cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Marcus Vipsanius Agrippa
Som et resultat av disse seirene ble Augustus enehersker av Romerriket, i praksis keiser, men han tok aldri denne tittelen selv. Agrippa støttet Augustus i gjøre Roma til en by av marmor, og renoverte akveduktene for å gi alle romere, i alle samfunnsklasser, tilgang til offentlige tjenester av høyeste kvalitet. Han var ansvarlig for opprettelsen av mange bad, portikoer, hageanlegg, foruten også det opprinnelige Pantheon.
Augustus giftet bort sin datter Julia til Agrippa, adopterte to av hans sønner, og Agrippa ble bestefar på morssiden til den senere keiser Caligula og oldefar til den senere keiser Nero.
Tidlig liv
Agrippa ble født en gang mellom 64–62 f.Kr. på et ukjent sted, antagelig på landsbygden utenfor Roma, i en velstående familie innen lavadelen equites («ryttere», de som stilte med kavaleri i hæren). Hans familienavn, cognomen, var den latinske formen av det greske Agrippas i betydning «villhest». Hans far var kanskje Lucius Vipsanius Agrippa. Han hadde en eldre bror som også het Lucius Vipsanius Agrippa, og en søster ved navn Vipsania Polla. Familien hadde ikke vært framstående eller aktiv i det sosiale livet i Roma, men imidlertid var Agrippa på samme alder som Octavianus (den framtidige enehersker Augustus), og de to ble utdannet sammen og ble nære venner. Til tross for familiens nære tilknytning til Julius Cæsar, valgte hans eldre bror den andre siden i borgerkrigene på 40-tallet f.Kr. Og kjempet under Cato mot Cæsar i provinsen Africa. Da Catos styrker ble beseiret ble Agrippas bror tatt til fange, men sluppet fri da Octavianus meklet på hans vegne.
Det er ikke kjent om Agrippa kjempet imot sin bror i Africa, men han tjenestegjorde antagelig i Cæsars krig i 46–45 f.Kr. mot Gnaeus Pompeius som kulminerte i slaget ved Munda hvor både Agrippa og Octavianus deltok som kavalerioffiserer. Cæsar anerkjente ham høyt nok til å sende ham sammen med Octavianus i 45 f.Kr. for å studere i Apollonia ved kysten av Illyria (i dagens Albania) med makedonske legioner mens Cæsar selv konsoliderte sin makt i Roma. I den fjerde måneden av deres opphold i Apollonia nådde nyheten om at Cæsars var blitt myrdet i en sammensvergelse i Roma fram til dem. Agrippa og en annen venn, Quintus Salvidienus Rufus, rådet Octavianus å marsjere til Roma med troppene fra Makedonia, men Octavianus besluttet å seile til Italia med kun en håndfull menn. Etter sin ankomst fikk han høre at Cæsar hadde adoptert ham som sin lovmessige arving. Octavianus tok på denne tiden Cæsars navn, men moderne historikere omtaler ham som «Octavianus» i løpet av denne perioden.
Vekst til makt
Etter at Octavianus hadde kommet tilbake til Roma innså han og hans tilhengere at de trengte støtte fra legionene. Agrippa hjalp Octavianus med å samle tropper i Campania. Straks Octavianus hadde sine legioner forhandlet han en avtale med Markus Antonius og Lepidus, lovmessig etablert i 43 f.Kr. som det andre triumvirat. Octavianus og hans konsulkollega Quintus Pedius sørget for at det ble reist tiltale mot Cæsars mordere i deres fravær, og Agrippa ble gitt ansvaret med saken mot Gaius Cassius Longinus. Det kan ha vært dette året hvor Agrippa begynte sin politiske karriere og tok posisjonen som tribun for plebeierne, noe som ga ham rett til å delta i senatet.
I 42 f.Kr. kjempet Agrippa antagelig sammen med Octavianus og Markus Antonius i slaget ved Filippi. Etter at de hadde kommet tilbake til Roma spilte han en betydelig rolle i Octavianus’ krig mot Lucius Antonius og Fulvia Antonia, henholdsvis broren og hustruen til Markus Antonius, en krig som begynte i 41 f.Kr. og endte i erobringen av byen Perusia i 40 f.Kr. Imidlertid forble Salvidienus den fremste generalen til Octavianus på denne tiden.
Tveito (Hardanger)
Tveito er en gård ved Ulvikfjorden i Hardanger fra 1600-tallet. Senere er gården delt i Store-Tveito og Lille-Tveito.
Marcus Vipsanius Agrippa
Vekst til makt
Etter krigen ved Perusia, den perusianske krig, reiste Octavianus til Gallia og etterlot Agrippa som urban pretor i Roma med ordre om forsvare Italia mot Sextus Pompeius, en motstander av triumviratet som nå hadde kontrollen over Sicilia. I juli 40 f.Kr. mens Agrippa var opptatt med det årlige Ludi Apollinares, som var pretors ansvar, begynte Sextus et angrep mot sørlige Italia. Agrippa avanserte mot ham og tvang ham tilbake. Imidlertid viste triumviratet seg ustabilt, og i august 40 f.Kr. invaderte både Sextus og Antonius Italia, men ikke i en organisert allianse. Agrippas suksess i å gjenerobre Sipontum fra Antonius bidro til å avslutte konflikten. Agrippa var blant meglet mellom Antonius og Octavianus, og atter etablerte en fredsavtale mellom dem. I løpet av samtalene fikk Octavianus forståelsen av at Salvidienus hadde tilbudt å forråde ham til Antonius med det resultat at Salvidienus ble tiltalt og enten henrettet eller begikk selvmord. Agrippa ble da Octavianus’ fremste general.
I 39 eller 38 f.Kr. utnevnte Octavianus Agrippa som guvernør av Gallia Narbonensis hvor han i 38 slo ned et opprør av aquitanierne. Han kjempet også mot germanske stammer og ble den andre romerske generalen etter Julius Cæsar som krysset Rhinen. Han ble kalt tilbake til Roma av Octavianus for å bli konsul i 37 f.Kr. Han var godt under den vanlige minimumsalderen på 43 år, men Octavianus hadde fått et ydmykende maritimt nederlag mot Sextus Pompeius, sønn av Pompeius Magnus og trengte sin venn til å lede forberedelsene for ytterligere krigføring. Agrippa nektet å ta imot et triumftog for sine militære prestasjoner i Gallia. Årsaken var, i henhold til Dio Cassius, at han mente det ikke var passende å feire i en vanskelig tid for Octavianus. Ettersom Sextus Pompeius hadde kommandoen på havet utenfor kystene av Italia, var Agrippas første handling å sikre trygge havner for sine skip. Han sikret det ved å hogge igjennom striper av land som skilte innsjøen Lacus Lucrinus fra havet, således opprette en ytre havn mens slo sammen innsjøen Avernosjøen med Lucrinus for å fungere som en innenlands havn. Den nye havnekomplekset ble døpt Portus Julius til Octavianus’ ære. Agrippa var også ansvarlig for teknologiske forbedringer, inkludert større skip og en forbedret utgave av en maritim gripekrok. Omtrent på samme tid giftet han seg med Caecilia Pomponia Attica, datter av Ciceros venn Titus Pomponius Atticus.
