cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gaspar Ferreira
Gaspar Ferreira eller Fei Qiguan (født i Castrofornos nær Viseu i Portugal, død 27. desember 1649 i Kanton i Kina) var katolsk misjonær tilknyttet jesuittordenen. Han seilte ut til Østen i april 1593, og kom til Macao. I 1604 dro han til Meiling og Nanjing, og kom til Beijing i august. I 1607 virket han i Baoding. Senere var han novisemester i Nanchang og misjonær i Shaozhou, senere i Nanyung, Zhejiang, Jiangxi, Henan og Kanton.
Max Ackermann
Max Ackermann (født 5. oktober 1887, Berlin, død 14. november 1975, Unterlengenhardt, Bad Liebenzell) var en tysk maler og grafiker som blant annet laget abstrakte verker.
Ackermann studerte først hos Henry van de Velde og hos Gotthardt Kuehl. Fra 1905 til 1909 fortsatte han sine studier hos Franz von Stuck i München. I 1912, i en alder av 25, møtte han maleren Adolf Hölzel, som kom til å ha en formende innflytelse på hans fremtidige arbeider. I 1924 holdt han sin første enmannsutstilling.
Han satte opp Lehrwerkstätte für Neue Kunst i atelieret og holdt ferieseminarer for unge lærlinger. I 1930 startet han et seminar om «absolutt maleri» ved Stuttgart Volkshochschule.
Olav Viksmo-Slettan
Olav Viksmo-Slettan (også skrevet Olav Viksmo Slettan, født 27. april 1965 på Tolga) er en norsk radio- og fjernsynsreporter i NRK. Han begynte sin radiokarriere i RADIO VEST.
Han har blant annet vært programleder for NRKs TV-serier Reparatørene og Sommer-Lørdag samt programleder og reporter i radioprogrammene Reiseradioen og Nitimen. Fra 2010 til 2019 har han også kommentert Eurovision Song Contest for NRK. Sammen med Børge Ousland ble han i 2000 den første i verden til å direktesende en Nordpol-ekspedisjon.
Viksmo-Slettan er også en ivrig supporter av Kjelsås Fotball og har på et tidligere tidspunkt sittet i klubbens styre.
Viksmo-Slettan har skrevet flere bøker. I 2013 ga han ut boken ''Full storm. Naturkatastrofer og ekstremvær i Norge,'' som skildrer de største naturkatastrofene som har berørt oss nordmenn opp gjennom historien. To år senere skrev han boken Ekte helter (2015).
Mats Solheim
Mats Goberg Solheim (født 3. desember 1987) er en norsk tidligere fotballspiller.
Den 31. mars 2015, på den siste dagen av det svenske overgangsvinduet, annonserte Hammarby at de hadde skrevet under på en treårskontrakt med Solheim.
Kapellag
Et kapellag eller en kapellforsamling var en svensk administrativ inndeling, der hvert område hadde sitt eget kapell, sin egen kapellan og sin egen prestegård.
Fylkesvei 3756
Fylkesvei 3756 går mellom Refstad og Birkeland i Birkenes kommune.
Foreningen for gruvedriftens interesser i Oberbergamtsbezirk Dortmund
Foreningen for gruvedriftens interesser i Oberbergamtsbezirk Dortmund (tysk: Verein für die bergbaulichen Interessen im Oberbergamtsbezirk Dortmund), også bare kalt Foreningen for gruvedriftens interesser eller gruveforeningen (Bergbau-Verein), var en bransjeforening og en interesseorganisasjon for gruveindustrien i Oberbergamtsbezirk Dortmund i Ruhrområdet. Foreningen ble konstituert i Essen den 17. desember 1858, etter en innledende høring den 20. november 1858, og eksisterte frem til 1938.
Finalen i A-VM i ishockey for menn 1999
Finalen i VM i ishockey 1999 var to ishockeykamper som fant sted den 15. og 16. mai 1999 i Håkons Hall i Lillehammer i Norge for å avgjøre hvem som skulle vinne ishockey-VM 1999. Finalene (best av to kamper) ble spilt mellom Tsjekkia og Finland. Tsjekkia vant den første finalen 3-1, mens finnene vant 4-1 i den andre. Det måtte derfor for første gang i VM-historien spilles en avgjørende ekstraomgang (20 minutter) om mesterskapet, som ble vunnet av Tsjekkia med 1-0, som dermed vant mesterskapet.
Kong Harald V, Finlands president Martti Ahtisaari og kulturminister Anne Enger Lahnstein (Sp) var til stede under den andre finalen.
Bakgrunn
Kampen markerte første gang at Finland og Tsjekkia møtte hverandre i en finale. Begge land spilte for sitt andre verdensmesterskap (Finland vant finalen i 1995 etter en 4-1-seier over Sverige mens Tsjekkia vant finalen i 1996 etter en 4-2-seier over Canada). For Tsjekkia var det andre gang siden Tsjekkoslovakias oppløsning i 1993 de var i finalen mens for Finland var det femte gang i historien de var i finalen (siste gang var i 1998 hvor de tapte for Sverige).
Drakter
I den første finalen spilte Finland i blå drakter mens Tsjekkia spilte i hvite drakter. I den andre finalen og den avgjørende overtidsperioden spilte Finland i hvite drakter mens tsjekkerne spilte i røde drakter.
Referat
Den første finalekampen ble dominert av Tsjekkia som vant kampen 3-1. I midten av første periode tok Tsjekkia ledelsen da František Kaberle etter en pasning fra Jan Hlaváč satte inn 1-0.
I andre periode presset finnene på for å utligne men uten suksess. Tre minutter før slutten av perioden kontret rekken med NHL-spillerne Martin Ručinský, Radek Dvořák og Petr Sýkora etter et mislykket finsk angrep, og etter et par raske pasninger satte Ručinský inn 2-0 bak Finlands målvakt Ari Sulander.
Til tross for konstant finsk press i sluttperioden hvor de vant skuddstatistikken klarte ikke finnene å bryte tsjekkernes dominans. Først fem minutter før slutt satte Juha Lind Finlands eneste mål i kampen. Etter at tsjekkerne sleivet i midtsonen kunne Lind uhindret sette pucken i mål bak Milan Hnilička. Kampens siste mål kom 31 sekunder før slutt da Radek Dvořák etter en pasning fra Roman Šimíček satte inn 3-1-målet.
Mens den første finalekampen hadde blitt dominert av Tsjekkia viste Finland styrke i den andre finalekampen. Finland fikk en tidlig 2-0 ledelse i første periode, som tvang tsjekkerne til å gå på defensiven. Backen Antti-Jussi Niemi scoret det første målet allerede etter 1:41. Fire minutter senere styrte Juha Lind inn 2-0 etter at Tomi Kallio hadde spilt pucken på mål.
