cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Salto de Pirapora
Salto de Pirapora er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Mingijan Semjonov
Mingijan Arturovitsj Semjonov (russisk Мингиян Артурович Семёнов, født 11. juni 1990) er en russisk bryter, som spesialiserer seg i gresk-romersk stil. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han tok bronse i 55-kilosklassen.
Sokna Idrettslag
Sokna Idrettslag (stiftet 1932) er et idrettslag i Midtre Gauldal kommune i Trøndelag og tilbyr blant annet fotball, ski og mer. Klubben har et eget idrettsanlegg, Hovsmoen, med to gressbaner, én gressbane for 11-er-fotball samt en gressbane for femmer- og for sjuer-fotball. Alle banene er kompakt beliggende rundt et klubbhus beliggende i klubbens hjembygd, Soknedal. Klubben var en gang vertskap for legenden Røde Roger som spillende trener. Klubben har hatt et herrelag siden starten på fotballgruppa, men måtte ta en pause grunnet mangel på spillere etter 2016 sesongen, men har stilt med et sterkt damelag i flere år.
Historie
Sokna IL ligger per dags dato i 6. divisjon (2019) med sitt nyoppstartede herrelag, men tidligere har klubben vært et lag å se i høyere divisjoner. I 2001 spilte klubben seg til en 3. plass i 4.divisjon, den sesongen spilte de kamper imot andre lokale lag som Flå (1.plass) og Støren/Hovin (9.plass). I 2002 plasserte Sokna på 1. plass med en 3 poengs ledelse foran Heimdal (Sokna IL: 43 poeng, Heimdal: 40 poeng). 2003 var Sokna sin første sesong i 3. divisjon, det endte med en 9. plass, som var nok til å berge plassen. Etter 2 sesonger i 3. divisjon rykket Sokna ned igjen til 4. divisjon etter bare 9 poeng som dermed førte til en bunnplassering. Første sesong tilbake i 4. divisjon kjempet de seg til en 3. plass bak Charlottenlund Sportsklubb og Leinstrand Idrettslag. 2 sesonger etter sitt opphold i 3. divisjon så ender Sokna midt på tabellen i 4. divisjon bare 3 poeng bak 3. plass.
Nytt herrelag
Etter noen sesonger uten herrelag bestemte endelig noen unge spillere fra Soknedal om å blåse nytt liv i herrelaget til Sokna. De satte fart på drømmen og samlet spillere rundt om i regionen som alle har et eget sted for laget i grønt i sine hjerter. I sesongen 2019 kommer Sokna til å spille mot lokale lag i 6. divisjon sammen med blant annet Singsås og Ålen.
Damelag
Sokna damelag spiller i 3.divisjon (2019) og blir ledet av trener Ingve Merket. I damelagets første sesong staret de i 3. divisjon(2009). De spilte en fin sesong, men ble overtatt på sesongens siste kamp og de endte på en 2. plassering bak Sportsklubben Freidig. 2010 spilte de en mye bedre sesong der de fullførte toppen av divisjonen sin med 12 poeng over KIL/Hemne. Med en solid 1. plass i sin forrige sesong tok Sokna damelag turen opp til 2. divisjon sesongen etter. Der fikk de møte sterk motstand som Sunndal Fotball, Træff og Byåsen Kvinnefotball for å nevne noen. Med denne tøffe motstanden så klarte ikke Sokna å holde på plassen sin i 2. divisjon med en 10. plass, bare 1 poeng bak Hødd som låg rett over nedrykkssonen. 2012 var de igjen tilbake i 3. divisjon der de spilte en slags dobbelsesong, en vår- og en høstsesong. På vårsesongen spilte de 9 kamper, 8 seire og 1 uavgjort, noe som ga de 1. plassen. Høstsesongen gikk ikke det fullt så bra, der de fullførte på en 3. plass bak Nidelv(1. plass) og KIL/Hemne(2. plass). 2013-sesongen klarte de heller ikke å ta opprykket, der de fullførte på nok en 3. plass. 2014-sesongen fullførte de nok engang på toppen av vårsesongen, men fikk enda en 3. plass på høstsesongen. Sesongene etter 2014 har Sokna bare hatt plasseringer midt på tabellen, med sin høyeste i 2017, der de kom på nok en 4. plass, 7 poeng bak 1. plass.
Kunstgewerbemuseum
Kunstgewerbemuseum Berlin (Berlin kunstindustrimuseum) for europeisk kunsthåndverk fra middelalderen til idag, er delt på to steder: i Kulturforum Berlin på Potsdamer Platz og i Slott Köpenick. Museets samling blir regnet som en av de mest betydelige i sitt slag. Museet er ett av de statlige museene i Berlin.
Samlingene
Kunstgewerbemuseum samler europeisk kunsthåndverk fra alle stilepoker i kunsthistorien etter antikken, herunder gull- og sølvsmedarbeider, glass-, emalje- og porselenskar, møbler, tapeter, drakter og silkestoffer.
I museumsbygningen på Kulturforum leder en rundgang på en 7000 kvadratmeter stor flate, gjennom den historiske utvikling av kunsthåndverket fra middelalderen og til idag. I underetasen finnes den såkalte Neuen Sammlung (nye samling) av kunsthåndverk fra det 20. århundrets industriprodukter.
Historie
Museet ble grunnlagt i 1868 som Deutsches Gewerbe-Museum zu Berlin og var opprinnelig både en undervisningsinstitusjon og et offentlig museum. Samlingen økte betydelig i 1870-årene og det fikk sitt nåværende navn i 1879.
Verdenspass
Verdenspass (World Passport) er et identifikasjonsdokument som utstedes av organisasjonen World Service Authority, grunnlagt av Garry Davis i 1948. Verdenspass har blitt de facto-akseptert som innreisedokumenter i enkelttilfeller av over 150 land (dvs. stemplet med visa eller innreise/utreise), og har vært anerkjent de jure av Burkina Faso, Ecuador, Mauritania, Tanzania, Togo og Zambia. Burkina Faso trakk tilbake anerkjennelsen i 1992, og Zambia skal også ha trukket den tilbake. Myndighetene i Canada, New Zealand, USA og Sveits har gjort det klart at de ikke anerkjenner dokumentet fordi det ikke er utstedt av en kompetent nasjonal myndighet og derfor ikke oppfyller definisjonen av pass. Den siste versjonen av verdenspass, fra 2007, er maskinlesbart.