I 36 f.Kr. seilte Octavianus og Agrippa ut mot Sextus. Flåten ble hardt skadd av storm og måtte trekke seg tilbake. Agrippa ble etterlatt med ansvaret for et andre forsøk. Takket være overlegen teknologi og trening vant han og hans menn avgjørende seire ved Mylæ og Naulochus hvor de ødela alle unntatt sytten av Sextus’ skip og tvang mesteparten av hans styrker til å overgi seg. Octavianus med økt makt tvang triumviren Lepidus til å trekke seg tilbake og ankom Roma i triumf. Agrippa mottok en ny ære uten sidestykke i form av en maritim krone dekorert med silhuettene av skip; som Dio Cassius bemerket, dette var «en dekorasjon som ingen hadde mottatt før eller siden.»
Offentlige tjenester
Agrippa deltok i mindre militære kampanjer i 35 og 34 f.Kr., men ved høsten 34 f.Kr. hadde han dratt tilbake til Roma. Han begynte raskt med å engasjere i offentlige reparasjoner og forbedringer, inkludert renovasjon av akvedukten kjent som Aqua Marcia og en utvidelse av dens løpe for å dekke flere områder av byen. Ved hans handlinger etter å ha blitt utnevnt som edil, ansvarlig for Romas bygninger og festivaler, ble gatene reparert og kloakkene rensket opp samtidig som overdådige offentlige framføringer ble arrangert. Agrippa viste sin dyktighet i posisjonen ved å komme med store forbedringer i Roma, restaurerte og bygde akvedukter, forstørret og renset kloakksystemet Cloaca Maxima, bygde bad og porticoer, og konstruerte hageanlegg. Han ga også stimulanser til offentlige utstillinger av kunstverker. Det var uvanlig for en tidligere konsul å holde posisjonen som edil, men Agrippas suksess førte til et brudd med denne tradisjonen. Som enehersker kunne Octavianus, som nå hadde tatt tittelen augustus (som ble hans navn), senere skryte av at «han kommet til en by i murstein, men etterlatt den i marmor», takket være den store innsatsen som Agrippa hadde utført som byggherre i hans tjeneste.
Antonius og Kleopatra
Agrippa ble igjen tilkalt for å ta kommandoen over flåten da krigen med Antonius og Kleopatra brøt ut. Han erobret den strategisk viktige byen Methone på den sørvestlige delen av Peloponnes, seilte deretter nordover, herjet den greske kysten og erobret hva romerne kalte Corcyra (dagens Karfu). Octavianus brakte deretter sine styrker til Corcyra og omgjorde øya til sine marinebase. Antonius trakk opp sine skip og tropper ved Actium på den greske vestkysten i Akarnania hvor Octavianus møtte ham. Agrippa beseiret i mellomtiden Antonius’ allierte Quintus Nasidius i sjøslag ved Patræ (dagens Patras). Dio Cassius har fortalt at da Agrippa forflyttet seg for å slå sine styrker sammen med Octavianus i nærheten av Actium, møtte han Gaius Sosius, en av Antonius’ hærførere, som var i ferd med overraskelseangrep på skvadronen til Lucius Tarius, en tilhenger av Octavianus. Agrippas uventede ankomst endret utgangen på dette slaget.
Da det avgjørende slaget nærmet seg, i henhold til Dio Cassius, mottok Octavianus etterretningsrapport om at Antonius og Kleopatra planla å bryte gjennom hans maritime blokade og rømme. Først ønsket han la flaggskipene passere, argumentere at han ville overta dem med sin sine lettere fartøy og at de andre gjenstående skipene ville overgi seg når de så deres lederes feighet. Agrippa var uenig og argumenterte at Antonius skip, selv om de var større, kunne seile fra Octavianus’ skip om de heiste seil, og at Octavianus burde kjempe nå ettersom Antonius’ skip var blitt skadd av storm. Octavianus fulgte sin venns råd.
I feiringen av slaget ved Actium bygde Agrippa og dedikerte en bygning som fungerte som det romerske Pantheon før det ble ødealgt i 80 e.Kr. Keiser Hadrian benyttet Agrippas formgivning for å bygge sitt eget Pantheon, som fortsatt står i Roma Inskripsjonen på den senere bygningen, som ble bygget rundt 125 e.Kr., har bevart inskripsjonen fra Agrippas bygning fra hans tredje periode som konsul. De årene som fulgte hans tredje konsulperiode tilbrakte Agrippa i Gallia hvor han reformerte provinsens administrasjon og skattesystem, foruten også å bygge effektive veier og akvedukter.
Senere liv
Agrippas vennskap med Augustus synes å ha blitt overskygget av sjalusien til Augustus’ nevø Marcus Claudius Marcellus, som antagelig var fremmet av intrigene til Livia, Augustus’ tredje ektefelle, som fryktet Agrippas innflytelse på hennes ektefelle. Tradisjonelt er det blitt sagt at resultatet av denne sjalusien var at Agrippa forlot Roma, formelt for å bli guvernør av de østlige provinsene – en form for ærefullt eksil, men han sendte kun sin legatus til Syria mens han selv oppholdt seg på den greske øya Lesbos og styrte ved stedfortreder, skjønt det er mulig at han var på en hemmelig reise for å forhandle med partierne om tilbakeleveringen av kampfanene til romerske legioner som de hadde. Da Marcellus døde, noe som skjedde innenfor et år av hans frivillige landflyktighet, ble han tilbakekalt til Roma av Augustus, som hadde oppdaget at han ikke kunne unnvære hans tjenester. Imidlertid, om man plasserer hendelsene i sammenheng med krisen i 23 f.Kr., kan det synes usannsynlig at Augustus ville ha plassert en mann i landflyktighet med ansvar for den største delen av hæren mens han selv sto overfor en betydelig opposisjon og i ferd med å ta et betydelig politiske skritt ned.
