cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Thomas Anthony Daly
Biskop av Spokane
I februar 2020 skrev Daly at han var bekymret over at Gonzaga University School of Law hadde etablert en clinic for LGBTQ+-rettigheter uten å rådføre seg med ham. Biskop Daly skrev at bekymringen var at dette ville fremme aktiv propaganda av lærer i strid med den katolske kirke og naturretten, og arbeide som motarbeidet kristnes verdier og religionsfrihet.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Zolotoj kljuv
Zolotoj kljuv (originaltittel: Золотой клюв) er en sovjetisk stumfilm fra 1928, regissert av Jevgenij Tsjervjakov.
Handling
Hundrevis av livegne blir sendt på jobb ved den store fabrikken «Golden Beak» hvor de må arbeide under ekstremt vanskelige forhold. Folk drømmer om frihet, men de blir i stedet grusomt undertrykt. Men plutselig klarer en gruppe arbeidere å komme seg unna, og de stikker av.
Henrik Jørgen Huitfeldt
Henrik Jørgen var sønn av kommandanten på Fredriksten, oberst Tønne Huitfeldt, og bror til Iver Huitfeldt og Hartvig Huitfeldt. Han er stamfaren til den norske slekten Huitfeldt, deriblant politikeren Anniken Huitfeldt.
Han begynte sin militære karriere i en alder av 14. I 1691 ble han fenrik ved Smålenske Regiment og tjente deretter seks år ved Royal Danois; under stormingen av Barcelona i 1697 ble han alvorlig såret. Etter hjemkomsten ble han i 1699 løytnant, i 1703 kaptein, i 1711 major og i 1713 midlertidig oberstløytnant, alt ved Smålenske Regiment. Da Karl XII våren 1716 invaderte Norge, var regimentet stasjonert ved Fredrikstad. Huitfeldt, som skal ha opptrådt meget energisk, fikk 23. april samme år anledning til å utmerke seg ved gjenerobringen av Moss. Han kommanderte 500 mann, som ble ført sjøveien fra Fredrikstad til Kambo for å angripe Moss nordfra, mens oberst Vincents Budde samtidig rykket mot byen fra syd, og viseadmiral Christian Carl Gabel stengte den inne fra sjøsiden. Svenskene gjorde hardnakket motstand i håp om forsterkninger fra Christiania, men Huitfeldt, som hadde forutsett dette, hadde med klok utnyttelse av terrenget sperret og bevoktet veien. Da forsterkningene kom, gikk Huitfeldt dem i møte og tvang dem til å trekke seg tilbake med uforrettet sak. Moss ble nå inntatt og de svenske styrkene der tatt til fange.
Huitfeldt, hvis tapperhet og kløkt hadde bidratt vesentlig til seieren, mottok en på den tid sjelden utmerkelse: en gullmedalje med kongens bilde til å bære på brystet; kort etter ble han permanent oberstløytnant ved regimentet. Da regimentet ble delt i 1717 gikk han over til det 1. eller østre Smålenske Regiment, hvor han ble til sin død, fra 1727 som regimentssjef. Allerede i 1719 ble han gitt rang av oberst, og at han ikke tidligere ble regimentssjef skyldtes til dels at han ikke ønsket å forlate denne delen av landet, som han som godseier var sterkt tilknyttet. I begge egenskaper nevnes han som en virksom og human mann. I 1733 ble han brigader, i 1734 generalmajor, i 1746 generalløytnant og i 1747 hvit ridder.
Han døde 16. mai 1751 på Elingård. Denne eiendom hadde han sammen med Kjølberg fått med sin første hustru, Sophie f. Pultz (født 29. januar 1691, gift 1. juni 1707, død 19. januar 1711), datter av oberstløytnant Henrik Christopher Pultz. Av de gods, som ved morens død tilfalt ham sammen broren Hartvig - Sanne herregård i Sarpsborg og Sanderup i Halland - overtok han det første. Sanderup ble derimot inndratt av den svenske kronen, fordi brødrene hadde ført krig mot Sverige. Ved fredsavtalen fikk brødrene gården tilbake, men solgte den noen år senere. Huitfeldt giftet seg andre gang 3. november 1713 med Birgitte Christine Kaas.
Cassie Wild
Cassie Wild (født 12. juni 2000) er en svømmer.
I 2021 representerte hun Storbritannia under Sommer-OL 2020 i Tokyo, der hun ble utslått på 200 meter ryggsvømming i forsøksheatet på 21. plass med tiden 2.12,93.
Det gule pass
Handling
Jacob, en fattig bonde, vender tilbake fra krigen til sin kone Marie. Han trygler gods-eierens baron om å få en tomt som han kan leie. Baronen innvilger denne forespørselen, men bare for et karrig og steinete areal som er ubrukelig til noe annet. Jacob og Marie sliter med overleve på dette området, men så krever baronen at Maria forlater ektemannen sin for å tre inn som sykepleier for hans gifte datter Anyas nye baby - med trussel om utkastelse for hele familien hennes hvis hun ikke følger hans formodning.
Men der opplever Maria snart uvelkommen oppmerksomhet fra Anyas ektemann, og en skandale bryter løs som ødelegger Maria i ektemannens øyne. Når hun forsøker å stikke av fra arbeidsgiveren sin for å reise hjem, anklager politiet henne for å være en prostituert - noe som nedverdiger henne ytterligere. Hun nærmer seg snart hjemmet sitt, usikker på hva slags mottakelse som venter på henne.
Georges Feydeau
Georges-Léon-Jules-Marie Feydeau (1862–1921) var en fransk dramatiker og regissør som skrev innenfor en epoke kjent som Belle Époque. Han befattet seg hovedsakelig med farser.
Feydeau skrev først komedier og vaudeviller, blant annet Le Tailleur pour dames (1887), som var hans første scenesuksess, Monsieur chasse (1892), La Dame de chez Maxim (1899), La Puce à l'oreille (1907) og Occupe-toi d'Amélie (1908). Senere skrev han hovedsakelig farser i én akt, blant dem Feu la mère de Madame (1908), On purge Bébé (1910) og Léonie est en avance (1911).
Karakteristisk for hans skuespill er foreningen av vanvidd og klar logikk. Han regisserte flere av sine stykker.
Aviv Barzelay
Aviv Barzelay (født 28. mai 2002) er en svømmer.
I 2021 representerte hun Israel under Sommer-OL 2020 i Tokyo, der hun ble utslått på 200 meter ryggsvømming i semifinalen på 15. plass med tiden 2.12,93.
Berdalsfossen
Berdalsfossen kan vise til:
USNS «Seay»
USNS «Seay» er et roroskip for transport av kjøretøy i Bob Hope-klassen som blir benyttet av United States Navy. Hun er oppkalt etter sersjant William W. Seay som mottok Medal of Honor for heltemodighet under Vietnamkrigen.
