cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Brønnbåt
Historie
I 1912 kjøpte Hindø Dampskibsselskap en engelsk brønnbåt, som fikk navnet «Norrøna». Skipet ble brukt til å transportere fersk fisk fra fiskefeltet i Nordsjøen til Storbritannia. Fartøyet var moderne for sin tid fordi det ble montert eget kjøleanlegg, driftet av en kullsyrekompressor. Kun elleve norske skip hadde kjøle- eller fryseanlegg i 1913.
Etymologi
Ordet kvase eller dialekt kvasse for en jakt til å frakte levende fisk, er av dansk opprinnelse. Ordet kan være blitt til enten med henblikk på skvulpelyden fra vannet i brønnen eller den lyden som kommer av den innesperrede fisken. Det antas å ha sammenheng med det svenske ordet kvasa «kvappe (om vann i støvlene), skvalpe», en sekundær for det nordtyske quassen. Det tyske ordet for fartøyet er quatzen.
Moderne brønnbåt for fisketransport
I 2023 er det først og fremst oppdrettsnæringen som bruker brønnbåter, og det er ikke lengre behov for brønnbåter i det ordinære fiskeriet. Det skyldes at de fleste fiskebåter har egne kjøle- og frysesystem for fisken de fanger, og selv frakter fisken til fiskemottaket. Moderne brønnbåter blir benyttet til transport av laks og ørret. Mange brønnbåter kan også frakte smolt (smålaks) fra smoltkar på land, til merder i sjøen, samt utføre avlusning av fisk. Brønnbåter frakter fisken mellom oppdrettsanlegg, eller fra oppdrettsanlegg til slakteri.
Brønnbåter har rom, tanker, eller «brønner» hvor friskt sjøvann sirkulerer, slik at fisken kan føres levende fra oppdrettsanlegg til fiskemottak. Vanligvis har brønnbåter to brønner som er adskilt midt i båten. Vannet sirkuleres ved hjelp av båtens fart gjennom vannet og inntak fremme i brønnen hvor vann blir presset inn og ventiler i akterkant hvor vannet blir presset/sugd ut. Laks og ørret kan også føres i såkalt «lukket system». Det vil si at man ikke sirkulerer med nytt vann, men at brønnen er lukket og vannet resirkuleres ved hjelp av et pumpesystem hvor det tilsettes oksygen til vannet, som er svært viktig for fisken. Fiskens oksygenopptak avhenger blant annet av stresstoleranse, vanntemperatur, vannets pH-verdi og konsentrasjonen av karbondioksid (CO2) i vannet. Ved lukket transport er det viktig at man lufter ut CO2 som dannes. Dette gjøres ved hjelp av et eget system hvor vannet pumpes opp i en «luftekasse» der vannet piskes opp og CO2 frigjøres. I Skottland stilles det strengere krav til brønnbåtene med hensyn til lukkede transporter og båter med slik teknologi benyttes i hovedsak der. Lukkede system har lavere risiko for smittespredning.
Fylkesvei 470
Fylkesvei 470 går mellom Vanse og sentrum i Farsund.
Kenneth Sola
Kenneth Sola (født 25. august 1985) er en norsk tidligere fotballspiller.
Han har også spilt for Real Maryland FC (USA), Stavanger IF, Viking FK og Skeid og har en fortid i fra IL Havdur og Sola.
Fylkesvei 470
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 651 (Vest-Agder).
Brønnbåt
Moderne brønnbåt for fisketransport
Tankene i brønnbåter inneholder vanligvis mellom 15 til 18 prosent fisk. Resten av volumet består av sjøvann. Etter januar 2021 må vannet som pumpes inn desinfiseres ved transport av settefisk og stamfisk. I tillegg må vannet desinfiseres når det slippes ut ved transport av matfisk til et annet oppdrettsanlegg eller til slakteri. Vannet om bord i brønnbåter kan blant annet desinfiseres med ozongass.
Brønnbåter brukes også til å transportere fisk i bulk. En del av kystfiskeflåten samler fisken de fanger i merder eller steng, fordi de ikke har lastekapasitet til å føre den selv. Ved behov blir en brønnbåt hyrt inn (gjerne gjennom oppkjøper) til å transportere fisken til pakkeri/viderefordeling. Brønnbåten veier fisken etter hvert som den lastes, slik at fiskeren vet hvor mye han har fått, og dette trekkes av kvoten hans. Det er vanlig at en brønnbåt som henter fangst direkte fra fiskere, henter fisk hos flere fiskere og overfører dette i samme last for å utnytte lastekapasiteten. Mange brønnbåter har også montert tellemaskin på dekk, som teller fisken etter hvert som den pumpes inn i brønnen. Tellemaskin og sorteringsmaskiner brukes også når brønnbåter skal sette levende fisk inn i merd. Smolt blir blant annet sortert etter lik vekt, da dette kan bidra til at fisken vokser bedre, redusere risiko for sykdom og bedre helsetilstanden til fisken. Brønnbåters brønner er forseglet av en, eller flere brønnluker, ofte operert hydraulisk. En dødsulykke på MS «Rohav» i 2018, førte endringer i reglene om sikring av brønnluker. De nye reglene inneholdt krav om at det blir montert sikringer på disse lukene.
Fisken blir under transporten kjølt ned av båtens RSW-anlegg (refrigerated sea water – nedkjølt sjøvann). Det nedkjølte vannet reduserer fiskens metabolisme. Dette fører blant annet til mindre stress hos fisken. Stress øker risikoen for sykdom og tidlig død hos fisken. Fisken kan også blandes med is for nedkjøling, men dette var vanligere før, særlig mellom 1860- og midten av 1900-tallet, og er lite brukt i 2022, og da helst om sommeren når temperaturene er høye.
På de første brønnbåtene lastet man fisken om bord med håv. I senere tid har man benyttet seg av hevertprinsippet, eller trykk på maksimalt 0,8 bar for å pumpe fisken om bord. 0,8 bar tilsvarer en løftehøyde på 8 meter. Hevertprinsippet fungerer ved at det er lavere vannlinje i brønnen om bord i brønnbåten enn sjøen, og derfor strømmer fisken naturlig inn. MS «Tauranga» var i april 2001 den første brønnbåten til å ta i bruk skyveskott. I slutten av juni 2001 ble neste brønnbåt med skyveskott levert, og løsningen har siden blitt stadig mer benyttet. Skyveskott er en teknisk løsning der tankene i brønnbåten i større grad «hjelper» fisken ut ved lossing. Med skyveskott blir ikke vannet i tankene tappet i selve brønnen. Skyveskottet flyttes fra aktre del av skipet, og forover. Volumet i brønnen, skipets tank, reduseres i takt med mengden fisk, uten at vannstanden synker. Etter hvert som tanken tømmes for fisk, blir det mindre plass, som bidrar til å holde fisketettheten omtrent lik under hele lossingen. På denne måten holdes vannkvaliteten høy, fisken stresser mindre, skjelltapet blir lavere og skipets stabilitet opprettholdes. Det er ikke klart om skjelltap påvirker fisken, men det antas at det er skadelig over tid.