Det er kanskje en langt mer sannsynlig årsak for Agrippas eksil at en lojal nestkommanderende ble plassert med ansvar for den største andelen av hæren som en forsikring i tilfelle de politiske ordningene i 23 f.Kr. skulle feile og Augustus ville trenge militær støtte. Etter 23 f.Kr. ble Agrippas konstitusjonelle makt økt betydelig som en del av hva som er blitt kjent som Augustus’ konstitusjonelle forordning, noe som sørget for politisk stabilitet ved å fremme en politisk arving eller erstatning for Augustus, i tilfelle han trakk seg tilbake grunnet dårlig helse eller døde. Agrippas utnevnelse som prokonsul, som i likhet med Augustus’ makt, ble forbeholdt fem år. Den nøyaktige innholdet av posisjonen er usikker, men det er sannsynlig at det dekket provinsene, øst og vest, kanskje grunnet manglende autoritet over provinsene i senatet. Hva som kom senere var den nidkjært voktende tribunicia potestas, eller makten til plebeiernes tribun. Disse store, statlige maktposisjonene er vanligvis ikke gitt en tidligere landsforvist.
Det er sagt at statsmannen Mæcenas rådet Augustus til knytte Agrippa nærmere seg ved å gjøre ham til sin svigersønn. Augustus fikk således Agrippa til å skille seg fra sin hustru Marcella for å kunne gifte seg med hans datter Julia den eldre, enken etter Marcellus, likestilt feiret for sin skjønnhet, dyktighet, og samtidig, ble det hevdet, skamløse ødselhet. I 19 f.Kr. ble Agrippa gitt ansvaret å slå ned de innfødtes opprør i provinsen Hispania; de kantabrianske kriger.
I 18 f.Kr. ble Agrippas makt ytterligere økt til de bort imot var likestilt med Augustus. Dette året ble hans posisjon som prokonsul økt til å dekke senatets provinser. Mer enn det ble han også gitt tribunicia potestas. Som med Augustus ble Agrippas tribunale makt tildelt uten at han faktisk holdt posisjonen. Disse maktposisjonene var betydelige. Det ga ham vetorett over lovene til senatet og over andre magistrater, inkludert de til andre tribuner, og makten til nåværende lover som ventet på godkjennelse fra folket. Like viktig var det at en tribuns person var hellig og ukrenkelig, hvilket betydde at enhver person som skadelig rørte ham eller forhindret hans handlinger, inkludert politiske handlinger, kunne med lovlig drepes. Etter å ha mottatt denne makten var Agrippa, i det minste på papiret, bortimot like mektig som Augustus, men det var ingen tvil om at Augustus hadde lederskapet.
Agrippa ble utpekt som guvernør over de østlige provinsene for andre gang i 17 f.Kr. hvor hans rettmessige og forsiktige administrasjon hadde gitt ham respekt og godvilje, særlig hos den jødiske befolkningen. Agrippa gjeninnførte som guvernør effektiv romersk kontroll over et område så langt unna som Krimhalvøya.
Hans siste offentlige tjeneste var hans begynnende erobring av den øvre regionen av elven Donau som til sist ble den romerske provinsen Pannonia i 13 f.Kr. Han døde i Campania i 12 f.Kr. i en alder av 51 år gammel. Hans posthume sønn (født etter hans død), Marcus Vipsanius Agrippa Postumus, fikk navn til hans ære. Augustus æret hans minne ved en storslått begravelse og tilbrakte over en måned i sorg. Augustus sørget personlig for å overvåke utdannelsen til Agrippas barn. Selv om Agrippa hadde bygd en grav for seg selv, sørget Augustus for at hans levninger ble plassert i hans eget sted, Augustus' mausoleum.
Ettermæle
Agrippa var også kjent som en forfatter, særskilt på emnet geografi. Under hans ledelse ble Julius Cæsars drøm om å ha en fullstendig undersøkelse av Romerriket utført. Agrippa konstruerte en sirkulær sjøkart, som senere ble gravert på marmor av Augustus, og etterpå plassert på kolonnaden som ble bygget av hans søster Polla. Blant hans skrifter var også en selvbiografi som siden har gått tapt.
Betegnelsen Via Agrippa er benyttet for enhver del av nettverket med veier som ble bygget i Gallia av Agrippa. En del av disse eksisterer fortsatt, enten som stier eller selv som motorveier.
Agrippa var, sammen med Mæcenas og Augustus, delaktig i etableringen av principatet, som var systemet de senere keiserne hersket under, frem til krisen i det tredje århundret og etableringen av dominatet. Hans barnebarn Gaius, er i historien kjent som keiser Caligula, og hans oldebarn var keiser Nero.
Wookieepedia
Wookieepedia, the Star Wars Wiki er et nettleksikon for informasjon om det fiktive Star Wars-universet, inkludert informasjon om alle ni filmene, samt TV-serien The Clone Wars og Expanded Universe. Det er en spesialisert wiki som ble opprettet for å være en omfattende encyklopedi om Star Wars-universet, med enkelte artikler på opptil 60 000 ord, og er nesten utelukkende skrevet fra et perspektiv innenfor dette universet. Navnet Wookieepedia er et teleskopord bestående av «Wookiee» og «encyclopedia», og et ordspill på navnet Wikipedia. Logoen henspiller også på Wikipedia, hvor den uferdige puslespill-globen er byttet ut med den uferdige, andre Dødsstjernen.
Charlotte (Nord-Carolina)
Charlotte er en by i den amerikanske delstaten Nord-Carolina. Den ligger i Mecklenburg County og er hovedsete i fylket. Det er den største byen i hele Nord-Carolina og den er oppkalt etter prinsesse Sophie Charlotte av Mecklenburg-Strelitz. Byen har to kallenavn det ene er the Queen City og det andre er The Hornet's Nest. Kallenavnet the Queen City kommer av at byen er oppkalt etter en dronning. Det andre kallenavnet, The Hornet's Nest, kommer av at britiske styrker, ledet av Charles Cornwallis, okkuperte Charlotte under den amerikanske uavhengighetskrigen. De lokale innbyggerne i Charlotte greide å beseire Cornwallis og styrkene hans i et folkeopprør. Etter at Cornwallis og styrkene hans hadde blitt jaget ut av Charlotte, skrev han i et brev at Charlotte var «a hornet's nest of rebellion», noe som ledet til kallenavnet The Hornet's Nest.
Wookieepedia
Wookieepedia er en entusiast-bygget versjon av Holocron, en database som drives og vedlikeholdes av Lucasfilm for å holde styr på alt i Star Wars-universet og sikre kontinuitet innenfor det.
Charlotte (Nord-Carolina)
Charlotte hadde en sterk økonomisk utvikling i løpet av 1990 - og 2000-tallet. Økonomien har vært dominert av finanssektoren. Byen er USAs nest største finanssenter bak New York. Bank of America har sitt hovedkvarter i byen. Byen er USAs femte raskest voksende, og den raskest voksende på østkysten. Charlotte storbyområdet er det største storbyområde mellom Washington D.C. og Atlanta og den sjette største i den sørøstlige regionen av USA. Charlotte storbyområde hadde et innbyggertall på 1,758,038 i 2010.
