cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zhongfang
Zhongfang (kinesisk: 中方县; pinyin:  Zhōngfāng Xiàn) er et fylke i provinsen Hunan i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Huaihua.
Befolkningen var på 255,900 innbyggere i 1999.
Samferdsel
Kinas riksvei 209 løper gjennom området. Den begynner i Hohhot i Indre Mongolia, krysser gjennom provinsene Shanxi, Henan, Hubei, Hunan og ender opp i havnebyen Beihai i Guangxi.
Éliane Droubry
Éliane Droubry (født 24. november 1987) er en ivoriansk svømmer.
Hun representerte Elfenbenskysten under Sommer-OL 2004 i Athen, der hun ble utslått i forsøksheatet på 50 meter fri.
Sade Daal
Sade Daal (født 30. september 1988) er en surinamsk svømmer.
Hun representerte Surinam under Sommer-OL 2004 i Athen, der hun ble utslått i forsøksheatet på 50 meter fri.
Dronning Julianas innsettelsesmedalje
Dronning Julianas innsettelsesmedalje er en nederlandsk minnemedalje innstiftet 13. august 1948 i anledning av Julianas innsettelse som dronning av Nederland. Innsettelsen fant sted 6. september 1948.
En innsettelsesmedalje ble første gang utdelt i forbindelse med innsettelsen av dronning Wilhelmina i 1898. Senere er slike medaljer også utgitt til innsettelsen dronning Beatrix i 1980 og kong Willem-Alexander i 2013.
Utforming
Medaljen er i sølv og bærer på forsiden dronning Julianas og prins Bernhards venstrevendte dobbeltportrett. De to er avbildet uten krone og bærer heller ingen andre insignier. Forsiden har ingen tekst. Baksiden bærer dronningens kronede monogram, med innskriften «INHULDIGING 6 SEPTEMBER 1948» i en bue under, det hele med omskriften «JULIANA KONINGIN DER NEDERLANDEN».
Medaljen er opphengt i et oransje bånd med to blå striper i midten og striper i rødt, hvitt og blått langs kantene. Båndet er i fargene til Huset Oranien-Nassau, oransje og blått, og har samtidig fargene til Nederlands flagg ved kantene.
Medaljen er designet av skulptøren Nel Klaassen. Den ble produsert ved Koninklijke Nederlandse Munt i Utrecht.
Tildeling
Dronning Julianas innsettelsesmedalje ble tildelt kongelige og andre gjester ved innsettelseshøytidelighetene. Den ble også tildelt hoffets tjenerstab og militære, samt andre som var involvert i forberedelsene til og gjennomføringen av den seremonielle innsettelsen. Det ble til sammen utdelt 3,240 eksemplar av medaljen.
Kong Olav ble tildelt Dronning Julianas innsettelsesmedalje.
Great Wall Airlines
Great Wall Airlines Company Limited (kinesisk: 長城航空) er et cargoflyselskap basert i Shanghai i Folkerepublikken Kina. Det har cargoflyvninger til utenlandsdestinasjoner i Europa, USA og Asia. Hovedbasen er Shanghai Pudong internasjonale lufthavn.
Flåte
Pr. mai 2010 omfattet Great Wall Airlines flåte følgende fly:
Det gamle Christiania
Det gamle Christiania er en bok om det gamle Christianias (dagens Oslos) historie fra grunnleggelsen i 1624 til 1814, utgitt av historikeren Ludvig Daae i 1871. Boken kom i nye opplag i 1891 og i 1924.
Ludvig Daae hadde opprinnelig skrevet en rekke artikler om det gamle Christiania under tittelen «Bidrag til Christiania Bys Historie» i Morgenbladet i årene 1868–1871. Disse artiklene ble i 1871 utgitt samlet i boken Det gamle Christiania. Boken ble i 1878 oversatt til nederlandsk og utgitt som en del av H. W. van der Meijs Wandlingen door Norwegen. I 1891 kom en ny utgave av Det gamle Christiania, denne gangen med illustrasjoner, og i 1924 utga Roar Tank en tredje utgave i forbindelse med byens 300-årsjubileum. Denne utgaven inneholdt også en bibliografi over Ludvig Daaes livsverk. Tank omtaler boken som «en straalende Række med Billeder, øst ud med en Haand, som var varm i Venskab og refsende mot dem, som efter hans Opfatning sveg det, som var Videnskabens hellige Love».
Longchuan (Heyuan)
Longchuan (kinesisk: 龙川县; pinyin:  Lóngchuān Xiàn) er et fylke i provinsen Guangdong i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Heyuan.
Samferdsel
Den viktige jernbanelinjen Jingjiubanen har stoppested her på sin ferd fra Beijing vestbanestasjon til Kowloon i Hongkong. Denne linjen løper gjennom blant annet Hengshui, Heze, Shangqiu, Xinzhou (ved Wuhan), Jiujiang, Nanchang, Heyuan, Huizhou og Shenzhen.
Kinas riksvei 205 passerer gjennom området. Den begynner i Shanhaiguan i Hebei og ender opp sør i Shenzhen i provinsen Guangdong. Underveis er den innom blant annet Tangshan, Tianjin, Zibo, Huai'an, Nanjing, Wuhu, Sanming, Heyuan og Huizhou.
Embolemidae
Embolemidae er en familie av stilkvepser. Disse små, maurlignende vepsene er parasitoider. De er en ganske artsfattig familie i dag, men er en gammel gruppe, kjent fra 140 millioner år gamle fossiler. Fram til 2000 var det beskrevet 33 arter, senere har det kommet en del flere til. Fire arter er funnet i Europa og én i Norge.
Utseende
Små, gjerne rødlige eller svarte vepser. Hunnene er gjerne vingeløse og maurlignende. De kjennes lettest på at den fremre delen av ansiktet er kjegleformet framskytende og antennene festet tett sammen. Antennene er trådformede. Hodet er ganske lite, neppe bredere enn langt, i motsetning til hos den ellers lignende familien Dryinidae. Fasettøynene er ofte ganske små og runde, særlig hos vingeløse hunner. Forkroppen (thorax) er avlang, parallellsidig, flat på ryggsiden. Beina er nokså lange og kraftige, framlårene er tykke, men ellers ingen påfallende særtrekk, de mangler dryinidenes omdannede forfots-ledd. Vingene, for de vingede artene, er relativt små, avrundede, forvingen har et smalt vingemerke og en kvadratisk celle i midten, cellene lenger ute i vingen er åpne utover og lengdeårene når ikke helt til ytterkanten. Bakkroppen er nokså avlang, festet til forkroppen med en kort stilk (petiolus).
