cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kriminalomsorgens høgskole og utdanningssenter
Kriminalomsorgens høgskole og utdanningssenter KRUS er en utdanningsinstitusjon i Lillestrøm i Lillestrøm kommune. Høgskolen utdanner fengselsbetjenter og verksbetjenter, de driver forskning og tilbyr etter- og videreutdanning for Kriminalomsorgen og kriminalomsorgens samarbeidspartnere.
Fengselsskolen
Skolen ble etablert i 1937 under navnet Fengselsskolen for å tilby et kortere kurs for det som da ble kalt underordnede tjenestemenn i fengselsvesenet eller fengselstjenestemenn. I 1950 ble kurset utvidet til ti uker. I 1959 ble kurset utvidet til en ettårig utdanning som bestod av et halvt års praksis og et halvt års teoriundervisning. I 1987 endret skolen navn til Kriminalomsorgens utdanningssenter. I 2012 ble utdanningen utvidet til en toårig høgskolekandidatgrad. I 2016 ble navnet endret til Kriminalomsorgens høgskole og utdanningssenter.
I perioden 1959–1984 holdt Fengselsskolen til i en brakkebygning inne på Oslo kretsfengsels område. I 1984 flyttet Fengselsskolen til Teisen i Oslo, hvor den på leiebasis fikk overta gamle Teisen gymnas.
KRUS
I 1987 ble Fengselsskolen omdøpt til Kriminalomsorgens utdanningssenter, noe som også markerte at utdanningen hadde endret karakter. I 2001 ble navnet endret på nytt, til Kriminalomsorgens høgskole og utdanningssenter KRUS.
Våren 2014 ble det besluttet at KRUS skulle flytte til Lillestrøm. Den 8. juni 2015 var skolen på plass i det nye bygget, som har fått navnet Kriminalomsorgens hus fordi det i tillegg til KRUS rommer Kriminalomsorgsdirektoratet (KDI) og Kriminalomsorgen region øst.
Utdanningen
Fengselsbetjentutdanningen ble i 2012 godkjent høgskole av Nasjonalt organ for kvalitet i utdanningen (NOKUT). Fengselsbetjentutdanningen er en toårig utdanning som fører frem til den akademiske graden Høgskolekandidat i straffegjennomføring. Utdanningen gjennomføres med lønn. Den teoretiske grunnutdanningen foregår ved KRUS i Lillestrøm i første og fjerde semester. Andre og tredje semester gjennomføres som praktisk-teoretisk opplæring under utplassering ved et fengsel i ett år.
KRUS gir også kriminalomsorgsfaglig utdanning (ikke med studiepoeng) til verksbetjenter.
Realøkonomi
Realøkonomi er beskrivelse av sammenhengen mellom innsatsfaktorene i produksjonen og verdiskapningen. Bedriftene i næringslivet baserer seg på bruk av innsats i form av kapital, kunnskap og arbeid kombinert med de ressursene som finnes i naturgrunnlag og infrastruktur. Innsatsfaktorene i bedriftene frembringer det økonomiske resultatet som er grunnlag for at samfunnet skal fungere.
I et moderne samfunn er det utviklet rettsprinsipper og lovgivning som motvirker økonomiske misforhold, og i en viss utstrekning kompenserer for disse.
Subsidier har en tradisjon som økonomisk støtte til dyrkning av landbruksprodukter. Disse fyller gapet mellom markedspris og produksjonskostnader og har i tillegg en generell samfunnsmessig betydning for matvareforsyningen.
Markedslovgivningen regulerer forholdet mellom leverandører av varer og tjenester. I tillegg brukes innen noen næringsområder tiltak som regulerer konkurransen gjennom former som monopoler, lisenser o.l.
Se også
Economy
Håkon Mjåset Johansen
Håkon Mjåset Johansen (født 1. august 1975 i Trondheim) er en norsk jazzmusiker (trommer), kjent fra flere utgivelser.
Han gikk ut fra Jazzlinja ved NTNU i Trondheim i 1995 og ble først kjent som medlem av trioen Urban Connection, kåret til «Årets unge jazzmusikere» i 1998. Omtrent samtidig var han med og grunnla bandet Motif samt spilte for Come Shine og var i Trondheim Jazz Orchestra som spilte med Chick Corea på Moldejazz i 2000.
Han har også spilt i Mingus Ah Um, Ola Kvernberg Trio, Tore Johansen Kvartett, Conception, Circle og Kirsti Huke Kvartett, Maryland, IPA, Håvard Wiik Trio, Ensemble Denada, Håvard Stubø Kvartett, Steinar Raknes Kvartett, Svein Olav Herstad Trio, Solid!, Excess Luggage, Kjersti Stubø Kvartett og We Love Wes. Håkon Mjåset Johansen har også spilt med Michael Brecker, Steve Grossman, og Jan Garbarek, Mark Turner, Roger Kellaway, Toku, Hal Galper, Kevin Dean, Yasuhito Mori, Knut Riisnæs, Silje Nergaard, John Pål Inderberg, Bjørn Alterhaug, Nils Petter Molvær, Egil Kapstad, Erlend Skomsvoll, Eldbjørg Raknes.
I ble han utpekt som den første NTNU-jazzambassadør, en tittel som årlig tildeles en jazzartist eller -gruppe som på en fremragende måte fungerer som ambassadør for NTNU og jazzmiljøet i Trondheim.
I vant han DnB-prisen på Kongsberg Jazzfestival
Dessuten er han ridder av Polyhymnia.
Christian Thomas (ishockeyspiller)
Christian Thomas (født 26. mai 1992) er en canadisk ishockeyspiller.
Han representerte Canada under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han tok bronse.
Giovanni Ferrari
Giovanni Ferrari (1907–1982) var en italiensk fotballspiller som blant annet spilte for Juventus. Han ble senere landslagssjef for Italia.
Han ble tatt ut til VM i fotball 1934, der laget hans vant gull.
Howa Type 64
Howa Type 64 er en japansk gassoperert automatrifle i 7.62x51mm NATO brukt av Japans forsvar og den japanske kystvakten. Riflen ble aldri eksportert.
Mellom 1989 og 1990 ble etterfølgeren Howa Type 89 kamret for 5.56×45mm NATO innført, men Type 64 brukes fremdeles av enkelte deler av det japanske forsvaret og kystvakten.
