cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fetter Lane
Fetter Lane var i tidligere tider en respektabel boliggate, og har huset berømtheter som John Dryden, Thomas Hobbes, Tom Paine og Lemuel Gulliver.
Sloanoglymmius
Utseende
En middelsstor (7-8 millimeter), lang og slank, blankt svart løpebille. Hodet er trekantet, på oversiden delt i tre store lober skilt av furer. Antennene er perlekjede-formede, nokså kraftige, de ytterste leddene med tallrike hår i den ytre delen, fasettøynene nokså store. Pronotum er rundet, lengre enn bredt, en dyp midtfure, groper på sidene og rettvinklede bakhjørner. Dekkvingene er jevnbrede med kraftige punktrader. Beina er korte og kraftige.
Fetter Lane
Mellom sidegatene Rolls Buildings og Bream's Buildings lå fra 1920 den britiske storavisa Daily Mirror, før den i 1961 flytta opp til nye lokaler på Holborn Circus, og i 1990 videre til Isle of Dogs.
Sloanoglymmius
Levevis
Disse billene er knyttet til død ved og kan finnes under barken på døde trær, der de lever som rovdyr. Arten lever i fjellskoger og er funnet i stammer av eukalyptus.
Fetter Lane
På hjørnet av Fetter Lane og New Fetter Lane står statuen av den britiske politiske agitatoren John Wilkes.
Sloanoglymmius
Utbredelse
Slekten er utbredt i det østlige Australia (New South Wales, Victoria og Australian Capital Territory).
Carly Piper
Carly Piper (født 23. september 1983) er en amerikansk svømmer.
Hun representerte USA under Sommer-OL 2004 i Athen, der hun deltok i stafettene, hvor hun tok ett gull.
Muffe
Muffe kan på norsk vise til
Giotbreen
Giotbreen er en isbre som ligger i den østlige delen av fjellmassivet Sør-Rondane i Dronning Maud Land. Den er om lag åtte kilometer lang og strømmer mellom Kampesteinen og Kjelbotnnuten.
Charlie Patton
Charlie Patton, bedre kjent som Charley Patton, (født 1. mai 1891, død 28. april 1934) var en amerikansk bluesmusiker, ofte omtalt som deltabluesens far og en av de aller viktigste musikerne i den amerikanske musikkens historie. Delta Blues knytter an til den blues som utviklet seg i Mississippi Delta-regionen vest i delstaten Mississippi. Hans innflytelse kan spores i så å si alle deltabluesmusikere som fulgte etter ham. Selv stavet han navnet sitt «Charlie», mens det på gravstenen og på flere utgivelser står «Charley». I 1980 ble han valgt inn i Blues Hall of Fame.
Giotbreen
Området ble fotografert fra fly under Operasjon Highjump i 1946–47. Kart over området, basert på de amerikanske flyfotografiene, ble utarbeidet av Norsk Polarinstitutt i 1957. Breen er oppkalt etter hundekjøreren Jacques Giot som deltok på den belgiske antarktisekspedisjonen 1957–58.
Charlie Patton
Patton ble født i Hinds County i Mississippi nær tettstedet Edvards, og bodde mesteparten av livet i Sunflower County i Mississippideltaet. Rundt 1900 flyttet han med familien sin nordover til den legendariske Dockery Plantation. Det var senere der både John Lee Hooker og Howlin' Wolf lærte Pattons musikk å kjenne, og det var og der Robert Johnson begynte å spille gitar. På Dockery fikk den unge Patton opplæring av Henry Sloan, en tidlig deltabluesmusiker. Patton hang på Sloan til han var nitten år gammel og var blitt en dyktig musiker.
Charlie Patton spilte inn totalt 72 låter, inklusive alternative kutt. Han gjorde sine første plateinnspillinger 14. juni 1929, for Paramount. Sine siste innspillinger gjorde Patton for Vocalion 30. januar – 1. februar 1934. Charlie Patton har også deltatt på innspillinger med Bertha Lee og Henry Sims.
Patton døde av en hjertefeil i 1934 og er begravet i Holly Ridge i Mississippi. Kun ett fotografi av Patton finnes, men ektheten er omstridt.
Robert Esmie
Robert Esmie (født 5. juli 1972 på Jamaica) er en kanadisk friidrettsutøver. Han var med på Canadas lag som tok gull på 4 x 100 m stafett under OL 1996 i Atlanta.
I 1995 tok han bronse på 60 m under innendørs-VM i Barcelona. Under OL i Atlanta vant Canada nesten et halvt sekund foran det amerikanske laget.
To år senere erobret Esmie og lagkameratene gullmedaljen under VM 1997 i Athen.
Øyvind Dahl
Øyvind Dahl er navnet til flere personer:
Hans Christian Lind
Hans Christian Lind (1753–1820) var elev av den danske arkitekt Caspar Frederik Harsdorff ved Kunstakademiet i København sent på 1770-tallet. Han ble uteksaminert i 1779, og etablerte seg som murmester og arkitekt. Han kom til Christiania i 1786 hvor han tok borgerskap som murermester, stenhugger og gipsmaker. Han overtok ansvaret for oppføringen av Sandar kirke i Sandefjord etter den avskjedigede hovedentreprenør Horn i 1791. Lind sto dessuten for utformingen av interiørene i denne kirken, som ble innviet i 1792.
Hans Christian Lind var født i Danmark og var gift med Suzanne Elisbeth Stær. Sammen hadde de sønnen Hans Christian. I 1794 bosatte de seg i nedre Tverrgate 2 i Langestrand.
Historie
Hans Christian Lind utførte dessuten noen arbeider i Christiania; en tollbod (1787-90, revet 1895) og Moestues gård i 1787 (Karl Johans gate 14, sterkt ombygget etter bybrannen i 1858). Han var i mange år byggmester i Larvik, der han utformet den lille, oktogonale Langestrand kirke (1815-18, empire).
Statsbegravelse
Statsbegravelse er en begravelse i offentlig regi, vanligvis forbeholdt statssjefen og andre personer av stor nasjonal betydning. Ofte ledsages en statsbegravelse av en offentlig sørgedag eller andre former for æresbevisninger.
Norge
I Norge er statsbegravelser stort sett forbeholdt medlemmer av kongehuset. Andre betydningsfulle personer kan få begravelsen bekostet av staten, men det er da ikke en begravelse i offentlig regi.
Tsjad under OL
Tsjad deltok første gang i olympiske leker under Sommer-OL 1964 i Tokyo. De har siden deltatt i alle påfølgende sommerleker, unntatt Sommer-OL 1976 i Montréal og Sommer-OL 1980 i Moskva, som de boikottet. De har aldri deltatt i vinterlekene. Tsjad har aldri vunnet noen medalje.
