cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tussøya
Tussøy kulturhistoriske museum
Hjalmar Brox var en svært historieinteressert person. Ikke minst var han interessert i den omfattende Brox-slekta sin historie, og i 1981 utga han et eget hefte hvor han kartlegger denne i detalj. Han tok også vare på gamle gjenstander og utstyr som hadde vært i bruk på familiegården på Løkkeneset og ellers hos slekta og folk på Tussøya. Fant han gjenstander eller skjelettdeler under torva ved markarbeidet, sendte han de straks inn til arkeologisk avdeling ved Tromsø Museum.
Etter hvert ble alle disse gjenstandene til en samling som totalt sett hadde høy kulturhistorisk verdi. Det dreide seg om innbo, husgeråd og redskaper brukt innen handverk, husflid, jordbruk og fiske. I tillegg var det billedalbum, arkivsaker og bøker. Den eldste daterbare gjenstand i samlingen var en stor flott dragkiste (kommode) fra 1720 som hadde tilhørt Hans Henrik Brox (den eldre) på Tussøya.
Hjalmar mente det var viktig å få sikret de omtrent 400 gjenstander for ettertiden, og i et gavebrev datert 29.12.1981 overlater han hele samlingen til Nyere kulturhistorisk avdeling ved Tromsø Museum. I avtalen heter det at: «samlinga fortsatt skal oppbevares i et eget hus hos Hjalmar Brox på Tussøy og vil være tilgjengelig på anmodning». Tromsø Museum påtok seg: «det fulle museale ansvar for samlinga som katalogisering, preparering/vedlikehold og tilsyn».
Per 2012 er det Svein Brox som viser besøkende rundt i samlingen, og fortsatt Tromsø Museum som eier og vedlikeholder den. Han har gjennomført en omfattende restaurering av den gamle postbygningen (2008) hvor samlingen er utstilt, og Tromsø Museum har fotografert samtlige gjenstander i samlingen. Alle gjenstandene kan i 2012 ses enkeltvis fra museets nettsider på Unimus.
Musikkåret 1516
Musikkåret 1516 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde musikkpersonligheter i 1516.
Tussøya
Tussøy båtmotormuseum
Et museum holder i 2012 på å formes i fjæra på Tussøya. I en nyoppført utstillingsbygning har Ragnvald Kristiansen, etter timevis med skruing og restaureringsarbeid, samlet gamle båtmotorer, som er skaffet til veie fra nær og fjern. Besøkende kan her få oppleve mange av de gamle motorene, og på samme gang få noen gode fortellinger fra et langt liv på yttersida. Ved Ragnvald Kristiansen sitt naust og museum for gamle båtmotorer, finnes en liten og gammel sjark. Den er nå i 2012 også blitt en museumsgjenstand.
I naustet, i fjøsen og ellers rundt på gården står de: Rapp, Volda Union, Heimdal, Wickman, Sabb og så videre Norske fabrikater så vel som utenlandske. En liten 2 HK Solo ble så fin etter restaurering at den en god stund hadde plass i stua til Ragnvald og kona Olly.
Etter et langt liv som fiskerbonde, avviklet Ragnvald og Olly gårdsdriften, og arbeidet med motorsamlingen tok dermed skikkelig fart. Han hadde imidlertid lenge ønsket å lage et museum ut av samlingen slik at flere enn ham og hans nærmeste skulle få glede av motorene. Med støtte fra diverse offentlige instanser, og med en betydelig egeninnsats som grunnlag, står det per 2012 et utstillingslokale ferdig i fjæra. Det nye bygget til motormuseet er oppført som en tilbygning til naustet og har fått en spenstig form av arkitekter i Tromsø og Ragnvald selv.
En Heimdal-motor på 120 HK som veier 7-8 tonn, ble startet opp for publikum for første gang på Kulturminnedagen i august 2011. Motoren har Ragnvald selv demontert og tatt ut av en motorkutter med siste adresse på Evenskjer i Skånland kommune. De mange og tunge delene er fraktet til Tussøya og skrudd sammen igjen inne i museet.
Nerstua
I 1875 fikk handelsmann Hans Henrik Brox oppført et nordlandshus på gårdsplassen til den gamle hovedgården på Tussøya. Huset, Nerstua, er et gammelt grått hus med smårutete vinduer og torvtak. Dateringer av tømmerstokker i bygningen viser imidlertid at huset er noe eldre, fra begynnelsen av 1800-tallet. Hvor Hans Henrik fikk tak i huset er fortsatt uvisst, men mest sannsynlig fra et sted i nærområdet.
Handelsstedet Tussøya var i 1870-årene veletablert, og da Nerstua kommer til øya glir bygningen inn i et bygningsmiljø, et tun, som siden består av to våningshus, to borgestuer, to fjøser, stabbur, «lokum» og diverse uthus. I tillegg kommer krambua til Hans Henrik på vei ned til fjæra, en større brygge og to fembøringsnaust. I 2012 er bare Nerstua og en fjøs tilbake av handelsstedet.
Handelsmannen Brox døde i 1893 og med ham sluttet Brox-slekta sin handelsvirksomhet på Tussøya. Enken Johanne ble boende i Nerstua, men solgte eiendommen til en engelskmann ved navn Leonard Gasgell Pike. Pike kom til Tussøy i en lystjakt hvert år og drev med rypejakt. I 1909 solgte Pike gården videre til Amandus Heggelund Johansen fra Nordhelle i Kvalsund.
En branntakst fra 1912 for Nerstua viser at Amandus reparerte torvtaket på bygningen etter at han flyttet inn. I tillegg bygget han på en kvist mot sør, utvidet bislaget og flyttet spiskammerset ut hit. Sammen med sin kone nummer to, Karoline, fikk de i alt ni barn i Nerstua. Som attåtnæring til gårdsdriften, drev Amandus med skinnhandel. Han kjøpte skinn av alle slags husdyr og vilt i området og solgte dem videre i Tromsø. I 1958 måtte Karoline flytte på pleiehjem, mens Amandus ble boende i Nerstua. Han døde i 1964 og med sin bortgang stopper alle sporene etter folk og virksomhet i huset.
Australia under VM i svømmesport 2013
Australia deltok under VM i svømmesport 2013 i Barcelona i Spania fra 19. juli til 4. august 2013.
Martin Luther King III
Martin Luther King III (født 23. oktober 1957) er en amerikansk menneskerettsaktivist og advokat, sønn av Martin Luther King jr. Bestefaren er Martin Luther King sr.
Australia under VM i svømmesport 2013
40px Maratonsvømming
Australia hadde sju svømmere som kvalifiserte seg.
