cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hooverdammen
Utredning
En kommisjon ble opprettet i 1922 med en representant fra hver av Coloradoelvens grensestater og én representant fra de føderale myndighetene. Myndighetenes representant var Herbert Hoover, daværende nærings- og handelsminister i president Warren Hardings regjering. I januar samme år møtte Hoover guvernørene fra Arizona, California, Colorado, Nevada, New Mexico, Utah og Wyoming, med det formål å bli enige om hvordan vannressursene fra elven skulle fordeles. Resultatet var en avtale – «Colorado River Compact» – undertegnet 24. november 1922, som oppstykket elvebassenget i to halvdeler, der statene innenfor hver halvdel skulle avgjøre vannfordelingen. Denne avtalen, kjent som «Hooverkompromisset», banet vei for Boulderdam-prosjektet.
Det første forsøket på å få godkjenning fra Kongressen til bygging av demningen skjedde i 1922 med fremming av to lovforslag i Representantenes hus og Senatet. Lovforslagene ble fremmet av kongressmannen Phil D. Swing og senator Hiram W. Johnson, og var kjent til «Swing-Johnson–forslaget». Lovforslagene mislyktes i å bli tatt opp til avstemning, og ble siden fremmet på nytt flere ganger. I desember 1928 godkjente både huset og senatet lovforslaget og videresendte det til presidenten for godkjenning. 21. desember 1928 undertegnet president Calvin Coolidge lovforslaget som godkjente «Boulderdam-prosjektet». Den første bevilgningen av penger til prosjektet ble foretatt i juli 1930, da Herbert Hoover var blitt president.
Canterbury (Kent)
St. Augustine’s Abbey
Klosteret ble allerede fra begynnelsen av planlagt brukt som gravsted for kongene av Kent og erkebiskopene av Canterbury. I 978 ble en større bygning vigslet av erkebiskop Dunstan, viet til Peter og Paulus, og til Augustin.
Hooverdammen
Utredning
Tidlige planer tilsa at demningen skulle bygges i Boulder Canyon, så derav navnet «Boulderdam-prosjektet». Demningen ble til slutt bygget i Black Canyon, men prosjektets navn forble uendret.
Canterbury (Kent)
St. Augustine’s Abbey
Den 30. juli 1538 ble klosteret nedlagt som en del av oppløsningen av klostrene i England under Henrik VIII. Det ble systematisk plukket fra hverandre de neste femten årene, men deler av det ble ombygget til et palass for Anna av Kleve, som var ventet fra Frankrike.
Palasset ble senere overlatt til forskjellige adelsmenn. I begynnelsen av 1600-tallet ble det anlagt et hageanlegg. Palasset ble sterkt skadet i en storm i 1703.
Hooverdammen
Byggekontrakter
Byggekontrakten ble tildelt Six Companies, Inc. 11. mars 1931. Selskapet var et arbeidsfellesskap bestående av seks entreprenørfirmaer fra flere delstater. Lederen for foretaket, Frank Crowe, var også oppfinneren av flere av teknikkene som ble brukt i byggingen av Hooverdammen.
Canterbury (Kent)
St. Augustine’s Abbey
Ruinene av klosteret og palasset ble i 1988 tatt med på UNESCOs verdensarvliste. De forvaltes av English Heritage.
Hooverdammen
Byggekontrakter
Under påfyll og herding av betongen var det nødvendig å føre kjølevann gjennom rør i den våte betongen. Dette var for å avlede varmen som ble dannet gjennom de kjemiske reaksjoner som pågikk mens betongen herdet. Det ble beregnet at uten avkjøling ville herdeprosessen tatt omtrent 120 år. Six Companies gjorde mye av arbeidet, men de fant ut at de ikke hadde den nødvendige ekspertise for et så stort avkjølingsprosjekt. På grunn av dette ble selskapet Union Carbide Corporation leid inn for å assistere med avkjølingsdelen av prosjektet.
Selskapet ble også leid inn for å bygge en ny by for anleggsarbeidere. Byen skulle hete Boulder City. Bygningsarbeidet ble forøvrig framskyndet ved starten av den store depresjonen, da myndighetene forsøkte å sysselsette så mange som mulig. Dette medførte at byen ikke var ferdigstilt da de første bygningsarbeiderne ankom tidlig i 1931.
Canterbury (Kent)
Etter middelalderen
Thomas Mores (1478-1535) familie hadde eiendommer i Canterbury.
Hooverdammen
Frank Crowe
Ingeniør Frank Crowe ble ansatt i Six Companies som anleggsleder for byggingen av Hooverdammen. Crowe hadde på det tidspunktet erfaring som anleggsleder fra seks tidligere damutbygginger og var ansett som USAs dyktigste mann på området. Han hadde en brysk og kontant fremtoning, passet på at arbeiderne sto på og jobbet, var beryktet for å dukke opp der arbeiderne minst ventet det, og gikk under tilnavnet «Hurry-Up-Crowe».
Arbeidsforholdene
For å innkvartere arbeidsstokken ble det bygget en hel by, Boulder City, rett i nærheten av anleggsplassen. Men den første sommeren etter at byggingen hadde startet var bygningsarbeiderne og deres familier plassert i midlertidige leirer, slik som Ragtown i Nevada, mens arbeidet med å ferdigstille Boulder City pågikk. Misnøye med Ragtown og hasardiøse arbeidsforhold ved demningen, førte 8. august 1931 til en streik blant bygningsarbeiderne. Det var spesielt ledelsens avslag på kravet om å dele ut kaldt drikkevann til arbeiderne som utløste streiken. Six Companies svarte med å sende inn folk bevæpnet med skytevåpen og klubber. Resultatet var at alle arbeiderne, som på det tidspunktet var ca. 1 200, fikk sparken. En del av dem fikk tilbake jobben da det ble ansatt nye, og ledelsen sørget også for å bedre drikkevannsforsyningen. Misnøyen med bo- og arbeidsforholdene førte til at myndighetene framskyndet ferdigstillelsen av Boulder City, og da våren 1932 kom, hadde Ragtown blitt forlatt.
Canterbury (Kent)
Etter middelalderen
Christopher Marlowe (1564-1593) var født der.
Hooverdammen
Arbeidsforholdene
Hoover Dam Police ble opprettet i 1931 og har i dag i oppdrag å beskytte demningen og dens ansatte og besøkende.
Gambling, drikking og prostitusjon var ikke tillatt i Boulder City mens byggingen av Hooverdammen pågikk. Den dag i dag er Boulder City, sammen med Panaca, de eneste stedene i Nevada som ikke tillater gambling. Salg av alkohol i byen var også ulovlig fram til 1969.