Wookieepedia
Historie
Wookieepedia ble først påtenkt av Steven Greenwood og opprettet av Chad Barbry. Det var Barbry som kom opp med uttrykket «Wookiepedia» (sic), som senere ble rettet til «Wookieepedia». Den 4. mars 2005 ble Wookieepedia lansert på Wikia.
Per desember 2013 inneholdt den engelske utgaven av Wookieepedia over 107 900 artikler, og den er dermed den sjette største wikien på Wikia-plattformen regnet etter antall artikler, foran blant annet Star Trek-wikien Memory Alpha og WoWWiki, en wiki om World of Warcraft. Wikia er også vert for Star Wars-wikier på mange andre språk, og Wookieepedia koordinerer også sine anstrengelser med den tyskespråklige Jedipedia.net og den polske Biblioteka Ossus.
Charlotte (Nord-Carolina)
Fra 2. september 2012 var byen vertskap for Democratic National Convention 2012, Det demokratiske partiets nominasjonsmøte foran presidentvalget i 2012.
Heartbreak High
Heartbreak High er en australsk dramaserie for ungdom som gikk på australsk TV fra 1994 til 1999. Serien handlet om elevene på Hartley High, en tøff high school i et flerkulturelt område i Sydney. Serien tok opp problemer som etniske motsetninger, mobbing og generasjonskonflikter. I de senere sesongene hadde de derimot flyttet fokus fra skoleomgivelsene og Poulos-familien, til studentenes hjem og tilholdssted – Shark Pool. Den var basert på den australske spillefilmen The Heartbreak Kid fra 1993. Serien gikk på Network Ten fra 1994 til 1996 og på ABC fra 1997 til 1999.
I Norge ble serien sendt på TVNorge fra 1995 til 1996 og på TV 2 fra 1996. Programmet gikk på ettermiddager.
Toronto Argonauts
Toronto Argonauts er en profesjonell canadisk fotballklubb fra Toronto, Ontario, Canada som spiller i Canadian Football League. Laget ble etablert i 1873 og spiller sine hjemmekamper på Rogers Centre. Laget har deltatt i 21 Grey Cup-finaler og har vunnet tittelen 15 ganger, sist i 2004.
Erkeengelen Mikael ortodokse kirke i Warszawa
Erkeengelen Mikael ortodokse kirke (polsk Cerkiew św. Michała Archanioła) var en ortodoks kirke i Warszawa, bygd i årene 1896–1897 ved Ujazdowski-aleene 12.
Kirken ble stengt i 1915 og begynte sakte å bli en ruin. Etter at Polen gjenvant sin selvstendighet etter første verdenskrig, ble kirken revet ned som ledd i nedrivningen av ortodokse kirker innenfor landets områder. Senere ble utstillingspaviljongene Łobzowianki reist på det opprinnelige kirkeområdet.
Craftsman Truck Series
Craftsman Truck Series er en serie i motorsporten NASCAR, hvor modifiserte pickup-biler konkurrerer. Det er en av tre nasjonale serier i NASCAR, sammen med Busch Series og Nextel Cup.
Historie
Ideen bak Craftsman Truck Series går tilbake til 1993, da en gruppe offroad-kjørere bygget prototyper av en NASCAR-inspirert pickup-biler. Denne ble først vist under løpet Daytona 500 i 1994, og flere demonstrasjonsløp ble arrangert gjennom sesongen 1994. Disse bilene ble ekstremt populære, og dette førte til at NASCAR opprettet serien, først under navnet 'SuperTruck Series', i 1995.
Til tross for at det var en helt ny serie fikk den umiddelbar stor oppslutning blant førere og eiere som allerede deltok i Winston Cup (nå Nextel Cup). Bileierne Richard Childress, Rick Hendrick og Jack Roush opprettet alle egne Craftsman-team, og førere som Dale Earnhardt og Ernie Irvan støttet også opp om serien. I 1996 byttet den navn til Craftsman Truck Series.
Først hadde serien en rekke regler som var ulike fra både Nextel Cup og Busch Series. For at teamene i serien skulle slippe å ansette ekstra spesialister og kjøpe andre dekk, og fordi noen baner—Saugus (California), Flemington (New Jersey), Tucson (Arizona), Evergreen Speedway (Washington) og Dacono (Colorado) først og fremst—ikke hadde noe serviceområde som kunne brukes, innførte NASCAR fra seriens andre løp en ti minutters pause midt i løpet, i stedet for depotstopp, hvor teamene kunne utføre de endringene de ønsket på bilene. Bortsett fra denne pausen kunne teamene kun bytte dekk på bilene om de representerte en fare for sikkerheten. Regelendringen var populær, både blant journalister og fans, og ble utvidet til å gjelde hele sesongen. På denne måten kunne journalister intervjue førere og teamsjefer i pausen.
I 1996 fikk noen løp to pauser for bytte av dekk og bensinfylling, mens lengre løp fikk tre pauser—en kort pause ved kvart og trekvart tid, samt en lengre pause midt i løpet for bensinfylling og bytte av dekk. Om dekkslitasjen var stor ble det også tillatt med to dekkskift, hvis nødvendig, i første og tredje pause.
Disse reglene hadde mye å si for førerne. De måtte lære seg å spare dekkene så mye som mulig, opp til halve løpet, noe som også førte til mindre slitasje på bilene. Noen av disse førerne brukte også disse kunnskapene til å slite mindre dekk i andre NASCAR-serier.
I 1997 ble depot stopp innført, og i sesongen 1997 kunne førerne gjøre justeringer samt fylle bensin i disse stoppene, mens dekkskifter kun var ulovlig med unntak av pausen midt i løpet og eventuelt hvis det var fare for sikkerheten. Midt i 1998 byttet NASCAR til såkalte «begrensede depotstopp», hvor kun to dekk kunne byttes av gangen. Regelen ble senere fjernet, og teamene kunne bytte alle fire dekk. Det var riktignok en begrensning på hvor mange dekk et team kunne bruke i løpet av en løpshelg, vanligvis fire sett i løpet av helgen. (I 2005 innførte NASCAR den samme regelen i Busch Series, med seks sett per løpshelg.)
Den 24. juli 2004 ble regelen endret igjen, og nå skulle det kun være ett forsøk med en slik avslutning under grønt flagg. Om det ble gulflagget under slike runder skulle det ikke begynnes på nytt, og løpet ble avsluttet. Ironisk nok endte det første løpet under den nye regelen med et gult flagg i siste runde.