Tussøya
Nerstua
En junidag i 1999 kom konservator John Hansen forbi denne tilsynelatende nok så falleferdige bygningen med et stort hull i torvtaket, noen få glass i de gamle vinduene og enkelte rester av maling på steder hvor været ennå ikke har slått til. Han så et spennende prosjekt, kjøpte bygningen og satte i gang med konservering og restaurering. De hyppige vinder på yttersida og den raske opptørringen etter nedbørsperioder, er en vesentlig grunn til at treverket i bygningen og den originale innvendige malingen tross alt har klart seg noenlunde bra i alle disse årene.
Australia under VM i svømmesport 2013
40px Svømming
Australske svømmere kvalifiserte seg de etterfølgende øvelsene (med maksimum to svømmere i hver øvelse som har klart A-kravet, og en som har klart B-kravet):
Aimorés-demningen
Aimorés-demningen  er en demning med vannkraftstasjon i elva Rio Doce i Brasil.
Tussøya
Nerstua
I samarbeid med den lokale avdelingen av Fortidsminneforeningen, Troms avdeling, og med støtte fra blant annet Riksantikvaren, blir det arrangert restaureringskurs i Nerstua. Håndverkere og andre interesserte møtes noen uker om sommeren i tre år og starter en restaureringsprosess som blir utført etter antikvariske retningslinjer. Bygningen blir på kursene jekket tilbake til sin opprinnelige posisjon, råtne gulvplanker blir erstattet med nye og det blir lagt ny tro, never og torv på taket. I tillegg blir de malte innvendige overflater konservert.
Aimorés-demningen
Anlegget har turbiner med installert produksjonskapasitet (ytelse) på 336 MW. Det ble ferdigstilt i 2004.
Tussøya
Nerstua
Hansen fortsatte de følgende år etter samme retningslinjer, og med hjelp underveis fikk han restaurert alle vinduene, montert spennpapp på vegger, tapetsert, malt med linoljemaling og mye annet.
Jemsheimen
James Hansen var rundt år 1800 ansatt som tjenestekar hos jekteskipper og gjestgiver Hans Henrich Brox på Tussøy. Han var da 21 år gammel ifølge folketellingen fra 1801. Så skal han ha bodd en periode i Tåfjorden, før han flyttet til plassen som han har gitt navn til, Jensheimen. Det er uklart om James fortsatt var i tjeneste hos Brox-familien mens han bodde på Jemsheimen utover 1800-tallet, eller om han drev for seg selv her med eget bruk og familie. Så lite som stedet er, har det neppe vært egnet for noe særlig stort jordbruk eller husdyrhold, men med fiskeri som hovednæring, kunne James og familien ha klart seg.
En overgrodd tuft i gresset ovenfor den hvite sandstranda viser hvor han bodde en gang først på 1800-tallet. I Riksantikvarens kulturminnedatabase, står det oppført at det er hele fem tufter på Jemsheimen. Det er imidlertid bare en av disse som trer helt klart frem og viser at det for lenge siden har stått en bygning her. Tuften er firkantet og restene av de lave murene er alle overgrodd med gress. Mot nordøst ser vi tydelig at huset har hatt påbygd et bislag.
Det er knyttet to, litt spesielle historier til James Hansen. Den ene omfatter også kona Anna. Ifølge Carl Bertheussen var James «en både snill og myndig mann, men hans kone var et skarn…». Bertheussen beskriver kona Anna med referanse til historien om Sokrates og hans kone Xantippe. En Xantippe-kvinne kan i denne sammenheng betegnes som en hissig og trettekjær hustru. Men «hva gjorde så «hr Jems» når umennesket ble altfor grov?» skriver Bertheussen videre. «Jo, han tok henne i båtskarven og førte henne bort på Rosmålskjæret til tordenskyen hadde utladet seg noenlunde. Så fikk hun landlov til neste tornado».
Den andre historien viser likeledes at James hadde et utradisjonelt forhold til problemløsning. Det fortelles at James bodde i Tåfjorden på Tussøy før han flyttet til Jemsheimen, og her brukte han å rope på de underjordiske når han trengte hjelp til å få satt båten opp. Han døde i året 1848 på Vasstrand, litt lenger inn i Kattfjorden. I 2012 er Jemsheimen og sandstranden her ofte besøkt av båtfolk om sommeren.
Matoniaceae
Matoniaceae er en familie av bregner innen ordenen av såkalte «gaffelbregner» Gleichenales, som også omfatter to andre familier utfra genetiske ulikheter (Smith el al 2006). Familien har to slekter med i alt om lag 4 arter.
Artene er tropiske og vokser kun i Sørøst-Asia (Malaya) og rundt det vestlige Stillehavet. En gang var disse artene svært utbredt i tropene. Man har fossilfunn tilbake til øvre mesozoikum, en tid da Gleichenales-slektene ble mer diversifiserte og dannet en rekke nye arter.
Bladene er delt i to eller mer, og sporene spres samtidig, med en grønn gameofytt. Det finnes både arter med vifteformede, og krypende og klatrende grenstrukturer. Det finnes to slekter som hver har to kjente, nålevende arter utover de fossile.
For en mer omfattende taksonomi, se: Bregneplanter
Maksim Pezjemskij
Maksim Gelijevitsj Pezjemskij (russisk: Максим Гелиевич Пежемский) er en sovjetisk regissør og manusforfatter.
Constances skilsmisse
Happiness a la Mode er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Walter Edwards.
Stilnavn
Stilnavn eller tiltalenavn (kinesisk: 字, pinyin: zì) var frem til tidlig på 1900-tallet et ekstranavn som ble tildelt kinesiske menn av en viss sosial status da de etter kinesisk aldersregning fylte 20 (iblant tidigere) og som ble benyttet som tiltalenavn mellom jevnaldrende eller av yngre til eldre. Også kvinner av høyere sosial status kunne ha stilnavn, som da ofte var blitt tildelt dem i samband med giftemål.
Bruken av stilnavn ble omtalt anerkjennende i en passasje i den kinesiske klassiker Liji, et bokverk som beskrev sosiale ritualer fra Zhou-dynastiets tid. Der het det at det blant voksne menn var uhøflig å tiltale hverandre med personnavn («fornavn»), for dette var navn som bare eldre mennesker kunne anvende om yngre.
Stilnavn ble også benyttet i Vietnam (tự) og Korea. Sedvanen å ta stilnavn forsvant i samband med den kinesiske nye kulturelle bevegelse som særlig rundt år 1919/1920 gjorde opprør mot mange gamle, fremfor alt konfucianske, tradisjoner.
At mange personer i Kinas historie er kjent under flere navn skyldes til dels bruken av slike stilnavn (zi), dels bruken av en annen type pseudonymer kalt hao - dette er i kinesisk kultur et kunstnerpseudonym.