I 1990-årene fraktet en typisk brønnbåt rundt 10 til 20 tonn fisk, og var som regel ikke lenger enn 14,99 meter. I 2003 fraktet typiske brønnbåter 100 tonn fisk. Større og større brønnbåter bygges, og i 2022 kan de største brønnbåtene frakte opp mot 1200 tonn fisk, og mange har lengde på 70 til 80 meter. Slik utvikling, i tillegg til at brønnbåtene bygges avanserte med spesialtilpasset utstyr, har gjort til at brønnbåter har blitt dyre å drifte, noe som spesielt går utover oppdrettsselskap som leier skipene for tjenester. Prisen på laks og ørret er også svært svingende, noe som gjør driften mindre lønnsom i nedgangstider.
Vask og desinfeksjon
Fisk som bærer sykdommer kan spre smitte fra ett oppdrettsanlegg til et annet, eller videreføre sykdom til annen frisk fisk. Derfor må brønnbåter renholdes nøye. Skipene skal minst ha ett automatisk rensesystem, i tillegg til vask med høytrykkspyler og lignende utført av skipets mannskap. Brønnbåters vaskeområder deles inn i to, utvendige overflater og innvendige overflater. Utvendige overflater er de overflatene man har direkte tilgang til, som skipets skrog, dekk og brønner. Innvendige overflater er de overflatene som er vanskelig å komme til, som rør, rister, kanaler og pumper.
Etter fullført vask skal skipet desinfiseres. Mattilsynet har 27 godkjente desinfeksjonsmidler til bruk i akvakultur, per januar 2022. Noen oppdrettere krever at skipet vaskes og desinfiseres to ganger før ny transport, som et sikkerhetstiltak.
Mange brønnbåter bygges spesialisert for lasten de skal frakte, som gjør renholdsrutinene mer tilpasset risikoen for aktuell smitte. Skipet må operere i henhold til ILA-sonene for å unngå smitte av infeksiøs lakseanemi, og andre fiskesykdommer, for eksempel pankreassykdom, en virussykdom som tar livet av fisken i løpet av få uker. I de fleste tilfeller må brønnbåter søke om tillatelse for å flytte fisk som er innenfor smittesoner. Moderne brønnbåter er ofte utstyrt for å behandle fisk mot ulike sykdommer. Dette kan blant annet skje ved å sprøyte kjemikalier inn i brønnen. Mange brønnbåter kan også behandle fisk som er smittet av lakselus. «Ved overgang til smoltkjøring fra andre oppdrag skal båten være inspisert og attestert av veterinær eller fiskehelsebiolog og gjennomføre en karantene på minst 48 timer fra rengjøringen er attestert.»
Det første utbruddet av furunkulose hos fisk i Nordland ble antatt å komme fra en brønnbåt.
Avlusning
Lakselus finnes naturlig i alle havområder på den nordlige halvkule, og er den vanligste parasitten på laksefisk. Lus påfører fisken sår som kan gi infeksjoner og problemer med saltbalansen. Hovedregelen i oppdrettsnæringen er at oppdretteren skal sørge for at det ikke er mer enn 0,5 voksne lus per fisk. For å imøtekomme denne regelen, tas det i bruk spesialbygde avlusningsfartøy og avlusningslektere. Disse kan være dyre å drifte, eller leie, derfor har mange brønnbåter utstyr for avlusning av fisk. Før var det vanligst å bruke medikamenter for å drepe eller lamme lusen, men i 2022 foregår større deler av avlusningen termisk eller mekanisk om bord i brønnbåter eller avlusningsfartøy. Det benyttes ulike metoder for avlusning, og nye metoder kommer stadig på markedet. Metodenes velferd blir stadig diskutert, mye på grunn av at det i mindre grad brukes medikamenter, og håndteringen av fisk øker. Håndtering av fisk påfører fisken stress, eller kan skade den fysisk på andre måter. Stress kan i noen tilfeller drepe fisken. «Over 50 millioner oppdrettsfisk døde før slaktetidspunkt i 2020. Årsaken til at så mange fisk dør, er sammensatt, men i mange oppdrettsområder ser Mattilsynet at ikke-medikamentell behandling mot lakselus er en av hovedårsakene til dårlig fiskevelferd og død.» Brønnbåter bruker ulike metoder og system for å drepe eller fjerne lusen, for eksempel termisk avlusning, mekanisk avlusning, ferskvannsbehandling eller medikamentell avlusning.
Fisk som rømmer
Brønnbåter utfører ofte oppdrag med risiko knyttet til rømming eller andre hendelser. I perioden 2006–2018 ble det registrert 63 uønskede hendelser som involverte brønnbåter i Norge. 54 av disse hendelsene medførte rømming av oppdrettsfisk. I 2021 rømte totalt 69 801 oppdrettsfisk i Norge. Én stor enkelthendelse stod for mesteparten av rømt oppdrettslaks i 2021. De fleste tilfeller av rømning skjedde i forbindelse med arbeidsoperasjoner. Til sammenligning var det 314 486 fisk som rømte i 2019. Alle hendelsene er ikke knyttet direkte til brønnbåter. Årsaker til rømming fra brønnbåt har blant annet vært revnede pumperør og usikrede åpninger på dekket til brønnbåten.
Rømming er problematisk av flere årsaker. Rømming betyr store økonomiske tap for oppdretteren. En oppdrettsfisk er også lite levedyktig i naturen. På grunn av systematisk avl og utvalg har oppdrettslaksen en egen genetikk, lite tilpasset for å leve utenfor oppdrettsanleggene. Noen oppdrettslaks finner veien opp elver, til gyteplasser, hvor de formerer seg blant annet med villaks. Dette gjør at genene til villaks blir dårligere i disse områdene. Hos villaksen er det stor genetisk variasjon fra stamme til stamme. Det fryktes derfor at dette mangfoldet vil gå tapt ved stadig innblanding av oppdrettslaks-gener. En høy innblanding vil over en periode på 50 år, påvirke flere av fiskens egenskaper. Det er ulovlig å slippe ut fisk. Alle oppdrettsselskap er derfor forpliktet til å melde fra om rømmingshendelser til fiskeridirektoratet.
Brønnbåter kan sette inn tiltak for å redusere risikoen for rømming. Et eksempel er sikkerhetsnett foran alle åpne luker på dekk.