EM i maratonsvømming 2016
EM i maratonsvømming 2016 (europamesterskapet i maratonsvømming) ble arrangert i Hoorn i Nederland i 2016.
Rolf Andersen (1920)
Rolf Andersen (født 15. desember 1920, død 24. desember 2016 ) var en norsk offiser og korpsdirigent. Han var musikkløytnant og sjef for Gardemusikken 1961–1970, senere oberstløytnant og musikkinspektør i Forsvaret. Han komponerte flere musikkstykker, blant annet Formaningssignalet som fremføres ved gardeoppstillingene; Hjerkinn skytefelts marsj; Unionsmarsjen og Garnison Porsangmoens Marsj, som er tilegnet musikkinstruktør Ingvald Thomassen, med dens 3. sats som er tydelig inspirert av joik.
Andersen vant Spellemannprisen 1978 i åpen klasse (instrumentalplate) for platen Forsvaret spiller, hvor han ledet et korps sammensatt av Forsvarets stabsmusikkorps, Marinemusikken og Forsvarets distriksmusikkorps Østlandet.
Han var tildelt utmerkelsen ridder av Leopold IIs orden.
Li Ji
Li Ji (født 9. juli 1986) er en kinesisk svømmer.
Hun representerte Kina under Sommer-OL 2004 i Athen, der hun deltok i stafettene, hvor hun tok ett sølv.
Shoe Lane
Shoe Lane er ei gate i City of London. Gata går nord-sør i den vestlige delen av City, fra Fleet Street til grensa mot Camden ved Charterhouse Street.
I nr. 23 lå fra 1900 den britiske storavisa Daily Express, før den i 1933 flytta ned til Fleet Street og i 1989 over på andre sida av Themsen ved Blackfriars Bridge.
Maximilian Kolbe
Maximilian Maria Kolbe (født 8. januar 1894 i Zduńska Wola, Kongress-Polen, død 14. august 1941 i Auschwitz) var en polsk fransiskanerprest som ble martyr da han gikk i døden for en annen medfange i Auschwitz. Han ble helgenkåret i 1982, med festdag på dødsdagen 14. august.
Bakgrunn
Han ble født som Raimund Kolbe i den lille landsbyen Zduńska Wola utenfor Łódź i det russiskokkuperte Kongress-Polen. Hans forfedre kom fra Bøhmen, og navnet Kolbe tyder på en germansk opprinnelse, heller enn en slavisk bakgrunn. Faren skal ha vært etnisk tysk, mens moren var polsk. Under andre verdenskrig medførte dette at han av tyskerne ble tilbudt tysk statsborgerskap under den tyske okkupasjonen, noe han avslo.
Han var den andre av tre sønner av de dypt religiøse foreldrene Julius Kolbe og Maria Dabrowska. Faren arbeidet først som vever hjemme, men fikk økonomiske problemer under det russiske styret. Familien måtte da flytte til Łódź og senere i 1897 til Pabianice, hvor faren ble fabrikkarbeider, og familien levde i fattige kår.
Han skal ha vært noe egenrådig som gutt, men Kolbes liv ble sterkt preget av en opplevelse i 1906, da han i drømme fikk en visjon av jomfru Maria. Han beskrev denne senere som:
"Den natten spurte jeg Guds mor hva det skulle bli av meg. Da kom hun til meg mens hun holdt to kroner, en hvit, den andre rød. Hun spurte meg om jeg var villig til å ta imot noen av disse kronene. Den hvite betydde at jeg skulle holde ut et liv i renhet, og den røde at jeg skulle bli en martyr. Jeg sa at jeg tok imot begge."
Han viet seg deretter til et religiøst liv. Sentralt i hans spiritualitet skulle bli læren om Marias uplettede unnfangelse, som ble bevitnet av den hellige Bernadette Soubirous i Lourdes i 1854.
Virke
I 1907 begynte Kolbe og hans eldre bror Frans på et fransiskansk juniorseminar i Lwów i det daværende østerrikske Galicia drevet av De konventuelle fransiskanere. Han var imidlertid mer interessert i matematikk og naturfagene, særlig fysikk og astronomi, og var fascinert av den moderne teknologien og de fremtidige mulighetene til å reise ut i verdensrommet. Da han i 1910 ble seksten år, kom han til at han ikke hadde noe kall, og vurderte en periode å i stedet bli soldat. Han skulle informere provinsialen om sitt manglende kall, men i forkant av dette møtet ble han oppsøkt av moren, som fortalte at også hans yngste bror Josef ville gå inn i en religiøs orden, og da kunne foreldrene selv også gå i kloster, noe de lenge hadde hatt ønske om. Raimund hadde ikke hjerte til å forpurre disse planene for foreldrene og ba deretter selv om å få gå inn i den fransiskanske ordenen De konventuelle fransiskanere (Ordo Fratrum Minorum Conventualium - OFMConv). I 1910 fikk Kolbe gå inn i novisiatet, hvor han fikk klosternavnet Maximilian. Han hadde i begynnelsen visse skrupler og samvittighetskvaler, men disse forsvart etterhvert. Han avla sine første løfter i 1911, og de evige klosterløftene i 1914, og tok i tillegg navnet Maria. I 1912 ble han av sin orden sendt til Roma og på fransiskanernes internasjonale serafiske kollegium for å videreføre filosofistudier ved det pavelige universitet Gregoriana hvor han i 1915 tok en filosofisk doktorgrad, og deretter teologi ved det pavelige universitetet St. Bonaventura (Collegio Serafico) hvor han tok en teologisk doktorgrad i 1919 eller i 1922 (kildene varierer). Han fattet stadig større interesse for hvordan Kirken, som en verdensomspennende institusjon, fremmet sitt budskap.
I sin tid i Roma ble han vitne til heftige antikatolske demonstrasjoner fra frimurerne side gjennom årlige markeringer, rettet mot pavene Pius X og Benedikt XV. Kolbe organiserte som følge av dette den såkalte Militia Immaculatae (Den uplettede Marias Milits), for å arbeide for omvendelse av syndere og Den katolske kirkes fiender, særlig frimurere, gjennom forbønn til jomfru Maria.
28. april 1918 ble Kolbe ordinert til prest i Sant'Andrea della Valle i Roma. Han feiret sin første messe ved Maria-alteret i Sant'Andrea delle Fratte i Roma.
I juli 1919 vendte han tilbake til det nye, selvstendige Polen, hvor han var aktiv i å fremme feiringen av jomfru Maria. Han sto i sterk opposisjon til den politiske venstresiden, særlig kommunistiske bevegelser. Fra 1919 til 1922 underviste han ved presteseminaret i Kraków. I Roma hadde han pådratt seg tuberkulose, og dette medførte at han i perioder ikke kunne gjennomføre sine undervisningsplikter. Han tilbrakte en periode på et sanatorium i Zakopane i Tatrafjellene, men mistet den ene lungens funksjon.