FIFA (videospillserie)
FIFA Soccer, også kjent som FIFA Football og FIFA, er en serie fotballspill utgitt årlig av Electronic Arts under merket EA Sports. Siden debuten i 1993 har FIFA Soccer vært en av de mest lønnsomme og velkjente spillseriene. Mens det var ingen konkurrenter da EA utga de første spillene i seriene Madden NFL og NHL, fantes det allerede andre fotballspill som Sensible Soccer, Kick Off og Matchday Soccer da det første FIFA-spillet kom ut. Fifas utviklere har tatt i bruk Motion Capture til å registrere spillerbevegelsene. Dette skjer ved hjelp av en spesialkonstruert drakt med optiske markører. Bevegelsene blir lagret som tredimensjonale mønstre, som siden blir overført til den dataanimerte spillerfiguren.
Det polske parti
Det polske parti (tysk: Polnische Partei og Polnische Fraktion) var et politisk parti i det tyske rike. Partiet rerepsenterte den polske befolkningen i landet, og var det største av minoritetspartiene. Partiet hadde sin opprinnelse i bevegelser som oppstod under Revolusjonen i Tyskland i 1848, men ble formelt grunnlagt da Riksdagen ble valgt i 1871. Partiet fikk 13 seter under valget, det minste antall seter det hadde frem til andre verdenskrig. Størst oppslutning fikk partiet under Riksdagsvalget i 1907, da det fikk 20 seter.
FIFA (videospillserie)
Da serien begynte i 1993 var den kjent for å være den første serien offisielt lisensiert fra FIFA, selv om denne versjonen av spillet ikke brukte ekte spillernavn. De nyeste spillene har mange eksklusivt lisensierte ligaer og lag fra hele verden, inkludert de engelske Premier League og The Football League, italienske Serie A, spanske Primera Division og amerikanske Major League Soccer. Lisensene tillater EA å også bruke klubbene, spillernavn og spillernes utseende.
Det polske parti
Etter krigen da polsk-dominerte territorier ble overlatt til det nyopprettede Polen, opphørte partiet å eksistere.
FIFA (videospillserie)
Spillene i hovedserien fokuserer på større fotballmesterskap som FIFA World Cup, UEFA European Championship og UEFA Champions League.
FIFA i Norge
FIFA har helt siden midten av 1990-tallet vært et populært spill blant både ungdom og voksne i Norge. Spillet spilles mest av menn, hovedsakelig innenfor aldersgruppen på 9-40 år. Spillet har i flere år kommet ut med det norske ligasystemet integrert. Norge er kun representert med Eliteserien.
Andre titler
Også fra EA Sports utenom de årlige spillene: Det første FIFA-spillet på Nintendo 64. Utgitt på slutten av 1997 og ligner på 3D-versjonene av FIFA 97. To spill utgitt i 2000 og 2001, som er basert på den engelske F.A. Premier League. Det andre spillet ble oversatt og utgitt i Tyskland, Frankrike, Spania og Sør-Korea. Dette spillet ble utgitt på PlayStation 2 i Japan i år 2000. EA har utgitt tre spill basert på denne lisensen for sesongene 2004–05, 2006–07 og 2007–08. Dette spillet ble utgitt i 2005 for Xbox 360 før utgivelsen av FIFA World Cup 2006 på PlayStation 2, Xbox, Xbox 360 og andre konsoller. FIFA Online Game ble utviklet av EA og sørkoreanske Pmang og har så langt bare blitt utgitt i Sør-Korea.
Reinsnos
Reinsnos er en gård i Ullensvang kommune i Vestland. Reinsnos er kalt «ødejord» i kilder fra 1600-tallet, noe som betyr at det har vært bosetning i middelalderen. I enden av Ljosavatnet ligger Foss. Her står det en bautastein; den såkalte «Mælesteinen». Omtrent 30 meter fra bautasteinen kan en se konturene av et lengre hus med to rom.
Foss er eneste stedet i Reinsnos der sola skiner hele året.
Reinsnos er en av innfallsportene til Hardangervidda. En times gange fra gården krysses grensa til Hardangervidda nasjonalpark.
Sigrid Helliesen Lund
Sigrid Helliesen Lund (født 23. februar 1892, død 8. desember 1987) var en norsk fredsforkjemper. Hun er kjent for sin humanitære innsats gjennom mesteparten av det 20. århundre, og spesielt motstanden mot okkupasjonen av Norge under andre verdenskrig. Arbeidet med å redde jøder under holocaust i Norge gjorde at hun posthumt fikk utmerkelsen Righteous Among the Nations.
Biografi
Sigrid vokste opp i et gjestfritt hjem, som var åpent for tidens kunstnere og intellektuelle. Hun utviklet tidlig en sterk selvstendighet, og nektet blant annet å bli konfirmert i Den norske kirke. Hun tok sin examen artium i 1911, og studerte deretter musikk i Kristiania, Bayreuth, og Paris. Hun hadde sin debut i 1918 i Oslo. Men hun utviklet en sykdom i åndedrettsorganene som gjorde hennes sangkarriere umulig.
Hun giftet seg med Diderich H. Lund i 1923. De fikk to barn. Hun startet sin humanitære innsats i 1927 mens hun bodde med sin familie i Odda. Der protesterte hun mot mot det hun oppfattet som uakseptabel klasseforskjell. Etter at hun besøkte Tyskland i 1934, ble hun med i Internasjonal kvinneliga for fred og frihet i 1935. Hun ble også påvirket til å begynne arbeidet for flyktninger. Hun var aktiv i Nansenhjelpen og fortsatte sin innsats i det okkuperte Norge under andre verdenskrig, samtidig som hun også startet sin innsats for barn med spesielle behov.
Som pasifist var hun ellers aktiv blant kvekerne under krigen.
I februar 1944 måtte hun selv flykte fra Norge til Sverige, hvor hun ble fikk kapteins grad med ansvar for velferdsstatens tjenester for nordmenn som var blitt repatriert fra nazistenes konsentrasjonsleire. Hun fortsatte med dette arbeidet etter krigen, og utvidet arbeid til også å omfatte handelsflåten. Hun var også den første lederen av Redd Barna i Norge.
Sigrid Helliesen Lund sluttet seg formelt til kvekersamfunnet i Oslo i 1947, og ble en ledende skikkelse innenfor det globale kvekersamfunnet.
