cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Arwad
Korstogstiden
Korsfarerer hadde mistet kontroll over fastlandet i 1291 og kongedømmet Jerusalem var blitt flyttet til øya Kypros. Sent i 1300, i et forsøk på å koordinere militæroperasjoner med den mongolske leder Ghazan, oppstilte kypriotene en landbasert styrke på omkring 600 menn: 300 under Amalric av Lusignan, sønn av Hugo III av Kypros, og en lignwnde styrke fra tempelridderne og hospitalridderne. Mennene og og deres hester ble fraktet fra Kypros til Ruad, og fra der raidet de Tortosa mens de ventet på forsterkinger fra mongolene. Da mongolene ikke nådde frem, ble de fleste kristne styrkene tvunget tilbake til Kypros, men de lot en garnison ble tilbake på Ruad, bemannet av roterende grupper av forskjellige kypriotiske styrker. Pave Klemens V fikk formelt øya av tempelridderne, som i 1302 hadde en garnison med 120 riddere, 500 bueskyttere og 400 syriske hjelpere, under tempelridderen maréchal Barthélemy de Quincy.
I februar 1301 nådde mongolene frem med en styrke på 60 000, men kunne ikke gjøre stort annet enn plyndringstokt omkring i Syria. Den mongolske leder Kutluka stasjonerte 20 000 ryttere i Jordandalen for å verne Damaskus, der en mongolsk guvernør ble innsatt. Kort tid etter måtte de likevel trekke seg tilbake.
De egyptiske mamelukkene, som hadde systematisk tatt kontroll over Palestina og Syria, prøvde å ta Ruad i tillegg. En mamelukkflåte landsatte en styrke på øya og kjempet et slag mot tempelridderne før de la en lang beleiring omkring øya, som kulminerte med Ruads fall og korsfarerne som måtte overgiseg den 26. september 1302, etter løfter om fritt leide bort fra øya. Løftet blet ikke holdt: Alle bueskytterne og de syriske hjelperne ble drept, og tempelridderne sendte til fengsel i Kairo.
20. århundre
I 1915 besatte enheter fra den franske marine under sjøkaptein Albert Trabaud øya, som så ble brukt som fosyningsbase under Første verdenskrig især under hungersnøden i Libanon 1916-1918 som rammet mange av maronittene der. Journalisten Sinan Satık skrev i 2015 i av al-Araby under overskriften «»Aruad: syrisk øy i Middelhavets favn- fjernt fra krigen» at franskmennene i 1915 hadde gjort øya «Rouad» til sin base. Øya ble tilført store skader, mange «antikviteter» var blitt transportert til Europa. Satık skrev også franskmennene hadde gjort festningen midt på øya, der det befant seg et ajjubidisk tårn, «til fengsel for menn fra den patriotiske bevegelse». Senere ble festningen til museum. Etter den store syriske revolusjon i 1925 ble Faris al-Churi, en av grunnleggerne av Folkepartiet, og noen av hans medkjempende, arrestert og fengslet på Aruad, og satt i festningen i 76 dager. I 1938 hadde øya 4239 innbyggere.
Åsnes Finnskog
Åsnes Finnskog er et bygdeområde i Åsnes kommune som strekker seg mot Gjesåsen i vest, Gravberget og Våler kommune i nord, Sverige (Värmland) i øst og Hof Finnskog i sør. Skalbukilen, Vermundsjøen og Velta er de større grendene.
Kilen skole med 1.–7.-trinn, skolefritidsordning, barnehage og nærbutikk ligger i bygdesentrumet Skalbukilen.
Åsnes Finnskog kirke fra 1861 ligger på Vermundsjøen.
Samfunnsliv
Åsnes Finnskog har et rikt villmarksliv, og er et populært område for jakt, fiske og friluftsliv.
Idrettslaget Åsnes Finnskog IL ble stiftet i 1933 og holder til på Kilenga. Laget organiserer blant annet skirenn, løpskarusell, fotball, barneidrett og friluftsliv.
Serveringsstedene Kaffelarsen og Kafé Finnskog er i helårsdrift. Åsnes Finnskog Teaterforening har siden 2012 årlig satt opp revy på Vermundsjøen grendehus. I 2013 fikk revyen over 900 besøkende. I 2014 hadde laget også suksess med forestillingen "Julebrennevinet". Åsnes Finnskog Skytterlag har arrangert Kroksjøstevnet årlig i over 50 år.
Kulturhistorie
Skogfinnene bosatte seg i området fra rundt 1575-1660. De drev primært svedjebruk, og kom til Finnskogene i Norge og Sverige personlige, økonomiske, politiske og samfunnsmessige årsaker. Fortsatt er den skogfinske kulturen sentral, og man kan blant annet besøke Tyskeberget Finnetorp.
Egunkaria
Egunkaria (baskisk for Dagsavisen) var i tretten år den eneste avisen skrevet fullstendig på baskisk, inntil den ble stengt av spanske myndigheter i 2003 på grunn av anklager om ulovlig samrøre med den væpnede baskiske separatistgruppen ETA. Anklagene viste seg senere å være uriktige og stengingen av avisen uberettiget.
Åsnes Finnskog
Kulturhistorie
Åsnes Finnskog Historelag jobber blant annet med bevaring av skogfinsk kultur og historie. Foreningen er også engasjert i Skogfinsk Museum, Finnskogleden, krigens flyktningeruter og annen aktuell historikk omkring Finnskogen.
Ƴ
og (Y med krok) er en bokstav som brukes i noen afrikanske språk, bl.a. fulfulde og hausa, for å representere en palatal glottal plosiv - ).
Noen afrikanske språk, har valgt å bruke andre måter å skrive denne lyden på: I Nigeria skrives fulfulde og hausa med kombinasjonen, mens fulfulde i resten av Vest-Afrika og hausa i Niger bruker. Frem til 1985, ble kombinasjonen yh brukt for denne lyden i Guinea.
Egunkaria
Bakgrunn
Egunkaria ble grunnlagt i 1990 som den eneste baskiskspråklige dagsavisen i Baskerland (det hadde tidligere eksistert tospråklige dagsaviser og en baskisk ukeavis). Ved starten i 1990 var målet å nå et opplag på 8.000-15.000 eksemplarer og 40.000 potensielle lesere, et mål avisen senere nådde. Egunkaria ble raskt en respektert publikasjon og et viktig møtepunkt for baskiskspråklige. Avisen var kjent for sitt nasjonalistiske tilsnitt. Den ble solgt både i spansk (Hegoalde) og fransk (Iparralde) Baskerland og ble subsidiert av den baskiske regjeringen.