Levevis
Embolemidene er parasitoider. Lite er kjent om biologien, men i alle fall én art snylter på nymfestadiet av [sikader] (Auchenorrhyncha) av familien vedsikader (Achilidae), som utvikler seg under bark på døde trær. Flere arter, blant andre Embolemus ruddii, er funnet sammen med maur, men man vet ikke hvordan de lever.
Systematisk inndeling
Embolemidenes søstergruppe er familien Dryinidae. Ifølge Achterbeg & Kats (2000,) er skillet mellom slektene umulig å opprettholde og alle artene bør regnes til slekten Embolemus.
Frode Sulland
Sulland arbeidet tidligere hos Sivilombudsmannen og i Justisdepartementets lovavdeling, der han blant annet satt i sekretariatet for Straffelovkommisjonen til 1987. I 1994 ble han som advokat oppnevnt som medlem av Straffelovkommisjonen.
I Hestenes og Dramer & Co har Sulland profilert seg på straffesaker som sin tidligere sjef, Olav Hestenes. Sullands arbeidsområder er strafferett, prosedyre, forvaltningsrett, helse- og sosialrett, skolerett, erstatningsrett, barnevernsrett, familie-, arve- og skifterett. Sulland var forsvarer for Veronica Orderud i Orderudsaken.
VM i curling for kvinner 2019
Sveits vant mesterskapet etter å ha slått Sverige i finalen med 8-7. Sør-Korea tok bronsen etter å ha slått Japan i bronsefinalen.
Skarpsnogata (Oslo)
Skarpsnogata er en gate i bydel Frogner i Oslo som strengt tatt er på Skillebekk, men ved grensen til Skarpsno. Gaten er bare ett kvartal lang og går mellom Leiv Eirikssons gate og Bjørn Farmanns gate nedenfor Svoldergata. Nedenfor gaten er Skøyen–Filipstadlinjen, Drammenbanens gamle trasé inn mot Vestbanen.
Lee County (Virginia)
Lee Countys totale areal er 1 133 km² hvorav 0 km² er vann. I år 2000 hadde fylket 23 589 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Jonesville.
Skarpsnogata (Oslo)
Veien ble kalt Skarpsnoveien etter fergestedet Skarpsno i 1901, senere endret til Skarpsnogaden og Skarpsnogata. Opprinnelig var det planlagt vei langs jernbanen hele veien fra Framnesveien til Hafrsfjordgata på Skarpsno, men det ble med denne lille gatestumpen.
Lee County (Virginia)
Fylket ble grunnlagt i 1793 av land fra Russell County og er oppkalt etter guvernør Light Horse Harry Lee også kjent for sin bedrifter som leder for lette tropper under Amerikanske uavhengighetskrigen. Han var far til Robert E. Lee som var general og leder av Amerikas konfødererte staters styrker.
Skarpsnogata (Oslo)
Bare oversiden av gaten har bebyggelse, og nr. 2 (ark. Ivar Cock) er eneste hus med adresse hit. Bebyggelsen langs gaten er fra siste halvdel av 1890-tallet.
Frøya kulturskole
Frøya kulturskole er en kommunal skole med opplæring innen musikk, dans og visuelle fag. Skolen ble etablert i 1988 under navnet Frøya musikkskole.
1988-1998
Frøya musikkskole ble vedtatt etablert av Frøya kommunestyre som en kommunalt virksomhet. Undervisning startet høsten 1988, med tilbud i piano, orgel, trekkspill, sang og musikkbarnehage.
I 1989 ble det gjort avtale med de lokale kor og korps om kjøp av dirigenttjenester.
I løpet av perioden ble det etablert tilbud i tegning.
I 1997 ble det startet opp et rockeverksted i samarbeid med ungdomsklubben «Rorbua».
I løpet av perioden ble tilbudet i undervisningen utvidet til å omfavne mange instrumentgrupper. Sang, piano, orgel, trekkspill, messinginstrumenter, klarinett, fløyte, blokkfløyte, panfløyte, saksofon, gitar, bass-gitar, trommer og kirkeorgel.
Duane Loken
Duane Loken (født på 1950-tallet) er en amerikansk skuespiller og pop-artist som ble særlig kjent i Norge og Sverige på starten av 1980-tallet. Han ble først og fremst kjent fra rollen som Wolfpaw (Ulvefot) i en episode av western-serien Familien Macahan, som gikk på NRK i 1982 og 1983. Loken hadde på samme tid en kort pop-karriere og i 1983 og 1984 besøkte han Norge og Sverige, hvor han fikk en stor fan-skare.
Frøya kulturskole
1998-1999
Det ble gjort forsøk på å ansette en rektor til skoleåret, men det mislyktes å gjøre det. De mest engasjerte lærerne fortsatte med sine elever. På tross av dette opplevde musikkskolen en nedtur med sviktende elevpåmelding.
Duane Loken
Loken er halvt norsk og halvt commanche-indianer. Hans norske slekt kommer opprinnelig fra Fet, så flyttet de til Nittedal før de emigrerte til Minnesota. Det var ikke før de flyttet til Minnesota at forfedrene hans tok etternavnet Loken. Han hadde sin siste filmrolle i den svenske science fiction-filmen Gröna gubbar från Y.R. (1986), men har medvirket i noen kortfilmer etter det. I 1983 var han gjest i det norske ungdomsprogrammet I ruta og i 2006 ble han intervjuet i TV 2s nostalgi-programm Gylne tider, samt frokost-programmet God morgen, Norge!
Frøya kulturskole
1999-idag
Det lyktes Frøya kommune å engasjere en rektor til høsten 1999. I tillegg ble det for første gang ansatt en musikklærer i 100% stilling. I løpet av de to første årene lyktes det musikkskolen å registrere over 200 elever i musikkskolen.
I denne perioden ble undervisningstilbudet utvidet med tilbud på fiolin, dans og digitale medier. I tillegg samarbeidet musikkskolen med korps, kor, grunnskole, videregående skole, helsevesen og ungdomsklubben.
Duane Loken
Etter musikkarrieren etablert et firma i Los Angeles som leverer filmutstyr.
Frøya kulturskole
1999-idag
I løpet av disse årene skiftet Frøya musikkskole navnet, først til Frøya musikk og kulturskole, og senere til Frøya kulturskole.
Aktivitet
Frøya kulturskole har som mål å være et ressurssenter for kulturlivet i Frøya kommune, i tråd med rammeplan for kulturskolen. Frøya kulturskole deler sin aktivitet i følgende seksjoner:
Musikkundervisning
Kulturskolens hovedvirksomhet er å drive med individuell undervisning på sang eller på et instrument. Skolen tilbyr idag undervisning i sang, piano, orgel, trekkspill, kornett/trompet, eufonium, trombone, trommer, ukulele, gitar, el-gitar, og bass-gitar.
