cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pedagogisk-psykologisk tjeneste
Opplæringsloven
PPT skal sørge for at det blir utarbeidet en sakkyndig vurdering der loven krever det. Dette gjøres ved vurdering av behov for spesialpedagogiske tiltak for barn i førskolealder og elever i grunnskolen, og for voksne med rett til opplæring (bl.a. §5-1, 5-3 og 5-7). Opplæringsloven krever også sakkyndig vurdering i en del andre tilfeller, blant annet når det er behov for å vurdere
Vanlige problemstillinger
PPT er også sakkyndig i spørsmål om utsatt eller fremskutt skolestart, opptak til videregående opplæring på særskilt grunnlag, samt behov for tiltak i voksenopplæring.
Organisering
Alle kommuner plikter å ha tilbud om PPT for elever som går på skole i kommunen. Noen små kommuner samarbeider med andre kommuner for å tilby adekvate PP-tjenester.
Historie
De første skolepsykologiske kontorene som ble opprettet i Norge kom til Aker i 1946, og til Oslo i 1947.
Juliane
Juliane er en norsk, dansk, fransk og tysk form av kvinnenavnet Juliana dannet av det romerske mannsnavnet Julianus, som igjen er avledet av Julius. Navnet har opprinnelse i det latinske ordet iovilius, «dedikert til guden Jove».
Utbredelse
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til fornavnet Juliane i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Fredrikstad Fotballklubb
Fredrikstad Fotballklubb  (forkortet FFK) (stiftet 7. april 1903) er en fotballklubb fra Fredrikstad i Viken. FFK har vunnet ni seriemesterskap, elleve cupmesterskap og syv sølvpokaler. Klubben spiller i OBOS-ligaen. FFK er en av Norges største fotballklubber, tross spill på nivå to. I Norge har kun Rosenborg flere titler (Serie- og cupmesterskap) enn FFK.
Historie
Da Fredrikstad Fotballklubb ble stiftet i 1903 var fotball en lite utbredt idrett i Norge. Fotball var i mange av de eldste klubbene et tillegg til andre etablerte idretter, som ski eller friidrett.
På grunn av mangel på motstandere så var denne stiftelsen faktisk det tredje forsøket på å etablere en klubb i Fredrikstad. Rykter vil ha det til at det andre forsøket døde ut på grunn av at distriktets eneste fotball landet på et godstog til Moss. Å finne et lag å spille mot var et problem da FFK ble stiftet.
FFK brukte ikke røde og hvite drakter da klubben ble grunnlagt i 1903. Faktisk endret klubben drakter sju ganger fra 1903 til 1927, da de endelig landet på de draktene som benyttes i dag. Draktene er basert på fargene til den polske landslagsdrakt, som i sin tid ble gitt som gave. FFK kopierte fargene, og ble en vennskapsklubb med det polske landslaget. Dette forholdet har nå gått i glemmeboken, både i Fredrikstad og i Polen.
FFK spilte sin første kamp i NM i 1905 mot Porsgrunds Fodboldklub, men vant sin første NM-kamp mot Gjøvik-Lyn i 1908. Resultatet ble 4-2. FFK kom til cupfinalen for første gang i 1932. Semifinalen ble spilt mot Mjøndalen på hjemmebane foran en publikumsrekord på 9,000 tilskuere. FFK vant 3-2. I finalen møtte Fredrikstad Ørn Horten, og vant hele 6-1. FFK var det tredje laget fra Østfold som vant NM, etter Sarpsborg FK og Kvik Halden. Cupgullet i 1932 ble starten på Fredrikstads første suksessrike æra, og klubben vant enda fire cuptitler før andre verdenskrig. FFK ble også den første klubben som vant den nasjonale serien, i 1937-38, og de vant dobbelen (serien og cupen) året etter.
Fredrikstad stiftet Østfold Bandykrets den 27. januar 1935 sammen med Gleng Fotballklubb og St. Croix Idrettsforening.
Under den tyske okkupasjonen ble det ikke spilt organisert fotball, siden alle spillerne streiket til støtte for motstandsbevegelsen. Etter krigen ble fotball mer populært enn noen gang, og Fredrikstad satte nok en publikumsrekord mot Sarpsborg. Det skjedde i semifinalen i cupen i 1945. Derimot var det lite suksess utpå banen. FFK nådde tre cupfinaler på fire år, men tapte alle. Gjennombruddet kom i 1949, da FFK vant sin tredje ligatittel.
50- og 60-tallet var svært suksessrike år for FFK. Klubben tok hjem ligagullet seks ganger og sølvet sju ganger. Cupen ble vunnet fire ganger. I 1957 en ny milepæl ble nådd da FFK vant sin andre dobbeltriumf. Etter å ha vunnet ligagullet i 1960 deltok Fredrikstad i europacupen som det første norske laget noensinne. FFK vant sensasjonelt 4-3 over Ajax hjemme. Returkampen i Amsterdam endte 0-0 i første runde.
Byen Fredrikstad hadde en økonomisk storhetstid i Norge i forrige århundre. Først som en stor leverandør av maskiner til skogsindustrien og deretter som et senter for skipsverftsindustrien. På et tidspunkt var verftet i Fredrikstad det største i Skandinavia. Det var en optimistisk stemning blant byens innbyggere - noe det har blitt påstått ble gjenspeilet i FFKs spillende fotballstil, av noen oppfattet som den mest underholdende fotballen i landet. Klubbens første cuptriumf i 1932 fikk Jørgen Juve, en legende i norsk fotball, til å uttale:
Kanskje var det på grunn av atmosfæren at klubben ble så suksessrik, og kanskje også derfor nedturen begynte. Etter år med ære og berømmelse startet klubben å bli mer konservativ, selv om ingen ville innrømme akkurat det. Andre klubber ble profesjonalisert, mens spillerne i FFK fortsatt hadde fotballen som en hobby ved siden av normale jobber. Treningsregimer ble strengere enn tidligere, men i Fredrikstad følte man at å trene mer enn to ganger i uka ville ødelegge moroa ved å spille fotball.
Fredrikstad slet gjennom hele 70-tallet. De nådde cupfinalen i 1971, men tapte for Rosenborg, som nå var på god vei til å bli den nye storheten i norsk fotball. To år senere, og for første gang i klubbens historie, rykket FFK ned en divisjon. I 1975 var de tilbake i øverste divisjon, men de ble der kun to år før neste nedrykk var et faktum.
