på 1700-tallet. Det er en minneplakett i den anledning på veggen av barakken på plassens sørside.
Notre-Damekatedralen i Strasbourg
Notre-Damekatedralen i Strasbourg (fransk: Cathédrale Notre-Dame de Strasbourg tysk: Liebfrauenmünster zu Straßburg) er en romersk-katolsk kirke i Strasbourg, Frankrike. Kirken ligger på øya Grande Île som i 1988 ble oppført på UNESCOs liste over verdens kulturarv. Et særlig kjennetegn ved Strasbourgkatedralen er mangelen av det sørlige tårnet som var planlagt, men aldri ble bygget.
Kirken er et vartegn for Alsace. Den kan ses fra høydene i de franske Vogesene i vest, fra bredden av Rhinen tre kilometer unna og fra høydedragene i det tyske Schwarzwald på den andre siden av elven.
Focus har en sang om katedralen på 1974-albumet "Hamburger Concerto".
Historie
Klodvig I oppførte i 510 den første katedralen på stedet. Kirken som sannsynligvis var bygget i tre, brant i 1002.
Nylund skole
Nylund skole er en barneskole på Storhaug i Stavanger. Da den var ny, ble den i Stavanger Aftenblad omtalt som høyreist og staselig, som en pryd for byen og med vakker arkitektur. Det var Stavanger Cementvarefabriks arkitekt-kontor som hadde utarbeidet tegningene, og byggingen hadde pågått i rundt 1 1/2 år. Skolen åpnet i 1917 og var da 34 meter høy til taket. Skolen besto av to bygg, «Gym-bygget» og det største bygget, med klasserom og administrasjon.
Notre-Damekatedralen i Strasbourg
Historie
I 1015 besluttet keiser Henrik II og biskop Werner I å oppføre en ny kirke på tomten. Det ble oppført en basilika som imidlertid senere ble ødelagt. Kirken regner 1015 som sitt grunnleggelsesår.
Nylund skole
I dag har skolen rundt 450 elever.
Notre-Damekatedralen i Strasbourg
Historie
Dagens katedral ble påbegynt ca. 1180 og i 1224 var dagens tverrskip og kor fullført. Den gotiske vestfasaden ble påbegynt i 1277 av den tyske arkitekten Erwin fra Steinbach (1244–1318). Tårnet på 143 meter ble sluttført i 1439. Kirken var mellom 1647 og 1874 verdens høyeste byggverk.
Nylund skole
Spesielle hendelser
I 1925 ble Nylund-rekorden satt i antall elever. Over 1700 barn var fordelt på morgenskole og ettermiddagsskole.
I 2004/2005 ble det foretatt en omfattende rehabilitering av skolen. 55 millioner kroner ble brukt til en fullstendig rehabilitering, som blant annet omfatter nytt ventilasjonsanlegg, sanitæranlegg, dataanlegg, og utsmykning. I tillegg er det bygget nytt musikkrom, aula og gymsal. Skolens fasade har også gjennomgått endringer i form av et moderne tilbygg i glass, med bro fra hovedbygget til gymsalen. Det ble også installert heis i begge byggene.
Skolen har flere ganger ligget blant de beste skolene i Norge. Stadig reiser studenter og andre folk som arbeider innen skolen fra Oslo for å besøke Nylund, og enkelte ganger fra steder lengre borte, som Troms og Nordland. Nylunds læringsstrategi er delvis hentet fra skoler i Australia.
Karen Wedel-Jarlsberg
Karen (Christiane Andrea) Wedel-Jarlsberg, født Anker (født 2. november 1789 i Christiania, død 19. juni 1849 på Bogstad gård) var en norsk adelsdame som var grevinne av Jarlsberg og overhoffmesterinne ved det kongelige hoff og ga sitt navn til Karen Ankers vei i Bærum. Hun var datter av Peder Anker og gift med visekonge og lensgreve Herman Wedel-Jarlsberg, og vokste opp som enearving til en av Norges største formuer.
Jobb
Først var hun hoffmesterinne hos dronning Hedvig Elisabet av Sverige og Norge (1759–1818) ett års tid fra 1817. Etter dennes død i 1818, bare måneder etter mannens bortgang, fikk hun jobbe for den nyutsprungne dronning Desideria av Sverige og Norge (1777–1860), først som hoffmesterinne til 1825, og derfra som overhoffmesterinne. Fra 1825 var hun endog tjeneren til lille prinsesse Josefine av Norge og Sverige (1807–86). Hun sluttet i 1845 på egen ansøkning, etter at Josefine hadde blitt Sveriges nye dronning, og døde da av tyfus etter fire år uten jobb.