Det første året kjørte bilene på baner som var omkring én engelsk mil lange (ca. 1,6 km). De fleste tidlige løpene var under 125 miles lange, og var som regel 150-rundersløp på korte baner. Frem til 1998 ble de fleste korte banene faset ut til fordel for lengre baner på mellom 1 og 2 miles, og flere av løpene ble avholdt på baner som også avholdt løp i Nascar Cup og Busch Series. I dag er de fleste løpene omkring 250 miles lange på store baner, 150 til 200 miles lange på kortere baner, og 200-250 runder på de korteste banene.
Flere av dagens Nextel Cup-førere startet i Craftsman Truck Series. Både Scott Riggs, Greg Biffle, Kevin Harvick, Jamie McMurray, Kurt Busch, Carl Edwards og Kyle Busch, som i dag kjører i Nextel Cup, startet i Craftsman Truck Series. Kyle Busch var 16 år gammel da han ble utvist fra et løp i Craftsman Truck Series i 2001, et løp sponset av Marlboro, fordi reglene hindret førere under 18 år å konkurrere i tobakksponsede løp. Dette resulterte i en regelendring i NASCAR, og i dag er aldersgrensen for å konkurrere 18 år.
EM i turn for menn 1965
Det 6. europamesterskapet i turn for herrer ble arrangert i Antwerpen i Belgia i 1965.
Richard Thompson (musiker)
Richard Thompson (født 3. april 1949) er en britisk gitarist og låtskriver. Thompson var med å danne den britiske folkrock-gruppa Fairport Convention, og har siden den gang gitt ut en rekke soloalbum. Fra 1970-tallet, og til begynnelsen av 1980-tallet, ga han ut en rekke plater sammen med sin daværende kone, Linda Thompson, med I Want to See the Bright Lights Tonight (1974) og skilsmisseplata Shoot Out the Lights (1982) som noen av høydepunktene.
Richard Thompsons musikk er ofte preget av innslag fra britisk og amerikansk folkemusikk iblandet moderne rock og pop.
Thompson ble i dronningens nyttårsliste for 2011 utnevnt til offiser av Den britiske imperieordenen for fortjenester av musikken.
Millenniumskonsert
I 1999 ble Richard Thompson oppringt av Playboy Magazine som ba ham liste opp millenniets 10 beste sanger. De mente nok trolig decenniet, men Thompson tok dem på ordet og ga redaksjonen en ti på topp liste som startet med år 1068. Da listen ikke ble publisert fikk han den idé at han selv ville gjøre en konsert hvor han presenterte sitt eget bidrag til 1000 Years of Popular Music. Konserten førte til utgivelsen av en DVD og 2 CD-er, hvor han starter med Sumer Is Icumen In (fra ca. 1260) og ender opp med Oops!… I Did It Again (2000) og 1985 (2004). På konserten ble han akkompagnert av Judith Owen (sang, keyboards) og Debra Dobkin (perkusjon, sang).
Se også
The "gear and tunings" FAQ på Thompsons website.
Doug Yule
Douglas Alan Yule (født 25. februar 1947) er en amerikansk sanger og musiker. Han var medlem av rockebandet The Velvet Underground fra 1968 til 1973. Han overtok som gruppens bassist og multiinstrumentalist etter at John Cale forlot gruppen, og deltok på tre plateinnspillinger med The Velvet Underground.
Futian
Futian kan være:
Grey Cup
Grey Cup (fransk: ) er både sluttspillfinalen og troféen til Canadian Football League (CFL). Kampen spilles i slutten av november hvert år mellom vinneren av den østlige og vestlige divisjonene. Det er den mest sette TV-programmet i Canada hvert år, og trekket opp til over 6 millioner tilskuere. Kampen roterer mellom hjemmestadionene til de ulike CFL-lagene. I 2010 vant Montreal Alouette, som forsvarte tittelen fra 2009.
Osnabrück
Osnabrück er en by i den tyske delstaten Niedersachsen i det nordvestlige Tyskland.
Ordinarius
Ordinarius er i Den katolske kirke den latinske betegnelsen for den stedlige biskop i et bispedømme eller erkebispedømme, eller i hans fravær generalvikaren.
I kirkeretten er en rekke funksjoner tillagt ordinarius, hvilket betyr at selv om det normalt er den stedlige biskop som kan utføre dem, vil det allikevel ikke være noe hinder for å få utført funksjonene i biskopens fravær.
Betegnelsen har gitt det norske ordet ordinær, gjennom fransk fra latinske ordinarius, «ordnet». Det er også beslektet med ordinere (fra latinske ordo, «orden») i betydningen viet til prest eller biskop.
The Best of Kiss, Volume 3: The Millennium Collection
The Best of Kiss, Volume 3: The Millennium Collection er et samlealbum fra det amerikanske hardrock/heavy metal-bandet Kiss.
Montreal Alouettes
Alouettes de Montréal eller (engelsk) Montreal Alouettes er en profesjonell canadisk fotballklubb fra Montréal, Quebec, Canada som spiller i Canadian Football League. Laget ble etablert i 1946 og spiller sine hjemmekamper på Percival Molson Memorial Stadium, med unntatt av sluttspillkamper som spilles på Stade olympique. Laget har vunnet syv Grey Cup-finaler, sist i 2010.
Liste over kommuner i delstaten Durango
Den meksikanske delstaten Durango består av 39 kommuner (municipios):
Dravlauselva
Dravlauselva er ei elv i Volda kommune i Møre og Romsdal. Den har utspring øst for Myrkevassegga og renner mot øst til munningen i Dalsfjorden ved Dravlaus. Elva er 8,3 km lang, og har et nedbørfelt på 16,06 km². Middelvannføringen ved munningen er 1,44 m³/s.
Balakhna
Balakhna (russisk: Балахна) er en by i Nizjnij Novgorod oblast i Russland. Byen ligger på Volgas høyre bredd, rundt 30 km nordvest for Nizjnij Novgorod. Innbyggertall: 57 338 (folketelling 2002).
Historie
Balakhna ble grunnlagt i 1474 som Sol-na-Gorodtse. Etter at Khanen av Kazan jevnet den med jorda i 1536 ble det oppført et trefort for å beskytte bosetningen mot videre angrep fra tatarene. De tre påfølgende århundrene blomstret Balakhna som et senter for saltverk og kornhandel. Rundt Russlands urolige tider var den landets tolvte største by.
