cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Elizabeth av York
Niese av kongen
I 1483 forlot Elizabeth av York og hennes søstre Westminster Abbey og vendte tilbake til hoffet etter at Elizabeth Woodville var blitt forsont med Rikard III. Det gikk rykter om at Rikard III hadde til hensikt å gifte seg med sin niese Elizabeth av York ettersom hans hustru Anne Neville, og de hadde ingen barn som hadde overlevd. En samtidskilde, Croylandkrøniken, hevdet at Rikard III ble tvunget til benekte dette usmakelige ryktet. Det er ingen avgjørende bevis for noe forhold mellom Elizabeth og hennes onkel, men oldtidsgranskeren og skribenten George Buck (1560-1622) hevdet å ha avdekket et brev fra Elizabeth som indikerte at hun var involvert og villig, skjønt et slikt brev har aldri blitt lagt fram. Kort tid etter at Anne Neville døde, sendte Rikard III sin niese av sted fra hoffet og til lukket forvaring i festningen i Sheriff Hutton. Isteden begynte han forhandlinger med kong Johan II av Portugal for å kunne gifte seg med hans søster, Joanna, prinsesse av Portugal, og samtidig få giftet bort Elizabeth med deres fetter, Manuel, den framtidige konge av Portugal.
Den 7. august 1485 gikk Henrik Tudor og hans hær i land i Wales og begynte å marsjere mot England. Den 22. august 1485 møttes Henrik Tudor og Rikard III i slaget ved Bosworth Field. Rikard III hadde den største hæren, men ble forrådt av en av sine mektige undersåtter, William Stanley, bror av Thomas Stanley, 1. jarl av Derby, og ble drept i slaget. Han var den siste engelske konge som ble drept i krig. Henrik tok den engelske kronen som Henrik VII i retten av å ha erobret.
Hustru av kongen
Som den eldste datteren av Edvard IV med ingen overlevende brødre hadde Elizabeth av York et sterkt krav på tronen i egen rett, men hun tok ikke tronen som dronningregent. En slik presesens var for tidlig for England for ytterligere 67 år da hennes barnebarn, Maria I, kom på tronen. Selv han innledningsvis var motvillig til å holde sitt løfte han høytidelig avga i Rennes, men han innså at det var mange gode grunner for å gifte seg med Elizabeth: hun kom fra en meget fruktbar familie (hennes bestemor Jacquetta av Luxembourg fikk fjorten barn og hennes mor Elizabeth Woodville fikk tolv barn), men enda viktigere var den politiske betydningen i å forsone York og Lancester i en ekteskapsforening, således stabilisere sitt styre og skape fred, og samtidig svekke tronkravene til andre overlevende medlemmer av huset York. Men selv om hun forsterket hans krav på tronen, styrte han i egen rett ved erobring og ikke ved ekteskap med arvingen av York. Det var ingen form for maktdeling, og lot seg krone den 30. oktober 1485 før bryllupet.
Til tross for at ekteskapet var et resultat av en politisk arrangement, viste det seg å være vellykket og begge parter synes å vokst inn i det og elsket hverandre. Elizabeth av York utøvde liten politisk makt og innflytelse som dronning, blant annet grunnet hennes sterke og dominerende svigermor, lady Margaret Beaufort. Hun ble rost for å være vennlig og sjenerøs mot sine slektninger, tjenere og velgjørere. Om hun ikke deltok ved offentlige sammenkomster, levde hun et stille liv ganske langt fra politikken sammen med tre av sine barn ved Eltham Palace. Elizabeth av York likte musikk og dans, foruten å spille med terninger. Hun holdt også hunder av typen greyhound (tidligere kalt for engelsk mynde).
Den 14. november 1501 ble hennes 15 år gamle sønn Arthur gift med Katarina av Aragón, datter av kong Ferdinand II av Aragón og dronning Isabella I av Castilla. Paret ble sendt til Ludlow Castle, den tradisjonelle residensen til prinsen av Wales. Lykken varte ikke lenge da Arthur døde allerede i april 1502. Nyheten av Arthurs død fikk Henrik VII til å bryte sammen i sorg, like mye i frykt for sitt dynasti som i sorg over sin sønn. Elizabeth trøstet ham og sa at han selv var den eneste sønnen til sin mor, men hadde overlevd til å bli konge, og at Gud hadde latt ham beholde en sønn og to døtre, og de var begge unge nok til å få flere barn.
Elizabeth av York ble gravid enda en gang og tilbrakte sin nedkomst i Tower of London. Den 2. februar 1503 fødte hun datteren Katherine, men barnet levde bare noen dager. Rystet av infeksjon post partum døde hun den 1. februar, hennes fødselsdag. Hun ble 37 år gammel. Hennes ektemann og barn synes å sørget tungt over hennes død. I henhold til en redegjørelse skal Henrik VII «i all stillhet ha trukket seg tilbake til ensomt sted og ville ikke at noen skulle kom til ham.» Dette er bemerkelsesverdig da han kort tid etter Elizabeths død viste nedtegnelser at han selv ble meget syk og ville ikke la noen, unntatt moren Margaret Beaufort, kom nær seg. At Henrik Tudor viste sin følelser, ikke minst alle tegn på svakhet, var meget uvanlig og alarmerende for hoffet.
I 2012 ble Vaux Passional, et illuminert manuskript som en gang var eid av Henrik VII, gjenoppdaget i Nasjonalbiblioteket i Wales. Det framstiller og avbilder på levende vis tiden etter Elizabeths død. Henrik VII er vist mens han mottar boken som inneholder manuskriptet. Han er kledd i sørgeklær med et sorgfullt uttrykk i ansiktet. I bakgrunnen bak deres far er den avdøde dronningens døtre, Maria og Margaret, i svarte slør. Den 11 år gamle Henrik, den senere kong Henrik VIII vist mens han gråter i sengetøyet til sin mors tomme seng, identifisert med sitt røde hår.
Henrik VII vurderte å gifte seg på nytt for å fornye alliansen med Spania. Blant de kvinnene som ble vurdert var Joanna, enkedronning av Napoli (niese av Ferdinand II av Aragón); Johanna av Castilla (datter av Ferdinand II og Isabella); og Margarete, enkehertuginne av Savoie (svigerinne av Johanna av Castilla), men han døde som enkemann i 1509.