Visuelle fag
Frøya kulturskole har undervisningstilbud i tegning og digitale medier.
Dans
Frøya kommune har ikke pr dato egen dansepedagog, men de leier ressurser fra nabokommunen, Hitra, slik at tilbudet kan opprettholdes.
Lydstudio
Frøya kulturskole har bygd opp et lydstudio som brukes i sin egen undervisning såvell som et tilbud til kulturlivet ellers.
UKM
Frøya kulturskole er en sentral del av gjennomføringen av det lokale UKM mønstringen.
Bulgaria under Sommer-OL 2008
Bulgaria under Sommer-OL 2008. 70 sportsutøvere fra Bulgaria deltok i femten sporter under Sommer-OL 2008 i Beijing. Bulgaria kom på 42.-plass plass med en gull-, en sølv- og tre bronsemedaljer. Svømmeren Petar Stoychev var landets flaggbærer under åpningsseremonien.
San Jose
Byen er fra 1990-årene blitt kalt «The Capital of the Silicon Valley» (hovedstaden i Silicon Valley). Ishockeylaget San Jose Sharks kommer herfra. Det største universitetet er San Jose State University.
San José/San Jose er verdens mest brukte stedsnavn.
Sverdordenen
Sverdordenen (svensk: Svärdsorden) er en svensk orden innstiftet av kong Fredrik I i 1748 for belønning av militær tapperhet og fortjenester for forsvaret. Kongen er ordenens stormester. Sverdordenen var hvilende fra 1975 til 1. februar 2023.
Bakgrunn
Sverdordenen ble innstiftet samtidig med Serafimerordenen og Nordstjerneordenen, ved etableringen av et ordensvesen i Sverige i 1748. Den supplerer ved sin spesifikke militære innretting de to øvrige ordenene. Ordenens navn henviser til Sverdbroderordenen, som ordenen ble framstilt som en gjenoppliving av.
Sverdordenen var, sammen med Nordstjerneordenen, en av de første ordener inndelt i flere grader og er dermed en forløper for de moderne fortjenstordener. På den tid Sverdordenen ble innstiftet var fremdeles de énklassige ridderordener de vanligste. Serafimerordenen ble opprettet som en slik orden i én klasse.
Ved innstiftelsen ble Sverdordenen tildelt av kongen i samråd med riksrådet, men fra 1751 av skjedde tildelinger i ordenskapittelet og bare med kongens tilslutning.
Inndeling
Sverdordenen ble inndelt i flere grader, etter mønster av den franske Sankt Ludvigs orden. Ved innstiftelsen fikk ordenen to grader, kommandør og ridder. Dette ble senere utvidet, først i 1772 da graden storkorskommandør kom til, dernest i 1873 ved at kommandørgraden ble delt i to, og til sist i 1889 ved at riddergraden også ble delt i to klasser. Sverdordenen fikk dermed til slutt en klassisk inndeling i fem trinn, tilsvarende den mange europeiske fortjenstordener har:
Gustav III opprettet i 1788 en særskilt grad, ridder med storkors, som bare ble utdelt i krig. Denne ble i 1814 delt i to klasser, ''ridder av Sverdordenens store kors av 1. klasse og ridder av Sverdordenens store kors''.
Insignier
Ordenstegnet for Sverdordenen består av et skråstilt malteserkors som i midten har en blå medaljong dekorert med tre kroner og et sverd, alt i gull. I ordenstegnet er malteserkorset i hvit emalje. Det har åpne kroner og sverd mellom korsarmene og er opphengt i en lukket kongekrone. I ordensstjernen er malteserkorset opprett og av sølv. Ordenskjedet har ledd av sverd og hjelmer. Ordensbåndet er gult med smale blå striper, fargene fra Sveriges riksvåpen og flagg.
I 1762 ble det innført ordensdrakt i blå silke med gule besetninger, blå kappe og svart hatt med blå og gule fjær. I 1818 ble fargene reversert, kappen ble gjort gul og drakten fikk blått ordensbånd over brystet. I 1821 fikk ordensdrakten igjen blå kappe. Ordensdrakten gikk ut av bruk etter Oscar Is kroning i 1844.
Ordenstegnet for riddere av Sverdordenens store kors var et opprett sverd for riddere av første klasse, mens riddere bar to korslagte sverd.
Tildeling
Ved innstiftelsen var medlemskapet begrenset til 24 kommandører, mens antallet riddere var ubegrenset. Medlemstallet ble utvidet ved unionsinngåelsen med Norge i 1814 og igjen i 1822. For å kunne utnevnes til kommandør, måtte man først være innehaver av riddertegnet. Kommandørgraden var ved innstiftelsen forbeholdet offiserer av oberst rang eller høyere. Ved delingen av kommandørgraden i to klasser i 1873 var den lavere klasse tiltenkt utlendinger, men allerede i 1889 ble også svenske borgere gitt tilgang til denne klassen. Riddergraden ble i stedet delt i to, med laveste klasse for utlendinger. Begrensingene på antallet medlemmer i de enkelte klasser ble flere ganger utvidet, stadig overskredet og falt helt bort i 1902.
Ordenen ble opprinnelig tildelt for tapperhet i krig, i felt på land og om bord til sjøs. Etter hvert ble ordenen tildelt som belønning for andre fortjenester for forsvaret, også for lang og tro tjeneste i fredstid. Tildeling for tjeneste i fredstid skjedde vanligvis etter minimum 20 års tjeneste. Kvinner fikk tilgang til ordenen i 1952.
Bare offiserer som allerede var innehavere av ordenen kunne utnevnes til ridder av Sverdordenens store kors. Sverdtegnet og Sverdmedaljen ble tildelt etter minst 16 års tjeneste.
Som følge av ordensreformen vedtatt i 1974 har Sverdordenen ikke vært tildelt siden 1975. Den regnes ikke som opphevet, men som hvilende. Fra 1975 ble heller ikke Sverdmedaljen tildelt.
Norske innehavere
Etter inngåelse av unionen med Norge i 1814 ble antallet medlemmer av Sverdordenen utvidet med seks storkors og seks kommandører. Flere nordmenn ble tildelt Sverdordenen i unionstiden. Diderich Hegermann, Palle Rømer Fleischer, Hans Jacob von Scheel, Wolfgang Wenzel Haffner, Claudius Jacob Schive, Jens Landmark, Peter Michael Vosgraff, Thomas Fasting og Frederik Due var blant disse. Ordenen ble også tildelt nordmenn etter unionsoppløsningen, blant annet til Ingvald Smith-Kielland, Karl Friedrich Griffin Dawes, Christopher Fougner, William Steffens, Rasmus Hatledal og Bjørn Egge.
