cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sudetenland
Historie
Omkring år 1900 betraktet de etniske tyske seg som Deutschböhmen, Deutschmähren eller Deutschschlesier og det var lite felles idenitet på tvers av regionene. Etter 1918 ble det skapt en felles identitet som sudettyske. Denne utvikling ble støttet blant annet akademisk gjennom det tyske universitet i Praha. Blant annet Josef Pfitzner skrev i 1926 om den sudettyske oppvåkningen og trakk trådene til utviklingen på 1800-tallet. Pfitzner mente at etnisk tyske hadde befolket området før slaviske folkeslag innvandret rundt år 500. Etter første verdenskrig og etableringen av republikken Tsjekkoslovakia ble de tysktalende områdene liggende langs den nye statens grenser og adskilt fra de tysktalende områdene i Tyskland inkludert Schlesien og den nye staten Østerrike. Fellesbetegnelsen sudettysk for alle tysktalene i Böhmen og Mähren ble etterhvert tatt i bruk. Sudettyskerne aksepterte ikke sin status som minoritet og arbeidet for anerkjennelse som Staatsvolk (folkslag som konstituerte staten) eller for rett til selvstyre.
Etter første verdenskrig
Etter keiserdømmets oppløsning etter første verdenskrig ble de tyskspråklige områdene Nordøst-Böhmen, Nord-Mähren og Østerriksk Schlesien erklært som Deutschösterreichische Provinz Sudetenland samt Provinz Deutschböhmen, og sluttet seg til Deutschösterreich i november 1918. Fra slutten av samme måned rykket tsjekkoslovakiske tropper inn i området og avbrøt etableringen av en tysk-østerriksk forvaltning. I desember flyktet provinsregjeringene i provinsene Deutschböhmen og Sudetenland i eksil for å unngå å bli tatt til fange. I september 1919, ble Sudetenland tildelt Tsjekkoslovakia ved fredsslutningen med Østerrike, Saint-Germain-traktaten.
Da den tsjekkoslovakiske stat ble proklamert i 1918, skjedde det til motstand fra sudettyskerne. Disse ville ha en autonom, tysk region, lagt inn under Østerrike. Saint Germain-traktaten fra 1919 avsluttet denne diskusjonen, og den Tsjekkoslovakiske stat ble dannet. Landet var en skjør statsdannelse, særlig på grunn av et stort antall etniske tyskere i områdene nær grensen til Tyskland. Da Tsjekkoslovakia ble opprettet i 1918 bodde det tre millioner tysktalende og syv millioner tsjekkisktalende i Böhmen og Mähren. De to etniske gruppene levde i stor grad i parallelle og til dels separate samfunn. Tysk og tsjekkisk språk har lite til felles og markerte tydelig skillet mellom folkegruppene. Omkring 1900 rammet den økende tsjekkiske nasjonalismen de tysktalende. Blant tsjekkere er det en utbredt oppfatning at habsburgernes herredømme, fra slaget på Det hvite berg i november 1620 til 1918, ikke var legitimt.
I 1918 var det flere tysktalende enn slovaker i landet, en del av de tysktalende var dessuten jøder. Det var over 100,000 jøder i landet i mellomkrigstiden. Vel en tredel av jødene regnet seg som etniske tyskere, mens nesten halvparten regnet seg som etniske tsjekkere, en liten andel regnet seg som etniske jøder. For eksempel regnet Hermann Kafka seg som tsjekker etter å ha vokst opp i overveiende tsjekkisk landsby, mens han kone og hennes familie i Praha var tysktalende, og de sendte sønnen Franz til tysk skole i Praha. I noen tilfeller ble Tsjekkoslovakias grenser trukket strategisk av seierherrene: For eksempel ble byen Gmünd på jernbanelinjen midt mellom Praha og Wien delt i en østerriksk og en tsjekkoslovakisk del (České Velenice).
Den tsjekkiske grunnloven fra 1920 garanterte fulle borgerrettigheter for sudettyskerne, og gjennom 1920-tallet gjorde tyskerne seg sterkt gjeldende i politikken. Moderate tyske politiske krefter samarbeidet med de øvrige etniske gruppene. Det sosialdemokratiske tyske partiet fikk stor oppslutning i befolkningen, og i 1929 var dette partiet ledende i den tyske minoritet. Høyreradikale tyske partier sto derimot for en konfronterende politikk, og i 1933 ble Deutsche Nationalsozialistische Arbeiterpartei (DNSAP) forbudt av myndighetene, for å drive undergravende virksomhet.
Den tysktalende minoriteten ønsket autonomi, og i mellomkrigstiden sendte de en rekke appeller til Folkeforbundet. De klaget blant annet over at tyskspråklige skoler ble stengt. Autonomi for Sudetenland var ikke akseptabelt for Tsjekkoslovakia, både fordi grenseområdene ble oppfattet som tradisjonelle deler av Böhmen og Mähren og fordi områdene var økonomisk og militært viktige. En del tyskdominerte landsbyer markerte sin misnøye med statsdannelsen ved å ikke feire republikkens dag 28. oktober. I Tsjekkoslovakia var det før krigen en utbredt oppfatning at sudettyskerne var farlige kolonister og en trussel mot den tsjekkoslovakiske staten: en nasjonal fiende. Tomáš Masaryk ga uttrykk for denne oppfatningen da han i 1918 omtalte sudettyskerne som «innvandrere og kolonister». Det var en utbredt oppfatning blant tsjekkiske politikere at den tsjekkoslovakiske staten sviktet før krigen fordi et stort antall innbyggere ikke var lojale.
Etnisitet
Da Tsjekkoslovakia ble et selvstendig land, var det etnisk og språklig mangfoldig. Befolkningen besto av tsjekkere (6,7 millioner eller 51 prosent), etniske slovaker (2 millioner eller 16 prosent), etniske tyskere (3,2 millioner eller 22 prosent), etniske ungarere (745 000 eller 5 prosent) og rutere / østslavere (fra blant annet Rutenia) (4 prosent). Minoritetene bodde hovedsakelig konsentrert i områder der de utgjorde flertallet. Etniske ungarere (madjarer) bodde hovedsakelig i Slovakia der de utgjorde en 22 % av befolkning og grenseområdene mot Ungarn var dominert av etniske ungarere. Etnisk tyske (tysktalende) dominerte grenseområdene mot Østerrike og Tyskland i det sørlige Mähren, Šumava (Böhmerwald), Chebsko (Egerland) og deler av Slezsko (Schlesien) - disse etnisk tyske gikk under fellesbetegnelsen sudettyskere og dominerte et område på 27,000 km2.