I januar 1922 etablerte han det månedlige tidsskriftet Rycerz Niepokalanej (Riddere av den uplettede Maria), basert på den franske publikasjonen Le Messager du Coeur de Jesus (Jesu hjertes budbringer). Dette ble først gitt ut i Kraków, men i oktober samme år flyttet han virksomheten til Grodno hvor han var utgiver av religiøs litteratur fram til 1926. I 1924 hadde tidsskriftet et opplag på 12,000 og allerede i 1925 hadde det et opplag på 30,000 eksemplarer. Etter hvert som hans aktiviteter stadig vokste, grunnla han i 1927 det nye klosteret Niepokalanów («Den uplettedes by») for De konventuelle fransiskanere i Teresin, rundt 40 km vest for Warszawa, og dette ble en sentral utgiver for religiøs litteratur og publikasjoner. To år senere ble det også åpnet et juniorseminar på videregående nivå.
Han reiste i årene 1930 til 1936 på misjonsreiser i Asia, og lyktes i 1931 å etablere et tilsvarende kloster som Niepokalanów utenfor Nagasaki i Japan. Dette fikk etterhvert både novisiat og presteseminar, og ga ut en japansk utgave av Riddere av den uplettede Maria (Seibo no Kishi). Dette klosteret er fortsatt sentralt for den katolske kirke i Japan. Kolbe bygget klosteret på en fjellside som, ifølge shintōistisk tro ikke var det beste stedet for å være i harmoni med naturen. Imidlertid, da atombomben ble sluppet over Nagasaki, ble Kolbes kloster reddet fordi den andre fjellsiden tok av trykket fra eksplosjonen. I midten av 1932 forlot han Japan og reiste til Malabar i India, hvor han grunnla et nytt kloster, men dette ble etter en stund stengt da det ikke kunne avsees noen prester til Malabar.
Svak helse tvang Kolbe til å vende tilbake til Polen i 1936. To år senere startet han en radiostasjon i Niepokalanów, Radio Niepokalanów. Han hadde en amatørradio-lisens, med kallesignalet SP3RN. Kolbe var fortsatt svekket av tuberkulose, og til stadighet plaget av migrene og led av en hudsykdom.
Martyrdom
Som følge av det tyske felttoget ble Niepokalanów okkupert av tyskerne den 13. september 1939, og ble liggende innenfor det såkalte Generalguvernementet. Kolbe sto for ikke-voldelig motstand, og rådet sine medbrødre til å forlate stedet og reise til sine hjemsteder for å melde seg som hjelpere hos Røde Kors, men ikke slutte seg til den væpnede motstanden i Armia Krajowa eller til den underjordiske motstandsbevegelsen. Selv ble han igjen i Niepokalanów sammen med 48 av de andre fransiskanerne som insisterte på å bli igjen. Allerede 19. september 1939 ble han arrestert sammen med 35 brødre, en annen prest og en koreansk seminarist. De ble flyttet rundt i flere fangeleirer før de overraskende ble løslatt 8. desember, og vendte deretter tilbake til det utplyndrede Niepokalanów, der de måtte ta imot 3,000 utviste polske flyktninger fra Poznań (som da var blitt en rent tysk by) og 1,500 fordrevne jøder.
Kolbe havnet i nasjonalsosialistenes konsentrasjonsleir Auschwitz i 1941, blant annet for å ha gjemt jøder. Sommeren 1941 lyktes det angivelig en fange å flykte (det viste seg imidlertid senere at vedkommende ikke hadde rømt, men druknet i leirens latrine). Uansett beordret kommandanten at ti andre fanger skulle lide sultedøden som straff.
Vardeåsen (Askim)
Vardeåsen er en ås helt nord i Indre Østfold kommune i Østfold. Med sine 235,5 moh. er den det høyeste punktet i tidligere Askim kommune. På toppen står et utsiktstårn.
Maximilian Kolbe
Martyrdom
En av de ti utvalgte fangene, sersjant Franciszek Gajowniczek, skrek: «Hvorfor skal det gå slik for min kone og mine barn? Nå kommer jeg aldri til å se dem mer.» Kolbe tilbød seg å ta Gajowniczeks plass. Det er ikke kjent akkurat hvordan Kolbe ordla seg, men en versjon som huskes er: «Jeg er en polsk katolsk prest, jeg vil gjerne ta hans plass fordi han har kone og barn». Dette var første og eneste gang i Auschwitz' historie at noen frivillig gikk i døden i en annens sted.
De ti dødsdømte fangene ble plassert i hver sin celle. Kolbe sang salmer for de andre, oppmuntret dem og bad sammen med dem. Da Kolbe ikke døde av behandlingen han fikk, ble han drept to uker senere av en giftinjeksjon med fenol. Det ble hevdet at Kolbe skal ha løftet sin venstre arm og rolig ventet på den dødelige injeksjonen mens han ba en bønn.
Hans levninger ble kremert dagen etter, 15, august, festdagen for jomfru Marias opptagelse i himmelen.
Helligkåring
Gajowniczek overlevde Auschwitz, og som takk fortalte han om Kolbes offer og barmhjertighet i leiren.
Kolbes heltedåd ble kjent også internasjonalt, og aviser viet mye spalteplass om denne mannen som ble kalt «vår tids helgen». Det ble hevdet at syke ble helbredet på hans forbønn. Det ble tatt til orde for at han skulle saligkåres, og de nødvendige forberedelsene begynte allerede den 12. august 1947. Blant miraklene som ble lagt til grunn for saligkåringen var helbredelsen av Angela Testoni som hadde hatt tuberkulose i tarmene og ble helbredet i juli 1948 og helbredelsen av Frans Ranier fra arterieforkalkning i august 1950. Også kritikere av Den katolske kirke har vist aktelse for martyren fra Auschwitz, for eksempel viet Rolf Hochhuth sitt skuespill «Der Stellvertreter» («Stedfortrederen») til ham.
Kolbe ble helgenkåret av pave Johannes Paul II på Petersplassen i 1982. Franciszek Gajowniczek var til stede både ved saligkåringen 17. oktober 1971 og ved helligkåringen 10. oktober 1982.
Janina-Kristin Götz
Janina-Kristin Götz (født 10. januar 1981) er en tysk svømmer.
Hun representerte Tyskland under Sommer-OL 2004 i Athen, der hun deltok i stafettene, hvor hun tok en bronse.
Carl Axel Nordman
Carl Axel Nordman (født 28. januar 1892 i Helsingfors, død 27. februar 1972 i Helsingfors) var en finsk arkeolog, kunsthistoriker, museumsmann, direktør for den historiske avdelingen ved det finske nasjonalmuseet 1930–1936 og statsarkeolog 1936–1959 (etter Juhani Rinne).