Hun ble bygget av Northrop Grumman Ship Systems i New Orleans og ble overlevert den amerikanske marinen 28. mars 2000. Hun ble satt til å tjenestegjøre det amerikanske forsvarsdepartementets logistikk-operasjoner.
«Seay» har utført transport-oppdrag under både Irakkrigen og Krigen i Afghanistan, hovedsakelig med frakt av forsvarsmateriell fra amerikanske og europeiske samarbeidende militærbaser.
Don Dijego i Pelageja
Don Dijego i Pelageja (originaltittel: Дон Диего и Пелагея) er en sovjetisk stumfilm fra 1928, regissert av Jakov Protasanov.
Handling
Stasjonssjefen ved en liten jernbane-stasjon, Jakov Ivanovisj Golovach, er besatt av å lese historiske romaner som handler om riddere. Han ser på seg selv som helten i én bok – Don Diego – og han later som han slåss mot en imaginær motstander.
Men dette blir snart oppdaget av noen innbyggerne fra de omkringliggende landsbyene, som kom til stasjonen for å vente på et tog og selge matvarer. Latteren deres gjør Jakov Ivanovisj rasende. I sinne beordrer han at folk som krysser jernbanelinjen bryter regelverket. Men han klarer bare å fange den gamle kvinnen Pelageya Diomina, for å ha brutt disse reglene.
Den andres barn
Den andres barn (originaltittel: Мой сын) er en sovjetisk stumfilm fra 1928, regissert av Jevgenij Tsjervjakov.
Handling
Historien følger en kone som innrømmer overfor ektemannen sin at barnet hun har født egentlig ikke er ektemannens barn. Etter dette forandres livene til hovedpersonene seg dramatisk.
Dom v sugrobakh
Dom v sugrobakh (originaltittel: Дом в сугробах) er en sovjetisk stumfilm fra 1928, regissert av Fridrikh Ermler.
Handling
Den russiske borgerkrigen i 1917 har lammet livene til veldig mange vanlige mennesker i St. Petersburg.
Forskjellige familier som bor i den samme bygningen ser på hele situasjonen svært forskjellig, og har veldig ulike meninger om det som foregår.
Berdalsfossen (Årdal)
Berdalsfossen er en foss i Årdal kommune i Sogn og Fjordane. Den ligger i Berdalselvi, ei sideelv til Steiggjeelvi i Årdalsvassdraget.
Vannføringen i fossen er gjennom forskjellige utbygginger overført til Naddvik og Tyin kraftverk, og fossen er i dag stort sett alltid tørrlagt.
Emilien Viennet
Émilien Viennet (født 6. februar 1992 i Besançon) er en fransk landeveissyklist. Han syklet for det profesjonelle UCI WorldTourlaget FDJ i 2013 og 2014.
Georgij Tasin
Georgij Tasin (Георгий Николаевич Та́син, Georgij Nikolajevitsj Tasin; født i Sjumjatsji i Det russiske keiserdømmet, død 1956 i Kyiv i Sovjetunionen) var en sovjetisk regissør og manusforfatter.
Spearhead-klassen
Spearhead-klassen er en skipsklasse av små, hurtiggående fraktefartøyer bygget for Military Sealift Command.
Fartøyene kan transportere 550 tonn over 1200 nautiske mil ved en marsj­hastighet på 35 knop. Hvert fartøy har et helikopter­dekk, og mulighet for ro/ro lasting og lossing av kjøretøyer som M1 Abrams.
Semjon Timosjenko (regissør)
Semjon Timosjenko (Семён Алексе́евич Тимоше́нко, Semjon Aleksejevitsj Timosjenko; født i St. Petersburg i Det russiske keiserdømmet, død 1958 i St. Petersburg i Sovjetunionen) var en sovjetisk regissør, manusforfatter og skuespiller.
Slaget om Jerntriangelet
Slaget om Jerntriangelet var et slag utkjempet mellom den nordvietnamesiske hæren og Sør-Vietnams hær i det såkalte Jerntriangelet i Binh Duong-provinsen mot slutten av Vietnamkrigen.
Kampene tok til 16. mai 1974 da nordvietnameserne igangsatte et større angrep på Rach Bap og høyde 82, inntok An Dien og presset deretter sørover mot Phu Cuong. Rach Bap og høyde 82 var to framskutte poster som overvåket den nordlige delen av triangelet.
Magnhild Styhr
Magnhild Sofie Styhr (født 5. desember 1891 i New York, død 22. juni 1979 i Kristiansand) var en norsk pianist og klaverpedagog.
Liv og virke
Hun debuterte i Kristiania i 1915, men studerte i perioden 1909–1912 med Karl Nissen i Kristiania. Perioden 1912–1914 studerte hun med Ernö Dohnanyi i Berlin, 1918–1920 med Isidor Philipp i Paris og i perioden 1921–1922 med Alfredo Casella i Roma. Hun har også studert med George Gershwin i USA.
Elever av Styhr er Benny Dahl-Hansen, Harald Glattre og Tore Christiansen.
Styhr var med og stiftet Kristiansand Musikklærerforening i 1916, hun var leder for foreningen i årene 1948 - 51, og hun ble æresmedlem i 1969.
Ryfossen (Luster)
Ryfossen (også skrevet Ryefossen er en foss ved Gaupne i Luster kommune i Sogn og Fjordane. Den ligger i elva Rydøla, ei sideelv til Jostedøla. Fossen har to fall på totalt 345 meter.
Timothy Edward Freyer
Timothy E. Freyer (født 13. oktober 1963 i Los Angeles i California i USA) er en amerikansk katolsk prelat og hjelpebiskop i Orange i California.
Prest
Timothy Freyer ble presteviet 10. juni 1989 av biskop Norman Francis McFarland for bispedømmet Orange i California.
Hjelpebiskop i Orange
Den 23. november 2016 utnevnte pave Frans ham til titulærbiskop av Strathernia og til hjelpebiskop av Orange i California. Den 17. januar 2017 ble han bispeviet av Oranges biskop Kevin Vann; medkonsekrerende var erkebiskop José Horacio Gómez Velasco av Los Angeles og biskop Jaime Soto av Sacramento.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Dom na trubnoj
Handling
Historien er lagt til Moskva, på høyden av NEP i en eiendom på Trubnaya-gaten. En av leietakerne, Mr. Golikov (spilt av Vladimir Fogel) eier av en frisør-salong, er på leting etter en husholderske som er både beskjeden og hardtarbeidende.
En passende kandidat ser ut til å være en ung kvinne fra landsbygda med kallenavnet Paranya, men fullt navn er Praskovya Pitunova (spilt av Vera Maretskaya)
Johan Le Bon
Johan Le Bon (født 3. oktober 1990 i Lannion) er en fransk landeveissyklist. Han sykler for Vital Concept. Han er sønnen til den tidligere toppsyklisten Dominique Le Bon.