Søren Norby
Søren Norby (også Severin Norbi, født på 1400-tallet på Fyn, død 1530 ved Firenze) var en dansk sjøoffiser.
Lensmann og øverstkommanderende
Søren Norby ble belønnet med forlenet Børringe kloster i fri forlening, samt Haraldsborg Len i Roskilde som pantelen. I 1514 ble han lensmann på Island. Christian 2. gjorde ham i 1517 til øverstkommanderende over flåten og samtidig lensmann på Visborg og Gotland under krigen mot Sverige. Han inntok Öland (og Borgholm) i 1519 og i 1520 sperret han Stockholm fra sjøsiden. Senere samme år ble han lensmann på Kalmar slott.
I Østersjøen
Han forsøkte å nedkjempe Gustav Vasas opprør i Dalarna og drev svenskene ut av Finland og bort fra Åland. Christian 2. ga ham deretter i 1522 Finland og Norrbotten i forlening, men i 1523 mistet han herredømmet over Borgholm på Øland og Kalmar slott. Han hadde base på Gotland og ville gjerne holde denne øya under dansk herredømme. Fra sin base på Gotland oppbrakte han mange skip som tilhørte Lübeck og anerkjente derfor etter et svensk angrep Frederik 1. som sin lensherre.
Da betingelsene i Malmørecessen den 1. september 1524 overlot Gotland til svenskekongen, nektet Søren Norby å forlate Visborg.
På initiativ fra danskene ble han avskåret fra forsyninger fra Sverige og hansabyene, og han begynte derfor på nytt å oppbringe handelsskip i Østersjøen. Senere gjorde han landgang i Blekinge og rykket inn i Skåne der bøndene i store antall sluttet seg til ham. På vegne av Christian 2. lot han seg deretter hylle på Lunds landsting.
Da han beleiret Helsingborg ble han slått av Frederik 1.'s feltherre Johan Rantzau i slaget ved Lund og slaget ved Bunketofte.
Etter å ha unnsluppet til Livland sluttet han seg til Christian 2. i Nederland i 1528. Han tok tjeneste hos keiseren og deltok i beleiringen av Firenze fra 1529. Han falt ved Firenze i 1530. Han har fått oppkalt etter seg Søren Norbys Allé på Amager samt Søren Norbys Vej i Frederikshavn.
Håndball under Panamerikanske leker 2019
Håndball i Panamerikanske leker 2019 ble arrangert i Sports Centre Hall 1 fra 24. juli til 5. august 2019, som en av flere sporter i de 18. Panamerikanske leker i Lima i Peru. Totalt 224 utøvere deltok fordelt på åtte herrelag og åtte kvinnelag à 14 spillere.
Gullvinnerne ble direkte kvalifisert til Sommer-OL 2020 i Tokyo i Japan, mens sølvvinnere får én ekstra mulighet til å kvalifisere seg gjennom olympiske kvalifiseringsturneringer.
Kvalifiserte nasjoner
Åtte herrelag og åtte kvinnelag kvalifiserte seg til lekene. De to beste lagene under de Søramerikanske leker og de tre beste lagene under de Sentralamerikanske og karibiske leker var kvalifisert fra sine respektive turneringer. Vertsnasjonen Peru ble automatisk kvalifisert, mens de to siste plassene ble avgjort i én nordamerikakvalifisering mellom Canada og USA, samt «Sistesjansen».
Vattenfall GmbH
Vattenfall GmbH (tidligere Vattenfall Europe AG) er det fjerde største energikonsern i Tyskland og det tyske datterselskapet til det svenske statsselskapet Vattenfall. Selskapet har hovedkontor i Berlin.
Happy Though Married
Happy Though Married er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Fred Niblo.
Planum Boreum
Planum Boreum (latin: «den nordlige sletten») er sletten på den nordlige polen på Mars. Den strekker seg nordover fra ca. 80°N og er sentrert rundt 88.0°N 15.0°E. Rundt den høye sletten på polen er en flat og formasjonsløs lavlandsslette kalt Vastitas Borealis som strekker seg omtrent 1,500 km sørover og dominerer den nordlige halvkulen. I 1999 tok Hubble Space Telescope bilde av en syklonstorm i dette området. Diameteren var rundt 1,750 km og den hadde et øye som var 320 km i diameter.
Bjørn Müller
Bjørn Müller (født 22. februar 1960 i Fredrikstad) er en norsk musiker.
Han er best kjent som vokalist i Backstreet Girls hvor han har deltatt på flere musikkalbum. Han har også spilt i diverse rockeband som Monotomania (gitar), Z-Off (vokal), Speed of Sound (vokal), Blackmailers (vokal), Schweinhund (vokal) og Dead Babies (vokal).
Ninawa
Ninawa (kurdisk: Neynewa; turkmensk: Nineve ili; arabisk: نينوى) er en av atten provinser i Irak. Provinsens areal er 32 308 km². I 2010 hadde Nīnawā 3 208 696 innbyggere. Administrasjonssenteret ligger i Mosul.
Ninawa ligger nordvest i Irak og grenser til provinsene Dahuk i nord, Arbil i øst, Salah ad Din i sørøst og Anbar i sør. I vest grenser provinsen til Syria. Ninawa har en svært sammensatt befolkning som blant annet omfatter kurdere, turkmenere, arabere og assyrere,  som er tilhengere sunni  og sjia-islam, assyrisk, armensk eller kaldeisk kristendom, samt yezidisme og shabak-tro.
Områdene nord og øst for Tigris, samt fjellplatået Sinjar i sørvest, kontrolleres av peshmerga- styrker fra den kurdiske regionale regjering; deres endelige status skal ifølge grunnlovens §140 avgjøres gjennom folkeavstemning.
Distrikter
Provinsen Nīnawā består av ni distrikter:
São Salvador-demningen
São Salvador-demningen  er en demning med vannkraftstasjon i elva Tocantins i Brasil.
Anlegget har turbiner med installert produksjonskapasitet (ytelse) på 244 MW. Det ble ferdigstilt i 2009, etter fire års bygging.
Edgar Savisaar
Edgar Savisaar (1950–2022) var en estisk politiker. Han spilte en viktig rolle under den syngende revolusjonen, som endte med at Estland gjenvant sin uavhengighet fra Sovjetunionen. Savisaar ledet massebevegelsen Folkefronten, og fra 1990 til 1992 var han statsminister i en overgangsregjering.
Folkefronten klarte ikke å stå samlet om Savisaars krisepolitikk, og Det estiske senterpartiet ble dannet på restene av bevegelsen. Venstrepopulisten Savisaar så seg selv som en forkjemper for sosial rettferdighet og forsoning, og mange etniske russere bosatt i Estland sluttet seg til partiet.