Dedikert server
En dedikert server er en hostingtjeneste som innebærer at en privatperson eller en bedrift leier en fysisk server av en hostingleverandør. Serveren plasseres i leverandørens datasenter der sluttkunden får ta del av datasenterets infrastruktur som brannmur, Internettoppkobling etc. Dette kan også sees som en form av outsourcing der kostnadene kan reduseres for bedrifter gjennom å dele infrastruktur med andre kunder istedenfor å eie det selv.
Eksempler på dedikerte serverer
Server
Apoaphelopinae
Apoaphelopinae er en familie av stilkvepser. Disse små, gjerne maurlignende vepsene er parasitoider som snylter på sikader.
Utseende
Små, blanke snyltevepser. Forkroppen er svart, bakkroppen gulbrun. Vingene er temmelig store, tett kledt med mikroskopiske hår (microtrichia). Antennene er tynne og trådformede og består av ti ledd.
Levevis
Disse vepsene er høyst sannsynlig parasitoider, men vertsartene er ukjente. Andre Dryinidae angriper ulike arter av sikader (Auchenorrhyncha), det er sannsynlig at dette også gjelder disse artene.
Utbredelse
Gruppen er bare kjent fra Mosambik og Sør-Afrika.
Tupolev Tu-104
Tupolev Tu-104 (NATO-kallenavn: Camel) var et tomotors middels rekkevidde smalbruksfly, et turbojet-drevet sovjetisk passasjerfly og verdens første vellykkede jet passasjerfly. Selv om det var det sjette jet passasjerfly til å fly (i denne rekkefølge, etter den britiske Vickers Type 618 Nene-Viking, de Havilland Comet, canadiske Avro Canada C102 Jetliner, amerikanske Boeing 367-80 og franske Sud Aviation Caravelle). Tu-104 var den andre for å bli brukt i regelmessige ruter (med Aeroflot) og det første med en varig og vellykket tjeneste (Comet som hadde blitt brukt i 1952, ble trukket i 1954-1958 etter en rekke havarier på grunn av strukturelle feil). Tu-104 var det eneste jetfly som operererte i verden mellom 1956 og 1958.
I 1957 ble Tsjekkoslovakiske Airlines det første flyselskapet i verden å fly en rute utelukkende med jet passasjerfly, de brukte Tu-104A-varianten mellom Praha og Moskva. I sivil tjeneste transporterte Tu-104 over 90 millioner passasjerer med Aeroflot (verdens største flyselskap), og et mindre antall med ČSA, mens det ble også brukt av det sovjetiske luftforsvaret. Dens etterfølgere omfattet Tu-124 (en av de første turbofan-drevet passasjerfly), Tu-134 og Tu-154.
Konstruksjon og utvikling
Tu-104 ble drevet av to Mikulin AM-3 turbojetmotorer, plassert ved vingenrøttene (eksternt likner det løsningen som brukes på de Havilland Comet). Besetningen besto av fem: to piloter, en navigatør (plassert i en glasskuppel i nesen), en flight engineer og en radio operatør (radio operatøren ble senere fjernet). Flyet møtte stor nysgjerrighet med sitt overdådige "Viktorianske" interiør, kalt så av noen vestlige observatører på grunn av materialene som ble brukt: mahogni, kobber og blonder.
Tu-104 piloter ble trent på Il-28 bombefly, etterfulgt av flyvning med luftpost med et ubevæpnet Tu-16 bombefly malt i Aeroflots farger mellom Moskva og Sverdlovsk. Piloter med tidligere Tu-16-erfaring ble overført til Tu-104 med relativ letthet. Tu-104 ble ansett som vanskelig å fly. Det var tungt på kontrollen, men ganske rask under landing. I lave hastigheter hadde det en tendens til å steile, en funksjon som var felles med svært mange fly med bakoverstrøkne vinger. Erfaring med Tu-104 førte til at Tupolev Design-Byrå utviklet verdens første turbofan passasjerfly, Tupolev Tu-124, konstruert for lokale markeder, og deretter den mer kommersielt vellykkede Tu-134
Operativ historie
Den 15. september 1956,0 begynte Tu-104 passasjerflyvninger på Aeroflots ruter Moskva-Omsk-Irkutsk etter stempel-motor Ilyushin Il-14. Flytiden ble redusert fra 13 timer og 50 minutt til 7 timer og 40 minutter, og det nye jetflyet økte dramatisk nivåer av passasjerkomfort. i 1957 hadde Aeroflot plassert Tu-104 I ruter fra Vnukovo internasjonale lufthavn i Moskva til London, Budapest, København, Beijing, Brussel, Ottawa, Delhi, og Praha. I 1957 ble ČSA Tsjekkoslovakiske Airlines den første og eneste eksportkunden for Tu-104 som satte det inn på ruter til Moskva, Paris og Brussel. ČSA kjøpte seks Tu-104A (fire nye og to brukte eksemplarer) som ble konfigurert for 81 passasjerer. Tre av disse flyene ble senere avskrevet (ett av disse på grunn av pilotfeil uten omkomne).
Tu-104 fortsatte å bli brukt av Aeroflot gjennom hele 1960-og 1970-tallet. Noen fly gikk tapt i havarier (noen på grunn av flykapringer). Den sikkerhetsposten var sammenlignbar med andre tidlig jet passasjerfly i den tiden, men var dårlig i forhold til mer moderne fly. Aeroflot pensjonerte Tu-104 fra sivil tjeneste i mars 1979 etter en fatal ulykke i Moskva. Som følge av dette, ble flere fly overført til det sovjetiske militære som brukte de til transport av ansatte og til å trene kosmonauter i null gravitasjon. Men, etter et Tu-104 havari i februar 1981 hvor 52 mennesker omkom (17 av dem var senior offisere i hæren og marinen), ble det permanent fjernet fra tjeneste. Den siste flyturen av Tu-104 var en fergeflyvning til Uljanovsk luftfartsmuseum i 1986.
Ulykker og hendelser
I henhold til den amerikanske Flight Safety Foundation, mellom 1958 og 1981, ble 16 Tu-104s tapt i havarier av 37 fly som ble avskrevet (tapsrate: 18%).
Beate Schramm
Beate Schramm (født 21. juni 1966 i Leisnig), tysk roer som deltok i de olympiske leker 1988 i Seoul.
Schramm ble olympisk mester i roing under Sommer-OL 1988 i Seoul. Sammen med Kerstin Förster, Kristina Mundt og Jana Sorgers vant hun konkurransen i dobbeltfirer for damer foran Sovjetunionen og Romania.
Francesca Pomeri
Francesca Pomeri (født 18. februar 1993) er en italiensk vannpolospiller.
