cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Det begynner å bli et liv
Det begynner å bli et liv – det begynner å ligne en bønn er et musikkalbum med Ole Paus og Oslo Kammerkor, utgitt i 1998 av Kirkelig Kulturverksted og produsert av Erik Hillestad. Platen ble spilt inn i Ris kirke. Platen inneholder seks sanger av Paus krysset med seks salmer av Hans Adolph Brorson.
Drikkekultur
Ikke bare sunt
Forbudet resulterte i at hjemmebrenning og smugling tok seg opp. Tilsvarende forhold i USA resulterte i at Mafiaen ble sterkere. Begreper som «speak-easy» og «Bathtub Gin» ble kjent her hjemme. Lommelerka ble populær til «medbragt». Forfatteren Arthur Omre la ikke skjul på sin fortid, som resulterte i romanen Smuglere. For å få situasjonen under kontroll, ble forbudet opphevd etter ny folkeavstemning i 1927, med virkning fra 1928. Der ble opprettet vin- og brennevinssalg (Samlag) i de større byene, og kommunene fikk styre med omsetning av øl på lokalplan. Ordningen fortsatte under krigen, men mengde og utvalg av drikkevarer gikk ned.
Det begynner å bli et liv
I tillegg til Ole Paus og Oslo Kammerkor medvirker Tore Brunborg (saksofon), Olaf Kamfjord (bass), Andrew Hardin (gitar) og Sven Ohrvik (tangentinstrumenter).
Drikkekultur
Ikke bare sunt
Restriksjonene omfattet også servering og skjenking. Kanskje spesielt på Sørlandet og Vestlandet var avholdsbevegelsen sterk, og hadde mange talsmenn i lokale styrer. En kunne derfor oppleve at en kunne få kjøpe seg ett eller to glass øl eller vin «til mat», og fikk glasset og et smørbrød som helst ikke burde spises. Det ble servert til det var åpenbart for gammelt før det ble skiftet ut. Smørbrødet hadde forøvrig slekt i Canada, hvor samme prosedyre var vanlig for kafeer i Montréal i midten av 1960-årene. Andre steder hadde andre begrensninger.
«Turisthoteller» var en spesiell ordning hvor skjenkerett ble gitt via staten. «Tilreisende» kunne kjøpe alkohol, mens lokalbefolkningen var underlagt sine kommunale regler og ble mange steder nektet servering siden kommunen egentlig skulle være tørrlagt. Antrekk ble også detaljregulert. Slips var ofte påbudt (men kunne leies hos velvillige dørvakter). Olabukser var ikke «IN» mange steder, og en kunne gjøre seg lystig over nivåforskjellen mellom en utsalgsdress og et par designerjeans.
Den restriktive linjen kom etterhvert under press. Det ble oppdaget at også prester kunne ta seg et glass, danskene drakk seg ikke fra sans og samling selv om de kunne kjøpe brennevin i butikkene, og svenskene drakk bare «litt» mere enn nordmennene tross lavere priser og flere Systembolagsutsalg.
Ashbourne (Meath)
Johnny Logan, internasjonal kjent sanger fra suksess i Eurovision Song Contest, er fra Ashbourne. «Jeg bor fortsatt i det samme huset i Ashbourne som vi kjøpte på slutten av 1980-tallet,» uttalte han i 2021.
Bergelandstunnelen
Bergelandstunnelen også kjent som Bergjelandstunnelen er en 705 meter lang tunnel under bydelen Storhaug i Stavanger åpnet i 1989. Bergelandstunnelen går fra Bergelandsbrua rett etter Rogaland Teater, Jernbanelokket og Kannikgata i sør til Verksalmenningen ved Banevigå i nordøst. Fylkesvei 509 går gjennom tunnelen. Før tunnelen var ferdig var den kjent som Storhaugtunnelen, men fikk navnet Bergelandstunnelen, men den 22. mai 2001 åpnet en ny tunnel under Storhaug med navnet Storhaugtunnelen.
Masubi (vulkan)
Masubi er en aktiv vulkan på Jupiters måne Io, beliggende på den førende halvkulen. Vulkanen ligger i en region med lyst terreng kalt Tarsus Regio. En vulkansk søyle har blitt observert ved Masubi av flere romsonder, første gang av Voyager 1 i 1979, selv om den ikke har vært vedvarende som lignende vulkaner på Io, for eksempel Amirani og Prometheus. Masubi er også kjent for å ha en av de største aktive lavastrømmene på Io, og mellom 1999 og 2007 vokste strømmen med 240 km
Bolesław Kominek
Bolesław Kominek (født 23. desember 1903 i Wodzisław Ślaski-Radlin ved Kattowitz i Tyskland (nå i Polen), død 10. mars 1974 i Wrocław) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Wrocław 1972–1974.
Han var apostolisk administrator av Opole fra 15. august 1945 til det kommunistiske regimet umuliggjorde hans videre embedsutøvelse i januar 1951. Deretter ble han utnevnt til titulærbiskop med bopel i Wrocław, men kommunistene forhindret både at han bosatte seg der og at han ble bispeviet. Først i 1954 fulgte bispevielsen, men i hemmelighet. I to år var han hemmelig biskop. Etter at det ble offentliggjort, klarte han å bosette seg i Wrocław (1956). I 1962 utnevnte paven ham til apostolisk administrator ad nutum Sanctae Sedis av byen.
Han ble kreert til kardinal i 1973 av pave Paul VI, med Santa Croce in via Flaminia som tittelkirke.
Torshov
Vogts gate fungerer som strøkets hovedgate. Gaten trafikkeres av trikker mellom sentrum og Kjelsås. Langs Vogts gate ligger flere kaffebarer, restauranter og kaféer.
Torshovparken, Torshovdalen, Torshov kirkepark og Haarklous plass er strøkets parker.
Torshov offentlige skole ble oppført 1878. Torshov ble utskilt fra Sagene som egen menighet 1930. Torshov kirke innviet 1958. Torshovstrøket er skildret i Oskar Braatens fortellinger og skuespill.
Navnet Torshov er satt sammen av det norrøne gudenavnet Þórr (Tor) og hov («hedensk gudshus» eller «høgd»). Det er dokumentert som i-sted i 1370 («i þossofuue»), men er i dag på-sted. Uhistoriske skrivemåter som Thorshoug og Torshaug kommer av at etterfestet -hov i uttalen har falt sammen med haug.
Kildens bredd
Kildens bredd er et musikkalbum med Ole Paus og Ketil Bjørnstad, utgitt i 2002. Albumet ble innspilt i Den røde sal på Baroniet Rosendal på et flygel fra 1860 fra den franske pianofabrikken Pleyel.