Familie
Karen Anker var det eneste av fire barn i ekteskapet mellom Anna Elisabeth Cold (1749–1803) og Peder Anker som levde opp. Hun var dermed enearving til en av Norges største formuer.
Hun giftet seg 19. mai 1807 på Bogstad med den ti år eldre grev Johan Caspar Herman Wedel Jarlsberg (1779–1840) som nettopp hadde fått jobb som amtmann i Buskerud.
I tillegg til Bogstad gård med skogeiendommer og sagbruk, som faren hadde kjøpt av sin svigerinne og bror i 1773, inngikk blant annet Bærums verk og Vækerø gård i arven etter Peder Anker, som døde i 1824.
Kamila Lićwinko
Kamila Lićwinko (født Stepaniuk, 22. mars 1986 i Bielsk Podlaski i Podlasie voivodskap) er en polsk friidrettsutøver som konkurrerer i høydehopp.
Idrettskarriere
Lićwinko deltok ved junior-EM i friidrett 2005, der hun kom på 8.-plass. Ved U23-EM i friidrett 2007 kom hun på 4.-plass.
Hun kom på 8.-plass ved EM i friidrett innendørs 2009, og på 4.-plass ved Sommeruniversiaden 2009, mens hun ble slått ut i kvalifiseringen ved VM i friidrett 2009, der hun endte på 16.-plass.
I 2013 deltok hun ved EM innendørs i Göteborg. Der greide hun bare 1,85 meter, og endte på 17.-plass. Ved Sommeruniversiaden 2013 greide hun 1,96 meter, og vant med det høydehoppkonkurransen, foran Marija Kutsjina og Anna Iljuštšenko. Ved Lag-EM i friidrett 2013 deltok Polen i Super League, og Lićwinko kom her på 2.-plass i høydehopp, bak Marija Kutsjina. Polen kom på 5.-plass i lagkonkurransen. I august deltok hun også ved VM i friidrett 2013 i Moskva, der hun kvalifiserte seg til finalen. I finalen greide hun 1,93 på første forsøk, men rev på 1,97, og endte på en delt 7.-plass med Alessia Trost.
Ved VM i friidrett innendørs 2014 i Sopot satte hun ny polsk rekord, med 2 meter i finalen. Dermed kom hun på delt 1.-plass, sammen med Marija Kutsjina. Ved EM i friidrett 2014 kom hun på 9.-plass, med 1,90 som beste tellende hopp.
Ved EM i friidrett innendørs 2015 i Praha kom hun på 3.-plass, bak Kutsjina og Trost. Hun kom også på 3.-plass ved Lag-EM i friidrett 2015 i Tsjeboksary, der hun hoppet 1,97. Ved Diamond League 2015 vant hun British Grand Prix i Birmingham.
Pierre-Olivier Lapie
Pierre-Olivier Lapie (født 2. april 1901 i Rennes, død 10. mars 1994 i Paris) var en fransk jurist, offiser, politiker og forfatter. Han kjempet i Norge i 1940 og ble for sin innsats i slaget om Narvik hedret med det norske Krigskorset med sverd. Han var senere under andre verdenskrig en av Charles de Gaulles medarbeidere og ble guvernør i Tsjad. Han var etter krigen medlem av nasjonalforsamlingen, understatssekretær i utenriksdepartementet og var utdanningsminister fra 1950 til 1951. Lapie forfattet en rekke bøker om historiske og politiske forhold.
Bakgrunn og utdannelse
Lapie vokste opp i en akademisk familie der faren, filosofen Paul Lapie, var rektor ved Académie de Paris. Han studerte juss ved École libre des sciences politiques («Sciences Po»). Avhandlingen hans fra 1925 var en analyse av blandede foretak der staten, så vel som private, har eierinteresser. Fra 1925 arbeidet han som advokat med internasjonal rett som spesialfelt.
Politisk engasjement
Lapie var politisk engasjert på venstresiden og ble med i partiet Union socialiste républicaine (USR). I 1936 ble han innvalgt i nasjonalforsamlingen for valgkretsen Meurthe-et-Moselle. Han støttet Front Populaire, den franske folkefronten, og gjorde seg bemerket som pådriver for å ved bokbusser bringe bibliotekstjenester ut til deler av befolkningen, som tidligere ikke hadde hatt tilgang til dette.