Kampen ble avgjort da finnene i overtall gjorde 3-0 tidlig i midtperioden. Marko Tuomainen styrte inn pucken bak den tsjekkiske keeperen Milan Hnilička etter et skudd fra blålinjen av backen Jere Karalahti. Først halvveis i kampen kom tsjekkernes redusering. Viktor Ujčík kom alene med Miikka Kiprusoff i det finske målet, og satte pucken i mål via keeperens ene leggskinn. I tredje periode satte Ville Peltonen inn 4-1, som også var sluttresultatet.
Ettersom både Tsjekkia og Finland hadde vunnet en kamp hver måtte det derfor for første gang i VM-historien spilles en avgjørende ekstraomgang på 20 minutter om mesterskapet. Tsjekkerne viste seg som den sterkeste i ekstramomgangen og vant skuddstatistikken 11-4 i en svingende periode med mange målsjanser. Det avgjørende målet kom 16:31 inn i perioden da Jan Hlaváč etter en pasning fra Roman Šimíček kom alene mot det finske målet og satte pucken bak Kiprusoff.
Arnstein Arnebergprisen
Arnstein Arnebergprisen (etter arkitekten Arnstein Arneberg) er Østfold arkitektforenings pris for fremragende arkitektur. Prisen deles ut årlig til et bygg eller anlegg som står frem som et eksempel for god arkitektur. Prisen ble stiftet i anledning ØAFs 50-årsjubileum i 2008.
Prisvinnere:
Stambokregister
Et stambokregister kalles også ofte kun stambok og er et register for levende organismer, som regel avlsdyr, der hensikten er å føre kontroll med opphav og utvikling i henhold til en forhåndsdefinert standard.
Et eksempel på et slikt stambokregister er for eksempel Norsk Kennel Klubs (NKK) nasjonale hunderegister, som fører stambok over alle hunderaser som registreres i Norge. I stamboken inngår opplysninger om hundens aner (stamtavle), rase, farge, kjønn, fødselsdato m.v, samt opplysninger om oppdretter, eierskap, ID merking og mye mer. En forutsetning for å kunne stambokføre en hundevalp hos NKK er at valpen er av ren rase (begge foreldrene må være av samme hunderase), og rasen som sådan må også være anerkjent av NKK (stambokregisteret).
Av og til kan man i stamboksammenheng møte på uttrykk som åpen stambok eller stamboken er ikke stengt. Når en ny stambok åpnes må nødvendigvis opplysninger om de individer som skal registreres kunne føres inn, uten at de har en stambok fra før. En ny stambok i NKKs sammenheng er altså i realiteten en anerkjennelse av en ny hunderase, og det er da vanlig at stamboken forblir åpen for registreringer i en periode. For å sikre at kun rasetypiske individer blir registrert er det på forhånd blitt utarbeidet (definert) en rasestandard, slik at man har en mal å forholde seg til i den første tiden. Når stamboken stenges gis det nemlig kun anledning til å registrere avkom etter alt stambokførte foreldre, og da bør det genetiske grunnlaget for hunderasen være bredt nok til at den kan overleve inn i framtiden.
Det finnes tilsvarende stambokregistre for en rekke andre levende organismer, og alle har et lignende krav til opplysninger.
Kovylkino
Kovylkino (russisk: Ковы́лкино) er en by i Republikken Mordovia i Russland. Den ligger på venstre bredd av elva Moksja (ei sideelv til Oka), rundt 100 km vest for Saransk. Innbyggertall: 21 873 (folketelling 2002).
Bystatus ble innvilget i 1960.
Hvit resept
Hvit resept er resepter hvor pasienten selv må dekke utgiftene til selve medisinene, men det finnes forskjellige bidragsordninger slik at pasienten kan få refundert deler av eller hele beløpet.
Resepten skrives ut av lege, tannlege eller dyrlege.
Det er flere formalkrav om hvilke elementer av informasjon resepten må inneholde. De siste årene er påføring helsepersonellets ID-nummer det siste nye kravet for hvite resepter.
Andre former for resepter er:
Skrifttype
En skrifttype, som når det gjelder trykte tekster og tekster på dataskjermer ofte også kalles skriftsnitt, typesnitt og font (eng. typeface eller font, fransk fonte), er det fysiske utseendet til et sett av bokstaver og tegn (tegnsett). Det finnes flere ulike skrifttyper, og flere ulike stilgrupper som omfavner disse.
De enkelte skrifttyper kjennetegnes ved at de har lik stil på de enkelte tegnene i tegnsettet.
Peter Kenilorea
Peter Kenilorea (født 23. mai 1943 i Malaita, død 24. februar 2016 i Honiara) var en politiker fra Salomonøyene. Han var den sjølstendige statens første statsminister.
Skrifttype
Historie
Etter at fotosats og offset tok over for blysats, og særlig etter at tekstbehandling på PC ble alminnelig, har man fått et utall av ulike skrifttyper.
Skriftstørrelser
Den minste enkelte bestanddelen i et tradisjonelt satsbilde er typen eller bokstaven, som tidligere besto av en metallstav med omvendt bokstavbilde. Den var støpt av en metallblanding som vanligvis besto av 67 % bly, 28 % antimon og 5 % tinn.
Peter Kenilorea
Kenilorea fikk lærerutdanning fra Ardmore College i New Zealand. Seinere studerte han også offentlig administrasjon ved University of the South Pacific på Fiji.
Skrifttype
Skriftstørrelser
De forskjellige størrelsene har tradisjonelt hvert sitt navn. De er imidlertid ikke lenger i vanlig bruk.
Skriftens vekt
De fleste skrifttyper har minst to måter å utheve skrift på, disse er kursiv og fet. Kursiv (italic på engelsk) var opprinnelig en egen komprimert skriftstil, men brukes nå for tiden ikke i lengre tekster. Kursiv er en variant av en skrifttype med helning mot høyre, men den er designet for seg, og ikke bare en forvridd versjon av den vanlige skrifttypen (oblique).
Peter Kenilorea
Etter endt lærerutdanning vendte han i 1968 tilbake til hjemlandet, der han begynte som lærer ved King George VI School i Honiara. I 1971 gikk han over i den offentlige forvaltninga. Han arbeidde i finansdepartementet og blei distriktsoffiser på Santa Isabel før han ble overført til Nord-Malaita. Etter ei tid i Honiara med ansvar for landets byområder, var han i staben til førsteministeren før han blei distriktskommissær for Eastern District.