Rosenbergs asyl
Rosenbergs asyl var et privat sinnssykeasyl i Bergen, opprettet av Dr. Frants Theodor Rosenberg (1817–1878) i perioden 1860–1865. Rosenbergs asyl bestod av to asyl, et på Fastings Minde og et i Øvregaten.
Historie
Dr. Frants Theodor Rosenberg var bestyrer av det offentlig asyl, Mentalsykehuset i Bergen, også kalt Mentalen. I 1860 opprettet han Øvregaten asyl og senere et asyl på Fastings Minde på Sydneshaugen. Begge asylene ble senere hetende Rosenbergs asyl.
Kongelig autorisasjon
Etter «Lov om Sindssyges Behandling og Forpleining» fra 1848 måtte det foreligge kongelig autorisasjon før opprettelse. Det vil si at sinnssykeasyler måtte godkjennes av Det offentlige, og de skulle bestyres av en spesielt autorisert lege. Når privatpersoner opprettet asyl, skulle autorisasjon «lyde paa Eierens Navn», derfor ble Øvregatens asyl sammen med asylet på Fastings Minde til Rosenbergs asyl.
Asylet i Øvregaten
Asylet lå i Øvregaten 29, og en byggesak fra 1902 viser at asylet hadde følgende bygninger: Mot Øvregaten lå en toetasjes hovedbygning. Sammen med loftet rommet bygningen to stuer, åtte værelser og to sovesaler. I bakhagen, «cellehaven», mot Koren Wibergsplass, lå en lang smal «cellebygning». Pasientene kunne dermed deles inn etter «klassifikation». Bakhagen var inngjerdet med et 2,70 meter høyt plankegjerde. Asylet lå således for seg selv, og utenfor byens larm og trengsel.
Man løste kravet om kjønnsadskillelse med at Øvregaten asyl ble en ren kvinneavdeling, med 50 passienter. Kvinnene hadde ulik bakgrunn, flere var forhenværende tjenestepiker, gårdskoner og fattiglemmer. Mange pasienter bodde på asylet resten av sitt liv. I 1908 ble asylet nedlagt, og de syke overført til Neevengården sykehus, i dag Sandviken sykehus.
Asylet på Fastings Minde
Asylet holdt til på lyststedet til Claus Fasting, oppført på 1780-tallet i Møhlenprisbakken 1, på Sydneshaugen. I dag er bygningen en del av Universitetet i Bergen, med adresse Haakon Sheteligs plass 11. Asylet ble på folkemunne kalt «Tussehaugen». I starten huset asylet 50 mannlige pasienter, senere ble det utvidet til 120 plasser.
Etter Rosenbergs død i 1878 gikk asylene over til hans arvinger. I 1896 ble asylene solgt til overrettssakfører Kristian G. S. Jebsen. I 1914 kjøpte kommunen Rosenbergs asyl for kr. 375.000, og institusjonen ble drevet kommunalt frem til nedleggelsen i 1959. Da hadde asylet rundt 140 pasienter, disse ble overført til Luster sanatorium, sammen med forvalter og overpleier samt 2 pleiersker og 4 pleiere.
Finansiering
For de fleste ble oppholdet betalt av fattigkommisjoner og amt. Noen få fikk oppholdet betalt av private: av far, av en velgjører eller av formynder. I enkelte tilfeller ble oppholdet dekket som et spleiselag mellom f.eks. formynder, en gårdbruker og pastoren. I 1904 kostet et opphold kr. 1,27 pr. dag. Asylene var egentlig mer eller mindre en fattiginstitusjon, og de hadde en ensidig pasientsammensetning. Det offentlige mentalsykehuset hadde derimot flere pasienter som bekostet oppholdet selv eller gjennom sine pårørende.
Situasjonen i Bergen på slutten av 1800-tallet
I Bergen eksisterte det på slutten av 1800-tallet tre sinnssykeasyl; Mentalsykehuset i Bergen, som var offentlig, og to private; Rosenbergs asyl og Møllendal asyl. Fram til 1900 var det kun disse to private asylene i hele landet, i 1901 kom det tredje, Dr. Dedichens privatklinikk i Oslo. De to private asylene i Bergen rommet til sammen 200 pasienter mot 50 i det kommunale asylet. (Rosenbergs asyl 120, Møllendals asyl 80.) Asylene ble i tillegg opp gjennom årene utvidet betraktelig. Det spesielle for Bergen var at de private asylene fikk autorisasjon for å avhjelpe den lokale «asylnøden», fordi byen ikke hadde en stor offentlig institusjon for sinnssykepleie. De private institusjonene var opprinnelig beregnet på uhelbredelige pleiepasienter, senere tok de også sikte på behandling, altså på å være helbredelsesanstalter.
Arkivet
Det arkivmaterialet som er bevart etter Rosenbergs asyl, samt asylets kontrollkommisjon, er oppbevart ved Bergen Byarkiv. Det spenner over et tidsrom på 100 år, fra starten av asylets virksomhet i 1860 og frem til ett år etter dets opphør i 1959. Pasientarkivet utgjør den største delen av arkivet. Pasientregistrene inneholder fortløpende innførsler av innkomne pasienter med løpenummer i tiden 1860 til 1952. Disse protokollene inneholder først et alfabetisk register over pasientene, deretter rubrikker for personalia med løpenummer, levevei, diagnose, tidspunkt for innleggelse/utskriving, helbredet/uhelbredet/død, og rekvirent, dvs. hvem som betalte kurpenger for pasienters opphold. Rekvirent kunne være kommuner, amt, fattigkommisjoner og en sjelden gang privatpersoner/pårørende.
Inn- og utskrivningsprotokollene, samt pasientemapper gir opplysninger om pasientene. Her finnes også arbeidsprotokoller med kronologiske oversikter over hvilket arbeide pasientene utførte. Det kunne være husgjerning, lapping og strikking, karding og spinning, hagearbeid, trearbeid, snekkerarbeid, skomakerarbeid, fiske m.m. Protokollene gir et innblikk i de sykes hverdag. Tvangsprotokoller og rapportbøker gir innsyn i asylets behandlingsmetoder. Tvangsprotokollene inneholder innførsler av anvendte tvangsmidler på enkelte pasienter, som tvangstrøye og isolasjon, samt årsaken. Rapportbøkene for nattevakten inneholder informasjon om hvem som var vakt gjeldende natt, antall pasienter, innkomne og utgående pasienter, hvem som var urolige samt ev. anmerkninger vedr. hva som hadde skjedd i løpet av vakten (1950–1958).
Paris–Roubaix 2022
Paris–Roubaix 2022 var den 119. utgaven av sykkelrittet Paris–Roubaix. Det ble arrangert 17. april 2022.