Læringsteorien konstruktivisme
Konstruktivisme er ikke en læringsteori, men en kunnskapsteoretisk posisjon. Den bygger på et sett oppfatninger om kunnskap, og hva det innebærer å tilegne seg kunnskap. Et sentralt element i konstruktivismen er at mennesket konstruerer sin egen kunnskap gjennom aktivitet og subjektive prosesser som resulterer i læring. Med hensyn til utdannelse taler konstruktivismen om en lærerstøttet undervisning som er tilpasset elevens utviklings- og mestringsnivå, og som skjer på initiativ fra, og er styrt av eleven sjøl. Konstruktivismen blir plassert som en av fire hovedteorier innen pedagogikk, sammen med behaviorisme, kognitivisme og sosiokulturalisme.
Etymologi
Begrepet konstruktivisme kan oppleves som noe upresist. Når en med dette begrepet snakker om hvordan en «skaper sin egen kunnskap» kan en misforstå det dit hen at kunnskapen oppstår av seg sjøl, uten stimulering fra for eksempel en lærer. Det er derfor viktig å forstå dette som en teori om hvordan læring foregår og meninger skapes, og ikke et metodeopplegg for praktisk undervisning. Ordet konstruktivisme kan i tillegg ha noe varierende innhold og omfang når det brukes. Det er her et spenn fra konstruktivisme som et totalsyn på tilværelsen, såkalt radikal konstruktivisme og over til et syn på teorien som en av flere som kan danne grunnlag for gode læringsformer. Begrepet er heller ikke førende for hva det skal være fokus på i undervisningen; den enkelte elev, den sosiale og kulturelle konteksten eller en kombinasjon.
Forsking og historikk
Konstruktivisme som innfallsport til læring var tradisjonelt ikke særlig vektlagt i og med at denne hevda læring gjennom aktivitet, som for eksempel lek. Filosofen og pedagogen John Dewey (1859–1952) var en av de første som la vekt på aktiv medvirkning i læringsprosessen, gjennom å hevde at en ikke lærer utelukkende fra ytre stimulering, men ved å høste erfaringer fra egen aktivitet.
Den sveitsiske filosofen og psykologen Jean Piaget (1896–1980) er kanskje den fremste talsmannen for konstruktivismen. En av hovedhypotesene hans var at det vi lærer og opplever ikke er et objektivt bilde av verden rundt oss, men at all stimulering blir håndtert og tolket med hjelp av vår eksisterende kunnskap og oppfatning. Piaget framhevet blant annet lek som en viktig læringsprosess hos barn, og produserte gjennom sitt lange yrkesløp en omfangsrik vitenskapelig underbygging av teoriene sine.
Den russiske psykologen Lev Vygotskij (1896–1934) er en sentral teoretiker innefor konstruktivismen som spesielt la vekt på hvordan samfunn og kultur påvirker individet og hvordan det tilegner seg kunnskap.
Kognitiv konstruktivisme
Jean Piagets teori blir ofte kalt for kognitiv konstruktivisme i og med at den vektlegger hva som skjer med en persons mentale strukturer under læring, psykologiens teori om kognisjon. En fokuserer på at lek og eventuelt annen interaksjon mellom individet og omverdenen fører til læring, eller konstruksjon av kunnskap på det mentale plan hos enkeltindividet. Ifølge denne teorien blir læring dermed en individuell sak.
Sosial konstruktivisme
Sosial konstruktivisme tar utgangspunkt i at både læring og kunnskap må sees relatert til kultur, språk og det øvrige fellesskapet et individ hører til i. Læring starter ikke «der ute» eller «inne i hodet» på individet, men med språket som et kulturelt fenomen. Språk finnes overalt og på alle læringsarenaer, både muntlig og skriftlig. Fordi den sosiale konstruktivismen er lett å koble til praktiske hendelser i klasserommet har den blitt en populær teori innenfor pedagogikken. Lev Vygotskij blir ofte omtalt som en sosial konstruktivist, men siden hans teori også inkluderer barn og unges kognitive utvikling, blir denne gjerne omtalt som sosiokulturell læringsteori og definert som en egen pedagogisk hovedteori.
Akiko Iwamoto
Akiko Iwamoto (født 25. september 1978) er en japansk roer som spesialiserer seg i dobbeltsculler, lettvekt. Under Sommer-OL 2012 i London representerte hun landet sitt, der hun ble nummer 12.
Fatuma Roba
Fatuma Roba (født 18. desember 1973) er en etiopisk tidligere friidrettsutøver som konkurrerte i maraton.
Robas fremste meritt er gullmedaljen som hun vant i maratonløpet under OL 1996 i Atlanta. Året før hadde hun blitt nummer nitten i verdensmesterskapet.
Øvrige mesterskapsplasseringer er en fjerdeplass fra VM 1999, en trettendeplass fra VM 2001 og niendeplassen fra OL 2000 i Sydney.
Hun gikk til topps i maratonløpet i Boston tre ganger på rad (1997–1999). Hennes personlige rekord i maraton lyder på 2.23.21.
Manas kullkraftverk
Manas kullkraftverk, også kjent som Xinjiang Wujiaqu kullkraftverk, er et kullkraftverk i byen Manas like øst for industribyen Shihezi, provinsen Xinjiang i det nordvestlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 1.230 MW fordelt på 8 turbiner. Disse er fordelt slik: 2 x 300 MW, 3 x 110 MW, og 3 x 100 MW, i den rekkefølgen de ble utbygd.
Yola
Yola er et utdødd vestgermansk språk som ble snakket i Wexford i Irland. Det er en grein av mellomengelsk, innført av de engelskmenn som fulgte de normanniske baronene Strongbow og Robert Fitz-Stephen til østlige Irland i 1169.
Dialekten som i tiden før det døde ut var kjent som yola i betydning «gammel». Det utviklet seg adskilt fra mellomengelsk (som siden ble moderne engelsk). Antagelig som et resultat av sin geografisk isolasjon og den dominerende jordbrukskarakteren i de samfunnene som det ble snakket utviklet yola seg lite i gjennom århundrene fra det ankom i Irland, bortsett fra at en del irske ord ble tatt inn. På begynnelsen av 1800-tallet var språket helt klart forskjellig fra all engelsk som ble snakket andre steder i verden.
Språket fortsatte å bli snakket i sørlige Wexford fram til midten av 1800-tallet da det gradvis ble erstattet av moderne irsk-engelsk. Det bukket under av de samme sosiale, politiske og økonomiske prosessene som også utryddet irsk språk og på slutten av århundret var det lite igjen av yolas unike lingvistiske arv.