Münchenavtalen
Østerrikes Anschluss til Nazi-Tyskland styrket Konrad Heinleins posisjon, og han gikk inn for en sammenslåing av Sudetenland med Tyskland. Münchenavtalen ble inngått 30. september 1938 mellom Tyskland, Frankrike, Storbritannia og Italia. Avtalen medførte at Sudetenland med over 3,5 millioner innbyggere ble løsrevet fra Tsjekkoslovakia, under navnet Sudetengau. Tsjekkoslovakia og Sovjetunionen var ikke parter i avtalen. Ved denne avtalen ble oppdelingen av Tsjekkoslovakia godtatt av stormaktene, uten tsjekkoslovakiske myndigheters medvirkning. Avtalen medførte at Sudetenland med omkring 40 % av Böhmens og Mährens areal ble overtatt av Tyskland. Området som ble overført til Tyskland 2,8 millioner tysktalende og 700,000 tsjekkisktalende. Omkring 440,000 tysktalende befant seg i områdene som fortsatt ble kontrollert av Tsjekkoslovakias regjering.
Sudettyskernes ledere ønsket okkupasjonen velkommen og mange etniske tyskere medvirket til okkupasjonsmaktens brutale styre. Et stort antall tysktalende tsjekkere (sudettyskere) ble rekruttert til Wehrmacht og Schutzstaffel (SS), og mange var involvert i overgrep mot befolkningen. Også andre tsjekkoslovakiske borgere gikk okkupasjonsmaktens ærend. Mange sudettyskeres støtte til okkupantene styrket tsjekkernes oppfatning om at sudettyskerne ikke hadde rett til å bo på tsjekkisk jord.
Riksprotektoratet Böhmen-Mähren
I 1939 tok Hitler kontroll over resten av Böhmen og Mähren, og opprettet et «riksprotektorat» for området. Et stort antall tysktalende tsjekkere (sudettyskere) ble rekruttert til Wehrmacht og Schutzstaffel (SS), og mange var involvert i overgrep mot befolkningen. Også andre tsjekkoslovakiske borgere gikk okkupasjonsmaktens ærend. Blant de sudettyske kollaboratørene var den anti-tsjekkiske Karl Hermann Frank. Den tsjekkoslovakiske motstandsbevegelsen rapporterte allerede i 1939 at tsjekkerne fikk et stadig mer radikalt syn på sudettyskerne og at «nasjonen bare overlever på håpet om hevn». Felles for de mange rapportene fra protektoratet til eksilregjeringen i London var at befolkningen hadde bygget opp et intenst hat mot alt og alle som var tysk, og befolkningen så frem til å drive tyskerne med makt ut av landet.
Konflikten rundt Sudetenland begynte umiddelbart etter den tyske annekteringen av Østerrike. Den tyske regjeringen, sammen med sine allierte i Sudetenland, hevdet at sudettyskere ble mishandlet og undertrykt av den tsjekkoslovakiske staten og krevde at Sudetenland umiddelbart ble innlemmet i Tyskland.
Dette utløste Münchenavtalen der Tsjekkoslovakia måtte avstå Sudetenland til Tyskland. Dette var forsvarsmessig fallitt for Tsjekkoslovakia som hadde basert mye av forsvaret sitt rundt det fjellrike grenseområdet Sudetenland.
Etter andre verdenskrig
Etter andre verdenskrig ble Tsjekkoslovakia gjenopprettet, og Sudetenland ble igjen en del av republikken. Etter bestemmelsene fra Potsdamkonferansen ble alle tyskere og et stort antall av ungarere brutalt fordrevet, igangsatt av Stalins Røde armé og fullbyrdet av tsjekkoslovakene. Dette anses som et tilfelle av etnisk rensning. Mange sudettyskere og ungarere ble også satt i tsjekkoslovakiske konsentrasjonsleirer, hvor en regner med at store antall døde av mishandling. Etter folketellinger var antallet sudettyskere kort etter krigen redusert med ca. 200,000.
Ca. 2 millioner bøhmiske tyskere fra Sudetenland kom som flyktninger til Tyskland, hvorav størsteparten til Bayern, som har tatt på seg et særlig ansvar (Patenschaft) for dette folket. Andre reiste til Østerrike. Det finnes flere tyske og østerrikske organisasjoner som representerer sudettyskerne, den viktigste er Sudetendeutsche Landsmannschaft (SL) i Tyskland og Sudetendeutsche Landsmannschaft in Österreich (SLÖ). Sudentendeutsche Landsmannschaft hører til de tre største av alle de fordrevnes organisasjoner (sammen med Landsmannschaft Schlesien og Landsmannschaft Ostpreußen), og spiller en stor rolle i tysk, særlig bayersk, politikk, og er nært knyttet til CSU og søsterpartiet CDU. Formannen for SL er også medlem av bl.a. Europaparlamentet.
Enkelte byer i det tidligere Sudetenland
• Asch (Aš)
• Aussig (Ústí nad Labem)
• Bischofteinitz (Horšovský Týn)
• Brünnlitz (Brněnec)
• Brüx (Most)
• Falkenau (Sokolov)
• Franzensbad (Františkovy Lázně)
• Freudenthal (Bruntál)
• Gablonz (Jablonec nad Nisou
• Grulich (Králíky)
• Iglau (Jihlava)
• (Sankt) Joachimsthal (Jáchymov)
• Karlsbad (Karlovy Vary)
• Klattau (Klatovy)
• Komotau (Chomutov)
• Leitmeritz (Litoměřice)
• Lundenburg (Břeclav)
• Mährisch-Schönberg (Šumperk)
• Marienbad (Mariánské Lázně)
• Markt Eisenstein (Železná Ruda)
• Mies (Stříbro)
• Nesselsdorf (Kopřivnice)
• Oberleutensdorf (Litvínov)
• Olbersdorf (Město Albrechtice)
• Olmütz (Olomouc)
• Prachatitz (Prachatice)
• Reichenberg (Liberec)
• Saaz (Žatec)
• Tetschen (Děčín)
• Troppau (Opava)
• Unterwielands (Gmünd III) (České Velenice)
Cristian Zaccardo
Cristian Zaccardo (født 21. desember 1981 i Formigine i Modena) er en italiensk fotballspiller som er klubbløs. Han spiller også for.
Han debuterte på førstelaget til Bologna FC 1909 i 2001, og ble der til 2004, da han gikk til Palermo.
Svensk-norska föreningen
Svensk-norska föreningen (SNF) er en svensk vennskaps- og samarbeidsforening mellom Sverige og Norge, grunnlagt i Stockholm 31. oktober 1942. Søsterorganisasjonen Norsk-svensk forening ble grunnlagt i Oslo i 1946.