Forskergjerning
C.A. Nordman studerte Ålands steinalder, Karelens jernalder og Finlands middelalderkunst. Den mest kjente gruppen blant steinalderens kunstgjenstander er dyrehodegjenstander av stein, som ble behandlet i mange studier av Nordman (og også Julius Ailio og Christian Carpelan).
Svenskhet
Våren 1914 utga Svenske studenters partidelegasjon i Helsingfors en samling essay, ''Svenskt i Finland. Ställning och strävanden''. I innledningen hevdes det at svenskhetsbevegelsen de siste årene befant seg i en ny fase – man henspilte på lantdagsreformens konsekvenser 1906.
Svein Olav Herstad
Svein Olav Herstad (født 7. juli 1969 i Odda) er en norsk jazzmusiker, kjent fra flere innspillinger og egne besetninger.
Herstad er utdannet ved musikkskolen i Haugesund, samt Jazzlinja (NTNU) (1990–93). I studietiden utviklet han sin Svein Olav Herstad trio, som med  variert besetning har gitt flere plater med Herstads egne komposisjoner. Som bosatt i Oslo (1996–2001) var han i Jan Erik Kongshaug kvartett på to utgivelser (1998, 2003). Etter flytting til Haugesund (2001) har han vært engasjert i Sildajazz, samt spilt i Christina Bjordal band.
Grace Lee Whitney
Grace Lee Whitney (født Mary Ann Chase 1. april 1930 i Ann Arbor, død 1. mai 2015 i Coarsegold) var en amerikansk skuespillerinne og sangerinne. Hun er mest kjent for rollen som Janice Rand i sciencefictionserien Star Trek: The Original Series, samt flere påfølgende filmer.
Barndom
Grace Lee Whitney ble født som Mary Ann Chase i Ann Arbor i Michigan. Hun ble senere adoptert av Whitney-familien som ga henne navnet Grace Elaine Whitney. Etter at hun flyttet hjemmefra, tok hun navnet Lee Whitney, og tilslutt ble hun kjent som Grace Lee Whitney. Whitney startet sin underholdningskarriere som sangerinne på WJR radio i Detroit, 14 år gammel. Senere i tenårene flyttet hun til Chicago og begynte å synge på nattklubber for artister som Billie Holiday og Buddy Rich, og hun turnerte sammen med Spike Jones og Fred Waring Bands.
Teater
Whitney debuterte på Broadway i musikalen Top Banana med Phil Silvers og Kaye Ballard der hun spilte rollen som frøken Holland. Etter suksessen med denne, reiste hun til Hollywood der hun spilte samme rolle i filmen med samme navn i 1954. Mens hun var i Los Angeles, fikk Whitney rollen som Lucy Brown i den nasjonale turneen av Tolvskillingsoperaen, og tok over rollen fra Bea Arthur, som hadde spilt rollen på Broadway.
Film og fjernsyn
Hun hadde også roller i filmer som A Public Affair, Billy Wilders film Irma la Douce med Shirley MacLaine og Jack Lemmon. Hun spilte også i The Man from Galveston samme år.
Whitney har gjort mere enn hundre fjernsynsopptredener siden sin debut i Cowboy G-Men in 1953. Hun hadde gjesteroller i flere western-serier som bl.a Kruttrøyk, Bat Masterson, The Rifleman, Wagon Train og Zane Grey Theatre. Hun har også hatt roller i serier som Bewitched og Batman. Hun har videre bl.a hatt roller i Mannix, Death Valley Days, The Big Valley, og The Virginian. Rollene på 1970-tallet var færre, men inkluderer The Bold Ones, Cannon og Par i hjerter. I 1983 hadde hun en mindre rolle i tv-filmen The Kid with the 200 IQ sammen med Gary Coleman og i 1998 spilte hun i en episode av Diagnose: Mord sammen med Walter Koenig, Majel Barrett Roddenberry og Wil Wheaton.
Star Trek
thumb|Whitney i sitt Star Trek-kostyme, 1966 Whitneys desidert mest kjente rolle er som Janice Rand, assistenten til James T. Kirk i Star Trek: The Original Series, som gikk fra 1966 til 1969. Whitney var med i 8 av de 13 første episodene, før hun ble løst fra kontrakten sin. Hun fortalte senere at hun ble forsøkt misbrukt av en av lederne tilknyttet serien, og i et senere intervju sa hun at Leonard Nimoy hadde vært hennes beste kilde til støtte i den tiden. Hun ga flere detaljer i boken The Longest Trek, men uten å navngi personen bak overgrepet. Hun fikk ikke noen grunn for å ha blitt sagt opp fra serien.
Whitney gjentok imidlertid rollen som Janice Rand i fire påfølgende filmer på 1980- og 1990-tallet, Star Trek: The Motion Picture, Star Trek III: The Search for Spock, Star Trek IV: The Voyage Home og Star Trek VI: The Undiscovered Country. Ti år senere returnerte hun ved Star Treks 30-årsjubileum og spilte i en episode av Star Trek: Voyager i 1996, sammen med George Takei.
Sangerinne
På 1960- og 1970-tallet sang Whitney med en rekke orkester og band, blant annet The Keith Williams Orchestra. Senere konsentrerte hun seg om å synge jazz og pop, mens hun var hovedsanger i sitt eget band, Star.
På 1970-tallet skrev hun en rekke Star Trek-relaterte sanger sammen med sin daværende mann, Jack Dale. En singelplate ble sluppet i 1976 med sangene «Disco Trekkin’» og «Star Child». Hun spilte også inn andre sanger, som «Charlie X», «Miri», «Enemy Within», og «USS Enterprise». Mange av disse sangene ble sluppet på 1990-tallet på kassettformat: Light at the End of the Tunnel i 1996 og Yeoman Rand Sings! i 1999.
Bøker
Whitneys selvbiografi har tittelen The Longest Trek: My Tour of the Galaxy og ble sluppet i 1998 (ISBN 1-884956-05-X). Bøken forteller om hennes periode i Star Trek og kampen mot og eventuelle seier over alkoholismen og narkotikamisbruk, spesielt marihuana.
Privatliv
Whitney giftet seg med Jack Dale, og de fikk sønnen Scott Whitney sammen, som også er en skuespiller.
Lillys butikk
Lillys butikk er en norsk fjernsynsserie for barn som ble sendt på NRK fra 1996 til 1998. Serien handlet om hovedpersonen Lilly som drev butikk på Grünerløkka i Oslo. Rollen som Lilly ble spilt av Kari-Ann Grønsund.