Hvert år på Elizabeths dødsdag bestemte han at en messe med rekviem ble sunget, at kirkeklokker ble ringet og at hundre lys ble tent i hennes ære. Slike minneseremonier ble også beordret av andre monarker for deres ektefeller, eksempelvis av Rikard II for sin dronning Anna av Böhmen, og av Edvard I for sin dronning, Eleonore av Castilla.
Tower of London ble oppgitt som kongelig residens, bevitnet ved mangelen av nedtegnelser for at den ble benyttet av den kongelige familie eller av Henrik Tudor etter 1503. Alle framtidige fødsler i styret til Elizabeths sønn, Henrik VIII, foregikk på andre palasser.
Henrik VIIs omdømme som gjerrig ble verre etter hustruens død, dokumentert ved skatteopptegnelser, skjønt en direkte forbindelse mellom hans gjerrighet og hennes død er ikke støttet av bevis. Opprør mot skattene i Yorkshire i 1489 og i Cornwall i 1497 antyder det. Det er mulig at dette omdømmet for gjerrighet var også knyttet til mangelen på veldedighetsarbeid etter at dronningen døde, men han brukte også store midler på personlige utgifter, antagelig mer enn noen annen Tudor-monark, og det er beregnet at for de første to årene av hans styre benyttet han tilsvarende av 3 millioner pund på klær.
Han ble gravlagt sammen med Elizabeth av York under deres gravskulpturer i hans kapell. Hennes grav ble åpnet på 1800-tallet. Det ble da oppdaget at bekledningen i tre på hennes kiste av bly var blitt fjernet for skaffe plass til gravleggingen av hennes tipp-oldebarn Jakob I.
Barn
Elizabeth og Henrik VII fikk åtte barn:
Ettermæle
Kongen teller sine penger mens dronningen sitter i sin private stue og spiser brød med honning. Opphavet til sangen er usikker, men en vag henvisning hos William Shakespeare kan tyde på at den er fra før 1600-tallet.
Symbolet på Tudor-dynastiet er Tudor-rosen, som ble et kongelig symbol ved Elizabeths bryllup med Henrik VII i 1486. Hennes Yorks hvite rose er vanligvis sidestilt med ektemannens Lancasters røde rose. Den er i dag (uten krone) fortsatt Englands blomsteremblem.
Elizabeth av York var kjent for sin skjønnhet. Hun hadde arvet sine foreldres blonde hår og lyse hudfarge. Alle senere Tudor-monarker arvet hennes gylne hår med mye eller mindre rødskinn, og det ble synonymt med dynastiet.
Tweed (Skottland)
Tweed (skotsk-gælisk: Abhainn Thuaidh, skotsk: Watter o Tweid) er en elv som renner gjennom regionen Scottish Borders i Skottland. Den er omkring 156 km lang, og starter i Tweedsmuir, nærmere bestemt ved Tweeds Well. Over en strekning på 27 km ved Berwick-upon-Tweed markerer den grensen til England, og et kort stykke på denne strekningen renner den i Northumberland i England.
Stedsnavnet for Tweed har ikke blitt forklart, og det er kanskje av før-keltisk opprinnelse.
Abraham Afewerki
Abraham Afewerki (født 21. mars 1966, død 17. juni 2006) var en eritreisk musiker. Han døde i 2006 da han druknet i Rødehavet, mens han filmet sin neste musikkvideo.
Biografi
Abraham ble født i Asmara, Eritrea. I en tidlig alder ble Abraham fascinert på musikkinstrumenter og etter at han fylte ni år hadde lært å spille et musikkinstrument uavhengig. På grunn av den krigen i Eritrea flyktet Abraham, med sin familie, til Sudan. Etter en stund flyktet de til Italia hvor han forfulgte sin drøm til å bli en profesjonell musiker. Mens han studerte i Roma, fortsatte Abraham å utvide sine musikalske ferdigheter ved å jobbe med internasjonalt kjente musikalske kjendiser i live opptredener, samt plateinnspillinger. Abrahams første CD, Kozli Gaba, ble utgitt i 1991, som ble produsert og distribuert av Virgin Records i Europa. Albumet var det første av en eritreisk artist som ble produsert av et internasjonalt plateselskap og gjort tilgjengelig for det globale publikum. Abrahams musikk, var selvfølgelig dekket av en rekke internasjonale medier. I de følgende 15 årene gå Abraham ut to album som ytterligere økte hans popularitet blant eritreere. Hans sanger ble populær på grunn av at tekstene hans uttrykte sterke og poetiske bilder av Eritreas kultur. Hans sosialt bevisste ord var stemningsfull og hans fans beskrev ofte musikken hans som inspirerende. I sin nyeste CD, Semai ("Himmel" på tigrinja), samarbeidet Abraham med flere eritreiske musikere, hvor resultatet var en utsøkt lyd. Abraham fortsatte å blande hans musikk med jazz, R&B og reggae rytmer, samtidig som han opprettholde musikkens originalitet og autentisitet.
Album
Han ga følgende albumene i Eritrea:
OnRelay
OnRelay er et firma grunnlagt i 2000 av blant andre Ivar Plahte og Marie Wold.
Carlos Gomes
Carlos Gomes er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
OnRelay
Selskapet utvikler og selger produkter og tjenester innen VoIP (Voice over Internet Protocol). Det mest kjente produktet er MBX som er en sømløs kobling mellom PBX/PABX og mobiltelefon som medfører store økonomiske besparelser (typisk rundt 40%) for mobilutgifter gjennom intelligente løsninger.
Selskapet har hatt hovedkvarter utenfor London i England men har flyttet hovedkontoret til San Francisco, USA. Selskapet har også kontor i Oslo i Norge.
Utviklingsstaben har en stor del av norske medarbeidere, og har delvis bakgrunn fra Ivar Plahte's banebrytende arbeid innen Telenor Nextel hvor flere av verdens første kommersielle VoIP-tjenester ble lansert av Plahtes «telekom over IP»-enhet.
Selskapet samarbeider blant annet med Nokia, Cisco, IBM, Avaya, Siemens AG og andre med utvikling og salg av selskapets produkter.
Ramsøyfjorden
Ramsøyfjorden er havområdet som ligger mellom Smøla i Møre og Romsdal og Hitra i Trøndelag. Fjorden starter i Trondheimsleia, og slutter ute i Norskehavet, omtrent der Frøyfjorden starter, nordvest for Hitra.
Fjellflomdøgnflue
Fjellflomdøgnflue (Parameletus chelifer) er en døgnflue som tilhører familiegruppen fliksidedøgnfluer eller svømmedøgnfluer. Gruppens ulike norske navn har oppstått på grunn av ulike norske dialekter og fra litteraturen.