Dylan van Baarle vant.
Notsjnoj izvoztsjik
Notsjnoj izvoztsjik (originaltittel: Ночной извозчик) er en sovjetisk stumfilm fra 1928, regissert av Georgij Tasin.
Handling
Historien finner sted i Odesa mot slutten av den russiske borgerkrigen i 1917, på et tidspunkt hvor byen var okkupert av Den hvite armé.
La Flèche Wallonne 2022
La Flèche Wallonne 2022 var den 86. utgaven av det belgiske klassiske sykkelrittet La Flèche Wallonne. Rittet ble arrangert 20. april 2022.
Dylan Teuns vant.
Arsenal (1929)
Arsenal (originaltittel: Арсенал) er en sovjetisk stumfilm fra 1929 regissert av Aleksandr Dovsjenko.
Handling
Historien følger en soldat som returnerer hjem til Kyiv, etter å ha overlevd en alvorlig tog-ulykke. Men i hjem-byen hans har det nylig oppstått sammenstøt mellom nasjonalister og kollektivister.
Jerntriangelet (Vietnam)
Jerntriangelet (vietnamesisk:Tam Giác Sắt) var en betegnelse som amerikanske militære brukte på et 310 km2 stort område i Binh Duong-provinsen i Vietnam. Dette ble åstedet for en rekke militære konfrontasjoner under Vietnamkrigen, og den siste var et større slag i perioden 16. mai til 20. november 1974.
Området var et støttepunkt for Viet Minh under den første indokinesiske krig og for Nord-Vietnam og FNL under Vietnamkrigen, og disse hadde kontroll over området under disse to krigene, til tross for omfattende forsøk fra særlig USA og Sør-Vietnam om å destabilisere og innta dette.
Jerntriangelet er avgrenset av Saigonelven i vest og Tinh-elven i øst og opp mot hovedvei 13, rundt 40 km nord for Saigon. Det sørlige spissen av triangelet var 11 km fra provinshovedstaden Phu Cong. Nærheten til Saigon gjorde området viktig for begge parter og dette dannet utgangspunktet for infiltreringen av Saigon fra FNLs side, da de omfattende tunnelsystemene, blant andre tunnelene i Cu Chi var innen rekkevidde.
Fosna-Arbeideren
Fosna-Arbeideren var en norsk avis, utgitt i Kristiansund fra 21. desember 1926 til 25. mai 1929. Avisen var organ for Kristiansunds Kommunistiske Parti, og i praksis NKPs talerør i Nordmøre-regionen.
Magnus Nergaard sto hele tiden som redaktør, men i startperioden var partiets erfarne pressemann Ingvald B. Jacobsen også sentral. De første månedene sto Nergaard oppført som ansvarlig utgiver, Jacobsen som «fast medarbeider».
Fosna-Arbeideren kom ukentlig, hver fredag. I august 1927 la man om til større format, noe som innebar at avisen ble «en halv gang større enn nu». Opplagsmessig hadde man en viss suksess, og kunne i engenreklamen skilte med at avisen var «Kr.sunds mest utbrette arbeideravis!»
Året etter trappet man i august opp til to utgivelser per uke, og kom hver tirsdag og fredag fram til valget i begynnelsen av desember. Uka etter valget måtte man imidlertid både berette om borgerlig valgseier i byen og om nedtrapping til avis bare en gang ukentlig.
I de vel to årene Fosna-Arbeideren kom ut ble den dels trykt i Centraltrykkeriet i Kristiansund, dels i Ny Tids trykkeri i Trondheim.
Ounianga-sjøene
Ounianga-sjøene er en gruppe av atten saltvanns-, brakkvanns- og ferskvannsinnsjøer i ørkenområdene nordøst i Tsjad, Nord-Afrika.
Sjøene fordeler seg i to grupper med 40 km avstand, og strekker seg ut over 62 800 hektar. De fire sjøene i Ounianga Kebir er salte og nesten livløse, mens de fjorten Ounianga Serir er ferskvannsholdige, med mer variert fauna.
Området ble vernet i kraft av nasjonale lover i 2010, og ble verdensarvområde i 2012.
Hakon Jarl
Hakon Jarl (op. 16, B 118, T 82) er et symfonisk dikt av Bedřich Smetana. Det ble komponert 1860-61 og utgitt i 1896. Verket bygger på den danske dikteren Adam Oehlenschlägers skuespill Hakon Jarl hin rige, utgitt 1807. Både Oehlenschläger og Smetana bruker stavemåten Hakon i stedet for Håkon på jarlens navn.
Sissel Grana
Sissel Grana (født 1970) er kjent som dyretolk, forfatter, healer og medium. Hun har arbeidet med dette på heltid siden 2007. Sissel Grana har en 7 år lang universitetsutdannelse bak seg, og har yrkeserfaring som spesialpedagog og innen skoleledelse. Hun er også utdannet hundetrener og rideinstruktør.
Khromoj barin
Khromoj barin (originaltittel: Хромой барин) er en sovjetisk stumfilm fra 1929 regissert av Konstantin Eggert.
Kaktus Kalinovskij
Kaktus Kalinovskij (originaltittel: Кастусь Калиновский) er en sovjetisk stumfilm fra 1928, regissert av Vladimir Gardin.
Handling
Opprør bryter løs i de vestlige provinsene av det russiske imperiet. Bønder legger beslag på vogner lastet med brød. Medlemmer av aristokratiet, deriblant Grev Wielkopolski, støtter misnøyen. En av enhetene hans blir kommandert av sønnen hans, Stanislav (med kallenavnet Stas) men den russiske godseieren Grev Orlov utnytter nådeløst sine livegne. Yas Rudenok sender sin søster, Maryla, til Kastus Kalinovskiy lederen for en gruppe opprørske bønder, for å be om støtte.
Men Stanislaw blir tatt som fange av avdelingen til Kalinowski. Men Stas sin søster Jadwiga, som kjenner Kastus fra ungdommen, hjelper broren hennes å rømme. Men Kastus planlegger, forkledd som en offiser, å rane den kongelige statskassen. Muravyov erklærer Kalinovskiy som en fredløs. Men i en duell blir Stanislaw drept av Kalinowski, før han selv blir tatt til fange av bøndene som planlegger å henrette ham.
Mjatezj
Mjatezj (originaltittel: Мятеж) er en sovjetisk stumfilm fra 1928, regissert av Semjon Timosjenko.
Handling
Sentral-Asia under den russiske borgerkrigen. Jarkent-bataljonen, som er en del av den røde arme, og holder til i Verny (nå Alma-Ata) mottar en ordre fra Mikhail Frunze om å reise til Fergana-regionen for å slåss mot Basmachi-bevegelsen.