Det var i alt elleve forskjellige familier fra Grünerløkka som deltok i tillegg til skuespillerne. Familiene var norske, pakistanske, vietnamesiske og indiske. Serien ble skrevet av Grete Randsborg Jenseg, Widar Aspeli og Ann-Cathrin Ramberg. Sistnevnte var også prosjektleder. Det var i alt fire regissører for serien: Ann-Cathrin Ramberg, Knut Andersen, Bjørn Skjelstad og Mette Steenstrup.
Helge Winther-Larsen hadde fortellerstemmen til resymet på episodene.
Handling
Lilly (Kari Ann Grønsund) kommer tilbake til Norge etter å ha bodd 25 år i USA. Hun ønsker å starte en blomsterbutikk på Grünerløkka hvor hun en gang vokste opp. Men i lokalet hun har sett seg ut, drev engang Hagen (Johannes Eckhoff) butikk. Han blir gretten og lei seg når han oppdager at «dama fra Amerika» har overtatt butikken hans. Da det viser seg at han kjente henne som barn, endrer imidlertid det seg, og de blir gode venner – slik de også hadde vært 25 år tidligere.
Det var jeg som skjøt
Det var jeg som skjøt (svensk: ) er en svart-hvitt svensk dramafilm fra 1942, i regi av Anders Henrikson. Manuset ble skrevet av Dagmar Edqvist. Det bygger på hennes mest kjente roman, Fallet Ingegerd Bremssen, fra 1937. Boken var et innlegg i en pågående voldtektsdebatt og var basert på en virkelig voldtektssak.
Norskfødte Sonja Wigert spiller den kvinnelige hovedrollen som Ingegerd Bremssen.
Filmen ble spilt inn fra 25. november 1941 til 12. februar 1942 i AB Europa Studio i Sundbyberg.
Handling
Når Ingegerd Bremssen en kveld går alene hjemover på en øde skogsvei, blir hun antastet av en mann. Hun prøver å stikke av, men lykkes ikke. Mannen voldtar henne og forsvinner. Ingegerd blir tatt opp av en passerende bil og kjørt til et sinnssykehus hvor hun tas hånd om. Ingegerd har fått et alvorlig sjokk og føler at livet er ødelagt.
Hun er datter av en oberst og godseier og oppfostret i disse kretsene. Ingegerd er i ferd med å gifte seg med løytnant Walter von Baden. Alt er klart for bryllupet. Hun håper på forståelse fra sin forlovede, men føler seg usikker. Hun forteller likevel om alt sammen til ham. Når hun kun møter uforstand fra sin kommende ektemanns side, bryter hun forlovelsen og reiser bort.
Mannen som voldtok Ingegerd kommer enda en gang i hennes vei. Hun gripes av angst og skyter ham i hjel. Ingegerd blir pågrepet og hennes sinnstilstand skal undersøkes. Tilbake på sinnssykehuset møter Ingegerd igjen legen, dr. Arnholm, som allerede første gang interesserte seg for hennes tilfelle. Han kan få klarlagt det psykologiske bildet. Det blir rettergang. Anklagen mot Ingegerd går ut på overlagt drap.
Livet på markene
Livet på markene (italiensk: Vita dei campi) er en novellesamling fra 1880 av den italienske forfatteren Giovanni Verga (1840–1922). Den er kjent både fordi samlingen introduserte den litterære stilretningen verisme, og for novellen «Cavalleria rusticana» som Verga selv omarbeidet til teater i 1884, og som deretter også var grunnlag for operaen med samme navn.
Bakgrunn
Den italienske varianten av naturalismen som Verga og den jevngamle kollegaen Luigi Capuana representerte kalles gjerne for verisme, en kombinasjon av elementære, følelsesladede tema og en tilsynelatende ukultivert og direkte fremstillingsform. Vita dei campi er karakteristisk for verismen, og beskrives som «et vendepunkt i Vergas egen diktning, og retningsgivende for en hel skole, verismen, i italiensk litteratur».
Denne novellesamlingen var Vergas comeback, med et nytt stoff og en ny skrivemåte, etter at han tidligere hadde skrevet romaner i en mer mondén stil.
Innhold
Samlingen inneholdt 8 noveller. «Gjetaren Jeli» og «Rosso Malpelo» regnes som samlingens mest berømte noveller ; men her finnes også «Hunnulven» om kvinnen som fordreier hodet på alle menn i landsbyen, «Tankar om ein stad» (Fantasticheria), «Gramignas elskerinne», «Helgenkrig», «Pentolaccia» og «Landsens riddarskap»; den sistnevnte omarbeidet Verga selv til teater i 1884, og teaterstykket ble deretter også grunnlag for operaen med samme navn: Cavalleria rusticana.
I «Landsens riddarskap» blir Turiddu drept av vognmannen Alfio, fordi Turiddu fremdeles gjør kur til sin ungdomsforelskelse Lola, som nå er gift med Alfio. Drapet skjer verken av hat eller sjalusi, men på grunn av æresfølelsen. Tittelpersonen i «Gjetaren Jeli» (Jeli il pastore) er en enkel hestekar som har levd så lenge med dyrene at sjelslivet er avstumpet. Han har en tid en venn i don Alfonso, en gutt av høyere stand, og fatter etterhvert en naiv «uartikulert, lidenskapelig kjærlighet» til piken Maria, som tolerer ham av medlidenhet. Når han senere på markedet får se Alfonso gjøre kur til Maria, blir han grepet av raseri, og dreper Alfonso ved å skjære halsen over på ham. «Rosso Malpelo», om gutten med samme navn («den røde stygge luggen»), er en gripende skildring hvor «de individuelle tragiske konfliktene i de tidligere novellene har veket plass for de sosiale konfliktene: de usleste i det sicilianske filleproletariatet konfronteres med likegyldigheten hos overklassen» ; da Rossos far dør i gruvene, har ingeniøren knapt tid til å avbryte sitt besøk i teatret for å konstatere dødsfallet. Rosso forsvinner i gruvegangene, forbitret og resignert av uretten.
Verga viderefører sine skildringer av bønder og landarbeidere på Sicilia i den neste novellesamlingen Novelle rusticana (1883) og forsåvidt også i romanen I Malavoglia (1881), som i sitt handlingsmønster kan beskrives som «en harmonisk rekke av sicilianske noveller». Tonefallet i Vergas forfatterskap «er preget av en mandig sørgmodighet, overfor den trette tungsindighet som han oppdager i de enkle sjeler som er knuget under vekten av en religiøs følelse for plikt, ære og arbeid. Når disse menn og kvinner begår en synd, når de gjør opprør mot sin skjebne, så har de likevel alltid en klar erkjennelse av de lovene de har forbrutt seg mot, og i blant en resignasjon.»