Cluilergrøften
Ifølge Livius slo albanerne leir drøye åtte kilometer fra Roma by, og omringet leiren med en grøft; albanernes general Cluilius kom så til å gi navn til grøften – helt til grøften forsvant og med den navnet. I leiren skal etter sigende Cluilius ha dødd, og albanerne ha valgt Mettius Fufetius til diktator. Livius nevner også at en volskerhær senere skal ha slått leir her og fra den ført angrep mot romersk territorium.
Grøften markerer også det sted hvor den mytiske Gnaeus Marcius Coriolanus skal ha stanset med sin volskerhær, og ha blitt overtalt av sin mor og sin kone til å avbryte angrepet.
Veden hovedgård
Veden hovedgård (uttales «veen»), eller Veden gård, er en tidligere herregård i Tistedalen i Halden kommune. Gården var frem til begynnelsen av 1800-tallet adelig setegård.
Historie
Blant gårdens eiere er Norges rikes kansler Jens Bjelke, som kom i besittelse av gården gjennom ekteskapet med Sophie Brockenhuus i 1610. Til gården hørte hele nordsiden av Tistedalsfossene fra Femsjøen og ned til Skåningsfoss, og hovedgården omfattet 13 underliggende gårder og plasser, samt 11 sagbruk. Mye av gårdens jordeiendom ble frasolgt i årenes løp, men gårdens økonomiske betydning lå hovedsakelig i dens rolle for sagbruksvirksomheten. I Thomas Blixenskiolds eierperiode på 1700-tallet fikk gården preg av lystgård i rokokkostil. Gården har utsikt mot Femsjøen og Tistedalen, som har blitt malt av en rekke kunstnere. Kronprins Frederik besøkte gården i 1788, og ble så betatt at han sendte Erik Pauelsen for å male utsikten. Blant andre kunstnere som besøkte gården og malte motiver derfra er Jens Peter Møller, Heinrich Grosch, Ferdinand Gjøs, Thomas Fearnley og Johannes Flintoe.
Gården var en adelig setegård og hadde fortsatt de adelige setegårdsprivilegiene i 1821, da Adelsloven bestemte at disse privilegiene skulle opphøre. Under felttoget mot Norge i 1814 bodde Carl Johan på gården. Den daværende eieren, enkefru Ziegler, ble tvunget til å beverte ham. Carl Johan ville gjerne kjøpe gården, men syntes prisen var for høy. I 1851 ble støpermester i Frederikshald Johannes Petterson eier av gården. Han solgte gården i 1854 til de fredrikshaldske sagbrukseiere som i 1859 dannet Saugbrugsforeningen, og gården ble skjøtet over til Saugbrugsforeningen for 8 200 speciedaler i 1864. Fra 1866 var hovedbygningen på Veden en tid brukt som koleralasarett for Tistedalen. I 1892 overlot Saugbrugsforeningen gården til sin nylig pensjonerte sagbruksdirektør Theodor Christian Haagaas, som bodde der til sin død i 1899; Haagaas var også svigersønn av gårdens tidligere eier Johannes Petterson.
På 1900-tallet ble hovedbygningen tidvis stående tom og forfalt betydelig, og det var diskusjoner om å rive bygningen. Hovedbygningen med ca. 6 mål tomt ble solgt av Norske Skog til Bo Skammelsrud i 1998; Skammelsrud restaurerte bygningen og solgte den til Britt og Thor Egil Hammerstad i 2017. Hovedbygningen har et boareal på rundt 800 kvadratmeter.
Gårdsnavnet er sammensatt av «vad» og «vin», og betyr antagelig «vadestedet ved de grønne engsletter».
Sankt Ansgar kirke (København)
Sankt Ansgar kirke er en kirke som ligger i Bredgade 64 i København. Kirken er domkirke for alle katolikker i Danmark og sognekirke for katolikkene i det sentrale København.
Kirken er tegnet av arkitekt G.F. Hetsch i klassisistisk stil og anses som hans hovedverk. Den ble innviet 1. november 1842.
Kirken er oppkalt etter den hellige Ansgar, som er bispedømmet Københavns første skytshelgen.
Fredning
Sankt Ansgars kirke ble fredet i 1973. Fredningen omfatter kirkebygningen med tilstøtende presteboliger samt gitteret mot Bredgade.
Eneodes
Eneodes er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Levevis
Larvene lever i død ved.
Utbredelse
Slekten er endemisk for Cuba.
Farlig gods
Farlig gods er varer, eiendeler eller materialer som transporteres og som medfører økt risiko for skade på liv, helse, miljø og materielle verdier. Hva som klassifiseres som «farlig gods» står spesifisert i regelverk. Internasjonalt nyttes gjerne forkortelsen HAZMAT for engelsk, Hazardous materials and items.
Avhengig av transportmåte og transportstrekning kan det stilles spesielle krav om forsendelsesmåte, spesialmerking, lisenssøknad, følgebil eller andre spesielle tiltak for å begrense risiko for skader.
Lovverket som regulerer farlig gods på vei heter ADR og er en bestemmelse som gjelder i Europa, med noen unntak.
Georg Österlin
Georg Österlin var en svensk fotballspiller og fotballfunksjonær. Österlin, som var forsvarsspiller, spilte for Malmö FF fra 1932 til 1942. Etter at spillerkarrieren var over, satt Österlin i Malmö FFs styre.
Krås
Krås eller muskelmage (La. ventriculus) er en tykkvegget og muskuløs del av fordøyelseskanalen hos en del dyr.
Alle skjelldyr (Pholidota), fugler (Aves) og krokodiller (Crocodylia) har muskelmage/krås. Dette gjelder også, så langt man vet, utdødde arkosaurer (Archosauria). Fugler og skjelldyr har ikke tenner og kan ikke tygge maten, så kråsen fungerer som en erstatning for dette. Krokodillene har tenner, men kjevenes konstruksjon og tannsett gjør de lite egnet som tyggeredskap, så maten svelges hel eller i store avrevne biter og bearbeides videre i muskelmagen/kråsen.
Kråsen er en slags «tyggemage», ei «gastrisk mølle» der maten males opp til finere partikler som lettere kan fordøyes. Muskelfunksjonen i kråsen stimuleres av grove og harde partikler, og dette er årsaken til at en del fuglearter, som hønsefugler (Galliformes), spiser grov grus og småstein, som bidrar til at nedbrytelsesprosessen tar kortere tid. Kråsen er mest utviklet hos fuglearter som lever av hard plantekost som korn og belgvekster, mens de som lever av insekter, fisk eller kjøtt i stedet har sterkere fordøyelsesvæsker.
Hongyanhe kjernekraftverk
Hongyanhe kjernekraftverk er et kjernekraftverk som produserer elektrisk kraft i byen Donggang i byfylket Wafangdian i den kinesiske provinsen Liaoning. Det ligger omtrent 104 km nord for byen Dalian, og er blant de nyeste kjernekraftverkprosjektene i verden. Anlegget begynte drift i juni 2007 med to reaktorer, og fire andre er planlagt. Ingen av reaktorene har til nå nådd det kritiske punktet, og normal drift er beregnet til å starte i 2012.