FFK ble et heislag mellom divisjonene helt fram til 1984. Og selv om klubben vant cupen dette året, så ble Cupgullet i 1984 starten på en lang nedtur for Fredrikstad. Med hele ni seriemesterskap og elleve cupmesterskap i skapet glimret rødbuksene med sitt fravær fra toppen av norsk fotball resten av 80-tallet og hele 90-tallet.
Opprykk, cupgull og nedrykk
I 2002 rykket FFK opp fra andredivisjon til førstedivisjon og på 100-årsjubileet 2003 rykket klubben opp til eliteserien og tilbake i toppen av norsk fotball. Etter 20 år i fotballens «bakgård», og etter to imponerende opprykk på rad, etablerte FFK seg igjen i øverste divisjon. Med NM-seier i 2006 markerte FFK seg igjen for alvor blant Norges aller beste lag. Tilskuersnittet var på 12.345 i 2007.
Fredrikstad FK (FFK) kom på 2.-plass under Anders Grönhagen styre. Året før kom FFK også på 8.-plass, men da under Knut Torbjørn Eggen. I nyere tid står Seriesølvet fra 2008 som en sterkt prestasjon. I 2009 rykket laget ned til 1. divisjon, etter å ha havnet 3. sist på tabellen og på kvalifiseringsplass. I kvalifiseringen ble hovedrival Sarpsborg 08 motstander. Det første møtet mellom et lag fra de to rivaliserende byene på over 10 år.
Laget rykket opp igjen i 2010 etter å ha spilt kvalifisering mot Hønefoss FK i november 2010, men klarte ikke å etablere seg i eliten. FFK rykked ned i til 1. divisjon igjen på den siste dagen av 2012-sesongen.
I 2015 var FFK sekunder unna total katastrofe, sportslig sett. I det Nest-Sotra utliknet til 1-1 på overtid i siste serierunde falt klubben under "streken" og var så godt som klare for 2. divisjon. Klubben lå også på nedrykk i det kampen var over da Follo Fotball, som lå to poeng under Fredrikstad, så ut til å ta tre poeng mot Jerv. 6 minutter på overtid utligner Jerv og Follo ender på nedrykksplass et poeng under Fredrikstad.
Tirsdag 9. august 2016 annonserte klubben at samarbeidet med Jan Halvor Halvorsen var avsluttet på grunn av manglende resultater, og senere samme dag ble Mons Ivar Mjelde ansatt som ny hovedtrener i klubben.
17. november 2017 tapte FFK kvalifiseringskampen mot Notodden Fotballklubb, og rykket dermed ned til 2. divisjon etter en av de svakeste sesongene klubben noensinne har levert.
De endte på 2. plass i 2. divisjon i 2018. De gikk til kvalifisering for 1. divisjon 2019, hvor de tapte mot KFUM-kameratene Oslo. Dermed ble det 2. divisjon også i 2019.
De fleste av de 11 sesongene Fredrikstad har mislyktes i å rykke opp fra 2. divisjon har de vært tippet som favoritt. Men det har alltid vært ett eller flere lag som har sneket seg foran. I 1993 var det Jevnaker Idrettsforenings fotballklubb, så var det Sarpsborg FK i 1994, Elverum og Nybergsund i 1995, Sarpsborg FK og Bærum i 1996, Kjelsås FK, Skjetten og LSK Lillestrøm 2 i 1997, Ørn-Horten i 1998 og 1999, Asker FK, Kvik, Vålerenga 2, Sarpsborg, Lørenskog og Gjøvik-Lyn i 1999, Lillehammer og Ullern i 2000, Tollnes, Lillehammer og Eik i 2001, Raufoss og KFUM i 2018, Stjørdals-Blink og Kvik i 2019.
Drakt og logo
I de første årene endret Fredrikstad drakter ganske ofte. De første draktene hadde blå og hvite striper på skjortene og svarte bukser. Men dette ble endret etter kun to år, til hvite skjorter og blå bukser. I 1910, rett før FFKs første semifinale i cupen, begynte man med grønne og hvite drakter.
Den syvende draktforslaget ble introdusert for Fredrikstad i en kamp mellom FFK og Polen på Fredrikstad stadion 7. oktober 1926. Fredrikstad ønsket å benytte fargene til det polske landslaget og et brev ble sendt til det polske fotballforbundet. Fredrikstad FK mottok dette svaret:
Framneshaven (Tinker’n)
Framneshaven (ofte kalt Tinker'n eller Tinkern) er en park på Skillebekk i Oslo. Parken danner en overgang til Filipstad, og ble oppgradert med nytt lekeområde i 2015.
Fredrikstad Fotballklubb
Drakt og logo
Det polske fotballforbundet gav sine draktfarger til klubben, og 17. mars 1927 ble det offisielt avgjort av dette også skulle bli Fredrikstads drakter. Siden den gang har draktene endret seg lite bortsett fra sokkene, som gikk fra å være røde og hvite til å være helhvite i 1997.
Framneshaven (Tinker’n)
Parken
Parken er 8 mål stor og avgrenses av Framnesveien i vest, Munkedamsveien i nord, Framnes terrasse i øst og Drammenbanen i syd. Mot nord og vest i parken ligger et platå på en høyde. Ut mot Munkedamsveien står portnerboligen og portstolper. Fra høyden er det utsikt til Filipstad, innløpet til Frognerkilen og Bygdøy.
Syd i parken går en gangbro over E18 til Filipstad. Den sydlige og østlige delen ligger lavere og er tettvokst med trær og busker som danner et tak når trærne har blader. Denne delen er ikke parkmessig opparbeidet.
Fredrikstad Fotballklubb
Drakt og logo
I 1915 ble Gustav Edén første landslagsspiller fra FFK. Arne Børresen var i 1937 den første fra klubben som fikk gullklokke for 25 landskamper, senere har også disse fått gullklokka (antall landskamper i parentes): Per Egil Ahlsen (54), Bjørn Borgen (35), Arne Børresen (25), Kai Erik Herlovsen (36), Erik Holmberg (27), Roar Johansen (61), Per Kristoffersen (25), Arne Pedersen (40), Bjørn Spydevold (37), Thor Spydevold (28). Pedersen og Johansen er også æresmedlemmer, i likhet med Fritz Karlsen, Kjell Gustavsen, Kjell Andreassen, Asle Arntsen, Frithjof Gjermundsen og Jan Hermansen.
Stadion
Gamle Fredrikstad stadion ble innviet i 1914 og fikk gressmatte i 1921. Fredrikstad stadion var første stadion i Norge med flombelysning. Publikumsrekorden ble satt i 1956 i en kamp mot Larvik Turn. 15534 tilskuere møtte opp for å se denne kvartfinalen i cupen. Den siste oppgraderingen av stadionet ble gjort før 2004-sesongen, med en påfølgende publikumskapasitet på 10 500 personer.