Utbredelse
Fjellflomdøgnflue finnes på den nordlige halvkule, helt nord i Europa, i Asia og Nord-Amerika. Finnes i fjellet og i det nordlige Norge.
Voksne (imago)
Kroppen er 8-13 millimeter lang, oftest brunlige eller gråbrune på farge. Lengst bak på bakkroppen er det to haletråder (cerci). Vingene er trekantet og holdes rett opp og ut fra kroppen i hvile. De er klare, uten flekker, med markerte, mørke årer. Fra den bakerste lengdeåren i forvingen går det flere, korte, bølgete tverr-årer til bakkanten. Bakvingene er godt utviklet og ganske store, de mangler en utvidelse ved basen. Beina er slanke, frambeina er lange og tynne. Bakfoten (tarsen) er lengre enn leggen (tibia). Hannen har store litt utstående fasettøyne.
Nymfer/larver
Nymfene er mellom 8-13 millimeter lang, vanligvis gulbrun på farge. De har noen svake eller mørkere flekker midt på oversiden av bakkroppsleddene fem til sju, men aldri mørke tverrbånd. Bakhjørnet av det niende bakkroppsleddet er dratt ut bakover til minst halvparten av lengden til det tiende leddet. Lengst bak på bakkroppen er det tre haletråder (cerci), som er kortere enn bakkroppen. Langs bakkroppssidene har de seks par enkle (ikke doble) bladformede trakégjeller med tydelige, mørke trakéer. Trakéårene har ytterst rett mange små forgreininger. Hodet er ganske bredt og har runde fasettøyne.
Levevis
Fjellflomdøgnflue finnes i og ved ferskvann, i innsjøer eller rolige partier i elva. Den finnes helst der vannet er ganske rent. Den lever mesteparten av sitt liv som larver eller nymfer. Eggene slippes av hunnen ned på vannoverflaten. De synker straks til bunnen. Nymfene lever nedgravd i bunnmaterialet, i mudder og sand på bunnen. De spiser små partikler av organisk materiale, som alger, planterester eller råtnende planter. Men også av andre mindre dyr. I Norge har den vanligvis et nymfestadium på 2 år.
Fjellflomdøgnflue tilhører gruppen insekter med ufullstendig forvandling, som betyr at den ikke har et puppestadium mellom nymfestadiet og «Fluestadiet» (imago). Døgnfluenes livssyklus er enestående i dyreriket på grunn et mellomstadie kalt subimago som ingen andre kjente insektsgrupper gjennomgår. Fluefiskere kaller dette stadiet for dun (engelsk). Ved klekking vil subimagostadiet flyte opp til overflaten, hvorpå døgnfluen svømmer inn til land. Der kryper den opp i vegetasjonen før imago klekkes.
De voksne kan ikke ta til seg føde eller fuktighet som voksne individer. Hanner lever sjeldent mer enn ett døgn.
Grunnkretser i Holmestrand kommune
Grunnkretser i Holmestrand kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Holmestrand kommune, Vestfold, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Tidevann
[[Fil: Pływy morskie.svg|thumb|Skjematisk tegning av tidevann:
A: Solen, månen og jorden ligger på linje (spring).
1: Solen.
2: Jorden.
3: Månen.
4: Solens tiltrekningskraft.
5: Månens tiltrekningskraft.
Tegnet av: MesserWoland .]]
Tidevann er en periodisk variasjon i vannstanden i havet som skyldes tidekrefter skapt av månen og solen.
Bakgrunn
Tidevannet skyldes at månen og solen med sine tyngdekrefter trekker vannet i havet mot seg med ulik styrke på forskjellige steder på jordoverflaten. Vanligvis er månen viktigst for tidevannet. Solen bidrar også, men dens virkning er omtrent av månens fordi solen er så mye lenger unna
Solen og månen setter opp hver sin bølge. Virkningen fra solen kommer til som en modifikasjon av månebølgen. Ved nymåne og fullmåne vil bølgene komme i fase og forsterke hverandre (spring), dermed springflo og springfjære. Dette skjer når solen, månen og jorden ligger på linje. Ved halvmåne er det mindre forskjell mellom flo og fjære (nipp) fordi det er 90 grader mellom solen-jordens akse og månen-jordens akse, dermed nippflo og nippfjære.
Sytten Tretti
Sytten Tretti er et norsk radiosendt debatt- og aktualitetsprogram som gikk på P4 fra 1993 til 2013. Sytten tretti ble sendt alle hverdager fra klokka 17.30 til 18. Programmets hovedinnslag var dagsaktuelle debatter med sentrale norske politikere og samfunnsaktører. Programmet hadde også rom for analyse og kommentarer, rapportering fra begivenheter i inn- og utland samt «sterke historier».
I 2010 ble programmet tildelt Prix Radio for årets intervju (Partilederutspørring av Siv Jensen).
Tidevann
Bakgrunn
Tidevannsbølger er lange bølger på opptil tusen kilometer. De oppstår ute på de store havområdene og forplanter seg inn til kontinentene der de forårsaker høyvann og lavvann. Bølgene kan endre retning og form på grunn av landmasser og bunnformasjoner. Ved kystene blir de særlig synlige ved smale sund eller grunne elvemunninger. Saltstraumen mellom Saltfjorden og Skjerstadfjorden har verdens raskeste tidevannsstrøm: opptil 20 knop (37 km/time). Noen steder kan det komme tide­vanns­bølger fra to eller flere retninger. Dette er blant annet tilfelle i Skagerrak, hvor bølgen gjennom Den engelske kanal og bølgen som går nord om Skottland er nesten i motfase. Derfor er tidevannsforskjellene langs Sørlandet og i Oslofjorden så små sammenlignet med resten av landet.
Sytten Tretti
Programmet var inspirert av NRKs Dagsnytt 18.
Tidevann
Bakgrunn
Hvert år publiserer Statens kartverk «Tidevannstabeller for den norske kyst med Svalbard, samt Dover, England». Langs kysten av Norge er det minst gjennomsnittlig tidevannsforskjell i Oslo, Mandal og Stavanger. Største forskjell er det fra Trondheim til Vardø med nær 2 meter gjennomsnittlig forskjell og største forskjell på over 4 meter.
Galileo Galilei mente tidevannet var en skvalpende bevegelse forårsaket av jordklodens ferd gjennom verdensrommet. At månen hadde innvirkning på tidevannet – som den jo faktisk har – ble betraktet som astrologisk overtro.