De seks reaktorene vil ved ferdiggjørelse ha en maksimal effekt på om lag 6 400 MW, og det vil styrke den fra før gamle og ineffektive industrien nordøst i landet.
Milano–Sanremo 2023
Milano–Sanremo 2023 var den 114. utgaven av ett endags sykkelritt i Italia som ble avholdt 18. mars 2023. Rittet startet i Abbiategrasso og avsluttet i Sanremo.
Kavli
Kavli er et norsk konsern innen produksjon og markedsføring av næringsmidler med «Kavli» som overordnet merkevarebetegnelse. Virksomheten ble etablert i 1893 av Olav Kavli.
Kavli har i dag produksjon i Norge, Sverige, Finland og Storbritannia. Til konsernet hører blant annet Q-Meieriene som foredler og markedsfører meieriprodukter under varemerket «Q». O. Kavli AS produserer kaviar og smøreost på konsernets fabrikk i Bergen. «Primula» er et annet av virksomhetens varemerker, registrert i 1924 da den første smørbare osten ble lansert. Kavli la ned Vestfold Flatbrødfabrik og flyttet produksjonen av knekkebrød og flatbrødet «Korni» til utlandet i 2012.
Kavli Holding AS har hovedkontor i Bergen, og er heleid av Kavlifondet (O. Kavli og Knut Kavlis Almennyttige Fond), som ble opprettet i 1962 av Knut Kavli, Olav Kavlis sønn.
Sverre Hoem
Sverre Hoem (født 1960) er en norsk psykolog og fagbokforfatter. Hoem ble uteksaminert fra Universitetet i Bergen i 1987 og fullførte sin spesialitet i klinisk voksenpsykologi i 1994. Han driver fulltids praksis som avtalespesialist i Oslo og har kontor i Majorstuhuset, Kirkeveien 64 B, 0366 Oslo.
Kavli
Historikk
Olav Kavli (1872-1958) kom fra gården Årø rett utenfor Molde, og var fjerdemann i en søskenflokk på seks. Olav Kavli viste tidlig et talent for økonomi.
Sverre Hoem
Hoem har gitt ut fire fagbøker på Gyldendal Akademisk; ADHD – En håndbok for voksne med ADHD  i 2008, [https://www.gyldendal.no/faglitteratur/e-boeker/psykologi/ape-2.0-e-bok/p-131192-no/ ''Ape 2.0. En liten bok om å finne tilbake til seg selv i 2009], Ung med ADHD '' i 2013 og ADHD og samliv i 2020.
Kavli
Historikk
Atten år gammel reiste han til Bergen, hvor han gikk et tre måneders kveldskurs på en handelsskole. I 1893 fikk han handelsbrevet, som den gang var obligatorisk for alle som ville drive handelsvirksomhet. Samme år etablerte han Kavli. I 1924 presenterte Olav Kavli verdens første holdbare smøreost, Primula. Lanseringen av Primula var gjennombruddet for Kavli, og smøreosten er fortsatt et viktig produkt i Kavlis sortiment.
Olav Kavli var en dyktig markedsfører med internasjonale ambisjoner. Han bygde handelsrelasjoner internasjonalt gjennom hyppige forretningsreiser til særlig Europa og USA, men også til mange andre land i verden.
Sønnen Knut Kavli (1896-1965) begynte i selskapet i 1924. Det var han som var drivkraften da Kavli ble en internasjonal bedrift med fabrikker i Danmark (1935), England (1936) og Sverige (1940). Allerede før første verdenskrig eksporterte Kavli til over femti land.
Olav Kavli døde i 1958 og overlot driften og eierskapet av selskapet til sønnen Knut.
Malate
Malate er et distrikt i Manila på Filippinene. Sammen med distriktet Ermita er det Manilas senter for forretningsliv og turisme.
Etymologi
Navnet Malate antas å være en forvanskning av tagalog-ordet maalat («salt» - smak).
Historie
Etter at USA annekterte Filippinene i 1898 som følge av den spansk-amerikanske krig, valgte amerikanske byplanleggere å utvikle Malate til det nyeste og mest toneangivende residensielle området reservert for amerikanske familier. Ameriner og noen lokale fra gamle spanske mestizofamilier bodde der i bungalower og moderne høyhus.
Trass i de store skadene området fikk under annen verdenskrig stod det igjen mange hus og bygninger; velstående familier kom tilbake etter krigen og gjenoppbygde sine private villaer og slik forble distriktet et boligområde frem til 1970-årene. Fra da av utviklet det seg til et forretningssentrum; noen av de gamle villaene står der, men omgjort til små hoteller, restauranter og kafeer.
I president Ferdinand Marcos' tid trakk mange kunstnere og skuespillere til Malate som slik tildels ble et kunstnerkvarter.
Mimatybe
Mimatybe er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Utseende
En middelsstor, avlang trebukk. Antennene er omtrent så lange som kroppen, det innerste leddet litt forstørret. Pronotum er mye smalere enn dekkvingene, med rundede sider uten tenner, med en stor, grunn grop i midten. Dekkvingene er jevnbrede, med lyse tverrbånd.
Levevis
Larvene lever i død ved.
B-VM i håndball for kvinner 1985
B-VM i håndball for kvinner 1985 ble arrangert i Vest-Tyskland i 1985.
Mimatybe
Utbredelse
Arten lever på Madagaskar.
Neckarwestheim kjernekraftverk
Neckarwestheim kjernekraftverk er et kjernekraftverk som produserer elektrisk kraft ved byen Neckarwestheim i Baden-Württemberg, ved elva Neckar i det sørvestlige Tyskland.
Anlegget ble påbegynt i 1972, og den første av to reaktorer ble satt i kommersiell produksjon 1. desember 1976. Denne ble stengt ned permanent i 2011. Reaktor nr. to ble tatt i bruk i 1989. Reaktor 1 hadde en maksimal effekt på 840 MWe, mens reaktor 2 har maksimal effekt 1400 MWe. Årsproduksjonen i 2006 var på om lag 17,1 TWh elektrisk kraft. Begge reaktorene er av typen trykkvannsreaktor.
Pocketful of Rainbows
«Pocketful of Rainbows» er en amerikansk filmsang, skrevet av Fred Wise og Ben Weisman. Elvis Presley fremførte den i Paramount-filmen G.I. Blues fra 1960. Tulsa Maclean (Presley) sang «Pocketful of Rainbows» sammen med Lili (Juliet Prowse), som mimet til Loulie Jean Normans stemme, i en gondolbanevogn.