VM i ishockey for menn 2019
VM i ishockey 2019 er det 83. verdensmesterskapet i ishockey arrangert av International Ice Hockey Federation (IIHF). 52 landslag deltok i turneringen fordelt på syv nivådelte turneringer hvorav toppdivisjonen med deltagelse av de 16 beste lagene blir arrangert i Bratislava og Košice i Slovakia fra 10. til 26. mai 2019. De lavere rangerte VM-turneringene hvor det spilles om opp- og nedrykk mellom de enkelte nivåene blir arrangert på forskjellige terminer i perioden mars til mai 2019. To landslag, Kirgisistan og Thailand, debuterte under mesterskapet.
Sluttplassering
Toppdivisjonen
Divisjon II Gruppe A Gruppe B
Divisjon III Kvalifisering
Toppdivisjonen
VM i ishockey for toppdivisjonen blir arrangert i Bratislava og Košice i Slovakia fra 10. til 26. mai 2019.
Seedingen i den innledende runden er basert på landenes plassering på IIHF verdensrankingen for 2018 (markert i parentes).
Gruppe A
Divisjon I Gruppe A er det andre nivået i VM-hierarkiet. Turneringen blir arrangert i Nur-Sultan i Kasakhstan i perioden 29. april til 5. mai 2019. Vertsnasjonen Kasakhstan og Hviterussland rykket opp til toppdivisjonen for 2020. Hviterussland sikret opprykk på bekostning av Sør-Korea etter å ha tatt poeng fra Kasakhstan i et 2–3-tap på overtid. Litauen overrasket i turneringen ved å slå Sør-Korea og hadde jevne tap til Hviterussland og Kasakhstan, men endte sist på innbyrdes oppgjør mot Ungarn og rykket ned til gruppe B.
<references group="A" />
Gruppe B
Divisjon I Gruppe B er det tredje nivået i VM-hierarkiet. Turneringen blir arrangert i Tallinn i Estland i perioden 28. april til 4. mai 2019.
Marte Blikstad-Balas
Bakgrunn og virke
Blikstad-Balas har en doktorgrad (PhD) fra Utdanningsvitenskapelig fakultet, Universitetet i Oslo fra 2013. Forskningen til Blikstad-Balas handler primært om lesing og skriving som sosiale praksiser og om hvordan Internett brukes i skolen. I sin doktoravhandling har hun undersøkt hvordan elever i videregående skole bruker PC i undervisningen. Avhandlingen skapte stor offentlig debatt,   da Blikstad-Balas dokumenterte at Internett i stor grad ble brukt til ikke-faglige aktiviteter som Facebook, spill og blogger. Blikstad-Balas har også forsket på hvordan elever bruker Wikipedia i skolearbeid samt hvordan det jobbes med skriving og lesing av tekster i ungdomskolens norskfag.
VM i ishockey for menn 2019
Gruppe A
Divisjon II Gruppe A var det fjerde nivået i VM-hierarkiet. Turneringen ble arrangert i Beograd i Serbia i perioden 9. til 15. april 2019. Vertsnasjonen Serbia vant turneringen foran rivalene fra Kroatia og rykket opp til divisjon I gruppe B mens Belgia endte sist og rykket ned til gruppe B.
Marte Blikstad-Balas
Bakgrunn og virke
Blikstad-Balas har en rekke vitenskapelige publikasjoner i blant annet norske tidsskrifter som Acta Didactica Norge og Norsklæreren, samt i internasjonale tidsskrifter som Reading Research Quarterly, Written Communication, Literacy og Scandinavian Journal of Educational Research. I tillegg har hun bidratt i flere fagbøker og forfattet boken Literacy i skolen (Universitetsforlaget). Blikstad-Balas er redaktør for tidsskriftet Nordic journal of digital literacy ,
VM i ishockey for menn 2019
Gruppe A
1 Serbia 3 – 1 Kroatia.
Gruppe B
Divisjon II Gruppe B var det femte nivået i VM-hierarkiet. Turneringen ble arrangert i Mexico by i Mexico i perioden 21. til 27. april 2019. Israel vant turneringen og rykket opp til gruppe A mens Nord-Korea endte sist og rykket ned til divisjon III.
Marte Blikstad-Balas
Bakgrunn og virke
Blikstad-Balas er ansatt som professor i norskdidaktikk på Institutt for lærerutdanning og skoleforskning på Universitetet i Oslo, hvor hun tidligere har vært ansatt som førsteamanuensis, postdoktor og stipendiat. Hun underviser i norskdidaktikk og metodiske emner i lærerutdaningen. Blikstad-Balas veileder også masterstudenter og doktorgradsstipendiater.
Blikstad-Balas er en aktiv samfunnsdebattant og har skrevet en rekke kronikker og deltatt i ulike mediedebatter om skole og forskning. I 2017 mottok hun Formidlingsprisen fra det Utdanningsvitenskapelige Fakultet ved Universitetet i Oslo.
VM i ishockey for menn 2019
Gruppe B
1 Island 4 – 2 New Zealand.
Divisjon III
Divisjon III er det sjette nivået av VM-hierarkiet. Turneringen ble arrangert i Sofia i Bulgaria i perioden 22 til 28. april 2019. Vertsnasjonen Bulgaria vant turneringen og rykket opp til divisjon II gruppe B mens Sør-Afrika endte sist og rykket ned til kvalifiseringen til divisjon III.
Kvalifisering til divisjon III
Kvalifiseringen til divisjon III er det syvende nivået av VM-hierarkiet. Turneringen ble arrangert i Abu Dhabi i De forente arabiske emirater i perioden 31. mars til 6. april 2019. Vertsnasjonen De forente arabiske emirater vant turneringen og rykket opp til divisjon III for 2020 på bekostning av Hongkong. Begge lag endte med like mange poeng, men De forente arabiske emirater sikret gruppeseieren ved å ha vunnet det innbyrdes oppgjøret med Hongkong.
Kirgisistan vant de første fire kampene med sifrene 14–0, 6–2, 14–3 og 8–3, men ble deretter avslørt i å ha anvendt en uberettiget spiller av russisk herkomst. Disse kampene ble annullert og omgjort til en 0–5-tap.