Sytten Tretti
Programledere
I tillegg har følgende være programledere i perioder:
Schweizerischer Fussballverband
SFV arrangerer blant annet Axpo Super League (landets øverste divisjon), og Schweizer Cup (det nasjonale cupmesterskapet). Nåværende fotballpresident er Ralph Zloczower.
Casca
Casca er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
Skogviftefly
Skogviftefly (Zanclognatha lunalis) er en sommerfugl som tilhører vifteflyene.. Den er funnet spredt nord til Sogn og Fjordane i Norge.
Utseende
Et middelsstort (vingespenn 26 – 31 mm), lyst brunlig nattfly. Arten er litt kraftigere bygd enn andre norske viftefly men likevel temmelig spinkel. Labialpalpene er litt lengre enn resten av hodet og stikker fram som et nebb. Hannen har en kuleformet utvidelse ca. 1/3 ut på antennen og en stor vifte av lange hår på frambeinet. Vingene er lyst brungrå, forvingen har tre brune tverrlinjer og en oval, brun flekk litt foran midten. De to innerste tverrlinjene er omtrent parallelle, sterkt krummet i den framre delen, og avgrenser et bredt midtfelt. Den ytterste tverrlinjen er bredere og nesten rett. Arten ligner på gråbrunt viftefly (Zanclognatha tarsipennalis), men har mørkere vinger og et mer tydelig midtmerke i forvingen. Bakvingen er grågul med to brune, ofte utydelige, tverrbånd.
Levevis
Den forekommer i åpen løv- og blandingsskog. Larvene lever på visne blader av ulike trær og urter. De voksne sommerfuglene flyr om natten i juli – august.
Utbredelse
Arten er utbredt i Nord- og Mellom-Europa, videre østover til Korea og Japan. I Norge er den lokal og sjelden i den sørligste landsdelen fra Østfold til Rogaland, dessuten er den funnet i Lærdal i Sogn.
Ali ibn Abi Talib
Ali ibn Abi Talib (arabisk: علي بن أبي طالب persisk: علی پسر ابو طالب) (født ca 600 i Mekka, død 28. januar 661 i Kufa), også kalt Imam Ali og Amir al-muminin («lederen av de troende»), er en tidlig islamsk leder. Han betraktes av sunnimuslimene som Rashidun-kalifatets fjerde statssjef (eller kalif) og av sjiamuslimene som den første imam.
Liv og virke
Ifølge de fleste overleveringer ble Ali født inne i Kaba i Mekka, senere islams helligste sted. Hans far var Abu Talib ibn Abd al-Muttalib og hans mor var Fatima bint Asad. Ali ble tatt hånd om av profeten Muhammed, som selv vokste opp i Abu Talib ibn Abd al-Muttalibs hjem - profetens farbror (onkel).
Alis posisjon i islam
Ali har en sentral rolle innenfor islam som kom til uttrykk både under profeten Muhammeds tid og etter hans død. Han var en av de første som trodde på profeten Muhammeds budskap og støttet han. Da profeten måtte flykte fra Mekka til Medina fordi Mekkas folk ville drepe profeten, oppholdt Ali seg i Muhammeds hus og sov i hans seng for å lure gruppen som kom for å drepe profeten om at han fortsatt var i huset. Da gruppen angrep, ble de overrasket av å finne Ali i huset, og i mellomtiden hadde profeten fått tid til å rømme.
Alis gavmildhet og medfølelse for andre var eksemplarisk. Det blir blant annet berettet at han en gang ga almisse mens han ba. Ali var i bønn når en fattig man kom inn i moskeen, så Ali ga tegn til mannen at han kan ta ringen han hadde på sin finger. Denne hendelsen er også vist til i Koranen i verset 5:56 som sier "Deres waliyy [mester] er ene og alene Allah og Hans Sendebud og de troende, de som holder bønn (regelmessig) og gir zakât [almisse] mens de bøyer seg (i bønn)."
Dette verset blir brukt av sjiamuslimer til å argumentere for at Ali var Guds utvalgte leder av muslimene etter profeten da verset sier at de troendes waliyy [mester] er Allah, hans profet og de(n) som ga almisse mens de var i bønn - hvor sistnevnte er Ali. I en annen beretning kalt hadith al-Ghadir skal profeten Muhammed ha sagt: "Den jeg er mawla [mester] for, er Ali hans mawla [mester]." Dette skal profeten ha sagt i et sted kalt Ghadir-i Khum (derav navnet til beretningen) hvor profeten talte til flere tusen muslimer da de var på vei hjem etter å ha fullført pilegrimsreisen, den siste pilegrimsreisen profeten gjennomførte før han noen måneder senere døde.
Profeten Muhammed skal også i flere anledninger ha sagt til Ali: "Du har en posisjon i forhold til meg som Haron (Aron) hadde til Moses, bortsett fra at det er ingen profet etter meg." Haron og Moses var begge profeter, i følge islam (samt jødiske og kristne tradisjoner), og Haron fungerte som en stedfortreder for Moses i hans fravær. Sjiamuslimer tror at denne beretningen beviser at profeten sa at Ali er hans stedfortreder som hadde ansvar for å lede og veilede mennesker i profetens fravær, uten at dette skulle bety at Ali var en profet - han blir kalt en imam i sjia-islam for å vise til hans rolle som leder som fulgte budskapet som profeten Muhammed kom med. Disse beretningene eksisterer også i sunnimuslimske hadith-bøker, inkludert de to Sahih-bøkene, men blir gitt en annen betydning. Alle muslimer er uansett enige i Alis høye posisjon i islam som blant annet disse beretningene viser.
Alis lederskap og skillet mellom sunni- og sjia-islam
Delingen av islam i sunni og sjia er en konsekvens av uenigheter om hvem som skulle lede den muslimske nasjonen etter profeten Muhammeds død. En gruppe som ble kalt Shī'at Ali'  («Alis parti») mente at profeten Muhammed gjennom flere hendelser og beretninger før sin død hadde valgt Ali som sin stedfortreder og den som skulle lede i profetens fravær. Ali ble ikke den første kalif da majoriteten mente at det var opp til den muslimske nasjonen å velge etterfølgeren til profeten. Tre ledere styrte etter tur før muslimene ba Ali om å lede som den fjerde kalif etter profetens død.
