cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Forth
Broer
Ovenfor Stirling er elven smal, og det er en rekke broer. Tidligere kunne elvebredden være farlig, men moderne drenering har fjernet myrene og brokonstruksjon er dermed uproblematisk.
Etter at Teith og Allan renner inn i Forth blir den bredere. I Stirling har det vært bro over Forth minst siden det 13. århundre. Helt frem til åpningen av en bro ved Kincardine var dette den østligste veibroen over elven. Enda lenger ned, der hvor elven møter landsbyene North Queensferry og South Queensferry er den berømte Forthbroen, en jernbanebro, som ble åpnet i 1890. Broen er 2,5 kilometer lang, 100,6 meter høy og har to hovedspenn, hvert på 251 meter. I 1964 ble også Forth veibro for biltrafikk åpnet. I 2011 begynte konstruksjonen av Queensferry Crossing lokalisert vest for veibroen, og er planlagt åpnet i 2016.
Marc Chagall
Marc Chagall (opprinnelig russisk navn: Mojsje Hatskelevitsj Sjagalov; født nær Vitebsk i Belarus, død 28. mars 1985 i Saint-Paul-de-Vence i Frankrike) var en fransk-belarusisk kunstner. Han blir ofte forbundet med surrealistbevegelsen.
Biografi
Chagall vokste opp som den eldste av ni søsken i en tett sammenknyttet familie av jødisk herkomst. Denne perioden av hans liv blir beskrevet som lykkelig, men fattig. Senere refererer Chagall ofte til denne tiden i sine kunstverk.
Han begynte å studere maleri i 1906. I 1907 flyttet han til St. Petersburg hvor han begynte på kunstskole. 1908 - 1910 studerte han under Leon Bakst. Dette var en vanskelig tid for Chagall – jødiske beboere kunne bare bo i St. Petersburg med en spesiell tillatelse, og Chagall ble fengslet for en kort periode. Han ble i St. Petersburg til 1910, men besøkte ofte sin hjemby. Her møtte han i 1909 sin fremtidige kone, Bella Rosenfeld.
Etter at han ble kjent som kunstner, forlot han St. Petersburg og bosatte seg i Paris for å være nær kunstnermiljøet i Montparnasse.
Chagall var aktiv under den russiske revolusjonen i 1917. Han og Bella flyttet til Moskva i 1920, men hans politiske idealer viste seg ikke å være helt forenlige med sovjetstyret og i 1923 flyttet paret tilbake til Paris.
Med 2. verdenskrig og deportasjonen av jøder som fulgte den tyske okkupasjonen, måtte Chagall og hans familie flykte fra Paris. Kunsten hans var allerede i 1937 blitt inndratt og stilt ut på Entartete Kunst-utstillingen i München. I 1937 ble Chagall en naturalisert, fransk statsborger. Dette ble han fratatt av Vichy-regimet i april 1941, før han i mai flyktet med sin familie til USA.
I 1944 døde Bella. Etter 2.verdenskrig fikk han gjenopprettet sitt franske statsborgerskap, og I 1946 returnerte han til Frankrike, der han bosatte seg på Côte d'Azur. Nå begynte han også å jobbe med skulpturer.
I 1952 giftet Chagall seg på nytt med Valentina Brodsky (1905–93).
Kunst
Chagall hentet mye inspirasjon fra belarusisk kultur. Han fremstilte også mange bibelske temaer; en refleksjon over hans jødiske herkomst. I 1960- og 1970- årene var Chagall involvert i flere store prosjekter i det offentlige rom, og arbeidet med utsmykninger av både verdslige og religiøse bygninger.
Chagalls arbeider passer i flere av de moderne kunstkategoriene. Han var involvert i avant-garde-bevegelsen i Paris. På 1950-tallet gjenoppdaget Chagall den vitale energien i farger. Hans arbeider i denne perioden er inspirert av kjærlighet og livsglede.
Det er mange referanser til barndommen hans i arbeidene hans. Selv om han i disse ofte ignorerer de uroligheter han opplevde. Chagall plasserte ofte seg selv i sine verk – ofte med sin kone – som en som observerer verden; en fargerik verden som om den blir sett på gjennom et farget vindu. Noen tolker "The White Crucifixion" som en motstand mot regimet til Stalin og nazistenes holocaust.