Savisaar var partileder fra 1991 til han ble tvunget til å trekke seg i 2016. Han var da suspendert fra vervet som borgermester i Tallinn, så lenge han ble etterforsket for korrupsjon og hvitvasking. Saken mot ham ble til slutt henlagt på grunn av hans sviktende helse. Beskyldninger om maktmisbruk, korrupsjon og utilbørlige forbindelser til russiske makthavere hadde da hengt ved ham i mange år.
Savisaar var medlem av Estlands riksdag og medlem av flere regjeringer etter uavhengigheten.
Oppvekst og utdannelse
Edgar Savisaars foreldre, Elmar og Marie, var småbrukere i Vastse-Kuuste. Sommeren 1949 ble de arrestert av sovjetiske myndigheter, ettersom de motsatte seg tvangskollektiviseringen av jordbruket. Edgar Savisaar ble derfor født i kvinnefengselet i Harku. Moren ble løslatt under et amnesti i 1950, mens faren sonet frem til 1952.
Først i 1970-årene studerte Savisaar historie ved Universitetet i Tartu, hvor han også kom med i Komsomol. Deretter arbeidet han som gymnaslærer, før han fikk en stilling som vitenskapelig assistent og studerte filosofi på doktorgradsnivå ved Det estiske vitenskapsakademiet i Tallinn.
Den syngende revolusjonen
Savisaar var leder for planleggingskommisjonen i Tallinn fra 1980 til 1985, deretter avdelingsleder i planleggingskommisjonen i Den estiske sosialistiske sovjetrepublikk. Han tilhørte dermed nomenklaturaen i sovjettiden. Han var, sammen med andre med bakgrunn fra Komsomol, med på å utarbeide et program for Estlands «økonomiske uavhengighet» under perestrojka.
I 1988 gikk han over til det halvprivate konsulentfirmaet Mainor, hvor han arbeidet videre med økonomiske reformer. På samme tid stilte han seg i spissen for Folkefronten, til støtte for Mikhail Gorbatsjovs reformpolitikk og et mer uavhengig Estland innenfor Sovjetunionen. Mens andre opposisjonsgrupper ønsket å gjenopprette den første estiske republikken fra mellomkrigstiden, så Savisaar for seg en «tredje republikk» styrt av reformkommunister.
Etter et generasjonsskifte i det estiske kommunistpartiet i 1989 ble Savisaar utnevnt til økonomiminister og leder for planleggingskommisjonen. I januar 1990 meldte Savissar seg ut av kommunistpartiet. I mars 1990 erklærte Det øverste sovjet at Estland var ulovlig okkupert av Sovjetunionen og påbegynte en overgang til nasjonalt, demokratisk styre. Få dager ble Savisaar, med knappest mulig flertall i Det øverste sovjet, valgt til regjeringssjef/statsminister. Etter kuppforsøket i Sovjetunionen i august 1991 ble Estland gjenopprettet som en selvstendig republikk, og Savisaar ble Republikken Estlands statsminister.
Leder for venstreopposisjonen
Savisaar måtte gå av som statsminister i januar 1992, da han ikke fikk støtte for sin politikk for å motvirke varemangelen og hyperinflasjonen i Estland. Krisepolitikken splittet også Folkefronten, og Savisaar dannet Det estiske senterpartiet på restene av bevegelsen. Han var opposisjonspolitiker de neste årene, og mente at Mart Laars høyreregjering gikk for langt i sine markedsreformer.
Etter valget i 1995 ble Savisaar innenriksminister og stedfortredende statsminister i Tiit Vähis regjering, som for en stor del bestod av gamle kommunister. Regjeringen modererte den økonomiske politikken, men fortsatte vestligorienteringen av utenriks- og sikkerhetspolitikken. I oktober 1995 ble det kjent at Savisaar hadde brukt privatetterforskere til å avlytte president Lennart Meri og flere andre politikere, og han måtte gå av som innenriksminister. Savisaar klarte å beholde kontrollen over partiet. Han ble også valgt til formann i byrådet i Tallinn.
Savisaars kritikk av den økonomiske politikken bidrog til Senterpartiet ble landets største parti ved valget i 1999. Senterpartiet fremstod også som talerør for den russiske minoritetens interesser. Partiet fikk ikke regjeringsmakt, men Savisaar klarte i 2001 å bli valgt til ordfører i Tallinn. Fra 2005 til 2007 var han nærings- og samferdselsminister i Andrus Ansips første regjering. Savisaar var på nytt ordfører fra 2007 til han ble suspendert i 2015.
Felt som politiker av korrupsjonssak
I 2015 ble Savisaar og seks andre mistenkt av sikkerhetspolitiet for korrupsjon og hvitvasking av penger fra kommunens eiendomsforvaltning. Høyesterett suspenderte Savisaar fra ordførervervet så lenge etterforskningen pågikk. En stor del av Senterpartiet hadde begynt å se på Edgar Savisaar som en belastning for partiet. Han ble utfordret av Kadri Simson om partiledervervet, men klarte å beholde det.
Høsten 2016 godtok Savisaar å kalle inn til ekstraordinært partilandsmøte. Han var først innstilt på å fortsette som partileder, men ombestemte seg og anbefalte å støtte Yana Toom, som endte med å tape mot Jüri Ratas. Savisaar var heller ikke til stede på landsmøtet.
Savisaar pådrog seg våren 2015 en streptokokkinfeksjon, som endte med at han måtte amputere en fot. Han ble stilt for retten i 2018, men rettsforhandlingene ble avsluttet før det kom til noen dom, ettersom Savisaar fortsatt var alvorlig syk. Høyesterett avgjorde samme år at rettsforhandlingene ikke ville bli gjenopptatt. Saken ble endelig formelt avsluttet i 2020.
Familie
Edgar Savisaar var gift tre ganger. Fra sitt første ekteskap hadde han sønnen Erki Savisaar (født 1978), som også er politiker. Han giftet seg for tredje gang i 1996 med sin daværende sekretær Vilja Laanaru, som også har gjort politisk karriere. De skiltes i 2009.
Sylinderdiameter
Sylinderdiameter eller boring er den innvendige diameteren av en sylinder i en stempelmotor. Sammen med slaglengden bestemmer sylinderdiameteren størrelsen (volumet) til en motorsylinder. Stempeldiameteren er marginalt mindre enn sylinderdiameteren for å muliggjøre bevegelse av stempelet i det sylinderformede hulrommet. Siden stemplene i forbrenningsmotorer ikke har helt sirkulære tverrsnitt, avhenger stempeldiameteren også av måleretningen. Både sylinderdiameter og stempeldiameter angis oftest i millimeter (mm) eller centimeter (cm).