Brønnbåter i Norge
I 1999 fraktet norske brønnbåter rundt 412 000 tonn laks, til en verdi av 13 milliarder kroner. I 2008 var tallet doblet, da 841 776 tonn fisk ble levert til slakting i Norge av brønnbåter. I 2008 ble det for øvrig satt ut 251 254 000 smolt (både laks og ørret). Disse blir satt ut ved oppdrettsanlegg for å vokse seg større, før de senere blir hentet og transportert til et slakteri.
I 2002 var det 121 aktive brønnbåter i Norge, fordelt på 33 aktive rederier. Oppdrett og frakt av slaktefisk er en stadig voksende næring. I 2020 var det mellom 80 og 90 operative brønnbåter i Norge. Innen utgangen av 2022 skal antallet norske brønnbåter ha økt til 100, basert på planlagte byggeprosjekt. I 2004 ble det produsert rundt 165 millioner smolt i Norge. 9,5 millioner av disse ble produsert i Troms og Finnmark, mens det reelle behovet i regionen var 22,8 millioner smolt. Produksjon lavere enn antallet etterspurt fisk, fører til behov for å frakte smolt over lengre avstander, og brønnbåter blir i stor grad brukt til dette i Norge. Smolt blir også transportert på vogntog, ofte fra landanlegg uten tilgjengelighet for skip.
I 2007 ble MS «Ronja Superior» den første brønnbåten til å ta i bruk dieselelektrisk fremdriftssystem, som raskt ble populært i resten av brønnbåtnæringen. Fjorten år senere, i 2021 ble verdens første hybride brønnbåt, MS «Ro Vision», levert til det norske brønnbåtrederiet Rostein. Rostein ble for øvrig verdens største brønnbåtrederi i 2020, med en flåte på rundt 15 brønnbåter.
Norske brønnbåter som tas ut av bruk, blir ofte solgt til andre land, for eksempel Chile.
Brønnbåter i Chile
Brønnbåter brukes også i Chile i forbindelse med oppdrett av fisk. Før brønnbåtene ble tatt i bruk ble fisken, på samme måte som i Norge, transportert i kasser. De første brønnbåtene ble tatt i bruk på starten av 2000-tallet. Skipene hadde en lastekapasitet på rundt 450 m³, tilsvarende 50 tonn fisk. Systemene om bord var enkle, og det ble blant annet benyttet vakuumpumper for å pumpe fisken om bord. Det var i starten lavt fokus på vask og biosikkerhet. I 2005 ble eldre fiskefartøy bygget om til brønnbåter. Disse skipene var ikke tilfredsstillende. De var blant annet dyre i drift, vanskelige å manøvrere og lite miljøvennlige.
I 2012 hadde Chile en total brønnbåtkapasitet på rundt 25 000 m³. Åpen transport av levende fisk ble forbudt, og skipene måtte operere med lukkede eller delvis lukkede system.
Magne Lerø
Magne Lerø (født 7. april 1954) er en norsk redaktør og forfatter. Han er redaktør og eier av Ukeavisen Ledelse, nettavisen Dagens Perspektiv, bransjeavisen Dagligvarehandelen og magasinet Plot gjennom selskapet Medier og Ledelse AS.
Brønnbåt
Brønnbåter i Chile
En del av teknologien som brukes i Chile har røtter i Norge. Skipsverftet Asenav, som ligger i Valdivia, bygger noen av sine brønnbåter basert på det norske Vik-Sandvik designet. Noen eldre brønnbåter er også hentet fra Norge. I tillegg til selvstendige Chilenske brønnbåt-selskap, opererer også norsk-eide selskap i Chile. Sølvtrans Chile ble etablert som et av de første brønnbåtrederiene i Chile, i 2005. Selskapet har per 2019 fem brønnbåter. Selskapet transporterer fisk fra Nord-Chile til Sør-Chile.
Magne Lerø
Lerø har vært direktør i Vårt Land, administrerende direktør på Lovisenberg Diakonale Sykehus og i stiftelsen Diakonissehuset Lovisenberg, forlagssjef i Verbum og Genesis og informasjonssjef i Norges KFUK-KFUM. Han har også vært styremedlem og i flere bedrifter og organisasjoner. Han var i 2001 medlem av Menighetsfakultetets forstanderskap.
Brønnbåt
Brønnbåter i Chile
Næringen vokser stadig. I 2019 hadde Chile en total lastekapasitet i brønnbåtene tilsvarende 50 000 m³. Kun noen av skipene kan utføre avlusning, telling og sortering, de fleste skipene er kun utstyrt for å transportere fisken.
Magne Lerø
Lerø var tidligere ansvarlig redaktør og daglig leder i Ad Fontes Medier AS, et datterselskap av Mentor Medier, og var gjennom dette ansvarlig redaktør for blant annet Økonomisk Rapport, Ukeavisen Ledelse, Gründer og Ny Tid. Disse publikasjonene hadde egne underordnede redaktører bortsett fra Ukeavisen Ledelse, der Lerø selv var ansvarlig redaktør.
Lerø har teologisk embetseksamen fra Det teologiske menighetsfakultet og Master of Management fra Handelshøyskolen BI. Han har skrevet artikler i flere fagbøker, senest i 2015 i Politiledelse og Helt med - I samme fellesskap uavhengig av funksjonsevne.
Afghanistans Nasjonalsang
Soroud-e melli
Ludvig barnet
Bakgrunn
Ludvig ble født i september eller oktober 893 i Altötting i hertugdømmet Bayern. Han var den eneste legitime sønnen til kong Arnulf av Kärnten og hans hustru Ota. Han hadde minst to brødre: hans eldre, illegitime halvbror Zwentibold ble satt til å styre Lotharingia i 895, og hans andre bror, Ratold, styrte kortvarig kongeriket Italia. Bakgrunnen til Ratold, hans mor og alder, er ukjent.
Konge i seks årsalderen
Da hans far døde i 899 ble Ludvig kronet i Forchheim den 4. februar 900. Det var den eldste østfrankiske kroningen hvor det er bevart skriftlig dokumentasjon. Ludvig hadde en svak personlig fysikk og konstitusjon, og var ofte syk. Styringen i regjeringen var helt og holdent i hendene på andre, adelsmenn og biskoper. At han i det hele tatt ble kronet som konge i en alder av seks var at adelen kunne dominere han helt og holdent. Offisiell verge for Ludvig var Hatto I, erkebiskop av Mainz. Hans mor Ota ble bevisst holdt utenfor regentskapet, og hun bare forsvinner ut av historien. Hun døde enten antagelig i 903 og ble gravlagt i Regensburg.