1 De forente arabiske emirater 11–1 Hongkong. 2 Kirgisistan 0 – 5 Kuwait.
Marte Blikstad-Balas
Bakgrunn og virke
I perioden 2022-2023 leder Blikstad-Balas det regjeringsoppnevnte ekspertutvalget for digital læringsanalyse, som skal gi Kunnskapsdepartementet råd og anbefalinger om bruk av læringsanalyse i skole og høyere utdanning.
Kong Christian stod ved højen mast
«Kong Christian stod ved højen mast» er den danske nasjonalmelodien som brukes når de kongelige er til stede.
Johannes Ewald skrev teksten i 1779. Sangen har sin bakgrunn i et skipsforlis ved Hornbæk i 1770-årene. Her ble skipperen reddet av lokale fiskere, som etterpå avslo et tilbud om belønning på tross av at de var fattige. Redningsdåden førte imidlertid til at Ewald skrev syngespillet Fiskerne, hvor sangen med lovprisningen av de dansk-norske sjøheltenes bedrifter i Torstenssonkrigen forekommer.
Opphavsmannen til melodien er ukjent. Der kan være snakk om en vandremelodi som fant sin endelige form i Daniel Friedrich Rudolph Kuhlaus musikk til «Elverhøi» fra 1828. I dette festspillet med tekst av Johan Ludvig Heiberg, skrevet til den senere Frederik den 7s bryllup i 1828, slutter den kjente ouverturen med denne melodien, og stykkets avslutning er et kor, «Beskærm vor konge, store Gud», på samme melodi.
Paul Turner
Paul Turner (født 1959) er en amerikansk konsernsjef, gründer, oppfinner, motorsykkelmekaniker, og pionér innen utvikling av den moderne terrengsykkel. Turner etablerte RockShox, som ledet utviklingen av støtdempere for terrengsykler, og han ledet selskapet gjennom vekst fra 0 til 100 millioner dollar i inntekter, fra to til 300 ansatte, og børsnotering på Nasdaq, på åtte år.
Rock Shox
I 1989 kontaktet Turner Steve Simmons, en tidligere profesjonell motorcross-rytter og gründer, for bistand med utvikling av en sykkeldemper. Simons ble administrerende direktør for det nye selskapet Rock Shox. Senere overtok Turner som administrerede direktør, en rolle han holdt gjennom veksten frem til børsnotering. Samme år som oppstart bragte Turner også Greg Herbold ombord, som testrytter og selskapets talsmann. Herbold ble den første verdensmester i utforsykling på en av de første dempergaflene for terrengsykler noensinne laget. I august samme år produserte selskapet sine første 100 dempergafler, benevnet «RS1». Oppstarten ble finansiert av det asiatiske sykkelkomponentprodusenten Dia-Compe og gründerne selv. Etter åtte år hadde selskapet 100 million dollar i inntekter og ansatte, primært innen produksjon i selskapets fabrikker. I 1996 gikk selskapet på børs og i 2002 ble selskapet gjenstand for et fiendtlig oppkjøp da det ble kjøpt opp av SRAM Corporation. Pr. 2010 er Rock Shox fremdeles del av SRAM.
Maverick
Senere fant Turner opp et demperoppheng for sykkelrammer som han lisensierte til Klein og Trek Bicycle Corporation, og senere solgte til Maverick.
Æresgalleri
Paul Turner har blitt nominert til æresgalleriet the Mountain Bike Hall of Fame flere ganger, men har etter eget ønske ikke blitt innlemmet.
Omar Metwally
Omar Metwally (født 1975 i Queens i New York City) er en amerikansk skuespiller og regissør.
Metwally ble født i Queens i New York til en egyptisk far og en nederlandsk mor. Metwally fikk en bachelor i historie fra University of California, Berkeley og senere gikk han på teaterskole i San Francisco.
Metwally sine filmroller inkluderer regissør Gavin Hoods sin film Antatt skyldig med skuespiller Reese Witherspoon og Steven Spielbergs film München. Han arbeidet også med James Ivorys film City of Your Final Destination som etter planen skal publiseres i løpet av 2010.
Metwally flyttet til New York i januar 2000 og begynte å arbeide der, og i 2004 ble han tildelt en Tony Award-nominasjon for sitt arbeid med filmen Sixteen Wounded. Hans skuespiller-prestasjoner angående TV-serier innbefatter blant annet The Unit og Grey's Anatomy. Han debuterte som skuespiller med filmen New Americans fra 2002.
Henrik den unge konge
Henrik den unge konge (født 28. februar 1155, død 11. juni 1183) var den andre av fem sønner til kong Henrik II av England og Eleanora av Aquitaine. Hans eldre bror Vilhelm døde i 1156, kun tre år gammel, noe som gjorde Henrik til den eldste sønnen og tronarving. Fra 1170 ble han titulert konge av England, hertug av Normandie, greve av Anjou og Maine. Henrik den unge konge var den eneste konge av England siden den normanniske erobringen som ble kronet under sin fars styre, men han tilbrakte sitt styre frustrert over at hans far nektet å gi ham meningsfullt selvstyrende makt. Han døde da han var 28 år gammel, seks år før hans far døde, og det gjorde hans bror Rikard ble den neste konge av England.
Tidlig liv
Svært lite er kjent av unge prins Henrik før hans bryllup og kroning. Hans mors barn ved hennes første ekteskap med Frankrikes konge var Marie de Champagne og Alix av Frankrike. Han var en yngre bror av Vilhelm IX, greve av Poitiers (død 1156, 3 år gammel) og hans yngre søsken var Matilda, hertuginne av Sachsen, Rikard (som fikk tilnavnet Løvehjerte), Geoffrey II, hertug av Bretagne, Leonora av Aquitaine, Joan Plantagenet og Johan.
Han ble kjent i sin egen levetid som «Henrik den unge konge» for å skille ham fra hans eldre far av samme fornavn. Ettersom han døde før sin far er ikke blitt regnet med i den numeriske rekkefølgen av engelske konger. Uansett dette var han utpekt som konge og hans kongelige status ble ikke bestridt. Det er et spørsmål om han ble slått til ridder. I henhold til en av Thomas Beckets brevskrivere ble Henrik gjort til ridder av sin far før kroningen. Georges Duby, som skrev en biograf om William Marshal, slår derimot fast at han ble gjort til ridder av William i løpet av opprøret i 1173.