Liste over Belarus’ statsoverhoder
Under følger en liste over Hviterusslands statsoverhoder:
Harry Lampert
Harry Lampert (født 3. november 1916, død 13. november 2004) var en amerikansk animatør, tegneserietegner, vitsetegner og forfatter. Etter å ha jobbet for Max Fleischers animasjonsstudio på 1930-tallet skapte Lampert superhelten the Flash sammen med Gardner Fox for DC Comics. Senere jobbet han som vitsetegner for bl. a. The New York Times, Time Magazine og Esquire. Lampert skrev også en rekke instruksjonsbøker om bridge.
Gunn Marit Helgesen
Gunn Marit Helgesen (født 30. oktober 1958) er en norsk politiker (H). Fra 14. oktober 2021 er hun styreleder i KS.
Politiske verv og styreverv
Hun var fylkesordfører i Telemark fra 2003 til 2011 og var også styreleder i KS fra 2012 til 2020.
Hun var leder for Porsgrunn Høyre 1990–1997 og ble første gang innvalgt på Telemark fylkesting i 1991. Helgesen var fylkesvaraordfører 1995–2003 og fylkesordfører 2003–2011 og er fra 2011 gruppeleder for Høyres fylkestingsgruppe. Hun har også vært vararepresentant til Stortinget fra Telemark i fem perioder 1993–2013, leder i Telemark Høyre siden 2010 og var styreleder i KS 2012-2020. Hun har også vært visepresident i Conference of Peripheral and Maritime Regions (CPMR) og tidligere president i Nordsjøkommisjonen og styremedlem i KLP.
Utdannelse og yrkesliv
Helgesen er utdannet kjemiingeniør og har arbeidet i Saga Petroleum, Statoil og Hydro.
Privatliv
Hun er samboer med Høyre-politikeren Tor Kåsa.
Damebesøk
Damebesøk er et musikkalbum med Ole Paus og Jonas Fjeld, utgitt i 1998.
Hovedøya
Hovedøya er ei øy i Oslofjorden. Arealet er 469 mål. Øya ble kjøpt av Oslo kommune i 1952 for 4 millioner kroner og forvaltes av Friluftsetaten. Store deler av øya er fredet etter kulturminneloven. Øya er et populært utfartsted sommerstid og har en rik kulturhistorie. Det går båt fra Rådhusbrygge 4 til øya. Avstanden fra Vippetangen er i underkant av 500 m, så det er fullt mulig for en habil svømmer å komme seg ut til øya ved egen hjelp.
Navnet kommer av norrønt «hǫfuð», som betyr «hode», og sikter til den 47 meter høye Hovedøykollen på den østre tangen av Hovedøya, hvor det i middelalderen stod et militært vakttårn som voktet innseilingen til Oslo. Uttalen «hovedøya» skyldes påvirkning fra skriftspråket. På eldre kart er navnet skrevet «Huøen», og det bekrefter at den folkelige uttalen tidligere var «huøya», av dialektformen [hu:`ə] for hode.
Natur og verneområder
Hovedøya har en uvanlig rik geologi og flora, samt et svært variert kulturlandskap. Det er flere plantearter på Hovedøya enn på noe annet område av samme størrelse, og artsrikdommen er på nivå med øyene i Drøbaksundet. Et varmere klima enn i områdene rundt skaper de samme høytempererte vekstforholdene her som på Langøyene og Tofteholmene, som såvidt overgår Hovedøya i total artsrikdom. Det er mye rikt kalkberg fra ordovicium, med innslag av diabas-ganger av intrusive magmamasser som bryter gjennom ordovicium- og silurlagene som smale, brun-mørke bånd. Både kalksteinen og den hardere diabasen har vært brukt som bygningsstein i klosteret og senere i kanonstillingene på øya. Det er rikholdige fossiler fra ordovicium, og lagene er snudd slik at de yngre silurlagene ligger under de eldre fra ordovicium.
Kalkberget gir grunnlag for rike kalkenger, med plantearter som bakkekløver, bergmynte, knoppmjødurt og dragehode. Her vokser også den sjeldne oslosildre, som oppstod som en krysning av to sildrearter i dette området etter siste istid. Forekomsten av bakkekløver er den eneste i Norge. Det har vært foreslått at enkelte av artene ble innført av munkene på Hovedøya i middelalderen, men bare legebendelrot er en mulig slik medbrakt nytteplante. Ved kommandantboligen i øst er det plantet ut syrin og andre delvis koloniserende arter. Arten russesvalerot er plantet, og denne tidligere rødlistede planten er nå så dominerende at den er satt på svarteliste og skal bekjempes på Hovedøya.
Under Napoleonskrigene var øya et viktig forsvarsverk, og tømmer ble hogd ned for å gi virke til festningsanlegg og marineskip. Utover 1800-tallet var øya snauhogd og bare bevokst med busker, men Henrik Wergeland tok initiativ til å plante popler, hvorav ett tre fortsatt står.
Størstedelen av Hovedøya er områdefredet, men inndelt i fire fredningssoner med forskjellig fredningsstatus.
Hovedøya kloster
På øya ligger også ruinene av et Cistercienserkloster. Hovedøya kloster ble grunnlagt i 1147 av abbed Philippus fra Kirkstead i Lincolnshire, etter en anmodning fra oslobispen Viljam. Da Philippus og munkene kom til øya, var det allerede en kirke her, antakelig en kirke for engelske handelsmenn viet til Edmund martyren. Kirken skal ha vært toskipet, hvilket vi bare har ett annet eksempel på i Norge, nemlig Clemenskirken i Gamlebyen i Oslo. Det var utvilsomt benediktinere som først brukte kirken, trolig engelske. Den var handelskirke, og det ble lagret korn på loftet. Byggmesteren kan ha vært sørtysk, da stilen peker mot det store benediktinerklosteret Reichenau med omegn. Kanskje kom også noen prester derfra. Sigurd Jorsalfare som nok betalte bygget, brukte tysktalende prester. Munkeordenen, som først besto av ca. 12 munker og andre lekbrødre, ble etter hvert svært velstående. De eide på det meste 443 eiendommer i Aker, blant annet storgårdene Bygdøy, Bogstad, Frogner og Ullern. Munkene drev aktiv utvikling og eksperimentering innen jordbruksmetoder rundt på disse gårdene. Gamle historier skal ha det til at det finnes en undersjøisk, hemmelig tunnel fra Hovedøya og inn til ruinene i Gamlebyen, men denne er aldri funnet.
Man har funnet glassmalerifragmenter her som stammer fra 12001300-tallet. Blant annet en samling fragmenter av rosetter og stilisert bladverk med klare fellestrekk til glassmaleriene i Lincolnkatedralen i England Etter reformasjonen ble klosterets gods og eiendommer underlagt kronen, og høvedsmann Mogens Gyldenstjerne tømte klosteret i januar 1532. Klosterets drift opphørte samme år, og bygningene ble etter brannen i april redusert til et steinbrudd for den videre utbygging av Akershus festning og senere Slottet.