Ƴ
Kroken på majuskelen skal egentlig plasseres til høyre på bokstaven, slik som det gjøres på minuskelen. De fontene som har kroken på venstre side, baserer nok dette på Unicode-oppsett, der bokstaven tidligere ble vist med kroken til venstre. Dette stammer nok fra ISO 6438 som også inneholder denne feilen. Dette har blitt rettet opp i nyere utgaver av Unicode-oppsettene.
I Unicode kodes som U+01B3 (&#X01B3;) og U+01B4 (&#X01B4;).
Egunkaria
Stenging av Egunkaria
I desember 2004 ble Iñaki Uria, Joan Mari Torrealdai, Txema Auzmendi, Xabier Alegria, Pello Zubira, Xabier Oleaga, og Martxelo Otamendi arrestert anklaget for å ha dannet en ‘ulovlig forening’, og for ‘medlemskap i eller samarbeid med ETA’. Samtlige ble senere frikjent for alle anklager og løslatt. Avisen måtte likevel legges ned da dens eiendom ble tvangssolgt av rettsoppnevnte administratorer. Avisen ble altså tvunget til å legge ned lenge før sakens rettslige utfall var klart. En liknende sak rammet den venstreorienterte avisen Egin, hvis etterfølger Gara stadig eksisterer.
Stengingen av Egunkaria førte til brede protester rettet mot spanske myndigheter over hele Baskerland og internasjonalt. Forfatter Salman Rushdie fordømte stengingen og karakteriserte den som ‘forferdelig’. Den engelske avisen The Independent donerte en mindre symbolsk sum til åpningen av den nye baskiskspråklige avisen Berria.
Anklager om tortur
Fem av de ti arresterte i februar 2003 hevdet seg utsatt for tortur mens de ble holdt incommunicado av Guardia Civil. Blant annet hevdet de seg utsatt for kvelning med plastpose over hodet og slag mot genitaliene. Torturanklagene skapte politisk skandale, men ble ikke tatt alvorlig av påtalemyndighetene.
I 2012 fikk Egunkarias redaktør Martxelo Otamendi medhold i Den europeiske menneskerettsdomstol i Strasbourg i at Spania ikke hadde gjennomført en tilstrekkelig etterforskning av anklagene om tortur av Egunkarias ansatte.
Etterspill
I 2010 kom den endelige dommen i saken i Audiencia Nacional. Den slo fast at det ikke hadde vært noe grunnlag for å stenge avisen. Dommen fastslo at “den smale og feilaktige oppfatningen om at alt som har å gjøre med baskisk språk og kultur blir promotert og/eller kontrollert av ETA, leder til en feilaktig vurdering av tall og fakta og til siktelsens inkonsistens”. Dommen sier også at stengingen var et “inngrep i pressefriheten”. Til slutt slår dommen fast at påstandene om bånd til ETA var fullstendig uten belegg. Til dags dato har ingen blitt holdt ansvarlige for den uberettigede aksjonen mot avisen.
Valdivia-demningen
Valdivia-demningen, også kjent som Nechi, er en demning med vannkraftstasjon i sideelva Nechi til elva Porce i Colombia.
Anlegget har turbiner med installert produksjonskapasitet (ytelse) på 645 MW. Det ble påbegynt i 1984.
Tmesorrhina pilosipes
Levevis
Arten lever i regnskog.
Utbredelse
Arten er utbredt i Ekvatorial-Guinea.
Systematisk oversikt
Arten blir noen ganger plassert som en underart av Tmesorrhina laeta.
Hawthorne of the U.S.A.
Hawthorne of the U.S.A. er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av James Cruze.
Krasnoselskoje
Krasnoselskoje (russ.: Красносельское, tidligere Krasnoje Selo (Красное Село), finsk: Kyyrölä) er et tettsted i Vyborg rajon i Leningrad oblast, Russland. Tettstedet ligger på Det karelske nes. Navnet Krasnoselskoje ble tildelt i 1948.
I tidsrommet 1890–1934 var Kyyrölä en finsk kommune i Viborgs län. Kommunen hadde innbyggere i 1930. Kyyrölä ble utskilt fra Muolaa kommune i 1890 og gjenforent med Muolaa i 1934.
Kyyrölä (russ.: Красное Село – Krasnoje Selo) var en russisk koloni i Finland. Kolonien ble grunnlagt av grev Grigorij Petrovitsj Tsjernysjov (Григорий Петрович Чернышёв) i 1726. Han overførte livegne fra Volgas øvre løp til sine eiendommer i Muolaa hvor de grunnla fire landsbyer. Bøndene fikk sin frihet da Viborgs guvernement ble gjenforent med Finland i 1811, og de fikk innløse jorden de brukte i 1878. De russisktalende innbyggerne beholdt sitt språk og sin ortodokse tro helt frem til 1940. Etter vinterkrigen og fortsettelseskrigen ble de evakuert på lik linje med alle andre finske borgere i de avståtte områdene.
Kyyrölä var viden kjent for sine pottemakerier. Disse tradsjonene lever videre i Finland i dag. Keramikkverkstedet Kyyrölän Savi utenfor Tavastehus ble grunnlagt av Nikolai Uschanoff fra Kyyrölä.
Bayramiç
Bayramiç er en by med 29 305 innbyggere (2017) i den tyrkiske provinsen Çanakkale. Den ligger nordøst for Ayvacık, nordvest for Edremit, sørvest for Çan og øst for Ezine.
Musikkåret 1519
Musikkåret 1519 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde musikkpersonligheter i 1519.
Politikkåret 1772
Fødsler
av Venezuelas uavhengighetserklæring ||align=center|56 ||align=center| ||
Hounds of Love
Hounds of Love er Kate Bushs femte studioalbum. Albumet er av mange anmeldere ansett som hennes mesterverk. Etter den noe ukonvensjonelle forgjengeren The Dreaming er den første halvdelen av Hounds of Love betraktelig mer kommersiell og «radiovennlig» med poplåter som «Running Up That Hill», «Hounds of Love» og «Cloudbusting». New Musical Express beskriver disse blant Bush sterkeste låter til da. Den andre halvdelen tegner et mer atmosfærisk og dramatisk lydbilde og omhandler en kvinne som er tapt på havet og truet av drukning. NME beskriver den andre delen som mer «konseptuell». NME regner denne utgivelsen som et lite mesterverk og et høydepunkt i Bush' karriere. Singelen «Running up that Hill» var hennes beste plassering på hitlistene i USA til da og kom igjen på Billboard Hot 100 i 2022 med en 8. plass (første gang Bush hadde en «topp 10» i USA). Låten ble brukt i fjerde sesong av serien Stranger Things vist på Netflix og ga låten en renessanse. «Running Up That Hill» ble i 2023 nominert til Ivor Novello Awards.