Julius Streicher
Julius Streicher (født 12. februar 1885 i Fleinhausen i Bayern, Tyskland, død 16. oktober 1946 i Nürnberg) var en nasjonalsosialistisk propagandist og politiker i Det tredje rike. Han var kjent som en av de sterkeste antisemittene i NSDAP.
Han ble etter krigen dømt til døden og henrettet for forbrytelser mot menneskeheten.
Bakgrunn og tidlig løpebane
Streicher ble født utenfor ekteskap i Fleinhausen i Oberbayern, som det niende barnet til en lærer ved stedets katolske barneskole. Man vet lite om hans ungdomsår. Men likesom sin far og flere av sine søsken ble han lærer. I 1905 ble han assistentlærer i folkeskolen i Mindelheim og hadde stadige sammenstøt med den lokale sogneprest. På dette tidspunkt hadde han vendt ryggen til den katolske tro.
På skolen ble han av sine kolleger oppfattet som nokså aggressiv og vilkårlig i sin fremferd. I 1909 fant han det best å forlate stedet. Han dro til Nürnberg og ble lærer der. Der skulle han med få avbrudd forbli det meste av sitt liv.
Han utviklet sine evner som offentlig taler som medlem av et antiklerikalt parti rett før utbruddet av første verdenskrig. Han ble en dyktig folketaler med stor evne til å rive med sine tilhørere. På denne tiden inngikk han også ekteskap og stiftet familie.
Antisemittisme, partimedlemskap i DSP og NSDAP
Etter krigen fremstod Streicher snart som innbitt jødehater. Det er noe uavklart hvordan han utviklet sin sterke antisemittisme, men det var på den tid sterke diskusjoner i Tyskland om jødenes skyld for nederlaget under første verdenskrig. Det er kjent at han også var blitt sterkt påvirket av et i samtiden kjent antisemittisk verk, Theodor Fritschs Handbuch der Judenfrage (Håndbok om jødespørsmålet). Mot slutten av 1919 var Fritsch et sentralt tema i Streichers folketaler. I 1919 var Streicher med på å grunnlegge Nürnbergavdelingen av Det tysksosialistiske parti (Deutschsozialistische Partei, forkortet DSP), et parti som i stor grad var basert på antisemittisme som bærende idé. Kort tid etter grunnla han partiets avis, Der Deutsche Sozialist. Med denne avisen begynte Streichers karriere som skrivende nasjonalist og antisemitt.
DSP ble ikke særlig stort, og i 1922 oppløste det seg selv på kontroversielt vis, og i likhet med de fleste av dets medlemmer meldte Streicher seg inn i det nystartede NSDAP. Streicher var blitt kjent med Adolf Hitler i Bürgerbräukeller i München.
I 1923 deltok Streicher i ølkjellerkuppet, der han var med på å lede demonstrasjonen som endte i blodsutgytelser og arrestasjoner. Streicher ble dømt til fengselsstraff og sonte i én måned i Landsberg fengsel. Deltakelsen under Hitlers kuppforsøk førte også til at han ble suspendert fra sin skoletjeneste, skjønt han fikk oppebære to tredjedelers pensjon.
Han stilte til valg til lokalpolitiske embeder, ble valgt og ble stadig vekk kastet ut under møtene, noen ganger ført ut av politiet. Han la seg til og med ut med andre nazister i området. Hans virksomhet omfattet i det øvrige stadige anmeldelser av og rettssaker mot jøder.
I 1925 ble han Gauleiter for Mittelfranken. Han utøvde gjerne sine partiembeder med et fast grep om en ridepisk. Han hadde også rang som Obergruppenführer i SA. Han gikk svært skarpt til verks mot jøder og borgerlige politiske motstandere i Franken.
På skolen fikk han stadig større problemer med å fungere som lærer, og han insisterte blant annet på at elevene skulle hilse ham med «Heil Hitler», lenge før dette ble en allment brukt hilsen i Tyskland. Mellom 1929 og 1932 satt han i den lovgivende forsamlingen i Bayern som representant for NSDAP fra Franken.
«Der Stürmer»
Allerede i 1923 hadde Streicher grunnlagt tidsskriftet Der Stürmer («Stormeren» eller «Angriperen»). Dette ble etter hvert kjent som Tysklands mest voldsorienterte, anti-semittiske tidsskrift. I tillegg til spredning av grov propaganda mot jødene og alle og enhver som han anså for å være i ledtog med jødene, var tidsskriftet et av Streichers redskaper for organisering av pogromer mot jøder og boikotter av jødiske virksomheter.
Fra 1927 var slagordet Die Juden sind unser Unglück («jødene er vår ulykke») alltid å finne på tittelbladet. Utsagnet var fra den tyske historikeren Heinrich von Treitschke. Bladet var fullt av historier om alt han mente jøder stod bak, fra ritualmord til pornografi. Blant påstandene var at jøder sto bak «Hindenburg»-ulykken i 1937, og at Jesus Kristus ikke var jøde. Hitler var blant tidsskriftets mest trofaste lesere. I 1938 nådde «Der Stürmer» sin opplagstopp på en halv million eksemplarer. Man bragte også voldsomt anti-semittiske leserbrev.
Hver uke offentliggjorde ukebladet med triumf lister over arresterte jøder som angivelig hadde forbrutt seg mot de nye raselovene. Det innløp inntil 700 leserbrev om dagen til redaksjonen, ofte med angiveri mot jøder og andre, og strømmen var så sterk at Gestapo hadde problemer med å gjennomarbeide alle 'tipsene'.
I byer og landsbyer i hele Det tyske rike ble det satt opp såkalte «Stürmerkasser» der man gratis kunne lese siste utgave av ukebladet. Under Sommer-OL 1936 i Berlin ble Stürmerkassene ved sportsarenaene enten midlertidig demontert eller latt tomme, slik at de utenlandske besøkende skulle få et best mulig inntrykk.
Hovedhensikten med «Der Stürmer» var alltid å fremme kampen mot jødene. Men i den forbindelse ble propagandaen utvidet til å ramme enhver samfunnsmessig størrelse som stod nazismen imot på en eller annen måte. Argumentet var gjerne at jødene og (X) var to alen av samme stykke, at (X) i virkeligheten var et fordekt jødisk prosjekt, en del av verdensjødedommen. De sammenligninger og/eller allianser som det ble tegnet bilde av, kunne favne nokså bredt. De fleste samfunnsonder, som f.eks. mye organisert kriminalitet, utbytting av fattige og pornografi, var noe jødene ifølge Streicher drev på med. Men «verdensjødedommen» gikk langt videre ifølge Streichers ukeblad: Kapitalismen, kommunismen (bolsjevismen), katolisismen og verdensjødedommen var i grunnen forskjellige sider av det samme prosjekt.