Også berggrunnen andre steder på øya har gitt stein til Akershus festning. Det var så mange som tolv steinbrudd på øya, og det eldste stammer fra 1200-tallet. Abbed Hans Andersen ble satt fri etter Christian 2.s avreise I juli 1532, og de gjenværende munkene sluttet seg til ham etter han ble predikant I Hallvardskirken. Hovedøya ble lagt under Slottets ladegård på Bygdøy ved reformasjonen, så munkene kan uavbrutt ha benyttet sin gamle avlsgård. Akershus overtok jo øya alt i 1532. Etter reformasjonen kan munkene ha flyktet. Ledet av Ulf skal noen ha slått seg ned på Skoklefaldstrand på Nesodden. De var kjent I området, for flere gårder hadde ligget under klosteret. Pa Oksval hadde de sommerbeite, og oksene ble slaktet der. Val kan bety valplass. Ladegårdsøen ble brukt som jaktrevir. I 1589 fikk kong Christian IV satt ut harer og arrangerte jaktkonkurranse på Hovedøya med Jacob VI av Skottland.
Militær betydning
Kong Sverre skal ifølge sagaen ha vært til messe på Hovedøya før angrepet på baglerne i Oslo 24. juli 1197, og det sto et større slag i bukten mellom øya og byen.
Under det første Norgesfelttoget under den store nordiske krig ga øya sammen med Bleikøya og Nakholmen dekning for artilleriet på Akershus festning, som hindret svenske styrker som forsøkte å rykke fram på isen over til Bygdøy.
Skipsverft
I Båtforeningsbukten finner man rester etter skipsverft fra 1640-årene, anlagt av skipsbyggeren James Robbins fra Skottland, som hadde vært i tjeneste hos Christian IV siden 1642. Flere av de største skipene i den daværende dansk-norske flåte ble bygget her, i alt skal 12 store orlogsfartøyer ha blitt bygget her gjennom 1600-tallet.
Det første skipet som ble bygget på Hovedøya var et krigsskip med 60 kanoner, med navn «Hannibal» i 1647. I 1651 ble «Sophia Amalia» sjøsatt, den gang verdens største orlogsfartøy.
Verftet lå på gressletta mellom høydedragene, der hvor det senere kom militærleir, og slippen lå i Båtforeningsbukten. I tillegg var det lagerbygninger, verksteder og boliger i tilknytning til verftet.
Befestninger fra 1808
Øya har vært et viktig ledd i forsvaret av Christiania. Under Napoleonskrigene mellom 1807 og 1814 ble det anlagt et fremskutt forsvar med to kanonstillinger fra 1808 for å dekke innseilingen til byen. Videre er det fem krutthus på øya (fra 1826–27), den såkalte Kommandantboligen (fra 1850), opprinnelig et militært laboratorium, ombygget på slutten av 1800-tallet til bolig; og et stort lagerhus, Lavetthuset fra 1847, som er Norges største hus av utmurt bindingsverk. Her ble det blant annet lagret lavetter (understell til kanoner), men også annet militært utstyr som våpenvogner, telt etc. Krutthusene ble bygget avsides ytterst på øya fordi man ikke ønsket å lagre så mye krutt tett innpå byen, med den eksplosjons- og brannfaren dette ville innebære.
Hovedøya ble nedlagt som eget forsvarsanlegg omkring 1850, men fra 1914 og framover ble øya benyttet som treningsområde (6 ukers rekruttskole) for Hans Majestet Kongens Garde. Ingen av brakkene som da ble satt opp, er bevart. I 1939 skriver Hjalmar T. Larsen: «I lange tider har land-gang for ikke militære vært forbudt, men nu er det adgang for en avgift av 15 øre. I mange år har Oslo kommune forsøkt å komme til enighet om kjøp av øya til friluftsområde for byen, uten at det har ført til noe resultat.»
Regnets rytme
Regnets rytme er en musikkassett med Ole Ivars, utgitt i 1982. Albumet ble tilgjengelig på CD i 2011.
Hovedøya
Kommandantboligen
Under andre verdenskrig ble kommandantboligen tatt i bruk av tyskerne. Boligmangelen i Oslo etter krigen gjorde at huset ble bygget om til en rekke leiligheter for familier som manglet bolig.
Frigruppen Arjuna dukketeater har holdt til i Kommandantboligen siden 1970-tallet. Der har dukketeateret spilt myter og eventyr for barn og voksne på frivillig basis frem til sommeren 2013.
Karantenestasjon
I 1872 ble det anlagt en karantenestasjon for ankommende skip på øya. Smitte fra skip utgjorde en stor trussel mot hovedstaden, og siden Hovedøya var avstengt for allmenn ferdsel, ble det anlagt et karantenelasarett ved Sandtangen på den sørøstlige odden på øya, med navnet Hovedøen Lazareth. Denne hadde en kapasitet på 13 personer, fordelt på fire bygninger.
Karantenestasjonen ble nedlagt i 1931 og denne funksjonen ble flyttet til Ullevål sykehus. Stasjonen ble deretter brukt av Havnepolitiet i Oslo, før de flyttet til skur 30 på Akershuskaia. I dag står bare rester av grunnmurene på stedet.
Tyske forlegninger
Under andre verdenskrig overtok de tyske militærmyndighetene de tidligere installasjonene etter Garden og bygget ut en stor brakkeleir på sletta øst for klosterruinene. Også Kommandantboligen og Lavetthuset ble brukt til innkvartering av militære mannskaper, og anlegget fikk navnet Lager Hovedöen. I desember 1943 rekvirerte de båthuset og restauranten til Revierhavnens baatforening og brukte dette som offisersmesse. Nærmest ruinene ble sletta planert til idrettsplass, og brakken som fremdeles står rett nord for ruinene var offisersmesse. Tilsammen hadde tyskerne 11 store brakker med plass til mer enn 1,000 soldater. I tillegg hadde de et sprengstofflager og feltsykehus med 100 senger.
Her var også postkontor, båt- og motorverksted og eget musikkorps. I tillegg anla tyskerne en 200 meter lang underjordisk tunnel, trolig brukt som tilfluktsrom. Byantikvaren mente den også ble brukt til lagring av ammunisjon eller til undervisning på gassforsvarsskolen på stedet. I 1960-årene ble anlegget stengt og først gjenåpnet i mai 2020. Det står i dag delvis under vann og kan bare oppleves fra båt.