Under Alis lederskap som kalif skrev han blant annet et viktig og historisk brev til en av hans guvernører, Malik al-Ashtar som var sendt som guvernør til Egypt, hvor Ali definerer viktige prinsipper i å lede. Han legger til grunn at en leder må behandle alle mennesker med respekt uavhengig av deres religion, som er spesielt viktig i multireligiøse samfunn som Egypt var da (og i dag). Ali skrev: "Mennesker er av to typer: enten dine brødre i religionen eller likeverdige i skapelsen." Ali oppfordret også om å behandle mennesker basert på deres handlinger og hva de yter, og ikke ut fra deres stillinger eller posisjoner. "Den høye stillingen til en mann bør ikke føre til at du behandler hans små handlinger som store, og den lave stillingen til en mann bør ikke føre til at du behandler hans store handlinger som små," skrev Ali i brevet. Han advarte også om å være partisk og favorisere folk basert på deres relasjon til deg som leder, fordi slik atferd vil være urettferdig. Boken Den åndfulle vei (Nahj al-balagha) er en samling av Alis taler, brev og visdomsord, samlet av al-Sharif al-Radi, og først utgitt i år 1010. Alis brev til Malik al-Ashtar er brev nummer 53 i boken.
Ifølge islamsk tradisjon står profeten Muhammed og imam Ali sammen ved elven Al-Kawthar i paradiset. Profeten skal fylle vannbeholderen og gi den videre til imam Ali, siden det er Ali som gir vannet til Paradisets folk. Ingen slipper inn i paradiset uten å passere og få vann fra Al-Kawthar-elven.
Liste over ordførere i Vang (Valdres)
Liste over ordførere i Vang i Valdres i Innlandet fra 1945.
Den skotske kirke
Den skotske kirke (engelsk: Church of Scotland, forkortes CofS; skotsk: The Scots Kirk; skotsk-gælisk: Eaglais na h-Alba; kjent uformelt som the Kirk) er Skottlands nasjonalkirke. Som en protestantisk og presbyteriansk kirke har den en langvarig beslutning om å respektere «meningsfrihet i saker som ikke angår troens substans». Det innebærer at den er relativ tolerant for et mangfold av teologiske posisjoner, inkludert de som vil karakterisere seg selv som konservative og liberale i deres lære, etikk og tolkning av Bibelen.
Kirken sporer sine røtter tilbake til innføringen av kristendommen i Skottland, men dens identitet ble først og fremst formet under reformasjonen i Skottland i 1560. Per desember 2018 har kirken et medlemskap på 325 695 tronede, hvilket er kun 6,0 prosent av befolkningen. Dog, i henhold til Skotske årlige husholdsundersøkelse av 2014 er antallet betydelig høyere, 27,8 prosent av den skotske befolkningen, eller 1,5 millioner tilhengere som hevder å ha en form for identitet til kirken.
Posisjon i samfunnet
Den skotske kirke har pr. 2018 omkring 727 aktive prester og andre forkynnere og 1353 menigheter. De omkring 325 695 medlemmene utgjør omkring 6% av befolkningen. En større andel av skottene føler en tilknytning til kirken, noe som vises av at hele 42% under folketellingen i 2001 oppgav at de hadde tilhørighet til kirken. Church of Scotland Guild, som historisk er kirkens kvinnebevegelse, er den største ideelle organisasjonen i Skottland.
Kirken er en nasjonalkirke, men er i motsetning til f.eks. Den engelske kirke ikke en statskirke. Kirkens lover, som er anerkjent av staten gjennom lovvedtak i Skottlands parlament, erklærer at kirken er helt uavhengig av staten i åndelige affærer. I britisk talemåte sies den derfor å være both established and free – både tilknyttet staten og selvstendig.
Den britiske monarken er, når hun befinner seg i Skottland, et vanlig medlem av kirken. Monarkeds kroningsed inneholder et løfte om å vokte Den skotske kirkes sikkerhet. Hun blir formelt representert på den årlige generalforsamlingen av en Lord High Commissioner, såfremt hun ikke velger å delta personlig. Denne rollen er kun formell, og har ingen praktisk betydning.
Kirken erklærer i artikkel 3 i sine erklæringsartikler at den forplikter seg til sitt distinkte kall og sin plikt til å bringe troens artikler til folket i alle sogn i Skottland gjennom et territorielt presteskap. I praksis betyr dette at kirken opprettholder tilstedeværelse i alle lokalsamfunn i Skottland, og at de tjener alle mennesker og ikke bare medlemmene. De fleste begravelser i Skottland utføres i Den skotske kirke av kirkens prester, selv om avdøde ikke var medlem. Det betyr også at kirken har en ressursfordeling som tillater at sogn med svært få medlemmer opprettholdes, selv om disse ikke kan klare seg økonomisk på egen hånd.
Jan Michaelsen
Jan Munch Michaelsen (født 28. november 1970 i Nantes, Frankrike) er en tidligere dansk fotballspiller og nå fotballtrener som for øyeblikket har ansvaret for juniorspillerne i FC København. Han har tidligere spilt for Svendborg FB, Vanløse IF, Hellerup IK, AB, Panathinaikos og Hamarkameratene. Han har også 19 landskamper og ett mål for, og var med i troppen under fotball-VM i 2002. Jan er for øvrig sønn av den tidligere danske proffspilleren Allan Michaelsen og ble født under hans opphold i FC Nantes.
Den skotske kirke
Posisjon i samfunnet
Under utviklingen av et system for allmennutdanning i Skottland spilte kirken en sentral rolle. Skottland var det første området som hadde et universelt, moderne skolesystem, ikke minst takket være at kirken ønsket at alle skulle være i stand til å lese Bibelen. De kirkelige skolene ble i siste halvdel av det 19. århundre overlatt til staten.
Jan Michaelsen
Jan Michaelsen har spilt 140 kamper for AB København og 100 for Panathinaikos, hvorav flere av dem i Mesterligaen. Michaelsen debuterte for Ham-Kam mot Tromsø IL den 25. juli 2004, hvor han hadde assist på målet til Felix Ademola. I Hamarkameratene regnes Michaelsen som en defensiv midtbanespiller med dødballer, taklinger og overblikk som noen av sine største styrker.
Dagen etter at han skårte to mål for klubben i 1. serierunde i Adeccoligaen 2007 bekreftet Michaelsen at han ville legge opp som spiller ved kontraktslutt etter at sesongen er over. Han sa samtidig at han kunne tenke seg en trenerkarriere etter dette. I løpet av senhøsten ble han overtalt av trener Arne Erlandsen til å ta et år til.