De to som sto Ludvig nærmest som hans «rådgivere» var erkebiskop Hatto av Mainz og Solomo III, biskop av Konstanz. Det var disse to som sikret at det kongelige råds beslutninger favoriserte adelsslekten konradinene, navngitt etter hertug Konrad av Thüringen (hans hustru Glismod kan muligens ha vært en datter av Arnulf), og imot babenbergerne i saken om hertugdømmet Franken (et av fem stamhertugdømmer i Østfrankerriket). De utnevnte Ludvigs (antagelige) nevø Konrad av Franken som hertug. I 903 kunngjorde Ludvig Raffelstetten tollreguleringer (eller på latin, Inquisitio de theloneis Raffelstettensis), den første dokumenterte tollreguleringen i den østfrankiske delen av Europa. Dokumentet har sitt navn fra Raffelstetten, en tollport på Donau, noen få km nedstrøms fra Linz, i dag en del av byen Asten i Østerrike.
Madjarer
I 900, under de ungarske invasjonene av Europa, herjet madjarere i Bayern. En annen gruppe madjarer ble beseiret av markgreve Luitpold av Bayern og biskop Richer av Passau. I 901 herjet de hertugdømmet Kärnten. I 094 inviterte Ludvig (eller hans rådgivere) Kurszán, madjarernes kende, «samkonge», med Árpád, til forhandlinger ved elven Fischa (en sideelv av Donau i dagens Østerrike), men da de ankom ble både Kurszán og hans følge ble myrdet.
Det minsket ikke nye herjinger fra madjarere, heller tvert imot: i de neste årene kom det stadig nye bølger av angrep. I 907 invaderte den bayerske dagens Ungarn og ble hardt beseiret, og markgreve Liutpold og mange adelsmenn ble drept i slaget ved Pressburg som varte i tre dager. Slaget er blitt tolket som det viktigste i Ungarns tidlige historie og ga grunnlaget for kongedømmet Ungarn. Året ble Sachsen og Thüringen, i 909 ble Alamannia rammet. Da de kom tilbake klarte hertug Arnulf I av Bayern å påføre dem et nederlag, men i 910 beseiret madjarerne Ludvigs hær i slaget ved Augsburg. Ludvig forsøkte selv å ta en form for militær kontroll da han var blitt eldre, men han hadde liten suksess mot madjarerne. Hans hær ble fullstendig utradert ved Ennsburg i 907.
Ludvig dør
I en tilstand av desperasjon, muligens påført av en alvorlig depresjon, døde Ludvig i Frankfurt am Main den 20. eller kanskje 24. september 911, kun 16 eller 17 år gammel. Han ble gravlagt i Sankt Emmeram-klosteret i Regensburg hvor hans far og mor var blitt gravlagt. Hans død førte til en slutt for den østlige (tyske) grenen av karolingerslekten.
Det vakuum som ble etterlatt i det karolingiske øst ble til sist fylt i 919 av slekten til Henrik I av Sachsen, kjent som Henrik fuglefangeren, som var en fetter, og betydde begynnelsen på det ottonianske dynasti. Imidlertid valgte hertugene i Østfrankerriket i 911 Konrad av Franken som konge av østfrankerriket mens adelen i Lotharingia valgte Karl den enfoldige som konge av Vestfrankerriket. Det var i praksis begynnelsen på den endelige delingen av Frankerriket i det som ble de moderne statene Tyskland og Frankrike.
UVERworld
UVERworld (ウーバーワールド U-BA-WA-RUDO) er et japansk band kjent for sin blanding av musikksjangre som for eksempel hard rock, rap, elektronisk, og beat-boxing. UVERchan, bandets maskot, er en oppdiktet figur og kan karakteriseres som en bjørneflaggermus, som man kan finne på flere av bandets cover.
Biografi
Det fem mann store bandet kjent som «UVERworld» ble startet først i 2003, og var da kjent som «Sangoku Road». Bandet bestod opprinnelig av sju medlemmer, og ga ut en demo-CD, som endte opp med å selge 3 000 kopier. Uheldigvis forlot to av bandmedlemmene gruppen, nemlig en saxofononist og en annen vokalist. Etter innskrenkningen av bandet, forandret de navnet sitt til «UVERworld».
Den 25. januar 2006 kom «just Melody», deres tredje singel, inn på 17.-plass på Oricon-lista. Tre uker senere ble «UVERworld» sitt første album, «Timeless» sluppet, som gikk rett inn på topp ti, nemlig nummer fem og solgte 60 000 kopier. Etter en pause på tre måneder slapp bandet singelen «Colors of the Heart» som er det tredje åpningstemaet i «BLOOD+», en anime-serie basert på den animerte filmen «Blood: The Last Vampire». Singelen debuterte som nummer tre og er den til nå høyeste plasseringen en UVERworld singel noen gang har nådd. Deres siste utgitte singel, «SHAMROCK», kom 2. august 2006 på det japanske markedet. En ny singel, "kimi no suki na uta", kommer etter planen å bli utgitt i løpet av november.
Foreldreundersøkelsen
Foreldreundersøkelsen er en nettbasert spørreundersøkelse fra Utdanningsdirektoratet for foreldre/foresatte til barn i grunnskolen og i Vg1 i videregående opplæring.
Foreldreundersøkelsen er utviklet i samarbeid med KS, Utdanningsforbundet, Foreldreutvalget for grunnskolen og Elevorganisasjonen. Foreldreundersøkelsen er frivillig og skolen bestemmer selv om den vil gjennomføre undersøkelsen.
Undersøkelsen oppfordrer elevenes foresatte til å gi en vurdering av elevenes læringsmiljø og samarbeidet mellom hjem og skole.
Se også Elevundersøkelsen, Lærerundersøkelsen og Lærling- og instruktørundersøkelsen.
Michael John Smith
Mellom 1960 og 1967 studerte Smith på Ockendon Courts County Secondary Modern School i Essex. Senere begynte han ved universitetet i Surrey hvor han ble uteksaminert i 1971 med en grad i elektroteknikk.
De tre tiltalepunktene som han ble dømt etter er knyttet til å kommunisere og publisere materiale til det formål å skade sikkerheten eller interesser til den britiske staten. Smith sluttet seg til Det britiske kommunistpartiet i 1972.
I 1975 ble Smith sekretær for det kommunistiske ungdomsforbundet sin avdeling i Kingston.
Bergkunsten i Kondoa
Bergkunsten i Kondoa ligger i masaienes område ved Riftdalen. Området omfatter mer enn 150 naturlige overbygg på et område på 2 336 km². Veggene i disse semihulene inneholder et rikt utvalg av bergkunst, hvorav noe er minst 2 000 år gammelt. Bildene avspeiler de sosio-økonomiske og kulturelle skiftene som har vært i området, fra en jeger/sanker-kultur til en landbrukende kultur. Noen av hulene og motivene antas å ha, eller ha hatt, en rituell betydning.