Antisemittiske barnebøker
Fra 1936 utgav forlaget Stürmer-Verlag antisemittiske barnebøker, som regel (eller alltid) forfattet av Elvira Bauer. Angivelig var opplaget for hver utgivelse 100.000:
I perioden 1933-1939
I januar 1933 ble Streicher valgt inn i riksdagen som NSDAP-representant for Thüringen. Samtidig ble han leder for Sentralkomitéen for motarbeidelse av jødiske overgrepshistorier og boikotter. I 1934 ble han utnevnt til SS-Gruppenführer (tilsvarende generalløytnant).
Han ble svært velstående etter at han beslagla jødisk eiendom i distriktet sitt og lot venner kjøpe eiendommene for ti prosent av verdien.
1. april 1933 ledet han en omfattende boikott av jødiske forretninger, og i 1935 talte han varmt for Nürnberglovene, som begrenset jøders rettigheter. 10. november 1938, dagen etter Krystallnatten, talte han offentlig om nødvendigheten av en nasjonal pogrom, og 10. august 1939 oppfordret han offentlig til ødeleggelse av synagogen i Nürnberg.
Streicher ble av mange regnet som brutal, voldelig og sadistisk. Han var kjent for å gå rundt med en ridepisk og skal ha nytt å slå fanger i vitners nærvær, noe han blant annet skal ha gjort under et besøk i fengselet i Nürnberg. På et tidspunkt ble han tiltalt for voldtekt, og han ble en rekke ganger saksøkt for injurier. Han hadde også en voldsom seksuell appetitt, og hans anti-semittiske propaganda hadde ofte et pornografisk preg.
På grunn av sin manglende evne til å forstå andres synspunkter støtte han en rekke ganger sammen med andre partimedlemmer. Han møtte alle angrep med uforsonlighet, og hans popularitet hos Hitler, som skyldtes dels hans tidlige innmelding i partiet og dels hans kompromissløse anti-semittisme, beskyttet ham mot fiendene. Det er enighet blant historikere om at hans tone skremte bort mange moderate og konservative som ellers ville latt seg lokke av nasjonalsosialismen.
Strid med Göring og andre nazister
Streicher krevde dødsstraff for jødiske «raseskjendere» og anklaget til og med Hitler indirekte for ettergivenhet i «jødespørsmålet».
Til og med mange partikamerater anså Streicher for ikke å være helt tilregnelig, men han ble personlig beskyttet av Hitler.
Etterhvert begynte hans sammenstøt med andre partimedlemmer å bli et problem, og i 1939 måtte til og med Hitler begynne å irettesette ham. Verst var det da andre høyerestående medlemmer følte seg fornærmet, som da han hevdet at Hermann Görings datter Edda var blitt unnfanget ved kunstig inseminasjon. Han trakk tilbake påstanden, men Göring fikk aldri en tilfredsstillende beklagelse. Til slutt måtte Hitler pålegge ham ytringsforbud.
I 1940 sørget Göring for at det ble nedsatt en granskningskommisjon som gikk gjennom hans personlige liv og hans forretninger, noe som førte til at Streicher ble avsatt fra alle partiverv. Han var funnet uegnet til verv som innebar personledelse. Det var ikke bare Göring-saken som utløste hans fall. Over hele linjen ble han kritisert sønder og sammen. Han ble kritisert for en tøylesløs aggressivitet som også gikk ut over Gauleiterkolleger, han blandet sammen politiske og personlige ambisjoner, hans påtrengende interesse for kvinner som også var merkbar i offentligheten var et problem, og man klandret hans personlige havesyke og selvbetjeningsmentalitet.
Han fikk trekke seg tilbake til en landsby nær Nürnberg (han ble forbudt å besøke byen), og derfra fortsatte han sitt arbeide med «Der Stürmer» omtrent som før. Hitler hadde uttrykkelig sørget for at han skulle få beholde ukebladet, og det fikk utkomme i et opplag på 300.000.
Finn Olstad
Finn Olstad (født 10. februar 1950) er en norsk historiker med norsk arbeiderhistorie og idrettshistorie som spesialfelt. Han er professor ved Seksjon for kultur og samfunn ved Norges idrettshøgskole.
Julius Streicher
Strid med Göring og andre nazister
I krigsårene sendte Streicher-fans ham diverse fotografier av henrettelser og andre redselsgjerninger mot jøder.
Finn Olstad
Han tok hovedfag i historie i 1978 på en oppgave om Christiania Arbeidersamfund 1864-1896, og doktorgrad om fagorganisering i hovedstaden samme emne i 1987.
Julius Streicher
Strid med Göring og andre nazister
Under krigen var han en av de fremste talsmenn for utryddelse av jøder i de erobrede områdene i øst. Den 6. januar 1944 skrev han i «Der Stürmer» at utviklingen viste at det var mulig at Europa kunne bli «jødefritt».
Finn Olstad
I 1991 sammenfattet han sitt syn på arbeiderbevegelsens historie siste hundreår gjennom den korte boka Arbeiderklassens vekst og fall: hovedlinjer i 100 års norsk historie. Olstad skrev første bind i LOs organisasjonshistorie som omhandlet tiden fra dannelsen til den første Hovedavtalen 1899-1935 og har også skrevet første bind av Norsk Sjømannsforbunds historie. I 1999 utga han en biografi om Einar Gerhardsen.
Julius Streicher
Rettsoppgjøret
Ved Nürnbergprosessen sto Streicher tiltalt for å skrive og publisere «dødspropaganda», med den begrunnelse at hans anti-semittiske artikler bidro til å styrke jødehatet på en tid hvor jøder ble massakrert i stort antall.
Finn Egil Eide
Finn Egil Eide (født 30. juli 1940) er en norsk kunstner. Han har laget verk innen maleri, grafikk og skulptur, illustrert flere diktsamlinger og skrevet egne dikt.
Finn Olstad
Han har også skrevet historieverk om andre emner enn arbeiderhistorie: Han var forfatter av bind to av Sandefjords historie. Sammen med Stein Tønnesson skrev han tobindsverket Norsk idretts historie.
Julius Streicher
Rettsoppgjøret
Han ble også tiltalt for å ha konspirert til å drive aggressiv krigføring, men ble frikjent for dette fordi han ikke hadde tatt del i å legge invasjonsplaner, og fordi han ikke hadde vært militærrådgiver for Hitler.