Turneringshelt og berømthet
Det synes ikke som om Henrik hadde større interesse for regjeringsmaktens daglige gjøremål, noe som skilte ham fra hans far og sine yngre brødre. Fra han ble kronet og til sin død viste han få evner for å regjere, han viste å ha verken smak for eller behov for ansvar. Den virkelige meningen med å være konge lot han ikke til å ha fattet, for ham innebar det å være konge rang, prestisje og rikdom. Hans far skal også ha feilet i å delegere autoritet til sin sønn og beholdt makten i England selv. De fleste historikere støttet meningen til eksempelvis Wilfred Lewis Warren (1973): «Den unge Henrik var den eneste i sin familie som var populær mens han levde. Det er sant at han også var den eneste som ikke ga bevis på politisk kløkt, militær dyktighet, eller selv ordinær intelligens...», og utbroderte i en senere bok: «Han var elskverdig, mild, forekommende, høvisk, en gavmild og sjenerøs sjel. Beklageligvis var han også overfladisk, forfengelig, likegyldig, udugelig, lettsindig og uansvarlig.»
Den unge kongens samtidige omdømme var på ingen måte såpass negativt. Dette hadde mye på grunn av hans tilstedeværelse i de entusiastiske ridderturneringene, noe som kan bevitnes i L'Histoire de Guillaume le Marechal (Historien om William Marshal), en nær samtidig biograf på vers til den ridderen som var hans læremester i 1170 og som ble hans turneringsleder fram til 1182. Denne biografien avbilder ham som stadig reisende fra turnering til turnering over nordlige og midtre Frankrike i årene 1175 og 1182. Sammen med hans fetter greve Filip av Flandern og greve Baudouin V av Hainault og Namur var han en av de fremste som støttet denne kulturen. Det er sagt at han benyttet over 200 pund om dagen på det store følget av riddere som han førte med seg til turneringen i Lagny-sur-Marne i november 1179.
Om Henrik manglet politisk tyngde ga den unge kongens turneringer ham en berømmelse som ble anerkjent over hele vestlige Europa i middelalderen. Baron og trubadur Bertran de Born, som kjente ham, sa at han var «... den beste konge som noen gang tok opp et skjold, den modigste og beste av alle turnerende riddere. Fra den tiden da Roland var i livet, og selv før, aldri har det vært en ridder så dyktig, så krigsvant, hvis berømmelse ga gjenlyd over verden – selv om Roland hadde kommet tilbake, eller om verden hadde blitt gjennomsøkt så langt unna som Nilelven og solnedgangen.» Det var en oppfatning blant hans samtidige og den neste generasjonen at hans død i 1183 markerte en nedgang både i ridderturneringene og den ridderlige ånd. Hans tidligere prest, Gervase av Tilbury, sa at «hans død var slutten på alt som var ridderlig.»
Politiske karriere
Den unge Henrik spilte en betydelig politisk rolle under hans fars kongedømme. Den 2. november 1160 ble han trolovet til Marguerite, datter av kong Ludvig VII av Frankrike og hans andre hustru Constance av Castilla. Da var han selv fem år gammel og hun var to år. Ekteskapet var et forsøk på å bilegge den lange striden mellom huset Plantagenets og huset Capet over hvem som hadde makten over grensedistriktet til normannisk Vexin som Ludvig VII hadde skaffet seg fra Henrik IIs far, Geoffrey Plantagenet, en gang rundt år 1144. Ved vilkårene i avtalen skulle Marguerite føre med seg festningene i normannisk Vexin til sin nye ektemann. Imidlertid ble ekteskapet presset igjennom av Henrik II da unge Henrik og Marguerite var små barn slik at han kunne overta festningene. En bitter grensekrig fulgte mellom kongene.
De ble formelt gift den 27. august 1172 i Winchesterkatedralen da Henrik, sytten år gammel, ble kronet som konge av England for andre gang av Rotrou, erkebiskopen av Rouen.
Den unge Henrik ble uvenner med sin far og gikk imot ham i 1173 (se Opprøret i 1173-1174). Samtidige krøniker hevdet at det var på grunn av den unge mannens frustrasjon at hans far ikke ga ham et rike å styre, og at han følte seg uten økonomiske midler. Opprøret synes imidlertid å ha fått styrke fra langt dypere misnøye med sin fars styre, og en betydelig andel av engelske og normanniske adelsmenn fulgte ham. Borgerkrigen i 1173–1174 kom nær til å styrte kongen, og han ble reddet i siste liten av en gruppe lojale engelske adelsmenn foruten at den skotske kongen, Vilhelm Løven, ble beseiret og tatt til fange. Unge Henrik forsøkte å komme til forsoning med sin far etter at hans mor Eleanora var tatt til fange og opprøret åpenbart hadde feilet. I vilkårene for avtalen ble hans inntekter øket og han henga seg i de neste syv årene med å turnere på ridderstevner i Frankrike.
I november 1179 representerte han sin far i Reims ved kroningen av Filip II August som medkonge av Frankrike. Han fungerte som hovmester av Frankrike og bar kronen i kroningsprosesjonen. Senere spilte han en betydelig rolle i turneringen som var en del av feiringen i Lagny-sur-Marne. Med store kostnader brakte han med seg et følge av 500 riddere til turneringen.
Den unge Henriks anliggender snudde seg til det verre i 1182. Han ble uvenner med William Marshal, hans turneringsleder av mesnée. Marshals biograf antyder at han havnet i unåde ettersom han hadde hengitt seg til et hemmelig forhold til dronning Marguerite. En moderne biograf for Marshal, David Crouch, har bevist at endringen mot Marshal var grunnet en lèse majesté, majestetsfornærmelse, frambrakt av Marshals egen arroganse og grådighet. Anklagen om utroskap ble kun introdusert i hans biografi som en distraksjon fra de virkelige anklagene hvor han sannsynligvis var skyldig. Selv om den unge kongen sendte sin hustru så tidlig som i 1183 til det franske hoff var det mest sannsynlig for å holde henne trygg i den pågående krigen med sin bror Rikard enn fordi at hun var havnet i unåde.
Det eneste barn som Henrik og Marguerite fikk var sønnen William, født for tidlig den 19. juni 1177, og døde den 22. juni det samme året. Den vanskelige fødselen kan ha gjort henne steril ettersom hun ikke fikk ytterligere barn, hverken med Henrik eller sin andre ektemann.