135-film
Ruller med 135-film selges innelukket i en lystett metallkassett med 24 eller 36 bilder som gjør det mulig å lade fotoapparater med filmen i dagslys. Filmen er rullet opp på en spole inne i kassetten og stikker ut gjennom en smal spalte utstyrt med sorte fiber for at ikke lys skal trenge inn. For å bruke filmen plasseres kassetten i en fordypning på høyre side i kamerahuset. Filmen trekkes deretter ut gjennom spalten og festes til en spole på venstre side i kameraet. Når alle bilderuter på filmen er eksponert, må filmen spoles tilbake inn i kassetten igjen. Kassetten beskytter den eksponerte filmen mot lys og mekanisk påvirkning inder transport til laboratorium for fremkalling.
135-film for stillbilder har samme dimensjoner og perforering som 35 mm kinofilm.
Louiseordenen
Louiseordenen (tysk: Königlich Preußische Louisenorden eller Louisenorden) er en prøyssisk orden innstiftet 3. august 1814 av kong Fredrik Vilhelm III av Preussen. Etableringen skjedde til minne om hans avdøde hustru, dronning Louise, og har navn etter henne. Ordenen belønnet kvinner, som hadde utmerket seg i krigen mot Napoléon, og regnes som en dameorden. Innsats i senere kriger ble også belønnet med Louiseordenen og fra 1865 ble den også tildelt for fortjenstfull innsats i fredstid. Ordenen var den fremst for kvinner i Preussen og Det tyske keiserrike. Den ble administrert av et ordenskapittel under ledelse av et medlem av kongehuset.
135-film
Historie
35mm-film for kinofilm ble opprinnelig utviklet i Thomas Edisons laboratorium av William Kennedy Laurie Dickson i 1892. Dickson tok utgangspunkt i 70 mm filmformatet som ble levet av George Eastmans Kodak. Han delte 70 mm filmen på langs og fikk på den måten to striper som hver hadde en bredde på 35 mm. Hver enkelt filmrute var på 24 x 18 mm, tilsvarende det som i dag kalles for halvformat.
Louiseordenen
Inndeling
Louiseordenen hadde opprinnelig én klasse, men ble i 1865 delt i to avdelinger, der andre grad var delt i to klasser. Ordenens tre trinn var deretter:
135-film
Historie
Ganske snart dukket det opp kameraer for stillbilder som tok utgangspunkt i 35mm-film. Et patent for et slik kamera ble gitt til Leo, Audobard og Baradat i England i 1908. Det første serieproduserte kamera som benyttet 35mm-film var Homeos, et stereo-kamera, som var i produksjon mellom 1913 og 1920, og tok stereo-par med format 24 x 18 mm.
Det selskapet framfor noe som bidro til å gjøre dette filmformatet populært for stillbilder er Leitz i Wetzlar. Selskapets sjef for produktutvikling, Oskar Barnack, begynte rundt 1913 å eksperimentere med 35mm-film i ulike kameraer. Pga. kinofilmes popularitet var formatet billing og lett tilgjengelig. I 1923 ble en liten serie (serienummer 100 til 130) av det som skulle bli Leica-kameraet produsert, og i 1925 startet ordinær serieproduksjon. Leica hadde et negativformat som målte 36 x 24 mm. Leica var på ingen måte det eneste stillbildekameraet som benyttet dette formatet på denne tiden, men fordi Leica-kameraene ble kjent for presisjonsmekanikk, objektiver av høy kvalitet, og fordi mange kjente fotografer tok merket i bruk, ble Leica raskt det mest anerkjente merket som benyttet 35mm-film.
Louiseordenen
Insignier
Ordenstegnet for Louiseordenen består av et svartemaljert kors med utbøyde armer. Korset har en blåemaljert midtmedaljong med bokstaven L i en krans av sju stjerner. På revers står årstallene for krigene ordenen ble tildelt for. Ordenstegnene for de lavere grader var uten emalje. 2. avdeling, 1. klasse kunne tildeles med eller uten krone. Ordenstegnet ble båret i sløyfe på brystet.
135-film
Historie
I 1934 introduserte imidlertid Kodak en kassett med 35mm-film som kunne settes inn i kamera i dagslys. Denne kassetten med 35mm-film fikk av Kodak modellbetegnelsen 135. Kassetten var konstruert slik at den passet både i kameraer fra Leica og fra Contax, i tillegg til det kamera den var konstruert for: Kodak Retina.
Louiseordenen
Insignier
Ordensbåndet er hvitt med svarte striper ved kantene. Dette er fargene i Preussens riksvåpen og flagg.
EM på skøyter 1957, menn
EM på skøyter 1957, menn ble avholdt på Bislett stadion i Oslo, Norge den 2. og 3. februar 1957 med 32 deltagere fra 9 nasjoner.
Louiseordenen
Tildeling
Antallet mottagere av ordenen var begrenset, slik at ordenen maksimalt kunne ha 100 prøyssiske kvinner som medlemmer. Etter at ordenen i 1865 ble inndelt i flere trinn, kom også annen type innsats enn i krigstid i betraktning for tildeling. Ordenen ble tildelt kvinnelige medlemmer av fyrstehusene, men medlemskap var ellers åpen for kvinner fra alle samfunnslag.
135-film
Historie
Retina-kameraet og kassetten som kunne settes inn i kamera i dagslys var oppfunnet av Dr. August Nagel som arbeidet for Kodak AG Dr. Nagel Werk in Stuttgart. Nagel hadde utviklet denne teknologien i sitt eget selskap, som ble kjøpt opp av Kodak og fusjonert inn i Kodaks tyske datterselskap i 1931.
EM på skøyter 1957, menn
Sammenlagt
NCxx = ikke kvalifiserte for den avsluttende 10 000 meteren
135-film
Historie
Etter introduksjonen av Kodaks filmkassetter økte populariteten på formatet kraftig, og det ble raskt det mest utbredte småbildeformatet. I tillegg til målsøkerkameraer som Leica, ble 135-film også det foretrukne filmformatet for en rekke rimelige kompaktkameraer. Fra og med 1950-tallet er 135-film benyttet som filmformat i de speilreflekskameraene som praktisk talt var enerådende blant presse- sports- og naturfotografer fram till 2000-tallet (da digitale modeller begynte å få innpass blant slike fotografer). Både i Tyskland og Japan vokste det på denne tiden fram en rekke bedrifter som spesialiserte seg på å lage objektiver tilpasset bildesirkelen for 135-film.
Gjennom tidene har særlig Kodak lansert ulike filmformater som alternativ til 135-film, blant annet 828, 126, 110, Disc film og APS, men ingen av disse har oppnådd samme suksess.
I dag, når digitale kameraer har supplert film, brukes bildesensorer av mange ulike størrelser. De mest populære digitale speilreflekskameraene benytter en bildesensor som er noe mindre enn halvformat (typisk 23.6 x 15.8 mm). Det eksisterer imidlertid digitale kamera som har bildesensorer med samme dimensjoner som 135-film (36 x 24 mm), og som derfor kan benytte objektiver konstruert for 135-film og oppnå samme utsnitt. Eksempler på slike digitale kameraer er Canon 1D X mark iii, Kodak DCS Pro 14n, Leica M9, Nikon D3s, og Sony Alpha A900.