Statens interneringsleir for kvinner
Etter krigen ble brakkeleiren først brukt som interneringsleir for kvinner som hadde hatt forbindelse med fienden, kalt Statens interneringsleir for kvinner, Hovedøya. Leiren ble opprettet 1. oktober 1945, etter at kvinnene hadde vært internert i en midlertidig leir på Ljanskollen. Formålet med interneringen var offisielt ikke straff eller varetekt, men ble begrunnet som et tiltak for å beskytte norske menn mot kjønnssykdommer. Imidlertid omtalte også rikspolitisjef Andreas Aulie leiren som en «fangeleir». Selv den provisoriske anordningen som hjemlet internering uten domstolsbehandling, inneholder en avslørende skrivefeil i § 6, hvor interneringen omtales som «fengslingen».
I alt 1100 såkalte tyskertøser ble internert på Hovedøya. Minst 16 barn, som ikke kunne bli ivaretatt hos andre familiemedlemmer, satt internert sammen med mødrene sine.
Da sosialminister Sven Oftedal besøkte leiren våren 1946, besluttet han at leiren umiddelbart skulle stenges, da assosiasjonene til de konsentrasjonsleirene han selv hadde sittet i under krigen ble for sterke.
Nødboliger
Senere ble brakkene brukt som midlertidige boliger for å avhjelpe bolignøden. Frem til sommeren 1964 bodde 150 statsansatte med sine familier på øya, bl.a. ansatte i Televerket, Postverket og Forsvaret. De fleste flyttet derfra i 1963 og 1964 til bl.a. Linderud, hvor Statstjenestemennenes Boligbyggelag hadde oppført ca. 600 nye leiligheter. Det var både butikk og postkontor i brakka nærmest klosterruinene (den eneste som fortsatt står), og i Lavetthuset var det søndagsskole. Elever i Folkeskolen fikk skolegang på Ruseløkka skole i Vika eller andre skoler.
Senere bruk
Da Oslo kommune overtok øya fra staten, ble brakkebyen med unntak av offisersmessen (Klosterkroa) revet, men de siste fastboende flyttet ikke før midten av 1960-tallet. Oslo byantikvar brukte i flere år Lavetthuset i forbindelse med produksjon og visning av Oslomodellen. Etter at modellen ble flyttet til mer egnede lokaler på Akershus festning, sto huset tomt i 15 år, til 2006.
Fra 2006 er det igjen drift i Lavetthuset. I andre etasje finnes nå Hovedøya Klosterbibliotek og fem atelierer for billedkunstnere. Fra 2008 åpnet kunstnerkollektivet i Lavetthuset et eget galleri,, i andre etasje, og Kunstverket galleri åpnet en filial i Hovedøya kunstsal i underetasjen. Begge galleriene har stort sett utstillinger og arrangementer på sommerstid.
Rekreasjon
Øya har alltid vært et populært rekreasjonsområde for hovedstadens innbyggere, sommer som vinter. Allerede i 1914 ble det første offentlige bad anlagt. I bukten mot sør ble det bygd et stort badeanlegg i 1924. Badet ble stengt av helsemyndighetene i 1951 på grunn av den tiltakende vannforurensningen på den tiden. I løpet av de 37 årene badet var åpent hadde det over 8 millioner besøk. Rester av fundamenteringen er fortsatt synlig. Senere har rensingen av kloakken fra byen medført at Hovedøya igjen er blitt et meget populært fritids- og friluftsområde. Sjøbunnen rundt øya ble i 2008 mudret som en del av Oslo kommunes miljøprosjekt.
I bukta på nord/østsiden ligger det en båthavn hvor flere av byens båtforeninger holder til, etter at de ble «fordrevet» fra Oslo Havn og Akerselva i 1905 og 1963. Ved Munkebryggen ligger også Lavetthuset. Det går båt fra Rådhusbrygge 4 (før 21. mars 2015 gikk båtene fra Vippetangen) til øya.
Hovedøya i populærkulturen
Hovedøya er kjent fra sangen «Det hender så mangt på Hovedøen», skrevet av Vilhelm Dybwad for å bli oppført av hans senere ektefelle Bokken Lasson på Chat Noir teater, som de etablerte i 1912 i inngangsbygningen til Tivoli. Melodien er av den danske komponisten Willy Kierulff.
Jelena Remizova
Jelena Aleksandrovna Remizova (russisk: Елена Александровна Ремизова; født 22. september 1986) er en russisk handikappidrettsutøver som konkurrerer i skiskyting og langrenn. Hun konkurrerer i klassen for synshemmede utøvere.
Hun begynte med langrenn i 1995.
Idrettskarriere
Hun deltok ved VM i skiskyting og langrenn for funksjonshemmede 2011, der hun vant 5 og 15 km langrenn, og deltok også på det russiske stafettlaget som vant 3 x 2,5 km stafett. Hun vant også 7,5 km skiskyting, og kom på 3.-plass på 3 km jaktstart i skiskyting. Ved VM i 2013 fikk hun tre gullmedaljer og to sølvmedaljer i langrenn, og to bronsemedaljer i skiskyting.
Hun representerte Russland ved de paralympiske vinterlekene 2014 i Sotsji, der hun vant 5 og 15 km i langrenn, og fikk i tillegg 1.-plass på 5 km skiskyting, og hun kom på 2.-plass på langrennssprinten.
Aslaug Moksnes
Aslaug Moksnes (født 13. april 1930) er en norsk historiker, forfatter, venstrepolitiker og kvinnesaksforkjemper. Hun er spesialist på den norske kvinnebevegelsens historie.
Hun tok eksamen fra Levanger lærerskole i 1952 og ble cand.philol. i historie ved UiO i 1964. Hun arbeidet deretter som lektor ved forskjellige gymnas i Oslo. Hun var aktivt engasjert i kvinnesaken, og var leder i Oslo Kvinnesaksforening 1967–1970 og 1. nestleder i Norsk Kvinnesaksforening på nasjonalt nivå 1968–1972. Hun var også styremedlem i Norsk faglitterær forfatterforening. Hun har gitt ut boken ''Likestilling eller særstilling? Norsk kvinnesaksforening 1884–1913'' (Gyldendal 1984). Moksnes er en prinsippfast forsvarer av NKFs likestillings- og menneskerettighetslinje, og skrev i Kvinnesaksnytt i 2007 at «det er vår kamp for menneskerettigheter, også for kvinner – kontra særstilling – som har framtida for seg».
Hun mottok Gina Krog-prisen i 2009 og ble æresmedlem i Norsk Kvinnesaksforening i 2013. Moksnes var engasjert i Venstre.
Livsskildringer med sammenligning
Livsskildringer med sammenligning (latin: Vitae parallelae; gammelgresk: Bíoi Parállēloi) er en samling biografier om kjente greske og romerske personer, arrangert slik at det trekkes paralleller mellom deres felles trekk, skrevet av den gresk-romerske filosof og biograf Plutark. Verket var ment å nære respekt mellom grekere og romere, og er antageligvis skrevet omkring år 100 e.Kr.