Adam Olearius besøkte og beskrev byen i 1636. Dette året bygde flere skipsbyggere fra Holstein de første russiske skipene her, og etablerte med det Balakhna som et av de fremste sentrene for skipsbygging for trafikken på Russlands elver. Balakhnas innbyggere var også kjent for sin dyktighet innen strikking og fremstilling av fargede fliser, som blant annet ble brukt i utsmykningen av Frelserkirken (1668) og andre lokale bygninger. Balakhna er en av de få russiske byene som ble vist på Amsterdam-verdenskartet fra 1689 (som Balaghna).
Severdigheter
Den eldste bygningen i byen (og i hele regionen) er den teltformede Nikolaikirken fra 1552. Av alle de teltformede kirkene oppført i teglstein er dette den som kommer nærmest sine forgjengere bygget i tre. Kristi fødsels kirke (1675) representerer en arkaisk monumental type klosterkatedral. Like ved ligger en statue av Kuzma Minin, som ble født i Balakhna.
Den nordvestre delen av Balakhna kalles Pravdinsk, og var tidligere en separat bymessig bosetning før den ble slått sammen med Balakhna i 1993.
Andreas E. Eidsaa jr.
Andreas Endre Eidsaa jr. (født 1970) er en norsk bistandsarbeider og politiker for KrF.
Eidsaa har jobbet som rådgiver og direktør innen fattigdomsbekjempelse i Latin-Amerika og Asia, med fokus på samfunnsutvikling og mikrokreditt. Han er politiker for KrF, og var leder for KrFU i Norge i perioden 1993–1996 samt vararepresentant nr. fem for Rogaland på Stortinget i perioden 1993–1997. Han er innvalgt i formannskapet og kommunestyret i Gjesdal kommune for perioden 2015-2019.
Parallelt med politikken begynte han i 1993 som medarbeider i Storsalen menighet i Oslo og i 1998 ble han ansatt som daglig leder ved samme menighet. I 2003 sluttet han i stillingen for å lede Misjonsalliansens bistandsarbeid i Ecuador. Sommeren 2008 var han en av organisasjonens utsendinger på verdenskongressen om mikrokreditt i Indonesia. I 2009 flyttet han og kona Lina Ytreland Eidsaa til Kambodsja for å starte opp et arbeid for Misjonsalliansen der. Eidsaa har senere hatt stillingen som kirkeverge i Sandnes.
Gdańsk
Gdańsk (, også kjent under sitt tyske navn Danzig; kasjubisk Gduńsk) er Polens sjette største by. Den er hovedstad i det pommerske voivodskap og Gdańsk-erkebispedømmet, og har distriktsnivåstatus. Voldsomme kamper ved slutten av annen verdenskrig utslettet nesten hele sentrum, men omfattende gjenoppbygging etter krigen har gjenskapt mye av den gamle bygningsmassen. Gdańsk er et viktig kulturelt og vitenskapelig sentrum og et betydelig transportknutepunkt i det nordlige Polen.
Byen ligger ved elven Motławas utløp til Wisła ved Gdańskbukten. Sammen med de to byene Gdynia og Sopot danner den storbyområdet Trippelbyen.
Området rundt Gdańsk var befolket av germanske gotere fra rundt år null frem til folkevandringstiden. Etter at disse ble fordrevet i folkevandringstiden slo slavere seg ned i området på 900-tallet ?? (hva er kilde til dette århundre?). På 1300-tallet var Gdańsk en slavisk bosetning, som kom under Den tyske orden og forble en overveiende tyskspråklig by frem til slutten av andre verdenskrig, da den tyske befolkningen bortimot fullstendig ble fordrevet og fratatt all eiendom. Byen har i løpet av sin historie vært møteplass for den polske, tyske, nederlandske, kasjubiske, jødiske og andre kulturer. Den er verdenskjent som fødestedet til Solidaritetsbevegelsen, som under ledelse av Lech Wałęsa bidrog betydelig til Jernteppets sammenbrudd i Polen og resten av Øst-Europa.
Historie
Gjennom historien er Gdańsk blitt styrt av eller innlemmet i forskjellige stater (før 1945):
Navnet nevnes for første gang i 999 hos benediktineren Jan Kanaparius som Gyddanyzc urbs. Navnet Gyddanyzc kommer fra det gammelslaviske Gdaniesk (Gdańsk), og i begge formene finner man prefikset gd, som er knyttet til «fuktighet» eller «våthet».
I sin historie er navnet blitt skrevet på flere forskjellige måter – Kdanzc (1148), Gdanzc (1188), Gdansk (1236), Danzk (1263), Danczk (1311, 1399, 1410, 1414–1438), Danczik (1399, 1410, 1414), Danczig (1414), Gdansk (1454, 1468, 1484), Gdańsk (1590), Gdąnsk (1636), Dantzigk (1645). I latinske dokumenter finner man navnene Gedanum og Dantiscum.
Tidlig historie
Byen var i det 10. århundre hovedsete for de pommerske hertuger. Gdańsk ble offisielt grunnlagt i 997 av Mieszko I. I 1013 mistet Polen sin innflytelse over Pommerellen (Gdańsk-Pommern), men byen ble gjeninnlemmet i kongeriket i 1047 av Kasimir I Fornyeren. I 1120, etter seieren i krigen med pommeranerne, ble hele Pommerellen innlemmet i Polen av Bolesław III den skjevmunnede. I 1219 overtok Świętopełk styret over Pommerellen, og området begynte sakte å bli mer og mer uavhengig fra Polen. Den opprinnelige slaviske befolkning ble blandet med stadig nye tyske kjøpmenn og håndverkere som kom vestfra, først og fremst fra hansabyene Lübeck og Elbing, og med tiden ble byen i stor grad germanisert.
Under Den tyske orden
En klage ble sendt til pave Klemens V, og 1320–1321 opprettet pave Johannes XXII en domstol, som avgjorde at Pommerellen med Gdańsk skulle gis tilbake til Polen. Den tyske orden ignorerte imidlertid dommen, og tapet av Pommerellen utløste en serie av konflikter mellom Polen og korsfarerne, som endte i freden i Kalisz i 1343. Kasimir III den store avstod da Pommerellen (med Gdańsk) til Den tyske orden, som i sin tur avga Kujawy-området og Dobrzyń-landet. Dessuten beholdte den polske kongen tittelen «Hertug over Pommerellen», noe som kunne utgjøre grunnlaget til fremtidige erstatningskrav.
Under Den tyske ordens styre ble byen med tiden kjent under navnet Danzig. I begynnelsen stagnerte byens utvikling, da de nye herskerne ønsket å redusere dens økonomiske betydning. Med tiden måtte Den tyske orden imidlertid akseptere Danzig som den største og viktigste havneby i området etter Elbing. Byen ble fullverdig medlem av Hansaen i 1361 (og frem til 1669), skjønt handelsmennene fra Danzig ble fratatt alle politiske rettigheter, og fikk handle kun langs Wisła i Polen. I 1361, 1378, 1411 og 1416 gjorde Danzigs befolkning opprør som ble blodig slått ned av Den tyske orden.