Canterbury (Kent)
Etter middelalderen
Under den andre verdenskrig førte bombing til store ødeleggelser i byen, etter at den ble utvalgt som en av byene Luftwaffe skulle rette sine angrep mot under Baedekerblitzen.
Hooverdammen
Arbeidsforholdene
Under arbeidet i tunnelene led mange av arbeiderne på grunn av utslipp av karbonmonoksid som kom fra mye av maskineriet, inkludert lastebilene som de kjørte. Arbeidsgiverne hevdet at sykdommen var lungebetennelse, og at det derfor ikke var deres ansvar. Noen av bygningsarbeiderne ble alvorlig syke og døde på grunn av denne såkalte «lungebetennelsen». De fleste av disse er ikke regnet med i de offisielle dødstallene for prosjektet. I en rettssak hevdet en av saksøkerne (Ed Kraus) at forgiftningen hadde gjort ham impotent. Dette ble avvist etter at en prostituert, som var ansatt av arbeidsgiverne, vitnet mot. Som et resultat av dette greide ikke juryen å bli enig, så saksøkeren tapte rettssaken. Etter at dammen var ferdigstilt inngikk likevel Six Companies forlik med en del av arbeiderne som pådro seg helseskader under byggingen.
Canterbury (Kent)
Politikk
Distriktet City of Canterbury dekker et området som er 13 ganger større enn selve byen, og inkluderer Herne Bay og Whitstable. Selve byen er delt inn i bydelene Barton, Northgate, St Stephens, Westgate og Wincheap, samt at deler av Universitetet i Kent ligger innenfor bygrensen. Bare en del av byen, Thanington without har et sogn som politisk enhet; resten er ikke delt inn i sogn. Canterbury og Whitstable utgjør en valgkrets til det britiske parlamentet.
Hooverdammen
Arbeidsforholdene
Byggingen av Hooverdammen pågikk under den store depresjonen så entreprenøren hadde ingen problemer med å skaffe tilstrekkelig arbeidskraft. Godt kvalifisert såvel som ukvalifisert arbeidskraft strømmet til fra hele USA med håp om å få jobb. På det meste jobbet 5 000 mann samtidig på anleggsplassen. Men en gruppe glimret med sitt fravær – de svarte. Etter å ha blitt satt under press av aviser og myndigheter gikk Six Companies med på å ansette svarte arbeidere. Men det ble kun ansatt et par titalls stykker, og de ble satt til å jobbe på de varmeste og mest ubehagelige stedene, så mange av dem reiste igjen raskt.
Omdirigering av elven
For å kunne omdirigere elven rundt byggeområdet ble det laget fire tunneler gjennom fjellveggene – to på Arizona-siden og to på Nevada-siden. Disse tunnelene var 17 meter i diameter. Den sammenlagte lengden til alle fire tunneler var nesten 4 877 m. Arbeidet med de nedre delene av Nevada-tunnelene ble påbegynt i mai 1931. Kort tid etter ble arbeidet med Arizona-tunnelene påbegynt. I mars 1932 begynte arbeidet med å dekke tunnelveggene med betong. Betonglaget i tunnelene er 0,9 meter tykt, noe som minsket de ferdige tunnelenes diameter til 15,2 meter.
Canterbury (Kent)
Politikk
Canterbury er vennskapsby med Reims i Frankrike, og har vennskapsbånd med Bloomington-Normal i Illinois, USA, og Vladimir i Russland.
Hooverdammen
Bygging av fangdammene
For å skjerme byggeplassen fra vannmassene ble det konstruert to fangdammer, en på oppstrøms side og en på nedstrøms side av byggeplassen. Byggingen av den øvre fangdammen begynte i september 1932, selv om elven ennå ikke hadde blitt omdirigert gjennom de fire tunnelene som var under bygging i fjellet. Et midlertidig hesteskoformet dike beskyttet fangdammen på Nevada-siden av elven. Etter at Arizona-tunnelene var ferdige og elven hadde blitt omdirigert kunne arbeidet med å bygge selve demningen for alvor begynne. Da begge de midlertidige demningene hadde blitt bygget, og omdirigeringstunnelene som ledet vannmassene utenom byggeplassen var satt i drift, begynte arbeidet med utgravingen for fundamentet. For å hindre at vann skulle trenge gjennom løsmasser under demningen, og på den måten undergrave selve demningen, noe som kunne føre til at den ville bryte sammen, var det nødvendig å bygge demningen på massive steinformasjoner. Derfor var det nødvendig å fjerne alt løst materiale fram til man nådde fast fjell. Arbeidet med fundamentet ble ferdig i juni 1933. Under utgravingen ble det fjernet om lag 1 150 000 m³ med materiale, inkludert materiale som ble fjernet fra fjellveggene i kløften.
Alam al-Malika
Alam al-Malika (arabisk: الملكة علم; død i 1130) var hersker av najahidedynastiet i fyrstedømmet Zabid i Jemen mellom 1111 og 1130: først som førsterådgiver og de facto regent, og fra 1123 som de facto monark.
Apples
Apples  er en kommune i distriktet Morges i kantonen Vaud i Sveits. Ved utgangen av 2014 hadde kommunen 1 341 innbyggere og et areal på 12,93 km². Kommunesenteret ligger 635 meter over havet.
Hooverdammen
Fjerning av løsmassene
Før byggingen av selve demningen kunne begynne måtte de 2–300 meter høye og nesten vertikale fjellveggene renskes for løse steiner. Til dette krevdes det spesialister, som ble kalt «high-scalers». Deres jobb var å klatre ned fjellveggene i tau, og underveis fjerne løse steiner med trykkluftbor og dynamitt. Når de jobbet satt de på et sete på størrelse med en huske, og verktøy og utstyr ble firt ned til dem. Mange av de som jobbet som «high-scalers» var tidligere sjømenn, og var vant til å klatre i høye master. Andre hadde en fortid som sirkusartister, og enkelte av disse klarte ikke å dy seg men svingte seg langt ut fra fjellsiden der de hang i huskene. En av dem ble kjent som «den levende pendelen».
Fylling av betong
Den første betongen ble helt i forma den 6. juni 1933. Siden det ikke tidligere hadde blitt bygget en så massiv betongkonstruksjon som Hooverdammen var mange av metodene som ble brukt uprøvde. Et av problemene som konstruktørene sto overfor var varmeutviklingen som dannes når betong herder, og faren for sprekkdannelser i demningen på grunn av den påfølgende avkjølingen og sammentrekningen av betongen etter at den har herdet ferdig. I stedet for å bli bygget som én stor betongblokk, ble demningen bygget som en rekke sammenkoblede, trapesformede betongbjelker, dette for å la den enorme varmeutviklingen fra den herdende betongen unnslippe. Ingeniører fra «The Bureau of Reclamation» regnet ut at hvis demningen ble bygget som én stor blokk ville det ha tatt 125 år før betongen hadde blitt avkjølt. Resultatet av dette ville ha blitt sprekkdannelser, med fare for lekkasjer og sterkt redusert levetid for demningen som følge.