Andre verdenskrig
Ved utbruddet av andre verdenskrig i september 1939 ble Lapie mobilisert. I april 1940 ble Lapie som kaptein i Fremmedlegionen sendt med det fransk ekspedisjonskorpset til Norge for å motstå de tyske invasjonsstyrkene. Lapie deltok i slaget om Narvik, der han gjorde seg bemerket med sin innsats. Han ble i statsråd 20. mars 1942 tildelt det norske Krigskorset med sverd for sin innsats.
Om krigshandlingene i Norge publiserte Lapie i 1941 boken La Légion étrangère à Narvik, som også kom på engelsk med tittelen With the Foreign Legion at Narvik.
Da de allierte styrkene tidlig i juni 1940 ble trukket tilbake fra Norge kom Lapie til Storbritannia. Som en av få parlamentarikere og den eneste sosialist blant disse sluttet han seg til Charles de Gaulles frie franske styrker og fikk sentrale stillinger der. Han fikk først ansvar for De frie franske styrkers utenriksrelasjoner og spilte en sentral rolle forhandlingene som i august 1940 ledet fram til enighet mellom de Gaulle og Storbritannia om De frie franske styrkers stilling.
I november 1940 ble Lapie utnevnt til guvernør i Tsjad. Der fikk han i oppdrag å arbeide for at koloniene sluttet seg til De frie franske styrkes side. Han beholdt posten som guvernør til slutten av juli 1942.
Etter guvernørperioden ble Lapie beordret til ny tjeneste i Fremmedlegionens 13. halvbrigade og kjempet med denne i Nord-Afrika. Lapie deltok i felttoget i Libya og Tunisia.
Da De frie franske i 1943 etablerte en provisorisk rådgivende forsamling i Alger, ble Lapie medlem av denne. Lapie var allerede på dette tidspunkt tilhenger av en friere stilling for de franske koloniene, og foreslo å gjøre det franske riket om til en føderasjon, men fikk ikke støtte for dette.
Politisk karriere
Etter verdenskrigen, da en ny forfatning ble utarbeidet, ble Lapie innvalgt i den første grunnlovgivende forsamling. Han stilte til valg for Section française de l'internationale ouvrière (SFIO) og representerte Meurthe-et-Moselle i nasjonalforsamlingen fra 1946 til 1958. Fra 1956 til 1958 var han visepresident i nasjonalforsamlingen. Fra 1946 til 1947 var Lapie understatssekretær i utenriksdepartementet i Léon Blums regjering. Etter at han gikk av ble han et innflytelsesrikt medlem av utenrikskomiteen i nasjonalforsamlingen. Lapie støttet Marshallhjelpen, men mente den ikke måtte lede til innblanding i Frankrikes indre anliggender og at landet måtte stå fritt til å drive handel med ethvert land. Han var tilhenger av Saars økonomiske tilknytning til Frankrike, men ønsket ikke politisk integrasjon da dette etter hans mening ville stride mot sosialismens prinsipper. Lapie støttet tanken om et føderalt Europa organisert etter sosialistiske prinsipper. Han ønsket at dette skulle omfattet et nøytralt Tyskland og være åpent mot landene i Sentral- og Øst-Europa, noe han mente ville forhindre hegemoni fra USA og Sovjetunionen. Samtidig markerte Lapie seg som en klar antikommunist og ga støtte til dannelsen av NATO for å motstå trusselen fra Sovjetunionen. Fra juli 1950 til august 1951 var Lapie undervisningsminister i to påfølgende regjeringer under statsministrene René Pleven og Henri Queuille.
Lapies forhold til sosialistpartiet var til tider preget av vanskeligheter. Lapie nærmet seg etter hvert gaullistenes venstreside og støttet de Gaulle ved hans gjeninntreden i fransk politikk i 1958. Han støttet også de Gaulles presidentkandidatur i 1965.
Selv om Lapie var tilhenger av europeisk integrasjon, var han motstander av planene om å opprette Det europeiske forsvarsfellesskap og ble i 1954 sammen med meningsfeller ekskludert fra sosialistpartiet på grunn av dette. Han ble tatt inn igjen, men ble igjen ekskludert i 1959 etter at han gikk inn som leder for et offentlig utvalg ble nedsatt for å frambringe enighet mellom tilhengerne av et sekulært, offentlig skolevesen og de som ønsket rom for privatskoler.