Framneshaven (Tinker’n)
Historie
Parken ligger på et område som hørte til løkken Nedre Skillebekk. Johan Collett kjøpte løkken i 1852 og fradelte den vestlige delen der det lå bebyggelse. På høyden bygget han en murvilla, ferdig cirka 1855, med hage foran. Drammensbanen, bygget i 1870, delte løkken i to. Villaen, som hadde adresse Munkedamsveien 92, ble kalt Tinker’n.
I begynnelsen av 1960-årene var villaen hovedkontor for skipsreder Berge Sigvald Bergesen. Resten av kontoret lå i Ottar Birtingsgate.
I 1974 sto villaen tom og ble tatt i bruk av husokkupanter. I 1978 ble tomten regulert til spesialområde bevaring. Kommunen hadde fortsatt ingen bruker til hovedbygningen da bygningen brant to ganger i 1981, og samme år ble den revet. Portnerboligen (som nå huser en barnehage) og portstolpene står fremdeles. I 1993 ble området regulert til friområde.
Fredrikstad Fotballklubb
Stadion
Den nye hjemmebanen ble bygget før 2007-sesongen på gamle Fredrikstad Mekaniske Verksted, også kjent som «Værste». Dette var en gang Skandinavias største skipsverft, og langsidene på det nye stadionet er bygget inn i de gamle verkstedshallene, noe som gir en helt unik arkitektur. Verkstedhallene har historie helt tilbake til 1870, en historie som nå er bygget inn i langsidene på nye Fredrikstad stadion. I tillegg er det bygget to separate tribuner på kortsidene. Det nye stadionet har en kapasitet på 12 500 tilskuere.
I mai 2007 ble Fredrikstad Stadion av Dagbladet kåret til Norges flotteste stadion. Kommunen overtok ansvaret for Stadionet i 2014 og den 1. mars 2015 etter mye protester ble nytt kunstgress ferdigstilt.
Spillerstall
Oppdatert 10. august 2023.
Cupmesterskap (11)
1932, 1935, 1936, 1938, 1940, 1950, 1957, 1961, 1966, 1984, 2006.
Ledere
FFK er kjennetegnet av stadige lederbytter, særlig siden klubbdriften ble flyttet over i et ASA-selskap i 1997. Siden årtusenskiftet har følgende sittet på toppen som daglig leder: Styreledere gjennom tiden: Første kvinnelige medlem av Fredrikstad Fotball Klubb er Lisbeth Antonsen i 1978.
Joachim Flaten
Joachim Flaten (født 12. juli 1986) er en norsk tidligere ishockeyspiller, som fra 2006 til 2012 spilte løper for Frisk. Han har også spilt for moderklubben Jutul IL og for Concordia College i USA. Flaten er en typisk power-forward-spiller.
Joachim Flaten gikk som 14-åring over til Frisk Asker, og fikk sine føreste kamper på Frisk Askers a-lag som 19 åring. Etter en sesong i eliteserien startet han studier ved Concordia College i Moorhead i Minnesota, hvor han endte med 12 poeng på 22 kamper. I 2007–2008-sesongen ble han seriemester for Frisk Asker sammen med bla. Mats Zuccarello og Chris og Cam Abbott. Etter to sesonger i Frisk Asker flyttet Joachim i august 2012 til Manchester i England, hvor han kombinerte en MBA ved University of Bolton med spill for Manchester Phoenix i EPHL.
Pocinho-demningen
Pocinho-demningen (portugisisk: Barragem do Pocinho) er en demning med et vannkraftverk og en sluse i elven Douro, på grensen mellom distriktene Guarda på grensen til sørligste Braganca, i Portugal. Demningen ligger der hvor Duero får tilsig av elvene Câo og Sabor. Dette er den øverste av fem dammer i elven.
Demningen
Demningen er en 49 meter høy og 90 meter lang gravitasjonsdam i betong. Den skaper et reservoar som er 40 km langt, og har et største oppdemmet vannvolum på 83 millioner m³.
Den ble påbegynt i 1978 og stod ferdig i 1983.
Kraftverket
Kraftverket ble satt i drift i 1983, har en totalt installert effekt på 186 MW, den gjennomsnittlige årlige produksjonen er 534 GWh. Kraftstasjonen har 3 Kaplan turbiner med 57,6 MW hver.
Slusen
Det er også en sluse her, Pocinho sluse, slik at båter kan passere dammen.
Slusen er 90 meter lang og 12,1 meter bred og hever båtene ca. 20 meter, den ligger på venstre side av dammen.
Nedstrøms port åpnes og lukkes som en bok. Inne i slusen er det tre fortøyningskroker i begge veggene av slusen, krokene følger båtene når de heves eller senkes.
Slusen ble bygget samtidig med dammen, den ble påbegynt i 1978 og stod ferdig i 1983.
São João do Caiuá
São João do Caiuá er en kommune i delstaten Paraná i sørregionen av Brasil.
Stefan Krauße
Stefan Krauße (født 17. september 1967 i Ilmenau) østtysk / tysk aker som deltok i de olympiske vinterleker 1988 i Calgary, 1992 i Albertville, 1984 i Lillehammer og 1998 i Nagano.
Fire år senere, under vinter-OL 1992 i Albertville ble han olympisk mester i aking. Sammen med Jan Behrendt vant han toer for menn foran sine landsmenn Yves Mankel og Thomas Rudolph. Han vant sin andre olympiske tittel under vinter-OL 1998 i Nagano. Han og Jan Behrendt vant toer for menn foran Chris Thorpe og Gordy Sheer fra USA. Krauße ble verdensmester i aking sju ganger, tre ganger i mixed og fire i toer for menn. 1989 i Winterberg i toer, 1991 i Winterberg i både toer og mixed, 1993 Calgary i toer og mixed og 1995 i Lillehammer i toer og mixed.
Aquileia
Aquileia (friulisk:Aquilêe; venetiansk: Aquiłeja; tysk: Aglar; slovensk: Oglej) er i dag en liten by i provinsen Udine innenfor lagunen, omtrent 10 km fra kysten av Adriaterhavet i nordlige Italia. Den ligger ved elven Natisone, men elvens løp har endret seg noe siden antikken. Den var en av de største og rikeste romerske byene med kanskje opp til 100 000 innbyggere på 100-tallet e.Kr., men ble ødelagt på midten av 300-tallet e.Kr. Det er også et av de viktigste arkeologiske områdene i nordlige Italia. I dag er det liten by med 3 441 innbyggere i henhold til folketellingen i 2011, beregnet til 3 306 innbyggere for 2017.