Alam al-Malika
Liv og virke
Alam al-Malika var opprinnelig slavekonkubine og sangerinne (jarya) for fyrsten av Zabid, Mansur ibn Najah (regjeringstid 1111–1123). Fyrsten skal ha vært så imponert over hennes intelligens og kløkt at han ga henne hederstittelen al-hurra, utnevnte henne til førsteminister og – etter det som er opplyst i kildene – aldri fattet noen beslutning uten å konsultere henne.
Canterbury (Kent)
Infrastruktur
Det er to jernbanestasjoner i selve byen, Canterbury East og Canterbury West. Den østlige stasjonen ligger på linjen mellom London (Victoria) og Dover, mens den vestlige er på linjen mellom London (Charing Cross) og Ramsgate og Margate. Togreisen til London (Victoria) tar omkring 88 minutter.
Alam al-Malika
Liv og virke
Da fyrsten i 1123 ble forgiftet av sin vesir Mann Allah, beholdt Alam al-Malika sin maktposisjon: hun var fra og med dette året fyrstedømmets eneste regent, men ettersom det aldri ble gjennomført noen khutba for å innsette henne som regent, hadde hun ikke formelt status som monark. I praksis var det imidlertid hun som styrte fyrstedømmet. På arabisk er malik ordet for konge, og hunkjønnsformen malika betegner hennes status.
Canterbury (Kent)
Infrastruktur
Motorveien A2 fra London til Dover går som ringvei rundt byen; avstanden til London er ca. 98 km. Den andre hovedveien gjennom byen er A28 mellom Ashford og Ramsgate og Margate. Bussforbindelsen til London (Victoria) tar omkring 110 minutter.
Hooverdammen
Kraftstasjonen
Utgravingen for kraftstasjonen ble gjort sammen med utgravingen for fundamentet og tunnelene. Utgravingen for den U-formede betongkonstruksjonen som skulle bygges på nedsiden, ved fotenden av demningen, var ferdig mot slutten av 1933, og fylling av betong begynte i november samme år. Generatorene ved demningens Hoover Powerplant begynte 26. oktober 1936 å overføre elektrisitet fra Coloradoelven, over en avstand av 364 km, til Los Angeles. Flere generatorer ble lagt til i perioden fram til 1961.
Alam al-Malika
Liv og virke
Hun skal ha regjert med stor fortjenst og ble anerkjent i samtiden for sin dyktighet.
Canterbury (Kent)
Utdanningsinstitusjoner
Canterbury har tre høyere utdanningsinstitusjoner. Universitetet i Kent ligger på et høydedrag omkring 3 km fra sentrum. Chaucer College er en uavhengig høyskole for japanske studenter, med beliggenhet innenfor Universitetet i Kents område. Canterbury Christ Church University Canterbury Christ Church University ligger i bysentrum, og er mest anerkjent for sin utdanning innen film, radio og tv- hvor bl.a. Thelma Schoonmaker gjesteunderviser. I tillegg finnes det en institusjon for videreutdanning, Canterbury College.
Hooverdammen
Kraftstasjonen
Vannet som strømmer fra Lake Mead gjennom de gradvis trangere tunnelene ned mot kraftstasjonen, holder en hastighet på omtrent 136 km/t når det når turbinene.
De sytten hoved turbin-generator–konstruksjonene i kraftstasjonen genererer maksimalt 2 074 megawatt med hydroelektrisk kraft. Alle hydroelektriske krafstasjoner genererer en kontrollert, variabel mengde med kraft ettersom kraftbehovet varierer. En av de store fordelene ved hydroelektrisk kraftproduksjon er muligheten for å raskt variere mengden kraft som blir produsert, basert på et varierende behov. Dampdrevne kraftstasjoner har ikke samme mulighet til å raskt variere produksjonen på grunn av den innebygde termodynamiske treghet som er til stede i en slik prosess.
Alamogordo
Alamogordo er en by i New Mexico i USA. Ved folketellingen i år 2000 var befolkningen i byen på 35 582 mennesker. Bynavnet kommer fra spansk og betyr «tykt cottonwood-tre». Alamogordo er administrasjonssenter i Otero County. Nær Alamogordo ligger to store militærbaser, Holloman Air Force Base og White Sands Missile Range. Alamogordo er kjent for at verdens første kjernefysiske eksplosjon, Trinityprøvesprengningen, fant sted ved byen den 16. juli 1945.
Hooverdammen
Arkitektur
De opprinnelige planene for den ferdige fasaden til både demningen og kraftstasjonen, var en udekorert betongvegg med gotisk-inspirerte søyler, og en kraftastasjon som stort sett så ut som et lagerhus. Dette designet ble kritisert av mange som hevdet at det så for ordinært ut for en konstruksjon av en slik enorm størrelse, så arkitekten Gordon B. Kaufmann med base i Los Angeles, ble leid inn for å lage et nytt design for de ytre delen av demningen. Kaufmann gjorde bygningene langt mer strømlinjeformet, og la til grunn en flott Art deco-stil for hele prosjektet, med flotte søyler som på majestetisk vis stakk opp fra reservoaret på demningens forside, og to store ur på inntakssøylene som viser tiden for tidssonene i Nevada og Arizona.
Demningen og kraftstasjonen blir driftet av Bureau of Reclamation.
Trafikk over demningen
Den amerikanske riksvei 93, «U.S. Route 93», går over toppen av Hooverdammen. Den delen av veien som går inn mot og over demningen er svært dårlig, spesielt i lys av den økte trafikkmengden. Veien har én fil i hver retning, den har flere trange og farlige svinger, dårlig sikt, og fra tid til annen også steinskred. Dette ble endret da den nye veien, «Hoover Dam Bypass», stod ferdig i 2010. Denne nye veiseksjonen møter den eksisterende veien på begge sider av elven og unngår de skarpe svingene ned mot demningen. Den har også en kombinert stål- og betongbro, som har fått det foreløpige navnet «Mike O'Callaghan–Pat Tillman Memorial Bridge». Broen ligger omtrent en halv kilometer fra demningen på nedsiden. Hensikten med denne nye veien er å korte ned reisetiden, erstatte den farligste strekningen, og å minske faren for et angrep på eller ulykke ved demningen.