Død og begravelse
Henrik den unge konge døde sommeren 1183, 28 år gammel, i løpet av et hærtokt i Limousin mot sin far og sin bror Rikard. Han hadde akkurat fullført plyndringen av et lokalt kloster for å skaffe midler til flere leiesoldater. Han fikk dysenteri i begynnelsen av juni og da han hurtig ble svak ble han ført til Martel i nærheten av Limoges. Da det ble klart at han den 7. juni var døende, bekjente han for en prest og mottok han den siste salve. Som et tegn på hans sjelebot for at han hadde ført krig mot sin far knelte han naken på gulvet foran et krusifiks. Han gjorde sitt testamente og ettersom han hadde tatt korsfarereden ga han sin kappe til William Marshal med den bønn at han skulle ta kappen til Den hellige gravs kirke i Jerusalem. På sin dødsleie skal han ha bedt om å bli forsont med sin far, men kong Henrik som fryktet at det var en felle avslo å møte sin sønn. Han døde den 11. juni mens han klamret seg til en ring hans far hadde sendt ham som tegn på at han var tilgitt. Etter at han var død skal hans far ha sagt: «Han kostet meg mye, men jeg skulle ønske at han hadde levd for å koste meg mer.»
De hendelsene som fulgte hans død er verd en kommentar. Det var et forsøk fra hans mor og en del av hans venner til å promotere ham til helgenstatus. Geoffrey le Baker, santagelig en klerk i Oxfordshire, sammenlignet ham med Job ved at han var tålmodig i sine lidelser, og til Kristus, forrådt og sendt til sin død av sitt eget folk. Thomas av Earley, erkediakon ved Wells, utga en preken ikke lenge etter som med mange detaljer fortalte om de mirakler som skjedde med det følge som fraktet den unge kongens lik til Normandie. Følget var noe sluskete. Et antall av hans husholdning ble tatt av hans leiesoldater som betaling for den gjeld han skyldte dem. Ridderne som fulgte hans lik var så fattige at de ba om mat og nåde ved klosteret i Vigeois. Det oppsto store følelseutbrudd der hvor hans legeme ble fraktet. Ved Le Mans skal den lokale biskopen ha stoppet følget og beordret liket til å bli gravlagt i hans katedral, kanskje for å dempe den sivile uro som Henriks død hadde skapt. Domprosten ved Rouen tok liket fra krypten i Le Mans en måned senere ved søksmål slik at hans levninger kunne begraves i Normandie slik hans testamente hadde krevd. Han ble deretter gravlagt i katedralen i Rouen hvor hans grav kan bli sett, da på motsatt side av alteret av graven til hans bror Rikard som han hadde kranglet med. Både hans bror Rikard Løvehjerte og hans bror Johan ble senere i tur og orden konge av England.
Framtoning og karakter
Både Henrik den unge konge og hans bror Rikard ble beskrevet som «høy av vekst, over middel høyde, og av dominerende vesen. I mot og storsinnethet var de begge bort imot like; men i karakteren av deres dyder, var det stor forskjell ... [Henrik] var beundret for sin blidhet og gavmildhet... hadde en tilrådelig forekommenhet ... godt likt for hans lette lynne ... bemerkelsesverdig for hans mildhet ... de lave og ufortjente fant tilflukt hos [Henrik] ... var skjoldet mot dårlige menn ... hadde dragning til kampsport ...»
En annen samtidig beskrivelse hevdet at «Han var høy av vekst og fornem i framtoning; hans ansikt uttrykte munterhet og moden bedømmelse ... han var høflig og glad. Elskeverdig mot alle, han var elsket av alle, han var ute av stand til å skaffe seg uvenner. Han var uforlignelig i krig, og han gikk foran alle i tapperhet, vennlighet, og den framragende mildhet i hans vesen, hans sanne høysinn og rettskaffenhet...»
Richard Gilmour
Richard Gilmour (født i 28. september 1824 i Dumbarton i Skottland, død 13. april 1891 i Saint Augustine i Florida) var en skotskfødt prelat i den katolske kirke. Han tjente som biskop av Cleveland i Ohio i USA fra 1872 til sin død i 1891.
Bakgrunn
Gilmour ble født i Skottland av John og Marian (née Callander) Gilmour, som var reformerte presbyterianere. I 1829 flyttet han og foreldrene til Nova Scotia, Senere slo de seg ned i nærheten av Latrobe i Pennsylvania i USA.[1] Han fikk sin klassiske utdannelse i Philadelphia, hvor han ble kjent med pastor Patrick Rafferty, sogneprest i St. Francis Xavier Church i Fairmount i Philadelphia.
Richard Gilmours vennskap med Rafferty førte til at Gilmour konverterte til katolisismen i 1844, og han bestemte seg snart for å gå inn i prestedømmet. I 1846 gikk han inn på Mount St. Mary's Seminary i Emmitsburg i Maryland.
I tillegg til studiene ble Gilmour utnevnt til prefekt for kollegianer og professor i matematikk i 1847.
Prest
Etter å ha mottatt sin Master of Arts-grad (1848) og fullført sine teologiske studier, ble Gilmour ordinert til prest av erkebiskop John Baptist Purcell den 30. august 1852.
Gilmour ble deretter sogneprest i St. Mary's Church i Portsmouth, og utførte også folkemisjonsarbeid i Ironton, Gallipolis, Vinton og Wilkesville. I 1857 etterfulgte han pastor James Frederick Wood som sogneprest i St. Patrick's Church i Cincinnati, der Gilmour etablerte en sogneskole. Han tjente kort som professor ved Mount St. Mary's Seminary of the West (1868–1869) før han ble utnevnt til sogneprest for St. Joseph's Church i Dayton.
Biskop av Cleveland
Den 15. februar 1872 ble Gilmour utnevnt til den andre biskop av Cleveland i Ohio av pave Pius IX. Han mottok sin bispeinnvielse den påfølgende 14. april fra erkebiskop Purcell i St. Peter's Cathedral, med biskopene Augustus Toebbe og Caspar Henry Borgess som medkonsekratorer.
Han grunnla avisen The Catholic Universe i 1874, og motarbeidet med suksess forsøk fra Cuyahoga County, som omfatter Cleveland, på å skattlegge de katolske kirker og skoler. Han var også på vakt mot det offentlige skolesystem og gav tydelig uttrykk for det. Han etablerte St. Ann's Asylum and Maternity Home, St. Michael Hospital, og St. John Hospital.
Død
Biskop Gilmour dro for et opphold i Florida for å pleie helsen, og døde der i St. Augustine i en alder av 66 år den 13. april 1891. .