Finn Olstad
I sin bok Det farlige demokratiet hevder Olstad at det ikke var begivenhetene i 1814, men Venstre og arbeiderbevegelsens kamp for allmenn stemmerett som representerte det virkelige demokratiske gjennombruddet i norsk historie.
Finn Egil Eide
Eide er født i Sandnes. Han studerte ved Universitetet i Bergen, NTNU og ved Stord lærarhøgskule. Han bosatte seg senere på Nordfjordeid. Eide har undervist ved Fjordane Folkehøgskule og ved Eid vidaregåande skule. Han var også en drivkraft bak Eidaskulen i grafikk, som startet i 1978.
Julius Streicher
Rettsoppgjøret
Foran retterstedet ropte han «Heil Hitler» og «Nå går jeg til Gud». Han skal også ha spyttet på bøddelen og ropt ut «En dag kommer bolsjevikene til å henge dere». Og fra selve skafottet ropte han «Purimfest 1946». Henrettelsesdagen sammenfalt med den jødiske religiøse festen purim til minne om seieren over Haman, som i bibelsk tid undertrykte jødene.
Charles River
Charles River er en elv i Massachusetts, USA. Den er 129 km lang og slynger seg gjennom det østlige Massachusetts før den munner ut i Massachusetts Bay i Boston.
Flere store undervisningsinstitusjoner ligger ved elven, heriblant Harvard, Boston University og Massachusetts Institute of Technology. Nær munningen fungerer floden som avgrensning mellom Boston og Cambridge, og på denne cirka 27 km lange strekning inngår den i parken Charles River Reservation. Her finnes blant annet en demning.
Ich bin von Kopf bis Fuß auf Liebe eingestellt
Kevin Ayers' versjon
«Falling in Love Again» ble utgitt på singlen Island WIPS0271 i februar 1976. Det var Kevin Ayers' siste utgivelse for Island Records. Produsent var Muff Winwood. Platens B-side, «Everyone Knows the Song», var en Ayers-original. Etter utgivelsen underskrev Ayers en kontrakt med Harvest Records og begge sporene inngikk på hans album Yes We Have No Mañanas (So Get Your Mañanas Today). Singelen ble også gjenutgitt i deler av Europa noen måneder senere med Ayers-originalen «The Owl» på B-siden.
ADX' versjon
«Falling in Love Again» er en 12"-single for plateselskapet Sire med The Adicts under navnet ADX. Den ble utgitt i 1985.
Andre versjoner
Den ble fremført under The Bonzo Dog Doo-Dah Bands førtiårsjubileumsturné i 2006.
Madonna sang noen få linjer av sangen under The Girlie Show Tour i 1993. Den ble også fremført av løytnant Gruber i en episode av den populære situasjonskomedieserien 'Allo 'allo!.
Mel Brooks' film Vill Vest (Blazing Saddles) inneholder en minneverdig fremførelse av Madeline Kahn kalt «I'm So Tired», gjort som en parodi på Marlene Dietrichs fremførelse i Den blå engel (Der blaue Engel).
Marlene Dietrichs versjon ble anvendt i en Mercedes Benz-reklame i 1997, som Car and Driver rangerte på en tredjeplass på listen over topp-bilreklamer noensinne.
Sandovalina
Sandovalina er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Ich bin von Kopf bis Fuß auf Liebe eingestellt
Andre versjoner
Christina Aguilera gjorde en coverversjon av sangen på soundtracket til filmen The Spirit (2008)
Norske versjoner
Tekstforfatteren til «Jeg er fra topp til tå» er ikke angitt. Egil Hagen har skrevet en annen norsk tekst. Den har tittelen «Jeg er fra topp til tå et elskovsstundens barn».
Rhodopinini
Rhodopinini er en gruppe av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, slanke, brunspraglete trebukker. Antennene er omtrent dobbelt så lange som kroppen, også hos hunnene.
Levevis
Som de fleste andre trebukker borer larvene i ved.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Sørøst-Asia.
Eva Terčelj
Eva Terčelj (født 21. januar 1992) er en slovensk padler som konkurrerer i slalåm. Hun representerte landet sitt i Sommer-OL 2012 i London, der hun ble nummer 13 i K-1.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, ble hun nummer 24 i K-1.
Trofisk kaskade
Trofisk kaskade er en kraftig indirekte interaksjon som kan kontrollere et helt økosystem, positivt eller negativt. Fenomenet kan oppstå når toppkonsumenter i et næringsnett undertrykker overfloden av, eller endrer atferden til, byttedyrene, for derigjennom å frigjøre det neste trofiske nivået for andre predatorer (eller det neste trofiske nivået for planteetere). For eksempel, om bestanden av rovfisken gjedde øker i en innsjø, så vil bestandene av mindre byttefisk, som eter dyreplankton, som regel bli redusert. Det kan føre til en økt mengde med dyreplankton, som igjen vil resultere i at biomassen til dyreplanktonets bytte, fytoplankton, igjen reduseres. Og blir de mindre fytoplankton, så blir det mindre dyreplankton, som fører til reduserte bestander med mindre byttefisk, og derav mindre mat til gjedda.
Bahrein
Bahrain (urdu: بحرین; også stavet Behrain) er en populær hill station i Swat-distriktet i Khyber Pakhtunkhwa, Pakistan. Stedet fikk navnet, som bokstavelig talt betyr to elver, fordi det ligger der hvor elvene Daral og Swat flyter sammen. Bahrain er det kulturelle senteret for mennesker som snakker torwali.
Trofisk kaskade
Teorien om trofiske kaskader har ført til ny forskning i mange av økologiens nisjer. Fenomenet har også stor betydning for forståelsen av hva som skjer, når man fjerner toppkonsumenter fra næringskjeden, noe mennesker har gjort og fortsatt gjør mange steder i verden, gjennom jakt, fiske og ødeleggelse av habitatene.
En topp-ned kaskade (topp-ned kontroll) er en trofisk kaskade som kan oppstå når næringskjeden eller næringsnettet forstyrres, gjennom at toppkonsumenten, tertiærkonsumenter eller sekundærkonsumenter blir borte. Det motsatte, en bunn-opp kaskade (bunn-opp kontroll), kan oppstå dersom en primærprodusent eller en primærkonsument blir borte, slik at det blir en gjennomgående reduksjon i den aktuelle populasjonen.
Teori
Aldo Leopold (1945) krediteres vanligvis for den første teorien om trofiske kaskader, basert på hans observasjoner av hjortedyrenes overbeiting i fjellskråningene etter at ulven ble utryddet. Leopold bruke imidlertid aldri terminologien «trofisk kaskade». Hairston, Smith & Slobodkin (1960) blir vanligvis kreditert for at teorien ble introdusert i vitenskapelig sammenheng, men heller ikke de benyttet terminologien «trofisk kaskade».