Etter Terrorangrepet 11. september 2001 har myndighetene innført restriksjoner på trafikken over demningen. Enkelte typer kjøretøy blir alltid stanset og undersøkt, mens det blir tatt stikkprøver av de andre kjøretøyene som passerer. Lastebiler, busser som også frakter bagasje, og lastebiler med lukkede containere, som er over 12,2 m lange (40 fot), er forbudt å kjøre over demningen. Denne typen trafikk har blitt omdirigert til en bro i nærheten, som ligger ved Laughlin i Nevada, for å beskytte demningen mot tilsiktede eller utilsiktede ulykker eller eksplosjoner. Den nye veiseksjonen var planlagt lenge før 11. september 2001, men terroristangrepet fremskyndet byggingen av den.
Kraftfordelingen
«Bureau of Reclamation» hevder følgende fordeling av den produserte elektrisiteten:
Dammen i tall
Demningen:
Lake Mead (når den er full):
Kontrovers rundt navnet
Demningen som opprinnelig var planlagt bygget i Boulder Canyon, ble flyttet til Black Canyon, men var etter flyttingen fremdeles kjent som Boulderdammen. Arbeidet med prosjektet begynte 7. juli 1930. Ved prosjektets formelle start 17. september samme år, annonserte president Hoovers innenriksminister, Ray L. Wilbur, at den nye demningen i Coloradoelven skulle gis navnet Hooverdammen til ære for daværende president Hoover. Wilbur fulgte med dette en etablert praksis der man navngav viktige demninger etter den sittende president når demningen ble bygget, slik som Wilsondammen og Coolidgedammen. I tillegg drev president Hoover kampanje for gjenvalg og forsøkte med dette å vise til hva han hadde gjort med sysselsettingen under depresjonen. Et lovforslag vedtatt 14. februar 1931 i Kongressen, vedtok det offisielle navnet Hooverdammen.
I 1932 tapte Hoover presidentvalget, og da Franklin D. Roosevelt overtok presidentembetet 4. mars 1933 erstattet han innenriksminister Ray Lyman Wilbur med Harold L. Ickes. Ickes somlet ikke med å fjerne Hoovers navn fra prosjektet. 8. mai 1933 publiserte han et memorandum der han anbefalte at all fremtidig publisert dokumentasjon om prosjektet skulle bruke navnet Boulderdammen.
Ickes hadde ikke mulighet til å endre det offisielle navnet på demningen, siden dette hadde blitt vedtatt av Kongressen, men resultatet ble det samme: All referanse til Hooverdammen i offisielle kilder, så vel som i turistbrosjyrer og annet skriftlig materiale, forsvant til fordel for Boulderdammen.
Roosevelt døde i 1945 og Harold Ickes gikk av med pensjon i 1946. 4. mars 1947 fremmet kongressmannen Jack Anderson fra California et lovforslag for å gjenopprette navnet Hooverdammen. Forslaget ble vedtatt i Representantenes hus 6. mars, og et tilsvarende forslag ble vedtatt 23. april i Senatet. President Harry S. Truman undertegnet lovforslaget 30. april. Lovforslaget lød som følger: «Avklart ... at navnet Hooverdammen herved er gjenopprettet for demningen av Coloradoelven i Black Canyon som ble bygget med hjemmel i Boulderdam-prosjektet ... Enhver lov, regulering, dokument, eller nedtegning i USA som benevner denne demning ved navnet Boulderdammen skal bli endret til å benevne denne demning utelukkende ved navnet Hooverdammen.»
Norsk Industriarbeidermuseum
Norsk industriarbeidermuseum åpnet 20. juni 1988 i den gamle Vemork kraftstasjon på Rjukan.
Ideen om et museum
Landsorganisasjonen (LO) og Arbeidernes Opplysningsforbund (AOF) arrangerte mellom 1975 og 1985 arbeiderkulturdager. I 1978 var det Norsk Kjemisk Industriarbeiderforbund som stod for arrangementet, med den kraftkrevende industriens historie og framtid som tema. Hovedarrangementet var på Rjukan, og det var i den forbindelse det ble lansert en ide om et museum. Den gamle kraftstasjonen til Norsk Hydro, som ble nedlagt i 1971, pekte seg ut.
Arbeidet starter
I 1980 ble den første personen ansatt for å jobbe med planene på heltid. Mange av de den gang eksisterende kulturhistoriske museene var knyttet til landbrukets utvikling, mens ingen fokuserte på industrien.
Det ble deretter etablert løsninger som inkluderte leieavtale med Norsk Hydro, samt offentlige tilskudd til museet.
Stiftelsen Norsk industriarbeidermuseum ble etablert 3. november 1983 av Landsorganisasjonen, Arbeidernes Opplysningsforbund, Norsk Kjemisk Industriarbeiderforbund, EL & IT Forbundet, Norges vassdrags- og energidirektorat og Tinn Kommune. 18. mars 1988 sluttet daværende Norsk Jern- og Metallarbeiderforbund ( i dag en del av Fellesforbundet) seg til. Statkraft og Statnett trakk seg ut i 1995.
I formålsparagrafen ble det slått fast hva museet skulle være og vise. En viktig del av historien er knyttet til Vemork-aksjonen under andre verdenskrig.
Museet åpner
Norsk Industriarbeidermuseum åpnet i 1988, og i 1995 fikk det status som nasjonalt museum. Det tar mål av seg til å være det viktigste museet som forteller og viser den perioden av den industrielle utviklingen som gav folk flest høyere levestandard, og som la grunnlaget for dagens norske velferdsstat.
Konsolidering
Norsk industriarbeidermuseum er en konsolidert enhet bestående av:
Utstillinger
Permanente Vemork: I tillegg kommer årlige temporærutstillinger.
Nordlandsnupen
Nordlandsnupen er et fjell som ligger opp for grenda Nordland nordøst på Værøya, i Værøy kommune i Lofoten. Det har en høyde på 450 meter over havet og er det høyeste punktet på øya og i hele Værøy kommune.
Det går sti til toppen opp fra Breivikdalen. Stien følger så fjellryggen, som stuper bratt mot nordvest. Turen betegnes som «noe luftig», og tar en times tid opp.
Crimetime Orchestra
Crimetime Orchestra er et norsk mini-storband som spiller eksperimentell jazz og frijazz.
Orkesteret ble startet i 2002 etter en hyllestkonset til bassist Bjørnar Andresen året før. Andresen var selv med i bandet og ledet det til han døde i 2004. Orkesteret består av en fast kjerne medlemmer, mens resten av bestetningen kan variere fra konsert til konsert.
Orkesteret ga ut debutalbumet Life is a Beautiful Monster i 2004 på Jazzaway Records. I 2009 ga de ut Atomic Symphony, og ble for det nominert til Spellemannprisen 2009 i åpen klasse.