De romerske ruinene fra antikken er delvis utgravd, men det meste ligger fortsatt under bakken. I 1998 satte UNESCO det arkeologiske område og basilikaen på listen over verdensarven. Dens patriarkalske basilika er «en framragende bygning som huser enestående kunstverker i dens mosaikkgulv og spilte også en nøkkelrolle i kristningen av en stor region av Sentral-Europa. Det ble setet til et patriarkat som varte fram til 1751.»
Historie
Aquileia ble grunnlagt i år 181 f.Kr.. Opprinnelig var det en utpost på grensen av Romerriket. Byen utviklet seg raskt til et viktig handelssted for vin, olje, pelsverk, jern og slaver. 90 f.Kr. fikk byens innbyggere romersk borgerskap. Byen var rik og fikk etter hvert mange praktfulle offentlige bygg. Mellom 284 og 425 var det et myntverk i Aquileia. Den romerske byen ble fødestedet til Tiberius’ sønn med Julia. Den romerske poeten Martialis lovpriste Aquileia som et paradisisk sted og som et hvilested for hans gamle dager.
Aquileia ble tidlig et bispesete. Dette førte på 300-tallet til en ny oppblomstring av byen. Fra ca. 350 var byen erkebispesete. Byens basilika stammer fra 420-tallet. Fra 557 ble erkebiskopen patriark, og Aquileia var dermed sentrum i patriarkatet Aquileia.
I 452 ble byen ødelagt av hunerne under ledelse av Atilla. Siden har Aquileia vært en liten by rundt basilikaen. Patriarken flyttet til Grado i 568.
Saarland under Sommer-OL 1952
Saarland under Sommer-OL 1952. Trettiseks sportsutøvere fra republikken Saarland deltok i ni sporter under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Republikken Saarland, som ble utskilt fra Tyskland av Frankrike etter andre verdenskrig, stilte for første og eneste gang med en egen tropp i et OL. De vant ingen medaljer.
Lepidostomatidae
Lepidostomatidae er en gruppe (familie) av insekter som hører til ordenen vårfluer (Trichoptera). Larvene lever i ferskvann. De voksne lever ikke langt fra vannet de vokser opp i.
Piggrokketåken
Piggrokketåka eller Hen-1357 er en planetarisk tåke som ligger rundt 18,000 lysår unna jorden i stjernebildet Alteret, og den er den yngste planetariske tåken man kjenner til.
Lepidostomatidae
Utseende
Middelsstore, gjerne brunlige, ofte sterkt hårete vårfluer. De innerste leddet på antennene er forlenget, tydelig lengre enn hodet, med lange hår. Hannens maksillarpalper består av bare to eller tre ledd, er klubbeformede og sterkt hårete. Forvingene er forholdsvis brede og avrundede. Forbeina har to sporer, mellom- og bakbeina fire.
Piggrokketåken
Da Hubble-teleskopet fotograferte tåken på slutten av 1990-tallet var det mindre enn 20 år siden tåken begynte å gløde og gikk fra å være protoplanetarisk tåke til å være en planetarisk tåke. Tåken har en størrelse som er én tiendedel av de fleste planetariske tåkene.
Lepidostomatidae
Levevis
Larvene til denne familien kan finnes både i stillestående og rennende ferskvann. De lever av døde planterester. Larvene lager et hus av planterester, dette er kvadratisk i tverrsnitt.
Piggrokketåken
I midten av tåken er det et binært stjernesystem.
Lepidostomatidae
Utbredelse
Lepidostomatidae forekommer i alle verdensdeler.
Cem Karaca
Muhtar Cem Karaca (født 5. april 1945 i Istanbul, død 8. februar 2004 i Istanbul) var en tyrkisk musiker og en sentral skikkelse innen Anatolia-rockbølgen i Tyrkia. Han var mest kjent for å tonesette dikt som «Seyh Bedrettin Destani» (Sjeik Bedrettin-eposet) og «Ceviz Agaci» (Hasselnøttreet) av Nazim Hikmet. Karaca ble etterhvert en omstridt figur i Tyrkia på grunn av sine politiske meninger.
Historie
Han startet sin karriere i bandet Dynamites som spilte rock 'n roll-coverlåter. Senere ble han med i bandet Jaguars, som spilte Elvis Presley-låter. I 1967 begynte han å skrive egen musikk, og han startet da bandet Apaşlar. Dette var hans første tyrkisk-språklige band. I 1969 startet han sitt første Anatolia-band, Kardaşlar.
I 1972 ble Karaca medlem i bandet Moğollar og skrev en av sine mest kjente sanger «Namus Belası». Han startet i 1974 sitt eget Anatolia/progressiv rock-band Dervişan. Dette bandet varte til slutten av 1977. I 1978 startet han bandet Edirdahan. Navnet på bandet er et akronym for «fra Edirne til Ardahan». Edirdahan utga et album før det ble oppløst da Karaca forlot Tyrkia til fordel for Vest-Tyskland i 1979. På grunn av sin kritiske holdning til Tyrkias styre på slutten av 1970-tallet, ble det utstedt arrestordre på Karaca. Han flyttet tilbake til Tyrkia i 1987, da han ble gitt amnesti.
Jordpakking
Jordpakking er reduksjon i jordas porøsitet på grunn av trykk. Jordpakking kan påvirke nesten alle jordas fysiske, kjemiske og biologiske egenskaper og funksjoner. Jordpakking er sammen med erosjon ansett som det dyreste og alvorligste miljøproblemet forårsaket av konvensjonelt landbruk.
I landbruket er jordpakking et problem som er avhengig av jordtype, veksttype, vær og klima og maskinell bearbeiding, deriblant maskinenes marktrykk. Påvirkning fra tunge maskiner på for fuktig jord kan føre til komprimering av jorda slik at det dannes ugjennomtrengelige lag som begrenser vann- og næringstilgangen. Dette kan føre til redusert avling både i mengde og kvalitet og dessuten økt overflateavrenning, erosjon, klimagassutslipp, eutrofiering, redusert grunnvannsfornyelse og tap av biologisk mangfold.
I motsetning til erosjon er jordpakking hovedsakelig noe som foregår under jordoverflaten og kan derfor være vanskelig å se. Spesielle metoder er nødvendig for å avdekke og håndtere problemet.
Jordpakking er i en viss grad mulig å rette opp igjen og kontrollere. Jordpakking i dypere jordlag regnes som det største problemet, fordi det ikke lar seg gjenopprette. Siden bøndene i moderne, intensivt jordbruk er avhengig av tunge maskiner og derfor ikke helt kan unngå komprimering av jorda, fokuseres det mange steder på å reparere skadene når de først har skjedd.