Herbert Lichtenfeld
Herbert Lichtenfeld (1927–2001) var en tysk manusforfatter som primært skrev for tv. Han skrev en rekke episoder av kriminalserien Tatort.
Møre Arbeiderblad
Møre Arbeiderblad var en norsk lokalavis, utgitt i Ålesund fra 13. september 1923 til 28. mars 1931. Avisen ble startet rett før den store splittelsen i Arbeiderpartiet i 1923, og ble etter bruddet talerør for Norges Kommunistiske Parti på Sunnmøre.
De første månedene kom avisen ukentlig, men i januar 1924 begynte man å gi den ut to ganger i uka. På slutten av Galåens lange redaktørperiode, sommeren 1929 måtte man igjen trappe ned til en utgave ukentlig.
Italias Grand Prix 2019
Italias Grand Prix 2019 (offisielt navn: Formula 1 Gran Premio Heineken d'Italia 2019) var et Formel 1-løp som ble arrangert 8. september 2019 på Autodromo Nazionale di Monza i Monza, Belgia. Det var det 14 løpet i Formel 1-sesongen 2019 og 70 gang Italias Grand Prix ble arrangert i Formel 1-sammenheng. Løpet ble vunnet av Charles Leclerc i Ferrari. Mercedes-førerne Valtteri Bottas og Lewis Hamilton tok andre- og tredjeplassen.
Kvalifisering
Noter:
Løpet
Noter:
Stephan Weil
Stephan Weil (født 15. desember 1958 i Hamburg) er en tysk politiker for (SPD). Han ble 19. februar 2013 valgt til ministerpresident for Niedersachsen. Før dette var han overborgermester for Hannover mellom 2006 og 2013. Han er leder av SPD i Niedersachsen. Stephan Weil ble 1. november 2013 valgt til president i Forbundsrådet for en periode på ett år. Dette vervet medfører også at innehaveren er Forbundspresidentens stedfortreder, og vervet går på omgang mellom de tyske delstatene.
Parizzjskij sapozjnik
Parizzjskij sapozjnik (originaltittel: Парижский сапожник) er en sovjetisk stumfilm fra 1928, regissert av Fridrikh Ermler.
Jaime Rafael Fuentes Martín
Jaime Rafael Fuentes Martín (født 2. mars 1945 i Montevideo i Uruguay) er en uruguayansk katolsk prelat og emeritert biskop av Minas.
Prest
Jaime Rafael Fuentes Martín ble medlem av Opus Dei og ble presteviet 5. august 1973.
Parizzjskij sapozjnik
Handling
Men når Katya forteller dette til Andrei, liker han ikke dette. Å få barn var aldri i Andreis planer for hans egen fremtid.
Storm over Asia
Storm over Asia (originaltittel: Потомок Чингисхана) er en sovjetisk stumfilm fra 1928 regissert av Vsevolod Pudovkin.
Handling
I 1918 blir en ung mongolsk gjeter narret til å gi fra seg en meget verdifull revepels, av en europeisk kapitalistisk pels-forhandler. Utstøtt fra handelsstanden rømmer gjeteren til åsene etter å ha kranglet med handelsmannen som narret ham. I 1920 blir gjeteren medlem av en sovjetisk partisan-gruppe, som skal slåss mot den okkuperende britiske hæren. Imidlertid blir gjeteren tatt til fange av britiske soldater, og de planlegger å bruke ham til å innsette ham som en del av en Marionettregjering.
Jaime Rafael Fuentes Martín
Biskop
Den 2. mars 2020 innvilget pave Frans hans aldersbetingede avskjedssøknad. Etter dette ble bispedømmet Minas forent med nabobispedømmet i sørøst.
Belyj orjol
Belyj orjol (originaltittel: Белый орёл) er en sovjetisk stumfilm fra 1928, regissert av Jakov Protasanov.
Jaime Rafael Fuentes Martín
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Belyj orjol
Handling
Som belønning blir guvernøren snart representert med en orden kalt «Hvite Ørn», men han blir fremdeles hjemsøkt av samvittighetskvaler over det han har vært med på.
Cimbrishamns-Bladet
Cimbrishamns-Bladet ble grunnlagt i 1857 som Simrishamns første og, med unntak av i 1914 (Simrishamns-Tidningen Sydöstra Skåne, 16. desember 1913-31. desember 1914), eneste avis. Den politiske retningen hadde i 1935 endret seg fra frisinnet til moderat og deretter 1937 til høyre. Beskjeden om nedleggelsen 1. desember 1944 opprørte Simrishamnsboerne. De hadde, som sjefredaktør Harald Göranson (1899-1995) skrev i sin avskjedsleder: «lärt sig betrakta Cimbrishamns-Bladet som en gammal kär vän, den man känner det mycket svårt att skiljas från».
Utviklingen for Cimbrishamns-Bladet
Allerede i 1905 hadde Cimbrishamns-Bladet startet en avlegger i Tomelilla, Tomelilla Tidning. I 1935 kom Ystads Dagblad til. Begge ble nedlagt i 1944.
Vesjolaja kanarejka
Vesjolaja kanarejka (originaltittel: Весёлая канарейка) er en sovjetisk stumfilm fra 1929, regissert av Lev Kulesjov.
Handling
Skuespilleren Brio arbeider ved en kafé som blir kalt «The Happy Canary»
Men hun mistenker ikke at hennes nye bekjentskaper Brianski og Lugovec faktisk er kommunister, sendt av en hemmelig komité for å bekjempe fiendens Kontraetterretning.
Isskardtindane
Isskardtindane er et fjellmassiv nord for Kjosen i Lyngen kommune i Troms og Finnmark fylke. Toppene i massivet ligger vest, nord og øst for Isskardbreen, som er en botnbre.
Den høyeste toppen går under navnet Trollvasstinden, selv om Kartverkets faktaark kan reise tvil om det faktisk er denne toppen som bærer dette navnet. Kartverkets kartreferanse viser til ryggen på sørsiden. Denne toppen har en primærfaktor på 1 024 meter, som er blant de 100 største i Skandinavia.
Toppen kan bestiges uten sikringsutstyr, men turen er noe krevende og tar nærmere 8 timer opp og ned fra bilvei, eksempelvis ved Bjørkheim. Det er mulig å gå seg fast mot toppen, og noe utstyr kan være å anbefale.
Salamandra
Salamandra (originaltittel: Саламандра) er en sovjetisk-deutsch stumfilm fra 1928 regissert av Grigorij Rosjal.
Handling
Filmen er basert på virkelige hendelser, og handler om livet til den østerrikske vitenskapsmannen Paul Kammerer (1880-1926) som møtte kraftig motstand fra både regressive vitenskapsmenn og katolske reaksjonære, og som begikk selvmord. Filmen er lagt til Leipzig i Tyskland, som blir kontrollert av presteskap og aristokrati. I en tid hvor fascismen begynner å vokse frem, og arbeiderklassen blir tvunget til å leve i fattigdom.