Referanser
Format 35 mm
Kongsberg Sølvverk
Kongsberg Sølvverk er et tidligere gruveselskap som ble startet i 1623 og formelt opprettet ved kongelig resolusjon i 1624. Verket er blant Norges eldste bergverk og var ett av de største i Europa. Hele 1 000 kilometer med gruveganger ble bygget, med jernbanelinjer i flere av stollene. Sølvverket regnes som Norges største bedrift i førindustriell tid og nådde et omfang av om lag 300 sjakter og mellom 1 500 og 2 000 skjerp. Kongsberg Sølvverk var i kontinuerlig drift til 1958. Sølvverket er fredet som kulturmiljø etter kulturminneloven.
Driften av Kongsberg Sølvverk foregikk vesentlig i gruvekompleksene Underberget og Overberget, og resultatene svingte mellom 2–12 tonn sølv per år. Den samlede produksjon fra Kongsberg Sølvverk beløper seg offisielt til vel 1 350 tonn sølv, men det er sannsynlig at det reelle uttaket var større. Sølvforekomstene var vesentlig gedigent sølv, delvis som del av en kompleks malm knyttet til mektige ganger i berget.
Historie
Fra starten ble berget drevet ut med fyrsetting i tillegg til fysisk uthakking med hammer og meisel. Det ble eksperimentert med krutt fra 1659, regulær kruttdrift fra 1681.
Gruvedrift i det spesielt harde Kongsberg-fjellet var kapital- og kraftkrevende, så verket gjennomgikk i hele sin driftstid konstant teknologisk utvikling for å effektivisere produksjonen. Før elektrisiteten kom, sørget et omfattende kunstig damanlegg med renner og vannhjulsdrift for kraft til gruvenes heissystemer.
De stadig dypere gruvene krevde drift av stoller for uttransportering av malm, vanndrenering og utlufting av avgasser fra fyrsettingene. Virksomheten var i begynnelsen dominert av tyskere som ble rekruttert fra saksiske bergverk. Gruvene ble gitt tyske navn og administrert etter mønster av hevdvunne tyske bergrettstradisjoner. Utviklingen av verket var høyt prioritert av den dansk-norske staten, og Norges første offentlige kjerrevei ble bygget i 1624 til Hokksund som transportvei for gruveselskapet.
I 1630 ble det funnet gull i Braunschweig-gruven. Funnene var så lovende at det etter hvert ble investert mye penger i gullgruven Beständige Liebe (= Evig kjærlighet) i Svartås-området, rundt 3 km fra Kongsberg sentrum. Gruven gikk 70 meter ned, men det ble bare funnet nok gull til noen få mynter. Utover 1600-tallet utviklet denne gullutvinningen seg til en økonomisk skandale. Det ligger helt ulike geologiske prosesser bak forekomstene av gull og sølv på Kongsberg, men stort sett var gullfunnene elektrum, en legering av gull og sølv, kjent fra dødsmasker på egyptiske mumier.
Bergverksarbeidet var forferdelig, og de ansattes eneste privilegium var sykelønns- og pensjonsordningen med halv lønn. De som arbeidet i selve Kongsberg, hadde en arbeidsdag fra kl 4 morgen til kl 17, med innlagte hvilepauser. Lørdag var arbeidsdagen en time kortere. Morgenskiftet utenfor byen begynte kl 5:30, eller kl 6 i gruver som lå lenger fra byen. Noen måtte stå opp kl 3 om natten for å rekke frem til morgenskiftet. Nisten lå i lommen, på ryggen hang en kagge med tynt øl. Arbeideren bar med seg hakke og fakkel. Bruddet kunne befinne seg flere hundre meter nede i fuktige, iskalde sjakter, en voldsom overgang når arbeideren ofte hadde gått seg varm og svett. Arbeidsulykker skjedde ukentlig. Stiger raste sammen så arbeiderne falt ned. Når heisanordningene raste sammen, styrtet digre malmtønner nedover og ramte arbeiderne med ødeleggende kraft. De fleste ulykker skjedde under selve malmbrytingen, iblant ved sprengning, der folk ble ramt av løse blokker, eller ladningen gikk av for tidlig, som da kruttsekken på ryggen av en arbeider ble antent og sprengte ham i filler. En skyteulykke kostet en mann en fot og en arm og begge øynene, slik at han måtte ledes omkring i byen av barna sine. Brytingen kunne også skje ved oppvarming, der et kraftig bål ble tent inn mot klippen. Når denne var glohet, måtte arbeiderne hakke løs så mye masse som mulig før steinen kjølnet. Bålet reduserte oksygenet ytterligere i den allerede dårlige luften som også var tykk av røyk og støv. Rosted skrev at bergmennene hostet opp noe som lignet bek eller tjære, og utviklet symptomer som lar seg gjenkjenne som lungekreft, silikose, kronisk bronkitt og kanskje tuberkulose. Tørsten kunne også drive arbeidere til å drikke av det skadelige, sterkt mineralholdige vannet som rant fra bruddene. Morgenskiftet var over i totiden, og ettermiddagsskiftet holdt på til noe over midnatt. Berglegen hadde to timer hver morgen avsatt til å undersøke sykdom og skader hos arbeiderne. Arbeidere med lettere luftveissykdommer fikk utlevert «ståsedler» som ikke tillot sykefravær, men ga rett til en viss mengde gratis medisin. De sengeliggende mottok «kranksedler», men fikk samtidig lønnen halvert, slik at dette var siste utvei. Kongsbergs sykehus hadde bare 5-10 sengeplasser, reservert for gamle, fattige, kronisk syke og folk med kjønnssykdommer.
På 1700-tallet kom sølvverket på norske hender, og driften ble jevnere. I fire mils omkrets var bøndene forpliktet til å arbeide for verket. Mot «rimelig betaling» måtte de påta seg pliktkjøring, hogge ved og brenne trekull. Det het det at funksjonærene lurte arbeidere med regnestykket 4 + 5 = 19 for hva de betalte ut i varer. Det samlet seg opp mye sinne blant sølvverksarbeiderne som en gang truet bergskriveren: «Lønn skal du skaffe oss, ellers drar vi tarmene ut av livet på deg.» Han klarte å rømme ved hjelp av to menn som dro ham opp gjennom skorsteinen i bryggerhuset. Rundt år 1800 var hver tiende sølvverksarbeider en gutt under femten år.
Driften ved verket nådde en topp i 1770-årene da over 4 000 personer var direkte knyttet til produksjonen. 1750-årene, 1760-årene og 1770-årene var sølvverkets storhetstid. I 1805 ble gruvedriften innstilt etter flere år med fallende sølvforekomster til tross for betydelige investeringer. På grunn av den sosiale nøden som fulgte nedleggelsen, opprettet staten i 1806 et ekstraordinært fattigvesen for de tidligere ansatte ved bergverket. Jacob Aall lyktes i å få innført en ny bergverkslov og forbedret driften ved sølvverket.