Yarlung Tsangpo
Yarlung Tsangpo, Sangpo eller Tsangpo (tibetansk: ཡར་ཀླུངས་གཙང་པོ་, wylie: yar kLungs gTsang po; kinesisk: 雅鲁藏布江, pinyin: Yǎlǔ Zàngbù Jiāng) er en elv som har sitt utspring sør i Tibetdalen, i Tibet i Kina.
Nedstrøms Arunachal Pradesh blir floden bredere og kalles fra dette punkt Brahmaputra, som etterhvert munner ut i Bengalbukten. Ettersom floden passerer flere landegrenser, har den flere navn, på forskjellige språk.
Siden 2009 bygger Kina ut Zangmu-demningen på elva – et prosjekt som har skapt strid med nabolandet India.
Foxtrot (album)
Foxtrot er det fjerde studioalbumet av det engelske progressiv rock-bandet Genesis, innspilt og utgitt i 1972. Det er det andre Genesis-albumet med den «klassiske» besetningen bestående av Peter Gabriel, Tony Banks, Mike Rutherford, Phil Collins og Steve Hackett.
Foxtrot var også Genesis' første album til å gå inn på de britiske albumlistene. Tolvteplassen albumet nådde bante vei for en lang og suksessrik listekarriere for bandet. Albumet klarte ikke å nå de amerikanske listene, slik som Yes, Emerson, Lake & Palmer og Jethro Tull – og i mindre grad Pink Floyd – hadde klart. Det var likevel ikke det første Genesis-album til å entre listene; Nursery Cryme nådde 7.-plass i Italia i 1971.
Både «Watcher of the Skies», som er basert på Arthur C. Clarkes roman Childhood's End, og «Supper's Ready» verserer på lister over bandets mest spilte låter, og de ble konsertfavoritter. «Watcher of the Skies» og «Get 'Em Out by Friday» var med på konsertalbumet Genesis Live, som kom ut i 1973. Den 23 minutter lange «Supper's Ready» ble tatt opp med tanke på live-albumet, men ble utelatt grunnet lengden. Konsertversjoner av «Supper's Ready» finnes likevel på Seconds Out (dobbeltalbum) fra 1977 (med Phil Collins som vokalist) i tillegg til boks-settet fra 1998, Genesis Archive 1967-75.
«Can-Utility and the Coastliners» er basert på legenden om Knut II av Danmark. En tidligere, lengre versjon av sangen var kjent som «Bye Bye Johnny», som i sin utvidede instrumentalseksjon ga mellotronens stryker-sound en fremtredende plass i lydbildet. Denne versjonen av sangen ble aldri offisielt utgitt. «Horizons» har hovedtemaet fra Bachs cello-suite nr. 1 i G-moll og utvikler seg så til et eget stykke i barokkstil. Sangen har funksjon som et preludium.
Tittelen på albumet kan være et nikk i retning den Mellotron Mark II brukt av Banks under innspillingene, som hadde foxtrot som en av de forhåndsinnstilte rytmene. «Fox on the rocks» (som minner om verkene til Dr. Seuss) er nevnt i «Willow Farm»-seksjonen av «Supper's Ready» og finnes på albumets omslag. Denne figuren i rød kjole med revehode ble et av Gabriels første scenekostymer.
Lydbilde
Foxtrot var albumet som endelig viste Genesis som et fullkomment progrockband, selv om de viste at de var på god vei med både Trespass og Nursery Cryme. Med «Watcher of the Skies» og den 23 minutter lange «Supper's Ready» i hver sin ende har Foxtrots lydbilde mye til felles med Nursery Cryme. Rutherford brukte basspedalene sine i mer utstrakt grad, for eksempel i midt-seksjonen av «Can-Utility and the Coastliners». Banks' mellotron-introduksjon på «Watcher of the Skies» inspirerte produsentene av mellotronen, Streetly Electronics, til å inkludere en egen «Watcher Mix» i mellotronens tape-set.
Sporliste
Alle sangene er skrevet av Tony Banks, Phil Collins, Peter Gabriel, Steve Hackett og Mike Rutherford.
Besetning
Alle utgaver av Foxtrot gitt ut på Charisma Records ble i USA distribuert av Buddah Records.
Timeglasståken
Timeglaståken (også kjent som MyCn18) er en ung timeglassformet planetarisk tåke som ligger rundt 8,000 lysår unna jorden i stjernebildet Fluen.
I 1996 ble tåken fotografert i detalj av Hubble-teleskopet. Noe uventet ble det oppdaget at stjernen som er opphavet til tåken ikke lå i symmetrien.
Picote-demningen
Picote-demningen er en demning med et vannkraftverk i distriktet Braganca i Portugal, på grensen til den spanske provinsen Zamora. Det ligger 6 km fra småbyen Picote.
Dette anlegget har en totalt installert effekt på 180 – 195 MW, fordelt på tre francisturbiner. Byggingen ble påbegynt i 1950 og kraftverket stod ferdig utbygd i 1958.
Demningen er en 100 meter høy og 139 meter bred gravitasjons-buedam i betong.
Avesta kommune
Avesta kommune er en kommune i Dalarnas län i landskapet Dalarna i Sverige. Kommunens administrasjonssenter ligger i Avesta.
Tettsteder
Avesta kommune hadde fem tettsteder i 2010. I tabellen oppgis antall innbyggere per 31. desember 2010.
Repet
Repet (originaltittel: Rope) er en amerikansk film fra 1948 regissert av Alfred Hitchcock med manuskript av Arthur Laurents. Den utmerker seg ved at den består av kun ti tagninger (ubrutte opptak), og altså stort sett uten klipp, samt ved at hele filmen foregår i én stor kulisse. Repet var også Hitchcocks første fargefilm (Technicolor).
Historien er basert på et skuespill av Patrick Hamilton og – tross Hamiltons benektelse – inspirert av tenåringsguttene Nathan Leopold og Richard Loebs drap på 14 år gamle Robert Franks i Chicago i 1924. Dette drapet inspirerte Hitchcock til enda to filmer, Compulsion fra 1959 og Swoon fra 1992. Hamilton skrev også skuespillet som ble filmatisert som Gasslys med Ingrid Bergman i hovedrollen.