Skrifttype
Skriftens vekt
Fet og halvfet (bold på engelsk) er ikke så mye en versjon av skrifttypen som en tyngde av den. Skrifttyper kan ha flere tyngder (da særlig digitale skrifttyper i OpenType-format), eksempelvis; mager (light), vanlig (regular/roman), halvfet (semibold), fet (bold) og svært fet (black).
Peter Kenilorea
Kenilorea blei politisk engasjert da han var lærer. Han var aktiv i Civil Servants' Association, der han ble leder. Han var en av stifterne av partiet Solomon Islands United Party.
I 1976 blei han leder for regjeringa (chief minister) i det britiske protektoratet. Da øyene blei en sjølstendig stat i 1978, blei han landets første statsminister. Han var statsminister fram til 1981 og igjen fra 1984 til 1986. Kenilorea var utenriksminister 1988–89 og 1990–93. I 1993 ble han direktør i Forum Fisheries Agency. Han var fortsatt aktiv som politiker, og var blant annet parlamentspresident (speaker). Han fungerte som leder for en kommisjon som skulle overvåke fredsavtalen etter uroen på Malaita i 2000.
Skrifttype
Skriftens vekt
I tillegg har noen skrifttyper ulike bredder på skriftene; smal (condensed) og bred (expanded). Den vanligste måten å utheve ikke-kursivert tekst på, er å bruke halvfet skrift.
Peter Kenilorea
I 1982 ble han utnevnt til kommandør (KBE) av Order of the British Empire. Han ble med det opphøyd i ridderstanden og fikk rett til å føre tiltaleformen sir foran sitt navn.
Nova Scotia
Nova Scotia er en provins på østkysten av Canada. Den ligger ut mot Atlanterhavet i øst og grenser i vest til provinsen New Brunswick. Den største byen er hovedstaden, Halifax.
Geografi
Geografisk omfatter provinsen ei halvøy som stikker ut i Atlanterhavet mellom Northumberlandstredet i nord og Fundybukta i sørvest. Nord for halvøya ligger øya Cape Breton, som også er en del av provinsen. Provinsen dekker et areal på 55,284 km². Atlanterhavskysten preges av bukter og viker. Fundybukta på vestsiden av halvøya er kjent for å ha verdens største tidevannsforskjell (16,3 meter).
Nova Scotia-halvøya er knyttet til resten av Canada ved et smalt eid ved nordenden av Fundybukta. De sørlige og sentrale delene av halvøya domineres av Southern Upland, som strekker seg fra atlanterhavskysten til 180–210 meters høyde i innlandet. Southern Upland begrenses av South Mountain som strekker seg fra Annapolis-bassenget innenfor kysten av Fundybukta til Mount Uniacke. North Mountain strekker seg parallelt med South Mountain langs Fundybukta fra Cape Blomidon ved Minas-bassenget til Brier Island. Mellom de to ligger det fruktbare daler, Annapolis-dalen med elva Annapolis og Cornwallis-dalen med elva Cornwallis. Sør på den delen av halvøya som strekker seg mot fastlands-Canada går Cobequid Mountains fra Cape Chignecto ut mot Fundybukta og østover til Pictou County.
Cape Breton Highlands nordøst på øya Cape Breton er, som de øvrige fjellområdene, en utløper av Appalachene. Her ligger provinsens høyeste punkt, White Hill på 535 moh. Nordenden av øya ble i 1936 erklært som Cape Breton Highlands National Park med et område på 948 km². Her finnes den eneste gjenværende opprinnelige skogsvegetasjonen i provinsen.
Rundt 29 % av arealet er egnet til jordbruk. Jordbrukslandet er for det meste å finne rundt Fundybukta og ut mot Northumberlandstredet. Der er det også marskland som fra tidlig kolonitid er utnyttet til landbruk.
Det finnes over 3000 innsjøer i provinsen. Bras d'Or på Cape Breton regnes med sine 1099 km² som den største, men er egentlig en fjordarm forbundet med Atlanterhavet i nord og en kunstig kanal i sør. Lake Rossignol er største innsjø på Nova Scotia-halvøya.
Klima
Klimaet påvirkes av Golfstrømmen og Labradorstrømmen. Mens Golfstrømmen bringer varmt vann fra sør, bringer Labradorstrømmen med seg kaldt vann fra nord. Labradorstrømmens kalde vann og is resulterer i sen vår. Sommertemperaturen ligger på mellom 20 og 25 °C og vintertemperaturen på mellom 0 og -15°C ved atlanterhavskysten.
Demografi
Nova Scotia har 953,900 innbyggere (2017). I folketall er Nova Scotia den sjuende største av de ti provinsene i Canada.
5,7 % av befolkningen oppga i 2016 at de hadde urbefolkningsbakgrunn, de fleste var indianere (51,7 %) og métiser (46,7 %).
56,6 % av befolkningen oppga i 2016 at de hadde britisk opphav, mens 45,2 % oppga annet nordamerikansk opphav, 22,4% annet europeisk opphav og 16,5 fransk opphav. I 2016 tilhørte 6,5 % av provinsbefolkningen det som i canadisk sammenheng kalles synlige minoriteter, det vil si en visuelt gjenkjennbar folkegruppe som verken har urfolksbakgrunn eller europeisk (kaukasoid) opphav. De største gruppene av synlige minoriteter var svarte, kinesere, arabere og sørasiater. Størstdelen av denne gruppen bor i Halifax, der 11,4 % tilhørte gruppen synlige minoriteter i 2016.
Hovedstaden Halifax hadde 316,701 innbyggere i 2016 og er provinsens desidert største by. Halifax Regional Municipality hadde samme år 403,131 innbyggere. Andre steder er langt mindre enn hovedstaden: Sydney (29,904), Truro (22,954), New Glasgow (18,665), Glace Bay (17,556), Sydney Mines (12,823) og Kentville (12,088) var byer med mer en 10,000 innbyggere i 2016.
Religion
Ved folketellingen i 2011 var 76 % av befolkningen kristne. Den største befolkningsandelen, 33 %, tilhørte Den katolske kirke. 12 % tilhørte United Church of Canada og 11 % Den anglikanske kirke. Den største ikke-kristne gruppen var muslimer, som utgjorde rundt 1 % av befolkningen i 2011. 22 % oppga ingen religiøs tilhørighet ved folketellingen i 2011.
Historie
Mikmaqene var de første som bosatte seg i området som nå er Nova Scotia. De var jegere, fiskere og handelsmenn. Spor etter mikmaqene går 10,000 år tilbake.
Den første europeiske bosettingen, Port-Royal, ble opprettet i 1605 av franskmennene Pierre Dugua de Mons og Samuel de Champlain i 1605. Den ble utgangspunktet for den franske kolonien Acadia.