Hun representerte Italia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun tok sølv i kvinnenes turnering.
Storelva (Nærøysund)
Storelva er ei elv i Nærøysund kommune i Trøndelag. Den renner fra Storfiskløysa til østenden av Storvatnet, og fortsetter fra vestenden av Storvatnet, via Fossbergfossen, ned til munningen i pollen Lonet innerst i Eiterfjorden. Denne siste strekningen, som også kalles Fossbergelva, er bare 100 meter lang. Hele vassdraget er 11,8 kilometer langt og har et nedbørfelt på 40,96 km². Middelvannføringen ved munningen er 2,04 m³/s.
Elva har sine øverste kilder i Storskardet øst for Storfiskløysa (188 moh). Fra Storfiskløysa renner den mot vest og passerer gjennom en rekke små innsjøer på vei ned mot Bogavatnet, hvor den like før munningen danner Bogavassfossen. Storelva fortsetter vestover fra Bogavatnet, og ved Skillingsåsen kommer Heimelva inn fra nord, før den munner ut lengst øst i Storvatnet.
Storvatnet er vannkilde til Marine Harvests settefiskanlegg ved Lonet, og er regulert 1,61 meter. Anlegget kan ta ut inntil 38 m³/min, eller 0,63 m³/s, og vannføringen i Fossbergelva er tilsvarende redusert som følge av dette. Reguleringskonsesjonen pålegger dog en minstevannføring i Fossbergfossen på 0,2 m³/s hele året.
Det har vært drevet sagbruk ved Fossbergfossen siden rundt 1700.
Størstedelen av nedbørfeltet over Storvatnet omfattes av Simle naturreservat.
Leo X
Leo X, født Giovanni di Lorenzo de' Medici (født 11. desember 1475 i Firenze i den florentinske republikk, død 1. desember 1521 i Roma), var pave fra 1513 til sin død.
Tidlig liv
Han var andre sønn av Lorenzo de' Medici, som var de facto hersker i Firenze, og Clarice Orsini. Det ble tidlig bestemt at han skulle i kirkelig tjeneste, og bare syv år gammel fikk han tonsuren. I 1483, 8 år gammel, ble han abbed for klosteret Font Douce i bispedømmet Saintes i Frankrike. Flere slike titler fulgte i de neste årene. Pave Sixtus V utnevnte ham til apostolisk protonotar.
Da han var tolv begynte forhandlinger med pave Innocent VIII om å utnevne ham til kardinal. Paven hadde et nært forhold til Lorenzo, og gikk med på dette under forutsetning at det ikke ble offentliggjort før tre år senere. I ventetiden studerte Giovanni teologi og kirkerett. Han trivdes dårligere med dette enn med litteraturstudiene han hadde vært gjennom tidligere under humanistene Bibbiena, Marsilio Ficino og Angelo Poliziano.
Kardinal
11. mars 1492 ble hans kardinaltittel offentliggjort (promulgert), og han bosatte seg senere samme måned i Roma. Brevet hans far sendte med ham har blitt berømt. I dette anmoder han Giovanni om å vise seg som ærbar, dydig og eksemplarisk. Bare få måneder senere døde både hans far og Innocent VIII. Å miste både sin mektige far og sin største velgjører var at hardt slag for Giovannis karriere. Lorenzos død betydde også slutten på en fredelig periode i Italia, som nå ble rammet av både invasjoner og indre strid. Han flyttet til Ravenna, som var en tryggere by for ham enn Roma. En følge av den franske invasjonen som fulgte var at Medici-familien ble sendt bort fra Firenze i november 1494. Giovanni var selv i Firenze da dette skjedde, og måtte flykte fra byen forkledd som fransiskanermunk.
Giovanni forsøkte å gjøre motstand mot utviklingen, men måtte søke tilflukt i Bologna. Han hadde mistet all sin politiske innflytelse, og hadde et dårlig forhold til Innocents etterfølger, Alexander VI. Han reiste i en periode i utlandet sammen med venner, og bosatte seg deretter igjen i Roma, hvor han levde tilbaketrukket.
Da pave Julius II ble syk i 1511 så Giovanni muligheten til å fremme seg selv som mulig etterfølger. Han fikk viktige oppdrag som pavelig legat til Bologna og Romagna. Han så også at det var muligheter for at Medici-familien igjen kunne få makten i Firenze. De styrende kretser der hadde tatt side for Pisa i en konflikt med paven, og paven så at det å få en Medici til makten i byen kunne bringe den tilbake på hans side. Planen fikk et tilbakeslag da den pavelige hæren tapte et slag mot franskmennene ved Ravenna, og Giovanni ble tatt til fange.
Det viste seg dog raskt at franskmennene ikke klarte å utnytte seieren, og de mistet alle sine områder i Italia. Giovanni klarte å flykte fra fangenskapet. I september 1512 kom Medici-familien igjen til makten i Firenze.
Pontifikat
Julius II døde 21. februar 1513. Den 9. mars samme år ble Giovanni valgt til pave, og tok navnet Leo X. Han var da 38 år gammel. I den første opptellingen fikk han bare én stemme, men dette ser ut til å ha vært planlagt. Det finnes flere eksempler på at en sterk kandidat har blitt fremmet først et stykke ut i den langvarige valgprosessen, slik at han kan fungere som kompromisskandidat.
Det fortelles at han skal ha sagt til sin bror Guiliano at «siden Gud har gitt oss pontifikatet, la oss nyte det». Det er usikkert om dette er sant, men han ble raskt kjent for en overdådig livsstil med parader gjennom Roma og middager med 65 retter. Den pavelige husholdning brukte mer enn dobbelt så mye penger pr. år som det Julius II hadde gjort. Paradene og annen underholdning gjorde ham elsket blant folket i Roma, men noen kardinaler ble svært misfornøyd, og skal ha planlagt å drepe ham med gift. Planen ble aldri utført. Samtidig var Leo svært gavmild overfor veldedige formål, blant annet overfor fattige, arbeidsløse soldater, pilegrimmer, funksjonshemmede og andre vanskeligstilte. Mer enn 6 000 dukater skal ha blitt delt ut hvert år til veldedige formål. Han oppfylte også sine religiøse plikter, da han feiret messe og ba tidebønnene daglig, men hans fromhet strakk seg sjelden utover minimumskravet.