Handling
Filmen starter med at de to vennene Philip og Brandon (spilt av Granger og Dall) dreper en tidligere klassekamerat, David, og legger ham i en stor kiste i leiligheten. Især Brandon er overbevist om deres menneskelige overlegenhet, og med utgangspunkt i en gammel diskusjon om kunsten å drepe, rettferdiggjør de mordet. Brandon har attpåtil invitert Davids far, moren (som er syk og erstattes av Davids tante) og kjæreste, dennes forrige kjæreste, samt de unge mennenes gamle mentor og opphavsmann til ideen om overmennesker, Rupert (spilt av Stewart).
Brandon arrangerer en buffet på kisten, og under selskapet kommer han med små hint om mordet på David, hvis fravær alle undrer seg over. Philip misliker situasjonen, og Rupert aner uråd.
Da selskapet har brutt opp, vender Rupert tilbake med påskuddet at han glemte sigarettetuiet, og lykkes i å åpne kisten. Han innser at de teoretiske betraktninger han har diskutert med de unge menn i skoletiden, ble tatt bokstavelig, og han tilkaller politiet.
Martin Skaaren
Martin Magnus Skaaren (født 30. april 1905 på Hitra Sør-Trøndelag, død 1. februar 1999) var en norsk fisker, småbruker, Høyre-politiker, ordfører og stortingsrepresentant.
Skaaren drev småbruket Skåren. Allerede 15 år gammel begynte han som fisker. Fra 1931 var han medlem av skolestyret, fra 1934 var han medlem av Kvenvær kommunestyre. Han beholdt begge vervene fram til 1961. Han ble oppnevnt til ordfører i Kvenvær ved frigjøringen i 1945, og var valgt til ordfører i årene 1946–61.
I 1961 ble Skaaren valgt til Stortinget som representant for Høyre i Sør-Trøndelag. Han ble gjenvalgt i 1965, men frasa seg gjenvalg i 1969. I sin tid på Stortinget var han hele tiden medlem av kommunalkomiteen, og var særlig engasjert i spørsmål som angikk «utkantdistriktene» og kystbefolkningen.
Åsnes kirke
Åsnes kirke er en korskirke fra 1744 i Åsnes kommune, Innlandet fylke.
Byggverket er i tømmer og har 400 plasser. Den ble innviet i 1744, men ble ferdigbygget først i 1747. Det gikk altså tre år etter innvielsen før kirken kunne sies å være ferdig. Allikevel regnes byggeåret å være 1744, slik det står i tårnfløyen. Altertavlen er malt av Axel Ender i 1876 og har tittelen «Jesu oppstandelse». Det er sannsynlig at den første altertavlen ble laget av bygdekunstneren Lars Pinnerud fra Furnes. Han har også skåret ut prekestolen og altertavlen i Hof kirke.
Interiørfarger er satt av Domenico Erdmann i forbindelse med en restaurering i 1936.
Adkomst til stedet er via Fv446 og.
Åsnes kirke var prostikirke i Solør prosti inntil det i 2013 ble innlemmet i Solør, Vinger og Odal prosti med Kongsvinger som prostesete.
I november 2016 ble kirken stengt på ubestemt tid på grunn av helsefarlig sopp. Den åpnet igjen med gudstjeneste 22. desember 2019.
Anne-Lise Seip
Anne-Lise Seip (født 6. november 1933 i Bergen), er tidligere professor i historie ved Universitetet i Oslo og spesialist på 1800-tallets norske sosial- og velferdshistorie.
Hun tok hovedfag i 1966 og dr. philos. i 1974 med avhandlingen: "Vitenskap og virkelighet; sosiale, økonomiske og politiske teorier hos T.H. Aschehoug 1845-1882". Hun var førsteamanuensis ved Kriminologisk institutt ved Universitetet i Oslo i 1974 og førsteamanuensis ved Historisk institutt 1975. Hun ble professor i moderne historie samme sted fra 1985.
John Utheim
John Utheim (født 13. januar 1847 i Kvernes, død 16. september 1910 i Leikanger) var en norsk teolog, politiker (V) og amtmann.
Anne-Lise Seip
Anne-Lise Seip er særlig kjent for sitt arbeid med velferdshistorie. Hun har også vært opptatt av nasjonal identitet og nasjonsbygging. Hun er forfatter av Aschehougs Norgeshistorie, bind 8: Nasjonen bygges 1830-1870. I 2007 gav hun ut ''Demringstid. Johan Sebastian Welhaven og nasjonen'', en biografi om forfatteren Welhaven, men også en beskrivelse av nasjonsdanningen fra 1830 og fremover. Seip har skrevet flere fagbøker og artikler om ulike emner.
John Utheim
Utheim ble uteksaminert cand.theol. i 1874 og arbeidet som lærer fra 1870 til 1878. Fra sistnevnte år ble han tilknyttet Sjøkrigsskolen i Horten, først som lærer, og fra 1890 som dosent.
I 1892 ble han valgt inn som annenrepresentant til Stortinget fra Jarlsberg og Larvik amt, men satt bare i en periode til tross for at han stilte til gjenvalg tre ganger. Han var medlem av Horten bystyre fra 1883 til 1902, fra 1899 til 1901 som ordfører. I 1902 ble han utnevnt til amtmann i Nordre Bergenhus amt, en stilling han hadde fram til sin død i 1910. Han var medstifter av Norsk Kvinnesaksforening i 1884.
Anne-Lise Seip
Anne Lise Seip var representant og vararepresentant for Sosialistisk folkeparti i herredsstyret i Bærum 1964-71. Hun var medlem av Kringkastningsrådet fra 1974 til 1981 og medieutvalget under Kirke- og undervisningsdepartementet i 1979.
John Utheim
Utheim var republikaner, og agiterte mot innføring av monarki i 1905.
Anne-Lise Seip
Hun var gift med Jens Arup Seip.
Trønderkanin
Trønderkaninen er den eneste helnorske kaninrasen. Den står i fare for å bli utryddet om ikke avlsarbeidet tar seg opp. Bevaringsbesetninger for rasen er etablert på Øya VGS på Kvål i Trøndelag. I 2007 ble det også tatt initiativ til å danne et eget interesselag for trønderkanin.
Trønderkaninen har sin opprinnelse i trøndelagsdistriktet. Det var T. Hannemo i Trondheim som omkring 1917 startet et avlsarbeid med det man antar var en krysningskanin.
Under 2. verdenskrig var kaninkjøtt populært, dette ga gode slaktedyr som vokste hurtig. Trønder var vanlig helt fram til 1970-årene. Da ble det mindre populært, og rasen holdt på å forsvinne. Det var noen få som holdt på den gamle norske rasen, og takket være dem har man i dag kunnet etablere bevaringsbesetninger i samarbeid med private opprettere og skoler. På 1990-tallet ble det registrert 40 trønderkaniner, men I nyere tid ble det registrert 70 trønderkaniner. Trønderkaninen har til dels vært sterkt innavlet. Avlsarbeidet har vært lite koordinert mellom oppdretterne og mange oppdrettere har sett seg nødt til å krysse inn kaniner av andre raser, f.eks. Hvit Land og Stor Sølv. Dette har gjort at Trønderkaniner i dag ofte får unger med avvikende farger og at mange har en stor andel sølv-hår i pelsen. Rasen har i mange år vært utrydningstruet og er det fortsatt.