Formålet med foreningen var fra begynnelsen av å gi humanitær støtte til det okkuperte Norge og å hjelpe norske flyktninger i Sverige. I årene 1942-48 var borgerråden Yngve Larsson foreningens leder, kommandør med stjerne av St. Olavs Orden.
Foreningen fikk tusenvis av medlemmer under andre verdenskrig, og mange politikere og kulturpersonligheter ble tidig medlemmer, deriblant sjefredaktørene Torgny Segerstedt og Ture Nerman, forfatterne Eyvind Johnson, Pär Lagerkvist, Marika Stiernstedt og Harry Martinson, politikere som Alva Myrdal, Östen Undén og Bertil Ohlin, fagforeningsmannen August Lindberg, Gunnar Andersson og Ragnar Casparsson, samt professorene Nils Ahnlund og Hans W-son Ahlman. Blant de norske medlemmene var norske LOs Martin Tranmæl, sjef for det norske flyktningkontoret Annæus Schjødt, professor Fredrik Paasche, forfatteren Helge Krog og oberstløytnant Ingvald Smith-Kielland.
Nyiragongo
Nyiragongo er en aktiv vulkan i Den demokratiske republikken Kongo (tidligere Zaire). Det befinner seg i Virunga nasjonalpark 20 km nord for Kivusjøen i Riftdalen.
Fjellet er en stratovulkan og måler 3470 moh. Nyiragongo er kjent for å ha en lavasjø som er stort sett permanent.
I 1977 hadde denne kratersjøen steget høyt og toppen av vulkanen raste sammen, noe som førte til en kraftig strøm av lava. Dette førte til store ødeleggelser og flere mennesker omkom.
Vulkanen hadde et kraftig utbrudd i januar 2002. En 200-1000 meter bred lavastrøm nådde provinshovedstaden Goma, dekket den nordlige delen av byens internasjonale flyplass, og rant ut i Kivusjøen. 400.000 mennesker var blitt evakuert. Likevel omkom 45 personer av kvelning eller ved at bygninger raste sammen. 4.500 bygninger ble ødelagt.
Etter utbruddet var det flere større jordskjelv i omtrent tre måneder, noe som førte til skader på bygninger.
Nabofjellet Nyamuragira hadde utbrudd seks måneder senere. Nyiragongo er fortsatt aktiv, med en ny lavasjø dannet i krateret.
Etnolekt
En etnolekt er et talespråk som er knyttet til en etnisk gruppe (en gruppe mennesker fra et bestemt folkeslag). Etnolekter utvikler seg når en etnisk gruppe bor på et sted der de må lære seg andrespråk, for eksempel norsk. En etnolekt oppstår når språkbrukerne blander ord fra morsmålet sitt inn i andrespråket.
En av de første som brukte etnolektbegrepet i norsk sammenheng, er Tove Bull, som beskrev språkkontaktvarieteter i Nord-Troms.
Et annet eksempel på etnolekt er «vollanorsk», der norsk er blandet med slanguttrykk fra flere andre språk, blant annet berberspråk og arabisk. Et beslektet resultat er også kebabnorsk. Denne typen etnolekter kalles også multietnolekt.
Referanser
2. Eriksen, Harald mfl. (2021). "intertekst essens". Fagbokforlaget.
Murstein
Murstein er stein brukt til murverk i bygninger og andre konstruksjoner. Murstein kan være naturstein i utbearbeidet eller bearbeidet form, kunstig fremstilt tegl av tørket og/eller brent leire, eller støpt stein med sement eller annet som bindemiddel. I dagligtalen brukes ofte ordet «murstein» upresist for å betegne «teglstein».
Tegl til muring er oftest formet til rektangulære klosser hvor forholdet mellom bredde og lengde er 1:2, inkludert én fugebredde. Med slike dimensjoner kan steinene mures opp i regelmessige forband uten gjennomgående vertikale fuger, slik at murverket blir mer solid. Standardformatet for norsk tegl siden omkring 1840 har vært 108mm x 228mm x 62mm.
Påtalebegjæring
Påtalebegjæring er å kreve at et straffbart forhold påtales av det offentlige. Påtalebegjæring fremsettes som hovedregel i en anmeldelse.
Chilehubro
Chilehubro  (Bubo magellanicus) er en ugle i slekten Bubo. Den ble tidligere regnet som en underart av Amerikahubro, men på grunn av forskjeller i størrelse og lyd, samt i arvematerialet, regnes den nå som en egen art.
Kinas Grand Prix 2004
Kinas Grand Prix 2004 var et Formel 1-løp arrangert 26. september 2004 på Shanghai International Circuit i Kina. Det var det sekstende løpet i Formel 1-sesongen 2004 og det aller første Kinas Grand Prix. Løpet ble vunnet av Rubens Barrichello i Ferrari, foran Jenson Button i BAR-Honda og Kimi Räikkönen i McLaren.
Løpet
Noter til tabellen:
Chilehubro
Beskrivelse
Den er om lag 45 cm lang, vanligvis størst i den nordlige delen av utbredelsesområdet. Den har brede vinger og et stort hode med øredusker. Fjærdrakten er hovedsakelig gråbrun, men ganske variert i fargen. Buken er lys med smale gråbrune bånd, og brystet har mørke flekker. Ansiktsspeilet har en sort kant, og den har hvite striper over gule øyne. Amerikahubroen ligner, men er større og har kraftigere føtter og nebb, bredere striper på undersiden og lengre øredusker.
Påtalebegjæring
De fleste anmeldelser tolkes som en påtalebegjæring. Men det hender at anmeldelser blir tolket som at den ikke inneholder en påtalebegjæring (se Rt. 1974 s. 777). Da tolkes anmeldelsen bare som en begjæring om å etterforske saken og ikke som om at anmelderen begjærer om offentlig påtale.
Chilehubro
Beskrivelse
Lyden er to korte noter og en kraftig, vibrerende note. Det lokale navnet tucúquere er en imitasjon av fuglens låt.
St. Olavsmedaljen med ekegren
St. Olavsmedaljen med ekegren er en norsk krigsutmerkelse.