Under Polen og frem til første verdenskrig
Den tyske ordens aggressive politikk mot Polen og Litauen førte til dannelsen av den polsk-litauiske union i 1386. Krigen med ordenen brøt ut på ny i 1409 da korsfarerne angrep polske landområder. Etter Den tyske ordens nederlag ved Tannenberg 1410 utnevnte byrådet i Danzig Vladislav II Jagello til sin nye hersker, med den polske kongen opphevet dette løftet i 1411 som følge av freden med Den tyske orden i Thorn (Toruń).
I 1440 dannet Danzig sammen med de nærliggende hansabyene Elbing og Thorn Det prøyssiske forbund, som i 1454 gjorde opprør mot Den tyske ordens styre og søkte beskyttelse under den polske kongen Kasimir IV Jagielloneren. Samme år ble Pommerellen og Danzig gjeninnlemmet i Det polske kongerike. Den etterfølgende Trettenårskrigen (1454–1466) endte med Den tyske ordens nederlag og overgivelse til den polske krone (den andre freden i Thorn 1466). Byen fikk tildelt omfattende privilegier (som ble grunnlaget for dens blomstrende utvikling) av Kasimir IV Jagielloneren, som takk for dens økonomiske og politiske støtte i Trettenårskrigen. Takket være privilegiene og adgangen til det polske marked, utviklet Danzig seg til å bli en stor og velstående by, med mange og nære kontakter med de viktigste handels-, finans- og økonomisentrene i hele Europa.
I sin storhetstid på 1500- og 1600-tallet var Danzig den mest befolkede byen i Det polsk-litauiske samvelde med nærmere 80 000 innbyggere, og var over ti ganger så stor som datidens Berlin, og mye større enn Hamburg. Under reformasjonen gikk byens tyske befolkning over til lutheranismen, og katolisismen ble en minoritetsreligion. Den polske kongen Stefan Báthory sikret Danzigs befolkning religionsfrihet. Byens gullalder dateres vanligvis til perioden 1580–1650, da kunsten, kulturen og vitenskapen utviklet seg kraftig. Her virket blant annet 3 150 kunstnere og over 20 000 håndverkere, som skapte de fremste verk i Polen og Europa. Ved siden av byens store andel tyskere, bidrog også andre etniske grupper (polakker, jøder og nederlendere) til Danzigs rike kultur i denne perioden.
Danzig støttet Polen i mange sammenhenger, blant annet i den første polsk-svenske krig (1625–1629), da den ikke slapp inn svenskene gjennom sine murer. I den andre polsk-svenske krig 1655–1660 var Danzig den eneste by ved siden av Zamość og Jasna Góra i Częstochowa som ikke overga seg til svenskene.
I 1734 ble byen beleiret av russiske og saksiske tropper. Den møtte vanskelige tider under Polens tre delinger, da den i 1793 ble annektert av kongeriket Preussen, til tross for at den tyske befolkningen ønsket å forbli uavhengig. Handelen og økonomien stagnerte fullstendig, da byen ble fratatt alle privilegier tidligere gitt av de polske kongene. Den forble i Preussen inntil 1919, med et kort avbrudd under Napoleonskrigen (da Napoléon Bonaparte dannet fristaten Danzig (1807–1814), og deretter igjen fra 1878 var Danzig hovedstad i provinsen Vest-Preussen, til stor misnøye blant byens befolkning.
På 1800- og 1900-tallet var byen, til tross for sin hovedsakelig tyske befolkning, et sterkt polskhetssentrum, med mange polske organisasjoner i virksomhet. Styrkeforholdet mellom den tyske og polske befolkningsandelen er imidlertid omstridt. Ifølge den polske historikeren Drzycimski utgjorde polakker 16 % av byens befolkning i 1914. En folketelling fra 1923 viste imidlertid at av en samlet befolkning på 348 000 innbyggere regnet 95 % seg som tyskere og 3 % som polakker. Drøyt 97 % hadde tysk som morsmål.
Mellomkrigsårene
Etter at Hitler kom til makten i Tyskland i 1933, blusset det opp anti-polske stemninger i Danzig etter nasjonalistenes initiativ, i takt med byens påfølgende nazifisering. I 1933 fikk det tyske nasjonalsosialistiske partiet NSDAP 38 % av stemmene i Danzigs Volkstag. Byens polakker (i første rekke polske tjenestemenn) og polske organisasjoner ble forfulgt, og «Zurück zum Reich» (Tilbake til riket) ble det dominerende slagordet brukt i propagandaen blant byens tyske innbyggere. Størsteparten av byens befolkning ønsket Danzig gjeninnlemmet i Tyskland.
Da trakasseringen ikke opphørte mot polske tjenestemenn, innførte Polen økonomiske represalier mot Danzig. Den 1. august 1939 ble Danzigs betydelige margarineksport stanset. I en skarp note fra Berlin den 9. august 1939 sto det:
Den polske svarnoten 10. august ble også skarp.
Norge Luis Vera
Norge Luis Vera Peralta (født 3. oktober 1971) er en cubansk baseballspiller. Han er høyrehendt kaster («pitcher») og har vært et hyppig medlem av Cubas landslag.
Gdańsk
Under andre verdenskrig
En av de første krigsforbrytelsene til de tyske nasjonalsosialistene var drapet på 39 polske postmenn som forsvarte Det polske posthus i Danzig. En av krigens første kamper utspilte seg også i Danzig, da det tyske slagskipet SMS «Schleswig-Holstein» åpnet ild mot den polske enklaven Westerplatte, og innledet slik slaget om Westerplatte som polske soldater klarte å forsvare i nesten syv dager.
Norge Luis Vera
På Cuba kaster Vera for klubben Santiago de Cuba, som er en del av Serie Nacional de Béisbol, den nasjonale baseballserien. Han har vært en dominerende spiller gjennom mange år, kanskje spesielt 1999–2000-sesongen da Santiago de Cuba vant serien for andre år på rad.
Arnold van Gennep
Arnold van Gennep (født 23. april 1873, død 7. mai 1957) var en fransk folklorist og etnograf. Van Genneps mest berømte arbeid er Les rites de passage (1909), som inneholder ideen om begrepet «overgangsriter», som han delte inn i tre faser: preliminær, liminære (liminalfasen), og postliminær (post-liminalfasen).
