cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jeon Jong-ha
Jeon Jong-ha (født 28. februar 1973) er en sørkoreansk landhockeyspiller.
Han representerte Sør-Korea under Sommer-OL 2004 i Athen, hvor laget hans ble nummer 8.
Han tok sølv under Sommer-OL 2000.
Moholtveien
Moholtveien eller Moholtvegen kan vise til følgende veier eller gater:
Bar (enhet)
En bar er en måleenhet for trykk med symbolet bar. Enheten er verken med i SI-systemet eller cgs-systemet, men er godkjent for bruk med SI. Én bar er definert som 100 kPa, og atmosfæretrykket ved havnivå er 1,01325 bar, altså omtrent lik én bar.
Kolbjørn Andersen
Kolbjørn Martinius Andersen (født 15. oktober 1907, død 3. november 1995) var en norsk skøyteløper som representerte Norge i to allround-VM og tre europamesterskap. Andersen representerte Oslo Skøiteklub.
Bar (enhet)
Enheten bar ble innført av den norske meteorologen Vilhelm Bjerknes i 1906. Ordet bar er avledet av gresk baru, «tung». Men prefikset bar- med samme grunnbetydning ble innført allerede i 1666 av Robert Boyle i ordet barometer.
Kolbjørn Andersen
Internasjonale mesterskap i hurtigløp på skøyter
Allround-VM på skøyter deltatt to VM.
Kurzefjella
Kurzefjella er en fjellrekke i Fimbulheimen i Dronning Maud Land. Den strekker seg i nord-sørlig retning i 16 kilometer mellom Holtedahlfjella og Conradfjella i Orvinfjella.
Bar (enhet)
Absolutt og relativt trykk
Millibar er blant de vanligste enhetene i barometere. Disse viser relative trykkforskjeller.
Kolbjørn Andersen
Internasjonale mesterskap i hurtigløp på skøyter
EM på skøyter deltatt i tre EM.
Kurzefjella
Fjellrekka ble først kartlagt av Norsk Polarinstitutt basert på flyfotografier tatt under den norske antarktisekspedisjonen 1956–60 og deretter kartlagt av en sovjetisk ekspedisjon som gjennomførte undersøkelser i området i 1960–61.
På engelsk benyttes navnet Kurze Mountains (fra tysk: Kurzeberge) på fjellkjeden som på norsk har navnet Holtedahlfjella, mens Kurzefjella på engelsk kalles Gagarin Mountains (fra russisk: Khrebet Yuriya Gagarina).
Heimevernets befalsskole
Heimevernets befalsskole (HVBS) var en utdanningsinstitusjon som utdannet utskrevet befal til Heimevernet. Skolen var fra 2009 til 2017 lokalisert til Garnisonen i Porsanger og var underlagt Heimevernets Skole og Kompetansesenter. Utdanningen hadde fokus på infanteritjeneste og jegertjeneste.
Utdanningen var ett-årig og bestod av en seleksjonsperiode (FOS) og en elevperiode på tilsammen seks måneder, og en praksisperioden på seks måneder. I praksisperioden hadde eleven graden UB-korporal og tjenestegjorde som befal ved et av HV-distriktene, eller ved en av hærens avdelinger.
Etter fullført utdanning ble elevene beskikket til Utskrevne Sersjanter og ble overført til Heimevernets krigsorganisasjon, hvor man tjenestegjør som befal ved årlige treninger, eller hyppigere hvis man søker seg til Heimevernets Innsatsstyrker. Det har også vært mulighet til videre tjeneste i Forsvaret, eller videre utdanning ved en av krigsskolene.
Fra 2019 er befalsutdanningen samlet i Forsvarets befalsskole.
Amerikamesterskapet i basketball for kvinner 1993
Amerikamesterskapet i basketball for kvinner 1993 ble arrangert i São Paulo i Brasil i 1993.
Springharegruppen
Springharegruppen (Anomaluromorpha) er ikke som navnet antyder haredyr, men en type enkeltfortannede gnagere. Gruppen omfatter springharefamilien og skjellekornfamilien, der de fleste har membran mellom forbeina og kan glidefly fra tre til tre slik flygeekorn kan. De to familiene er ganske ulike av bygning og har svært forskjellig tilpassinger, og var tidligere fordelt i andre gnagergrupper. Både anatomi og genetikk har imidlertid gjort at de har fått sin egen underorden. En fossil gruppe, Parapedetidae, regnes også til springharegruppen.
Ivar Clausen
Ivar Clausen (født 1917 i Skien, død 2003) var en norsk pastor.
Han var Pastor i flere menigheter innen Den Evangelisk Lutherske Frikirke, sist i Østre Frikirke, Oslo. Han var ungdomssekretær i Langesundsfjordens Indremisjonsselskap og lærer ved Frikirkens bibelskole.
Utgivelser (utvalg)
Andaktsboken Idag hjelper Herren, med 366 andakter, ble første gang utgitt av Luther Forlag og Norsk Luthersk Forlag i 1981. I 2005 ble denne boken utgitt i samarbeid med Ivar Clausens datter Elisabeth Findreng.
Nikki Haley
Nimrata Nikki Randhawa Haley (født 20. januar 1972 i Bamberg i Sør-Carolina) er en amerikansk politiker. Hun var fra 25. januar 2017 til 31. desember 2018 USAs ambassadør til De forente nasjoner.
Haley var fra 2011 til 2017 Sør-Carolinas guvernør, og hun er medlem av Det republikanske parti. Hun var Sør-Carolinas første kvinnelige guvernør og USAs andre indisk-amerikanske guvernør etter Bobby Jindal. Fra 2005 til 2010 satt hun i delstatsforsamlingen i Sør-Carolina.
Bakgrunn
Haley ble født i en indisk innvandrerfamilie i Sør-Carolina. Hennes far Ajit Singh Randhawa underviste i biologi ved Voorhees College, og hennes mor Raj Kaur Randhawa startet en egen bedrift. Haley har konvertert fra sikhismen til metodismen.
Da Haley var fem år gammel meldte hennes foreldre henne til Little Miss Bamberg-tevlingen, men hun ble diskvalifisert ettersom arrangørene ikke kunne avgjøre hvorvidt hun skulle konkurrere mot svarte eller hvite barn.
Haley avla Bachelor of Science i bedriftsøkonomi med innretning mot revisjon ved Clemson University 1994. Etter studiene arbeidet hun som revisorøkonom innen hun ble politiker.
Politisk karriere
Mellom 2005 og 2011 satt Haley som representanthuset for Lexington County i South Carolina. Den 14. mai 2009 tilkjennegav hun at hun stilte opp som kandidat for det republikanske parti i guvernørvalget 2010 i South Carolina. Haley vant valget den 2. november 2010 etter å ha beseiret demokratenes kandidat Vincent Sheheen. Hun ble dermed den første kvinnelige guvernøren i South Carolina. I kampanjen ble hun støttet av såvel Mitt Romney som Sarah Palin og Tea Party-bevegelsen. Haley vant guvernørvalget også i 2014 og ble dermed gjenvalgt som guvernør i South Carolina.