Med utgangspunkt i barneårenes småbymiljø i Vitebsk, har Chagall malt i en lyrisk, naivistisk stil, som omkring 1925 fikk et sterkere innslag av surrealistisk drømmestemning. Hans farger har en dyp glød med klanger av blått, fiolett og rødt.
Bildene til Chagall har glade, sterke og klare farger. Motivene er ofte av dyr, kjærestepar og musikanter. Bildene kan karakteriseres som en blanding av fantasi, drøm, visjoner, virkelighet og religion, der hans jødiske bakgrunn spiller en viktig rolle.
Både hans jødiske avstamning og bildestilen bidro til at han ble erklært entartet. Der er registrert i alt 8 beslaglagte bilder fra flere kunstmuseer.
Han ble tildelt Wolfprisen i 1981.
Slagg (tegneserieantologi)
Slagg er en tegneserieantologi som ble utgitt av Trondheimstegnerne i 2002. Heftet inneholder serier av de da ni medlemmene av Trondheimstegnerne, blant annet Holger og Hagbart av Arne Bye, Anti-Klimaks av Siri Pettersen og Gnom av Mads Eriksen. Heftet har senere fått to oppfølgere, Slagg 2 (2003) og Slagg 3 (2004).
Slagg 2
Slagg 2 er oppfølgerheftet fra Trondheimstegnerne etter første Slagg. Heftet ble lansert på Raptus i 2003.
Sjøkabel
En sjøkabel er en kabel som er forlagt i sjøen. Det finnes to hovedgrupper av sjøkabler:
كبل اتصالات بحري Podmořský kabel Søkabel Seekabel Υποβρύχιο καλώδιο Submarine communications cable Cable submarino Câble sous-marin 해저 케이블 Kabel komunikasi bawah laut Sæstrengur Cavo sottomarino წყალქვეშა საკომუნიკაციო კაბელი അന്തർസമുദ്ര കേബിൾ നിക്ഷേപണം Onderzeekabel 海底ケーブル Podmorski kabel telekomunikacyjny Cabo submarino Подводный коммуникационный кабель Kabel Telekomunikasi Jero Laut Merikaapeli Sjökabel เคเบิ้ลใต้น้ำ Підводний комунікаційний кабель 海底電纜
Caspara Preezmann
Caspara Preezmann (født 1. august 1792 i Aalborg, død 26. desember 1876) var en dansk malerinne og dikter. Hun brukte pseudonymet Caralis. Flere av hennes dikt tonesatt av blant annet Halfdan Kjerulf og Edvard Grieg.
Jan Qvigstad
Jan Fredrik Qvigstad (født 1949) en norsk økonom som var visesentralbanksjef i Norges Bank. Han tok over stillingen 1. april 2008 etter at åremålet til Jarle Bergo var over og gikk av som visesjef i 2014. Fra 1997 til han tiltrådte som visesentralbanksjef var Qvigstad direktør og leder for Norges Banks pengepolitikk. Før dette var han direktør i økonomisk avdeling i Norges Bank. Qvigstad har hatt stillinger i EFTA og Finansdepartementet. Qvigstad har sosialøkonomisk embetseksamen fra Økonomisk institutt ved Universitetet i Oslo (1975).
Han har vært professor II ved Handelshøyskolen BI.
Han gikk av med pensjon i 2019.
Riffraff (1936)
Riffraff er en amerikansk dramafilm fra 1936, regissert av J. Walter Ruben og produsert av Metro-Goldwyn-Mayer. I hovedrollene spiller Jean Harlow og Spencer Tracy. Filmen handler om en fisker som forlater sin gravide kone etter å ha mistet jobben. Manus er skrevet av Frances Marion, H.W. Hannaford og Anita Loos.
Handling
Harriet «Hattie» Tuttle (Jean Harlow) gifter seg med fiskeren Rudolph «Dutch» Muller (Spencer Tracy). Han har kjøpt et hus, med møbler og hvitevarer, til dem på avbetaling. Dutch har imidlertid også sluttet i jobben for å ta over som fagforeningsleder. Han tar straks fiskerne ut i streik, men etter flere uker kommer de ingen vei med sjefen på tunfiskfabrikken, Nick Lewis (Joseph Calleia). Både Dutch og resten av fiskerne blir blakke og Dutch blir erstattet som fagforeningsleder av den forrige lederen, «Brains» McCall (J. Farrell MacDonald). Dutch forlater Hattie for å søke lykken andre steder.