De to sidene er navngitt henholdsvis Hounds of Love og The Ninth Wave; sistnevnte etter et dikt av Alfred Tennyson. De to delene var opprinnelig tenkt som separate album. Bush ville ha full kontroll og produserte albumet selv i eget studio som hun satte opp hjemme på låven. Hun uttalte at dette var det mest komplette verk hun hadde laget. «Running up that hill» ble opprinnelig kalt «A Deal With God» (tittelen ble endret fordi plateselskapet var urolige for bruk av «gud» sangtittelen).
Broren John (kalt Jay) bidro med foto til omslaget med referanse til John Everett Millais maleri Ophelia. Bush hadde selv tidligere kjøpt et stort moderne maleri Hogsmill Ophelia som er en satirisk versjon av Millais maleri med en sprukket dukke flytende i en kloakk.
Hagan (Harstad)
Hagan er en bydel i Harstad nord for sentrum på vei mot Ervik og Kasfjord. Det ligger en marina der med plass for rundt 100 småbåter.
Hounds of Love
«Cloudbusting» og musikkvideo
Bush hadde lest Peter Reichs bok Book of Dreams (1973). Peter Reich var sønn av Wilhelm Reich og skrev i boken om barndommen. «Cloudbusting» er inspirert av boken. Side 2 av albumet har likhetstrekk med bokens tema og struktur. «Cloudbusting» handler om at Wilhelm Reich laget en maskin som ved hjelp av «orgon»-energi (et sentralt begrep i Reichs psykoanalytiske teori). Musikkevideoen til «Cloudbusting» har Donald Sutherland i rollen som Wilhelm Reich. Bush hadde selv rollen som sønnen. Musikkvideoen ble regissert av Julian Doyle basert på ideer av Bush og Terry Gilliam. Videoen var den mest forseggjorte fra Bush så langt i karrieren. Bush hadde planlagt deler av videoen mens hun skrev musikken. Bush ble sminket og kledd opp for å dempe det kvinnelige preget slik at hun ble mer «tomboy» (guttejente) enn jente. Ved å bruke en høy skuespiller som Sutherland (190 cm høy) og kamervinkler som forsterket høydeforskjellen mellom de to (Bush er 160 cm høy), kunne Bush fremstå som et barn. Bush ønsket at det skulle være en ordentlig film og ikke bare en reklamefilm for musikken. Hun ønsket at filmen og musikken skulle yte boken rettferdighet. Peter Reich fikk en kopi av musikkvideoen fra Bush og fortalte at det var helt magisk: Bush hadde presist fanget opp det unike i far-sønn-relasjonen.
Sporliste
Side 1; Hounds of Love
Side 2; The Ninth Wave
Robert Devereux, 3. jarl av Essex
'''Robert Devereux, 3. jarl av Essex''' (født 11. januar 1591, død 14. september 1646) var en engelsk adelsmann. Han var sønn av Robert Devereux, 2. jarl av Essex, og arvet tittelen jarl av Essex da faren ble henrettet for høyforræderi i 1601. Moren var Frances Walsingham, eneste datter av Elizabeth Is etterretningssjef sir Francis Walsingham.
I sin ungdom var Essex en nær venn av Henry Frederick, prins av Wales. Han giftet seg i 1606, tretten år gammel, med Frances Howard, men ekteskapet var ikke lykkelig. De ble atskilt for at de ikke skulle kunne fullbyrde ekteskapet, og Frances hevdet senere at de ikke hadde gjort det. Hun innledet et forhold til Robert Carr, og søkte om annullasjon av ekteskapet med impotens som grunn. Essex hevdet at det kun var sammen med henne han slet med impotens, men ekteskapet ble allikevel annullert. Saken var en stor skandale for ham, og det hele ble ikke bedre da Frances Howard og Robert Carr i 1615 ble tiltalt for mordet på Thomas Overbury, et offer for intrigene under forholdet. Til tross for at ekteskapet ikke skal ha blitt fullbyrdet fødte Frances en sønn mens hun var gift med Essex, etter omkring seks års ekteskap. De fleste antok at barnets far var hennes daværende elsker, William Ulvedale.
Etter at Karl I tiltrådte ble Essex medlem av parlamentsfraksjonen, og han ledet parlamentshæren i begynnelsen av den engelske borgerkrig i 1642. Han var lite egnet som kommandant, og hans avgjørelser da han forfulgte rojaliststyrker i Cornwall resulterte i nederlag i slaget ved Lostwithiel. Oliver Cromwell ble rasende over dette. Etter at Self-denying Ordinance ble vedtatt i 1646 frasa Essex seg sin posisjon. Han døde samme år, og ettersom han ikke etterlot seg noen arving døde jarletittelen ut.
Bøheringsspel
Bøheringsspel eller Det store spelet er en grein av Hardingfeletradisjon i Telemark, utviklet i andre halvdel av 1800-tallet.
Man regner Myllarguten som opphavsmann til denne særegne tradisjonslinja, som kom til å slå rot i Nedre Telemark, spesielt Bø og Tuddal. Etter Myllarguten ble stilen foredlet og utviklet av Lars Fykerud, Gregar Nordbø, Gunnulv Borgen og Torkjell Haugerud.
Myllarguten hentet mange av sine impulser i Hardanger, og mange av slåttene i tradisjonen har varianter der og på Voss. Via Løytnantsdrengene ble tradisjonen også omplantet til Numedal, og varianter kan finnes i Krødsherad. I mange av de områdene der tradisjonen ble påvirket av stilen, kom de mindre og eldre slåttene til å leve side om side med storslåttene, og i noen tilfelle ble de helt fortrengt. Enkelte spelemenn la vekt på å ta vare på den eldre stilen, mens andre omfavnet den nyere. I dag behersker de fleste spelemenn fra de gjeldende distriktene en liten prosent slåtter fra denne tradisjonslinja.
Stilen kjennetegnes av lange, utbroderte slåtter med mange vek, totaktsperioder og stort rom for improvisasjon. Slåttene er svært utbygde, og blir ofte spilt med brede strøk på store feler. Stilen var så virtuos at det en tid var påkrevd at alle spelemenn skulle kunne minst en slått fra denne tradisjonen som et slags svennestykke, til bruk i kappleikssammenheng.