Medlemmer
Følgende musikere er eller har vært involvert i Crimetime Orchestra:
Vedalsfossen
Vedalsfossen er en foss i elva Vedølo, en sideelv til Veig i Hjølmadalen (også kalt Hjølmodalen ) i Eidfjord kommune i Hordaland.
Fossen har et vertikalt fall på 190 meter eller nær 200 meter, og det regnes som det åttende høyeste loddrette fall i Norge. Kildene oppgir samlet fallhøyde på 650 meter. Fra utløpet på Hardangervidda til samløpet med hovedelven er omkring 680 meter høydeforskjell. Vedalsfossen kommer ned i Hjølmadalen fra sidedalen Vedalen i dobbelt løp. Fossen er vanskelig tilgjengelig. Fossen kan sees fra vegen mellom Sæbø og Hjølmo. Deler av fallet er likevel skjult fra denne vinkelen, fullt innsyn får man først ved å gå fra Hjølmoberget nordover til høydene tvers over dalen.
Johannes Flintoe brukte Vedalsfossen som motiv da han dekorerte «fulgeværelset» på det nye slottet i Christiania. På 1970-tallet ble det utredet kraftutbygging som ville medføre tørrlegging av fossen.
Hjølmadalen er vill og forreven. Lengre inne i dalen faller Veig gjennom Valursfossen.
Lucena
Lucena er en kommune i delstaten Paraíba i nordøstregionen av Brasil.
Elier Sánchez
Elier Sánchez Quesada (født 4. oktober 1986), cubansk baseballspiller som deltok i de olympiske leker 2004 i Athen og 2008 i Beijing.
Sánchez vant en olympisk sølvmedalje i baseball under sommer-OL 2008 i Beijing. Han var med på det cubanske laget som kom på andreplass i turneringen bak Sør-Korea. Cuba tapte finalen mot Sør-Korea med 2-3. Det var femte og siste gangen som baseball var med på det olympiske programmet.
Joe Perry (musiker)
Joe Perry (født 10. september 1950 i Lawrence i Massachusetts) er en amerikansk gitarist og låtskriver. Han er rangert som nummer 84 på Rolling Stones liste over de hundre beste gitaristene gjennom tidene.
Perry vokste opp i den lille byen Hopedale, der faren var regnskapsfører og moren var gymlærer. Han dannet et band med Tom Hamilton som ble kalt The Jam Band. Perry og Hamilton etablerte Aerosmith sammen med Steven Tyler i 1970, med unntak en pause fra 1979 til 1984.
I 1985 giftet Perry seg med Billie Paulette Montgomery Perry. De har fått to barn; Tony og Roman.
Boris Asafjev
Boris Vladimirovitsj Asafjev (russisk: Бори́с Влади́мирович Аса́фьев; født i St. Petersburg, død 27. januar 1949 i Moskva) var en russisk komponist.
Asafjev studerte ved St. Petersburg-konservatoriet og var elev av Nikolaj Rimskij-Korsakov og Anatolij Ljadov.
Asafjev var en innflytelsesrik komponist i Sovjetunionen, og komponerte blant annet elleve operaer, tallrike balletter og tre symfonier. Han utgav også flere viktige musikkvitenskapelige verker.
Classmates
Handlingsreferat
Bert Stafford er forelsket i Sylvia Randolph, men hun gjengjelder ikke følelsene hans fordi hun er forelsket i Duncan Irving - sønn av Old Irving, en butikk-eier i Pine Level, South Carolina. Selv om Mrs. Stafford har en datter, Phyllis, er Bert hennes favoritt-barn. Hun har gjort ham bortskjemt, med hennes overbærenhet til alle hans påfunn og innfall. På grunn av Sylvias preferanse for Duncan, blir Bert misunnelig. Når det oppstår en krangel mellom dem, blir Duncan blir beordret vekk fra eiendommen av fru Stafford.
Duncan består deretter opptaksprøvene for United States Military Academy, og forteller Sylvia om ambisjonene hans før han reiser hjemmefra. Faren hans bestemmer seg for å slutte å drikke, noe han innser kan vanære sønnen hans. To år senere skriver Duncan sin far om forfremmelsen sin ved militær-akademiet, og den gamle mannen viser dette brevet til Sylvia. Når Mrs. Stafford hører om Duncans suksess, bestemmer hun seg for å sende Bert til det samme akademiet. Ett år senere vises flere kadetter når de forbereder seg til sin årlige dans, som Mrs. Stafford, Sylvia og Phyllis er invitert til av kaptein Lane.
Duncan står nå litt høyere på rangstigen enn Bert, som fremdeles bare er en første års-student. Bert misliker naturlig nok å bli tvunget til å ta imot ordrer fra Duncan, eller Duncans venn Dumble. Men Dumble forelsker seg i Phyllis. Duncans far reiser også til akademiet, men deltar ikke på selve dansen av frykt for at klærne hans kan gjøre Duncan forlegen ovenfor de andre kadettene. Bert ber Sylvia om å gifte seg med ham, men hun nekter å gå med på dette. Bert blir rasende når han ser henne snakke med Duncan, og bestemmer seg for å få gamle Irving alt for full i håp om å ydmyke Duncan.
Duncan og vennene hans blir dømt og suspendert fra West Point, til tross for at Duncan erklærer at han alene har alt ansvaret. Stafford-familien flytter deretter til New York. Selv om Bert snart får synet tilbake, blir han erklært ikke kvalifisert for ytterligere militærtjeneste. Han frier igjen til Sylvia, og denne gangen samtykker hun i å bli hans kone. De krangler om når bryllupet skal finne sted, og Bert aksepterer et jobb-tilbud som innebærer at han må reise til Sør-Amerika.
Senere tror fru Stafford at Bert har omkommet, i nærheten av Amazonas. Når Duncan og vennene hans blir informert om dette, tilbyr de å lede en ekspedisjon på leting etter Bert. Duncan ønsker å redde Bert, i håp om å vinne tilbake Sylvias respekt. Lete-aksjonen ankommer Sør-Amerika, og kommer seg snart til hjertet av jungelen. Men fordi forsyningene deres begynner å bli knappe, melder Lindsay seg frivillig til å skaffe nye forsyninger. Duncan oppdager Bert, som nå befinner seg i en halvgal tilstand. Lindsay ankommer senere, og lykkes med å redde gruppen - som nå er på randen av fullstendig kollaps.