Trønderkaninen er en stor kanin med en idealvekt på rundt 4 kg. Pelsen er tett, glansfull og bløt. Den er svart med noen hvite hår (disse skal være hvite i hele sin lengde). De hvite hårene er jevnt fordelt over hele kaninen, inkludert hode, ører, labber og hale. Trønder har god fruktbarhet. Den kan være sta og hissig, men også en ordentlig kosekanin.
São João do Ivaí
São João do Ivaí er en kommune i delstaten Paraná i sørregionen av Brasil.
Lockheed X-17
Lockheed X-17 var en eksperimentell, faststoffs, flertrinns-rakett brukt for å undersøke høyhastighetskarakteristikker under tilbakevending fra rommet.
Historie
En av de store utfordringene med å konstruere stridshoder til interkontinentale ballistiske missiler var å unngå at de brant opp som meteorer når de vendte tilbake til atmosfæren. X-17 var et kostnadseffektivt og pålitelig rakettsystem som gjennomførte tester av forskjellige utforminger i tilbakevendingsfasen.
I tiden mellom 1955 og 1957 gjennomførte USAs flyvåpen USAF 26 oppskytninger av X-17 fra Patrick Air Force Base i Florida. I 1958, etter at X-17-programmet offisielt var avsluttet, ble 3 X-17 satt sammen av gjenværende deler og benyttet under de kjernefysiske prøvesprengningene i Operation Argus.
1 X-17 er bevart og står utstilt på National Museom of the USAF i Dayton, Ohio.
Formål
X-17 ble konstruert for å teste utformingen av forskjellige objekter under tilbakevending til atmosfæren. Den var designet for å fly i 500 000 fots høyde (154 000 meter), i hastigheter over Mach 15, og med Reynolds tall på opptil 24 millioner.
X-17 skulle vise seg å bli det mest betydningsfulle rakett-program på 50-tallet. Det bidro med testdata under utviklingen av stridshoder til tidlige interkontinentale ballistiske missiler, og også til bemannede romfartskapsler. Spesielt viktig var målinger av hypersoniske luftstrømninger i overgangen fra laminær til turbulent strømning, og varmeutviklingen i ekstremt høye Mach-tall.
Virkemåte
X-17 var en tre-trinns rakett med faststoffmotorer. Det første trinnet brakte raketten opp til omkring 500 000 fot (154 000 meter), og var utsyrt med små raketter som ga den et stabiliserende spinn. Det andre og tredje trinnet akselererte raketten og nyttelasten ytterligere, og rettet den mot jorden i hastigheter opp mot Mach 15. En typisk X-17-ferd varte i omkring 6 minutter.
Spesifikasjoner
Dimensjoner
Ytelse
Batna
Batna (arabisk: باتنة transliterasjon: Bātnah) er en by i Auresfjellene, nordøst i Algerie. Byen har 291 173 innbyggere (2007) og er Administrasjonssenter for provinsen med samme navn.
Den nåværende byen ble grunnlagt som basen til en fransk garrison i 1844, men områdets strategiske posisjon som et knutepunkt på handelsruten mellom Sahara og middelhavet har vært kjent siden antikken, noe de romerske ruinene ved Timgad og Lambese få kilometer utenfor Batna vitner om.
Carrapatelo-demningen
Carrapatelo-demningen (portugisisk: Barragem do Carrapatelo) er en demning med et vannkraftverk og vedens høyeste sluse, i elven Douro, på grensen mellom distriktene Oporto i nord og distriktet Viseu i sør, nordvest i Portugal. Dette er den nest nederste av fem dammer i elven.
Demningen
Demningen er en 57 meter høy og 400 meter lang gravitasjonsdam i betong. Den skaper et reservoar som er 40 km langt, og har et største oppdemmet vannvolum på 148 millioner m³.
Dammen har 6 store segmentporter, med et spenn på 26,0 meter og en høyde på 15,4 meter, maksimum vannstrøm er på 22 000 m³.
Det går en kjørevei over demningen og det er en fisketrapp her.
Den ble påbegynt i 1965 og stod ferdig i 1972 og var den første demningen i Douro.
Kraftverket
Kraftverket ble satt i drift i med to turbiner i 1971 og en i 1972, har en fallhøyde på 31 meter, og totalt installert effekt på 201 MW, den gjennomsnittlige årlige produksjonen er 871 GWh. Kraftstasjonen har 3 Kaplan turbinger med 63,4 MW hver plassert på venstre side av demningen.
Slusen
Det er også en sluse her slik at båter kan passere dammen, Carrapatelo sluse, som med sin 35 meter er verdens høyeste.
Slusen er 85 meter lang og 12,1 meter bred og hever båtene ca. 35 meter, den ligger på venstre side av dammen.
Nedstrøms port åpnes og lukkes som en giljotin. Inne i slusen er det fire fortøyningskroker i begge veggene av slusen, krokene følger båtene når de heves eller senkes.
Slusen ble bygget samtidig med dammen, den ble påbegynt i 1965 og stod ferdig i 1972.
Fotball
Fotball er en ballidrett mellom to lag, hvert bestående av elleve spillere, hvor formålet er å få ballen flest ganger inn i motstanderlagets mål. Idretten utøves på en rektangulær bane med ett mål i hver kortende, og det laget som har fått flest mål når spilletiden er ute, vinner kampen. Spilletiden er normalt 90 minutter. Hvis begge lag har fått like mange mål ved kampens slutt, erklæres kampen for uavgjort eller avgjøres ved ekstraomganger (vanligvis 2 × 15 minutter) eller straffesparkkonkurranse.
Av spillerne er det bare målvakten som har lov til å berøre ballen med hendene, og da bare innenfor eget straffefelt, unntatt ved situasjoner hvor ballen er ute av aktivt spill. De øvrige spillerne bruker hovedsakelig føttene og bena til å føre ballen, men kan også benytte hodet og overkroppen.
Spillets regler ble første gang nedtegnet i England av The Football Association i 1863. Fotball reguleres i Norge av Norges Fotballforbund (NFF) og internasjonalt av det overnasjonale fotballforbundet FIFA (fransk: Fédération Internationale de Football Association). FIFA arrangerer verdensmesterskap i fotball i kategoriene menn og kvinner hvert fjerde år.