Hans interesse for litteratur førte til at han la stor vekt på å styrke Vatikanbiblioteket. Blant de som virket som sjefbibliotekarer der i hans tid var Inghirami og humanisten Beroaldo. Han fikk også det romerske universitetet på bena igjen, etter at det i lengre tid hadde forfalt. Hans manglende økonomiske sans førte til at tiltakene ikke ble langvarige.
Leo markerte seg også som kunstelsker, og han satte særlig malerkunsten høyt. Blant de malerne han bestilte verker fra var Rafael, som hadde kommet til Roma under Julius II. Rafaels stanzer ble fullført under Leos pontifikat, og i det tredje rommet er det en referanse til Leo i form av bilder av pavene Leo III og Leo IV. Skulptur ble derimot ikke satt så høyt av ham, og Michelangelo hadde få oppdrag i denne perioden. Byggingen av den nye Peterskirken pågikk fortsatt, og Leos hovedarkitekt for arbeidet var Bramante.
Den Hellige Stols kasser var langt fra bunnløse, og etter bare to år var pengene som Julius II hadde etterlatt seg brukt opp. I løpet av sin tid på pavestolen skal han ha brukt omkring 4,5 millioner dukater, og han etterlot seg en gjeld på 400 000 dukater.
Femte Laterankonsil, som hadde begynt i 1512, ble avsluttet av Leo i 1520. Blant dekretene fra konsilet var en instruksjon om at bare verdige personer skulle utnevnes som abbeder. Leo var selv et eksempel på uskikken med å utnevne personer fra mektige familier til slike embeter uten hensyn til deres skikkethet. Det ble også vedtatt en rekke reformer for den romerske kurie.
Pave Leo og reformasjonen
Pave Leo skal angivelig ha gått sammen med dominikaneren Johann Tetzel, som solgte avlatsbrev. Om dette er riktig, er usikkert da mye av de samtidige tekster har preg av propaganda. Men det står klart av paven i det minste ikke gjorde noe for å stoppe uskikken med å selge avlatsbrev. Dette var en av tingene som fikk augustinermunken Martin Luther til å forfatte sine 95 teser om avlatshandelen, et sentralt punkt i utviklingen av reformasjonen. Leo ekskommuniserte Luther 3. januar 1521 i bullen Decet Romanum Pontificem.
Pave Leo og Norge
I 1521 ble den religiøse kult rundt den norske kongen Håkon V Magnusson (1299–1319) approbert av paven. Denne rettsakten var riktignok noe annet enn en regulær helligkåring, men i sin effekt var den det samme. Dette skjedde på bakgrunn av en søknad fra den dansk-norske kongen Christian II. Ved slike stadfestelser gis det vanligvis tillatelse til alt det som tilkommer en helgen, bortsett fra at kulten rundt vedkommende er begrenset til den kirken hvor han er gravlagt. Det ble faktisk gitt tillatelse fra paven til å foreta skrinlegging av hellig Håkon på et eget alter i Mariakirken i Oslo. Presteskapet fikk også tillatelse til å holde messe for ham, helligholde hans dødsdag (8. mai) og ellers utføre det meste av det som knyttes til en regulær helgenkult.
Vanekrigen
Vanekrigen, eller krigen mellom æser og vaner, er en mytologisk krig mellom de nordiske gudeslektene, æsene og vanene. Resultatet av krigen var en allianse eller en forening mellom de to gudeslektene. Det er åpenbart at krigen var en viktig mytisk begivenhet, men hva denne betydningen innebærer har lenge vært gjenstand for diskusjon blant forskere av norrøn mytologi.
Det kjennes ikke til noen sammenhengende mytisk fortelling om krigen, men den nevnes blant i fragmentariske kommentarer i Voluspå, et av de lengre diktene i Den eldre Edda, en samling med norrøne skrifter; i Snorre Sturlasons Skaldskaparmål fra 1200-tallet; samt i en euhemeristisk form i Ynglingesagaen i Heimskringla som også ble skrevet av Snorre.
Æser og vaner
De norrøne gudene besto av to ulike slekter: æser og vaner, og til sammen utgjorde de den norrøne gudeverden. Slektskap er like sentralt i gudeverden som i menneskeverden. Betydningen av ordet ås, flertall æser, er ikke avklart. Det er mulig at det er avledet av en gammel indoeuropeisk ordstamme *ansu i betydningen «livskraft». Tilsvarende er etymologien av vaner også usikker. En mulig tolkning er med det norrøne ordet vinr, venner.
Myten om en krig mellom gudeslekter er såpass vanlig i mange mytologier at det har fått et eget begrep: teomaki, fra gresk theomakhaia, gudekamp.
Den norrøne grunnmyten er som følgende: En gang i tiden, i den mytologiske urtiden, lå de to gudeslektene i krig med hverandre. De kriget helt til de gikk lei og inngikk fred. Som i menneskeverden ble freden sikret med å utveksle gisler. Deretter levde de fredelig side om side.
Krigen synes å starte med æsenes brutale behandling av en mystisk kvinne, Gullveig, som blir drept og brent tre ganger, men likevel ble hun født på ny. Uroen som denne kvinnen satte i gang førte til krigen. Det er få beskrivelser av selve krigen, men avslutningen og fredsprosessen omtales, blant annet med Mime, et avhugget hode som lever videre og ga kloke råd. Etter at konflikten mellom de to gudeslektene ble bilagt er det kampen mellom gudene og en tredje makt, jotnene, som står vesentlig i den norrøne mytologien.
Den eldre Edda
I Den eldre Edda er vanene som en gruppe spesielt referert til i diktene Voluspå, Vavtrudnesmål, Skirnismål, Trymskvadet, Allvismål, og kjempekvadet Sigerdrivemål.
Voluspå («Volvens spådom») blir fortalt av en volve som viser til seg selv i tredje person mens Odin spør henne ut. Gudekrigen blir beskrevet i to vers, og i det første verset sier volven at hun husker den første krigen i verden da Gullveig ble stukket med spyd og deretter brent tre ganger i Odins hall, likevel ble den mystiske kvinnen Gullveig gjenfødt tre ganger, «men ennå lever hun». I verset deretter blir Gullveig tilsynelatende kalt for Heid når hun kommer til husene. Dette er en klok volve som kan både trolldom og seid, og var «alltid yndet av onde kvinner».