I forbindelse med presidentvalget i 2012 ble Haley diskutert som en potensiell visepresidentkandidat til den republikanske presidentkandidaten Mitt Romney.
Bolleovn
En bolleovn er en enkel ovn for produksjon av stål, basert på skrapjern. Bolleovnene gikk ut av bruk da man begynte å benytte mer moderne smelteovner.
Nikki Haley
Politisk karriere
Den 23. november 2016 meddelte USAs påtroppende president Donald Trump at han hadde valgt å nominere Haley til å bli USAs FN-ambassadør i sitt kabinett. Haley ble godkjent av senatet den 24. januar 2017 og tiltrådte den 25. januar 2017 som FN-ambassadør.
Haley kunngjorde den 14. februar 2023 at hun stiller som kandidat i Republikanernes nominasjonskamp før presidentvalget i 2024.
Bolleovn
Den varmeste haugen når i denne prosessen en temperatur der stålet blir hvitglødende, – men det smelter ikke. Stålbitene får en deigete, sveisbar konsistens. Produktet kalles da også «sveis-stål», i motsetning til «fluss-stål» som blir til ved smelting i smelteovn.
Bolling var en krevende manuell prosess, og gode bollesmeder måtte ha både styrke, erfaring og kunnskap. De måtte «se» at jernet fikk riktig temperatur og at prosessen gikk riktig for seg. Ved hjelp av en jernstang blandet og «eltet» de det glødende stålet i ovnen, slik at kvaliteten skulle bli mest mulig jevn og massen få form av en «bolle».
Det ferdige, noe uformelige produktet ble umiddelbart hamret ut til blokker, egnet for videre bearbeiding som valsing. Til dette benyttet man store vanndrevne, senere dampdrevne hammere. Erfarne bollesmeder kunne greie bollevekter på opptil 130 kilo, og siden det gjerne var akkordarbeid kunne det lønne seg med store boller. Men dette førte ofte til strid innad i arbeidslaget, da smedene ved vann- eller damphammeren ikke kunne bakse med for tunge blokker.
Det var arbeidskrevende å skaffe råstoff til bollingen, siden skrapjernet først måtte klippes eller kuttes i mindre biter. Til en viss grad måtte det også sorteres før det kunne legges opp i passe «porsjoner».
Tragedien på Svensgrunnen 1943
Tragedien på Svensgrunnen utenfor Senja skjedde 12. april 1943 da en sovjetisk ubåt beskjøt flere norske fiskebåter. Ni fiskere omkom under angrepet, en tiende fisker fikk livstruende skader og døde på sykehus i Harstad dagen etter. Mannskapet på syv i fiskebåten «Skreien» ble tatt ombord i ubåten og brakt til Sovjetunionen, der de ble værende til krigen var slutt. Tre av disse døde av sykdom under fangenskapet. Til sammen krevde dermed krigshandlingen 13 menneskeliv. Den første av de tilfangetatte fiskerne kom tilbake til Norge sommeren 1945, de tre siste kom først kom hjem sommeren 1946.
«Havegga», «Baren» og «Øistein»
Flere fiskebåter med base i Gryllefjord og Mefjordvær lå på Svensgrunnen nordvest for Senja mandag 12. april 1943. Litt etter klokka 11 ble fiskeskøyta «Havegga», som lå lengst øst på fiskefeltet, plutselig angrepet av en ubåt med granater og håndvåpen. Av mannskapet på sju ble tre drept og to skadet, i tillegg til at båten fikk skader. «Havegga» satte kursen mot land, men ubåten fulgte etter, og under videre beskytning med maskingevær ble også skipper Alfred Alver truffet og lettere skadet. Ubåten forlot deretter fiskebåten, slik at den kunne gå til land i Gryllefjord.
Ubåten satte så kursen mot fiskebåten «Baren». Mannskapet på den båten hadde sett at «Havegga» var blitt beskutt, og de satte kursen mot land. To maskingeværkuler traff «Baren» uten å gjøre nevneverdig skade, men skipper Bernt Kristoffersen forsto at folkene på ubåten ville ha fiskebåten til å gå utover igjen. Da fiskebåten hadde snudd, oppdaget mannskapet en ung mann som lå og drev i sjøen. Fra ubåten ble det ikke gjort noe forsøk på å redde ham; den lå i ro til han var blitt berget opp i fiskebåten, og forlot så stedet. I fiskebåten ble mannskapet raskt klar over at mannen måtte være russer. «Baren» gikk inn til den tyske meldestasjonen i Bøvær, der de fikk beskjed om å avlevere mannen på Berg fort på Flatnes. (Se eget avsnitt.)
Den tredje båten som ble angrepet var «Øistein», som lå omtrent midt på Svensgrunnen. Der ble fem av mannskapet på sju drept, mens to ble skadet. Båten fikk også store skader, og det tok de to overlevende flere timer å få båten i såpass stand at de kunne gå mot land. På vei inn til Gryllefjord fikk de kontakt med en annen fiskebåt, «Selfjord», og de fikk hjelp til å komme seg til land.
«Skreien» og «Frøy»
Ubåten fortsatte videre sørvestover og åpnet ild mot flere andre fiskebåter, som imidlertid klarte å unnslippe. Den gikk deretter opp til fiskeskøyta «Skreien», og det ble gitt tegn til at mannskapet skulle komme ombord i ubåten. Ubåten dykket kort tid etter at mannskapet på fiskebåten var kommet ombord. (Se også eget avsnitt.) Ingen i fiskebåtene omkring så hva som skjedde med «Skreien», og båten med mannskap forsvant tilsynelatende uten spor.
19. april, ei uke etter angrepet på Svensgrunnen, ble «Skreien» funnet drivende utenfor Grøtøya i Nord-Troms. Skøyta var uskadd og forlatt, og ble berget av en fisker fra Torsvåg. Fra Gryllefjord ble redningsskøyta «Storebrand» og tre mann sendt for å slepe «Skreien» tilbake til Gryllefjord. Fiskebåten kunne imidlertid gå hjemover for egen maskin. Ironisk nok fikk redningsskøyta maskinskade utenfor Måneset vest for Gryllefjord, slik at det ble «Skreien» som måtte slepe «Storebrand» det siste stykket inn til fiskeværet.
Den siste fiskebåten som ble angrepet var «Frøy», som lå i nærheten av «Skreien». «Frøy» ble truffet av to granater, som drepte én av mannskapet og skadet en annen alvorlig. Båten fikk et hull i skutesida og begynte å ta inn vann. De overlevende ombord klarte å få gitt tegn til båten «Gyda», som kom til og fikk reddet mannskapet før «Frøy» gikk ned. Den skadde fra «Frøy», Ingvard Pettersen, døde på sykehuset i Harstad dagen etter.