St. Olavsmedaljen med ekegren regnes som en separat utmerkelse fra den sivile St. Olavsmedaljen, som tildeles for utbredelse av kjennskap til Norge i utlandet og for ivaretakelse av utflyttede nordmenns forbindelser til Norge. St. Olavsmedaljen ble innstiftet i 1939. Den 6. februar 1942 ble det bestemt at St. Olavsmedaljen i krigstid også kunne utdeles til belønning for andre tjenester, særlig for «personlig innsats for Norges sak». Året etter, 22. mars 1943, ble det besluttet at medaljen skulle utstyres med en ekegren i sølv når den ble utdelt for «personlig innsats for Norge under krigen». Den militære medaljen kalles derav St. Olavsmedaljen med ekegren. 6. oktober 1943 ble det bestemt at flere grener kunne tilføyes hvis mottakeren utmerket seg igjen.
Tildeling av medaljen ble gjenopptatt i 2010 og statuttene ble endret 16. mars 2012. I forbindelse med gjenopptakelse av tildeling, ble skillet mellom den sivile og militære utmerkelsen tydeliggjort. Kongen bestemte da å «skille ut St. Olavsmedaljen med ekegren og stille den til rådighet for regjeringen i tilknytning til en helhetlig nyordning av forsvarsrelaterte dekorasjoner». Vedtak om tildeling fattes som tidligere av kongen i statsråd.
Rangering
Mens Krigskorset med sverd tildeles for særlig fremragende innsats, tildeles St. Olavsmedaljen med ekegren for fremragende innsats og Krigsmedaljen for særlig innsats.
St. Olavsmedaljen med ekegren rangerer som nummer seks i rekken av norske militære og sivile utmerkelser. Den er den tredje fremste av de norske krigsmedaljene tildelt for innsats under andre verdenskrig og rangerer etter Krigskorset og Haakon VIIs Frihetskors, men foran Krigsmedaljen.
Utforming
St. Olavsmedaljen med ekegren er laget i sølv. Den har i sin utforming kongelig, nasjonal og militær symbolikk. På adversen har den portrett av til en hver tid regjerende konge. Ved innstiftelsen og utdeling under andre verdenskrig var dette Haakon VII. Kongens navn, tittel og valgspråk står som omskrift langs kanten, eksempelvis: «HAAKON VII • NORGES KONGE • ALT FOR NORGE •». Kongens kronede monogram er plassert over medaljen. Reversen bærer Olavskorset, et kløverbladkors med to økser, som regnes som et norsk nasjonalsymbol. Medaljen er opphengt i et bånd tilsvarende det som benyttes for St. Olavs Orden, det vil si rødt med kantstriper i hvitt og blått. Fargene er de samme som i Norges flagg. En gren med ekeløv og ekenøtter i sølv er plassert skrått over båndet. Ekeløv og ekegrener benyttes i militær symbolikk og representerer tapperhet, styrke og patriotisme.
I tilfeller der en og samme person gjentatte ganger har gjort seg fortjent til St. Olavsmedaljen med ekegren, utstyres båndet med en ekstra ekegren for hver tildeling. Tidligere var det satt en begrensning på maksimalt tre ekegrener. Ved endring i statuttene i 2012 er denne begrensningen ikke lenger nevnt.
Chilehubro
Habitat og utbredelse
Fuglen finnes fra sentrale deler av Peru og vestlige Bolivia, og videre sørover gjennom Chile og vestlige Argentina så langt sør som til Ildlandet. Den finnes i mange slags habitat, så som åpne skoglandskap, dyrkede områder og slettelandskap. Den jakter i åpne landskap, for det meste om natten. Den lever hovedsakelig av gnagere, men tar også småfugler og insekter.
St. Olavsmedaljen med ekegren
Utforming
Medaljene er utformet av forskjellige myntgravører, blant annet av Halfdan Rui.
Tildeling
St. Olavsmedaljen med ekegren for innsats i andre verdenskrig ble tildelt av kongen og ikke i statsråd. Det førte til at departementene som behandlet tildelingssakene (Forsvarsdepartementet, Handelsdepartementet, Utenriksdepartementet) ikke tok vare på dokumentene vedrørende innstilling. Det har igjen medført at det er vanskelig å vite hva som var begrunnelsen for den enkelte tildeling av St. Olavsmedaljen med ekegren.
I statsråd 10. desember 2010 ble det bestemt at St. Olavsmedaljen med ekegren også kan tildeles for innsats etter andre verdenskrig, i krig eller annen væpnet konflikt der norske styrker deltar, og at statuttene endres i tråd med dette. Samtidig er tildeling av Krigsmedaljen også besluttet gjenopptatt, mens Krigskorset ble besluttet gjeninnført i 2009.
Statuttene fra 2012 bestemmer at St. Olavsmedaljen med ekegren kan tildeles for fremragende innsats i kamp, enten dette gjelder fremragende personlig tapperhet eller fremragende ledelse av avdeling. Innsatsen må være utført i krig eller væpnet konflikt. Utmerkelsen kan tildeles nordmenn så vel som utlendinger, militære så vel som sivile. Medaljen kan tildeles post mortem. Den overlates da til den dekorertes nærmeste etterlatte.
Tildeling av St. Olavsmedaljen med ekegren bestemmes av Kongen i statsråd på grunnlag av Forsvarsdepartementets innstilling. Forut for innstilling skal Forsvarsdepartementet sørge for at det blir gjort en fagmilitær vurdering av den innsatsen som vurderes belønnet. Forsvarssjefen må gi sin anbefaling til innstilling. I 2012 ble det innført en paragraf om at Kongen i statsråd kan frata medaljen den som har vist seg uverdig til å bære den.
De første tildelingene av St. Olavsmedaljen med ekegren for innsats etter andre verdenskrig ble vedtatt i statsråd 23. mars 2012. Medaljen ble da tildelt Torgeir Gråtrud for «utvist personlig tapperhet og ledelse under kamp i internasjonale operasjoner i Afghanistan i 2005 og 2007» og Vegard Riibe Punsvik.
Statutter
Endrede statutter for St. Olavsmedaljen med ekegren ble vedtatt i statsråd 16. mars 2012.
Påtalebegjæring
Påtalebegjæring skal behandles av den påtalemyndighet som har kompetanse til å ta ut tiltale. Dersom påtalebegjæringen etterkommes tas det ut tiltale og tiltalebeslutning sendes til retten. Dersom den ikke tas til følge henlegges saken.
Påtalebegjæring, eller begjæring om offentlig påtale, er en viktig prosessforutsetning for anleggelse av betingede subsidiære private straffesaker.
Historie
Etter den gamle straffeloven fra 1902 var det et krav i straffebud som beskyttet en privat interesse, at fornærmede begjærte om offentlig påtale. Dette kravet ble fjernet i 2005 på grunn av problemene de vakte, som for eksempel når den offentlige påtalemyndighet hadde glemt å innhente fornærmedes samtykke til å straffeforfølge gjerningspersonen.