Flere uker senere prøver Nick, som lenge har vært betatt av Hattie, å overtale henne til å skille seg fra Dutch og gifte seg med han i stedet, men hun avviser ham. Hattie får vite av Lew (Vince Barnett), en venn av Dutch, at han er syk og bor i en leir for hjemløse utenfor Sacramento. Hun vil gjerne gi ham penger, men da Nick ikke vil låne henne penger, så tar hun de fra ham. Dutch kaster seg på et tog da han finner ut at hun er der. Hattie blir arrestert og dømt til fengsel for tyveri. Hun er allerede gravid og føder en sønn i fengsel, som hun lar søsteren Lil Bundt (Una Merkel) ta vare på.
Da Dutch finner ut at Hattie er i fengsel, prøver han å komme seg i arbeid igjen. Han blir avvist av Nick og får heller ikke medlemskap i fagforeningen. Dutch reiser for å besøke Hattie og kommer med en plan om hvordan hun kan rømme. Hattie er først ikke interessert, men etter å ha snakket med to andre innsatte, så ender hun opp med å rømme sammen med dem. Dutch har i mellomtiden fått hjelp av Brains til å få seg arbeid som nattevakt på kaien. Han avverger et forsøk på sabotasje mot båtene og ender opp som helt. Nick tilbyr han jobben tilbake og han får bli med i fagforeningen igjen.
Politiet leter etter Hattie, som skjuler seg hos søsteren. Dutch oppsøker henne der og forteller henne at han har forandret seg og nå er fornøyd med å bare være en fisker. Hattie avslører at de har en sønn sammen. Hun forteller også at hun har bestemt seg for å reise tilbake til fengselet og sone ferdig straffen sin.
Produksjon
Clark Gable og Gloria Swanson var opprinnelig tiltenkt den mannlige og kvinnelige hovedrollen, før disse gikk til Spencer Tracy og Jean Harlow, mens W.S. Van Dyke og deretter Tay Garnett var ønsket som regissør, før J. Walter Ruben fikk denne oppgaven. Under innspillingen av en scene følte 40 kvinnelige statister seg dårlig behandlet. De skal ha arbeidet i 12 timer, der de ble sprutet med vann fra tre kraftige vannslanger og utsatt for vindmaskiner. Flere av kvinnene skal ha blitt blindet av vannet og slengt rundt. Det skal også ha vært dårlig tilgang på tørkeutstyr. Mabel Kinney i Industrial Welfare Commission i California klaget på behandlingen og sørget for at kvinnene fikk en kompensasjon på 15 dollar. Scenen kunne ikke brukes på grunn av for mye vann og måtte spilles inn på nytt, men da skal arbeidsforholdene ha vært bedre.
Mottakelse
Samtidskritikerne var generelt positive, både angående filmen og Harlows nye «naturlige» utseende. Hun brukte en parykk med brunt hår til rollen, over det platinablonde håret som var hennes varemerke. Frank S. Nugent i The New York Times roste scenene med «solid komedie», men sukket over periodene der filmen ble seriøs og en «vilter spøk sklir ned bakkene i melodramatisk rutine». Variety skrev en positiv anmeldelse og roste de «glimrende rolleinnehaverne» og en dialog som var «sprek og godt skrevet». The Film Daily var også positive og kalte det en «sprek film, full av action og komedie», med «gode prestasjoner» fra Harlow og Tracy. Prescott Evening Courier skrev at Harlow aldri har fått vist sin allsidighet bedre. Milwaukee Sentinel skrev at det var «mye hysterisk morsom komedie og solid handling, som tar bort brodden av for mye pathos», og at Tracy gjorde en «utmerket jobb». John Mosher i The New Yorker skrev en negativ anmeldelse, og var skuffet over at filmen «forlater frøken Harlow i bakgrunnen i lange og ganske kjedelige perioder [...]. Jeg vil si om filmen at det er for mye tunfisk og ikke nok Harlow.»
Filmens skildring av organisert arbeidskraft førte til noen kontroverser. Max S. Hayes i The Cleveland Citizen kritiserte filmen for å være «propaganda for å skape fordommer blant publikum mot fagforeninger».