Gdańsk
Under andre verdenskrig
Etter Tysklands anneksjon av Danzig begynte brutale represalier mot den polske sivilbefolkningen. Polakker ble enten arrestert, fordrevet eller myrdet, der massemordet på den polske og kasjubiske intelligensen i skogene ved Piaśnica (rundt 14 000 offer) er et grusomt eksempel. En stor del av den polske befolkningen ble dessuten sendt til de nærliggende konsentrasjonsleirer eller til tvangsarbeid. Allerede siden 1936 hadde det tyske sikkerhetspolitiet observert byens polske miljøer, og samlet inn informasjon som i 1939 ble brukt til å utforme en liste over polakker som skulle arresteres eller henrettes i Operasjon Tannenberg.
Mesteparten av byens jødiske befolkning, som i 1939 utgjorde 9 000 innbyggere, klarte å emigrere før represjonene begynte, men om lag 1 000 av Danzigs jøder ble fanget og mistet livet i tyske konsentrasjonsleirer.
Arnold van Gennep
Liv og virke
Arnold van Genneps far var tysk, mens moren var nederlandsk. Det er hennes familienavn sønnen tok etter at foreldrene ble skilt da han var seks år. Moren tok ham da med seg til Frankrike, hvor hun giftet på nytt med en lege. De bosatte seg da i Savoie.
Gdańsk
Under andre verdenskrig
Mot krigens slutt i 1945 begynte Tyskland å evakuere den tyske sivilbefolkningen fra Danzig. Mesteparten av innbyggerne klarte å rømme fra byen (hovedsakelig til Schleswig-Holstein). Samme år ble byen etter Hitlers ordre utropt til festningsby (Festung Danzig). Etter fire dager med blodige og intensive kamper ble byen overtatt av sovjetiske styrker, og overlatt til plyndring og ødeleggelse, før den ble satt i brann. Under og etter beleiringen ble byens historiske sentrum (90 %) så å si jevnet med jorden, og av byens 12 600 bygninger ble 60 % fullstendig ødelagt. Rundt 100 000 mennesker omkom.
Norge Luis Vera
Vera er født i Siboney øst for Santiago de Cuba i Santiago de Cuba-provinsen.
Senhøstlibelle
Senhøstlibelle er en libelle som tilhører familiegruppen libeller (Libellulidae). Det er diskusjon om hvorvidt vestlig høstlibelle (S. nigrescens) er en underart (form av) senhøstlibelle, eller en egen art. Dette er ikke avgjort.
Utbredelse
Senhøstlibelle er utbredt i et belte fra vest i Europa til Sibir i Asia. Finnes i Danmark, og Sverige, men mangler i Finland. I sydlige Norge langs kysten til Nordland.
Arnold van Gennep
Liv og virke
Han studerte ved Sorbonne i Paris, men var frustrert over at universitetet ikke ga undervisning i de emnene han ønsket. Derfor skrev han seg inn på École des langues orientales for å studere arabisk, og på École pratique des hautes études for å studere filologi, språkvitenskap, egyptologi, gammelarabisk, primitive religioner, og islamsk kultur. Han omtales som grunnleggeren av folkloristiske studier i Frankrike, men forble fri forsker resten av livet, og fikk aldri noen vitenskapelig stilling i Frankrike.
Senhøstlibelle
Utseende
Kjønnene er noe ulike. Bakkroppen hos hannen har rød grunnfarge. Brystet er brunlig og har skitten-gule flekker (tegninger) på siden. Hunnen er svakere farget i grå-brunt og mangler den klare røde fargen på bakkroppen. Både hannen og hunnen kan skilles fra andre libeller på de særpregete anal-vedhengene, bakerst på bakkroppen.
Vingene holdes i en rett vinkel ut fra kroppen i hvile. Vingespennet er mellom 60 og 65 millimeter.
Arnold van Gennep
Liv og virke
Fra 1912 til 1915 var han leder for etnografisk institutt ved Universitetet i Neuchâtel i Sveits, men ble utvist for å ha gitt uttrykk for tvil omkring sveitsisk nøytralitet under første verdenskrig. Der omorganiserte han museet og organiserte den første etnografiske konferansen i 1914. I 1922 turnerte han USA.
Senhøstlibelle
Levevis
Nymfene lever i vann  eller myrtjern i lavlandet, med varierte bredder, med  vegetasjon, mudder og noe sand og stein.
Arnold van Gennep
Liv og virke
Hans hovedverk om fransk folkloristikk er Le Manuel de folklore français contemporain (1937-1958).
Senhøstlibelle
Levevis
Eggene legges i vann, hvor det vanligvis overvintrer. Utviklingen tar 1 år. De voksne (imago) øyenstikkerne finnes vanligvis ikke langt fra stedet der de levde som nymfe.
Flygetiden er fra juli til månedskifte av oktober/november.
Senhøstlibelle har ufullstendig forvandling, overgang fra nymfe til det voksne kjønnsmodne insektet går gradvis gjennom flere hudskift (nymfestadier). Nymfene lever i vann og ligner derfor lite på de voksne (imago), bortsett fra størrelsen. Når nymfen kommer til det siste hudskiftet finner den et strå eller noe, der den kan klatre opp over vannflaten. Her blir den hengende, mens huden revner på ryggsiden. Den nyklekte øyenstikkeren blir hengende på den gamle huden, eller like ved siden av, helt til den nye huden er noe herdet, og vingene har fått sin endelige form.
Gdańsk
Etter andre verdenskrig
Etter krigen ble byen som følge av Potsdamkonferansen innlemmet i Polen, og byens navn forandret til det opprinnelige polske «Gdańsk». Samtlige tyske gate- og stedsnavn ble endret, med ett unntak: Westerplatte, stedet der stridighetene om byen opprinnelig hadde begynt. Byen ble befolket med polakker som hadde blitt fordrevet eller sendt til arbeidsleirer av de tyske nasjonalsosialistene under andre verdenskrig, og dessuten fra områdene i øst annektert av Sovjetunionen. Den gjenværende tyske sivilbefolkningen ble fratatt all fast eiendom og deportert eller utvist. Rundt 1950 ble byens tyske eksilbefolkning anslått til ca. 285 000. Som et ledd i sin østpolitikk frafalt Vest-Tyskland med kansler Willy Brandt i 1970 de vesttyske territorialkravene på byen (Warszawatraktaten).
Nesten hele Gamlebyen ble gjenoppbygd og rekonstruert i perioden 1950–1960 og fremstår i dag langt på vei slik den gjorde før krigen.
I nyere tid er Gdańsk særlig kjent som stedet hvor fagbevegelsen Solidaritet ble grunnlagt i 1980. Det var også her Lech Wałęsa arbeidet på skipsverft som elektriker før han ble hovedmannen bak det polske Solidaritetsopprøret. Disse begivenhetene blir allment anerkjent som begynnelsen på slutten til det kommunistiske systemet i Øst-Europa.