Eksterne lenker
<!-- Påtalebegjæring er å kreve at et straffbart forhold påtales av det offentlige. Det er påtalemyndigheten som avgjør om påtalebegjæringen skal tas til følge. Når påtalemyndigheten fremmer en begjæring om påtale for en domstol kalles det en tiltalebeslutning. Forelegg som ikke vedtas kan fremmes for domstolen som straffesak. Forelegget trer da i stedet for tiltalebeslutning.
Alle straffesaker begynner enten med at det leveres en anmeldelse eller at politiet av eget tiltak reiser en straffesak. Hovedregelen er at straffbare handlinger er undergitt offentlig påtale. Unntaket er private straffesaker som er svært sjeldne i Norge.
Politiet har ikke alltid rett til å påtale et forhold selv om det er anmeldt og er straffbart. I en del typer saker må fornærmede i tillegg kreve at saken påtales. Hvis påtalebegjæring fra fornærmede mangler i et tilfelle hvor loven har gjort påtalebegjæringen til et vilkår for offentlig påtale, må saken avvises. Når tiltale er reist kan påtalebegjæringen som hovedregel ikke trekkes tilbake. I andre saker kan påtalemyndigheten forfølge saken også når fornæmede ikke krever påtale fordi allmenne hensyn krever påtale. Typiske eksempler er nasking hvor det kreves gyldig påtalebegjæring fra fornærmede og drap hvor allmenne hensyn krever påtale. Saker hvor det kreves påtalebegjæring fra fornærmede og påtalebegjæringen mangler vil sjelden bli etterforsket. Saken vil da bli henlagt av politiet.
The Spectre
The Spectre er en tegneseriefigur og superhelt skapt av Jerry Siegel og Bernard Bailey som opptrer i DC Comics superhelttegneserier. Figuren hadde en fast serie i antologiheftet More Fun Comics fra nr. 52 (1940) til nr. 101 (1944). I samme periode opptrådte the Spectre også i historiene om superheltgruppen Justice Society of America i All Star Comics.
Rundt 1960 ble figuren gjenopplivet av Gardner Fox og Murphy Anderson i tre episoder i antologiheftetheftet Showcase (nr. 60-63). Siden på 1960-tallet dukket han hovedsakelig opp som bifigur i serier som Justice League, The Flash og Batman. The Spectre ble utgitt i eget hefte som utkom med ti nummer 1967/69. Blant bidragsyterne var tegneren Neal Adams.
På 1970-tallet produserte Michael Fleisher og Jim Aparo noen kontroversielle historier med The Spectre for heftet Adventure Comics, der helten straffet forbrytere på de mest brutale måter.
På 1980-tallet ble figuren på nytt utgitt i eget hefte, skrevet av Doug Moench. Fra 1992 til 1997 utkom enda en ny serie, skrevet av John Ostrander og tegnet av Tom Mandrake.
UnixWare
UnixWare er et tidligere operativsystem og en avart av Unix. Det ble første gang lansert i 1992 av Univell, en bedrift som ble opprettet gjennom et samarbeid mellom AT&T's Unix System Laboratories (USL) og Novell. I 1993 ble det oppkjøpt av Novell, som samtidig slo sammen USL og Univell til Unix Systems Group (USG). I 1995 ble det deretter oppkjøpt av Santa Cruz Operation (SCO). I 2001 ble det deretter oppkjøpt av Caldera Systems, som lanserte det under navnet Open UNIX 8. I 2002 endret Caldera Systems navn til SCO Group, og operativsystemet ble igjen hetende UnixWare. I 2011 ble operativsystemet oppkjøpt av UnXis, som i 2013 endret navn til Xinuos. Siste versjon ble lansert i 2015.
UnixWare var vanligvis distribuert som en server i stedet for stasjonære datamaskiner.
UnixWare er basert på Unix System V Release 4.2 (SVR4.2), som foreløpig kun kjører på Intel-plattformen.
Kunståret 1270
Kunståret 1270 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1270.
John M. Clayton
John Middleton Clayton (født 24. juli 1796 i Dagsboro i Delaware, død 9. november 1856 i Dover i Delaware) var en amerikansk advokat og politiker fra Whig-partiet, kjent som senator fra Delaware i tre perioder samt som landets 18. utenriksminister. Clayton ble også regnet som en fremtredende taler.
Biografi
Clayton ble født inn i en innflytelsesrik kvekerfamilie i Dagsboro i Delaware, hvor han blant annet ble nevø av guvernøren Joshua Clayton og fetter av politikeren Thomas Clayton. Han studerte siden ved Yale University, hvor han ble uteksaminert i 1815. Etter å ha studert rettsvitenskap ved Litchfield Law School innledet han i 1819 sin karriere som praktiserende advokat i Dover i Delaware. I 1822 giftet han seg med Sally Ann Fisher, som var datter av tidligere guvernør George Truitt, og fikk to sønner sammen med henne. Sally Ann døde for øvrig like etter den siste fødselen, og overlot dermed foreldreansvaret til Clayton alene.
Senator og utenriksminister
I begynnelsen av mars 1829 ble Clayton valgt inn på Senatet som det yngste medlemmet, og der satt han helt frem til september 1839, hvor han gjennom perioden utmerket seg som en respektert og veltalende taler samt for sin motstand mot administrasjonen til president Andrew Jackson. Han deltok også som leder av den juridiske komiteen ved både den 23. og 24. kongressen. Etter at Clayton var ferdig med sin første periode i Senatet returnerte han til Delaware hvor han tok seg av familien, og hvor han fra midten av januar 1837 ble utnevnt til hoveddommer ved Delaware Superior Court som erstatter for sin fetter Thomas.
Sigurd Slembe
Sigurd var angivelig sønn av kong Magnus Berrføtt, noe som gjorde ham til halvbror til kongene Sigurd Jorsalfare, Øystein Magnusson, Harald Gille og Olav Magnusson. Hvis opplysningen om at han er sønn av Magnus og den trønderske Tora Saksesdatter stemmer, er han både halvbror og fetter med Olav Magnusson, som hadde Toras søster som mor. Sigurd ble oppfostret «sør i Norge et sted», hos presten Adalbrikt, i den tro at han var Adalbrikts sønn.
Sigurd gjorde karriere i Skottland og på Orknøyene. Hans kone Audhild Torleivsdatter tilhørte en mektig familie i Katanes og var søskenbarn av orknøyjarlene Harald Slettmåle og Pål. Sigurd hjalp Harald jarl i striden med halvbroren Pål, og han gikk i tjeneste som hærfører for kong David av Skottland. Begivenhetene i Skottland og Orknøyene kan tidfestes ved at David ble konge i 1124 og at Harald døde i 1128. Senere skal han ha reist som pilegrim til Jerusalem og Roma, besøkt Grekland, Frankland og Saksland, og reist som handelsmann på Island. Sagaen forteller at Sigurd under reisen, trolig i Roma, skal ha «fått gudsdom» for at han var kongesønn.