Fotball spilles på profesjonelt nivå over hele verden. Millioner av mennesker besøker jevnlig fotballstadioner for å se sitt favorittlag, og milliarder flere følger spillet på fjernsyn og over Internett. Fotball er den idretten i verden som tiltrekker seg flest TV-seere. Et veldig stort antall spiller også fotball på amatørnivå. Ifølge en undersøkelse utført av FIFA som ble publisert i 2001, spiller mer enn 240 millioner mennesker i mer enn 198 land fotball jevnlig. Norges Fotballforbund hadde i 2014 registrert 375,000 aktive fotballspillere i Norge, og fotball er målt etter medlemstall Norges mest utbredte idrett. Idretten spilles av mange barn og voksne i alle land. Det arrangeres verdensmesterskap og olympisk mesterskap i idretten.
Historie
Det finnes en rekke eksempler på fotballspill spilt andre steder i verden gjennom tidene, som cuju i Han-dynastiets Kina, episkyros i antikkens Hellas og romernes harpastum, uten at det kan påvises noen direkte kobling mellom disse og fotball slik vi kjenner det i dag.
Moderne fotballregler kodifiseres
Arbeidet med å standardisere reglene for fotball foregikk på midten av 1800-tallet, og de første tiårene var det flere konkurrerende regelsett i omløp. Et av dem som skulle få størst innflytelse på videre utvikling av spillets regler, ble nedtegnet under et møte med representanter fra en rekke privatskoler ved Trinity College ved University of Cambridge i 1848; et annet var et sett regler utarbeidet ved Uppingham School som ble kalt «The Simplest Game». Disse kom imidlertid ikke til å bli gjeldende overalt – i 1850-årene ble det i den engelskspråklige verden stiftet mange klubber uten tilknytning til skoler og universiteter som spilte ulike former for fotball, og noen av dem la frem sine egne regler. Fremst av disse var Sheffield Football Club, som var med på å danne Sheffield FA i 1868. Sheffield Football Club ble stiftet av en gruppe cricketspillere i 1857 og er verdens eldste fotballklubb.
Dette pågående arbeidet bidro til dannelsen av The Football Association (FA) 26. oktober 1863. Etter dette og fem påfølgende møter hadde man utarbeidet et uttømmende sett regler. På det avsluttende møtet valgte imidlertid representanten fra Blackheath å trekke sin klubb ut av FA som følge av at to regler i utkastet ble strøket: Regelen som tillot å løpe med ballen i hånden, og regelen som tillot å blokkere slike løp med sparking i skinnebenet («hacking»), hekting og holding. Flere engelske rugbyklubber fulgte etter og dannet isteden Rugby Football Union i 1871. De elleve gjenværende klubbene, under ledelse av Ebenezer Cobb Morley, ratifiserte det som ble de tretten opprinnelige reglene for fotball. Reglene tillot imidlertid en viss ballbehandling med hendene: Om ballen ble fanget uhindret etter å ha vært i luften en viss avstand uten å ha vært i bakken («mark»), fikk vedkommende spiller frispark. Sheffield FA fortsatte å spille etter sine egne regler frem til 1870-årene. FA tok senere inn en rekke av disse, og reglene ble slått sammen i 1878.
Verdens eldste fotballturnering er FA-cupen, som ble grunnlagt av Charles William Alcock og har blitt spilt mellom engelske lag siden sesongen 1871–1872. Den første landskampen fant også sted i 1872 mellom Skottland og England i Glasgow, igjen etter initiativ fra Alcock. Verdens første fotballiga ble også opprettet i England, nærmere bestemt i Birmingham i 1888 av Aston Villas direktør William McGregor. I sin opprinnelige form bestod ligaen av tolv lag fra Midlands og Nord-England.
Fotballens fremvekst i 1800-tallets Storbritannia må forstås i sammenheng med urbaniseringen og industrialiseringen av landet. Mange industriarbeidere hadde fri lørdag ettermiddag, og fotballen ble for mange en populær fritidssyssel, enten som tilskuer eller deltager. Et betydelig stridsspørsmål var hvorvidt det skulle tillates profesjonelle spillere. Spillere fra arbeiderklassen var for profesjonalisering grunnet den ekstra inntekten dette kunne gi dem, mens aktører fra overklassen og øvre middelklasse strittet imot, da profesjonaliseringen kunne minske deres innflytelse over idretten. Scots John Love og Fergus Suter på laget Darwin fra Lancashire skal være de første som fikk betalt for å spille fotball da de bidro til å slå Old Etonians FC, et lag bestående av tidligere kostskoleelever fra Eton, i 1879. Utviklingen lot seg ikke stoppe, og FA så seg nødt til å legalisere profesjonelle spillere allerede i 1885, enda de så sent som året før hadde utstengt lag for å ha brukt profesjonelle spillere.
Spillereglene i fotball blir i dag fastsatt av fotballens internasjonale lovkomité (engelsk: International Football Association Board, forkortet IFAB). Komiteens første møte fant sted i London 2. juni 1886 med representanter fra FA og det skotske, walisiske og nordirske fotballforbundet. FIFA, det internasjonale fotballforbundet, ble stiftet i 1904 i Paris og kunngjorde at det ville rette seg etter reglene fastsatt av IFAB. FIFA er representert i IFAB fra 1913. Komiteen består etter dette av fire representanter fra FIFA og én representant fra hvert av de fire britiske fotballforbundene. Regelendringer krever tre fjerdedels flertall. Reglene for dagens fotball bygger fortsatt på dem som ble vedtatt av IFAB i 1886, men det er blitt foretatt to større revideringer i 1937–1938 og 1997.
Fotballens spredning til resten av verden
Med britenes betydelige innflytelse internasjonalt på 1800-tallet ble fotball spredd også til resten av verden. Etter det engelske FA i 1863 var de nasjonale forbundene i Skottland (1873), Wales (1876) og Nord-Irland (1880) de første som kom til, mens det nederlandske og danske fotballforbundet ble de første ikke-britiske forbundene da de ble stiftet i 1889. Deretter fulgte land som New Zealand (1891), Argentina (1893), Chile (1895), Sveits (1895), Belgia (1895) og Italia (1898). Norges Fotballforbund ble opprettet i 1902. Det ble opprettet egne nasjonale turneringer etter britisk modell, typisk bestående av (minst) én årlig cupturnering samt et ligasystem der de dårligste lagene på det enkelte nivå hvert år blir ersattet med de beste lagene fra nivået under (nedrykk og opprykk).