Randbreen
Randbreen er en 3 km bred og 5 km² stor isbre helt sør på Spitsbergen, Svalbard, i fjellområdet i sørlige Sørkapp Land. Breen faller nedover mot sørøst fra overgangssonen mellom Sørkappfonna i vest og Vassilievbreen i nord, med sørlig begrensning i det massive fjellet Dumskolten (596 m). Randbreen er en ren innlandsbre uten utløper til hav, men den når nesten ned til Storfjorden i øst hvor den skyver store morene-masser helt ned i havet.
Randbreen har sitt navn etter plasseringen som sørlig randsone for Vassilievbreen og Sørkappfonna.
Pipemuffe
Pipemuffe er et pipeskiftesystem for rifler som muliggjør hurtig bytting av pipe uten bruk av verktøy, og de fleste rifler kan derfor bygges om til et systemvåpen ved å tilpasse flere piper til en muffe som står i glidekassen. Løsningen har eksistert lenge og blitt brukt av forskjellige børsemakere i en årrekke, men har også blitt kjent under navnet «Heen muffe» etter at børsemakeren Tor Heen tok patent på løsningen i 1998.
Intensivsykepleie
Intensivsykepleie blir utført på spesialavdelinger som hjerteovervåkning, nyfødtavdeliger (prematur), medisinske og kirurigske intensivenheter på pasienter som har svikt eller truende svikt i flere organsystemer. Intensivsykepleie blir utført av en sykepleier med spesialisering i intensivsykepleie, en intensivsykepleier. Respirator, cpap, bipap, defibrilator, hemofiltrasjon, ECMO er noe av det medisinsk tekniske utstyret som blir bruk av intensivsykepleiere.
I Norge kreves minimum to års arbeidserfaring som sykepleier for å ta videreutdannelse i intensivsykepleie. Videreutdannelsen er på 1 1/2 år med mulighet for å fortsette for å ta master.
Tirreno–Adriatico 2018
Tirreno–Adriatico 2018 var den 53. utgaven av sykkelrittet Tirreno–Adriatico og ble arrangert fra 7. til 13. mars 2018.
Michał Kwiatkowski vant rittet sammenlagt.
Choley Yeshe Ngodub
Choley Yeshe Ngodub, også kalt Chogley Tulku, født 1851 i Bumthang, død 1917, var den 57. og siste druk desi (konge) av Bhutan og regjerte fra 1903 til 1907. Han var også anerkjent som den femte taleinkarnasjon av Shabdrung Ngawang Namgyal, Bhutans grunnlegger. Han omtales derfor også som Sungtrul Yeshe Ngodub (prinsregent). Yeshe Ngodub ble i 1854 installert på Bhutans «gylne trone» inntil 1869 da det ble oppdaget en sinnsinkarnasjon av Shabdrung som rangerte høyere enn taleinkarnasjonen, og Yeshe overlot den gylne trone til Jigme Chögyal.
Bakgrunn
Bhutans 56. druk desi, Sangye Dorji, døde i 1903 etter å ha regjert i seksten år som en marionett under Ugyen Wangchuck. Ugyen var sønn av den tidligere druk desi Jigme Namgyal (1825–1881) og etter flere militære seire i 1880-årene var det han som reelt styrte Bhutan. Han innsatte Yeshe Ngodup som ny druk desi i 1903. Yeshe hadde tidligere, som prinsregent i 1870-årene, vært underordnet Ugyen Wangchucks far.
Yeshe var godt utdannet i buddhismens religiøse spørsmål og han var også en habil kunstner. Flere av hans verk finnes enda i templene i Paro og Haa.
Druk desi og Je Khenpo
Også etter utnevnelsen av Yeshe til druk desi i 1903 fortsatte Ugyen Wangchuck å dominere Bhutans politikk. Han så behovet for en modernisering av landets styre, og i 1907 avsatte han Yeshe og lot seg velge til konge (den første med tittelen Druk Gyalpu) i et fornyet arvekongedømme.
Yeshe Ngodub forsvant ikke ut i passivitet etter å ha blitt avsatt. Da Paro dzong brant i 1907 sto han i spissen for gjenreisingsarbeidet. I 1915 ble han utnevnt til landets 53. Je Khenpo, den øverste religiøse leder i det buddhistiske Bhutan. Han hadde denne stillingen til han døde i 1917.
Skrillex
Sonny John Moore, kjent som Skrillex, (født 15. januar 1988 i Los Angeles i California) er en electro house- og dubstepartist. Selv om han er mest kjent for sitt aggressive lydbilde, produserer Skrillex i et bredt spekter. Han var tidligere vokalist i post-hardcore-bandet From First To Last.
Sent på høsten 2007 la han ut på sin aller første turné som soloartist. I juni 2008 begynte Skrillex med opptak for sin første EP, som fikk tittelen Bells. Dette arbeidet gjorde han sammen med musikkprodusent Noah Shain. EP-en ble selvutgitt under navnet Sonny. Han kom så med EP-en Gypsyhook i 2009, for digital nedlasting, også denne under navnet Sonny.
Han har per januar 2010 signert en platekontrakt med selskapet Atlantic Records, men han benytter seg også av sitt eget plateselskap OWSLA, som er oppkalt etter en organisasjon i den kjente boken Watership Down. Sent i 2010 kom han ut med EP-en My Name Is Skrillex under navnet Skrillex, også denne for digital nedlasting.
Synargis
Synargis er en slekt av dagsommerfugler som tilhører familien Riodinidae.
StarFlyer
StarFlyer Inc. (株式会社スターフライヤー) er et japansk flyselskap med hovedkontor på av Kitakyushu lufthavn i Kitakyūshū, Fukuoka. Selskapet betegnter seg selv som en «hybrid flyselskap» som har høyere servicenivå enn lavkostselskaper, men at driftskostnadene er lavere enn full-serviceselskaper.
Synargis
Utseende
Middelsstore (vingespenn 35-45 millimeter), forholdsvis slanke sommerfugler. Oversidens grunnfarge er brun, men ofte dominerer store hvite, gule eller oransje felter i midten av vingene. Hannene har vanligvis et stort, snøhvitt felt i midten, hunnene er mer variable i tegningene. Undersiden er blekere, brunhvit til brun med mørke flekker langs ytterkanten av bakvingene.
StarFlyer
Historie
StarFlyer ble grunnlagt som Kobe Airlines (神戸航空) 17. desember 2002, med base på den nye flyplassen i Kobe. Selskapet skiftet navn til StarFlyer i mai 2003, og flyttet til Kitakyushu ved utgangen av 2003. Flyselskapet ble grunnlagt av den tidligere Japan Air-System-teknikeren Takaaki Hori og tidligere All Nippon Airways-sjef Yasushi Muto, som henholdsvis president og konserndirektør. I 2010 annonserte flyselskapet at hovedkvarteret skulle flyttes til Kitakyushu.