Nazistisk propaganda og usikkerhet om nasjonalitet
Hendelsen på Svensgrunnen ble i dagene etter omtalt i Harstad Tidende, Tromsø, Nationen og andre nazikontrollerte aviser. Beretningene om angrepet og bortføringen var til dels overdrevne og propagandapregede. Selv om avisene gjorde et stort poeng ut av at ubåten måtte være sovjetisk, var befolkningen i Gryllefjord skeptisk, og flere mente det måtte være en tysk provokasjon for å skape raseri mot Sovjetunionen.
Bortføringen av mannskapet på «Skreien»
Fiskerne fra «Skreien» forsto raskt at ubåten de var kommet ombord i var russisk. Ubåten gikk til basen Poljarnyj utenfor Murmansk, der fiskebåtmannskapet ble satt i land. Etter noen dager ble de flyttet inn til Murmansk. Under oppholdet der hadde de lite å ta seg til, men de ble stort sett behandlet bra. Flere ganger fikk de besøk av russere og den norske kommunisten Alfred Halvari, som forsøkte å bearbeide dem politisk. Etter noen uker fikk de tilbud om å gå inn i den sovjetiske marinen. Den eneste av nordmennene som aksepterte tilbudet var yngstemann, 17 år gamle Rasmus Johannes Rydningen, som for øvrig var fra Laukhella i Lenvik og den eneste av mannskapet fra «Skreien» som ikke var fra yttersida av Senja.
Rydningen ble flyttet til en militærleir i Launa på den andre sida av Kolabukta, der han fikk opplæring i radiotelegrafi og etter hvert lærte seg brukbart russisk. I månedsskiftet august/september 1943 ble leiren i Launa nedlagt, og Rydningen kom til en ny leir i Retinskoje, nordvest for Murmansk. Der ble han til høsten 1944, da soldatene i Retinskoje ble flyttet inn til Murmansk og innkvartert privat der.
Etter at den østligste delen av Finnmark var blitt befridd av Den røde armé høsten 1944, ble Rasmus Rydningen i januar 1945 sendt med lastebil til Kirkenes. Han oppholdt seg i Vadsø og deretter Vardø vinteren og våren 1945, før han mønstret på skøyta «Holmesund» som matros og med den kom hjem til Laukhella 3. juni 1945.
De andre seks av mannskapet på «Skreien» ble flyttet fra Murmansk til et hus utenfor byen kort tid etter at Rasmus Rydningen hadde dratt. Der stelte de seg i stor grad selv, men hadde lite å gjøre, utenom at de i kortere perioder ble tatt med som mannskap på ei lita ferge. I april 1944 ble de sendt med tog til en fangeleir ved byen Vologna mellom Leningrad og Moskva. Under oppholdet i leiren ble Sigurd Andreassen og Olav Olsen syke, og de døde senere på sykehus. De fire som var igjen av mannskapet ble i begynnelsen av juni 1944 sendt videre med tog til en fangeleir i Karaganda i Sentral-Asia. Et hardt og uvant klima samt ensidig og næringsfattig mat gjorde at nordmennene pådro seg sykdom. Fridthjof Brox fikk lungebetennelse etter en fisketur i november 1945, og han døde på sykehuset i leiren 8. desember samme år.
De tre nordmennene som var igjen fikk reise fra leiren 19. april 1946. De ble satt på toget til Moskva og videre til Leningrad, der de ble internert i en måned før de fikk reise videre til Åbo i Finland. Reisen hjemover fortsatte via Stockholm, Kongsvinger, Oslo, Trondheim og Harstad. Etter omtrent to måneders reise gikk den siste etappen hjem til Senja med skøyte. Jens Andreassen var fra Sifjord og ble satt i land der, Jens Karlsen og Magnus Torgersen kom hjem til Gryllefjord.
Omkomne
Ti fiskere omkom under angrepet på Svensgrunnen: Tre av de bortførte fiskerne fra båten «Skreien» døde i fangenskap i Sovjetunionen:
Minnestein
En minnestein for de omkomne i tragedien på Svensgrunnen og fangenskapet i Sovjetunionen er satt opp utenfor Gryllefjord kapell. Bautaen ble avduket 24. august 1947.
Aleksej Labutin
Mens ubåten «K-21» beskjøt «Havegga», falt 19 år gamle Aleksej Labutin over bord fra ubåten. Han var offisersordonnans og byssegutt, og hadde fått i oppgave å bære granater til 10 cm-kanonen på fordekket. Labutin ble berget av mannskapet i fiskebåten «Baren», som tok ham med til tyskerne på Berg fort, der han så ble avhørt. Om morgenen 14. april ble han ført til Tromsø og etter en tid internert i en krigsfangeleir i Lærfabrikken. Med hjelp fra norske Torleif Markussen og norskrussiske Ivan Hochlin, som bodde i Tromsø, greide Labutin sammen med den russiske krigsfangen Vitalij Jurtsjenko og norske Ivar Meyer Johansen i oktober 1944 å rømme til Sverige. I desember dette året kunne Labutin og Jurtsjenko ta båt fra Stockholm til Finland (som samme høst hadde kapitulert og gått inn på sovjetisk side i krigen), og deretter reise med tog fra Helsingfors hjem til Sovjetunionen.
Labutin ble satt i militær tjeneste igjen, først på nytt i marinen i Murmansk, deretter i infanteriet ved Königsberg. Han ble dimittert i 1948, og arbeidet siden som sagbruksarbeider og tømmermann.
Årsaker til krigshandlingene på Svensgrunnen
Årsaken til det som skjedde på Svensgrunnen er aldri blitt fullstendig klarlagt. Noen mulige årsaker som i årenes løp er blitt nevnt fra sovjetisk og russisk side har ifølge forfatter Bjørn Bratbak en viss troverdighet:
Disse argumentene gir imidlertid ikke et entydig svar på hvorfor den sovjetiske ubåten angrep de norske fiskebåtene, og slett ikke hvorfor fiskerne fra «Skreien» ble tatt med til Sovjetunionen. Bratbak viser likevel til andre eksempler på at både sovjetiske og britiske ubåter i løpet av krigen angrep båter langs norskekysten og tok med seg mannskap til Sovjetunionen.
Ubåten «K-21»
Ubåten «K-21», som angrep de norske fiskerne og brakte mannskapet på «Skreien» til Sovjetunionen, var en av den sovjetiske marines K-klasse-ubåter. Den er bevart for ettertida og ble i 1982 gjort om til museumsbåt i Severomorsk.
Kim Kyung-seok
Kim Kyung-seok (født 23. juni 1972) er en sørkoreansk landhockeyspiller.
Han representerte Sør-Korea under Sommer-OL 2004 i Athen, hvor laget hans ble nummer 8.