Vitenskapsmannen benytter salamandere til en rekke eksperimenter, og oppdager at dyrenes arv er avhengig av forskjellige eksterne faktorer. Men når han gjør denne oppdagelsen, blir han en trussel mot det eksisterende politiske systemet. Presteskapet begynner derfor å konspirere med aristokratiet for å bli kvitt ham.
Christian Berg-Nielsen
Christian Berg-Nielsen (født 14. desember 1920 i Bergen, død 22. februar 2016) var en norsk diplomat. Han ble ansatt i Utenriksdepartementet i 1946 og var ambassadør i Lagos 1964–66, i Warszawa 1967–72, i Tokyo 1972–76, i Helsingfors 1976–82 og i Brussel (Belgia og EF) 1982–88.
Han var far til barnepsykologen Turid Suzanne Berg-Nielsen.
Mikhail Doller
Mikhail Ivanovitsj Doller (russisk: Михаил Иванович Доллер; født 1889 i Vilnius i Det russiske keiserdømmet, død 1952 i Moskva i Sovjetunionen) var en sovjetisk regissør.
Oblomok imperii
Oblomok imperii (originaltittel: Обломок империи) er en sovjetisk stumfilm fra 1929 regissert av Fridrikh Ermler.
Handling
En soldat kalt Filimonov mister hukommelsen, på grunn av granatsjokk under den russiske borgerkrigen. Men i 1928 får han øye på en kvinne på et passerende tog, og han husker plutselig sin egen historie. Han bestemmer seg for å reise til hjembyen St. Petersburg, nå omdøpt til Leningrad. Men han blir forvirret over de raske forandringene i det moderne Leningrad.
Filimonov får jobb ved sin tidligere arbeidsplass, hvor han etter hvert innser hva det betyr at bønder nå har fått ansvaret over fabrikken. Hans medarbeidere får tak i den nye adressen til hans kone, og sender ham dit. Men Filimonov blir snart konfrontert med det faktum at hans kone nå er gift med en sovjetisk apparatsjik som behandler henne dårlig.
Poslednij attraktsion
Poslednij attraktsion (originaltittel: Последний аттракцион) er en sovjetisk stumfilm fra 1929, regissert av Ivan Pravov og Olga Preobrazjenskaja.
Handling
Historien følger en omreisende sirkus-tropp, som opptrer under den russiske borgerkrigen. En kommissær forsøker å overføre medlemmene til sirkuset til en annen varebil.
Men samtidig blir byen erobret av Den hvite armé, og kommissæren prøver deretter å gjemme seg blant resten av sirkus-troppen.
Singapores Grand Prix 2019
Singapores Grand Prix 2019 (offisielt navn: Formula 1 Singapore Airlines Singapore Grand Prix 2019) var et Formel 1-løp som ble arrangert 22. september 2019 på Marina Bay Street Circuit i Marina Bay, Singapore. Det var det 15 løpet i Formel 1-sesongen 2019 og 12 gang Singapores Grand Prix ble arrangert i Formel 1-sammenheng. Løpet ble vunnet av Sebastian Vettel i Ferrari. Ferrari-fører Charles Leclerc og Red Bull Racing-Honda-fører Max Verstappen tok andre- og tredjeplassen.
Kvalifisering
Noter:
Løpet
Noter:
Crown of Creation (band)
Starten
Crown of Creation ble grunnlagt i 1985. Bandets navn ble tatt fra albumet «Crown of Creation» av Jefferson Airplane som sä ble til «gudfar» for bandet.
Debutalbumet
Bandet begynte i Großmoor (Adelheidsdorf kommune) og flyttet til Hannover i 1987. Etter flere line-up-forandringer og mange innspillinger, gikk bandet pä nytt i studio i 1993, denne gangen med Nicole Sukar og Rick J. Jordan (fra bandet Scooter) og med støtte fra musikkprodusent Herman Frank (Accept). Debutalbumet het «Real Life». Etter utgivelsen i 1994 ble Olaf Oppermann gitarist i bandet.
1994–1998
I 1994 og 1995 var bandet i Seine-et-Marne, i nærheten av Paris på turné. Bandet fortsatte videre, men ble oppløst i 1998.
2009–gjenforening
Etter 11 års fravær ble Crown of Creation i 2009 gjenforenet, denne gangen med en nye vokalist, Anne Crönert.
I 2010 ble maxi-CD-en «Darkness in your Life» produsert. I den forbindelse utviklet Dance Factory fra Lachendorf en tilhörende video. I mai 2010 og flere uker fremover, ble historien om Crown of Creation, «Wathlinger Boter» ellers kjent som «Wathlinger Echo», presentert i fakta og nyheter fra de siste 25 årene.
Julen 2010 dedikerte bandet sangen «At Christmas Time» til sin hjemby Hannover.
Koret fra barneskolen i Adelheidsdorf var med bandet i august 2011 for å synge inn refrenget til «Child’s Eyes» og tre andre passasjer pä tysk. I 2012 bidro Crown of Creation med en ny låt til veldedighets produksjonen «Made in Ce(lle)», som ble utgitt til en innsamling til fordel for omsorg for barn med begrensede leveutsikter. Crown of Creation var ledende i utgivelsen og markedsføringen av denne produksjon.
I 2013 fulgte utgivelsen av maxi-CD-en «With the Rhythm in my Mind». I den anledningen produserte videoleverandør emovion videoen til hovedtittelen «Child’s Eyes».
Reinkalvtinden
Reinkalvtinden er et fjell i Steigen kommune i Nordland. Fjellet ligger sentralt på Steigenhalvøya mellom Holmåkfjorden i nord og Allmenningsvatnet i sør og har en høyde på 828 meter over havet.
Drangen
Drangen er et fjellmassiv med fem topper over 800 meter over havet på øya Rolla i Ibestad kommune i Troms og Finnmark fylke. Den høyeste av disse er Stortinden, 1,022 moh. Siden fjellet er det høyeste på øya, blir primærfaktoren også 1 022 meter. Dette er blant de 100 største i Skandinavia.
Toppen er enkel å bestige på delvis merket sti.
Våroffensiven (1975)
Våroffensiven i 1975 (vietnamesisk: Chiến dịch Mùa Xuân 1975), også kalt Ho Chi Minh-offensiven, var en serie vidtrekkende offensive militære operasjoner iverksatt av Nord-Vietnam og FNL med sikte på å innta hele Sør-Vietnam, noe som ble oppnådd ved Saigons fall 30. april 1975.