I 1621 ga kong Jakob I av England området navnet Ny-Skottland, eller Nova Scotia som det het i det offisielle dokumentet som ga den skotske nybyggeren William Alexander rett til landet. To skotske bosettinger ble etablert, samtidig som innvandringen fra Frankrike fortsatte.
De to europeiske maktene vekslet på kontrollen over området. Storbritannia ble vedkjent kontroll over kolonien i freden i Utrecht i 1713, men brydde seg liten med den før Halifax ble grunnlagt som garnisonsby og flåtehavn i 1749. Cape Breton ble værende fransk og i 1713 grunnla de byen Louisbourg. Frankrike anla en stor festning ved byen.
Under sjuårskrigen forviste britene fra 1755 over 6,000 fransktalende innbyggere fra kolonien. Festningsbyen Louisbourg falt til britene i 1758 og ved freden i Paris i 1763 sikret britene seg Cape Breton. Etter sjuårskrigen ble kolonien befolket av innvandrere fra England, Skottland, Irland og Tyskland.
I 1867 ble Nova Scotia en av de fire provinsene som grunnla Canada.
Økonomi
Økonomien har tradisjonelt vært basert på fiske.
Se også
Eksplosjonen i Halifax
Hurritter
Hurritter (kileskrift: Ḫu-ur-ri) var et oldtidsfolk som snakket et hurro-urartiske språk og levde i Midtøsten, Anatolia og nordlige Mesopotamia i løpet av bronsealderen. Den største og mest innflytelsesrike hurrittiske nasjonen var Mitanniriket, skjønt mitanniene var et indoeuropeisk talende hettittisk rike i Anatolia som til en stor grad besto av hurritter og hattitter. Det var en betydelig hurrittisk innflytelse i hettittisk religiøs mytologi. Ved tidlig jernalder hadde hurrittene i stor grad blitt assimilert med andre folk, kanskje bortsett fra kongedømmet Urartu på det armenske høylandet i østlige Anatolia, sentrert rundt de fjellkledde regionene ved Vansjøen. I henhold til hypotesene til russiske Igor M. Diakonoff og Sergej Starostin var hurrittiske, hattiske og urartiske språk beslektet med nordøstkaukasiske språk.
Språk
Hurrittene snakket et ergativt-agglutinerende språk, konvensjonelt kalt for hurrittisk (ubeslektet med de semittiske nabospråkene eller indoeuropeiske språk), som kan ha vært et isolert språk. Jernalderens urartiske språk er nært beslektet til eller en direkte etterkommer av hurrittisk. Flere kjente russiske lingvister, som blant annet Sergej Starostin og Vyacheslav Ivanov, har hevdet at hurrittisk og hattisk var beslektet med nordøstkaukasiske språk.
Fra 2000-tallet f.Kr. og ut til slutten av 1700-tallet f.Kr. kontrollerte Assyria koloniene i Anatolia, og hurrittene, som hattierne, begynte å bruke assyrisk akkadisk kileskrift som deres eget skriftspråk fra 2000 f.Kr. Tekster i hurrittisk språk har blitt funnet ved Hattusa, Ugarit, foruten også et av de lengste amarnabrevene. Det ble skrevet av kong Tushratta av Mitanni til farao Amenhotep III. Det var den eneste lange teksten som var kjent inntil en litteratursamling av hurrittiske tekster med hettittisk oversettelse ble oppdaget i Hattusa i 1983.
Mellombronsealder
Hurrittiske navn opptrer sporadisk i den nordvestlige delen av Mesopotamia og i området Kirkuk i moderne Irak ved mellombronsealderen. Deres tilstedeværelse er attestert ved Nuzi, Urkesj og andre steder. Med tiden gjennomsyret de og spredte seg over en bred bue av fruktbart jordbruksland som strakte seg fra elvedalen Khabur til foten av Zagrosfjellene. Assyrologene Ignace Gelb og Ephraim Avigdor Speiser mener at semittiske subartuere hadde vært det lingvistiske og etniske befolkningsunderlaget i nordlige Mesopotamia siden de tidligste tider mens hurrittene kom senere.
Urkesj
Elvedalen Khabur ble kjerneområdet for hurrittene i et millennium. Det første kjente hurrittiske kongedømmet oppsto rundt byen Urkesj (dagens Tell Mozan) i løpet av 2000-tallet f.Kr. Det er bevist at de var alliert med det akkadiske rike, noe som indikerer at de hadde et fast grep på området ved styret til Naram-Sin av Akkad (ca. 2254–2218 f.Kr.). Denne regionen hadde andre rike kulturer (Tell Halaf og Tell Brak). Bystaten Urkesj hadde en del mektige naboer. Ved et tidspunkt tidlig på 2000-tallet f.Kr. ble Urkesj underkastet av det amorittiske kongedømmet Mari. I de pågående maktstridene over Mesopotamia gjorde et annet amorittisk dynasti seg til herrer over Mari på 1700-tallet f.Kr. Shubat-Enlil (dagens Tell Leilan) var hovedstad i dette gammelassyriske kongerike og ble opprettet et stykke unna Urkesj ved en annen hurrittisk bosetning i elvedalen Khabur.
Yamhad
Hurrittene migrerte også vestover i denne perioden. Ved 1725 f.Kr. oppholdt deres kultur i deler av nordvestlige Syria, som eksempelvis Alalakh. Det amorittiske-hurrittiske kongeriket Yamkhad er nedtegnet som kjempende for dette området med den tidlig hettittiske kong Hattusilis I en gang rundt 1600 f.Kr. Hurrittene bosatte seg også i kystregionen i Adaniya i landet Kizzuwatna. Yamkhad ble etterhvert svekket av de mektige hettittene, men det åpnet også Anatolia for hurrittisk kulturell innflytelse. Hettittene var påvirket av hurrittisk kultur i løpet av flere århundrer.
Mitanni
Hettittene fortsatte å ekspandere sørover etter Yamkhads nederlag. Hæren til den hettittiske kong Mursili I kom seg helt ned til Babylon og herjet byen. Ødeleggelsen av det babylonske kongedømme, foruten også kongedømmet i Yamkhad, bidro til framveksten av et annet hurrittisk dynasti. Den første herskeren var en legendarisk konge ved navn Kirta som grunnla kongeriket Mitanni en gang rundt 1500 f.Kr. Mitanniriket vokste gradvis fra regionen rundt dalen Khabur og ble et av de mektigste kongerikene i tiden rundt 1450-1350 f.Kr.
En del theonymer (navn som viser til en guddom), egennavn og annen terminologi til mitanniene viser en indoariske superstrat, noe som antyder at en indoariske overklasse påtvang sitt herredømme over den hurrittiske befolkningen i løpet av den indoariske ekspansjonen.