Han tok sølv under Sommer-OL 2000.
Thomas Beaufort, hertug av Exeter
Thomas Beaufort, hertug av Exeter, (født ca. januar 1377 på Château de Beaufort i Anjou i Frankrike, død 31. desember 1426 på Greenwich manor i Kent i England) var en engelsk militærleder under Hundreårskrigen og kortvarig Englands lordkansler.
Bakgrunn
Han var den tredje av fire barn født av John av Gaunt, hertug av Lancaster, og hans elskerinne Katherine Swynford. Broren Henry Beaufort skulle bli en av den katolske kirkes kardinaler.
For å sanere deres problematiske herkomst ble foreldrene gift i 1396, og han og hans søsken ble legitimert ved to separate anledninger, i 1390 og igjen i 1397. Han giftet seg med datteren til Sir Thomas Neville (død 1387) av Hornby, Margaret Neville (født ca. 1384), som fødte ham en sønn, Henry Beaufort. Barnet døde som ung.
Under Henrik IV
Etter sin halvbror Henrik IVs tronbestigelse ble Beaufort slått til ridder av Hosebåndsordenen. I de følgende år holdt han flere militære embeder: Konstabel av Ludlow (1402), Admiral of the North (1403), kaptein i Calais (1407), og Admiral of the North and West (1408-1413). Hans mest betydningsfulle handling i løpet av dette tiåret var å lede styrkene mot det nordlige opprør i 1405.
Han ble Englands chancellor den 31. januar 1410, et embede han beholdt til 5. januar 1412 i en periode da kong Henrik hadde problemer med geistligheten, og vendte deretter tilbake til militære anliggender. Senere i 1412 ble han opphøyd til jarl av Dorset.
Under Henrik V
Ved Henrik Vs tronbestigelse ble Beaufort utnevnt til kongens stedfortreder i Aquitania (1413) og deretter kaptein i Harfleur (1415). Han tilbragte de neste årene i Normandie som kongens stedfortreder (1416). Han ble opphøyet til hertug av Exeter i 1416.
Beaufort var tilbake i England i 1417, mens kongen var i Normandie, men måtte håndtere problemer i Skottland. I 1418 dro han tilbake til Normandie med en stor styrke og deltok i beleiringene av Évreux, Ivry og Rouen. Etter Rouens fall i 1419 var han kaptein i byen og erobret flere av de mindre normanniske byer. Endelig, i 1419, inntok han den store festning Château Gaillard, midtveis mellom Rouen og Paris, etter en seks måneder lang beleiring.
I løpet av denne tid førte Henrik V en politikk om å skape normanniske titler til sine aristokrater, og således ble Beaufort opphøyet til greve av Harcourt i 1418.
I 1420 hjalp Beaufort med å forhandle Troyestraktaten. Det neste året ble han tatt til fange i slaget ved Baugé, der hans nevø Thomas av Lancaster, 1. hertug av Clarence, ble drept.
2 (Halle/Eberson/Kjellemyr/Sletten-album)
2 er et musikkalbum med Morten Halle, Jon Eberson, Bjørn Kjellemyr & Finn Sletten. Albumet ble utgitt i 1992.
Thomas Beaufort, hertug av Exeter
Under Henrik VIs umyndighet
Beaufort var en av eksekutorene av Henrik Vs testamente og vendte derfor tilbake til England i 1422. Han satt i regjeringsrådet under den spede kong Henrik VI, skjønt det er sanssynlig at han tilbrakte noen tid i Frankrike.
Rollefiguren Exeter i William Shakespeares skuespill Kong Henrik V er basert på Beaufort, skjønt Beaufort faktisk ikke ble opphøyd til hertug av Exeter før etter slaget ved Agincourt. I 1415 ble han jarl av Dorset.
Død
Han ble gravlagt i Bury St Edmunds Abbey i Bury St Edmunds i Suffolk.
John Boye
John Boye (født 23. april 1987) er en ghanesisk fotballspiller som fra 30. juni 2021 er klubbløs.
Nørre Broby
Nørre Broby er en landsby sentralt på Fyn i Danmark. I 2013 hadde den 1,434 innbyggere. Stedet ligger i Faaborg-Midtfyn kommune. Den lokale kirken Nørre Broby kirke er bygget i romansk stil. Frem til 2007 var Nørre Broby administrasjonssenter for Broby kommune.
John Boye
Han spiller i forsvar, og er også en del av. Han har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet Heart of Lions fra Ghana.
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2014 i Brasil.
Seiersplassen (St. Petersburg)
Seiersplassen (russisk: Пло́щадь Побе́ды, Plostsjad Pobedy) i St. Petersburg i Russland er en plass i navngitt etter Seiersdagen i Sovjeunionen i Den store fedrelandskrigen. Plassen ligger i enden av den 10 km lange gaten Moskovskij prospekt, nær Pulkovo internasjonale lufthavn. Plassen ligger i den sentrale delen av byen, selv om dette navnet som regel var betegnelsen på en sentral plass i tidligere sovjetiske byer.
Cubas koloniale guvernører
Det følgende er en liste over Cubas koloniale guvernører. Cuba var underlagt Spania fra 1511 til 1899 med et kort britisk mellomrom 1762–1763. Landet ble deretter underlagt amerikansk suzerenitet fra 1899 til 1902. Etter en kort periode med selvstyre ble amerikansk styre gjeninnført i 1906 og varte frem til 1909.
Musikkåret 1715
Musikkåret 1715 er en oversikt over hendelser, ny musikk, fødte og avdøde musikkpersonligheter i 1715.
Lucie Böhm
Lucie Böhm (født Rothauer 12. oktober 1974 i Praha i Tsjekkia) er en tidligere østerriksk orienteringsløper. Hun representerte den svenske orienteringsklubben IFK Lidingö og det østerrikske landslaget. Lucie Böhm er verdensmester i orientering.
Karriere
Böhm hadde sin beste periode som orienteringsløper mot slutten av 90-tallet. Hun ble verdensmester på kortdistanse under verdensmesterskapet i Grimstad i 1997. To år senere tok hun sølvmedalje på samme distanse etter at hun kun ble slått av det britiske hjemmehåpet Yvette Baker i skotske Inverness. Fra 1193 til 2001 deltok Bohm i alle fem verdensmesterskap som ble arrangert. I tillegg til medaljeløpene, utgjorde 10.-plassen på sprinten i finske Tammerfors i 2001 hennes topp ti-plasseringer i VM-sammenheng.
Fra EM i orientering har hun 4.-plass fra langdistansen i ukrainske Truskavets som sitt beste resultat. Hun tok to fjerdeplasser i Verdenscupen i orientering 2000 og ble dette året nummer tolv sammenlagt.