Fylkesvei 843 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 843 i de følgende fylkene:
Kathrin Neimke
Kathrin Neimke (født 18. juli 1966 i Magdeburg) er en tysk tidligere friidrettsutøver som konkurrerte i kulestøt. Før Tysklands gjenforening representerte hun Øst-tyskland.
Fylkesvei 7618
Fylkesvei 7618 går mellom Storeid og Gravdal i Vestvågøy kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 843.
Kathrin Neimke
Neimke tilhørte de fremste kulestøterne på slutten av 1980-tallet og begynnelsen av 1990-tallet. Hennes gjennombrudd kom med andreplassen i VM 1987 i Roma, med et støt på 21,21, slått av dagens verdensrekordholder Natalija Lisovskaja. Dette støtet skulle vise seg å bli karrierens lengste. I OL i Seoul året etter, ble det atter en gang sølvmedalje etter Lisovskaja.
I OL 1992 endte hun på bronseplass, med lengden 19,78. I VM 1993 rakk 19,71 til en ny bronemedalje. Neimke sin siste internasjonale mesterskapsmedalje ble gullet i innendørs-VM 1995 i Barcelona, etter at hun klarte 19,40. I VM-finalen 1995 ble det fjerdeplass, med et støt på 19,30.
Ladugårdsgärdet
Ladugårdsgärdet er en bydel i Stockholms innerstad.
Ladugårdsgärdet er det fullstendige navnet på den bydelen i bydelsområdet Östermalm som vanligvis omtales som Gärdet. Den ligger øst og nordøst for bydelen Östermalm, og grensen går i Valhallavägen. Lidingövägen danner grense mot Norra Djurgården og Hjorthagen. Bydelen består dels av et tettbebygd område, dels av et stort, hovedsakelig gressbevokst område med innslag av skog, som er den del av Ekoparken.
I bydelen finnes det flere offentlige bygg og institusjoner, blant annet flere museer og høyskoler.
Ines Müller
Ines Müller (født Reichenbach 2. januar 1959 i Grimma i Muldentalkreis i Sachsen) er en tysk tidligere friidrettsutøver (kulestøter) som representerte Øst-Tyskland på 1980-tallet.
Hennes største suksess ble VM 1987 i Roma, hvor hun vant bronsemedalje etter å ha støtt 20,76 i første omgang.
Kommunistiska Partiet
Kommunistiska Partiet er et svensk parti som ble grunnlagt i 1970 av utbrytere fra Kommunistiska Förbundet Marxist-Leninisterna (KFML) under navnet Kommunistiska Förbundet Marxist-Leninisterna (revolutionärarna) – KFML(r). Utbruddet var først og fremst konsentrert til Göteborg, der det store flertallet gikk ut, men de fikk også med seg medlemmer fra andre deler av landet.
Årsakene bak bruddet var flere – de mente at KFML manglet riktig klasseinnretting, ikke klarte å ta et endelig oppgjør med sosialdemokratiet og var for opptatt av splittelsene i den internasjonale kommunistiske bevegelsen. For (r) var det viktig å være ett med arbeiderklassen, ikke heve seg over den kulturelt, samtidig som man forkastet sosialdemokratiet og alle dets organisasjoner – blant annet forkastet man de eksisterende fagorganisasjonene og gikk inn for en strategi for ville streiker. I 1976 skiftet partiet navn til Kommunistiska Partiet Marxist-Leninisterna (revolutionärarna), før de i 2005 fikk det navnet de har i dag.
Leder fra starten til 1998 var Frank Baude. Siden den tid har Anders Carlsson vært partileder. Partiet gir ut avisen Proletären som for tiden er ukeavis, men som i perioder har kommet oftere. Partiet har også stått for forlagsdrift og musikkutgivelser gjennom selskapet Proletärkultur.
Etter at Sveriges Kommunistiska Parti, Sveriges Kommunistiska Arbetarparti og Kommunistiska Partiet i Sverige gikk i oppløsning mot slutten av 1980-tallet og begynnelsen av 1990-tallet har partiet vært enerådende innen den anti-revisjonistiske bevegelsen i Sverige, men har bare i begrenset grad vært i stand til å rekruttere medlemmer fra disse partiene.