Arrapha
Andre hurrittisk kongedømmer dro også fordel av svekkelsen av den babylonske makten på 1500-tallet f.Kr. Hurrittene hadde bosatt seg i regionen nordøst for elven Tigris, rundt dagens Kirkuk. Dette var kongeriket Arrapha (Arrafa). Utgravninger ved Yorgan Tepe, oldtidens Nuzi, har vist seg å bli et av de viktigste stedene for kunnskap om hurrittene. Konger som Ithi-Teshup og Ithiya hersket over Arrapha, men ved midten av 1400-tallet f.Kr. var de blitt underlagt som vasaller av storkongen av Mitanni. Arrapha selv ble ødelagt av assyrerne på 1300-tallet f.Kr.
Sammenbruddet i bronsealderen
På 1200-tallet f.Kr. hadde alle de hurrittiske statene blitt overvunnet av andre folkeslag. Hjertet i de hurrittiske områdene, elvedalen Khabur, var blitt en assyrisk provins. Det er ikke klart hva som skjedde med det hurrittiske folket mot slutten av bronsealderen. En del forskere har forslått at hurrittene levde i landet Subartu nord for Assyria i løpet av den tidlig jernalder. Den hurrittiske befolkningen i Syria i de følgende århundrene synes å ha oppgitt deres gamle språk og gått over til den assyriske dialekten av akkadisk, eller kanskje mer sannsynlig arameisk. Det skjedde på omtrent samme tid da et aristokrati snakket urartisk, tilsvarende til gammelhurrittisk, og synes først ha påtvunget seg på befolkningen rundt Vansjøen og deretter opprettet kongeriket Urartu.
Kultur og samfunn
Kunnskapen om hurrittisk kultur hviler seg på arkeologiske utgravninger på steder som Nuzi og Alalakh, foruten også på tavler med kileskrift, hovedsakelig fra Hattusa, hettittenes hovedstad. Kileskrift fra Nuzi, Alalakh, og andre steder med hurrittisk befolkninger (påvist ved personnavn) avslører hurrittisk kulturelle trekk selv om de ble skrevet på akkadisk. Hurrittiske sylindersegler ble omsorgfullt utskåret og viste ofte mytologiske motiver. De er en nøkkel til å forstå hurrittisk kultur og historie.
Keramikk
Hurrittene var dyktige keramikere. Deres keramikk er funnet i Mesopotamia og i landene vest for Eufrat. Det var meget verdsatt i fjerne Egypt på tiden av det nye rike. Arkeologer benytter begreper som Khaburkeramikk og Nuzikeramikk for to typer av steingods gjort på dreiehjul. Khabur er karakterisert av rødaktig malte linjer med geometriske triangulære mønstre og dotter, mens Nuzi har meget særskilte former og er malt i brunt eller svart.
Metallurgi
Hurrittene hadde et godt omdømme for sitt metallarbeid. Sumererne lånte deres kobberterminologi fra hurrittisk ordforråd. Kobber var handelsvare sør til Mesopotamia fra høylandene i Anatolia. Khaburdalen hadde en sentral posisjon i metallhandelen og kobber, sølv og selv tinn var tilgjengelig i hurrittiskdominerte land som Kizzuwatna og Ishuwa på det anatoliske høylandet. Gull var det knapphet på, og Amarnabrevene informerer at det ble anskaffet fra Egypt. Ikke mange eksempler på hurrittisk metallarbeid har overlevd, unntatt fra senere Urartu. En del små fine løvestatuetter ble oppdaget i Urkesj.
Hester
Mitanniriket var meget kjent for sine hester. Selv navnet på landet Ishuwa, som kan ha hatt en betydelig hurrittisk befolkning, betydde «hesteland». En tekst som ble avdekket i Hattusa handler om trening av hester. Mannen som var ansvarlig for treningen var en hurritt ved navn Kikkuli. Terminologien som ble betyttet i forbindelse med hester inneholdt mange indoariske lånord.
Musikk
Blant de hurrittiske tekstene fra Ugarit finnes også de eldste kjente eksemplene på skriftlig musikk, datert til rundt 1400 f.Kr. Blant disse fragmentene er det funnet navn på fire hurrittiske komponister, Tapšiẖuni, Puẖiya(na), Urẖiya, og Ammiya.
Religion
Hurrittisk kultur hadde stor innflytelse på religion til hettittene. Fra det hurrittiske kultsenteret ved Kummanni i Kizzuwatna, spredte hurrittiske religiøse forestillinger til hettittisk kultur. Synkretisme blandet gammelhettittiske og hurrittiske religioner. Hurrittisk religion spredte seg også til Syria hvor Baal ble en motpart til Teshub. De senere kongedømmene i Urartu høyaktet også guder av hurrittisk opprinnelse. Hurrittisk religion, i ulike former, påvirket hele Midtøsten, unntatt oldtidens Egypt og sørlige Mesopotamia.
De fremste guddommene i hurrittisk gudeverden var:
Hurrittiske sylindersegler avbildet ofte mytologiske vesener som eksempelvis bevingede mennesker eller dyr, drager og andre monstre. Tolkningen av disse avbildningene av guder og antagelig demoner er usikker. De kan ha vært beskyttende og onde vesener. En del minner om assyriske Lamassu.
De hurrittiske guder synes ikke å ha hatt noe særskilt «hjemmetempel» som mesopotamisk religion og oldtidens egyptiske religion. En del betydningsfull kultsentre eksisterte i Kummanni i Kizzuwatna, og hettittiske Yazilikaya. Byen Harran ble minst senere et religiøst senter for måneguden, og Shauskha hadde et viktig tempel i Ninive i den tiden da byen var underlagt hurrittisk styre. Et tempel for Nergal ble bygd i Urkesj på slutten av 2000-tallet f.Kr. Byen Kahat (dagens Tell Barri i nordlige Syria) var et religiøst senter for Mitanniriket.
Den hurrittiske myten «Ullikummis sanger», bevart i hettittiske tekster, er en parallell til greske Hesiodos' Theogonien, kastrasjonen av Uranos kan ha vært avledet fra kastrasjonen av Anu av Kumarbi, mens Zevs opprør mot Kronos og Uranos, de svelgende guder, er som den hurrittiske myten om Teshub og Kumarbi. Den frygiske gudinne Kybele kan ha vært en motpart til den hurrittiske gudinne Hebat.
Arkeologi
Hurrittiske bosetninger er spredt over tre moderne land, Irak, Syria og Tyrkia. Hovedområdet til den hurrittiske verden er snittet opp av dagens grense mellom Syria og Tyrkia. Flere steder ligger i selve grensesonen, noe som gjør tilgang til undersøkelser og utgravninger problematiske. En trussel mot oldtidens steder er de mange damprosjektene langs dalførene Eufrat, Tigris og Khabur. Flere redningsaksjoner har allerede blitt satt i gang da konstruksjoner av demninger har satt hele daler under vann.