Den amerikanske forskeren John Lindow har beskrevet disse strofene som meget vanskelige å forstå. Han foreslår at gudenes rådslagning etter hendelsen med Gullveig er hentydning på et tidligere slag som ble framprovosert av Gullveigs ankomst hos æserne. Kom Gullveig med et tilbud til æsene som det var umulig å etterfølge? Lindow mener at ordvalget kan bety at det allerede var funnet sted en tilnærmelse mellom gudeslektene.
Gullveig er en mystisk kvinne og denne delen tilhører det mest gåtefulle i hele Voluspå. Gullveig synes å være en kvinne utenifra som på en eller annen måte utfordrer gudene på dramatisk vis. Deres reaksjon er hatsk og brutal; de stikker så mange spyd i henne at hun blir stående oppreist og deretter blir hun brent. Dette gjentas tre ganger og likevel lever Gullveig videre. Begge metodene, både spydstikkingen som brenningen, har preg av ritualmord. Etter norrøn skikk var det også skammelig å utøve vold mot en kvinne, men det mest skammelige var kanskje at gudene ikke klarte å ta livet Gullveig?
I et senere vers (23) forteller volven om nok et krisemøte hvor det er spørsmål om bot skal betales. Er det bot for drapene på Gullveig som må betales? Det er ikke lett å tolke volvens tale. I neste strofe (24) begynner krigen på rituelt vis ved at Odin slynger spydet og dediserer krigen til seg selv:
Krigen er et faktum, og etter at den har begynt synes det som om det vanene som har krigslykken med seg. De har brutt ned æsenes borgmur og kampen skjer på vollen og antagelig tett mot æsenes boliger. Allerede i neste vers skjer atter et tingmøte hvor alle møtes og hvor beskyldninger om løgn og svik nevnes: «Hvem har luften / med løgn forpestet»? Her dukker Frøya opp i teksten som «Ods kvinne». Frøya tilhører vanene og hun er blitt gitt til jotnene. Luften (les Loft, et av Lokes tilnavn), den som forpester og overgitt Frøya til Jotunheimen er antagelig en henvisning til Loke. Han er Odins blodsbror, men også av jotunætt, og den som har gitt dårlig råd. Volven har således bygd opp en situasjon hvor «konfliktene er snørt sammen på alle kanter».
Det er når ord ikke nytter lenger, når «Eder ble brutt, / ord og løfter», da er det den hissige guden Tor som slår, «trutnet av vrede, / han sitter sjelden». Om tingets fredsforsamling kunne ha gått videre før Tor slår er uvisst i teksten. Uansett er det gudene som igjen, slik som med Gullveig, krenker seg selv.
Den yngre Edda
Skaldskaparmål i Den yngre Edda forklarer guden Brage opprinnelsen til skaldekunsten: ''«Det tek til med det at æsene hadde ufred med det folket som heiter vaner. Så heldt dei fredsstemne og gjorde semje på den måten at båe flokkane gjekk bort til eit kjerald og spytta råken sin opp i det.»''
Begge gudeslektene gikk ifølge Brage til et stort kar og spyttet i det. De besluttet at denne fredshandlingen ikke burde gå til spille, og av spyttet ble det skapt en mann som het Kvase. Han var så klok at han visst alt som han ble spurt om. To dverger, Fjalar og Galar, kom til å drepe Kvase, men gudene tappet blodet hans i tre store kar ved navn Son, Bodn og Odrøre og blandet det med honning. Denne blandingen gjæret og slik ble dikterdrikken til, og av den grunn kalles skaldeskap for «Kvases blod».
Heimskringla
I innledningen til Ynglingesagaen i Heimskringla gjengir Snorre en euhemeriseret utgave av gudekrigen. Det vil si at han forklarer gudene som vanlige mennesker som etter sin død ble opphøyet til guder. Snorre forteller om hvordan Odin ledet en stor hær fra «Åsaland» for å angripe folket i «Vanaland»:
Det er ikke selve krigen som interessert Snorre, men panten og utvekslingene av gisler for å sikre freden. Vanene sendte sine beste folk: Njord og sønnen Frøy. Æsene sendte Høne som de hevdet var et egnet til å være høvding og en klok mann som het Mime. Vanene ga også fra seg den klokeste blant dem, Kvase.
Vanene gjorde Høne til høvding og lot Mime råde ham, men de ble raskt skuffet. Når Høne var ved tinget var ikke Mime med ham, og Høne ba andre om å bestemme når han ble spurt til råds. Vanene mente da at æsene hadde sveket dem i fredsbyttet. De hugget hodet av Mime og sendte det til æsene for å markere sin skuffelse. Odin smurte urter på hodet til Mime og galdret over det. Siden kunne Mime fortsatt råde ham. Om vanene var skuffet over sine gisler synes det som om æsene var vel fornøyd med kvaliteten på Njord og Frøy, og de ble gjort til guder (likestilte). Frøya, Njords datter var også hos æsene, og det var hun som lærte æsene om seid.
Urindoeuropeiske grunnlag
Ettersom vanene er betraktet som fruktbarhetsguder (Njord, Frøy og Frøya) har gudekrigen blitt sett på som en refleksjon av en faktisk og historisk invasjon. Mytologien er et minne om en forhistorisk konflikt mellom to ulike folkegrupper med to ulike guder. Vanene er blitt betraktet som en særegen nordisk gudegruppe da de finnes få spor av dem på kontinentet, men mange i Norden. Det er blitt foreslått at vanene representerte en nordisk jordbruksbefolkning som man kan se arkeologiske spor av megalittkulturen særlig i sørlige Skandinavia. Disse ble forstyrret av en krigersk folk, den såkalte stridsøkskulturen, som trengte seg inn i vanenes land. Myten som forteller om en fred og en forsoning mellom æsene og vanene er tolket som en ny samfunnsdannelse mellom de to folkegruppene, de lokale og de innvandrende.
Den samme teorien er blitt tolket i større perspektiv som de innvandrende indoeuropeere som kom i konflikt med stedegne kulturen. Gro Steinsland sier at denne teorien har tidligere hatt sterke talsmenn, men har mistet kraft og få forskere hevder den i dag.