Kritikk
Teorien om trofiske kaskader er på ingen måte kontroversiell, men økologer og forskere har lenge diskutert hvor allestedsnærværende de er. Hairston, Smith & Slobodkin argumenterte for, at terrestriske økosystemer, som en regel, oppfører seg som en trofisk kaskade med tre trofiske nivåer, noe som utløste en øyeblikkelig kontrovers. Noe av kritikken mot Hairston, Smith & Slobodkins modell (og senere av Oksanens modell ) var:
Slaget ved Cassinga
Slaget ved Cassinga (engelsk: the Battle of Cassinga), også stavet Kassinga og også kjent som Cassingamassakren (Cassinga Massacre), var et kontroversielt sørafrikansk luftlandsettelsesangrep mot den sørvestafrikanske folkeorganisasjonens base som i virkeligheten også var en flyktningleir i den tidligere angolanske byen Cassinga som fant sted 4. mai 1978. Slaget ved Cassinga var en av tre større operasjoner under den sørafrikanske hærens operasjon Reindeer, og var også hærens første større luftangrep.
Melissa Byram
Melissa Byram (født 26. desember 1973) er en australsk vannpolospiller.
Os naviculare
Os naviculare er et ben som forekommer hos menneske og hos hest. Benet kalles også for «båtbenet», men det er også et ben i håndroten som blir kalt dette. Benet i håndroten heter skafoidbenet.
Melissa Byram
Hun representerte Australia under Sommer-OL 2000 i Sydney, hvor laget hennes tok gull.
Os naviculare
Menneske anatomi
Naviculare har også blitt brukt om et ben i håndrota, like ovenfor tommelen, som kan hete os scaphoideum. Dette benet er litt langt og flatt. Dersom det blir brudd i dette benet, som kan oppstå hvis tommelen plutselig dras hardt mot albuen, trengs det en spesiell stilling i gipsen for at benet skal gro riktig.
Fossa naviculare er et søkk som dannes på siden av håndleddet når tommelen strekkes ut fra de andre fingrene. Da strammes to sener som går ut i tommelen. Dette søkket kalles også «Den anatomiske snusdåse».
Finn Borgen Førsund
Finn Borgen Førsund (født 20. oktober 1946 i Leirvik i Hyllestad) er en historiker og forfatter. Han har skrevet ca. 20 bøker om lokalhistoriske emner fra Sogn og Fjordane.
Revaz Lashkhi
Revaz Lashkhi (født 26. mai 1988) er en georgisk bryter, som spesialiserer seg i gresk-romersk stil. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han tok sølv i 60-kilosklassen.
Feltkanon
Feltkanon er en flyttbar kanon, brukt av feltartilleri.
I motsetning til faste kanoner blir feltkanoner flyttet til der hvor fienden er, for å angripe disse. Feltkanonene plasseres bak fronten, og gir støtte- eller oppmykningsild for infanteri eller kavaleri. Normalt har feltkanonene flat prosjektilbane. En typisk feltkanon har kaliber mellom 75 – 105 millimeter. De første feltkanonene ble trukket av hester, men ettervert ble de trukket av motoriserte kjøretøy, og enkelte ble også selvdrevne.
Under andre verdenskrig ble et større antall feltkanoner satt ut i norske kystfort av tyskerne i mangel på festningskanoner. Disse var tatt som krigsbytte fra andre europeiske land, som Polen og Frankrike.
Janne Parviainen
Janne Parviainen (født 1973 i Finland) er en heavy metal trommeslager, som spiller i bandene Sinergy, Barathrum og Ensiferum.
John King Davis
John King Davis (født 19. februar 1884 i Kew i Surrey i England, død 8. mai 1967 i Toorak i Melbourne i Australia) var en britiskfødt australsk oppdager og navigatør, kjent for sitt arbeid som kaptein på ekspedisjonsskip i antarktiske farvann så vel som for etableringen av meteorologiske stasjoner på Macquarieøya i Sørishavet og på Willisøya i Korallhavet.
Bakgrunn
John Kingh Davis avsluttet sin utdanning ved Colet Court i London og ved Burford School i Oxfordshire i 1900, da han og hans far forlot London til fordel for Cape Town i Sør-Afrika.
Virke
I 1908–1909 var Davis overstyrmann på «Nimrod» under Ernest Henry Shackletons antarktiske ekspedisjon. Han var også kaptein på «Aurora» og nestkommanderende på Douglas Mawsons australasiatiske ekspedisjon i 1911–1914.
Ved utbruddet av første verdenskrig i august 1914 meldte Davis seg til aktiv tjeneste, og ble ansvarlig for transport av tropper og hester til Egypt og England.
Han tjenestegjorde også som kaptein for «Discovery» under British Australian and New Zealand Antarctic Research Expedition i 1929–1930. Davis var Australias Commonwealth Director of Navigation fra 1920 til 1949, og det var i begynnelsen av denne perioden at han meldte seg frivillig til personlig å sette opp den eksterne meteorologiske stasjonen på Willisøya i 1921–1922.
Davis var president i Royal Society of Victoria i perioden 1945–1946, i tillegg til at han var medlem i Royal Geographical Society. Davisbasen i Antarktis, etablert i 1957, er oppkalt etter ham. Han ble også utnevnt til Commander of the British Empire (CBE).
Huadian Wuhu kullkraftverk
Huadian Wuhu kullkraftverk er et kullkraftverk i byen Wuhu i provinsen Anhui, i det østlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 1 320 MW fordelt på 2 like store turbiner á 660 MW hver. Anlegget stod ferdig i 2008. Det er under utvidelse hvor det bygges ytterligere 2 x 1 000 MW enheter, slik at total effekt skal nå opp i 3.320 MW.
Operatør er selskapet Huadian International Power Co Ltd, som eier 95% av anlegget.
Caproni Ca.311
Caproni Ca.311 var en kombinert speide- og lett bombefly som en forbedret variant av Caproni Ca.310 Libeccio med gjennomsiktig frontparti, oppgraderte Piaggio P.VII C.45 motorer og improviserte understell samt et nytt mitraljøsetårn forut på flyskroget. Det kongelige italienske flyvåpenet (Regia Aeronautica) trengte en erstatning for IMAM Romeo Ro. 37 som var deres viktigste rekognoseringsfly med en begrenset kapasitet for angrep, så man fattet interesse i Ca.310 som allikevel var ikke tiltenkt en strategisk rekognoseringspatruljerolle.