Den skotske kirke
Posisjon i samfunnet
Kirkens Social Care Council, som også opererer under navnet CrossReach, er den største tilbyderen innen sosial omsorg i Skottland pr. 2007. Organisasjonen driver særlig med eldreomsorg, hjelp til rusmisbrukere og personer med mentale problemer og assistanse til hjemløse.
Som nasjonalkirke har Den skotske kirke ofte tatt en aktiv rolle i skotsk politikk. I 1919 opprettet generalforsamlingen Church and Nation Committee, som i 2005 ble Church and Society Council. Kirken har så lenge spørsmålet har vært aktuelt vært en sterk og uttalt motstander av atomvåpen. Den har også støttet devolusjon, prosessen hvor de enkelte nasjoner innenfor Det forente kongerike Storbritannia og Nord-Irland har fått stadig mer uavhengighet. For Skottlands del har denne prosessen foreløpig kulminert i opprettelsen av Skottlands parlament i 19979. Fra 1999 til 2004 hadde parlamentet sitt møtelokale i kirkens forsamlingshall i Edinburgh, mens parlamentsbygningen var under konstruksjon. Kirken støtter aktivt arbeidet til det økumeniske organet Scottish Churches Parliamentary Office.
Styringsorganer
Den skotske kirke er presbyteriansk i sin politikk og administrasjon, og reformert i sin teologi. Den nyeste erklæringen av kirkens grunnleggende posisjon er Erklæringsartiklene fra 1921.
Forsamlinger
Som en presbyteriansk kirke har Den skotske kirke ikke biskoper. Den styres i stedet av eldste samt prester og andre forkynnere (kollektivt kalt presbyters) som er samlet i flere courts. Hver menighet styres av en Kirk Session, som i sin tur er ansvarlig overfor regionale presbyterier, som det er drøyt førti av. Det øverste organet er Den skotske kirkes generalforsamling, som møtes i Edinburgh i mai hvert år.
Moderatorer
Lederen for hver court kalles moderator. På lokalt nivå er det gjerne sognepresten som er moderator for stedets Kirk Session. Presbyterier og generalforsamlingen velger moderator årlig. Moderatoren for generalforsamlingen er kirkens fremste offentlige representant i året hvor han gjør tjeneste, men han er ikke leder eller offisiell talsperson for kirken. Moderatorene kan være prester eller eldste.
Historie
Den skotske kirke sporer sine røtter tilbake til innføringen av kristendom i Skottland. Frem til reformasjonen i Skottland i 1560 var det Den katolske kirke som var dominerende, og i det meste av perioden enerådende. Ved reformasjonen brøt kirken med Roma under en reformprosess ledet av blant andre John Knox. Den fremste innflytelsen kom fra Jean Calvins reformlære, som Knox hadde blitt kjent med mens han bodde i Sveits. Det skotske parlamentet avskaffet den pavelige jurisdiksjon i Skottland, og anerkjente Calvins trosbekjennelse. Knox utgav First Book of Discipline, som også la ned prinsipper for kirken. Parlamentet aksepterte ikke alle disse, blant annet bestemmelsen om at den gamle kirkens eiendeler skulle tilfalle den nye. Reformasjonsavtalen av 1560 ble ikke godkjent av kronen før flere år senere, og flere punkter forble lenge uavklart. I 1572 godkjente Jakob VI endelig lover og avtaler, men samtidig ble konkordatet fra Leith som gav kronen rett til å utnevne biskoper med kirkens aksept stående. Knox hadde ikke noe klart syn på spørsmålet om bispeembetet, men en presbyteriansk fløy ledet av Andrew Melville oppstod. Melville gav ut Second Book of Discipline. Han hadde sammen med sine støttespillere en viss suksess, blant annet gjennom å få vedtatt Golden Act 1592, der parlamentet anerkjente de presbyterianske styringsorganene. Men Jakob VI klarte gjennom dyktig manøvrering å gjeninnføre bispeembetet. Da han døde i 1625 hadde Den skotske kirke et fullt hierarki med biskoper og erkebiskoper, mens generalforsamlingene bare møttes når kronen godtok det.
Karl I tok over et religiøst landskap i Skottland som var basert på kompromisser mellom kalvinsk doktrine og episkopal praksis. Han hadde ikke sin fars talent for politisk manøvrering, og begynte å forskyve balansen ved å blande seg inn i betente områder. Han likte ikke den enkle stilen under gudstjenester, og forsøkte å innføre den høykirkelige stilen som ble brukt i England. Et viktig redskap i dette forsøket av Den skotske bønneboken av 1637. Denne var ulik Book of Common Prayer, og var redigert av skotske biskoper, men Karls ordre om at den skulle settes sammen i hemmelighet og godtas usett førte til utbredt misnøye. Da den ble introdusert i St. Giles' katedral i Edinburgh sommeren 1637 brøt det ut opptøyer som spredde seg over hele Skottland. Tidlig i 1638 signerte mange National Covenant og protesterte mot innføringen av bønneboken og andre liturgiske reformer som ikke hadde blitt prøvet ut og anerkjent av de presbyterianske organene i kirken. I november 1638 ble det i Glasgow for første gang på tyve år holdt generalforsamling. De erklærte av bønneboken var ulovlig innført, og gikk så langt at de avskaffet bispeembetet. Karl I forsøkte å stå imot denne utviklingen, noe som resulterte i bispekrigene. Under borgerkrigene som fulgte inngikk de skotske Covenanters en allianse med engelske parlamentarianere, og begge parter anerkjente Westminsterbekjennelsen. Denne trosbekjennelsen er fortsatt et bekjennelsesskrift i Den skotske kirke, mens den ironisk nok ble avskaffet i England etter restaurasjonen.
Bispeembetet ble igjen innført i Skottland etter restaurasjonen. Dette førte igjen til misnøye, spesielt i sørvest hvor de presbyterianske tradisjonene var sterkest. Etter Den ærerike revolusjon oppstod en situasjon hvor biskopene mistet sin makt, og presbyteriansk styre ble innført ved lov. Dermed oppstod i store trekk dagens ordning. Det var allikevel fortsatt kontroverser omkring forholdet mellom kirkens uavhengighet og skotsk sivilrett. Sivile domstoler blandet seg inn i kirkelige affærer, og dette førte til at flere grupper brøt ut av kirken. Dette begynte i 1733, og kulminerte i den såkalte forstyrrelsen i 1843, da en stor gruppe brøt ut og sannet Free Church of Scotland. Utbryterkirkene fortsatte å splitte seg og forene seg med hverandre, hvilket betydde at det oppstod en rekke presbyterianske kirker av varierende størrelse i Skottland.