Spillestil
Stilen, slik den ble utviklet av Myllarguten, kjennetegnes av et klarere dur-ideal. Antallet blåtoner ble redusert, og man favoriserte med tida en akkordisk og skala-preget stil. Mens de eldre slåttene konsentrerer motivene omkring én streng, og deretter flytter det opp og ned på fela, velger denne stilen ofte å gjøre mer skala- og akkordpregede melodier, som krever stor spennvidde i første posisjon. Med tida kom man også til å benytte seg mer av posisjonsspill i utviklingen av stilen. Det er ikke urimelig å tenke seg at møtet med klassisk fiolinspill, blant annet gjennom Ole Bull, hadde sitt å si for stilutviklingen.
Spelemenn som har formidlet og formidler Bøheringsspel i Telemark:
Beslektet tradisjon i Hardanger:
Krødsherad:
Valdres:
Hallingdal og Valdres har hatt sine egne distinkte tradisjonslinjer, og er dermed ikke influert av bøheringsstilen på samme måte. En av dem som "oversatte" slåtter herfra til Hallingdal var Olav Sataslåtten fra Torpo.
Vivantes Netzwerk für Gesundheit GmbH
Vivantes Netzwerk für Gesundheit GmbH også kalt Vivantes er et sykehusselskap som eies av delstaten Berlin. Selskapet ble grunnlagt i 2001.
Vivantes behandler ca 30 prosent av sykehuspasientene i Berlin. Det driver åtte sykehus med 100 klinikker og tilsammen ca 5 300 senger og i tillegg tolv sykehjem. Virksomheten hadde i 2010 10 500 ansatte og var med det Berlins fjerde største virksomhet.
Autoantonym
Autoantonym (også skrevet auto-antonym), kontranym, janusord (etter den romerske guden Janus med to ansikter) og liknende navn er utenlandske betegnelser og begreper på et ord som har to motsatte betydninger. Autoantonym er et ord i sin egen motsetning. Begrepet kan forklares som «et ord som er et antonym ('ord med motsatt betydning') til seg selv» eller «et ord som har et homonym (likelydende «forvekslingsord») som er ordets antonym».
Betegnelser
Ordet auto-antonym er satt sammen av auto, 'selv', og antonym, 'motsatt navn'.
Betegnelsen janusord og andre finnes også på svensk og dansk, der det også brukes om pendelord. Den britiske moralfilosofen P.H. Nowell-Smith konstruerte for øvrig betegnelsen Janus-ord om etiske begreper som på samme tid beskriver noe og uttrykker en holdning til det som blir beskrevet (for eksempel «løgnaktig» eller «mord»).
Andre ord med dobbelt og motsatt betydning
Det er flere ord av liknende type. Betegnelsen autoantonym kan brukes om pendelord, eldre ord som har fått ny, motsatt betydning. Et eksempel er forfordele som opprinnelig betyr 'fordele urettferdig, gi noen mindre enn de har krav på' men som nå også brukes om 'å få fordeler (i forhold til andre)'.
Også uttrykket redd for kan oppfattes som en slags motsetninger, både som 'frykte, unngå' og 'passe på, verne om, holde fast ved'. Klar kan bety 'ferdig/avsluttet' eller 'forberedt'.
Uttrykk som kan bety det motsatte av seg selv, er også bruk av ironi i dagligtale eller slang, for eksempel snakkemåten at «i dag var det vindstille» om en dag med uvanlig mye vind. Slike tvetydige meninger kan også brukes spydig. Parverb med transitiv (svak) og intransiv bøying (sterk) kan også i noen tilfeller tolkes som motsetninger, for eksempel brenne, som kan bety 'la brenne, sette fyr på' og 'selv brenne, begynne å brenne', henge og mange andre. Et liknende eksempel er tørke eller tørke opp som kan bety 'å få til å tørke' og 'selv tørke inn'.
Krister Some
Krister Some var den adelige festningskommandanten i Kalmar mellom 20. juli og 3. august 1611 som i ettertiden ble beryktet som mannen som overga Kalmar slott til danskene ved forræderi under Kalmarkrigen.
Krister Some var i sin samtid anerkjent som en dyktig offiser med et godt ry om seg, og nedstammet fra en velrenommert slekt med aner fra 1400-tallet. En ubekreftet opplysning fra året 1608 oppgir at han var feltmarskalk selv om denne graden ofte var forbundet med graden «fältöverste» ved begynnelsen av 1600-tallet. Under den svenske borgerkrigen mellom Sigismund og hertug Karl sluttet han seg til hertugens parti for deretter å være leder for Smålandsknektarna ved året 1600. Men de store indre omveltninger som borgerkrigen hadde utløst rammet den svenske adelstanden hardt med utrenskninger og spørsmål om lojalitet. Ikke lenge etterpå ble det stilt spørsmål om Somes lojalitet mot hertugen, som hadde ord på seg for å være hardhendt mot adelige han ikke hadde tiltro til.
Kalmarkrigen
Etter feidebrevet (formell krigserklæring) fra Christian IV av Danmark-Norge kom til Stockholm i april 1611, var forholdet mellom Some og Karl IX ganske anstrengt. Den svenske kongen besluttet likevel å gi kommandoen over Kalmar slott til Krister Some fra 20. juli med håp om at den hardføre mannen var i stand til å forsvare slottet under beleiringen. Etter nederlaget under slaget om Kalmar visste Karl IX at danskene også ville angripe slottet. Men den dansk-norske fellesflåtens overraskende angrep de påfølgende dagene frarøvet svenskene herredømmet over Kalmarsund slik at man ikke kunne nå slottet med nye forsyninger av blant annet krutt.
Vzbesivsjijsja avtobus
Handling
Hendelsene fant sted i Vladikavkaz i 1988. En gruppe kriminelle kaprer en buss. De får øye på en gruppe skolebarn som venter på en buss etter en ekskursjon, og de inviterer barna inn på bussen. Men tar deretter barna og læreren deres som gisler.
I mellomtiden rapporterer politiet om kapringen av bussen, men uten å vite oe om gissel-takerne. Bussen blir deretter oppdaget av lokale KGB-offiserer, og de kriminelle åpner ild fra et ødelagt vindu på bussen.
Krister Some
Kalmarkrigen
Etter å ha blitt forlatt av kongen som hadde blitt tvunget til å trekke seg tilbake til Ryssby, samt at den svenske flåten hadde rømt sundet i ly av natten med tapet av forbindelsen med Öland, befant Some seg i en vanskelig situasjon. Danskene hadde ikke bare gjenerobret forskansningene mot slottet, men reist et batteri som tvang forsvarerne til å besvare ilden med artilleri som det begynte å ble smått med krutt til.