Historikk
Ca.311 har sin begynnelse i Ca.310bis, essensielt et Ca.310 fly med en ny neseseksjon med gjennomsiktig frontparti for besetningen som på Bristol Blenheim og Heinkel He 111. Et strategisk speiderfly for luftrekognosering over store områder forutså gode observasjonsmuligheter for besetningen, dermed ble flykroppen gjennomskåret med gjennomsiktige paneler og glassfronter på begge sider fra førerhuset tilbake til utgangsdøren, og neseseksjonen ble nesten helt innelukket av glasspaneler. Allerede før flyoffiserene fattet interesse for Ca.310 hadde man sluttet seg til konklusjonen om at Ro.37 flyets største svakhet var dårlig observasjonsutsikt forut, dermed måtte de ha et tomotors fly med helt fri utsikt forut.
Ca.310 vist seg å ha dårlige yteevne under utprøvningene i regi av Regia Aeronautica, uten at det var registrert hos flyprodusenten som presenterte Ca.311 videreutviklet fra Ca.310bis for testpilotene i april 1939. Prototypen hadde de samme motorer som Ca.310 tross større tomvekt, og dermed ble presentasjonene dårligere. Det tekniske sekretariatet for generalstaben var mer interessant i potensialiteten med nyere motorer fra Isotta-Fraschini for den tiltenkte Ca.313, men motorutviklingen var trøblende og tidskrevende. Dermed valgt de en «mellomløsning» for en rask utskiftning av det eldre Ro.37 som var i ferd med å bli utdatert. 126 Ca.311 fly ble bestilt tross testpilotenes protester.
Programmet «R» forutså en rask modernisering av Regia Aeronautica med en hurtig utskiftning av alle eldre flytyper, og minst tjue skvadroner hver på 7 fly skulle bestå av Ca.311. Fra november 1939 ble flyene levert til det kongelige flyvåpenet som ved krigsutbruddet i juni 1940 hadde fått 71 fly og andre 74 fly var underveis. Den opprinnelige ordren på 126 fly ble utvidet til 320 fly, til tross for at utprøvingene avslørte at den nye flytypen måtte utbedres.
Teknisk beskrivelse
Som alle tomotors Caproni bombeflyene med utgangspunktet i Caproni Ca.308 Borea var Ca.311 bygget opp med en sveiset stålrørskonstruksjon trukket med duk og et vingespenn av tre, oppbygget med to hovedbjelker og 25 spant, alle i finér. Det er et lavvinget fly med store motorgondoler som rommer to luftkjølte stjernemotorer av type Piaggio P.VII RC.35 med en yteevne på 460 hk, men med motsatt roterende propellere. Et problem med Ca.310 var den sterke vridningseffekten fra motorene gjennom propellene som ikke hadde samme omløpsretning som andre fly. Dette ble løst med kontrarotasjonseffekten, men det var en avansert løsning for sin tid.
Mange av de leverte Ca.311 flyene fra de første seriene måtte tilbakesendes for omfattende modifiseringsarbeid etter å ha skiftet over til Ca.311M underveis i flyproduksjonen. Dette forsinket innføringen av den nye og bedre flytypen Ca.313 som var suverent bedre egnet for den rollen Ca.311 inneha.
Produksjon
320 fly ble bygd for det kongelige italienske flyvåpenet, 15 fly var bestilt av Jugoslavia som forbli den eneste eksportørkunde for Ca.311 som vekket interesse i Storbritannia som ønsket seg 60 fly i januar 1940 og i Hellas som i oktober 1939 hadde innledet forhandlinger om 36 fly uten at det fulgt til noe. Leveransene til Jugoslavia ble avbrutt ved februar 1941, så bare fem eksempler kom fram før aksemaktenes invasjon. De siste ti fly ble ferdigbygd for den uavhengige staten Kroatia ved februar 1942.
Operasjoner
Ca.311 så kamp for første gang på de franske søralpene i juni 1940; men de var raskt erstattet av mer overlevelsesdyktige bombefly som SM.79 og BR.20 i møte med et effektiv luftforsvar i store høyder i røft vær. Ca.311 fungerte utmerket i sin rolle som rekognoseringspatruljefly, men var sårbart for fiendtlige jagerfly under luftkampene over Nord-Afrika. Til tross for dette fortsatte de italienske besetningene med å fly med de trege Ca.311 flyene på nesten alle fronter hvor italienske styrker deltok, også på Østfronten mot Sovjetunionen fram til april 1943.
Tapene for Regia Aeronautica var stor med denne flytypen; fra 10. juni 1940 til 31. mars 1942 var 125 Ca.311 fly skutt ned eller forulykket, mens andre 155 Ca. 311 og Ca. 310 var satt på bakken, de fleste med tekniske komplikasjoner som måtte utbedres. Til tross for bedre forsvarsevne med et dreibar skyttertårn forrest like bak førerhuset med en 7,7 mm mitraljøse og en skytterposisjon med nedvendt åpning akterut for en 7,7 mm mitraljøse.
Etter hvert ble de overlevende eksempler overført til Balkan hvor disse i italiensk, tysk og kroatisk tjeneste gjorde en bedre innsats mot partisanene i resten av krigen. Noen få intakte Ca.311 var tatt som krigsbytte av britene som ved minst en anledning tok et fly i egne bruk.
The Strange Story of Sylvia Gray
Handling
Sylvia Gray, kona til Henry Gray en mislykket dramatiker, er forfengelig og skamfull over deres fattigdom. Han stikker deretter av sammen med Lennox, en velstående ung mann. Hun tar også med seg datteren Silvery, men barnet blir senere tatt bort av Margy - en gammel tjener, og vokser opp i en annen by. Lennox forlater Sylvia, og hun blir delvis sinnssyk og dreper ham til slutt. Datteren hennes Silvery blir etter hvert en modell, og forelsker seg i Vanveldt - arbeidsgiveren hennes.
I møte med Dr. Frankenstein, en hypnotisør, hvis kone Vivette er intenst misunnelig på ham, faller Silvery også under hans innflytelse. I mellomtiden vender Sylvia tilbake til Gray. Men hun oppdager at Gray nå har blitt blind, uten noen erindringer om fortiden. Han får senere igjen hukommelsen. Dr. Frankenstein tvinger Silvery som nå er under hans makt til å rane Grey. Men Dr. Frankenstein blir drept av Vivette, og hans fortryllelse over Silvery blr umiddelbart brutt.
Karl Gustav-krigene
Karl Gustav-krigene var en serie kriger mellom Danmark-Norge og Sverige mellom 1657 og 1660, samt mellom Sverige og Polen og Russland omtrent på samme tiden.