Borgerkrigstiden i Norge hadde krevd sitt første kongeoffer i januar 1135, da Harald Gille tok kong Magnus (senere kjent som Magnus den blinde) til fange i Bergen. Magnus ble lemlestet, og plassert på Munkholmen (dengang Nidarholm) utenfor Trondheim. Senhøstes 1136 ble Harald oppsøkt i Bergen av Sigurd Slembe, som utsatte ham for det samme «familieproblemet» som Harald selv hadde påført kong Sigurd Jorsalfare: Han sa at han var sønn av Magnus Berrføtt og krevde kongsnavn som Haralds bror. Harald svarte med å anklage Sigurd Slembe for drapet på orknøyingen Torkjell Fostre. Noe senere oppsøkte Sigurd og «noen menn» kongen mens han sov hos frillen Tora Guttormsdatter. Her tok de livet av ham, natten mellom 13. og 14. desember. Sigurd Slembe lyste drapet på seg, og ba om å bli tatt til konge. Men fordi drapet skjedde i lønndom (snikmord), ble han og hans menn i stedet dømt fredløse og jaget fra Bergen.
Sigurd lot seg deretter kåre til konge på ting i Nordhordland, i Sogn og i Fjordane. Den styringsvante kretsen som hadde holdt de politiske tøylene i Harald Gilles dager, aktet imidlertid ikke å gi slipp på makten. Haralds sønn med Tora, Sigurd Munn (da 3-4 år gammel) var til oppfostring i Trøndelag, og fra Bergen ble det sendt ilbud til Trøndelag, hvor man ba om at han måtte bli tatt til konge på tinget. Enkedronningen Ingerid giftet seg senere med en av stormennene som støttet Sigurd. Sigurd dro likevel til Nidaros og hentet den nå munkeviede kong Magnus Blinde ut av klosteret. Sagaen lar det skinne gjennom at dette var mot Magnus' vilje. I navnet til kong Magnus krevde Sigurd kongsmakt. Samtidig sørget Ingerid for at hennes egen sønn Inge (da 2 år) ble tatt til konge på Borgartinget. Slik lyktes det for å samle en allianse som kunne stå imot Sigurd Slembe og Magnus Blinde. Etter å ha hentet Magnus dro Sigurd først til vesterhavsøyene, vendte tilbake sommeren 1137, men mislyktes og dro til Danmark. Fra sommeren 1138 drev han med en liten hær ranstokt og/eller geriljakrig mot flere deler av norskekysten, både i Viken og Hålogaland.
I slaget ved Holmengrå i 1139 tapte Magnus og Sigurd mot Haraldssønnenes hær, ikke minst fordi de danske hærfolkene som utgjorde 18 av Sigurds 30 skip rømte etter den første trefningen. Magnus den blinde falt. Sigurd Slembe var fører for hæren, og ble fanget og brutalt pint til døde. Ifølge sagaen siterte han Davids salmer hele tiden mens pinslene foregikk, og den eneste gangen man hørte ham klage, var da de brakk ryggen hans.
De viktigste kildene til Sigurds biografi er et kvad av islendingen Ivar Ingemundsson, og Eirik Oddssons biografi i skriftet Hryggjarstykki. Begge deler ble innlemmet i Morkinskinna, og ble brukt av Snorre Sturlason da han skrev om Sigurd Slembe i Magnus Blindes og Harald Gilles saga og Haraldssønnenes saga i Heimskringla. En annen kilde er Orknøyingenes saga.
John M. Clayton
Senator og utenriksminister
I rollen som utenriksminister fullførte han blant annet Clayton–Bulwer-traktaten mellom USA og Storbritannia i 1850. Denne traktaten garanterte nøytraliteten for reisende gjennom Panamaeidet og la grunnlaget for byggingen av den kommende Panamakanalen. Da president Taylor døde i begynnelsen av juli 1850 gikk han av og ble erstattet av Daniel Webster. Clayton ble igjen valgt til Senatet for tredje og siste gang i mars 1853, hvor han satt frem til sin død i november 1856. I denne siste perioden var han med på å foreslå Kansas-Nebraska Act, samt erfare oppløsningen av Whig-partiet. John M. Clayton døde ved sitt hjem i Dover i Delaware den 9. november 1856 i en alder av 60 år.
Sykling under Sommer-OL 1948
Sykling under Sommer-OL 1948. Sykling var med for ellevte gang på det olympiske programmet 1948 i London. Det ble konkurrert om totalt seks olympiske titler, to på landevei og fire på bane, kun for menn. Frankrike ble beste nasjon med tre gullmedaljer foran Italia med to.
Paolo Sperati
Paolo Agostino Sperati (født 26. mars 1821 i Torino i kongedømmet Sardinia, død 20. mai 1884 i Kristiania) var en italiensk dirigent, musiker og komponist, kjent i Christianias teater- og operamiljø.
Tidlig liv
Oppvokst i en musikerfamilie debuterte han som organist bare ni år gammel i 1830. Han ble militærmusiker i Genova i 1834, og derfra forflyttet til Nice, hvor han akkompagnerte Paganini. Han ble leder for et ambulerende ensemble (1838–1839) som visiterte Marseille og traff Negri som engasjerte ham til operaen i Berlin og videre til København (1841–1850) som kapellmester for Det italienske selskab ved Hofteatret og Det Kongelige Teater. De hadde danske uroppføringer av Giuseppe Verdi og var bestilt av Christian VIII.
Til Norge
Derpå ledet han den italienske operatrupp som kom med impresario Vincenzo Galli (1798–1858) til Norge i 1849, etter å ha vært ett år ved Stockholmsoperaen. Her ble han engasjert som kapellmester for Christiania Theater (1850–1865) og Kristiania norske Theater i Møllergata (1852–1862). Han dirigerte Oslo Håndverker Sangforening (1854–57), Frimurernes Sangforening (1883–84) og var organist i den nyinnvidde katolske St. Olav domkirke (1856).
Sperati ble kanskje mest kjent som dirigent for Forsvarets Stabsmusikkorps (1854–82), som kaptein siden 1862, der han blant annet innrullerte den unge Johan Halvorsen (1881). Han virket ved Folketheatret og det nystartede Tivoli Opera (1882) inntil hans død påsken 1884 av hjerneslag. Sperati var venn med Henrik Ibsen og komponerte musikk til hans folkevisedrama Gildet paa Solhoug (1856). Videre skrev han Skandinavisk Quadrille, et potpourri over seks folkelige stykker.