Steinar Skartland
Steinar Skartland (født 1958) er en norsk lokalpolitiker, som representerer Kristelig Folkeparti. Han ble innvalgt i kommunestyret i 2007 og ble fra høsten 2011 varaordfører i Vindafjord kommune. Han ble gjenvalgt som varaordfører for perioden 2015-2019. I periodene 2007-2011 og 2019-2023 var han leder for kommunens hovedutvalg for oppvekst og omsorg.
Skartland har jobbet som markedssjef og med ansvar for ledelsessystemer for HMS, kvalitet og miljøstyring i Ølen Betong AS, samt som redaktør for kirkebladet Hyrdingen.
Miika Elomo
Miika Elomo (født 21. april 1977 i Åbo, Finland) er en  finsk trener og ishockeyspiller. Han var 2019\2020 sesongen hovedtrener for Storhamar Ishockey i GET-ligaen, han ledet Storhamar til en andre plass i serien, i Storhamars øyner litt skuffene. Han ble løst fra sin kontrakt.
Seiersplassen
Seiersplassen kan vise til:
Béla Szepes
Béla Szepes eller Béla Strauch (født 5. september 1903 i Spišská Nová Ves, død 20. juni 1986 i Budapest) var en ungarsk skiløper og friidrettsutøver som deltok under Vinter-OL 1924 og i Sommer-OL 1928.
I 1924 deltok han i 18 kilometer langrenn ved OL i Chamonix, men fullførte ikke.
Fire år seinere deltok han i OL i Amsterdam i spydkast og vant en sølvmedalje.
Béla Szepes er en yngre bror av Ungarns flaggbærer ved vinter-OL 1928 i St. Moritz Gyula Szepes
Amerikamesterskapet i basketball for kvinner 1995
Amerikamesterskapet i basketball for kvinner 1995 ble arrangert i Hamilton i Canada i 1995.
Moholtveien (Ringerike)
Moholtveien (1-27, 2-24) er en vei på Hvervenmoen, syd i Hønefoss.
Veien ligger på sørsiden av Osloveien (E16), og går fra Folefossveien til Monserudveien. Veien består hovedsakelig av kjedete tomannsboliger, og ligger cirka 89 meter over havet.
Kim Jung-chul
Kim Jung-chul (født 1. januar 1977) er en sørkoreansk landhockeyspiller.
Han representerte Sør-Korea under Sommer-OL 2004 i Athen, hvor laget hans ble nummer 8.
Han tok sølv under Sommer-OL 2000.
Han Hyung-bae
Han Hyung-bae (født 21. mars 1976) er en sørkoreansk landhockeyspiller.
Han representerte Sør-Korea under Sommer-OL 2004 i Athen, hvor laget hans ble nummer 8.
Han tok sølv under Sommer-OL 2000.
Nidaros Idrettsungdomsskole
Per 1. januar 2019 har skolen 150 elever, og dette er det maksimale antallet elever skolen har tillatelse fra myndighetene til å tilby undervisning. Elevene fordeles på 8., 9. og 10. trinn. Elever fra hele landet kan søke om skoleplass.
Nidaros Idrettsungdomsskole er en MOT-skole. Søsterskolen til Nidaros Idrettsungdomsskole er Trondheim Idrettsungdomsskole, som ligger på østsiden av byen i bydelen Lade. Søsterskolen har samme formål og organisering.
Historikk
Skolen startet opp i 2005, og er en stiftelse opprettet av Jan Martin Iversen og Jostein Iversen. .
Skolen følger vedtekter fra 2010.
I desember 2018 godkjente utdanningsdirektoratet Nidaros Idrettsungdomsskole (i samarbeid med Norges Sjakkforund) sin læreplan om sjakk som nytt valgfag i ungdomsskolen.
Sundhetskollegiets hus
Sundhetskollegiets hus var en eiendom bygget på 1750-tallet som lå på Riddarholmen i det sentrale Stockholm. Bygningen lå ved vannet på vestre del av øya mellom det nåværende Gamla Auktionsverket og Wrangels palass og hadde adresse Riddarholmshamnen 12.
Bygningen var opprinnelig et slottsbakeri. I årene 1807-1843 lå Collegium medicum og etterfølgeren Sundhetskollegium her. I tillegg var det Karolinska Institutets første lokale.
Huset er kjent som stedet hvor August Strindberg ble født i 1849.
Thomas Leighton Williams
Thomas Cuthbert Leighton Williams (født 20. mars 1877 i Handsworth i Birmingham, død 1. april 1946 i Birmingham) var en engelsk katolsk prelat som var erkebiskop av Birmingham fra 1929 til 1946.
Bakgrunn
Han var sønn av James Anthony og Emma Mary (født Leighton) Williams. Han ble utdannet ved St Wilfrid's College i Cotton og St Mary's College i Oscott.
Prest
Han ble prsteviet 24. august 1900. Han oppnådde en Bachelor of Arts-grad i 1903 og en Master of Arts-grad i 1909.
Stine Nielsen
Stine Nielsen (født 9. februar 1991 i Årslev, Faaborg-Midtfyn) er en dansk rifleskytter, og representerer Danmark og Særslev Skytteforening. Hun deltok under Sommer-OL 2012 i øvelsen skyting og grenen 10 meter rifle.
Thomas Leighton Williams
Prest
Mellom 1905 og 1909 var han Assistant Master ved St Wilfrid's College i Cotton og Assistant Master ved St Edmund's College i Ware.
Han ble utnevnt til Master for St Edmund's House i Cambridge i 1909 og ivar dette til 1918. Under første verdenskrig tjenestegjorde han også i Royal Army Chaplains’ Department. Etter krigen var han rektor ved St Charles's House i Oxford (1920–22) og rektor ved St Wilfrid's College i Cotton (1922–1929).
Erkebiskop av Birmingham
Han ble utnevnt til erkebiskop av Birmingham av pave Pius XI den 23. juni 1929, året etter at hans forgjenger John McIntyre fratrådte grunnet sviktende helse. Hans bispevielse fant sted 25. juli 1929; hovedkonsekrator var kardinal Francis Alphonsus Bourne, erkebiskop av Westminster, og medkonsekratorer var biskop Dudley Charles Cary-Elwes av Northampton, og biskop John Patrick Barrett av Plymouth.
Han døde på Old Queen Elizabeth Hospital i Birmingham den 1. april 1946, 69 år gammel, og ble gravlagt i krypten til St Chad's Cathedral i Birmingham den 5. april 1946.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Sandra Izbașa
Karriere
I verdensmesterskapet i turn 2006 i Århus tok hun bronse i individuell mangekamp og sølv i bom.
Hun vant sølv i individuell mangekamp i europamesterskapet i turn 2007 i Amsterdam. I verdensmesterskapet i turn 2007 i Stuttgart kom hun på niendeplass individuelt og var med på det rumenske laget som tok bronse.
Riccardo Cassin
Riccardo Cassin (1909–2009) var en italiensk fjellklatrer og fjellutstyrsprodusent.