På 1950-tallet representerte Lapie Frankrike i UNESCO, Europarådets arbeid og i Det europeiske kull- og stålfellesskap, der han i 1958 også ble innvalgt i den rådgivende forsamling. Lapies engasjement i kull- og stålfellesskap varte til 1967.
Forfatterskap
Lapie var aktiv som forfatter og utga både sakprosa og en skjønnlitterær bok. Erfaringene fra kampene i Norge i 1940 resulterte i bokutgivelse på både engelsk og fransk. Han utga erindringer om tiden i Tsjad under verdenskrigen, også denne utgitt både på fransk og engelsk. Senere utga han også erindringer om sitt politiske liv etter verdenskrigen og skrev bøker om europeisk politikk. Han forfattet en biografi om sin far, Paul Lapie, samt om den franske radikale politikeren og statsministeren Édouard Herriot og om den britiske statsmannen Oliver Cromwell. I 1979 utga han en roman.
Utmerkelser
I tillegg til det norske Krigskorset med sverd ble Lapie utvent til ridderkommandør (KBE) av Order of the British Empire. Han ble også tildelt den britiske utmerkelsen Military Cross.
Lapie ble i 1973 innvalgt som medlem av de Académie des sciences morales et politiques.
Hellfjordtunnelen
Hellfjordtunnelen er en tunnel på fylkesvei 6312 i Åfjord i Trøndelag. Tunnelen ble åpnet for trafikk i desember 2018.
Sam Rockwell
Sam Rockwell (født 5. november 1968) er en amerikansk skuespiller. Han spilte rollen som romvesen "Zaphod Beeblebrox" i filmen Haikerens guide til galaksen. Han vant Oscar for beste mannlige birolle for rolleskildringen i dramafilmen Three Billboards Outside Ebbing, Missouri (2017).
Karine Philippot
Karine Laurent Philippot (født 29. oktober 1974 i Mulhouse) er en fransk tidligere langrennsløper. Hun bor i Rougemont og representerte skiklubben Emhm Ranspach. Hun hadde sin styrke i fristil og hennes beste verdenscupresultatat var en andreplass på 10 km fristil.
Karriere
Philippot tok sin første seier i FIS-renn på 10 km fristil den 11. februar 1995, og per 24. april 2009 har hun to seire i FIS-renn og en seier i kontinentalcupen. Hun debuterte i verdenscupen på 10 km fristil i Gällivare i 1995, og i desember 1996 tok hun sine første verdenscuppoeng med en 22.-plass på 15 km fristil. Under VM i Trondheim i 1997 tok hun 17.-plass på 15 km fristil, og slo dermed sin personlige bestenotering i verdenscupen.
Philippot deltok i sitt første OL i Nagano i 1998, og hun hadde en 22.-plass på 30 km fristil som sitt beste resultat. På fristilsprinten i Kitzbühel i desember 1999 tok hun sin første topp-ti plassering i verdenscupen, og i mars samme sesong tok hun sjuendeplass på fristilsprinten i Lahtis. Hun ble nummer 26. i verdenscupen sammenlagt og per 2009 har den sesongen vært hennes nest beste med tanke på sammenlagtplassering i verdenscupen.
Under VM på samme sted i 2001 tok hun nytt besteresultat i VM-sammenheng ved en 12.-plass på 10 km dobbel jaktstart, og under OL i Salt Lake City i 2002 tok hun sin første topp-ti plassering i mesterskapssammenheng, en åttendeplass på 15 km fristil, fellesstart.
En måned senere tok Philippot fjerdeplass på 30 km fristil i Oslo, men frem til 2005 hadde hun ingen ytterligere sportslig fremgang. Under VM i Oberstorf i 2005 tok hun sjetteplass på sprintstafetten sammen med Aurélie Storti og en niendeplass på stafetten, men hennes beste individuelle plassering var bare en 15.-plass på 10 km fristil. Like etter VM tok hun imidlertid sin første pallplassering i verdenscupen, en tredjeplass på 10 km fristil i Lahtis.
Under OL i Torino i 2006 var hun med på å ta niendeplass på stafetten og 11.-plass på 30 km fristil, fellesstart. Hun ble nummer 12 i Tour de Ski 2006/07 og tok en sjette- og en sjuendeplass i enkeltrenn. Den 16. februar 2007 tok hun andreplass på 10 km fristil i Changchun, kun slått av tsjekkiske Kateřina Neumannová. Sesongen 2006/07 har også vært Philippots beste med tanke på verdenscupplassering sammenlagt, og hun ble nummer 18.