Beleiringskrig i eldre tid gikk ut på å utøve press mot de beleirede for at disse skulle overgi seg i kapitulasjon. Derfor ble oppmuntringer sendt hver gang det roet seg for å få de beleirede til å gå med på forhandling om en eventuell kapitulasjon. Mot slutten av juli kunne Krister Some kommunisere med danskene. Some var underrettet om at Christian IV hadde fulgt etter Karl IX til Ryssby. Det og andre opplysninger tydet på at et siste angrep bygget seg opp, sist bekreftet gjennom Christian IVs anmodning om stormangrep 3. august 1611.
Some sammenkalte til krigsråd tidlig 2. august hvor han sammen med de andre befalhavende trakk beslutningen om å forsvare seg mot det varslede angrepet, og begynte å forberede seg. Men mangelen på krutt ble prekær siden slottet festningsverker manglet dybde i den forstand at ett enkelt gjennombrudd ville være ensbetydende med slottets fall. Det var bare en vanngrav og en voll mellom den erobrede og forlengst nedbrente byen, og slottet som var under konstant beskytning. Uten krutt til kanonene som kunne holdt angriperne på avstand ville enhver angrep over vanngraven være vanskelig å stoppe med et forsvar på vollen som lå for nær slottet.
Under et annet krigsråd om aften kunngjorde Some at han hadde til hensikt å overgi seg mot fri avmarsj for besetningen på mellom tusen og to tusen mann. Befalene vil ikke gå med på det og understreket på at de ville heller avvente et par, tre angrep før det kunne være tale om overgivelse. Men Some kom opp på vollen der han bad soldatene om å gi deres tilslutning til overgivelse. Soldatene var demoralisert, de hadde under arbeidet utover dagen brutt ned stenbroen, og lidd store tap og var kjent med at de hadde ikke krutt igjen. Etter soldatene hadde gått over til Some våget ikke befalene å sette seg mot av frykt for mytteri så de sluttet seg til det også.
Some tok kontakt med danskene som straks innvilget våpenstilstand slik at forhandlinger i den danske leiren kunne starte. Tre gisler ble sendt over til slottet som garanti for at intet skulle skje de tre utsendingene som skulle forhandle fram kapitulasjonen. En selsom situasjon fant sted utover natten til 3. august, for sammen med de tre gisler holdt de svenske offiserne drikkelag så de var fulle og nær bevisstløse da budbringeren fra den danske leiren kom til slottet. Han skulle varsle dem om at kapitulasjonen var ferdig forhandlet. Om morgen etter da svenskene var blitt edru, nektet de å gi deres samtykke til bestemmelsene i kapitulasjonen.
Igjen måtte Some roe ned situasjonen ved å be soldatene om å reise seg på nytt mot befalene som på eget initiativ hadde utarbeidet et brev der man hadde stilt seg avvisende til kapitulasjonen. Da budbringeren med brevet steg opp på vollen så han Some tale til de svenske soldatene sammen med en mann fra den danske siden. Denne mannen skulle formodentlig være Christian IV. Some beordret soldatene om å slippe ned stigene over vannspeilet, dermed var forsvaret av slottet nytteløst.
Denne historien har nesten uten unntak blitt presentert fra den svenske siden som et bevis på forræderi, men det er langt fra klart om denne historien hadde noe for seg dersom befalet i slottet som måtte forlate sine poster var nødt til å forsvare seg. Some sammen med noen få andre besluttet seg for å søke tilflukt hos danskene utvilsomt fordi de fryktet svenskekongens vrede med rette. Some forsøkte å forsvare seg ved å sende et brev til Karl IX der han ønsket å møte opp til en krigsrettssak mot forbehold, men det ble ikke noe av dette. Nesten umiddelbart ble Somes eiendommer beslaglagt etter at Karl IX hadde blitt varslet om Kalmar slotts fall.
Christian IV belønnet den svenske overløperen med godset i Holstein, et mindre skip tatt i havnen samt alt gods etter borgerne i byen medregnet vin, smør og annet som tilhørte den svenske tronen. Somes motiver for å overgi slottet kan både være humant og politisk, for Some var raskt med å slutte seg til kampanjen mot Karl IXs rett på den svenske tronen.
Ettermælet
Fordømt i Sverige som en forræder, ble navnet Krister Some synonymt med svik i flere århundrer framover, for borgere i Kalmar by som utvilsomt var forbitret over tapet av deres eiendeler som var overrekket av danskekongen som belønning, ble han den svarte figuren i byens historien. Selv barna ble oppdratt til å spytte på hans bilde i slottet som forestilte adelsmannen.
Lars-Emil Erichsen
Lars Emil Erichsen (født 16. desember 1922, død 26. mai 1944) var en norsk motstandsmann under andre verdenskrig.
Liv og virke
Erichsen var sønn av Arthur Erichsen og Rachel Eberhardt. Han gikk i tredje klasse på Vestheim gymnas da han ble med i Milorg; hvor han blant annet samarbeidet med Max Manus. Den mest kjente aksjonen han deltok i under krigen var aksjonen mot Arbeidstjenesten, en aksjon som skulle hindre tyskerne å rekruttere norske gutter til tysk krigstjeneste, blant annet på østfronten. Lars Emil var med som vakt da Oslogjengen tok seg inn i politimajor Kiellands leilighet i Kirkeveien 90.
Under aksjonen ble Lars Emil Erichsen tatt til fange av tyskerne. Tre uker etter aksjonen ble han skutt i Trandumskogen sammen med John Hatland og Per Arne Stranger-Thorsen. På denne tiden var han elev ved Oslo Handelsgymnas.
I filmen om Max Manus
I filmen Max Manus fra 2008 ble Lars Emil spilt av Jakob Oftebro. I filmen ble det midlertidig gjort enkelte filmatiske friheter på Lars Emils bekostning. For det første er han og Edvard Tallaksen i filmen med på operasjon Mardonius i april 1943; i virkeligheten var det Einar Riis Johansen og Halvor Haddeland som var med på dette. For det andre blir Lars Emil i filmen også skutt under aksjonen i Kirkeveien mens han prøver å hjelpe Max Manus, som er blitt stoppet av en tysker; i virkeligheten ble han skutt på Trandum tre uker senere.
17. mai-grunnloven
17. mai-grunnloven ble vedtatt av Norges første grunnlovgivende forsamling – Riksforsamlingen på Eidsvoll – den 17. mai 1814. Samme dag valgte forsamlingen prins Christian Frederik til Norges konge. Han var tronarving til Danmark og Norge, stattholder siden mai 1813, og fra 19. februar norsk regent. 17. mai-grunnloven varte i nesten 6 måneder før den ble endret av et nytt overordentlig Storting høsten 1814 etter forhandlinger med svenske utsendinger. Etter å ha vedtatt Novembergrunnloven valgte Stortinget den Sveriges konge Karl II til konge av Norge.