Sandra Izbașa
Karriere
I 2008 var hun med på det rumenske laget som vant gull i europamesterskapet i Clermont-Ferrand. Hun tok også et individuelt gull i frittstående og sølv i bom. I sommer-OL 2008 i Beijing ble hun olympisk mester i frittstående.
Riccardo Cassin
Fjellklatrer
I sin ungdom kom Riccardo Cassin til Lecco på jakt etter arbeid, og som medlem av Ragni di Lecco («Leccos edderkopper») gjorde her sine første alpine erfaringer. I 1930-årene ble han kjent på grunn av førstebestigninger av sin tids høyeste vanskelighetsgrad. Alt i alt foretok Cassin 2500 oppstigninger, hvorav over 100 førstebestigninger.
Sandra Izbașa
Karriere
I 2009 kom hun på syvendeplass i frittstående i europamesterskapet i Milano.
Luigi Barbasetti
Luigi Barbasetti (født 21. februar 1859 i Cividale del Friuli, død 31. mars 1948 i Verona) var en italiensk fekter og innovatør av sporten.
Sandra Izbașa
Karriere
I verdensmesterskapet i turn 2010 var hun med på det rumenske laget som tok fjerdeplass og fikk en syvendeplass i frittstående.
Luigi Barbasetti
Læreren hans var fekter Giuseppe Radaelli, som trente ham til å bli en «militær våpenmester». Barbasettis andre lærer var fekteren Masaniello Parise, fra Mesterskolen i Roma. Etter utdannelsen underviste han ved mesterskolen i Roma.
Sandra Izbașa
Karriere
I Europamesterskapet i turn 2011 i Berlin vant hun gull i hopp og frittstående.
Luigi Barbasetti
Han ble fektemester i Trieste, før han ble kalt til Wien takket være sitt rykte. Høsten 1894 ankom Barbasetti Wien. Under beskyttelse av erkehertug Franz Salvator spilte han i 1895 en ledende rolle i utviklingen av fekting i Wien, og gjorde den moderne italienske metoden for fekting tilgjengelig i de tysktalende områdene. I 1895 grunnla han fekteskolen «Union Fechtclub Wien» som fortsatt eksisterer i dag. Han utviklet en ungarsk sabelteknikstil, som dominerte sabelfekting i første halvdel av 1900-tallet og trente den ungarske mesteren József Keresztessy, også kalt «faren til ungarsk sabelfekting»«". I 1915 måtte Barbasetti returnere til Italia, da Italia deltok i første verdenskrig. Han bodde i Italia til han flyttet til Paris i 1921, hvor han underviste ved Automobile Club og Golfers Club. Han returnerte til Italia i 1943 og døde i Verona 31. mars 1948.
Sandra Izbașa
Karriere
I Europamesterskapet i turn 2012 i Brüssel vant hun gull i hopp og var med på det rumenske laget som vant gull sammenlagt.
Under Sommer-OL 2012 i London var hun med på det rumenske laget som vant bronse i mangekamp, lagkonkurranse, kvinner. I individuell mangekamp kom hun på femteplass. Hun vant kvinnenes apparatkonkurranse i hopp og ble olympisk mester.
Canterbury-York-kontroversen
Canterbury-York-kontroversen var en langvarig konflikt i middelalderens England mellom erkebispedømmene Canterbury og York. Det begynte kort tid etter den normanniske erobringen av England i 1066 og varte i flere tiår.
Erkebiskopen av Canterbury var blitt den ledende kirkeleder i England. Erkebiskopen av York på sin side hevdet jevnlig å være likeverdig erkebiskopen av Canterbury, som ikke godtok dette og ønsket administrativt overherredømme over York og dermed hele den nordengelske kirkeprovins. I 1127 ble tvisten for det meste avgjort i Yorks favør, idet dens erkebiskoper ikke trengte å underkaste seg Canterburys styre. Selv etter dette var det imidlertid fortsatt uenigheter knyttet til status og prestisje.
Riccardo Cassin
Fjellklatrer
Mange av rutene han åpnet i mellomkrigstiden er blitt klassikere:
Song Seung-tae
Song Seung-tae (født 3. januar 1972) er en sørkoreansk landhockeyspiller.
Han representerte Sør-Korea under Sommer-OL 2004 i Athen, hvor laget hans ble nummer 8.
Han tok sølv under Sommer-OL 2000.
Riccardo Cassin
Krigsinnsats
Under andre verdenskrig kjempet Cassin i den italienske partisanbevegelsen mot de tyske okkupantene. 26. april 1945, da han var blitt partisanleder, forsøkte han sammen med V. Ratti å hindre en gruppe tyske soldater fra å komme seg over til Valtellina og St. Moritz. Ratti – en klatrekamerat fra flere førstebestigninger  –  falt i aksjonen. Cassin ble dekorert for sin innsats i partisanbevegelsen i årene 1943–1945.
Ekspedisjonsleder
Etter krigen var det meningen at han skulle delta på den første italienske Karakorumekspedisjon som i 1954 lyktes i å førstebestige K2, men ifølge ham selv ble han tatt av deltakerlista fordi legene mente han hadde et hjerteproblem. Skuffelsen ble mildnet av at CAI betrodde ham ledelsen av den andre italienske Karakoramekspedisjon som lyktes å få førstebestigningen av den vakre og vanskelige Gasherbrum IV (Walter Bonatti og Carlo Mauri nådde toppunktet 5. august 1958).
Senere ledet Cassin en ekspedisjon til Jirishanca i Andesfjellene (1960). I 1961 ledet og klatret han sydveggen av Mount McKinley, Alaska («Cassin Ridge»); den gang fjellets vanskeligste rute. Han ledet også en ekspedisjon som forsøkte å bestige Lhotses sydvegg (1975).
78 år gammel gikk han Piz-Badiles nordøstvegg i anledning 50-årsjubileet for sin egen førstebestigning.
Riccardo Cassin døde i august 2009 i sitt hus ved Lecco, 100 år gammel.
Produsent av klatreutsyr
I 1947 begynte Riccardo Cassin å utvikle og produsere fjellbolter i et skur i Lecco, senere ble også hammere, isøkser og karabinere føyd til sortimentet. Ut av den spede begynnelsen vokste firmaet Cassin fram som en kjent produsent av fjellsportartikler og sportsbekledning. Merkenavnet Cassin ble på slutten av 1990-tallet kjøpt opp av fjellutstyrsfirmaet C.A.M.P.
Æresbevisninger
Cassin ble i 1980 utnevnt til storoffiser av Republikken Italias fortjenstorden. I 1999 ble han forfremmet til storkors av samme orden.
Karl Sørmo
Karl Per Sørmo (født 1936) er en kjøreskolelærer og politiker fra Stokmarknes i Hadsel kommune, Nordland. Han var stortingsrepresentant for Fremskrittspartiet i Nordland fra desember 1990 og ut valgperioden 1989–93, etter at den valgte representanten Harry Jensen døde. Han har sittet i Hadsel kommunestyre fra 1987 til 2003. Han meldte seg i 2001 ut av Frp, og deltok deretter i Høyres gruppe.