Ved freden i Westfalen fikk Sverige deler av tysk område, noe som gjorde at svenskene lettere kunne angripe Danmark sørfra. Etter freden gikk de inn i Polen, som gjorde at Russland og Preussen ble bekymret og gikk inn i et anti-svensk forbund sammen med Danmark. Schleswig-Holstein var delt mellom den danske kongen og hertugen av Gottorp, og hertugen fikk støtte fra svenskene i rivaliseringen med den danske kongen.
Svenskene trakk seg først ut, men ombestemte seg, og angrep København i juli 1658. De klarte aldri å innta byen, og i 1659 kom nederlandske krigsskip med våpen og forsyninger og tok samtidig kontrollen over Øresund. I 1660 trengte Polen og Sachsen svenskene ut av Jylland. Ved freden i København fikk Danmark-Norge tilbake Bornholm, Trøndelag, Nordmøre og Romsdal. Etter krigene ble Sverige stormakten i Norden.
Karl Gustav-krigene kan deles inn i følgende faser/parallelle kriger:
Jørn Aksel Krog
Jørn Aksel Krog (født 11. april 1948 i Trondheim, oppvokst på Røros, død 3. mars 2015 i Trondheim ) var en norsk embetsmann. Han var fylkesmann i Sør-Trøndelag fra 2011 til sin død.
Iskløvervannet
Iskløvervannet (nordsamisk: Jiekŋaluoddananjávri) er en innsjø i Lebesby kommune i Finnmark. Den ligger i nedbørfeltet til Ifjordelva og har utløp mot sør. Fylkesvei 98 passerer like sør for vannet.
Jørn Aksel Krog
Jørn Aksel Krog var utdannet siviløkonom. Han var ansatt i Fiskeridirektoratet fra 1975 til 1977 og i Norges Fiskarlag 1977 til 1983, fra 1979 som generalsekretær i organisasjonen. I 1983 ble han direktør, og var fra 1985 til 1989 administrerende direktør i Feitsildfiskernes Salgslag. Fra 1989 til 1997 var han direktør for Norges Banks avdeling i Trondheim. I 1997 ble direktør i konsulentselskapet KPMG. Fra 1999 til 2011 var han departementsråd i Fiskeri- og kystdepartementet.
Han ble utnevnt til fylkesmann i Sør-Trøndelag i statsråd 10. juni 2011 og tiltrådte 1. november 2011.
Krog sovnet inn på St. Olavs hospital i Trondheim 3. mars 2015, 66 år gammel.
Samantha Harrison
Samantha Harrison (født 29. august 1991) er en newzealandsk landhockeyspiller. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun endte på fjerdeplass med det newzealandske landslaget.
I 2020 kom hun på 47. plass på kvinnenes halvmaraton under VM i halvmaraton 2020 i Gdynia, Polen.
Atsumi Fukumoto
Atsumi Fukumoto (født 24. juli 1988) er en japansk roer som spesialiserer seg i dobbeltsculler, lettvekt. Under Sommer-OL 2012 i London representerte hun landet sitt, der hun ble nummer 12.
Elizabeth Betty Ryan
Elizabeth (Betty) Ryan (tidligere Tylko) er en amerikansk spillutvikler og -programmerer. Hun jobbet for General Computer Corporation i løpet av 1980-årene. Hun programmerte Quantum, et arkadespill ved Atari, Inc. fra 1982, samt spill for Atari 2600, Atari 5200 og Atari 7800.
Utdanning
Ryan mottok en Bachelor of Arts i «Engineering and Applied Sciences» (engelsk, «ingeniørfag og anvendt vitenskap») ved Harvard University i 1980.
Karriere
Ryan programmerte Atari-arkadespillet Quantum, utviklet av General Computer Corporation (GCC) for Atari, Inc. Hun var den niende ansatte og første kvinnelige videospillprogrammereren ved selskapet. Søsteren Carol Ryan Thomas ble senere ansatt som spilltester og feilsøker.
Etter Quantum jobbed Ryan på spill for Atari 2600, Atari 5200 og Atari 7800, inkludert Pole Position, Dig Dug og GCCs ikke-utgitte versjon av Millipede for Atari 7800. Hun arbeidet også på den læringsfokuserte programvaren AtariLab.
Ryan har snakket om hennes videospillutviklingsarbeid for det amerikanske arkadespillmuseet American Classic Arcade Museum. Hun har jobbet med webutvikling med hennes sønn, John Tylko, siden 2003.
Lizzie Neave
Lizzie Neave (født 12. juni 1987) er en britisk padler som konkurrerer i slalåm. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble nummer 12 i K-1.
Debbie Watson
Debbie Watson (født 28. september 1965) er en australsk vannpolospiller.
Hun representerte Australia under Sommer-OL 2000 i Sydney, hvor laget hennes tok gull.
Vysjnij Volotsjok
Vysjnij Volotsjok (russisk: Вы́шний Волочёк) er en by i Tver oblast i Russland. Byen ligger rundt 120 km nordvest for Tver.
Historie
Bosetningen har vært kjent siden 1471. Vysjnij Volotsjok ligger i Valdajhøydene, mellom elvene Tvertsa og Tsna, på vannskillet mellom Volgas og Østersjøens nedslagsfelt. Herav kommer byens navn, som oversatt fra russisk betyr «Det øvre stedet hvor båter dras mellom elver». I 1703-1722 fikk Peter den store bygd en kanal som knyttet disse to elvene sammen (se Mariinskkanal-systemet). Senere ble Vysjnij Volotsjok et betydelig sentrum for tekstilproduksjon.
Demografi
Befolkningsutvikling: ! År || Folketall || Kilde
Næringsliv
Byen har i dag et mangfoldig næringsliv, som omfatter tekstilindustri, trevarer, papirindustri og næringsmiddelindustri, i tillegg til enkelte utdanningsinstitusjoner.
Både hovedveien og jernbanen mellom Moskva og Sankt Petersburg går gjennom byen.
Mariscal Luzuriaga (provins)
Mariscal Luzuriaga er en provins i regionen Ancash i Peru. Den grenser til provinsen Pomabamba i nord, til regionen Huánuco i øst, til provinsen Carlos Fermín Fitzcarrald i sør og til provinsen Yungay i vest. Provinsens UBIGEO er 0213 og hovedstaden er Piscobamba. Provinsen ble opprettet den 12. januar 1956 med lov nr. 12 541.
Politisk inndeling
Provinsen er delt inn i 8 distrikter.