Siden alle sylindre i samme motorblokk har samme dimensjoner, er det mulig å beregne det totale slagvolumet av en motor dersom sylinderdiameteren og slaglengden er kjent. Sammenhengen mellom det totale slagvolumet V, sylinderdiameteren d, slaglengden S og antallet sylindre N er slik
Forholdet mellom sylinderdiameteren og slaglengden er kjent som slaglengdeforholdet, d/s. Begrepet «kvadratmotor» (fra engelsk square engine) er spesielt brukt i populærvitenskapelige publikasjoner om motorer med et slaglengdeforhold på 1 (+/- 5 %), det vil si motorer med like stor slaglengde og sylinderdiameter. Begrepet «boring» kan også brukes om diameteren av en sylinder i et damplokomotiv.
Anambra
Anambra er en av Nigerias 36 delstater. Den ligger sør i landet øst for elven Niger. Millionbyen Onitsha er den største byen, men delstatens administrasjonssenter er Awka.
Hårspray
Hårspray (også kalt hårlakk) er et hårstilprodukt som brukes for å holde en frisyre på plass.
Den første hårsprayen ble produsert i 1948 av Chase Products Company i Illinois.
Tanum kirkevei
Tanum kirkevei er en gammel middelaldervei som førte til Tanum kirke. Veien er enkelte steder i bruk i dag og den er der fredet. Den følger høydedraget på Tanumplatået mellom gårdstunene og gamle gravhauger. Opprinnelig førte veien til Ringerike.
Veien over Tanum- og Jarenplatået er ett av mange gamle veifar til Ringerike. Traséen fra Åstadbakken ved Askergrensen til Skui grendehus, vurderes som middelaldervei og nesten hele strekningen er formelt vernet. Vernebestemmelsene inkluderer gamle tun og eldre bebyggelse langs veien. Høydedraget veien følger, er ett av Bærum kommunes fem større, sammenhengende landbruksområder. Det regnes dessuten som ett av seksten særlig viktige kulturlandskapsområder i Oslo og Akershus.
I vest danner Ringsåsen og Svartoråsen en mektig vegg over Stovivannet. Fra Sand skråner det gamle veifaret ned mot Skui grendehus og blir borte i unnarennet på hoppbakken. I gamle dager krysset veifaret Isielven og fortsatte på den gamle veien til Bjørum. Traséen har vekselvis grus- og asfaltdekke, og fra Butterudveien til Stovi går den på natursti gjennom skogen. Flere steder flankeres den av askekaller, som minner oss om den gang man brukte ask som tilleggsfôr til husdyrene. De mest iøynefallende kulturminnene på Tanumplatået er, foruten Tanum middelalderkirke, de gamle gårdstunene og det vakre kulturlandskapet med de store gravhaugene, som arkeologene har datert til bronse- og jernalder. Den som er våken for det, vil også finne gamle dyrkningsspor og rydningsrøyser.
Borno (delstat)
Borno er en av Nigerias 36 delstater. Den ble opprettet i 1976. Den ligger nordøst i landet og grenser til Kamerun, Niger og Tsjad. Maiduguri er administrasjonssenter i delstaten.
Det som nå er Borno er kjerneområdet til den gamle staten Bornu.
PDP-12
PDP-12 (forkortelse for Programmed Data Processor-12) var en 12-biter minidatamaskin som ble introdusert av Digital Equipment Corporation (DEC) i 1969. Den ble markedsført til bruk for vitenskap og ingeniørkunst. Den var den tredje datamaskinen i LINC-familien (som tidligere bestod av PDP-8 og LINC), og ble hovedsakelig benyttet for applikasjoner innenfor kjemi, anvendt psykologi, pasientovervåking og industriell testing. Den var en kombinasjon av minidatamaskinene LINK og PDP-8 og kunne kjøre programmer for begge datamaskinene. Den hadde en enkel mikroprosessor med to distinkte modi, som hver enkelt hadde sitt eget instruksjonssett og kunne kjøre begge datamaskinenes programmer.
Joey Lauren Adams
Joey Lauren Adams (født 9. januar 1968 i North Little Rock i Arkansas) er en amerikansk skuespillerinne som har spilt i over 30 filmer. Hun er mest kjent for sine roller i filmer av Kevin Smith, spesielt Chasing Amy.
Liv og virke
Adams slo igjennom i 1993 i Richard Linklaters film Dazed and Confused, en film som også satt skuespillere som Ben Affleck, Milla Jovovich, Matthew McConaughey og Adam Goldberg på kartet.
Wazo Hill
Wazo Hill er en liten høyde, beliggende i Kinondoni distrikt, om lag 30 km nord for Dar-es-Salaam i Tanzania. På Wazo Hill ligger Twiga Cement, Tanzanias største sementfabrikk, som er deleid av norske Scancem.
Joey Lauren Adams
Liv og virke
Men det var med Chasing Amy i 1997 at Adams vakte kritikernes begestring for portrettet av en lesbisk kvinne som faller for en mann. Regissør Kevin Smith, som datet Adams, har sagt at filmen er skrevet ut ifra erfaringer han hadde med Adams. Adams har i et intervju bekreftet at hun er biseksuell.
Sobatsjij pir
Handling
Zjanna drømmer om å finne en prins, og få muligheten til å starte et nytt liv. På nyttårsaften, ved en jernbanestasjon hvor hun arbeider som renholder, møter hun Arkadij, som er på vei hjem.
Joey Lauren Adams
Liv og virke
For rollen ble Adams belønnet både med en Chicago Film Critics Award og en Las Vegas Film Critics Society Award for beste nykommer. Hun ble også nominert til en Golden Globe for beste kvinnelige rolle i en komedie/musikal. Adams skrev også sangen «Alive» som hun fremførte i filmen.
Etter rollen som Adam Sandlers kjæreste i Big Daddy, gikk karrieren nedover med noen flopper som Beautiful og In the Shadows, eller med små roller i små filmer.
Det har blitt spekulert i om Adams' uvanlige, tynne stemme har hindret henne i å nå lengre i Hollywood. Til dette har hun svart «It's not a normal voice. It doesn't fit into people's preconceptions about what a woman's voice should sound like. My mom doesn't think I have an unusual voice, though. I'm sure it's helped me get some roles. But Chasing Amy I almost didn't get. There was concern the voice would grate on some people, which some critics said it did.»
I 2006 hadde Adams premiere på sin regissørdebut Come Early Morning under Sundance Film Festival, en film hun også har skrevet. I filmen spiller Ashley Judd, Jeffrey Donovan, Diane Ladd, Tim Blake Nelson og Laura Prepon. Hun spiller også i ''The Break Up, med Jennifer Aniston og Vince Vaughn.