Sørmo har sjømannsskole og seilte som styrmann i utenriksfart 1960-1965, før han i 1966 etablerte kjøreskole i Stokmarknes.
Maja Jager
Maja Jager (født 22. desember 1991 i Nørre Broby) er en dansk bueskytter. Hun er medlem av Broby Bueskytte Klub og tilhører den danske elite.
Jager begyndte med bueskyting som 8-årig i 1999. Hun fikk sin debut på A-landslaget i VM i Korea 2009 og har siden fått en 6.-plass ved innendørs-EM i 2010, en 6.-plass for lag ved utendørs-EM i 2010, en 5.-plass ved VM i 2011 og 8.-plass ved lag-VM i 2011 i Torino, hvor hun sammen med Carina Christiansen og Louise Laursen utgjorde det danske VM-laget. Det gjode at hun sammen med de to andre kvalifiserte seg til i OL i 2012 i London.
I 2010 lå hun som nummer en på Dansk Bueskytteforbunds rangeringsliste etter blant annet å ha vunnet det danske mesterskapet samme år.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021 ble hun utslått i andre runde i den individuelle konkurransen.
Rutle (Gulen)
Rutle er et sted som ligger  i Gulen kommune i Sogn og Fjordane på østsiden av en landtunge mellom gårdene Brosvik og gården Rutledal. I nord ligger Jutevikneset og Fjærøy, Kalvøy, Kirkøy og Langøy verner mot Sognefjorden i nordøst og øst. I tillegg finnes en mengde små og store holmer og skjær. Rutle var derfor en god havn for alle som ferdes på Sognefjorden.
Robert Mulliken
Robert Sanderson Mulliken (født 7. juni 1896 i Newburyport i Massachusetts, død 31. oktober 1986 i Arlington i Virginia) var en amerikansk kjemiker og fysiker. Han mottok Nobelprisen i kjemi 1966 og Priestleymedaljen 1983. Han utviklet molekylorbitalteorien.
Rutle (Gulen)
Navnet
Navnet har blitt skrevet på forskjellig måte, i 1603 Røttle, i 1667 Rudtle, i 1723 Rutle. Hva det betyr er uvisst. Muligens betyr det humpete eller ujevnt lende. Det skal ha vært brukt til gårdsnavn tre ganger i Norge.
Brit Dyrnes
Brit Dyrnes (født 16. april 1955) er en norsk kunsthåndverker og kunstner. Hun var en av de første norske kunsthåndverkerne som begynte å arbeide konseptuelt. Hun utforsker leire, keramikk og tegl som skulpturelle materialer, og det offentlige rom som arena for sin kunst.
Rutle (Gulen)
Historie
I 1184 lå Kong Sverre og hans hær med 20 skip her før slaget ved Fimreite. Andre har også lagt værfast i Rutle, blant annet C. Braems i 1673 og Johannes Lillienskjold i 1668. Under andre verdenskrig var det mange tyskere, og små leirer i området. Grunnen til at Rutle var en bra plassering for tyskerne, var fordi det var god oversikt over fjorden.
Brit Dyrnes
Dyrnes er utdannet ved Kunstskolen i Trondheim, faggruppe keramiske disipliner og Staatliche Akademie der Bildenden Künste Stuttgart (1974–1979).
Rutle (Gulen)
Tingsted
Fra 1667 ble Rutle ofte brukt som tingsted, både av futen og sorenskriveren. Stedet ble brukt som tingsted antakelig til 1775.
Brit Dyrnes
Hun har utført mer enn 35 offentlige utsmykninger og stedsspesifikke kunstverk i ulike materialer. Ofte er den endelige form, uttrykk og plassering blitt til i samarbeid mellom henne, landskapsarkitekt, arkitekt og håndverker.
I tillegg til sitt kunstnervirke har hun hatt flere verv og vært en gründer i mange sammenhenger:
Hun har sittet i styret for flere virksomheter, som Trøndelag Senter for Samtidskunst, Ålesund kunstfagskole og Atelier Ilsvika i Trondheim. Atelier Ilsvika, som Dyrnes var med på å etablere i 1997, er et kreativt arbeidsfellesskap for mer enn 50 aktører innen ulike deler av kunst- og kulturlivet. Hun var videre initiativtaker til kunstbiennalen Trondheim Open og satt i arbeidsgruppen der fra 2009 til 2017. Hun var også med på å starte North Cultitude 6263, og er fortsatt (per 2019) med i dette arbeidet. North Cultitude 6263 har som mål å øke kultursamarbeidet på 62. og 63. breddegrad gjennom ulike kunst- og kulturprosjekter.
Rutle (Gulen)
Gjestgiveri
I 1732 fikk Per Larsson løyve til å drive gjestgiveri i Rutle. I 1755 ble det bestemt at gjestgiverne i Rutle og Sygnefest ikke fikk drive handel, men bare gjestgiveri. Det kan ikke ha vært lønnsomt for i 1760 fikk Per tingsvitne for at han var fattig og ikke kunne betale ekstraskatt.
Brit Dyrnes
Dyrnes har også i mange år vært fagpolitisk aktiv, og i 2019 ble hun tildelt Norske Kunsthåndverkeres ærespris, blant annet på grunn av dette engasjementet og for sin innsats for kunsthåndverkets kår og kunsthåndverkernes samfunnsmessige betydning.
Rutle (Gulen)
Ferie/Utleie
I Rutle bur det svært få folk. Det er en god plass for folk som liker sjøfiske. På Rutle er det utleie av hus og hytter.
Brit Dyrnes
Fra 2007 mottok hun Statens garantiinntekt for kunstnere. Hun har også mottatt Trondheim kommunes kulturlegat (2015).
Rutle (Gulen)
Skole
Rutle har hatt eget skolehus, Grønlid skule, i flere generasjoner. I 1973 fikk huset eget bruksnummer 5 og navnet Grønlia. Etter dette er det blitt grendehus.
Brit Dyrnes
I 2019 flyttet hun fra Trondheim til Surnadal og etablerte Kvenna Kunstsenter i lokaler etter den nedlagte banken der.
Rutle (Gulen)
Skole
På Rutle finnes også en gravplass som er brukt av folk i området.
Brit Dyrnes
Utsmykninger
Dyrnes har utført mer enn 35 større utsmykninger, mest offentlige, men også private (eksempel: prosjektet «Blåfjell» Quality Hotel Røros).