StarFlyer hadde sin første flygning fra den nye Kitakyushu Airport 16. mars 2006.
Synargis
Levevis
Larvene er funnet på planter i slektene Dahlbergia (Gesneriaceae), Stigmaphyllon (Malpighiaceae) og Acalypha (Euphorbiaceae). I alle fall noen arter har larver som blir passet på av maur.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika.
StarFlyer
Historie
Selskapet inngikk et operativt samarbeide med All Nippon Airways, slik at de kunne bruke ANAs bookingsystem. Dette ble utvidet til også å gjelde codeshearing i 2007, der StarFlyer ruter mellom Haneda og Kitakyushu (og senere mellom Haneda og Fukuoka) ble også ble markedsført som ANAs ruter. Denne avtalen førte til StarFlyers passasjerbelegg økte fra 59% til over 70%.
EM i maratonsvømming 2018
EM i maratonsvømming 2018 (europamesterskapet i maratonsvømming) ble arrangert i Glasgow i Storbritannia i 2018.
Mesterskapet var en del av EM i svømmesport 2018 som igjen var en del av Europamesterskapet 2018.
Ádám Nagy
Ádám Nagy (født 17. juni 1995) er en ungarsk fotballspiller som spiller for den italienske klubben AC Pisa 1909.
Landslaget
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i fotball 2021.
Han
Han eller HAN kan sikte til:
De europeiske fellesskap
De europeiske fellesskap (EF) var fra 1967 til 1992 navnet på det som senere utviklet seg til dagens EU. Ved fusjonstraktaten i 1965 (i kraft 1967) fikk samarbeidet en felles administrasjon, det som senere skulle bli dagens Europakommisjonen og Det europeiske råd (EUs toppmøte). I 1993 ble De europeiske fellesskap avløst av Den europeiske union (EU).
Foran folkeavstemningen i 1972 var ett av slagordene «Nei til EEC» eller «Fellesmarkedet», mens den annen side gikk inn for «Ja til EF».
Kull- og stålfellesskapet, Romatraktaten
Sammenslåingen dreide seg om det allerede eksisterende Det europeiske kull- og stålfellesskap (EKSF) etablert i 1952, Det europeiske atomenergifellesskap (EURATOM) og Det europeiske økonomiske fellesskap (EEC).
Formålet med samarbeidet var å utvide arbeidet med den europeiske integrasjon. Konkret ble det satt som mål å vedta en tollunion, et felles marked og en valutamessig og økonomisk union. Traktaten ble undertegnet av Belgia, Nederland, Luxembourg, Tyskland, Frankrike og Italia.
Liste over proster, visebiskoper og biskoper på Færøyene
Liste over proster, visebiskoper og biskoper på Færøyene viser de øverste lederne for den lutherske statskirken på Færøyene under vekslende kirkelige inndelinger.
De europeiske fellesskap
Sammenslåing til én kommisjon
Ved Fusjonstraktaten i 1965, i kraft fra 1967, fikk de tre fellesskapene egen administrasjon, ved dannelsen av De europeiske fellesskapenes råd (senere avløst av Det europeiske råd) og De europeiske fellesskapenes kommisjon (senere Europakommisjonen).
Liste over proster, visebiskoper og biskoper på Færøyene
Færøyene hadde et bispesete i Kirkjubøur i katolsk tid. Etter reformasjonen ble kirken på Færøyene en del av den lutherske dansk-norske statskirken, fra 1539 til 1557 som eget bispedømme.
Deretter ble Færøyene et prosti underlagt vekslende bispedømmer: Bergen stift fra 1557 til 1709, Sjællands stift fra 1709 til 1720, Islands stift fra 1720 til 1775, og så Sjællands stift (fra 1922 Københavns stift). Prosten hadde ingen bestemt embedsbolig, men hadde sete på prestegården i det prestegjeldet som han ellers var sogneprest for.
I 1963 fikk prosten på Færøyene status som visebiskop eller stedfortredende biskop under Københavns biskop. I 1990 ble Færøyene utskilt fra København som eget bispedømme (stift) med domkirke i Tórshavn.
De europeiske fellesskap
Sammenslåing til én kommisjon
Traktaten om De europeiske fellesskap ble endret ved Maastricht-traktaten i 1993. Det europeiske kull- og stålfellesskap opphørte i 2002, ved Lisboa-traktaten.
Liste over proster, visebiskoper og biskoper på Færøyene
I 2007 ble den lutherske kirken på Færøyene en egen statskirke, Fólkakirkjan, og ikke lenger en del av den danske Folkekirken. Kirken ledes av biskopen med domprosten i Tórshavn som stedfortreder.
Ingolf Arnarsson
Ingolf Arnarson (norrønt Ingólfr Arnarson), fra den lille bygda Rivedal i Sunnfjord i Sogn og Fjordane, regnes som den første norrøne bosetteren på Island.
Nordmannen Ingolf var ikke den første fra Norden som besøkte og bodde på Island. Landnåmaboka hevder at den første norrøne mann som satte sine bein på Island, var en nordmann fra Agder ved navn Naddodd, men som kun ble på øya en kort tid, og da han dro tilbake til Norge kalte han øya for «Snølandet» (Snæland). En tid etter kom en svenske, Gard Svavarsson, en gang rundt 860 da en storm blåste skipet hans så langt nord at han nådde den østlige kysten av Island.
Ingolf bosatte seg sør for Reykjavík, i henhold til Íslendingabok, i 874. Det markerte begynnelsen på Landnåmstiden som varte til rundt 930, en periode hvor et stort antall norrøne menn og kvinner (også fra Irland) bosatte seg på Island.
I henhold til sagaen kastet Ingolf ættestolpene over bord da han nådde den ubebodde øya, og på det sted hvor de ble skyllet i land av bølgene bestemte han seg for å bo, noe som markerte den første permanente bosetningen på Island.
Geoscaptus
Geoscaptus er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) graveløpere (Scaritinae) i familiegruppen løpebiller.
Utseende
Middelsstore til ganske store (ca. 18-30 millimeter) og kraftige, blankt svarte løpebiller. Hodet er stort og bredt, firkantet, kjevene framstrakte og nesten så lange som hodet. Pronotum er noe bredere enn langt, rundet, innbuktet foran, kraftig innsnevret mot roten slik at det blir en "vepsetalje" mellom pronotum og dekkvingene. Disse er jevnbrede. Beina er nokså korte, ikke påfallende kraftige.
Levevis
Som andre Scaritinae lever disse billene hovedsakelig underjordisk. De graver godt, og lever som rovdyr.
Utbredelse
Artene er utbredt i Australia.
Geiteryggen (Halden)
Geiteryggen er en ås mellom Ørsjøen og Søndre Boksjø sørøst i Halden kommune i Østfold. Den har en høyde på 258,7 meter over havet og er regnet som det høyeste punktet i Halden. Nyere målinger tyder på at Bufarhaugen kan være innpå en meter høyere; dette ventes kontrollmålt av Statens kartverk i 2022.