Ved Kieltraktaten av 14. januar 1814 måtte Frederik VI av Danmark og Norge avstå Norge til Sveriges konge og hans etterfølgere. Grunnloven av 17. mai 1814 sluttførte et halvt års norske bestrebelser på å trosse denne tronoverføringen og erklære norsk selvstendighet. Sverige godtok ikke Norges nye grunnlov eller valget av Christian Frederik som konge. I slutten av juli 1814 gikk svenske tropper til angrep på Norge for å hevde bestemmelsene i Kieltraktaten. Norge ble tvunget til å inngå en avtale om våpenhvile 14. august 1814 i Moss – Mossekonvensjonen. I tråd med Mossekonvensjonen ble det valgt et overordentlig Storting som kom sammen 7. oktober 1814, og som 4. november 1814 vedtok en revidert grunnlov. Novembergrunnloven var i hovedsak identisk med 17. mai-grunnloven, men endringer som var nødvendige for å inngå i en personalunion med Sverige under en felles konge.
Guadalupe vannkraftverk
Guadalupe vannkraftverk er en demning med vannkraftstasjon i elva Porce i Colombia.
17. mai-grunnloven
Bakgrunnen for 17. mai-grunnloven
Under forhandlingene om Kielfreden i desember 1813 foreslo den svenske generalen og tronfølgeren Karl Johan først en ren innlemmelse av Norge som et slags krigsbytte - og kompensasjon for tapet av Finland i Napoleonskrigene. Det første svenske forslaget til artikkel 4 sa at de norske amtene «skall hädanefter med full äganderätt och suveranitet tillhöra konungariket Sverige och därmed förbliva införlivade». Traktatens endelige artikkel 4 bestemte derimot at Norge skulle være et «Konunga-Rike» og «skola hädanefter under full ägo och öfwerherrskap tillhöra Hans Maj:t Konungen af Swerige, och utgöra ett Konunga-Rike förenadt med Sverige». Etter den endelige traktaten skulle Norge altså være et eget kongerike, men i union med Sverige som den svenske konges eiendom. Mye tyder på at Karl Johan hadde fått rapporter fra Norge om anti-svenske holdninger og om de nasjonale selvstendighetsønsker og krav som hadde utviklet seg der. Det var derfor Karl Johan som selv endret tekstforslagene og ga løfter om en egen grunnlov.
Guadalupe vannkraftverk
Anlegget har turbiner med installert produksjonskapasitet (ytelse) på 495 MW.
17. mai-grunnloven
Bakgrunnen for 17. mai-grunnloven
I den endelige traktaten forpliktet Sverige seg til å anerkjenne de lover og friheter nordmennene hadde på den tid da freden ble sluttet. For nordmennene betydde det at man startet den avgjørende runde av selvstendighetskampen med Kieltraktatens garanti om videreføring av et norsk universitet, et nasjonalt rettsvesen med en ny Overkriminalrett, regional administrasjon under fire stiftamtmenn, en de facto sentralbank og eget pengevesen, og en norsk forsvarshær på inntil 30 000 mann ledet av overveiende norske offiserer. Men hverken parlament eller regjering var innført i Norge før traktaten ble inngått, og det lå ikke håndfaste løfter om en så utstrakt suverenitet i selve avtalen.
Édouard Herriot
Édouard Herriot (født 5. juli 1872 i Troyes i Frankrike, død 26. mars 1957 i Saint-Genis-Laval i departementet Rhône) var en fransk politiker. Han var den franske republikks statsminister tre ganger og president for nasjonalforsamlingen.
Biografi
I juni 1924 fikk han første gangen overta regjeringsmakten. I sin første regjering som satt til april 1925 var han også utenriksminister. Hans første oppgave ble å forhandle om Dawesplanen og om opphevelsen av Ruhrokkupasjonen ved Ramsay MacDonalds konferanse på Chequers og på London-konferansen. Han stadfestet da den allerede av Poincaré skisserte overenskomsten. Etter at Herriot ved Folkeforbundets møte i Genève samme år hadde deltatt i drøftelsene om Benešprotokollen måtte hans regjering de følgende vinter- og vårmåneder stri med store finansielle problemer, delvis grunnet mistro mot Herriots politiske holdning frykt for at han var unnfallende for sosialistenes krav om «engangskapitalskatt». Fransk kapital likesom den utenlandske plassert i Frankrike søkte seg ut, og ved eksport lot man være å overføre utenlandske tilgodehavendener til hjemlandet. Trass i lovstiftningstiltak klarte Herriot ikke å bryte ned «kapitalismens mur». Francens kurs begynte å synke raskt. Finansminister Étienne Clémentel forlot regjeringen. Senatet besluttet å overskride bankloven om seddeldekning for å styrte Herriot.
17. mai-grunnloven
Bakgrunnen for 17. mai-grunnloven
Mens Karl Johan hele våren 1814 var opptatt med avslutningen av Napoleonskrigene, tok Christian Frederik og ledende nordmenn initiativ til å motsette seg Kieltraktaten og arbeide for norsk selvstendighet. Den norske oppstanden åpnet muligheten for at begge land med tiden igjen kunne forenens under Oldenborg-dynastiet. Internasjonalt press om å etterleve Kieltraktaten bidro derimot utvilsomt til Christian Frederiks konklusjon om å oppgi arverettsargumentene og søke en konstitusjonell veg til den norske trone, slik også professor Georg Sverdrup oppfordret ham til under Notabelmøtet på Eidsvoll 16. februar. Notabelmøtet endte med krav om at Norge skulle bli et uavhengig og konstitusjonelt kongedømme - ikke et arvekongedømme utfra Christian Frederiks arverett. Det ble også bestemt å velge representanter til en grunnlovgivende forsamling i april.
Riksforsamlingens statsrettslige tenkning
De relativt mange juristene ved Notabelmøtet i februar og ved Grunnlovsforsamlingen i april-mai, hadde studert under professor Johan Friedrich Wilhelm Schlegel i København, som anså folkesuverenitets-begrepet som en kontraktsbasis for eneveldet. Men mange av Eidsvollsmennene var også inspirert av suverenitetstankene til Jean-Jacques Rousseau. Også Sverre Bagge og Knut Mykland konkluderte at den norske elite var oppdatert i samtidens tenking omkring folkesuverenitet, og fast bestemt på å avvise Christian Frederiks arvekrav under Notabelmøtet. Ifølge Rousseau kunne folket ikke frasi seg suvereniteten. Eidsvollsmennene mente, ifølge Sejersted, at kong Frederik VI kunne frasi seg suvereniteten over Norge, men at han ikke hadde noen fullmakt til å overføre suvereniteten over Norge til en annen konge. Både tankene til Schlegel og Rousseau pekte her i retning av at kongen ved å frasi seg suvereniteten over Norge, tilbakeførte den til det norske folket som alene hadde mandat til å gi den videre. Eidsvollsmennene valgte i mai å gi den videre til Christian Frederik og gjøre kongemakten arvelig.