I tillegg til utsmykninger ved og i skoler og andre offentlige bygninger, har hun vært med på å utsmykke tunneler, Lærdalstunnelen i Norge og verdens lengste toløpstunnel, Zhongnanshantunnelen i Kina. I begge disse tilfellene ble hun engasjert av SINTEF, som hadde ansvaret for prosjektenes trafikkpsykologi. I 1997 inviterte SINTEF til en internasjonal idékonkurranse for utforming av den 24 km lange Lærdalstunnelen slik at den skulle bli mest mulig trafikksikker, både med tanke på eventuelle tunnelfobier og faren for å sovne under kjøring i en så lang tunnel. Dyrnes vant med sitt utkast til tre store berghaller i tretti meters høyde – store, illusoriske «pustepauser» i blå og oransje valører. Prosjektet ble videreutviklet i samarbeid med forskerne og lysdesigner og arkitekt Erik Selmer, som deretter utførte prosjektet på bakgrunn av Dyrnes' idé og skisser – og deres felles utvikling av disse. Prosjektet i Kina laget Dyrnes i samarbeid med forskerne og fotograf Arild Juul. Begge tunnelprosjektene representerer en utvidet måte å tenke brukskunst på. Utsmykningen skulle oppleves i 80 km/t, anspore uten å distrahere – og gi bilførere og passasjerer en trygghetsfølelse.
Utstillinger
Dyrnes har gjennom årene deltatt på mange juryerte utstillinger i inn- og utland. Nedenfor vises eksempler på noen separatutstillinger:
Emil Skartveit
Emil Skartveit (født 10. november 1963) er en norsk journalist, forfatter og salmedikter. Han ble tidlig med i Frelsesarmeen i hjembyen Stavanger, og var også offiser i Frelsesarmeen i flere år. I 2022 begynte han som daglig leder ved hovedkontoret til Metodistkirken i Norge.
Han har i perioden 2007-2012 skrevet musikkspillene Grieg i 100, Mozart i 100, Beethoven i 100, Bjørnstjerne i 100 og julespillet Finn Englius Fant og jakten på den høye C med musikk av komponist Geir Knutson (f. 1954) til bruk i grunnskolen. Dette spillet er også omskrevet til en julefortelling og gitt ut som bok til advent i 2012. Skartveit og Knutson var våren 2012 også ute med oppfølgeren Finn Englius Fant og nøkkelen som forsvant. Musikkspillet handler denne gang om framtidens miljøutfordringer. I september 2014 kom også musikkspillet Blokkfløyta som var lei seg, et spill mot mobbing beregnet for 1-3 klasse, ut. Et nytt musikkspill, denne gang om Michelangelo (Michelangelo i hundre) kom ut i desember 2014 og er skrevet sammen med Asbjørn Riibe og Rune Berg, begge to kjente singer/songwritere.
I 2014 skrev Skartveit musikalen Frans for Jeløy folkehøyskole som handler om Frans av Assisis møte med dagens overflodssamfunn. I 2017 hadde han premiere på musikalen Othilie, om Frelsesarmeens legendariske frelsesoffiser Othilie Tonning som av VG i 2014 ble kåret til en av Norges viktigste personer de siste to hundre år. Også denne musikalen ble skrevet for Jeløy folkehøyskole.
Korverk
Skartveit har skrevet tekster til korverk komponert av komponister som Yngve Slettholm, Fredrik Sixten og Kristian Hernes. Han har også skrevet en rekke salmer sammen med kantor og komponist Stein Skøyeneie i Sagene menighet. Fra høsten 2012 til våren 2016 samarbeidet han med jazzpianisten Tord Gustafsen om en serie poetiske refleksjoner i Sagene kirke.
Siden 1994 har Skartveit skrevet tekster til en rekke plater.
I 2015 skrev han teksten til "The fleeing child is Jesus", en annerledes juletekst, som en kommentar til flyktningesituasjonen i Europa. Teksten ble tonesatt av Fredrik Sixten og fremført i Sverige, Norge, Tyskland, Nederland, USA, Australia og New Zealand. Korverket ble i november 2016 innspilt på cd av Canticum Chamber Choir fra Brisbane, Australia.
The Eagle (album)
The Eagle er et musikkalbum med Morten Halle, Jon Eberson, Bjørn Kjellemyr & Pål Thowsen. Albumet ble utgitt i 1995.
Emil Skartveit
Salmer
I 2006 vant han den nynorske feiringssalmekonkurransen arrangert av Nynorsk Kultursenter i Ørsta med dåpssalmen «Guds barn, nett no». Denne og flere av de øvrige salmene Skartveit skrev sammen med Skøyeneie, er nå samlet i den illustrerte salmeboken Som barn av jord som ble utgitt på Eide forlag i forbindelse med gjenåpningen av Sagene kirke 10. oktober 2010. Skartveit er også representert med fem salmer og en oversettelse i Frelsesarmeens nye sangbok (2010.)
Våren 2009 ga han, sammen med komponist Egil Weider Hartberg, ut barnesang-samlingen "Glad i deg" som er 17 sanger både i nynorsk og bokmålsversjon. Et salmeprosjekt, sammen med William Kristoffersen fra dansebandet Ole Ivars, ble utgitt for trestemmig kor høsten 2012. I desember 2012 kom også 10 korverk (Cantando musikkforlag) av den engelske komponisten Bob Chilcott ut i Norge, med Skartveit som oversetter. I boka Musikk til bryllupet - Jeg elsker dig (Norsk musikkforlag 2013) er han representert med fire tekster.
Jarle Jacobsen
Jarle Jacobsen (født 1974) er en norsk lokalpolitiker, som representerer Kristelig Folkeparti. I perioden 2011-2015 var Jacobsen varaordfører i Sveio kommune.
Emil Skartveit
Bokutgivelser
Han har gitt ut en rekker bøker, siden debuten med Øyeblikk av evighet (1999). Det er en samling korte betraktninger. Sommeren 2008 ga han ut boka Jeg er ingen blomst, som er en biografi over frelsesoffiseren og hymnologen Haakon Dahlstrøm. Emil Skartveit er også redaktør for bønneboken La oss be som kom til advent i 2008 og andaktsboken Under Guds vern (2009). Boken Fylliker er også folk - historien om Frelsesarmeens rusomsorg i Oslo ble utgitt i november 2011. Skartveit har også skrevet et kapittel i boka Så lenge ... (2012) om Frelsesarmeens grunnlegger, William Booth, utgitt av Frelsesarmeens historiske selskap og to kapitler i Frelsesarmeens 125-årsjubilieumsbok som ble utgitt i 2013.
Høsten 2013 kom bøkene, Herre Gud! (Eide forlag) og Det skjer jo ikke meg (Frelsesarmeens rusomsorg). I 2015 ga han ut en bok om Frelsesarmeens menighet i Sogndal i forbindelse med menighetens 100-årsjubileum.
Jarle Jacobsen
Jacobsen er ingeniør og jobber i Naturkraft AS.
Lim Jung-woo
Lim Jung-woo (født 20. januar 1978) er en sørkoreansk landhockeyspiller.