AB Aerotransport
AB Aerotransport (ABA) var et flyselskap som senere gikk inn i den svenske delen av Scandinavian Airlines.
Oppstarten
ABA ble etablert i 1924 av Carl og Adrian Florman. Den første flyturen var 2. juni 1924 fra Lindarängen i Stockholm til Helsingfors med en Junkers F 13 pontonplan, et fly som kunne ta fire passasjerer. Det hadde registrering S-AAAC som i 1929 ble endret til SE-AAC. Dette flyet kan i dag ses på Tekniska Museet i Stockholm.
Flyet fortsatte å trafikkere strekningen Stockholm-Helsingfors til 1928, for deretter å fly som nattpostfly på ruten Stockholm–Malmö–Amsterdam–London. I 1925 åpnet selskapet en rute til Berlin i samarbeid med Deutsche LuftHansa, nåværende Lufthansa.
ABA ble verdens første operatør med tremotors passasjerfly da ruten til Amsterdam ble innviet 15. mai 1925 med tre svenskproduserte Junkers G 24 kjøpt fra AB Flygindustri.
ABA kjøpte flere fly og i 1931 opererte man med et flertall Junkersmodeller F 33, F 34, G 23 og G 24 av land- og pontonvarianter. På de lengre strekningene brukte man det tremotors flyet Fokker F XII. I 1938 kjøpte de en Junkers Ju 86 Z-7 som fikk navnet «Svalen» og registreringen SE-BAE. Flyet ble kjøpt for å transportere post, men i 1940 ble det rekvirert av Svenska Flygvapnet som noen måneder senere kjøpte det fra ABA. I flyvåpenet fikk den betegnelsen Tp 9. I 1937 ble ABA Europas andre operatør av Douglas DC-3 etter KLM. Med den flytypen fikk man mulighet til å opprette nye langstrekninger, som til Moskva i 1939. Samme år ble merket SWEDISH AIR LINES malt på flyene. Utover tre DC-3 besto flyparken av fem Junkers Ju 52/3m, et Junkers F 13 pontonplan, samt to Fokker F XII.
Andre verdenskrig
Under andre verdenskrig forsøkte ABA å opprettholde hele sitt linjenett, men Moskvalinjen stoppet i juni 1941 og strekningen til Berlin ble stoppet like før Tysklands kapitulasjon. En kurerlinje til London startet i mai 1942. Dessverre ble to DC-3 skutt ned i 1943, men etter forhandlinger med de krigførende partene om fritt leide, ble kurertrafikken gjenopptatt med nattflyvninger, der flyene var merket med SWEDEN med store bokstaver på flykroppen samt nasjonalitetsflagget malt på halen. På tross av dette ble en tredje DC-3 angrepet, men slapp unna med skrekken. Man sluttet da å bruke DC-3, men gjenopptok senere kurerflyvningene med Boeing B-17.
ABA utvider
Mot slutten av andre verdenskrig fortsatte ABA å utvide sitt linjenett i Europa. I takt med at den tyske okkupasjonen av Europa opphørte ble strekninger til Paris, Oslo og Prestwick i Skottland åpnet.
Den 30. juni 1948, etter en statlig utredning, ble det da statseide ABA slått sammen med SILA på 50/50-basis. Det nye selskapet fikk navnet ABA.
Virksomheten overføres til SAS
Den 1. oktober 1950 undertegnet representanter for de ovennevnte selskapene en avtale hvor de overlot til SAS å for egen regning drive flyvirksomhet. ABA sto etter dette som eierselskap for 3/7 av SAS fram til 1996. ABA, som i sin tur var eid av SILA, ble dette året slått sammen og endret navn til SAS Sverige AB.
Isa ibn Salman al-Khalifa av Bahrain
Isa ibn Salman Al Khalifah (født 3. juni 1933 i Jasra, Bahrain, død 6. mars 1999), (arabisk: عيسى بن سلمان آل خليفة‎) var konge av Bahrain fra 1960 frem til sin død. Han tok over etter sin far, Salman ibn Hamad Al Khalifa, da denne døde. Under Salam Al Khalifahs styre ble Bahrain selvstendig fra Storbritannia.
Fuglevinger
Fuglevinger er en gruppe av svalestjertene, fra de tre slektene Trogonoptera, Troides og Ornithoptera. Fuglevingene har fått sitt navn fordi framvingene er store og trekantet, noe som gjør at de ligner fugler når de flyr.
Flere steder i Sørøstasia er sommerfuglsafari en turistattraksjon og synet av fuglevinger regnes som et høydepunkt på turen.
Fuglevinger har økonomisk betydning. Særlig på Ny-Guinea og Papua Ny-Guinea finnes sommerfugl-farmer som driver oppdrett av fuglevinger. Disse selges levende som pupper, eller som døde, fullt utviklede sommerfugler, montert (oppspent) for salg som souvenirer eller til samlere.
Utseende
Framvingene er trekantet, litt spisse og større enn bakvingene. Vingene hos mange arter har en eller flere flekker på vingene. Fargene er ofte mørke, men noen har sterke lyse farger. Bakvingene hos noen har den ene åren i bakvingen forlenget, slik at den danner en stjert.
Kroppen har et ytre skjelett (hudplater) som holder de bløte indre organer på plass. Det ytre hudskjelettet er bygd opp for det meste av kitin. Bakkroppens indre organer består av fordøyelsesorganer, forplantningsorganer og åndedrett. Åndedrettet hos sommerfugler foregår ikke ved lunger, men ved at luft hentes inn og ut av kroppen gjennom små hull i hudskjelettet (spirakler). I kroppen er det et svært finmasket system av trakéer som leder oksygenet til kroppens vitale deler. En blodvæske som sirkulerer i kroppen, pumpes rundt av et avlangt rørformet hjerte. Brystpartiet består for det meste av vingenes muskulatur. Sanseorganer, for syn, smak og lukt er stort sett plassert i hodet. Nervesystemet består av en bukmarg med to nervestrenger og én nerveknute (ganglion) i hvert kroppssegment. Den første nerveknuten, som ligger foran munnåpningen, er spesielt stor og omtales som hjerne.
Larvens hode består av en hard hodekapsel med noen punktøyne. Under øynene er det noen små antenner larven bruker til å finne riktig føde. Larvens bakkropp består nesten bare av fordøyelsessystemet. Dette er ganske kort og mye av maten larven spiser passerer før all næringen er tatt opp. Avføringen kommer ut som små kuler helt bakerst på kroppen. Larvene ånder gjennom åpninger i hudskjelettet (spirakler), langs kroppens sider.