Komunistiska Partiet kritiseres ofte for en ukritisk holdning til undertrykkende regimer som Cuba, Nord-Korea og Zimbabwe. De er klare på at disse landene ikke representerer noe ideal for Sverige, men de forsvarer dem på sine egne vilkår. Mye på grunn av dette ble partiets ungdomsorganisasjon Revolutionär Kommunistisk Ungdom fratatt all offentlig støtte.
Partiet har folkevalgte i Karlshamn, Lysekil og Gislaved. De stiller ikke til valg til Riksdagen eller Europaparlamentet.
Partiets mest kjente medlem er skuespilleren Sven Wollter (død 2020), som ved flere tilfeller var listetopp i Stockholm.
Good Old-Fashioned Lover Boy
Good Old-Fashioned Loverboy er en sang av det engelske rockebandet Queen fra deres album A Day at the Races fra 1976. Den ble også utgitt som singel året etterpå. Sangen ble framført live på A Day at the Races-turneen i 1977 som del av en medley bestående av «Killer Queen», «Good Old-Fashioned Loverboy», «The Millionaire Waltz», «You're My Best Friend» og en instrumental-versjon av «Bring Back that Leroy Brown». Sangen ble også med på andre utgave av samlealbumet Greatest Hits i 1992.
Jacob Epstein
Jacob Epstein (født 10. november 1880 i USA, død 19. august 1959) var en amerikansk-britisk billedhugger.
Han flyttet til Europa i 1902 og ble britisk statsborger i 1911. Flere av hans verk ble i samtiden vurdert som kontroversielle, og han utfordret ofte tabuer. Verkene Ecce Homo (Old Coventry Cathedral) og Rock Drill (1913–1914, Museum of Modern Art, New York City) er blant hans mest kjente.
Hans portrettarbeider, hvorav flere finnes i National Portrait Gallery, var mer tradisjonelle.
Epstein var Knight Commander of the Order of the British Empire.
1011 Laodamia
1011 Laodamia er en marskrysserasteroide. Det vil si at asteroidens bane i løpet av et kretsløp krysser banen til Mars. Den ble oppdaget 5. januar 1924 av Karl Wilhelm Reinmuth ved Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg.
1012 Sarema
1012 Sarema er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 12. januar 1924 av Karl Wilhelm Reinmuth ved Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg.
Évian Thonon Gaillard FC
Évian Thonon Gaillard FC er en fransk fotballklubb fra Gaillard. Klubben ble stiftet i 2003.
Vadim Zakharov
Vadim Borisovitsj Zakharov (russisk: Вадим Борисович Захаров ) (født 1963) er en russisk tidligere skihopper som konkurrerte for Sovjetunionen.
Han ble nummer 8 i junior-VM i Schonach i 1981. I VM i Oberstdorf i 1987 ble han nummer 34 i storbakken, 38 i normalbakken, og var på det sovjetiske laget som ble nummer 9 av 17 lag i lagkonkurransen. I VM i skiflyging i Harrachov i 1983 ble han nummer 30 av 39 deltakere. Han ble nummer 40 sammenlagt i den tysk-østerrikske hoppuka 1986/87, med 25. plass i Garmisch-Partenkirchen 1. januar 1987 som beste plassering i enkeltrenn.
Vadim Zakharov ble flere ganger sovjetisk og russiske mester i skihopping i perioden 1981-1988. Han er den som har gjort det lengste skihoppet i Russland, med 154 meter i K132-bakken i Kasjtak i Krasnojarsk i 1985.
Engblomsterfluer (Chrysogaster)
Engblomsterfluer (slekten Chrysogaster) er en gruppe av fluer som tilhører familien blomsterfluer (Syrphidae). Slekten omfatter 23 kjente arter, to av dem forekommer i Norge. De er små, kullsvarte blomsterfluer som man oftest finner på enger.
Utseende
Små til middelsstore (6–9 mm), blanke, dypt svarte blomsterfluer. Hodet er temmelig stort, fasettøynene nakne. Antennene er noskå små, mer eller mindre gulaktige eller oransje. Ansiktet er nesten flatt, munnkanten litt framskytende. Hos hannen møtes fasettøynene i pannen, hos hunnen er de temmelig bredt adskilte, mellom den er det en lengdefure og flere korte, skråstilte tverrfurer. Kroppen er sparsomt kledt med korte, mørke hår og virker ved første øyekast naken. Beina er svarte, slanke, nokså korte. Bakkroppen er avlangt-oval, på sidene litt metallglinsende. Vingene er noe tilspissede ytterst, i alle fall delvis formørket, hos noen arter ganske mørke.