I 1810 la en stor bybrann mye av bergstaden Kongsberg i aske. I 1816 ble gruvedriften gjenopptatt, om enn i mindre skala enn tidligere. Man forlot ideen om bred drift på mange gruver og valgte å satse på færre og mer sølvsikre gruver. Kunnskapen om hvor sølvet var mest sannsynlig å finne ble nå også stadig mer treffsikker. Det ble gjort betydelige nye malmfunn særlig i 1830-årene og 1860-årene. Den spesielt rikholdige Kongens gruve ble drevet til en dybde av over 1 000 meter. Verket utvant sølv helt frem til nedleggelsen, men fallende sølvpriser skapte etter hvert årvisse underskudd som ble begrunnelsen for det endelige stortingsvedtaket om nedleggelse 17. mars 1957. Da hadde selskapet i flere år tjent mer på sine store skogeiendommer enn på selve gruvedriften.
Dagens situasjon
Anleggene er nå nedstengt og åpningene delvis gjenmurt. En liten del er omgjort til museum og turistattraksjon under Norsk Bergverksmuseum på Kongsberg. De av sølvgruvene som er åpne for publikum, ligger i Saggrenda, 8 km fra Kongsberg sentrum. Her frakter et gruvetog besøkende 2,3 km inn i berget.
I 2013 ble en mann dømt til fengsel i ett år og to måneder etter å ha tatt seg ned i de stengte gruvene og stjålet sølv og krystaller. Den ene inngangen ble i ettertid blokkert med en stor stein, men nye innbruddstyver gravde seg forbi den i 2017. Sølvet fra Kongsberg er ettertraktet blant samlere, og på lukkede nettsteder omsettes det for millionbeløp.
Geologi
Kongsberg sølvgruver finnes i utkanten av Oslofeltet, der malm ble dannet ved utfelling av mineraler fra oppløsninger fra aktive vulkaner.
Laura Mononen
Laura Mononen (født Laura Ahervo; 5. oktober 1984 i Lojo) er en finsk tidligere langrennsløper som representerte Hameenlinnan Hiihtoseura.
Karriere
Mononen deltok ved junior-VM på ski 2004 på Stryn, der hun kom på 39.-plass på 15 km klassisk. Hun deltok i to renn i Skandinavisk Cup i desember 2007, der hun fikk en 13.-plass på 10 km som beste plassering.
Ved det finske mesterskapet i 2009 kom hun på 22.-plass på sprinten. Hun deltok også på 10 km klassisk, der hun kom på 9.-plass, og på 15 km jaktstart der hun kom på 6.-plass. På 30 km fri teknikk kom hun på 4.-plass. Hun debuterte i verdenscupen 8. mars 2009 i Lahtis, der hun kom på 56.-plass på 10 km fri teknikk. Året etter kom hun på 15.-plass på sprinten ved det finske mesterskapet 2010. Her kom hun for øvrig på 11.-plass på 5 km fristil og 5.-plass på jaktstarten. På 30 km klassisk ved det finske mesterskapets del to i mars kom hun på 10.-plass.
Hun fikk flere gode plasseringer ved Skandinavisk cup 2010/2011. I estiske Jõulumäe kom hun på 3.-plass på 10 km klassisk i februar, og 4.-plass på sprinten. Hun kom også på 4.-plass på 10 km i Madona. Hun fikk bronse på 30 km fri teknikk ved det finske mesterskapet i mars 2011, der hun for øvrig kom på 13.-plass på sprinten. Ved Skandinavisk cup 2011/2012 fikk hun to pallplasseringer; hun kom på 2.-plass på 10 km på Nes i januar 2012, og hun fikk to 3.-plasser i Albu i februar; på sprinten og på 10 km klassisk. Hun fikk igjen bronse på 30 km ved det finske mesterskapet i 2012 i Imatra, og hun kom på 4.-plass på sprinten dette året. På lagsprint tok hun sølvmedalje, sammen med Mary Hakala, og på stafetten vant hun gull sammen med Teija Lehtimäki og Maija Hakala.
Det ble én medalje på Mononen ved det finske mesterskapet i 2013; hun fikk bronse i lagsprint sammen med Maija Hakala. Hun endte på 4.-plass på 10 km, 5.-plass på sprinten, 8.-plass på 5 km klassisk og 5.-plass på 30 km fri teknikk. Hun vant et renn i Skandinavisk Cup 2012/13; 15 km fristil i Inari som ble arrangert 24. februar 2013. Ved det finske mesterskapet 2014 fikk hun to medaljer; hun vant 3 x 5 km stafett, og kom på 3.-plass på lagsprint sammen med Maija Hakala. Denne gangen fikk hun 4.-plass på 20 km klassisk, 5.-plass på sprinten, 7.-plass på 10 km klassisk og 14.-plass på 5 km fri teknikk.
I 2015 fikk hun bronse på 15 km klassisk ved det finske mesterskapet i langrenn. Hun fikk også en 4.-plass på 10 km fri teknikk.
Hun ble også tatt ut til å delta ved Ski-VM 2015 i Falun, der hun kom på 34.-plass på 10 km fri teknikk.
Where Is My Boy Tonight?
«Where Is My Boy Tonight?» er en amerikansk salme, skrevet av Robert Lowry. Den ble publisert i The Fountain (1877).
Norsk versjon
Den norske tittelen er «Hvor er mitt barn i kveld»
Western (magasin)
Western var et norsk magasin utgitt av Bladkompaniet i perioden 1956–80.
Skogstrømmen
Skogstrømmen er en elv fra J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard.
Adam Hansen
Adam Hansen (født 11. mai 1981 i Cairns) er en tidligere profesjonell australsk landeveissyklist. Han avsluttet karrieren sin for UCI WorldTourlaget Lotto Soudal etter 2020-sesongen for å satse på triatlon.
Skogstrømmen
Skogstrømmen er en stor elv som flyter gjennom den nordre delen av Myrkskog. Den begynner i Ered Mithrin langt mot nord, og flyter mot sørøst, helt til den møtte den Fortryllede elven like ved Thranduils bolig. Derfra fortsatte den mot øst til Langsjø ved Esgaroth, og der møtte den elva Celduin som kom fra Erebor, og sammen rant de videre sørover.
Adam Hansen
Han fullførte sin trettende Grand Tour på rad da han i september 2015 gikk i mål i Vuelta a España. Han slo dermed Bernardo Ruiz sin rekord fra 1957. I 2012, 2013, 2014 og 2017 var han den eneste som fullførte alle tre Grand Tours. Da han fullførte Giro d'Italia 2018, hadde han fullført 20 Grand Tours på rad.