Familie
Han ble gift 1847 med danske Sidsel Marie Nielsen (1823–1864). Mens de var bosatt i København fikk de to sønner, senere kapellmester, Robert Ferdinand Arnold (1848–1884) som senere ble gift med skuespillerinnen Octavia Sperati, og Emmanuel Poullson (1849-1913). Etter at de flyttet til Christiania fikk de to sønner til; senere musiker, Wittorio (f. 1853), og senere musikkprofessor, Carlo Alberto Sperati (1860–1943), gift med Emma F., og døtrene, Pauline Marie, Anna Giacinta (1856-1928), og senere lærerinne, Angelina Sicilia (f. 1858).
George Miller (komiker)
George Miller (født George Wade Dornberger 28. juni 1941 i Seattle, Washington, død 5. mars 2003 Los Angeles, California) var en amerikansk stand-up-komiker. Han begynte med stand-up i en alder av 21 år og fikk sin TV-debut på The Tonight Show starring Johnny Carson i 1976.
Han begynte å opptre på The Comedy Store i Los Angeles og delte scene med mange andre stand-up-komikere som senere skulle vise seg å bli noen av de ledende komikerne i USA, blant annet hans gode venn David Letterman, Jerry Seinfeld og Michael Keaton.
Han var gjest både på Late Night with David Letterman og Late Show with David Letterman hele 56 ganger.
I 1979 kom han og flere andre komikere i konflikt med The Comedy Store og nektet å opptre der mer. David Letterman, en av George Millers nærmeste venner, var på den tiden fast gjesteprogramleder for The Tonight Show starring Johnny Carson og var programleder hver mandag for Johnny Carson, som noen år tidligere hadde fått ny kontrakt av NBC som ga ham mer penger og mer fri. Letterman trengte et sted å prøve ut vitsene sine så av den grunn boikottet han ikke The Comedy Store. En kveld kom George Miller for å se på sin venn opptre, men klubbens eier likte ikke det og ringte politiet og fikk ham kastet ut. Etter at Dave hørte hva som hadde skjedd, opptrådte han aldri mer på The Comedy Store, ifølge Miller.
Han vokste opp i Seattle sammen med sin mor, Helen, som oppdro ham alene etter at faren hans hadde forlatt dem da George bare var et spedbarn.
Før George Miller begynte som stand-up-komiker, spilte han billiard og var blant de 20 som spilte inn mest penger i Seattle-området. Han mente selv at han ikke var mer enn en middels biljardspiller.
Moren hans var aldri noe begeistret for at han spilte biljard på heltid, så da han fikk jobben som komiker på The Comedy Store, fortalte han at han antageligvis ikke kom til å spille billiard noe mer. Hun spurte: «Å, hva er det du har tenkt å begynne med?». «Jeg skal fortelle griste vitser til fulle folk i et mørkt lokale», svarte han. «Ja, det er så mye bedre», svarte hun ironisk, og var kanskje ikke like entusiastisk som det George var over karrieren som stand-up-komiker.
Han hadde leukemi og døde av en blodpropp i hjernen 5. mars 2003 ved UCLA Medical Center i Los Angeles.
Iringa (region)
Iringa er en av Tanzanias 30 administrative regioner. Regionshovedstaden er byen med samme navn, og regionen dekker et område på 35 503 km². Regionen hadde en befolkning på 941 238 innbyggere ved den nasjonale folketellingen i 2012.
Ruaha nasjonalpark, Tanzanias nest største park med omtrent 7 500 besøkende hvert år, ligger i denne regionen.
Distrikter
Regionen er administrativt delt inn i tre distrikter. Innbyggertallene som er oppgitt nedenfor stammer fra folketellingen i 2012.
Cecilie Østrem Salsten
Cecilie Marie Østrem Salsten (født 1968) er en norsk tidligere utøver av rytmisk sportsgymnastikk. Hun har sju norske mesterskap og konkurrerte for Osloklubben Rustad turn.
Østrem Salsten trente på Rustad i Oslo sammen med den kjente RS-utøveren Schirin Zorriassateiny.
Hun arbeider som yogalærer og lærer innen idrettsfag.
Tomorrow (sang fra 1977)
«Tomorrow» er en amerikansk sang fra musikalen Annie (1977), som i originaloppsetningen på Broadway ble fremført av Andrea McArdle. I spillefilmen Annie (1982) ble den fremført av Aileen Quinn og i TV-filmen Annie (1999) av Alicia Morton.
Roskilde
Roskilde ligger i Midtsjælland og er en av Danmarks eldste byer, med en beliggenhet ut mot den sydøstlige delen av Roskilde Fjord. Den er hovedby for Roskilde kommune midt mellom København, Ringsted, Holbæk og samtidig den 10. største byen i landet med 48,186 innbyggere (2013). Byen tilhører Region Sjælland.
Tomorrow (sang fra 1977)
Melodien skrevet av Charles Strouse og teksten er skrevet av Martin Charnin. Den ble publisert i 1977.
Roskilde
Med sin infrastruktur er byen et regionalt knutepunkt og har vært det siden 1700-tallet med anleggelsen av Roskildevej i 1770–1776, innvielsen av Vestbanen i 1847 og senest anleggelsen av Holbækmotorvejen i 1960-årene og Roskilde lufthavn i 1970-årene.
Tomorrow (sang fra 1977)
Norsk versjon
Andreas Diesen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «I morgen».
Roskilde
Byen er særlig kjent for Roskilde domkirke, Vikingskipsmuseet og Roskilde-festivalen.
Historie
Før byen Roskilde ble anlagt fantes det et herredsting på samme sted. Det er ennå ikke funnet arkeologiske beviser på når byen ble grunnlagt, men ifølge Adam av Bremen og Saxo Grammaticus kom Harald Blåtann på 980-tallet reisende fra Jelling til Roskilde, hvor han bygget en kongsgård og en kirke (på stedet hvor Roskilde domkirke nå står). I denne kirken ble Blåtann senere begravet og Roskilde ble i første omgang bygget opp rundt denne trekirken. Saxo angir også en tidligere sagnkonge, Ro eller Roar Halvdansson, som byens grunnlegger. Dette kan da forklare opphavet til byens navn.
Edmond Halley
Edmond Halley (født i London, død  i Greenwich) var en engelsk astronom, matematiker og geofysiker.