En av de mer kjente sammenligningene Plutark gjør er den mellom de to store oratorer i antikken, greske Demosthenes og romerske Cicero.
Ina Großmann
Ina Großmann (født 21. august 1990 i Holzgerlingen) er en tysk håndballspiller, som spiller for den tyske klubben og det tyske kvinnelandslaget.
Skytale
Skytale er en antikk gresk innretning for å kryptere meldinger. Skytalen ble tatt i bruk i Antikkens Sparta omkring 500 (487?) f.Kr., og bestod av en stokk av en bestemt diameter, og en lærreim. Lærreimen ble viklet rundt stokken og påført meldingen med bokstaver. Når reimen ble fjernet framstod den som en usammenhengende rekke av bokstaver. Sendebudet brukte lærreimen som belte, og ved ankomst kunne mottakeren vilke reimen rundt en stokk av samme diameter og lese den opprinnelige meldingen.
Liste over kringkastere for Sommer-OL 2012
Liste over kringkastere for Sommer-OL 2012 inneholder samtlige kringkastere som hadde rettigheter til å sende Sommer-OL 2012 på tv, radio og nett.
Bakgrunn
IOK ønsket at tv- og radioproduksjonen skulle nå et så globalt publikum som mulig, og lekene ble dekket av flere nasjonale og regionale kringkastere. I Storbritannia dekket BBC OL og Channel 4 de paralympiske leker, og BBC hadde et mål om å dekke alle 5000 timene av lekene.
Den amerikanske kringkasteren NBC sto for halvparten av mediainntektene til IOK, men flere tusen amerikanere brukte i stedet BBC via proxytjenere eller VPN. Selv om det ellers var høye seertall for NBC, fikk de kritikk for dekningen, blant annet fordi de ikke viste alt.
I Norge hadde NRK OL-rettighetene for hittil siste gang og sendte totalt 750 timer på tv og 1500 timer på nett. . NRK hadde relativt høye seertall, blant annet 864 000 seere i snitt på åpningsseremonien.
Tallkropp
I matematikken betegner en kropp (på engelsk field) en mengde elementer (for eksempel tall) hvor man kan utføre operasjonene addisjon, subtraksjon, multiplikasjon, samt at alle elementer i mengden har en multiplikativ invers.
Definisjon
En kropp er en kommutativ ring (k,+,\cdot) slik at for hvert element r\in k hvor r\neq 0 har en multiplikativ invers: det fins et element s\in k slik at.
Ole Ivars (MC)
Ole Ivars er en musikkassett med Ole Ivars, utgitt i 1977.
Ylvis gjorde en versjon av «I kjempeform» i 2004 til forestillingen Ylvis – En konsert.
Geoffrey V, greve av Anjou
Han var eldste sønn av Fulko, som var greve av Anjou og konge-konsort av Jerusalem. Moren var Erembourg av La Flèche, som var arving til grevedømmet Maine. Geoffrey fikk sitt kallenavn Plantagenet fra en plante, en planta genista, som han bar i hatten som et personlig kjennetegn.
Kong Henrik I av England hadde hørt godord om hans talenter, og sendte bud til Anjou for å forhandle om ekteskap mellom Geoffrey og datteren Maud (også kjent som Matilda). Begge parter var enige, og den femten år gamle Geoffrey ble slått til ridder i Rouen av Henrik I som en forberedelse til ekteskapet. Kirken protesterte ikke mot ekteskapet, selv om Geoffreys søster var enke etter Mauds bror, Henrik Is eneste sønn. Nettopp dette slektsbåndet hadde blitt brukt for å annullere en av Geoffreys søstres ekteskap med den normanniske tronkreveren William Clito.
I pinsen 1127 giftet paret seg. Maud var elleve år eldre enn Geoffrey, og hadde vært gift tidligere; hun var enke etter Henrik V av det tysk-romerske rike, og brukte gjerne tittelen keiserinne fremfor å bruke Geoffreys grevetittel. Ekteskapet var stormfullt, og de var atskilt i lengre perioder. De fikk tre sønner.
Året etter bryllupet reiste Geoffreys far til Jerusalem, hvor han ble konge. Geoffrey tok dermed over som greve av Anjou. John av Marmoutier beskriver ham som kjekk, rødhåret, jovial og en god kriger. Ralph av Diceto var noe mindre rosende; han hevder at sjarmen dekket over en kald og egoistisk karakter.
Fredric Lundqvist
Fredric «Lunkan» Lundqvist (født 3. august 1976) er en svensk fotballspiller. Han spilte i Viking i 2005- og 2006-sesongen, men en hælskade satte en stopper for videre spill. Han har tidligere spilt for de svenske klubbene Gammelstads IF, Lira Luleå BK, IFK Luleå og GIF Sundsvall. Lundqvist ble hentet til Viking fra sistnevnte klubb den 26. juli i 2005-sesongen.
Geoffrey V, greve av Anjou
Da Henrik I døde i 1135 var Maud ikke hos ham. Hun reiste straks til Normandie for å kreve sin arv, herunder den engelske tronen. Men Stephen av Blois ble kronet til konge, angivelig etter at Henrik I hadde ombestemt seg på dødsleiet. Både England og Normandie støttet ham. Maud startet dermed en langvarig kamp om tronen. Hennes mann gav året etter Ambrieres, Gorron og Chatilon-sur-Colmont til Juhel de Mayenne mot å få hjelp til å ta den engelske tronen. I 1139 steg Maud i land i England med 140 riddere. Stefan beleiret henne i Arundel Castle, og perioden kjent som det engelske kaos under Stefan startet. Stefan ble tatt til fange i Lincoln i februar 1141. En kirkelig råd erklærte ham i april for å være avsatt, og Maud fikk tittelen Lady of the English. Allerede på høsten samme år ble måtte hun sette Stefan fri, og han fikk tilbake tronen.
I løpet av 1142 og 1143 sikret Geoffrey hele Normandie vest og sør for Seinen, og den 14. januar 1144 krysset han Seinen og gikk inn i Rouen. Han tok tittelen hertug av Normandie sommeren 1144. Samme år grunnla han et augustinerkloster i Chateau-l'Ermitage i Anjou. Han beholdt kontrollen over hertugdømmet inntil 1149, da han overlot det til sin sønn Henry. Dette ble formelt ratifisert av Ludvig VII av Frankrike året etter.
I løpet av hans tid som greve i Anjou slo Geoffrey ned tre opprør som baronene stod bak, i 1129, 1135 og 1145–1151. Han var ofte i strid med sin yngre bror Elias, som han holdt fengslet til 1151. Trusselen om opprør hjemme førte til at fremgangen i Normandie ble sakket ned, og til at han ikke kunne avse styrker til å intervenere i England. I 1153 ble problemet i England løst gjennom Wallingford-traktaten, som fastlo at Stefan skulle være konge inntil sin død, og at Mauds og Geoffreys sønn Henry skulle etterfølge ham som Henrik II.