Klimapolitikk
Klimapolitikk er politiske tiltak for å motvirke menneskeskapte klimaendringer, særlig global oppvarming, samt redusere skadevirkningene av slike endringer. I henhold til den norske regjering er «klimaendringene er en av vår tids største politiske utfordringer. Alle land må bidra med reduksjoner i utslippene for å begrense de menneskeskapte klimaendringene.» Klimapolitikk involverer ikke bare politiske avgjørelser på lokal og nasjonalt plan, men også forskningsaktivitet, korporativ lobbyvirksomhet, finansiering og kampanjer av og fra interesseorganisasjoner som miljøorganisasjoner og blant annet olje- og kullindustrien, som har til hensikt å påvirke politiske beslutninger og lovgivning verden over. Dette har på sin side ført til politisk debatt om det vitenskapelige grunnlaget for global oppvarming og menneskeskapte klimaendringer. For Norge har den norske regjeringen slått fast at Norge vil være et foregangsland i miljøpolitikken og derfor arbeide for en mer omfattende og ambisiøs internasjonal klimaavtale som skal etterfølge Kyotoavtalen.
I sin enkelhet betegner klimapolitikk aktiviteter og tiltak på politisk plan, som har som mål å få registrert og dokumentert en eventuell global oppvarming og tempoet denne skjer i. I tillegg finne ut hva som skjer med klimaet, da menneskeskapt aktivitet gir bidrag til at jordens gjennomsnittstemperatur stiger med noen grader celsius. Dessuten ved rimelig grad av politikerkonsensus anbefale målsettinger som kan minske den menneskeskapte påvirkningen.
Det viktigste vitenskapelige grunnlaget for internasjonal klimapolitikk er rapportene fra FNs klimapanel. Klimapanelet består av forskere som har klima som spesialitet. Det forventes å komme fram til resultater og anbefalinger som kan brukes til å utforme praktiske tiltak. Per 2010 har en konstatert at CO2-utslippene gir grunn til bekymring, og bør møtes med dempende tiltak. Det er utformet modeller og statistikker som viser scenarier om hva som kan skje hvis utslippene fortsetter i økende tempo.
På nasjonalt plan har klimapolitikken for det meste handlet om hvordan de internasjonale målene om reduksjon av karbondioksid (CO2)- og KFK-utslipp kan oppnås. Et sentralt tema her er erstatning av fossilt brensel i industri, transport og husholdninger med fornybare energikilder og energiøkonomisering. I mindre grad er fjerning av CO2 og en bedre forvaltning av karbonressurser i form av petroleum og skog satt i sammenheng med klimapolitikk.
Den mest utbredte holdningen i Europa er at utslippene av drivhusgasser, fremfor alt karbondioksid, bør reduseres for å unngå en for sterk oppvarming av jordens klima. Enkelte lands regjeringer – samt enkelte politiske grupperinger i mange land – går derimot inn for en passiv klimapolitikk, dvs. at de ikke vil sette i verk noen klimapolitiske tiltak. Dette gjelder i første rekke USA, med støtte spesielt fra Saudi-Arabia.
Ifølge klimaforskeres beregninger innebærer en manglende klimapolitikk at ødeleggelser og tap av menneskeliv som følge av blant annet mer ustabilitet i været og stigende havnivå vil øke dramatisk i løpet av de nærmeste tiårene.
Vespa
Vespa er et av de mest solgte scootermerkene gjennom tidene. Ved inngangen til år 2000 hevdet Piaggio at i alt 15 millioner Vespa-scootere var produsert siden starten i 1946. Vespa er blitt produsert på lisens i 14 ulike land. I Europa var lisensprodusentene fra 1950-tallet britiske Douglas, franske ACMA, tyske Hoffmann og senere Messerschmitt, og spanske Moto. I tillegg åpnet Piaggio sin egen fabrikk i Belgia etter 1957. Det ble også produsert Vespa på lisens i Sør-Amerika og Asia. Mest kjent er trolig produsenten Bajaj i India.
Alan Suddick
Alan Suddick (født 2. mai 1944, død 16. mars 2009) var en engelsk profesjonell fotballspiller som spilte som høyre indreløper.
Stanisław Lem
Stanisław Herman Lem (født 12. september 1921 i Lwów, død 27. mars 2006 i Kraków) var en polsk forfatter av satirisk og filosofisk sciencefictionlitteratur. Hans bøker er oversatt til 40 språk og er solgt i over 27 millioner eksemplarer.
Lems mest kjente roman Solaris er filmet av Andrej Tarkovskij: Solaris (1972) og Steven Soderbergh: Solaris (2002).
Biografi
Stanisław Lem ble født i Lwów i Polen i 1921 (nå Lviv, Ukraina). Lem var legesønn og hadde jødiske aner, men han ble oppdratt som katolikk. Senere ble han ateist av det han senere kalte moralske grunner. Han studerte medisin ved det Universitetet i Lwów (Uniwersytet Lwowski), men studiene ble avbrutt av andre verdenskrig.
Under den tyske okkupasjonen måtte Lem skaffe seg falske papirer for å unngå å bli sendt i konsentrasjonsleir på grunn av sin jødiske avstamning. Han arbeidet som bilmekaniker og sveiser, samtidig som han deltok i motstandsbevegelsen. I 1944 ble Lwów innlemmet i Sovjetunionen. Lem ble tilbakeført til Polen i 1946. Han studerte deretter medisin ved Det jagellonske universitet i Kraków.
Etter å ha fullført studiene bestemte han seg for ikke å ta avsluttende eksamen, for å unngå å bli utskrevet som militærlege. Han arbeidet som vitenskapelig assistent ved Konwersatorium Naukoznawcze i Kraków, hvor han jobbet med anvendt psykologi og vitenskapelig metode. Senere arbeidet han med kybernetikk. I denne perioden produserte han en betydelig mengde vitenskapelige arbeider, samtidig som han skrev litteratur på fritiden.
I begynnelsen av sin litterære karriere skrev Lem lyrikk og realistiske romaner. Hans karriere som sciencefictionforfatter begynte for alvor på 1950-tallet. Det var imidlertid først etter Andrej Tarkovskijs filmatisering av Solaris at hans sciencefictionverker for alvor fikk oppmerksomhet i vesten og ble oversatt til vestlige språk. Det er blitt hevdet at han i en periode på 1970-tallet var den videst leste siciencefictionforfatteren i verden.
Under unntakstilstanden i Polen i 1982 forlot Lem landet. Han oppholdet seg et år i Tyskland, hvor han arbeidet og studerte ved Das Wissenschaftskolleg von Berlin. I 1983 flyttet han til Wien, hvor han oppholdt seg inntil han returnerte til Polen i 1988. I denne perioden skrev han sine siste sciencefictionromaner, Pokój na Ziemi og Fiasko (begge 1987).