Ereksjon
Ereksjon vil si at en kroppsdel blir større og stivere på grunn av økt blodtilstrømning. Ordet brukes mest i forbindelse med peniser som reiser seg og blir stiv, men kan også brukes om brystvorter og klitoris. Ordet ereksjon kommer av det latinske erigere som betyr «å rette ut».
Ereksjon av penis
En erigert penis, det vil si en penis med ereksjon, er en forutsetning for å gjennomføre et samleie. En slik reisning kan skje som en følge av seksuelle tanker eller aktivitet, men kan også oppstå i sammenhenger som ikke er knyttet til sex. Dersom personen lider av en erektil dysfunksjon, kan hen oppnå ereksjon ved hjelp av legemidler. Det kanskje mest kjente selges under produktnavnet Viagra, men det finnes en rekke andre midler med samme funksjon. Legemidlene medfører en økt blodtilstrømming til penis slik at svamplegemet stivner. Bruk av sentralstimulerende midler kan føre til at denne evnen opphører.
Penisben og ereksjonsmekanisme
Det er svært interessant å merke seg at omtrent alle dyr, inklusive menneskeaper (primater), oppnår ereksjon ved muskler og ikke ved blodtrykk (engelsk for blodtrykksmekanismen er vasocongestion). Til hjelp for muskelstyring har disse dyrene også en egen knokkel som menneskene har mistet sett fra primatene. Knokkelen kalles os penis eller baculum, eller på norsk penisben. For noen moderne mennesker er det blitt en hobby å samle på penisben fra forskjellige dyr, derfor er de blitt en salgsvare, noe som kan sees i tilbudene på auksjonssidene til Ebay og andre. Det er uklart hvorfor akkurat mennesket skulle utvikle både en annen penisstørrelse og en annen ereksjonsmekanisme enn hos primatene. Menneskets penisstørrelse er en utpreget rekord for dyr vi kan sammenligne oss med. Når det gjelder ereksjonsmekanismen så er det påfallende at ingen muskler er i stand til å spennes over et lengre tidsrom, noe som ikke er tilfellet for blodtrykksmekanismen. Det er derfor bare dyr med blodtrykksereksjon som kan ha sykdommen eller situasjonen priapisme. Et penisben mangler også hos dyreartene hestedyr, kengurudyr, harer og kaniner, og hyener.
Synonymer
Det medisinske uttrykket ereksjon kan også kalles reisning på norsk. Tilstanden har imidlertid en stor mengde folkelige synonymer, deriblant flere klisjépregede sammenlikninger. Av vanlige norske slanguttrykk for ereksjon eller erigert penis kan nevnes «benner’n», «bulen i buksa», «flaggstang», «harding», «kølle», «morrabrød», «reis», «reisning», «stivert», «stå», «ståer», «ståkuk» «ståpikk». En egen seksjon for slanguttrykk for ereksjon på forskjellige språk finnes for øvrig på WikiSaurus som er en del av Wiktionary. Morrabrød betegner en ereksjon idet en mann er i ferd med å våkne opp etter nattesøvn. En slik ereksjon er svært vanlig, særlig blant unge gutter og menn, og kan oppstå etter seksuelle drømmer eller total avslapning under langvarig søvn.
Louise Bjørnsen
Cathrine Louise Elisabeth Bjørnsen, pseudonym Elisabeth Martens (født 9. april 1824 i Roholte i nærheten av Faxe på Skjælland i Danmark, død 27. desember 1899 i København), var en suksessfull tidlig dansk kvinnelig roman- og novelleforfatter. Hun fulgte i fotsporene til Mathilde Fibiger og utga sin første roman Hvad er Livet? i 1855, basert på sine egne erfaringer som guvernante. Hun skrev senere fem romaner og fire novellesamlinger.
Bakgrunn
Cathrine Bjørnsen var datter av den lokale presten Frederik Cornelius Eberhard Bjørnsen (1781–1831) og hans hustru Rebekka Adolphine født Rabe-Holm (1786-1858). Faren døde da hun var åtte år gammel, og hun og de åtte søsknene ble deretter oppdratt av moren. Moren introduserte henne også for romantisk litteratur.
Forfatter
Bjørnsen ble inspirert til å skrive en roman basert på sine egne erfaringer da Fibigers Clara Raphael: Tolv Breve ble utgitt i 1851. Mens hun bodde med sin familie i Næstved begynte hun på romanen Hvad er Livet?, hovedsakelig ved å skrive i hemmelighet om natten. Ved hjelp av pseudonymet Elisabeth Martens, fant hun til slutt en utgiver som gav ut første utgave i 1855, kort etterfulgt av et nytt opplag.
Hennes senere publikasjoner omfattet En Qvinde (1860), Tre Fortællinger (1866), Hvad behøves der for at leve? (1869), Sangerinden (1876), Fra Fortid og Nutid, en Samling Fortællinger (1878) og Skibladner (1883). Hun bidro også til tidsskrifter og magasiner. I alle sine verk behandlet hun problemer som frigjorte kvinner opplevde, og formidlet både tradisjonelle og mer moderne alternativer for kvinner på hennes tid. Hennes verk fremkaller de drømmer og skuffelser som oppleves av kvinner som har konfrontert liv, arbeid og romantikk alene. Hennes To Søstre (1890) omhandler et dansk samfunn i utvikling, men med en ganske konservativ tilnærming. Boken ble derfor ikke spesielt godt mottatt.
Etter morens død i 1858 tilbrakte Bjørnsen sine senere år i København, der hun døde den 27. desember 1899.
Capim Branco I-demningen
Capim Branco I-demningen er en demning med vannkraftstasjon i sideelva Rio Araguari til elva Paranaíba i Brasil.
Anlegget har turbiner med installert produksjonskapasitet (ytelse) på 240 MW. Det ble ferdigstilt i 2006, etter fire års bygging.
Hot Eyes
Hot Eyes, i Danmark kjent som Kirsten og Søren, var en dansk popduo som besto av Kirsten Siggaard Andersen og Søren Bundgaard. Kirsten og Søren deltok i Dansk Melodi Grand Prix fem ganger i 1980-årene, og har representert Danmark i Eurovision Song Contest tre ganger: 1984, 1985 og 1988.
Duoen begynte sitt samarbeid i begynnelsen av 1970-årene, da bandet Pussycats tok Siggaard opp som medlem. Bandet skiftet navn til Hokus Pokus, og senere til Sir Henry and his Butlers. Bandet deltok i Dansk Melodi Grand Prix i 1983 med melodien «Og livet går». Senere forlot Søren Bundgaard Sir Henry and his Butlers for å fortsette samarbeidet med Kirsten Siggaard.