Geoffrey døde plutsetlig den 7. september 1151. Ifølge John av Marmoutier var han på vei hjem fra et kongelig råd da han fikk feber. Han ankom Château-du-Loir, hvor han kollapset. Etter å ha delt ut en del gaver døde han. Han ble gravlagt i St. Juliens katedral i Le Mans.
Barn
Geoffrey og Maud fikk tre sønner:
Han hadde også uektefødte barn med en ukjent elskerinne (eller flere elskerinner):
Airport Extreme
Airport Extreme er en  basestasjon produsert av Apple.
Spesifikasjoner
AirPort
Lene Therese Teigen
Lene Therese Teigen (født 25. mars 1962 i Oslo) er en norsk dramatiker, forfatter og regissør.
Teigen er utdannet cand. philol fra Universitetet i Bergen med litteratur grunnfag, fjernsynsproduksjon grunnfag og teatervitenskap hovedfag, med dramaturgi som spesialfelt.
Hun arbeidet som dramaturg i NRK 1993–94 og senere frilans, og har regissert for scene, film og Radioteatret. Hun debuterte som forfatter i 1993 med romanen Hvitt.Stille. som hun mottok Aschehoug Forlags Debutantstipend for. Hun har skrevet drama for teater, men også for radio, fjernsyn og film. Innen film/fjernsyn har Teigen skrevet/regissert kortfilm og skrevet manus for blant annet tv-serien Offshore på NRK. Hennes skuespill Mater Nexus er oversatt til flere språk og oppført på Stockholm Stadsteater, Helsingfors Stadsteater, Folkteatern i Göteborg, samt på Teater Haiu-za i Tokyo (2008). Tekstene hennes presenterer mange og interessante roller for kvinnelige skuespillere. Flere av hennes skuespill er produsert internasjonalt.
Som regissør har hun blant annet satt i scene Janne Langaas' Bell-check(Det Norske Teatret/Barske Glæder 2010), Toril Solvangs Jeg er den eneste som har vært på månen (Dramatikkens hus/HiNT 2013) og Sara Stridsbergs Medealand (Den Nationale Scene 2014). Teigen har vært ansatt som professor ved skuespillerutdanningen på Høgskolen i Nord-Trøndelag, nå en del av Nord Universitet. Integrasjon av forskning og kunstnerisk virksomhet står sentralt i hennes produksjon. Gjennom sitt kunstneriske virke har hun vist sterkt samfunnsengasjement med et målrettet fokus på likestilling og kjønnsperspektiv.
Teigen var president for organisasjonen Women Playwrights International fra 2010 til 2015 og kunstnerisk leder for DESK-prosjektet(Dette Skrev Kvinner) som fra 2010 til 2013 gjenoppdaget, nyleste og formidlet norsk dramatikk skrevet av kvinner fra omkring 1870 til 1910.
Caramba
Caramba var en svensk musikkgruppe fra begynnelsen av 1980-tallet. Gruppen var et studioprosjekt med Michael B. Tretow og Ted Gärdestad. Deres eneste album, Caramba fra 1981, oppgir bare medlemmene som pseudonymer. Albumet er mest kjent for at sangene synges i ikke-eksisterende språk. Imidlertid har sangene som imiterer en spesiell regional musikkstil også en tekst som imiterer den fonemiske strukturen til språk i samme region.
Det verserte mange rykter på den tiden om hvem som sto bak Caramba, for eksempel Björn Skifs, Claes af Geijerstam, Ted Gärdestad, Björn Ulvaeus og Benny Andersson. Det var først på slutten av 1990-tallet at medlemmenes identitet ble bekreftet.
Musikken
Musikken er parodier på ulike genrer, som f.eks. «Spottnjik» (russisk folkemusikk), «Eine Feine» (eurodisko), «Aitho» (japansk) og «Anna Kapoae» (Hawaii-musikk). Formen er lik den som ble brukt av blant andre Spike Jones.
Tekstene
Tekstene er skrevet på oppdiktede språk, men ser man nærmere etter er tekstene inspirert av ulike språk. For eksempel:
Første vers i «Spottnjik»:
Siste vers i «Carhumba»:
Medlemmer
Medlemmer ifølge plateomslaget til Caramba
Pseudonymet «Tudor Ludor» ble siden anvendt av ABBA-trommeslager Roger Palm.
Annet
Sangen Hubba Hubba Zoot-Zoot ble sluppet som en singel og ble en hit. Noen av låtene fra albumet Caramba finnes også på Michael B Tretow's «Greatest Hits».
Peter N. Myhre
Peter Nicolai Myhre (født 29. november 1954) er en norsk politiker (FrP). Han var innvalgt på Stortinget fra Oslo 2009–2013 og satt i Stortingets utenriks- og forsvarskomité. Før dette var han byråd for miljø og samferdsel 2003–2009 og ordfører 1990–1991.
Bakgrunn
Myhre er sønn av tobakkshandler Gunnar Peter Myhre (1909–1975) og Gunhild Nordlid (1914–2004).
Fra 1966 til 1977 jobbet Myhre som lagerarbeider, butikkselger, resepsjonist, renholder og møbelbilsjåfør. I 1977 ble han ansatt i Fremskrittspartiet og var blant annet redaksjonssekretær og redaktør i partiavisen Fremskritt frem til 1980.
Av utdannelse har Myhre examen artium fra 1973, befalsutdanning 1974 og grunnfag i norsk språk og litteratur 1976.
Politisk karriere
Myhre er blitt valgt som fast medlem i Oslo bystyre i alt åtte ganger, første gang i 1979. Fra 1988 til 1990 var han varaordfører, og fra 1990 til 1992 ordfører. Myhre ledet i 1977–1978 arbeidet med å stifte Fremskrittspartiets Ungdom, som han ble organisasjonens første formann av. Han gikk av i 1984 og ble etterfulgt av Pål Atle Skjervengen.
I perioden 1995–1999 satt han ikke i bystyret, men jobbet som konsulent, og han ble senere administrerende direktør i Norges Dagligvarehandels Forbund (1996–1998). Han ble gjenvalgt til bystyret i valget 1999.
Myhre var byråd for miljø og samferdsel i perioden 2003–09. Hans byrådssekretærer var Jøran Kallmyr 2003–2006, deretter Lene Langemyr 2006–2009.
I denne perioden hadde Myhre blant annet ansvaret for:
Myhre gikk av som byråd 24. februar 2009 for å konsentrere seg om valgkampen, da han var kandidat på «sikker plass», på 3.-plass på Fremskrittspartiets valgliste til stortingsvalget 2009.
I tiden august 2014 til oktober 2015 kjørte Myhre budbil for Xpressbud i Oslo.