Enrico De Maria
Enrico De Maria (født 20. desember 1976) er en sveitsisk seiler som spesialiserer seg i starbåt. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 13.
Karine Philippot
Karriere
Den påfølgende sesongen gikk derimot mye tyngre. Hun ble bare nummer 62 i verdenscupen sammenlagt og tok ingen topp-ti plasseringer. Sesongen 2008/09 gikk bedre igjen, og under VM i Liberec tok hun sitt til nå beste individuelle resultat i VM-sammenheng, en 11.-plass på 30 km fristil, fellesstart. Hun hadde tre sjuendeplasser som beste resultat og ble nummer 30 i verdenscupen sammenlagt.
Hongkong under Paralympiske sommerleker 2016
Hongkong deltok under Paralympiske sommerleker 2016 i Rio de Janeiro, Brasil, fra 7. til 18. september 2016.
1905-revolusjonens gate
Gaten ble anlagt i 1823 som del av det nye beboelsesområdet Nowe Miasto («Den nye by»), som lå ved den lille elven Łódka sør for Stare Miasto («Gamlebyen»). Denne bosetningen ble anlagt på et kvadratisk grunnlag med en oktogonformet plass (Frihetsplassen) hvor fire gater krysset hverandre vinkelrett. Området rundt plassen ble begrenset av fire gater som dannet en likesidet firekant: Zachodnia-gaten, Północna-gaten, Wschodnia-gaten og Południowa-gaten.
Hongkong under Paralympiske sommerleker 2016
Før lekene i Rio 2016 hadde Hongkong vunnet 120 medaljer (38 gull, 35 aølv og 47 bronse) fra de 11 sommerlekene det hadde deltatt i siden 1962.
1905-revolusjonens gate
Under andre verdenskrig ble gatens navn forandret til Zietenstraße. I kommunisttiden ble navnet forandret til 1905-revolusjonens gate, og dette navnet brukes frem til i dag. På 1970-tallet ble mange mursteinshus revet i forbindelse med en utvidelse av gaten.
Blyforgiftning
Blyforgiftning (også kalt saturnisme, fra fransk saturnisme, «blyforgiftning»; til saturne, betegnelse for bly, brukt av alkymister, + -isme) er en type metallforgiftning forårsaket av bly i organismen. Symptomer kan bestå av magesmerter, forstoppelse, hodepine, irritabilitet, hukommelsesproblemer, infertilitet og prikking i hender og føtter. Det forårsaker nesten 10 % av psykisk utviklingshemming av ellers ukjent årsak og kan resultere i atferdsproblemer. Noen av effektene er permanente. I alvorlige tilfeller kan anemi, anfall, koma eller død forekomme.
Eksponering for bly kan oppstå av forurenset luft, vann, støv, mat eller forbrukerprodukter. Blyforgiftning utgjør en betydelig økt risiko for barn ettersom de er langt mer sannsynlig å innta bly indirekte ved å tygge på leker eller andre gjenstander som er belagt med blymaling. Mengden bly som kan absorberes av barn er også høyere enn for voksne. Eksponering på jobb er en vanlig årsak til blyforgiftning hos voksne med visse yrker i særlig risiko. Diagnose er vanligvis ved å måle blynivået i blodet. Centers for Disease Control and Prevention i USA har satt den øvre grensen for blynivået i blodet for voksne til 10 µg/dl (10 µg/100 g) og for barn til 3,5 µg/dl, tidligere før oktober 2021 til 5 µg /dl. Forhøyet bly kan også oppdages ved endringer i røde blodceller til barn som er sett på røntgenbilder.
Lekekameratene – Kom ut og lek!
Lekekameratene – Kom ut og lek! er et norsk musikkalbum mot barnearbeid laget for barn og voksne. Albumet ble utgitt i 1995 av Landsorganisasjonen i Norge (LO) i samarbeid med PolyGram. En rekke forskjellige kjente norske musikere, flere av dem vinnere av Spellemannprisen, deltar med låter. I inleggsheftet til albumet finnes informasjon fra LO om barnearbeid.
Curtis Jones
Curtis Julian Jones (født 30. januar 2001) er en engelsk fotballspiller som spiller for Premier League-klubben Liverpool FC.