Eurovision Song Contest
I 1984 representerte Hot Eyes Danmark i Eurovision Song Contest med poplåten «Det' lige det». Melodien kom på fjerdeplass, Danmarks beste plassering siden seieren i 1963. Siggaard var gravid med sin første sønn da hun opptrådte i finalen.
I 1985 fulgte duoen opp med «Sku' du spørg' fra no'en», hvor Bundgaards ni år gamle datter, Lea, hadde en sentral rolle under fremførelsen av låten. Da Hot Eyes representerte Danmark for tredje gang i Eurovision Song Contest i 1988, var Siggaard 8 måneder og 29 dager på vei med sin andre sønn, som ble født tre uker etter konkurransen. Duoen kom på tredjeplass, som var Danmarks nest beste plassering til da.
I tillegg deltok Hot Eyes i Dansk Melodi Grand Prix i 1986 med «Sig det som det er», og i 1987 med «Farvel og tak».
Hot Eyes ble offisielt oppløst i 1990, men allerede etter en turné i 1989 ble duoens samarbeid avsluttet.
Diskografi
Musikkalbum utgitt av Hot Eyes:
Eva-Maria Brem
Eva-Maria Brem (født 13. september 1988 i Schwaz) er en østerriksk alpinist.
Karriere
Brem debuterte i verdenscupen i alpint 14. januar 2007. Hun vant sin første verdenscupseier da hun vant storslalåm i Aspen 29. november 2014.
Hun deltok for Østerrike under Vinter-OL 2010 og fikk en syvendeplass i storslalåm, som var den eneste øvelsen hun deltok i. I VM i alpint 2015 i Beaver Creek kjørte hun på det østerrikske laget som tok gull i lagkonkurransen.
Norsk Retstidende
Norsk Retstidende var en juridisk publikasjon som frem til og med 2015 ble utgitt av Den Norske Advokatforening og inneholdt de aller fleste dommer fra Norges Høyesterett og Høyesteretts ankeutvalg.
Historie
Norsk Retstidende – med undertittelen «redigeret af Advokaterne ved Norges Høiesteret» – kom for første gang ut i 1836. Tidsskriftet ble redigert av de faste advokater ved Høyesterett til og med 1843-årgangen. Senere fikk det andre undertitler og ble redigert av forskjellige høyesterettsdommere. Fra og med 1870 ble det slått sammen med Ugeblad for Lovkyndighed som Den norske Sagførerforening hadde utgitt siden 1861, og fra den tid fikk Retstidende underittelen «Ugeblad fot Lovkyndighed, Statistik og Statsøkonomi». Denne undertittel ble beholdt frem til og med 1908-årgangen. Tidsskriftet inneholdt først og fremst de viktigste dommer fra Høyesterett, men også juridiske artikler og eksamensoppgaver og karakterer ved juridisk embetseksamen. Dets styrke helt fra den gang var at det ikke bare inneholdt et referat av Høyesteretts avgjørelser, men også et redaksjonelt konsentrat av avgjørelsene. Det ble også laget årsregistre der disse konsentratene var kategorisert slik at brukerne fort kunne skaffe seg en oversikt over avgjørelser på bestemte rettsområder, og hvert femte år ble årsregistrene slått sammen til ett register og utgitt som egen bok.
Helt frem til og med 1908 var Retstidende satt med gotisk skrift og kan derfor være vanskelig å lese for mange idag. Fra og med 1. januar 1908 overtok Den norske Advokat- og Sagførerforening utgivelsen og året etter ble undertittelen tatt bort samtidig som man gikk bort fra det gotiske skriftbilde. Men navnet er ikke endret – det skrives fortsatt med 1800-tallets rettskrivning og tittelbladet har gotisk skrift.
Utover 1900-tallet hadde Retstidende mange juridiske artikler i tillegg til rettsavgjørelser og i perioder har det også vært publisert lagmannsrettsdommer (særlig i landssvikssaker etter krigen) og viktige voldgiftsdommer (for eksempel den kjente Vedbolag-dommen i Rt. 1951 side 371).
Fra 1970-tallet var tidsskriftet en rendyrket domssamling uten artikler eller eksamenskarakterer. I Retstidende fant man de aller fleste dommer og kjennelser fra Høyesterett og Høyesteretts ankeutvalg. Retstidende kom ut med mellom 25 og 30 hefter i året og hadde et omfang på mellom 1500 og 2000 trykksider pr. årgang. Opp gjennom årene er det en rekke advokater som har vært tidsskriftets redaktør, men fra 2001 var det tidligere fakultetsbibliotekar ved Det juridiske fakultet ved Universitetet i Oslo Pål A. Bertnes og fra 2012 tidligere førstelagmann Nils Erik Lie var tidsskriftet siste redaktør. Selv om Lovdata nå har overtatt Retstidendes rolle som kilde for avgjørelser fra Høyesterett, ble henvisning til års- og sidetall i Retstidende fortsatt brukt for å identifisere en avgjørelse, for eksempel «jf. Rt. 1975 s. 220». Med dette menes at dommen er publisert i 1975-årgangen på side 220. Mange dommer har i praksis også fått et «kallenavn» og ikke sjelden settes dette i parentes etter henvisningen til Retstidende, for eksempel «jf. Rt. 1975 s. 220 (husmordommen)». Slike kallenavn er uoffisielle og de finnes ikke i Retstidende, men de gjør det lettere for jurister å huske dommen.
Når Retstidende ikke publiseres lenger, må høyesterettsavgjørelser identifiseres slik Lovdata gjør: HR-2016-389-A viser f.eks. til en dom som er avsagt i en av Høyesteretts avdelinger (referansen er til dommen om stortingspensjon der Carl Ivar Hagen var saksøker). Brukes bokstaven U vises til det en avgjørelse i Ankeutvalget og bokstavene S eller P betyr at dommen er avsagt i henholdsvis storkammer eller plenum.
Bowdoin College
Bowdoin College er et privat universitet i Brunswick, staten Maine i USA. Det ble grunnlagt i 1794. Skolepengene (2006) er US$ 34 640, høyere enn ved Harvard University, og høyeste gradsnivå er Bachelor. Biblioteket har én million titler.
Det undervises i mer enn 40 fag innen humaniora, språk, samfunnsvitenskap og klassisk naturvitenskap. Det er også et interdisiplinært fokus på miljø- og oseanografiske studier, med utgangspunkt i et eget Arctic Studies Centre og et Coastal Studies Centre, samt forskningsstasjon på Kent Island i New Brunswick, Canada.
Blant tidligere studenter finner vi polarforskerne Robert Peary og Thomas H. Hubbard, derav bruken av isbjørnen som skolens maskot.
Rangeringer
U.S. News & World Report rangerte Bowdoin College som nummer 5 blant liberal arts-collegene i USA i 2015, Forbes plasserte det på 21.-plass blant alle colleger i USA, mens Washington Monthly rangerte det som nr. 44 av amerikanske liberal arts-colleger i 2014.