Bakgrunn - ny politisk situasjon
Denne nye offensiven var annerledes enn den mislykkede påskeoffensiven tre år tidligere. Den amerikanske politiske handlekraften var sterkt svekket etter at president Richard Nixon måtte gå av etter Watergate-skandalen og tidligere løfter og garantier ble stoppet av den amerikanske kongressen. Den amerikanske militærhjelpen, som Sør-Vietnams hær var helt avhengig av, hadde blitt sterkt redusert og dette skapte store vanskeligheter i disse militære styrkene som var opplært i den amerikanske formen for krigføring. Da de viste seg til å ikke være i stand til å håndtere situasjonen, og finne andre militære metoder, førte dette til at Sør-Vietnam raskt falt sammen.
Kampene
Offensiven ble innledet med noen mindre aksjoner i den daværende Phuoc Long-provinsen (del av dagens Binh Phuoc-provins ), ved grensen mot Kambodsja nord for Saigon. Det første større militære sammenstøtet, slaget om Phuoc Long 12. desember 1974 til 6. januar 1975 ga en klar nordvietnamesisk seier og operasjonen i området viste seg vellykket, ble det første målet å innta byen Ban Ma Thuot i det sentrale høylandet.
Senter
Den raske nordvietnamesiske framrykkingen gjorde at de sørvietnamesiske myndighetene prøvde i desperasjon å omgruppere sine styrker ved å konsentrere det området de måtte forsvare og samle sine styrker der. Dette medførte imidlertid at sivilbefolkningen flyktet fra de områdene de trakk seg tilbake fra, og denne flyktningstrømmen fylte opp veiene, noe som gjorde de nødvendige raske styrkeforflytningene i praksis umulig. Situasjonen ble ytterligere forverre av forvirrende ordrer, mangel på kommandosystemer og tilbakerapportering, og en godt ledet fiende som etter at Ban Me Thuot falt 18. mars, kunne ødelegge det meste av den sørvietnamesiske hæren i det sentrale høylandet.
Nord
Kampene i nord ble innledet 5. mars, og varte fram til 2. april. Under kampene om Hue–Da Nang ble det gjort et tilsvarende forsøk på å redusere og konsentrere forsvaret i nord rundt noen enklaver langs kysten, men dette støtte på de samme vanskelighetene som i det sentrale høylandet, og da også dette frontavsnittet falt 2. april, var det nordlige 2/3 av Sør-Vietnam inntatt av Nord-Vietnam. Overrasket over hvor fort de kunne rykke fram, ble fokus endret til å innta Saigon og slik raskt avslutte krigen, ved hjelp av overføring av hovedstyrken som hadde stått i nord.
Saigon
De gjenværende sørvietnamesiske styrkene samlet seg rundt Saigon og lyktes å etablere en forsvarslinje ved hjelp av transportknutepunktene ved Xuan Loc og Phan Rang, men svak politisk og militær styrke og vilje til å fortsette kampen ble stadig mer tydelig. Under politisk press gikk den sørvietnamesiske presidenten Nguyễn Văn Thiệu av 21. april, og en håpet på at en ny leder ville gjøre det letetre å få Nord-Vietnam til forhandlingsbordet. Dette var imidlertid for sent, da sørvietnameserne på dette tidspunktet ikke hadde andre forhandlingskort enn å unngå et blodbad i Saigon. Med de første nordvietnamesiske styrkene på vei inn i byen, kapitulerte den nye sørvietnamesiske regjeringen under ledelse av Duong Van Minh 30. april for å unngå blodbadet.
Potsjta
Potsjta (originaltittel: Почта) er en sovjetisk animert stumfilm fra 1929 regissert av Mikhail Tsekhanovskij.
Thorleif Paus
Thorleif Paus (født 8. oktober 1881 i Christiania, død 9. juni 1976 i København) var en norsk diplomat, godseier og fabrikkeier. Han var knyttet til det svensk–norske generalkonsulatet i Wien fra 1902 og ble senere norsk generalkonsul i Wien, der han var kjent som Thorleif von Paus. Ved unionsoppløsningen i 1905 var han som 23 år gammel konsulatsekretær Norges eneste diplomatiske representant i den daværende stormakten Østerrike-Ungarn og fikk ansvar for å oppnå østerriksk-ungarsk anerkjennelse av Norges selvstendighet. Han var vitne til Skuddene i Sarajevo i 1914, trolig som eneste skandinav. Han forlot Østerrike-Ungarn i 1918 og var senere fabrikkeier i Norge, godseier i Skåne i Sverige og levde de siste årene i København. Paus var gift tre ganger og hadde to barn i første ekteskap med østerrikeren Ella Stein: Helvig Paus og general Ole Paus; han var farfar til visesangeren Ole Paus.
Bakgrunn og familie
Thorleif Paus tilhørte «skiensgrenen» av slekten Paus og var sønn av stålgrosserer, verkseier og bankdirektør Ole Paus og Birgitte Halvordine Schou; moren var kusine til industrimagnaten Halvor Schou, og faren eide metallgrossistfirmaet Ole Paus, Den Norske Hesteskosømfabrik som lå ved siden av Hjula Væverier, var medeier i Christiania Stålverk og var administrerende direktør i Den norske Creditbank. Hans slektninger eide dermed store deler av industrien langs Akerselva; av farens fabrikk gjenstår bare «Hønse-Lovisas hus», en av de mindre bygningene som hørte til anlegget.
Han ble døpt i Gamle Aker kirke. Familien bodde da i tredje etasje i Pilestredet 28, og faren er titulert Grosserer og Værkseier. Familiens nærmeste naboer var Wilhelm Adelsten Maribo og Hedvig Maribo, som bodde i den andre leiligheten i tredje etasje; besteforeldrene Mine og Christopher Blom Paus bodde fra 1890-årene i en leilighet i første etasje på samme adresse. Familien bodde i Pilestredet til han ble voksen; faren fikk senere bygget Pausvillaen på Bygdøy, der Thorleif bodde når han var i Norge i de årene han holdt til i Wien. Thorleif Paus tok eksamen ved Kristiania Handelsgymnasium i 1901 og ble utdannet offiser ved Krigsskolen året etter. Han ble sekondløytnant i 1902 og premierløytnant i 1909.
Thorleif Paus' farfar Christopher Blom Paus hadde startet forretningskarrieren i broren Knud Ibsens forretning og senere blitt skipsreder i Skien. Thorleif Paus var tremenning til statsminister Sigurd Ibsen, og Henrik Ibsen var farens fetter. Som barn møtte Thorleif Paus Henrik Ibsen da besteforeldrene Christopher og Mine Paus feiret gullbryllup hos sønnen Ole i Christiania i 1895. Thorleif Paus var også fetter til godseier Herman Paus, som var gift med Leo Tolstojs barnebarn grevinne Tatiana Tolstoy-Paus, var bror til stålgrosserer Christopher Blom Paus samt svoger til adelshistorikeren Otto von Munthe af Morgenstierne, grosserer Nicolay Nissen Paus og grosserer Trygve Andvord. Han var onkel til Lucie Paus, gift med Axel Løvenskiold, og til Per Paus, gift med deres felles slektning Hedevig Wedel-Jarlsberg. Thorleif Paus var en av arvingene etter tremenningen, pavelig kammerherre, grev Christopher Paus.