Den første betydelig utgravning av hurrittiske steder i Irak og Syria begynte på 1920- og 1930-tallet. De ble ledet av den amerikanske arkeologen Edward Chiera ved Yorghan Tepe (Nuzi), og den britiske arkeologen Max Mallowan ved Chagar Bazar og Tell Brak. Nyere undersøkelser og utgravninger som er i gang er igangsatt av amerikanske, belgiske, danske, franske, tyske og italienske grupper av arkeologer, og med annen internasjonal deltagelse, men i samarbeid med syriske myndigheter. Tellene, eller byhaugene, har ofte avslørt en langvarig bosetning fra begynnelsen av neolittisk tid, og avsluttet i romersk tid eller noe senere. Den karakteristiske hurrittiske keramikken, Khabur-steingods, er nyttig for å bestemme de ulike arkeologiske lagene for bosetning innenfor haugene. Hurrittiske bosetninger er vanligvis identifisert fra midtre bronsealder til slutten av sen bronsealder, og med Tell Mozan (Urkesj) som det fremste unntaket.
Betydningsfull steder
Listen nedenfor omfatter en del betydningsfulle oldtidssteder fra områder dominert av hurrittisk kultur. Utgravningsrapporter og bilder funnet i nettstedene som er lenket. Som notert overfor, er viktige oppdagelser av hurrittisk kultur og historie også gjort ved Alalakh, Amarna, Hattusa og Ugarit.
Gulbærmåler
Gulbærmåler (Eulithis mellinata) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Denne arten fïnnes i Sør-Norge vestover til Rogaland.
Utseende
En middelsstor (vingespenn 27 – 31 mm), slank, gulaktig måler. Den kan kjennes fra andre bærmålere (slekten Eulithis) på at forvingene er temmelig ensfarget gule og på at knekken på innerkanten til forvingens brede tverrbånd ligger langt foran midten på vingen. Forvingen er gul med brune streker. Feltet ved roten er en tanke mørkere. I midten av vingen er det et bredt (men smalere enn hos mange andre Larentiinae) tverrbånd. Dette båndet er nær dobbelt så bredt ved forkanten som ved bakkanten og har en knekk. Denne knekken er langt foran vingens midt ved innerkanten, omtrent midt i vingen ved ytterkanten. Tverrbåndet har to trekantede, lyse flekker ved vingens forkant. Vingespissen er blek med en brun skråstrek. Bakvingen er silkeaktig gråhvit med gulbrun ytterkant. Larven er naken, lang og tynn, gulaktig lysgrønn.
Levevis
Larvene lever på solbær, hagerips og stikkelsbær (slekten Ribes). Denen arten er dermed vanligst i hager der disse artene blir dyrket, men gjør neppe vesentlig skade. De voksne målerne flyr i juni – august.
Utbredelse
Arten finnes i den palearktiske sone. I Norge bare langs kysten vest til Rogaland.
Sandbekken ungdomsskole
Sandbekken ungdomsskole er en ungdomsskole i Rælingen kommune i Akershus.
Gråbrunt metallfly
Gråbrunt metallfly (Autographa buraetica) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er funnet nord til Nordland i Norge. Arten har ofte blitt forvekslet med fiolettbrunt metallfly (Autographa pulchrina) og det er derfor vanskelig å finne sikker informasjon om utbredelse og biologi.
Utseende
Et middelsstort (vingespenn 35–40 mm), gråbrunt nattfly. Arten ligner mye på fiolettbrunt metallfly (Autographa pulchrina), men skiller seg fra denne på at den mangler den fiolette fargetonen. Den kan også ligne på gammafly (Autographa gamma), men skilles fra denne på den markerte, gule flekken i forvingen. Forkroppen (thorax) er gråbrun med brungule områder på sidene bak. Den har en tverrkjøl av hårlignende skjell litt foran midten. Forvingen er gråbrun med lysere og mørkere tegninger. Midt i vingen er det en krum, y-formet, hvit tegning som kan være sammenhengende eller delt i en oval og en v-formet flekk. Bak og utenfor denne flekken er det en ganske stor, gulaktig flekk. Nyremerket nær vingens forkant er mørkt langs ytterkanten, ellers lite markert. Ringmerket er ikke markert. Mellomlinjene, som avgrenser vingens midtfelt, er lyse med brune kanter. Bølgelinjen langs ytterkanten er mørkbrun, jevnt bølgete i de fremste 2/3, utydelig i den bakerste tredjedelen av vingen. I vingens ytre del er det bleke områder langs ytterkanten av ytre mellomlinje, langs vingens ytterkant og i en stor flekk ved bakhjørnet. Bakvingen er lyst gråbrun, mørkere langs ytterkanten.
Levevis
På grunn av forveksling med fiolettbrunt metallfly finnes det lite spesifikk informasjon om biologien til denne arten, men det er grunn til å tro at de to artene er ganske like hverandre i så måte. Arten holder til i åpne områder opp til bjørkebeltet, og larven lever trolig på ulike lave planter. De voksne sommerfuglene flyr i juli – august.
Utbredelse
Den er utbredt i Mellom- og Nord-Europa, videre østover gjennom Russland og Sentral-Asia til det østlige Sibir og Japan. Den finnes også i Nord-Amerika. I Norge er den funnet nord til Rana i Nordland, den er sannsynligvis ikke sjelden.
Hans Østerholt
Hans Østerholt (født 29. august 1873 i Holla, død 7. november 1958) var redaktør og tillitsvalgt i norsk fagbevegelse. Blant tillitsvervene var forretningsfører i Den Nye Social-Demokraten i 1924-25. Fra 1926 til 1930 var han bestyrer av Bryn samvirkelag i Oslo.
Han er likevel kanskje best kjent som initiativtaker og redaktør i vittighetsbladet Hvepsen.
Han skrev selv flere bygdefortellinger som gikk som føljetonger. Østerholt redigerte lenge juleheftet Julehygge samt det litterære magasinet Blinken.
Drive-in-kino
En drive-in-kino er en plass der det vises film på en stor duk foran en parkeringsplass, slik at besøkende kan se visningen uten å forlate bilen. Drive-in-kino har i hovedsak vært et amerikansk fenomen.