Sverre Bagge og Knut Mykland legger stor vekt på betydningen av at Norge fikk valgt et eget storting, vedtatt en egen grunnlov, etablert en egen regjering og et konstitusjonelt monarki, allerede før Karl Johans krigsvante soldater kunne sendes til Norge for å sette ut i livet hovedbestemmelsen i Kieltraktaten om innlemmelse av Norge. Men de forklarer likevel gjennombruddet for en norsk grunnlov med Karl Johans egne løfter om en norsk konstitusjon, og summen av de løfter og internasjonale forhold han måtte ta hensyn til i en forsiktig tilnærming til maktovertakelsen.
Édouard Herriot
Biografi
I sitt siste ministerium som satt fra juni til desember 1932 var han atter også utenriksminister.
Fra 1936 til 1940 var Herriot president i nasjonalforsamlingen frem tll Frankrikes fall. Han var under andre verdenskrig en motstander av Vichy-regjeringen og ble i 1942 satt under politiovervåkning. I 1944 ble han bragt til interneringsleir i Maréville i Meurthe-et-Moselle.
17. mai-grunnloven
Riksforsamlingens statsrettslige tenkning
Norges første grunnlov var inspirert av USAs uavhengighetserklæring i 1776, den franske revolusjonen i 1789, den svenske regjeringsform av 1809 og den spanske konstitusjon fra 1812, og var blant Europas mest «mest radikale, demokratiske og liberale» konstitusjoner på den tiden; derimot mindre av det styresystemet som var utviklet i England, parlamentarisme. Den var tydelig inspirert av opplysningstidens idealer, da særlig Charles Montesquieus lære om maktfordeling.
Grunnloven varte bare i et knapt halvår. Etter en kortvarig krig med Sverige ble Norge tvunget inn i personalunion med Sverige. I henhold til Mossekonvensjonen av 14. august abdiserte Christian Frederik 10. oktober, og Stortinget reviderte Grunnloven for å muliggjøre unionen med Sverige 4. november 1814. Høsten 1814 ble derfor betydelige deler av grunnloven omskrevet i tråd med svenske krav, og Novembergrunnloven ble godkjent av den nye Kongen og satt i kraft. Bestemmelsene og personalunion og maktfordelingen mellom norske og svenske statsinstitusjoner ble videre nedfelt i Riksakten av 1815.
Édouard Herriot
Biografi
I årene 1947–1954 var Herriot president for den fjerde republikks nasjonalforsamling.
Utover sin politiske gjerning var han virksom som forfatter. Han utgav i 1905 en akademisk avhandling om Madame Récamier et ses amis og senere Agir (1917), Créer (1917-1919), Dans la forêt normande (1926) og Beethoven (1929).
17. mai-grunnloven
Sveriges forhold til 17. mai-grunnloven
Sverige anså fra første stund Kieltraktaten som den rettslig bindende avtalen som la basis for det svenske overherredømme over Norge i unionstiden, og Mossekonvensjonen som en pragmatisk presisering og praktisk regulering av Kieltraktatens bestemmelser om at Norge skulle innlemmes i Sverige. Det var aldri på tale å godta 17. mai-grunnloven, fordi den etablerte en total norsk selvstendighet som var uforenlig med å innlemme Norge i en personalunion under svensk ledelse. Krigen med Sverige sommeren 1814 medførte likevel at svenskene måtte godta hovedprinsippene i Grunnloven, men krevde revidert alt som handlet om kongemakt og suverenitet med henblikk på forening av de to kongerikene under en, svensk konge.
Da unionen i større grad ble utfordret fra norsk side, utviklet den svenske rettsprofessor Oscar Alin ved Uppsala universitet den såkalte Lydrikesläran som også påvirket Sveriges syn på Novembergrunnloven. De anså det norske Stortinget som rebeller som gjorde opprør mot sin lovlige svenske konge og stat. Når Karl Johan likevel gjennom Mossekonvensjonen anerkjente Eidsvoll-grunnloven som fundament, og at fremtidige, større avgjørelser som gjaldt Norge skulle godkjennes av Stortinget, mente Alin at slike innrømmelser lå innenfor Kongens rett å gi, uten at det av den grunn endret noe på Norges status eller at Norge av den grunn ble en suveren stat. I tråd med Alins hovedoppfatning om at Kieltraktaten etablerte unionen, mente han dermed at den norske Grunnloven ikke var en selvstendig norsk konstitusjon, men det første norske unionsdokumentet. I forlengelsen av dette fulgte det at ingen endring av den norske grunnloven kunne skje uten gjennom forhandling mellom Norge og Sverige - et syn som aldri fullt dominerte svensk politikk, men som sent i unionstiden avfødte et krav fra svenske konservative om at Sverige skulle foreta en fullstendig revisjon av grunnloven.
Mot dette synet stod Jamlikhetsteorin, hvor Uppsala-professoren Herman Ludvig Rydin, professor Hans Forssell og de norske rettslærde Torkel Halvorsen Aschehoug, Ludvig Aubert, og Bredo Morgenstierne mente at endringen var substansiell og innebar at Norge ikke ble avhendet til Sverige, bare til den svenske kongen og hans etterkommere. Kongen skulle være felles, men de to landene var ellers suverene og likeverdige, ifølge dette synet. Rydin og den norske professor Ludvig Aubert mente sågar at Kieltraktaten ikke forpliktet Norge til å gå i union med Sverige - det forpliktet Norge bare til å bryte foreningen med Danmark og anerkjenne svenskekongen som Norges konge. Ludvig Aubert bekreftet det synet som de mest radikale juristene målbar i 1814.
Ludvig Aubert anså Eidsvollsmennene som lovlig myndighet og krigen som legitim, og at Mossekonvensjonen innebar en ny, internasjonalt bindende traktat mellom to suverene stater. Ved å godta kongevalg, innrømmet den svenske kongen gjennom Mossekonvensjonen at han var å betrakte som en fremmed fyrste, som innrømmet Stortinget retten til å velge konge - og satte sin lit til å bli valgt. Til alt overmål lot svenskene det gjenstå for Stortinget å ratifisere Mossekonvensjonen i oktober, hvilket jo Stortinget teoretisk sett kunne unnlate å gjøre. De norske rettslærde mente at Sverige gjennom Mossekonvensjonen oppga bestemmelsene i Kieltraktaten, og erstattet denne med en ny, folkerettslig bindende avtale som det var Stortingets rett å enten godta eller forkaste. Forhandlingene innebar i seg selv en svensk anerkjennelse av Norge som en suveren stat.