Levevis
Disse fluene finnes på åpne, fuktige steder som fuktenger, myrer og sumper. Larvene, som har et kort ånderør, er funnet i grunne dammer og mellom vått løv. De voksne fluene flyr ganske lavt over bakken og besøker gjerne blomster. I Norden flyr de mellom mai-september.
Utbredelse
Slekten forekommer i den palearktiske sone og Nord-Amerika, dessuten i Afrika.
Systematisk inndeling med nordiske arter
De fleste av de nordeuropeiske artene som før ble regnet til denne slekten føre i dag til slekten Melanogaster.
Elizabeth Tilney
Elizabeth Tilney, grevinne av Surrey (født før 1445, død 4. april 1497) var den første hustruen til Thomas Howard, 2. hertug av Norfolk, og mor til Thomas Howard, 3. hertug av Norfolk. Gjennom hennes datter Elisabeth ble hun på morsiden bestemor til Anne Boleyn, og gjennom sin sønn Edmund ble hun farsiden bestemor til Katarina Howard; begge dronninggemaler av kong Henrik VIII av England. Elisabeths oldebarn ble dronning Elisabeth I av England.
Familie
Elizabeth ble født ved godset Ashwellthorpe Manor i Norfolk, en gang før 1445. Hun var datter og arving av sir Frederick Tilney, av Ashwellthorpe i Norfolk, og Boston i Lincolnshire, med hans hustru Elizabeth Cheney, av Fen Ditton, Cambridgeshire.
Hennes far døde da hun var et lite barn. Kort tid før 1. desember 1446 giftet Elizabeths mor seg med hennes andre ektemann, sir John Say av Broxbourne, ordstyrer av underhuset, og med ham fikk hun tre sønner, William Say, som ble gift med Elizabeth Fray, Thomas Say, og Leonard Say, som senere ble en prest; og fire døtre som overlevde, Anne Say, som giftet seg med Henry Wentworth, Mary Say, hustru av sir Philip Calthorpe, Elizabeth Say, hustru av Thomas Sampson, og Katherine Say, gift med Thomas Bassingbourne. En femte datter, hvis navn ikke er kjent, døde som barn. Dronniggemal Jane Seymour nedstammet fra Margaret Wentworth, datter av Henry Wentworth og Anne Saye.
Elizabeths besteforeldre på farsiden var sir Philip Tilney pg Isabel Thorpe. Hennes besteforeldre på morsiden var sir Laurence Cheney av Fen Ditton pg Elizabeth Cockayne, enke av sir Philip Butler. Elizabeth Cockayne var dater av sir John Cockayne, Chief Baron of the Exchequer (skattkammeret) og Ida de Grey. Ida var en datter av lord ved den waliske grensen (Marcher Lord), Reginald Grey, 2. baron Grey de Ruthyn og Eleanor Le Strange av Blackmere. Gjennom hennes mor var Ida en direkte etterkommer av den walisiske prinsen Gruffydd II ap Madog, herre av Dinas Bran og hans hustru Emma de Audley.
Elizabeth var medarving av godsene i Fisherwick og Shelfield i Walsall, Staffordshire ved å nedstamme fra Roger Hilary, justitiarius av sivile søksmål, som hadde dødd i 1356.
Ekteskap
Rundt 1466 giftet Elizabeth seg med sin første ektemann, sir Humphrey Bourchier, sønn av John Bourchier, 1. lord Berners og Margery Berners. Ekteskapet produserte en sønn, John Bourchier, 2. lord Berners, og to døtre. Sir Humphrey ble drept i slaget ved Barnet den 14. april 1471 kjempende på side med Huset York.
L’Humanité
L'Humanité (, oversatt fra fransk: «menneskeligheten») er en dagsavis som utgis i Paris i Frankrike. Avisen har et kommunistisk grunnsyn og nære bånd til Parti communiste français, som den tidligere var hovedorgan for. L'Humanité ble etablert i 1904 av politikere og intellektuelle som Jean Jaurès, Lucien Herr, René Viviani og Aristide Briand. Dets slagord er fortsatt: «I en ideell verden ville L'Humanite ikke eksistere».