Strukturalistisk tolkningsmodell
Den norrøne gudekrigsmyten er etter Dumézils syn et bilde på dannelsen av den indoeuropeiske samfunnsstruktur. Dumézils analyse ved hans tredelte funksjonsmodell, er ikke uproblematisk å bruke ettersom den norrøne mytologien er mer kompleks enn modellen er tilpasset for. Senere strukturalistiske tolkninger støtter seg på Dumézils modell ved at Odin, Ty og Tor representerer gudene for henholdsvis herskerklassen, rettsklassen, og krigerklassen. Problemet er at Odin er mer mangfoldig enn kun som herskergud, han er også knyttet til krigen og magien. Tor er likeledes knyttet til krigen, men har også trekk som fruktbarhetsgud ved å være assosiert til regn og grøde. Det er det ambivalente forholdet mellom guder (æser og vaner) og andre makter (særlig jotner), slår Gro Steinsland fast, som er hovedtemaet i den norrøne mytologien, men samspillet mellom maktene er så komplisert og mangfoldig at forskernes analysemetoder er hittil kommet til kort.
Forstyrrende personer og magisk verktøy
Lindow mener at selv om de ikke er helt identiske, deler de to forskjellige fortellingene om gudekrigen i Voluspå og Heimskringla tanken om at en persons ankomst medførte en splittelse hos et folk. Lindow sammenligninger ankomsten til Gullveig hos æsene med Høne og Mimes splittelse av Vanaland. Et annet motiv som er felles er ervervelsen av magiske verktøy som benyttes for å oppnå skjult viten: kunsten å seide; og Mimes hode som forteller Odin hemmelig kunnskap.
Gullveig som Frøya
Filologiske forskere liker å se sammenhenger og en stor andel av forskerne, særlig utenfor Norden, oppfatter den mystiske skikkelsen Gullveig som identisk med Frøya. Denne konklusjonen er hovedsakelig basert på sammenligninger mellom den måten som Gullveig bruker seid i Voluspå og det faktum i Heimskringla at Frøya er den som innfører seid hos æsene. Denne slutningen er grunnlaget for teorien at det er Frøyas negative innflytelse på æsene som førte til krigen.
Så enkelt er ikke nødvendigvis sammenhengene i mytologien, sier Gro Steinsland. Det er en del trekk ved Gullveig som kan vise til Frøya, men det er «ikke opplagt at Gullveig er fruktbarhetsgudinnen i forkledning.» Før Gullveig kom til æsene, i henhold til Voluspå, fikk de besøk av tre jotunkvinner i et dramatisk vending i diktet. Det skjedde på den tiden da freden rådde, gullalderen, hvor gudene spilte brettspill og var sorgløse: «inntil tre kom, / kraftfulle / tussemøyer, / fra jotunheim.»
Som med Gullveigs besøk senere førte de tre jotunkvinnene til stort oppstuss og gudenes lykketilstand tok slutt, men hvorfor røper ikke volven. Forklaringen oppgis ikke ettersom det er antagelig den påfølgende handlingen som er forklaringen. Verden er blitt skapt i Voluspås første del, og etter jotunkvinnene skjer den andre delen av verdens skapelse: møtet mellom ulike krefter, kosmos og kaos, men som en motsetning og forening av motstridende krefter. Begge poler er nødvendige i den norrøne mytologien slik Odins mor er av jotneætt og han avlet Tor med en jotunkvinne. Etter de tre skumle jotnekvinnene skjer store forandringer i diktet som fører fram til svik og løgn, og krigen mellom gudeslektene er et faktum. Alt dette er bare stadier på vegen til Ragnarok.
The Red Man’s View
Handling
En indianer-landsby blir tvunget til å forlate området deres på grunn av hvite nybyggere, og de må foreta en lang og slitsom reise for å finne seg et nytt hjem.
Men nybyggerne får en ung indianer-kvinne til å bli værende i landsbyen deres. Denne kvinnen blir dermed skilt fra sin kjæreste, hvis eldre far trenger hjelp fra sønnen sin på reisen videre.
Russåga
Russåga, eller Russelva, er ei elv i Saltdal kommune i Nordland, som renner mot øst i Jarbrudalen fra Kvitbergvatnet. Ved Russånes møter Russåga Saltelva, som munner ut i Saltdalsfjorden ved Rognan. Russåga er del av Saltdalsvassdraget, det tredje største vassdraget i Nordland fylke.
Russåga mottar mange små sidebekker fra et område med noen flere mindre innsjøer. Største innsjø er Kvitbergvatnet.
Grotta Russågrotta i Russåga er det største uregulerte underjordiske løp som er kjent i Norge.
Elva danner også Jarbrugrotta som står under vann og er mer enn en kilometer lang. I 2011 klarte dykkere å ta seg gjennom grotta og finne en åpning til terrenget i den andre enden.
Øvre del av Russågas løp består av en rekke jordbruer som er adskilt av større kollapsdoliner, derav navn på flere steder i dalen som heter Jordbru eller Jarbdru.
Det har vært planer for utbygging av elva, men dette har blitt avslått, da verneinteressene i dette unike området er for store.
Laura Teani
Laura Teani (født 13. mars 1991) er en italiensk vannpolospiller.
Hun representerte Italia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun tok sølv i kvinnenes turnering.
U3
U3 betegner en type portable pc-programmer for Microsoft Windows. Varemerket U3 tilhører selskapet U3, stiftet i 2004 av det amerikanske selskapet Sandisk og dettes israelske datterselskap M-Systems.
Minnepinner betegnes som U3-minnepinner når de er formatert for lagring av U3-programmer. Dette er programmer som kan kjøres direkte fra minnepinnen, uten å måtte installeres på datamaskinen (vertsmaskinen). Det er også en viktig egenskap at de kjørte programmene ikke setter spor etter seg på vertsmaskinen, slik at man kan låne en datamaskin uten å forstyrre dennes systemfiler, og uten at eventuell personlig informasjon som blir overført under kjøringen, kan bli lest av dem som senere bruker vertsmaskinen.
U3 blir ofte levert ferdiginstallert på minnepinner når disse selges. Dette skyldes ikke minst at det er lettere å bruke: Det startes lettere automatisk enn konkurrerende systemer.
Problemer
Ikke-Windows-brukere som prøver å bruke en U3-minnepinne, vil ikke kunne bruke U3-programmene, men kan bruke den til datalagring på vanlig måte. For å kunne fjerne U3-filene (og unngå den unødige partisjonen) må de kjøre et spesielt avinstalleringsprogram, men dette finnes bare for Windows.
Minnepinneprodusenten Kingston har sluttet å støtte U3 grunnet royaltyavgiften på 5 %. Mozilla Firefox blir ikke lenger tilpasset U3 – bare til de alternative typer portabel programvare.