Roskilde
Historie
Byens beliggenhet, midt på Sjælland og helt ned til Roskilde fjord (dengang en del av Isefjorden), var svært sentral og førte til at mange flyttet hit. I år 1014 ble Svein Tjugeskjegg begravet i den samme kirken han selv hadde bygget.
Edmond Halley
Bakgrunn
Som sønn av en velstående såpekoker i Haggerston fikk Edmond gå på de beste skoler; etter St. Paul’s School ble han student ved Queen’s College i Oxford. Allerede tidlig i studietiden begynte han å publisere artikler om solsystemet og solflekker.
Roskilde
Historie
I 1020 ble byen bispesete. Dette gjorde Roskilde til kirkens viktigste by i Danmark. Under Knut den store var det planer om at byen skulle være erkebispesete, men denne tittelen gikk i stedet til Lund i 1104. Absalon sto i spissen for byggingen av en teglstenskirke i 1170 som senere skulle bli til Roskilde domkirke. De senere biskoper, alle av Absalons Hvide-slekt, fortsatte utviklingen av kirkebyggingen. Hele 12 kirker ble oppført de neste år, samt en del klostre:
Edmond Halley
Karriere
Etter fullført utdanning tok han ut på en reise til den sørlige halvkula for å studere den sørlige stjernehimmelen, med St. Helena som base. I 1679 utga han så sin Catalogus Stellarum Australium med 341 sørlige stjerner. Denne store utvidelsen av stjernekartet førte til at han av samtiden ble sammenlignet med den store Tycho Brahe. Han fikk en Master of Arts-grad ved Oxford og ble medlem av Royal Society.
Roskilde
Historie
Omkring 1150 oppførte Svein Grathe Sankt Jørgensbjerg kirke og Sankt Ibs kirke, utenfor byens voller.
Edmond Halley
Karriere
Under sin store ekspedisjon hadde Halley også gjort atmosfæriske registreringer, og i 1686 publiserte han en avhandling om passatene og monsunvinder. I denne slo han fast at soloppvarming er årsak til atmosfæriske bevegelser. Det var også Halley som viste sammenhengen mellom lufttrykk og høyde over havet.
Roskilde
Historie
Disse kirkene og klostrene preger den dag i dag fortsatt vei- og stednavnene i de gamle delene av Roskildes indre by.
Edmond Halley
Karriere
Halley giftet seg og bosatte seg i Islington. Her brukte han det mesteparten av tiden på observasjoner av månen, men han var også opptatt av problemer omkring tyngdekraften. Ett av problemene som tiltrakk seg Halleys oppmerksomhet, var beviset for Keplers lover. I august 1684 dro han til Cambridge for å diskutere dette med Isaac Newton – bare for å oppdage at Newton hadde løst problemet, men uten å publisere noe. Han overtalte da Newton til å begynne å skrive sin Philosophiæ naturalis principia mathematica. Principia ble utgitt på Halleys kostnad i 1687, og er blitt ett av de store gjennombrudd i vitenskapshistorien.
Roskilde
Historie
I 1268 fikk byen kjøpstadsrettigheter. Byen var på dette tidspunkt fremdeles sannsynligvis den største og viktigste byen i Danmark.
Edmond Halley
Karriere
I 1693 utga Halley en artikkel om livrenter som skulle få stor betydning for utviklingen av aktuarfaget, og som tillot den britiske regjeringa å begynne å selge livrenter basert på en korrekt pris i forhold til kjøperens alder. I denne studien benyttet Halley seg av statistikk fra byen Breslau, som var kjent for å ha særlig gode registreringer av befolkningens levealder. Halleys metode for å konstruere levealdertabeller for Breslau regnes i dag for et av de tidlige høydepunkt i demografien.
I 1690 fikk Halley i oppdrag å gjøre målinger av jordens magnetfelt. Han tok derfor ut på en ny, stor ekspedisjon med HMS «Paramore» som varte i to år og tok han over det meste av Atlanterhavet mellom 52°N og 52°S. Resultatene ble framlagt i 1701 i General Chart of the Variation of the Compass. Dette er den første kartleggingen i sitt slag, og den første der det ble brukt isogoner – også kalt Halley-linjer.
Halleys komet: I 1703 ble Halley utnevnt til professor i geometri ved Oxford. Her begynte han å gjøre beregninger på kometbaner, og i Synopsis Astronomia Cometicae (1705) slo han fast at kometobservasjonene i 1456, 1531, 1607 og 1682 gjaldt samme komet, og regnet ut at den ville komme tilbake i 1758. Da dette viste seg å slå stikk, fikk den navnet Halleys komet.
Roskilde
Historie
I løpet av 1600-tallet ble byen plaget av den landsdekkende pesten, de dansk-svenske kriger og en rekke ødeleggende branner. I løpet av 1700- og 1800-tallet reiste byen seg likevel i en viss forstand. Byen ble i 1835 valgt som hovedsete for Den Sjællandske Stænderforsamling.
Edmond Halley
Karriere
Halley gjenopptok Jeremiah Horrocks' arbeider med å bestemme avstandene i solsystemet ved hjelp av planetpassasjer. Han hadde selv observert en merkurpassasje i oktober 1677. I 1716 kom han med forslag til et presisjonsinstrument for slike målinger, som kom til anvendelse under den neste venuspassasjen i 1761.
Roskilde
Historie
I 1847 åpnet Danmarks første jernbanestasjon i Roskilde. Den 26. juni samme år foretok det første danske tog sin jomfrureise, fra København til Roskilde. Byen vokste deretter – som andre danske byer – kraftig under industrialiseringen, og er i dag Danmarks 10. største by.
Edmond Halley
Karriere
I 1720 ble Halley utnevnt til Astronomer Royal, en stilling han hadde til sin død. Han ligger gravlagt ved St. Margarets kirke i Lee i Sørøst-London.
Roskilde
Historie
I 1955 ble motorsportsbanen Roskilde Ring åpnet. På denne banen ble 85 motorsportsarrangement avholdt frem til den ble stengt i 1968 på grunn av støyplager. To ganger ble det avholdt konkurranser i kategorien Formel 1, og banen var et sentrum for banebasert motorsport på Sjælland.
Vikingskipsmuseet ble åpnet i 1969, og ble kraftig utvidet i 1997.
I begynnelsen av 1970-tallet ble byen kraftig utvidet som kulturby: I 1971 ble den første Roskilde-festivalen avholdt, og samme år ble Roskilde Amtgymnasium innviet. Roskilde Universitet (RUC) ble grunnlagt i 1972, i 1973 åpnet flyplassen og i 2000 åpnet storsenteret Ro's Torv.