Drive-in-kinoer finnes for det meste i USA og hadde sin storhetstid på 1950- og begynnelsen av 1960-tallet. Det er antatt at det eksisterte rundt 4,000 slike kinoer i USA på det meste og at de utgjorde 25 % av kinoscenene. Populariteten begynte å synke på 1960-tallet og i 2013 utgjorde de kun 1,5 % av kinoscenene i landet. På 1980-tallet ble tilbakegangen drastisk og fra 1982 til 1987 ble antallet redusert fra 2,129 til 999.
Sentralnervesystemet
Sentralnervesystemet (iblant forkortet CNS) hos pattedyr består av hjernen og ryggmargen og er den delen av nervesystemet som er beskyttet av knokler. Sentralnervesystemet er en av nervesystemets to hoveddeler. Det andre systemet er det perifere nervesystemet.
Sentralnervesystemet anlegges tidlig på fosterstadiet, som er et hult rør. Den fremre delen blir til hjernen og den bakre blir ryggmargen. Forenden får flere utposninger og utvekster som utvider seg til de ulike delene av hjernen: storehjernen, diencephalon, hjernestammen og lillehjernen. Ryggmargen beholder den enkle rørformen.
Nervevevet i sentralnervesystemet inndeles i grå og hvit substans. Den grå substansen består av nervecellekropper og deres korte utløpere. Den hvite substansen inneholder nervecellenes lange utløpere, nervefibere. Den grå substansen i sentralnervesystemet inndeles i kjerner og bark. Ansamlinger av nervecellekropper i dypet av hjernen eller ryggmargen kalles kjerner, mens den grå substansen på overflaten av storhjernen og lillehjernen kalles bark. Den hvite substansen inndeles i nervebaner, som forbinder ulike avsnitt av sentralnervesystemet med hverandre. Det er kommandosentralen som tolker all innkommende sensorisk informasjon fra f.eks. øyne og ører, og som styrer alle kommandoer som overføres til musklene. Kommunikasjonen skjer via nerveimpulser, dvs. elektriske signaler, som føres langs nervebanene. Hjernen utfører også kompliserte funksjoner som innlæring, hukommelse, følelser og abstrakt tankevirksomhet.
Gliaceller, som er støtteceller, finnes både i den grå og den hvite substansen.
Toradertrioen frå Hallingdal
Toradertrioen frå Hallingdal er et musikkalbum utgitt av Toradertrioen i 1975. Dette var bandets debutalbum.
Hans Allum
Hans Allum (født 1777 i Botne, død 1848 i Arendal) var en norsk lærer og forfatter. Sin skolegang fikk han ved det en kort tid eksisterende lærerseminariet i Tønsberg, under pastor Gunder Langberg. Han var en tid klokker i Skoger, senere privatlærer i Arendal. Sammen med Hans Hanson skrev han en av de første kokebøkene i Norge, for øvrig med alle oppskriftene på vers. Han skrev også viser på vestfolddialekt, og fikk trykt en del vers i «Det norske Nationalblad».
Henrik Wergeland skrev et satirisk dikt om ham, «Den udødelige Hans Allum», som stod på trykk i «Morgenbladet» 24. juli 1834. Første strofe:
Svovelmåler
Svovelmåler (Cidaria fulvata) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Denne arten finnes i Sør-Norge.
Utseende
En nokså liten (vingespenn 20 – 25 mm), slank, gul måler, lett kjennelig på fargen. Forvingen er gul, litt mørkere ved roten. I midten er det et bredt, bunlig tverrbånd. Dette båndet har en hakkete innerkant, ytterkanten har en tospisset, tannaktig utbuktning litt foran midten. Utenfor bandet er det en rad av brune, pileformede, mer eller mindre tydelige flekker. Vingespissen er blek med en brun skråstrek, den fremste delen av vingens ytterkant litt mørkere enn resten av vingen. Bakvingen er hvit. Larven er slank, naken og lysgrønn.
Levevis
Svovelmåleren finnes i åpen skog og på buskmarker. Larvene lever på blader av steinnype (Rosa canina) og andre arter i roseslekta. De voksne målerne flyr i juni – juli.
Utbredelse
Arten finnes i Europa og Sentral-Asia, men utbredelsen når ikke øst til Stillehavet. I Norge er den funnet nord til Møre og Romsdal, og i det sørlige Nordland.
Albu kommune
Albu  er en tidligere landkommune helt nord i Järva fylke i det østlig-sentrale Estland, sørøst for Tallinn. Kommunen hadde cirka 1 400 innbyggere og et areal på om lag 257 km². Kommunens administrasjonssenter var Järva-Madise med 95 innbyggere og kommunens eneste kirke, mens største tettsted var Albu som ligger 4 km lengre nord. Sørøst for disse finner vi landsbyene Ahula og Kaalepi. Folketallet i kommunen var fallende.
Episcada
Utseende
Små, spinkle sommerfugler med gjennomsiktige vinger. Vingene har en ganske smal, mørk kant.
Levevis
Som de aller fleste Danainae er disse sommerfuglene giftige, og signaliserer dette med et karakteristisk utseende. Larvene lever på planter i søtvierfamilien.
Albu kommune
I kommunen finner vi også Tammsaaremuseet i sørvest.
Takk for sist (album)
Takk for sist er et musikkalbum utgitt av Toradertrioen i 1976.
Verdensrankingen i snooker 1994/1995
Verdensrankingen i snooker 1994/1995 er verdensrangeringen av de 32 beste snookerspillerne i verden for sesongen 1994/1995.
Rangeringen er basert på prestasjonene spillerne gjorde de to foregående sesongene, altså sesongene 1992/1993 og 1993/1994.
Vîn TV
Vîn TV er en kurdisk språklig satellitt-TV-kanal som sender fra Dahuk-provinsen i irakisk Kurdistan. Den sender kurdiske musikk- og kulturprogrammer 24 timer i døgnet. Ordet Vîn betyr kjærlighet på kurdisk.
Aribert Heymann
Aribert Heymann (født 9. desember 1898, død 1946) var en tysk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam.
Heymann vant en olympisk bronsemedalje i landhockey under OL 1928 i Amsterdam. Han var med på det tyske laget som kom på tredjeplass i landhockeyturneringen bak India og Nederland. Etter at laget fra Tsjekkoslovakia hadde trukket seg, var det ni lag fra ni nasjoner som deltok i turnering og den ble spilt i perioden 17. til 26. mai. Tyskland ble nummer to sin gruppe og møtte Belgia som ble nummer to i den andre gruppen. Bronsefinalen, som ble spilt 26. mai 1928 på Olympiastadion i Amsterdam med 23 400 tilskuere, vant Tyskland med 3-0. Heymann spilte en kamp i OL-turneringen.
Lamborghini Athon
Lamborghini Athon er en konseptbil designet av Bertone for Lamborghini, som først ble presentert på bilutstillingen i Torino i 1980.