Thorleif og Ella etablerte særeie under et opphold i Norge i 1915 og ble skilt kort etter dette. I andre ekteskap fra 1921 til 1934 var han gift med sangeren Dagny Schjelderup. I tredje ekteskap fra 1935 til sin død var Thorleif Paus gift med enkegrevinne Ella Moltke f. Glückstadt (f. 1899 i København), datter av generalkonsul og grosserer Valdemar Glückstadt og Julie Emilie Rée, som tilhørte Danmarks mest kjente jødiske forretningsdynasti; hun var i andre ekteskap kjent som Ella Moltke Paus for å skille henne fra den andre Ella Paus. Hennes farfar var Isak Glückstadt, en av Danmarks fremste bankierer, den første direktøren for Danske Bank og formann i Det mosaiske trossamfunn i København. I første ekteskap var Thorleif Paus far til Helvig Paus (f. 1909 i Wien) og generalmajor Ole Paus (f. 1910 i Wien); han var farfar til visesangeren Ole Paus og til kaptein og adjutant for forsvarssjefen Thorleif Paus (f. 1957), og oldefar til komponisten Marcus Paus. Han hadde også en stesønn som bodde hos ham i 1930- og 1940-årene, grev Erik Moltke d.y. (f. 1922); hans egne voksne barn bodde på det tidspunktet i Wien og Oslo.
Krystal Lara
Krystal Denise Lara (født 18. mars 1998) er en svømmer.
Thorleif Paus
Konsul og forretningsmann i Wien, 1902–1918
I 1902 ble Thorleif Paus utnevnt til konsulatsekretær og nestleder ved det svensk–norske generalkonsulatet i Wien, og etterfulgte den tidligere eventyreren Georg Wedel-Jarlsberg i stillingen. Generalkonsulatet var i praksis en handelsdelegasjon knyttet til den svensk–norske legasjonen, og ble formelt ledet av en honorær generalkonsul, industrimagnaten Carl Neufeldt. Legasjonen bestod bare av svensker, mens generalkonsulatet var ledet av to norske statsborgere. På grunn av Neufeldts alder, omfattende forretningsaktivitet, lange fravær fra stillingen og det forhold at han ikke var yrkesdiplomat var det i praksis Wedel-Jarlsberg og deretter Paus som stod for den daglige ledelsen av generalkonsulatet og utførte de aller fleste konsulære og representative oppgavene.
Ved unionsoppløsningen i 1905 instruerte den svenske utenriksministeren det svensk–norske generalkonsulatet om å nekte å forholde seg til den norske regjeringen, men Neufeldt og Paus reagerte med å si opp stillingene sine overfor den svenske regjeringen, og generalkonsulatet ble i praksis den norske utenriksstasjonen i Østerrike-Ungarn. Ettersom Neufeldt var fraværende ble den daværende 23 år gamle konsulatsekretæren Thorleif Paus Norges eneste diplomatiske representant i stormakten Østerrike-Ungarn etter at Norge hadde erklært seg selvstendig og fikk ansvar for å oppnå diplomatisk anerkjennelse av Norge, fra et av de viktigste landene i Europa. Avisen Die Zeit skrev at «løytnant Thorleif v. Paus forestår konsulatets forretninger. Sjelden har en ung diplomat befunnet seg i en så ansvarsfull posisjon som herr v. Paus, som nå i løpet av kort tid skal oppnå anerkjennelse av sitt land fra regjeringen i Wien».
Norge etablerte diplomatiske forbindelser med Østerrike-Ungarn i 1905 og Paus og Neufeldt fortsatte å ivareta Norges diplomatiske interesser i Østerrike-Ungarn ad interim; i 1906 ble det formelt etablert et eget norsk generalkonsulat i Wien med Neufeldt som generalkonsul og Paus som konsulatsekretær og nestleder, som i praksis var en ren videreføring av det tidligere svensk–norske generalkonsulatet i de samme lokalene i Wildpretmarkt 10. Paus var i perioden 1906–1909 i tillegg handelsattaché, og fra 1910 til 1917 var han visekonsul (normalt titulert konsul), men var i lange perioder tilforordnet (konstituert) som generalkonsul. Østerrikske kommentatorer forventet at Paus ville bli utnevnt til leder for en legasjon i Wien, men Norge etablerte ingen legasjon eller ambassade i Wien før i 1960. Fra 1906 hadde Norge en minister med residens i Berlin (Thor von Ditten) og med sideakkreditering til Wien og Roma. Generalkonsulen i Wien var derfor i hele den perioden Paus virket ved generalkonsulatet den høyeste utsendingen Norge til daglig hadde i Østerrike-Ungarn, og opptrådte i mange sammenhenger der andre land sendte sine ambassadører; som tidligere var det normalt Paus som utførte konsulære og representative oppgaver, og Neufeldt deltok bare i utvalgte representative sammenhenger. Generalkonsulatet hadde et nært samarbeid med Thor von Ditten i Berlin, og ivaretok Norges diplomatiske interesser i hans fravær. Ved siden av sine konsulære oppgaver drev Paus fra 1906 til 1918 egen agenturforretning i Wien som representerte Norsk Hydro og andre norske industriinteresser i Østerrike-Ungarn, hovedsakelig gjennom import av Norgessalpeter.
Som konsul møtte han bl.a. Frans Josef I av Østerrike-Ungarn, Karl I av Østerrike-Ungarn, erkehertug Franz Ferdinand og andre medlemmer av keiserfamilien ved en rekke anledninger. Han var aktiv i ledelsen for det geografiske selskap i Wien. I 1912 hadde han Fridtjof Nansen på besøk i forbindelse med Nansens besøk til Wien. I 1913 hadde han også Roald Amundsen på besøk; Amundsenbesøket, like etter Framekspedisjonen, var en stor hendelse i Wien, og Amundsen ble mottatt i keiserlig audiens og hedret med et stort arrangement i det geografiske selskapet med mange prominente personer til stede. Paus var i Sarajevo i forbindelse med erkehertug Franz Ferdinands besøk i juni 1914, og var, antagelig som eneste skandinav, vitne til drapet på erkehertugen som utløste første verdenskrig; han fortalte om hendelsene i et intervju i den svenske avisen Expressen i 1964 og i Fædrelandsvennen i 1968. I 1916 besøkte han fronten under første verdenskrig for å rapportere til den norske hæren om forholdene. I 1916 var han foreslått til den nyopprettede stillingen som utsendt visekonsul i Petrograd, men tok ikke stillingen.