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Panda
Panda (Ailuropoda melanoleuca), kalles også pandabjørn og kjempepanda, og er en bjørn som utelukkende lever i Kina, der den er totalfredet og av mange regnes som en nasjonalhelligdom. Pandaen er også et viktig symbol for naturvernere verden rundt, og inngår som sådan i logoen til Worldwide Fund for Nature. Dyret er blitt gitt mange navn opp gjennom kinesisk historie; i dag er 大熊貓 (Dà xióngmāo, «Stor bjørnekatt») det vanligste kinesiske navnet. Det vitenskapelige navnet Ailuropoda melanoleuca betyr sort og hvitt kattefotdyr og henleder til de kattelignende labbene denne bjørnen har. Pandabjørnen er kjærlig og beskyttende rundt sin familie. De er en god del sterkere enn de ser ut, og på grunn av sine skarpe store tenner (se lenger ned) kan de gjøre stor skade om de blir aggressive.
Utbredelse og habitat
Pandabjørnen er endemisk for fjellskogene i Folkerepublikken Kina og finnes utelukkende der det vokser tett bambusskog, i høyder mellom 1 200-3 400 moh. Disse fjellskogene kalles gjerne tåkeskoger og ligger i det sentrale Kina, i et område som omfatter omkring 29 500 km² og der deler av provinsene Sichuan, Gansu og Shaanxi inngår.
Arealet der pandaen lever begrenser seg til ca. 5 900 km² og er delt opp i omkring 20 isolerte soner, som sterkt begrenser dyras muligheter. Området har dessuten vært under sterkt press og har mistet størrelse, som følge av avskoging, beiting og oppdyrking til landbruksarealer. Kinesiske myndigheter har imidlertid gjort flere drastiske tiltak for å redde pandaen i sitt naturlige habitat.
Pandaen var lenge i tilbakegang på grunn av jakt og ødeleggelse av habitatet noe som får stor innvirkning på denne arten som har spesialisert valg av føde, lav reproduksjonstakt og begrenset genflyt. Vernetiltakene har vært effektive, og bestanden er nå i vekst. I 2021 ble det antatt at det var 1800 viltlevende pandaer i Kina. Arten hadde tidligere status som sterkt truet på IUCNs rødliste, men i 2016 ble den nedgradert til sårbar. Pandaen er likevel truet på lang sikt på grunn av global oppvarming som fører til ødeleggelse og fragmentering av habitatet.
Systematikk
Plasseringen av pandaen var svært omstridt på 1900-tallet. Mange zoologer mente at den ikke var en bjørn, og regnet pandaen til halvbjørnene (Procyonidae), eller en egen familie, Ailuropodidae. Bakgrunnen for dette var blant annet at det finnes en annen pandaart, rødpanda (Ailurus fulgens), som opplagt ikke er en bjørn. Rødpanda ble også av og til plassert i Ailuropodidae.
Morfologiske og genetiske studier har nå vist at det ikke er noe nært slektskap mellom panda og rødpanda, og at pandaen uten tvil er en bjørn. Likhetene mellom de to artene skyldes konvergent evolusjon med tilpasninger til å ete bambus. Rødpandaen er plassert i en egen familie, Ailuridae.
Det er beskrevet to underarter av pandabjørn, med bakgrunn i forskjeller i kraniets størrelse, farger og genetiske forskjeller.
Evolusjon
Alle rovpattedyr nedstammer fra såkalte miacider, en gruppe pattedyr som levde for 62–34 millioner år siden. Studier av mitokondrielt DNA viser at utviklingslinjen som førte fram til pandaen skilte lag med linjen som førte fram til alle andre nålevende bjørner, i tidlig miocen for 17,9–22,1 milioner år siden.
Artene i underfamilien fordeles på to stammer. Den ene er Indarctini med slektene Miomaci (Ungarn, sein miocen) og Indarctos (Nord-Amerika, Europa, Asia, midtre og sein miocen). Den andre er Ailuropodini med Kretzoiarctos (Spania, midtre miocen), Agriarctos (Ungarn, midtre og sein miocen), Ailurarctos (Kina, sein miocen) og til slutt Ailuropoda (Kina, Sørøst-Asia, pliocen til nåtiden).
Ailuropoda nedstammer fra Ailurarctos og omfatter fire kjente kronoarter. Den eldste er den lille A. microta fra sein pliocen for 2,4–2 millioner år siden i Kina, som ble etterfulgt av den større A. wulingshanensis, som det er gjort noen få funn av i Kina. I pleistocen var A. baconi vidt utbredt i Sør-Kina, Laos, Vietnam, Myanmar og Thailand. Denne arten var større enn den nålevende A. melanoleuca. Anatomien til kraniet er svært lik hos alle disse artene, og bambus har nok vært viktig føde for slekta helt siden sein pliocen.
Beskrivelse
Det første man kjenner til om kjempepandaen fra skriftlige kilder stammer fra Zhou-dynastiets tid (1027-771 f.Kr.), der den under det alternative navnet pixiu blir beskrevet som «uovervinnelig og like sterk som en tiger». En lignende beskrivelse finner man også i diktsamlingen Shijing, som også skriver seg fra den kinesiske oldtid.
Vitenskapelig ble kjempepanda først beskrevet i 1869, av den franske misjonæren Père Armand David. Han mottok en pels av dyret fra en jeger den 11. mars 1869. Men den første vestlige forskeren som kunne studere en levende kjempepanda var den tyske zoologen Hugo Weigold, som kjøpte en pandaunge i 1916.
Dyret har vært regnet som en utryddingstruet art og har sterk symbolverdi, som bl.a. benyttes av WWF. Den ble også aktivt benyttet av kineserne for å myke opp forbindelsen med vesten i 1970-årene da flere pandaer ble gitt bort til zoologiske hager i USA og Japan. Under Deng Xiaoping ble politikken endret slik at Kina nå bare leier ut pandaer til utenlandske zoologiske hager.
Det mest karakteristiske med pandabjørnen er den sorte og hvite (brune og gulbrune) pelsen, som er tykk og grov. Den sorte ringen rundt øyet gir bjørnen et godslig uttrykk. Pelsen består av et ytre hårlag og en tett og isolerende underull. En voksen panda kan imidlertid bli omkring 150–180 cm lang og veie ca. 80–125 kg. Hannen veier normalt 10–20 % mer enn binna.
Labben har en tommelfingerlignende utvekst og fem tær. Den «ekstra» tommelfingeren er fleksibel og i virkeligheten en modifisert håndleddsknokkel (sesamiodbeinet). Tommelen gjør pandaen i stand til å håndtere bambus og løv med stor fleksibilitet. Også rødpanda har denne spesielle falske tommelen.
Sichuanpanda (Ailuropoda melanoleuca melanoleuca) er den best bevarte populasjonen av kjempepandaer, og kanskje den folk flest tenker på når man snakker om pandabjørner. Denne underarten finnes først og fremst i Sichuanprovinsen og de søndre delene av Gansuprovinsen. Den er typisk skarpt sort og hvit i fargene.