Det var meningen at U3 i løpet av 2008 skulle bli erstattet av et nytt alternativ utviklet i et samarbeide mellom Sandisk og Microsoft. Dette skulle bli inkompatibelt med U3, men programutviklerne skulle bli tilbudt konverteringsverktøy.
Hans Oskar Devik
I 2009 deltok han i TV-serien Da damene dro, som ble sendt på TV 2.
Portalaksel
En portalaksel er en aksel på et kjøretøy hvor drivakselen ikke går inn i senter på hjulnavet. Hensikten er å heve drivakselen og differensialhuset opp fra terrenget og øke bakkeklaringen. Det kan også være nedgiring i portalakselen.
Det finnes også portalaksler uten drift, for eksempel foran på de fleste 2-hjulsdrevne traktorer.
Kjøretøyer som bruker portalaksler inkluderer AM General HMMWV, Steyr-Daimler-Puch Pinzgauer, Praga V3S og Mercedes-Benz Unimog.
Niger (elv)
Niger er den lengste og viktigste elva i Vest-Afrika, også kjent som Nigerfloden som løper gjennom det såkalte Nigerbekkenet. Den er 4 180 km lang, og har et nedbørfelt på 2 117 700 km². Den har sitt utspring på Guineahøylandet i den østlige delen av Guinea. Herfra renner den mot nordøst gjennom Mali, før den gradvis snur mot sørøst og renner inn i Niger, hvor den også danner grensa mot Benin. Elva fortsetter deretter gjennom Nigeria, hvor den munner ut i Guineagolfen gjennom det enorme Nigerdeltaet. Niger er den tredje lengste elva i Afrika, etter Nilen og Kongo. Den største sideelva er Benue i Nigeria.
Navnet
Niger blir kalt Jeliba eller Joliba («stor elv») på manding, Orimiri eller Orimili («stort vann») på igbo, Egerew n-Igerewen («elvenes elv») på tuareg, Isa Ber («stor elv») på songhai, Kwara på hausa og Oya på joruba. Opprinnelsen til navnet Niger, som opprinnelig bare ble brukt om de midtre delene av elva, er uviss. Det mest sannsynlige er en endring, etter påvirkning av det latinske niger «svart», av tuareg-navnet egerew n-iger ewen, som brukes langs den midtre delene av elva, rundt Timbuktu. Timbuktu var det sørlige endepunktet for den viktigste transsahariske handelsruten til det vestlige middelhavsområdet, og var dermed også kilden til mesteparten av europeisk kunnskap om regionen på den tiden.
Nigerflodens elveløp var lenge et mysterium for europeiske kartografer, og på europeiske kart fra middelalderen ble navnet Niger benyttet om de midtre delene av elva, i dagens Mali, mens de brukte navnet Quorra (Kworra) om de nedre delene, i dagens Nigeria, ettersom det ikke var kjent at dette var den samme elvløpet. Da de europeiske kolonimaktene begynte å sende skip langs vestkysten av Afrika på 1500- og 1600-tallet ble Senegal-elva ofte ansett som munningen av Nigerfloden til Atlanterhavet. Nigerdeltaet, som munner ut i Bengalbukten gjennom mangrovesumper og tusenvis av elvegreiner over en strekning på rundt to hundre kilometer, ble bare ansett som våtmarker langs kysten. Det var først på 1700-tallet, etter at Mungo Park reiste ned Nigerelva og besøkte de store Sahel-rikene som eksistrerte på den tiden, at europeerne identifiserte Nigers løp korrekt og utvidet bruken av navnet til hele elveløpet.
Elvas løp
Nigerfloden er ei relativt klar elv, som bare fører med seg en tiendedel så mye sedimenter som Nilen, ettersom Nigers kildeområder ligger i svært gamle bergarter som gir lite silt. I likhet med Nilen har Niger årlige flommer. De begynner i september, når toppen i november og er over innen mai.
I likhet med Nilen og vår hjemlige Glomma, har Nigerfloden et innlandsdelta, for dennes vedkommende kalt Massina, som ligger i den sentrale delen av Mali og dannes som følge av at landskapet her er svært flatt og fallet i elva følgelig er svært lite. Resultatet er et nettverk av elvegreiner, sumper og store innsjøer. De sesongmessige flommene gjør deltaet svært produktivt både for fiske og jordbruk. På grunn av fordamping og infiltrasjon i grunnen mister elva nesten to tredjedeler av sin vannføring i innlandsdeltaet mellom Ségou og Timbuktu. Vannet fra sideelva Bani, som munner ut i deltaet ved Mopti, er ikke nok til å kompensere for dette. Det er estimert at elva i gjennomsnitt mister rundt 31 km³ vann per år i deltaet, men dette varierer betydelig fra år til år.
På sitt løp sørøstover fra Mali får elva tilløp fra flere sideelver, men mister også mer vann gjennom fordamping. Vannføringen inn i Nigeria ble estimert til 25 km³/år før 1980-tallet og til 13,5 km³/år på 1980-tallet. Den viktigste sideelva til Niger i Nigeria er Benue, som løper sammen med Niger ved Lokoja. Den totale vannføringen fra sideelver i Nigeria er seks ganger høyere enn elvas vannføring når den renner inn i Nigeria, og vannføringen nær munningen av elva er 177,0 km³/år før 1980-tallet og 147,3 km³/år på 1980-tallet.
Niger har et av de mest uvanlige løpene av verdens store elver, og det boomerang-formede elveløpet forvirret europeiske geografer i to tusen år. Elvas kilder ligger bare 240 km fra kysten av Atlanterhavet, men elva renner bort fra kysten og inn i Sahara, før den svinger til høyre ved den gamle byen Timbuktu (Tombouctou) og setter kursen sørøstover mot Guineagolfen.
Denne merkelige geografien ser ut til å ha blitt til fordi Niger egentlig er to forhistoriske elver som er blitt til en. Den øvre Niger rant fra kildeområdene til det nåværende Massina-deltaet, hvor den spredte seg ut i et da langt større endorheisk bekken. Den nedre Niger startet i Adrar des Ifoghas-høydene og rant mot sør til Guineagolfen. En av nedre Nigers tilløpselver eroderte seg etterhvert bakover og fanget inn vannet fra innlandsbekkenet.
Den nordligste delen av elva, ved Timbuktu, er den nærmeste store elva og forekomsten av vann i denne delen av Sahara-ørkenen. Området ble derfor et fokus for handelen over det vestlige Sahara, og senter for Sahel-kongedømmene Mali og Gao.