Endringer fra 17. mai-grunnloven til November-grunnloven
Tabellen viser teksten i alle paragrafer i ''17. mai-grunnloven og November-grunnloven samt indikerer hvilke paragrafer som ble endret i 17. mai-grunnloven''.
17. mai-grunnloven, overskrift og underskrivere
17. mai-grunnloven har overskriften Constitution for Kongeriget Norge, og avsluttes etter paragrafene med navn på alle som har underskrevet. <blockquote style="white-space: pre-wrap;">Paa Rigsforsamlingens Vegne
C.M.Falsen H.M.Krohg Christie Præsident. Vice-Præsident Secretair.
Vi undertegnede Kongeriget Norges Repræsentanter, erklære herved denne Constitution, som af Rigsforsamlingen er antaget, for Kongeriget Norges Grundlov, hvorefter alle og enhver sig have at rette. Dets til Bekræftelse under vor Haand og Seigl. Eydsvold d: 17de May 1814.
Vi Christian Frederik af Guds Naade, og efter Rigets Constitution Norges Konge, Prinds til Danmark, Hertug til Slesvig, Holsteen, Stormarn, Ditmarsken og Oldenborg, Giøre vitterligt: At Vi, kaldet til Norges Throne ved Nationens Beslutning, have i Overensstemmelse med den Os underdanigst overrakte Addresse af Rigsfors amlingen paa Eidsvold den 17de May 1814, antaget Norges Krone, og i Dag høytideligen udi Rigsforsamlingen besvoret at regiere Kongeriget Norge overensstemmende med denne af Nationens udkaarede Mænd affattede Grundlov; hvilket herved saaledes af Os paa den originale Constitutions Akt bekræftes. Under Vor Haand og Rigets Seigl Givet paa Eidsvold, d. l9de May 1814 Christian Frederik
Håkon Bleken, maler
Håkon Bleken, maler er en norsk dokumentarfilm fra 2009 om den norske maleren Håkon Bleken. Filmen er regissert av Hallvard Bræin som fulgte og filmet Bleken over tre år i Norge og utland uten noen flere i filmteamet.
Filmen ble nominert til Kanonprisen 2009 i klassen beste nyskaper.
Paiwan (folk)
Paiwanfolket (hanzi: 排 灣; pinyin: Páiwān) er en urbefolkning på Taiwan som i 2000 utgjorde 70,331 mennesker, noe som gjorde folkegruppen til den tredje største i Taiwan.
Paiwaneserne er den tredje største opprinnelige folkegruppen på Taiwan etter amis- og atayalfolkene. Som samtlige av Taiwans urfolk er også paiwaneserne austronesere og taler et austronesiske språk.
Paiwaneserne skiller seg fra mange andre folk i Taiwan ettersom de hadde et tidlig utviklet klassesamfunn der klassene blant annet ble markert ved dekorasjon av dørstolper og klær. De praktiserer fortsatt sine gamle seremonier, maleveq med det mål å innkalle forfedrenes ånder for å be dem om å velsigne de kommende årene, og masaru som er en seremoni som feirer rishøsten.
Historie
I likhet med atayalfolket var Paiwanfolket hodejegere inntil skikken ble forbudt.
En av de mest fremtredende i folkets historie er høvdingen Toketok (卓其督; omtrent 1817–1874) som forente 18 paiwan-stammer under sitt styre. I 1867 inngikk han en avtale med kinesiske og vestlige representanter om at utenlandske skip som ankret utenfor kysten av Paiwan, skulle få være i fred. Til gjengjeld vant han amnesti for paiwaneserne som drepte mannskapet på barken Rover i mars 1867.
Imidlertid inntraff en ny episode i 1871 da paiwanesere angrep mannskapet på et japansk skip. 54 av de 66 besetningsmedlemmene ble halshugget av paiwaneserne og de andre tolv ble reddet av forbipasserende kinesere. Da Japan krevde kompensasjon fra Qing-riket, ble de avvist med den begrunnelse at de «ville» urfolkene på Taiwan var utenfor kinesisk jurisdiksjon. Dette førte til at Japan sendte en militær ekspedisjon ledet av Saigō Tsugumichi til Taiwan i mai 1874. Japan vant en avgjørende seier den 22. mai, og stasjonerte tropper på Taiwan. Imidlertid ble disse troppene trukket tilbake i november etter at Kina gikk med på å betale 500 000 kupingtaeler til Japan. Kina prøvde å gjenvinne kontrollen over paiwanfolkets territorium i 1875 da de sendte en militærstyrke på 300 mann for å kue paiwanene. De kinesiske troppene havnet imidlertid i et bakhold og bare 50 mann overlevde slaget. Disse 50 kunne deretter trekke seg tilbake til Takow (Kaohsiung).
Mellom 1946 og 1949, under den kinesiske borgerkrig, ble mange paiwanesere tvangsrekruttert til Kuomintang-styrkene. Da krigen var over, ble mange av disse tvangsrekruttene igjen i Kina, hvor de dannet sine egne lokalsamfunn.
Kultur og religion
Paiwaneserne er kjente for sine utskjæringer. Vanlige motiver er menneskehoder, som delvis kan være en refleksjon av at stammen hadde vært hodejegere, delvis et uttrykk for ærbødighet overfor forfedrene. Tatoveringer var populære blant paiwanesere, men de hadde ikke tatoveringer i ansiktet, men tatoveringene forekom stort sett på håndbaken og på brystkassen, ryggen og armene. Tatoveringene viste sosial status og ferdigheter innen håndverk. Ekteskap kan bare finne sted innen stammen.
Polyteisme og animisme har lenge preget hverdagslivet til stammen. Utskårne totemer er uttrykk for dette, og de var som regel innomhus og hadde dyrekropper (ofte hjortedyr eller slanger) med menneskeholder og geometriske mønster. Ved siden av en rekke guder æret man også forfedrene.
Siden 1600-tallet har kristendommen også vært en religion for mange stammemedlemmer.
En tragedie fant sted i 1661 da Taiwan ble okkupert av Kina, og alle kristne paiwanesere ble henrettet. De kristne misjonærene ble drevet bort men returnerte senere til øya. Den presbyterianske kirke på øya hevder å ha nesten 15.000 paiwanwaiske-medlemmer.