Bilen var basert på chassiset fra Lamborghini Silhouette, og var en roadster med futuristisk interiør og en 3-liters V8-motor på 260 hk. Bilen var aldri tenkt produsert, og befinner seg i dag på Bertone-museet.
Nærøyfjorden
Nærøyfjorden er en fjord i Aurland kommune i Vestland fylke. Nærøyfjorden er omkring 17 kilometer lang og utgjør en arm av Aurlandsfjorden som igjen er en arm av Sognefjorden. Nærøyfjorden strekker seg inn til bygda Gudvangen. Bakka er en liten bygd som ligger på vestsida av Nærøyfjorden, fire kilometer fra Gudvangen. Lengre ute i fjorden ligger bygda Dyrdal og gården Styvi.
Fjorden er en smal fjord, og et sted bare 250 meter bred, mens fjellene i området strekker seg hele 1761 meter over havflaten. Ved Bakka på det smale punket er største dybde bare 7 favner (12 meter), mens fjorden innenfor vider seg ut og går ned til 75 meter (44 favner) dyp slik at den innerste delen utgjør et bekken. Ved Bakkasundet er fjorden bare 250 meter bred. Fjorden kan fryse til i kalde vintre. Det forekom (blant annet på 1920-tallet og i 1962) at rutebåten ikke klarte å gå inn fjorden og måtte ekspedere ved iskanten.
I 2013 ble fjorden brukt som en inspirasjon til byen Arendelle i Disney filmen Frost.
Amund Helland skrev at «Høie og mægtige fjeld omgiver disse fjorde og fjorddale, der hører til de mærkeligste egne i Sogn.»
Navn
Amund Helland omtalte fjorden som «Nærøfjorden» eller «Nereimsfjorden».
Navnet henger sammen med Nærøy, tidligere skrevet Nærøenn. Navnet kan komme av norrønt Njarðøy, av gudenavnet Njord og «øy». Det er ingen øy i fjorden og andre forklaringer av navnet er knyttet til et eldre ford for «trang, smal» (som i Nørvasund) eller Niðrheim (i kontrast til Oppheim i Vossestrand).
Verdensarvområde
14. juli 2005 ble Nærøyfjordområdet sammen med Geirangerfjordområdet innskrevet som Vestnorsk fjordlandskap på UNESCOs liste over verdens kultur- og naturarvsteder. Nærøyfjordområdet omfatter arealer særlig omkring Nærøyfjorden og deler av Aurlandsfjorden i Aurland kommune samt områder i Voss, Vik og Lærdal kommuner. I Vik og Lærdal er områdene knyttet til Aurlandsfjorden, Fresvikbreen og Bleia naturreservat. I Voss kommune er områdene knyttet til Grånosmyrane naturreservat, Stalheimskleivi med Sivlefossen og Sivlesnipa, Øvsthusdalen med fangstanlegg ved Halsavatnet og Gravhalsen, og Fyresdalen med Grindafletvatni og Grindaflethytta.
Delområdet omfatter områder som er vernet på ulike måter av norske myndigheter:
Området blir bl.a. forvaltet gjennom Nærøyfjorden landskapsvernområde. Nærøyfjorden verdensarvpark er ett av pilotprosjektene i Verdiskapningsprosjektet til Riksantikvaren.
Konklavet 2005
Som følge av pave Johannes Paul IIs død den 2. april 2005 ble det 18. til 19. april holdt et konklave (pavevalg) i Roma. Kardinal Joseph Ratzinger ble her valgt til pave og tok navnet Benedikt XVI. Dette ble det første pavevalget i det tredje årtusen. Forrige pavevalg var i 1978.
Konklavet
Hovedartikkel: Pavevalg
Et pavevalg er den prosess der kardinalskollegiet velger en ny pave. Pr. 2. april 2005 var det 117 kardinaler under 80 år, som dermed har stemmerett ved pavevalget. 115 av disse deltok i konklavet. Det var pave Paul VI som i 1970 bestemte at de eldre kardinalene ikke lenger skulle ha stemmerett. 114 av de stemmeberettigede kardinalene ble utnevnt av pave Johannes Paul II før han døde. Bare to av kardinalene som deltok på konklavet var utnevnt av andre enn Johannes Paul II og hadde deltatt på et tidligere konklave, dette gjaldt kardinalene Ratzinger (den valgte paven) og Baum, begge utnevnt til kardinaler av pave Paul VI på 70-tallet.
Kurdistan TV
Kurdistan TV (KTV) er en kurdisk satellitt-tv-kanal. Stasjonen sender fra irakisk Kurdistan og eies av   Kurdistans demokratiske parti KDP. Den har europeiske kontorer   i Nederland og Tyskland. Sendingene har hovedsakelig kurdisk språk.
Konklavet 2005
Gjennomføring
Kardinalene ble innlosjert i Domus Sanctae Marthae og samlet seg i Det sixtinske kapell fra kl. 16.30 lokal tid den 18. april 2005. De gikk i høytidelig prosesjon inn i kapellet, mens de sang hymnen Veni Creator i tråd med de regler pave Johannes Paul II satte opp for valget.
Kurdistan TV
Kurdistan TV startet sine sendinger i 1999, og var den første kurdiske satellitt-stasjon med sendinger  direkte fra  Kurdistan. Det sender på Eutelsat til Europa, vestlige Asia og Nord-Afrika, og på Galaxy 19 til Nord-Amerika. Kanalen kan også tas inn fra WS International satellitt-system.
Kurdistan TV er tilgjengelig direkte via internett og driver en nettside for  nyheter og kommentarer på kurdisk, arabisk og tyrkisk.
Konklavet 2005
Avstemninger
Kl. 20.00 den 18. april steg det opp svart røyk fra kapellets pipe, som tegn på at første avstemning var fullført uten at man hadde fått nødvendig flertall for en kandidat.
Andre og tredje avstemning
Andre og tredje runde ble varslet kl. 12.00 den 19. april, da det igjen steg opp svart røyk.
Fjerde avstemning
Fjerde runde ble varslet med hvit røyk rett før kl. 18.00 den 19. april. Noen minutter senere begynte klokkene i Peterskirken å ringe, og etter kort tid begynte klokkene i andre kirker i Roma å slutte seg til.
Kardinal Joachim Meisner fortalte etter annonseringen av valget at da man under opptellingen nådde de nødvendige 77 stemmer for Ratzinger, reiste kardinalene seg og applauderte. Deretter ble opptellingen fullført, og fortsatte ifølge Meisner ennå en stund. Utover dette kunne han av hensyn til taushetsplikten ikke si noe, men det er all grunn til å tro at den nye paven fikk godt over det nødvendige flertall på 2/3 + én stemme.