I 1920-årene vedtok Det britiske parlamentet Church of Scotland Act 1921, som anerkjente kirkens fulle frihet i åndelige spørsmål. Som er resultat av dette kunne Den skotske kirke gjenforenes med United Free Church of Scotland i 1929. Denne utbryterkirken hadde blitt dannet i 1900, da United Presbyterian Church of Scotland og majoriteten i Free Church of Scotland gikk sammen.
Det finnes fortsatt noen uavhengige prebyterianske kirker. Blant disse finner man Free Church of Scotland (menighetene som ikke var med på sammenslåingen i 1900), United Free Church of Scotland (menighetene som ikke var med på sammenslåingen i 1929), Free Presbyterian Church of Scotland (brøt ut fra Free Church of Scotland i 1893), Associated Presbyterian Churches (dannet ved splittelse i Free Presbyterian Church of Scotland i 1980-årene) og Free Church of Scotland (Continuing) (brøt ut av Free Church of Scotland i 2000).
Teologi og trosliv
Grunnlaget for Den skotske kirkes tro er Guds ord, som kirken mener «ligger i Skriften i Det gamle og Det nye testamente». Den viktigste bekjennelsesskriften utenfor Bibelen er Westminsterbekjennelsen av 1647, men det enkelte medlemmer er der fristilt i forhold til spørsmål «som ikke går inn i troens substans» (art. 2 og 5 i Erklæringsartiklene).
Kirken har ikke noen obligatorisk bønnebok, men den har en offisiell hymnebok. Fjerde utgave av denne ble utgitt i 2005. Book of Common Order inneholder anbefalinger for offentlige gudstjenester, som i forhold til sakramenter og andre viktige handlinger normalt følges nøye. Prekenen er det sentrale elementet i de fleste gudstjenester. Tradisjonelt har skotsk tilbedelse hatt et fokus på sang av metriske salmer og parafraseringer av bibelvers, men disse har gjennom flere generasjoner fått følge av kristen musikk av alle typer.
En typisk moderne gudstjeneste varer omkring en time, og kalles spøkefullt for en «hymnebønn-sandwich», der alt leder frem til en preken på omkring femten minutter mot slutten. Det er vanligvis ikke sunget liturgi eller respons fra menigheten på de liturgiske leddene. Ettersom hver enkelt sogneprest er ansvarlig for liturgien i menigheten er det store forskjeller innenfor disse rammene, og mange velger også andre løsninger. I senere år har mange tatt i bruk moderne sangbøker for å fange opp nye typer kristen musikk som appellerer mer til kirkegjengerne, og elementer fra kommuniteten på Iona har også blitt tatt inn i noen menigheters praksis. Det har blitt stadig mer vanlig at legfolk leder gudstjenester.
Som andre protestantiske kirkesamfunn anerkjenner Den skotske kirke to sakramenter: Dåp og nattverd. Kirken dåper både barn og troende voksne. Nattverden er åpen for alle, uansett hvilket kirkesamfunn de tilhører. Nattverdsgudstjenestene tas av de fleste med stort alvor, og feires i de fleste menigheter bare tre–fire ganger i året; praksis kan variere mellom menighetene, og noen steder er det månedlig nattverd.
Teologisk er kirken reformert i kalvinistisk tradisjon, og den er medlem av Verdensalliansen av reformerte kirker. Bestemmelsen om frihet i saker som ikke berører troens substans betyr at medlemmene står nokså fritt i forhold til teologiske posisjoner, og man finner derfor medlemmer som kan plasseres i en rekke forskjellige tradisjoner, fra konservative til liberale.
Den skotske kirke er medlem av Action of Churches Together in Scotland (ACTS), og arbeider gjennom komitéen for økumeniske relasjoner nært med andre kirkesamfunn i Skottland. Dette markerer en endring fra tidligere tider, da det spesielt var en uttalt motvilje mot Den katolske kirke og innvandring av irske katolikker. Kirken er også medlem av Kirkenes verdensråd og Konferansen for europeiske kirker.
Ny reform
Ved begynnelsen av det 21. århundre står Den skotske kirke i likhet med andre store kirkesamfunn overfor en rekke utfordringer. Siden 1950-årene har medlemstallet sunket jevnt, og er nå mindre enn halvparten av hva det var for et halvt århundre siden. Økonomisk er det også trangere tider, ikke minst på grunn av vedlikehold av kirkebygninger. Rekrutteringen av prester har også vært en kilde til bekymring men mot slutten av det 20. århundre begynte antallet kandidater å stige.
En av kirkens læresetninger har siden reformasjonen vært ecclesia reformata semper reformanda secundum Verbum Dei, «en reformert kirke må alltid reformeres etter Guds Ord». I 2001 gav generalforsamlingen ut rapporten Church without Walls, som inneholder en ansporing til endring med et nytt fokus på kirkens liv fremfor dens institusjoner. Dette sees som en del av den kontinuerlige reform som er nødvendig.
Gjennomsnittsmedlemmet blir stadig eldre, som i mange andre vestlige kirkesamfunn. Kirken sliter med å fremstå som relevant for yngre mennesker, og har på nasjonalt og lokalt nivå forsøkt å gjøre noe med dette. En årlig nasjonal ungdomssamling og ungdomsrepresentanter i generalforsamlingen er blant tiltakene man har benyttet. Ungdomsforsamlingens betydning har vokst siden slutten av 1900-tallet.
Den nordiske modellen
Den nordiske modellen (også kalt den norske modellen, danske modellen eller svenske modellen) er et begrep særlig brukt av økonomer og andre samfunnsforskere for å beskrive kjennetegn ved økonomi, arbeidslivsorganisering og politisk system som skiller de nordiske land, og spesielt skandinaviske land, fra andre vestlige land. Begrepet brukes ofte som idealtype, og forskjellige fagområder og forskere legger forskjellige karakteristika i begrepet. Fellestrekk som ved den nordiske modellen som ofte trekkes fram er velferdsstat, trygder og pensjoner som i stor grad er skattefinansiert, stabil økonomi med stabil inflasjon og valutakurs, samarbeid mellom arbeidstaker- og arbeidsgiverorganisasjoner, svært lave inntektsforskjeller (internasjonalt sett), høy deltakelse i arbeidslivet blant kvinner, høy grad av likestilling, (gratis) utdanning dominert av offentlige tilbydere.