Bowdoin College var ikke å finne blant de 500 beste universitetene i verden i Times Higher Education World University Rankings 2014-2015, i QS World University Rankings for 2014 eller i Academic Ranking of World Universities (Shanghai-rankingen) for 2014.
Ignacio Ramonet
Ignacio Ramonet (født 5. mai 1943 i Redondela, Pontevedra) er en spansk journalist og skribent.
Han var sjefredaktør i Le Monde diplomatique fra 1991 inntil mars 2008.
En lederartikkel av Ramonet i desember 1997 i dette magasinet resulterte i oppstarten av Attac. I tillegg er Ramonet en av flere grunnleggere i en NGO kalt Media Watch Global, og han er nå president for denne organisasjonen. Ramonet skriver regulært i El País og deltar i et rådgivende organ for Telesur.
Ramonet vokste opp i Tanger. Han studerte ingeniørvitenskap i Bordeaux, Rabat og Paris, og er nå på fakultetet École des Hautes Études en Sciences Sociales (EHESS) i Paris.
Ignacio Ramonet deltok i Stock Exchange of Visions-prosjektet i 2007.
Sofie Helene Wigert
Sofie «Sosse» Helene Wigert (født Olsen 25. august 1913, død 9. september 1989) var en norsk skipsreder og i en årrekke redaktør for riksmålsavisen Frisprog.
Familie og bakgrunn
Hun var datter av Rudolf Olsen (1882–1950) og Helene Feyer Andvord (1894–1973). Moren var datter av skipsreder og belgisk konsul Rolf Andvord (1847–1906) fra Lyngdal. Faren og broren Thomas Olsen var partnere i familierederiet Fred. Olsen & Co. som de også overtok i 1933. Sofie startet som sin fars husholderske etter foreldrene hadde skilt seg da hun var seksten år. Hennes eneste utdannelse var middelskole og språkstudier i Sveits, Frankrike og England da hun i 1935 giftet seg med Schibsted-arving Henrik J. S. Huitfeldt (1907–1979) som var journalist i Aftenposten. Barna Henrik Jørgen Huitfeldt (født 1936) og Alexandra Huitfeldt (født 1940) ble senere innlemmet i Schibsted som eiere og styreformenn.
Hun giftet seg igjen den 17. januar 1951 med skuespilleren Knut Wigert (1916–2006). Få dager etter vielsen døde hennes far av kreft.
Rederivirksomhet
Sofie hadde ved farens død ingen søsken, men en bindende klausul umuliggjorde kvinnelig efterfølger. Familierederiet ble i stedet overtatt av søskenbarnet, skipsrederen Fred. Olsen (født 1929). Med det som var igjen av arven på fire millioner kjøpte hun familierederiets skip M/S Brabant, som hun ett år senere erstattet med M/S Borgsten. Dernest grunnla hun og ektemannen i 1955 rederiet Olsen Daughter med kontor i Universitetsgata 14. Rederiets flagg var blått med hvit prikk og stripe; det inverse av Fred. Olsen & Co. Dette ble ikke godtatt av Rederiforbundet, så i stedet tok de i bruk flagget etter Østlandske Lloyd som hadde vært i bestefar Andvord sitt eie fra 1881 til konkursen i 1906, da restene ble oppkjøpt av nettopp Fred. Olsen. De hadde ikke så mange skip, men holdt det gående til 1980-tallet.
Riksmålsaken
Fra 1951 var hun og mannen Knut blant lederne for Foreldreaksjonen mot samnorsk, som samlet inn over 400,000 underskrifter. Denne aksjonen regnes som den til da største aksjonistiske folkebevegelsen i Norge. Pastor Lohne i Adventkirken oppfordret henne til å bruke oppslutningen til å starte en avis. Hun opprettet i 1953 riksmålsavisen Frisprog, som fikk kontor i samme lokaler som rederiet i Universitetsgata 14. Sammen med sin gode venninne Margrete Aamot Øverland (1913–78), som var gift med Arnulf Øverland, var hun redaktør for Frisprog helt til 1981. Sofie Wigert var selv ordblind, for øvrig i likhet med datteren Alexandra som drev motehuset «Alexandra» i Oslo. I 1955 var hun med på å starte Norsk lytterforening, et underbruk av Foreldreaksjonen mot samnorsk.
Miljøverner
thumb|Sofie bevarte [[Militærhospitalet fra den visse ødeleggelse i 1956.]]Sofie Helene Wigert ivret for miljøvernsaken. Hun fikk blant annet i samarbeid med Universitetet i Oslo opprettet et naturreservat ved Dirhue på Tjøme i 1963, stedet der faren Rudolf i 1935 hadde sikret seg et stort feriested. Etter Sofies død av kreft i 1989 vant Huitfeldt-barna i 1933 over enkemannen Knut Wigert som hadde funnet en annen, for å få tilkjent feriestedet Dirhue på Tjøme der ekteparets kunstsamlinger hang. I tillegg var hun opptatt av kulturminnebevaring, og sørget for at Militærhospitalet i Oslo ble bevart for eftertiden ved at hun for egne midler kjøpte bygningen efter rivning og lagret den. Hospitalet ble senere gjenreist på Grev Wedels plass, og huser idag blant annet Kulturrådet.
Dyrebeskyttelse
Sofie Helene Wigert var opptatt av dyrenes vel, og fortalte selv: «Hadde det ikke vært for at jeg traff Knut Wigert, var det dyrebeskyttelsen jeg hadde gått inn for. Men så fikk jeg jo også kontor i en stall.» Riksmålsforbundet holdt nemlig til i det som tidligere var stallen til Francis Bulls far, Edvard Bull som var huslege både for Ibsen og Bjørnson. «Mens Øistein Parmann (på permisjon fra Morgenbladet) utformet Frisprogs første sider, spadde jeg hestemøkk ut av dette rommet, innredet det som kontor og fikk innsatt glass i stalldøren. Senere anbragte jeg Parmann på høyloftet over oss, efter å ha kastet ut høyet og lagt inn overlys. Samtidig pågikk Foreldreaksjonen.» «Jeg så i mishandlingen av sproget den samme respektløshet som gjør seg gjeldende ved mishandling av dyr.(...)Plikten tii å respektere individets frie liv og rett var det jeg ville kjempe for. Det var min mening å gjøre det gjennom dyrebeskyttelsens arbeid. I stedet har jeg gjort det som riksmålskvinne!» Sammen med Albert Nordengen, hallodama Lille Graah, Ragnar Andersen og andre, var hun omkring 1948 med i styret i Norsk-Tsjekkoslovakisk Hjelpeforening.