De ulikeverdige traktater
De såkalt ulikeverdige traktater (tradisjonell kinesisk: 不平等條約, forenklet kinesisk: 不平等条约, pinyin: Bùpíngděngtiáoyuē) ble inngått mellom midten av 1800-tallet og den første verdenskrig mellom de vestlige «fremmedmaktene» (Storbritannia, Frankrike, USA, Russland og andre) og Japan på den ene side, og Kina, Japan og Korea på den andre.
Festspillene i Salzburg
Festspillene i Salzburg (tysk: Salzburger Festspiele) er en kulturfestival som har blitt arrangert om sommeren i den østerrikske byen Salzburg, Mozarts fødeby, siden 1920. Uroppføringen av Hugo von Hofmannsthals skuespill Jedermann på Domplatz den 22. august 1920 i regi av Max Reinhardt markerte grunnleggelsen av festspillene, og stykket står fast på programmet. Jedermann er den tyske betegnelsen på det gamle europeiske mysteriespillet som på norsk har fått tittelen «Spillet om Enhver».
De ulikeverdige traktater
Uttrykket er benyttet av nasjonene som betrakter dem som påtvunget. Avtalene innskrenket på en rekke måter både kinesisk, koreansk og japansk territoriell integritet, forvaltning, politikk og rettspleie. Et særlig iøynefallende trekk ved de fleste traktatene er de traktatsbyer og privilegerte soner som fremmedmaktene derved skaffet seg utstrakt kontroll over. Det dreide seg om havnebyer, hvorav enkelte var elvehavner. Traktatene med Russland innebar imidlertid enorme territorielle endringer ved at den kontraktsfestede grense ble flyttet langt sørover. Disse grenseeendringene er dessuten blitt stående, mens de øvrige ulikeverdige traktater etterhvert er blitt opphevet eller blir irrelevante av andre grunner.
Festspillene i Salzburg
Festspillene består primært av teater-, opera- og konsertprogrammer. Innen opera danner verk av Wolfgang Amadeus Mozart og Richard Strauss kjernerepertoaret.
Siden 1967 har det også blitt holdt en årlig påskefestival i Salzburg, organisert av en egen organisasjon.
Bakgrunn
Musikkfestivaler hadde blitt holdt i Salzburg med ujevne mellomrom siden 1877 i regi av Internationale Stiftung Mozarteum, men de ble avviklet i 1910. Selv om en festival var planlagt i 1914, ble den avlyst ved utbruddet av første verdenskrig. I 1917 dannet Friedrich Gehmacher og Heinrich Damisch en organisasjon kjent som Salzburger Festspielhaus-Gemeinde for å etablere en årlig festival for musikk og drama, med særlig vekt på Mozarts verker. Ved slutten av krigen i 1918 kjempet fem menn festivalens gjenopplivning, disse anses som festivalens grunnleggere: poeten og dramatikeren Hugo von Hofmannsthal, komponisten Richard Strauss, scenedesigneren Alfred Roller, dirigenten Franz Schalk, og regissøren Max Reinhardt, den gang intendant ved Deutsches Theater i Berlin, som hadde produsert den første forestillingen av Hofmannsthals skuespill Jedermann ved Berlin Zirkus Schumann arena i 1911.
De ulikeverdige traktater
Bruken av begrepet
For Koreas del ble de ulikeverdige traktater i praksis verdiløse da Japan innledet sin okkupasjon av landet i 1910.
Traktater påtvunget Kina
De viktigste av disse «ulikeverdige traktatene» var:
Festspillene i Salzburg
Bakgrunn
Ifølge Hofmannsthals politiske skrifter skulle Salzburg-festivalen, som et motstykke til det prøyssiske, nordtyske og kompromissløse verdensbildet, understreke de århundregamle Habsburg-prinsippene om «lev og la leve» med hensyn til etniske grupper, folkeslag, minoriteter, religioner, kulturer og språk. Salzburg-festivalen ble offisielt innviet den 22. august 1920 med Reinhardts fremføring av Hofmannsthals Jedermann på trappene til Salzburg-katedralen, med Alexander Moissi i hovedrollen. Oppførelser av Jedermann er blitt en tradisjon, og stykket spilles nå alltid på Domkirkeplassen; siden 1921 har den blitt akkompagnert av flere fremføringer av kammermusikk og orkesterverk. Den første operaproduksjonen kom i 1922, med Mozarts Don Giovanni dirigert av Richard Strauss. Sangerne ble hovedsakelig hentet fra Wiener Staatsoper, inkludert Richard Tauber i rollen som Don Ottavio.
1922 – 1937
Den første festsalen ble oppført i 1925 ved de tidligere erkebiskopenes hestestaller ved den nordlige foten av Mönchsberg-fjellet, basert på planer av Clemens Holzmeister; den åpnet med Gozzis Turandot dramatisert av Karl Vollmöller. På den tiden hadde festivalen allerede utviklet et storstilt program inkludert direktesendinger fra det østerrikske radionettverket RAVAG (Radio Verkehrs AG). Året etter ble det tidligere rideakademiet Felsenreitschule, hugget inn i fjellveggen i Mönchsberg, omgjort til et teater, innviet med en forestilling av Il servitore di due padroni (En tjener for to herrer) av Carlo Goldoni. I det 21. århundre ble den originale festivalsalen, kun egnet for konserter, rekonstruert som et tredje sted for fullt iscenesatte opera- og konsertforestillinger og gjenåpnet i 2006 som Haus für Mozart (hus for Mozart).
I løpet av årene fra 1934 til 1937 dirigerte berømte dirigenter som Arturo Toscanini og Bruno Walter mange forestillinger. I 1936 inneholdt festivalen en forestilling av von Trapp-familien, hvis historie senere ble dramatisert som musikalen og filmen The Sound of Music (med en scene der Trapp-familien synger i Felsenreitschule, men unøyaktig satt til 1938). I 1937 fremførte Boyd Neel og hans orkester premieren av Benjamin Brittens Variations on a Theme of Frank Bridge ved festivalen.
1938 – 1945
Festivalens popularitet led stort på grunn av Anschluss, annekteringen av Østerrike av Nazi-Tyskland i 1938. Toscanini trakk seg i protest, artister av jødisk avstamning som Reinhardt og Georg Solti måtte emigrere, og Jedermann, sist fremført av Attila Hörbiger, måtte droppes. Ikke desto mindre forble festivalen i drift frem til 1944, da den ble kansellert etter ordre fra riksminister Joseph Goebbels som reaksjon på 20. juli-attentatet. På slutten av andre verdenskrig gjenåpnet Salzburg-festivalen sommeren 1945 umiddelbart etter den allierte seieren i Europa.