Den nordiske modellen er utviklet over lang tid, og har røtter dels i den sentralstaten som ble utviklet under eneveldet og videreført som embetsmannsstaten på 1800-tallet, dels i reformer gjennomført særlig av sosialliberale regjeringer og parlamentsflertall sent på 1800-tallet og tidlig på 1900-tallet som utvidet statens oppgaver og ansvar overfor innbyggerne, og dels i ytterligere velferdsreformer gjennomført særlig av sosialdemokratiske regjeringer i etterkrigsårene. I de nordiske landene har visse oppgaver alltid eller lenge vært statlige. I motsetning til f.eks. USA der både utdanning og helsevesen i stor grad er privat, har dette lenge vært sentrale statlige oppgaver i de nordiske landene og tildels vært oppgaver som staten hadde monopol på. Universitetsutdanning har vært et statlig tilbud som i prinsippet har vært gratis i de nordiske landene siden de første universitetene ble etablert i senmiddelalderen. På 1700-tallet ble allmueskolen bygget betydelig ut, og det offentlige utdanningstilbudet ble betydelig og løpende utvidet gjennom både 18- og 1900-tallet. Det offentlige helsevesenet ble bygget ut med fremveksten av moderne medisin fra 1800-tallet, som en sentral offentlig oppgave.
Kritikk av modellen
Kritikere av modellen mener de veldig høye skattene og avgiftene og den store offentlige sektoren hindrer kreativitet, innovasjon, vekst og i tillegg er kapitalødeleggende ved at investeringer gjøres mer av politiske hensyn for å «kjøpe velgere», enn hvor de kan brukes mest effektivt.
Likevel har alle de nordiske landene høy konkurranseevne internasjonalt, et høyt teknologisk nivå, høy levestandard og arbeidstakere som er av de mest produktive i verden – målt i produsert verdi per time arbeid.
Osterrade
Osterrade er en kommune i kretsen Ditmarsken i Schleswig-Holstein, Tyskland. Osterrade hører til under Midtre Ditmarskens amt, og lå inntil 25. mai 2008 i Albersdorfs amt.
Belgisk toppdivisjon i fotball 1993–1994
Belgisk toppdivisjon i fotball ble opprettet i sesongen 1895-96. Det belgiske fotballforbundet står for organiseringen av ligaen. De er igjen underlagt av UEFA, som setter hovedreglene for hvordan fotball organiseres i Europa.
Ligatabell
K=kamper spilt, V= vunnet, U= uavgjort, T= tap, MF-MM= mål for-mål mot, P = Poeng
Trolla (fjell)
Trolla er et fjell med flere topper i Sunndal kommune i Møre og Romsdal. Det ligger vest for Langvatnet i Flatvaddalen, tilgjengelig fra Innerdalen. Fjellet er en del av Trollheimen, og de høyeste toppene er Store Trolla (1 850 moh.), Nordre Trolla (1 800 moh.) og Søre Trolla (1 741 moh.). Store Trolla og Nordre Trolla danner grense til Innerdalen landskapsvernområde.
Store Trollas primærfaktor på 1 287 meter, er den 16. høyeste i Skandinavia.
Fjellklatring
Toppene i Trolla-massivet er alle populære mål innen fjellklatring. Store Trolla ble første gang besteget 9. august 1895 av løytnant Kåre S. Klingenberg, studenten Gabriel T. Meisterlin og hans yngre bror. Nordre Trolla ble besteget i 1911 av O. Bjerknes og H. Tønsberg, og Søre Trolla i 1921 av F. Lorentzen, G. N. Sabro og Rolv Ødegaard.
Fjellene er omtalt blant annet av Gunnar Sabro, Fra en tur i Inderdalen (Sydlige Trolla, 1921) Norsk Fjellsport, 1933).
Tweed (Australia)
Elven Tweed renner ved nordkysten av New South Wales i Australia. Det er en kort elv som har sitt opphav i krateret etter en utdødd vulkan. Den starter i flere grener, som samles ved Murwillumbah og renner omkring 20 km mot nordøst inntil den renner ut i havet.
Området har et subtropisk klima, og det var tidligere regnskog der. Mye av skogen er ryddet, og langs elven er det god jord for dyrking av sukkerrør og andre avlinger.
Den har sitt navn etter elven Tweed på grensen mellom Skottland og England; den fikk navnet fordi den ligger ved grensen mellom New South Wales og Queensland.
Robbie Williams
Robert Peter Williams (født 13. februar 1974 i Stoke-on-Trent) er en britisk sanger og låtskriver. Han vokste opp i Stoke-on-Trent i Staffordshire. Han var først medlem av det svært populære boybandet Take That, men sluttet i 1995 til fordel for en særdeles suksessfull solokarriere. I Høsten 2009 gjenoppsto Take That med Robbie Williams, frem til 2014. Robbie Williams har kontrakt med plateselskapet EMI.
Hans første solosingel var en coverlåt av George Michaels «Freedom '90» i 1996, som oppnådde en annenplass på de britiske hitlistene. Denne singelen ble fulgt opp av albumet Life Thru a Lens og singlene «Old Before I Die», «Lazy Days» og «South of the Border». Singelen «South of the Border» nådde ikke høyere enn en 18.-plass i England, og albumet hadde på det tidspunktet ikke solgt mer enn 33 000 eksemplarer. Williams' solokarriere ble dermed av mange ansett for å være over, også fordi Robbie Williams på det tidspunktet slet med både rus- og alkoholproblemer. Så ble den fjerde singelen fra debutalbumet lansert, balladen «Angels». Den gikk rett til topps på hitlistene og førte til at Life Thru a Lens gikk fra 33 000 til over 2,4 millioner solgte eksemplarer i England alene og per dags dato er det 58. mest solgte albumet i England noensinne.
Det ryktes at Robbie Williams og hans eks-låtskriver Guy Chambers nå går inn i et samarbeid igjen, med tanke på albumet som kommer ut etter Let's Swing Again. Albumet som kommer ut etter hans andre swingalbum, har ikke fått noe navn ennå. Det eneste Robbie Williams og media har kommet ut med er at «det er et gitarbasert album, men det er heller ikke over-rocka» og at albumet skal produseres av Mark Ronson, som også produserte noen sanger på Rudebox. Han har totalt solgt mer enn 80 millioner plater på verdensbasis.