Etterkrigstiden
Etterkrigsfestivalen gjenvant sakte sin fremtredende plass som en sommeroperafestival, spesielt for verk av Mozart, med dirigent Herbert von Karajan som kunstnerisk leder fra 1956. I 1960 åpnet operahuset Großes Festspielhaus (det store festspillhuset) dørene. Ettersom denne sommerfestivalen fikk berømmelse og status som et sted for opera, drama og klassiske konserter, konsentrerte dens musikalske repertoar seg om Mozart og Strauss, men andre verk, som Verdis Falstaff og Beethovens Fidelio, ble også fremført. Karajan initierte også påskefestivalen i Salzburg i 1967, som forble knyttet til Berlinfilharmoniens musikksjef etter hans periode.
Ved Karajans død i 1989 ble festivalen drastisk modernisert og utvidet av regissør Gerard Mortier, som ble etterfulgt av Peter Ruzicka i 2001.
Covid-19
På grunn av covid-19-pandemien ble Salzburg-festivalen i 2020 forkortet og modifisert.
Økonomi
Salzburg-festivalen rapporterte i 2017 billettsalgsinntekter på rundt 27 millioner euro, og skaper direkte og indirekte verdier til summen av 183 millioner euro i Salzburg hvert år. Festivalen sikrer dermed sysselsetting i Salzburg (inkludert helårsansatte og årsverk-justerte sesongarbeidere ved festivalen) på 2800 heltidsjobber (Østerrike: 3400). Gjennom sin effekt i andre sektorer, sørger festivalen for inntekter til offentlig sektor på ca. 77 millioner euro i skatter og avgifter.
Centralkriminalpolisen
Centralkriminalpolisen (CKP, svensk) eller Keskusrikospoliisi (KRP, finsk) er en nasjonal kriminalpolitiavdeling i politiet i Finland.
CKP etterforsker organisert kriminalitet, mord som berører kriminelle grupper og saker som krever samarbeid med utenlandsk politi eller omfattende internasjonalt samarbeid. I tillegg kan CKP overta etterforskningen av kompliserte mord, lovbrudd som krever en sentralisert, samordnet etterforskning, saker som krever særlig kompetanse, lovbrudd der den mistenkte tilhører politiet, hvitvasking samt terrorisme. CKP leverer dessuten eksperttjenester innen kriminalteknikk, kriminaletterretning og -analyse, elektronisk bevismateriale og språklig kompetanse.
Organisasjon
CKP har cirka 670 ansatte. 55 prosent av disse er polititjenestemenn, mens resten sivilt ansatte. Omkring 470 ansatte er forlagt til hovedkontoret i Vanda, mens resten arbeider ved de regionale enhetene.
Pozo Almonte
Pozo Almonte (spansk uttale: [ˈposo alˈmonte]) er en by og kommune i Chile og ligger i provinsen Tamarugal, i regionen Tarapacá. Det er hovedstaden i denne nylig grunnlagte provinsen. Byen ligger fra regionens hovedstad, Iquique. Den har over 15 000 innbyggere. Kommunen har et areal på og grenser til følgende kommuner: Iquique, Alto Hospicio, Huara, Pica, María Elena og Tocopilla (de to siste ligger i provinsen Tocopilla).
Demografi
I henhold til folketellingen i 2017 av det nasjonale statistikkinstituttet i Chile (spansk: Instituto Nacional de Estadística de Chile), hadde Pozo Almonte 15 711 innbyggere (8 987 menn og 6 724 kvinner). Befolkningen vokste med 45% (4 881 personer) mellom tellingene i 2002 og 2017.
Daniel Killer
Daniel Killer (født 21. desember 1949) er en argentinsk tidligere fotballspiller som blant annet spilte for Vélez Sarsfield.
Han ble tatt ut til VM i fotball 1978, der laget hans vant gull.
Lynda Barry
Lynda Barry (født 2. januar 1956) er en amerikansk tegneserietegner og forfatter. Barry er kanskje best kjent for hennes ukentlige tegneseriestripe Ernie Pook's Comeek.
Hennes serier er ofte utsyn over familieliv sett fra perspektivet til småjenter fra den gale siden av vegen: Arna (sensitiv, fregnet iakttaker) og kusinene som lever med; Marlys med hestehalte (begavet, livsglad, flokete og spastisk) og den eldre Maybonne (opptatt av sosial rettferdighet, musikk, sminke, hårfrisyrer og gutter) og Freddie (homse, søt, mobbet, fascinert av insekter og monstre).
Lynda Barry har også andre prosjekter innenfor andre områder; en tegneserie om en beatpoet ved navn Fred Milton, og skriver romaner. Hun fikk oppmerksomhet med sin bok The Good Times are Killing Me, om et flerkulturelt forhold mellom to unge piker. Boken ble omskrevet til et skuespill. Hennes roman Cruddy (2000) ble godt mottatt. I hennes tegneserieroman ''One! Hundred! Demons!'' (2002) som hun har karakterisert som selvbiografisk benytter seg av collage og blekkmaling inspirert av zenteknikk for adressere personlige og sosiale emner som har blitt demonisert. What It Is (2008) er også delvis selvbiografisk, delvis collage og delvis en arbeidsbok hvor Barry instruerer hennes lesere i metoder hvordan de best kan åpne opp for deres egen kreativitet. I 2009 vant den prisen Eisner Award for beste bok basert på virkeligheten.
Tidlig liv
Barry ble født i Richland Center i Wisconsin, men flyttet som barn til Washington. Hennes bakgrunn er en kvart filippinsk, halvt irsk (begge foreldre er halvt irsk), og en kvart norsk. Hun gikk på den samme videregående skolen som tegneserietegneren Charles Burns. Ved Evergreen State College i Olympia i Washington møtte tegneserietegneren Matt Groening som var den som utga hennes tegneserie Ernie Pook's Comeek for første gang. Det skjedde i skoleavisen uten at hun viste om det.
Etter å ha ferdiggjort utdannelsen ved Evergreen flyttet hun til Seattle og 23 år gammel fikk hun avisen Chicago Reader til anta hennes serie, noe som gjorde det mulig å leve å lage tegneserier. Senere flyttet hun til Chicago i Illinois. Mens Berrys serier er i utgangspunktet humoristiske er undertonene av mer alvorlig art. De avbilder livet som tøft, men tidvis fylt av glede. Hun adresserer ofte tema som intoleranse og psykisk smerte, og tidvis også venstreradikale holdninger av sosial samvittighet. Hennes serier streber ikke etter å avbilde skjønnhet eller demonstrere kunstnerisk dyktighet, og i det respekt er hun lik tidligere medstudent Matt Groening, Lloyd Dangle, og Mark Alan Stamaty. Det visuelle aspektet av hennes serier følger det verbale. Hun har en enestående evne til å reprodusere barn og ungdommers stemmer. Den psykologiske dybde og menneskelighet i hennes figurer påkaller leserens oppmerksomhet på nytt til hennes særegne tegninger. Barrys tidligste tegninger ble streket opp og skravert med pen og hadde en form for new wave-aktig 1980-talls-stil over seg, men hun fortalte magasinet Comics Journal at hun ble tvunget til å oppgi pennen da hun fikk muskelsmerter i armen. Det førte henne til bruk av pensel som ga hennes tegninger en langt løsere og skisseaktig kvalitet. I hennes siste bøker, ''One! Hundred! Demons! og What It Is'', har hun arbeidet med farger og collage. Disse har utvidet hva som er mulig med tegneseriemediet.
Endringer i avismarkedet har ført til vanskeligheter for mange tegneserietegnere, og Barry har flyttet sine serier over på nettet for å kompensere for tapet av avisklienter.
Bøker
Barry har utgitt en rekke bøker, blant annet The Good Times are Killing Me som også ble en musikal som har blitt framført off-Broadway, The Greatest of Marlys, The Freddie Stories, Cruddy: An Illustrated Novel, ''One! Hundred! Demons!, en samling av serier som har blitt utgitt via Salon.com, og den nyeste What It Is''.
Hennes eldre serier omfatter blant annet Everything in the World, The Fun House, It's So Magic, Naked Ladies Naked Ladies Naked Ladies, Shake a Tail Feather, Down the Street, Big Ideas, Come Over Come Over, Girls and Boys og My Perfect Life.
''One! Hundred! Demons!'' ble først serialisert på Salon.com før den ble utgitt som innbundet bok av Sasquatch Books. De demoner som Barry har stridt med i denne boken er blant annet anger, vanskelige forhold, selvbevissthet, forbudet mot å følge hat, og hennes svar på resultatene av det amerikanske presidentvalget i 2000.
Arbeidsgruppe
Barry tilbyr å lede arbeidsgrupper kalt «Skrive det utenkbare» via Omega Institute i Rhinebeck, New York, og The Crossings i Austin, Texas, hvor hun foreleser i de prosesser som hun selv benytter i alle hennes kreative arbeid. Hun har kreditert hennes lærer Marilyn Frasca ved Evergreen State College for å ha videreført disse teknikkene til hennes.
Barry offers a workshop titled "Writing the Unthinkable" through the Omega Institute in Rhinebeck, New York, and The Crossings in Austin, Texas, in which she teaches the process she uses to create all of her work.
Andre utgitt verker
Lynda Barrys lydbok på CD, The Lynda Barry Experience, inneholder en rekke av hennes selvbiografiske fortellinger som «I Got an Accordion», «Good Grief, It's the Aswang», «The Lesbo Story», og «I Remember Mike». Den inneholder også en rekke hjemmegjorte beskjeder for telefonsvarer.
Personlig liv
Mens de fortsatt var studenter fridde Matt Groening til Lynda Barry, men hun takket nei. Når Groening nevner henne på trykk er hun alltid «Galaksens funkdronning», noe som er hans svar til hennes referanse til ham som «Funkherren av USA».
En tid var Barry sammen med radiopersonligheten Ira Glass som flyttet til Chicago i 1989 for å være sammen med henne.
Barry er gift med Kevin Kawula, en ekspert på prærierestaurasjon. De møtte hverandre da hun var en besøkende kunstner ved Ragdale Foundation og han var områdeleder for Lake Forest Open Lands-prosjektene i Lake Forest i Illinois. De bor på en gård i nærheten av Footville i Wisconsin. Hun har i de senere år blitt en talsmann for vindkraft.
Tarje Nordstrand Jacobsen
Tarje Nordstrand Jacobsen (født 5. mai 1974) er en norsk fotballeder og tidligere fotballspiller fra Molde. I dag er han administrerende direktør og leder for det sportslige utvalget i Molde Fotballklubb.
Som spiller var han aktiv for Molde og Haugesund. Han ble cupmester for Molde i 1994 og scoret lagets første mål i 3–2-seieren i cupfinalen mot Lyn. Jacobsen var også som kaptein med på å spille Løv-Ham opp til første divisjon i 2004, men valgte å legge opp på grunn av at spill som profesjonell i første divisjon ikke kunne kombineres med at han også var agent.
Alternativ Jul
Alternativ Jul er et døgnåpent julearrangement i Folkets Hus i Oslo sentrum. Gjestene er rusmisbrukere, bostedsløse, ensomme eller andre som faller utenfor den tradisjonelle familiejulen. Fra julaften til 2. juledag er døren åpen døgnet rundt, og alle er velkomne inn til lys, varme, underholdning, vennskap, samtaler, mat og drikke.
Alternativ Jul drives av en forening, og alt av administrasjon, drift og alt vertskap er på frivillig basis. Donasjoner fra private og næringslivet gjør det mulig å servere gjestene god mat og drikke og å by dem på underholdning, sang og gang rundt juletreet. Ved behov får de også mulighet til en varm dusj, rene klær og en seng å sove i for natten.
Arrangementet ble første gang avviklet i 1969. Henning Holstad tok initiativet til det første arrangementet og har vært leder av arrangementskomiteen hvert år siden starten.
Nasir Khusraw
Abu Mo’in Hamid ad-Din Nasir ibn Khusraw al-Qubadiani eller Nāsir Khusraw Qubādiyānī [også skrevet Nasir Khusrow og Naser Khosrow] (persisk: ناصر خسرو قبادیانی, tadsjikisk: Носири Хусрав) var en persisk poet, filosof, ismailittitsk lærd og en reisende. Han ble født i Qubadyan, en landsby i middelalderens Baktria (i dagens Tadsjikistan), i 1004 e.Kr. og døde i Yamgan, en landsby i Badakhshan-provinsen i dagens Afghanistan, i 1088.
Han betraktes som en av de store poetene og forfatterne i persisk litteratur, og Safarnama er hans mest kjente verk. Det er en beretning om hans reiser.
Liv
Nasir Khusraw ble født i 1004 e.Kr., i Qubadiyan (Kobadiyan i Balkh, en provins i Afghanistan), da Stor-Khorasan. Han var godt bevandret i alle grener av naturvitenskap; medisin, matematikk, astronomi og astrologi, samt i gresk filosofi og skriftene til al-Kindi, al-Farabi og Ibn Sina; og tolkningen av Koranen. Han hadde studert arabisk, tyrkisk, gresk, morsmålene i India og Sindh, og kanskje også hebraisk; han hadde besøkt Multan og Lahore, samt det glimrende ghaznavid-hoffet under Sultan Mahmud, Firdausis beskytter. Senere valgte han å bo i Merv og han var eier av et hus og hage der.