Elizabeth Tilney
Ekteskap
Elizabeth giftet seg med sin andre ektemann, Thomas Howard, den 30. april 1472. Hans far John Howard, 1. hertug av Norfolk ble drept i slaget ved Bosworth mens han kjempet for sin konge Rikard III som også var hans nære venn og ridder. Thomas, som hadde ble kreert jarl av Surrey den 28. juni 1483, ble såret i slaget og satt fengslet i flere år, og hans rett til hertugdømmet Norfolk ble tatt fra ham. Han fikk ikke tittelen igjen før i 1514. Etter at hans jarldømme og eiendommer ble gitt tilbake til ham fortsatt han i tjeneste for Tudorkongen Henrik VII.
L’Humanité
Avisen ble forbudt under Nazi-Tysklands okkupasjon av Frankrike, men fortsatte likevel å bli utgitt i hemmelighet fram til frigjøringen av Paris. Det har vært spekulert siden 2001 om L'Humanité ville opphøre som dagsavis, men i motsetning til de fleste andre franske aviser økte opplaget for en tid til rundt 75 000. I 2006 opprettet avisen en ukeutgave, L'Humanité dimanche. Det samme året hadde avisen et opplag på 52 800. I 2008 ble hovedkvarteret solgt grunnet finansielle problemer og etterspurte donasjoner. Mer enn 2 million euro ble samlet inn ved slutten av 2008. Avisen organiserer en årlig festival, Fête de l'Humanité, som et virkemiddel for å samle inn penger for fortsatt drift.
Elizabeth Tilney
Ekteskap
Ekteskapet produserte ni barn, inkludert Thomas Howard, 3. hertug av Norfolk, Elizabeth Howard, mor til Anne Boleyn, og lord Edmund Howard, far av Katerine Howard.
Elizabeths barn
Hennes barnebarn av hunkjønn omfattet ikke bare Katarina Howard og Anne Boleyn, men også tre av Henrik VIIIs elskerinner, Elizabeth Carew, Mary Boleyn og, ble det sagt, Mary Howard, hertuginne av Richmond og Somerset. I løpet av regimet til Henrik VIII ble familien Howard ledet av Elizabeths sønn, den 3. hertug av Norfolk, som ble den fremste familien i England.
Død
Elizabeth Tilney døde den 4. april 1497. Hun holdt aldri tittelen av hertuginne av Norfolk. Fire måneder etter Elizabeths død giftet Thomas Howard seg for andre gang med hennes kusine, Agnes Tilney. Med Agnes fikk han ytterligere åtte barn.
I litteraturen
En fiktiv omtale av Elizabeth Tilneys liv ble skrevet av Juliet Dymoke i The Sun in Splendour som avbildet Elizabeth, kjent som «Bess», ved hoffet til kong Edvard IV av England. Det er en meget romantisert fortelling og kan ikke bli betraktet som biografisk.
Pontus
Calendaris hel·lènics Pont Pontus
Enslig ung kvinne søker
Enslig ung kvinne søker... (originaltittel: Single White Female) er en amerikansk thriller fra 1992 med Bridget Fonda og Jennifer Jason Leigh i hovedrollene. Regi er ved Barbet Schroeder. Filmens manus er basert på John Lutz' roman SWF Seeks Same, fra 1990.
Filmen fikk i 2005 en urelatert oppfølger som ble lansert direkte på video.
Handling
Den unge Allison Jones (Bridget Fonda) kaster sin kjæreste ut av leiligheten etter at hun får greie på at han har vært utro. Hun annonserer deretter etter en jente å dele bokostnadene med. Det ender med at den vakre Hedra Carlson (Jennifer Jason Leigh) flytter inn, og de blir snart gode venner. Allison blir imidlertid gjenforent med kjæresten og det fører til at vennskapet mellom de to kvinnene begynner å skjære seg. I tillegg begynner Hedra å oppføre seg merkelig. Hun kler seg likt med Allison og klipper håret på samme måte. Etterhvert viser det seg at Hedra er i psykisk ubalanse, og dette slår ut når hun frykter for å bli kastet ut. Hedra utvikler en aggressiv oppførsel overfor Allison og forholdet dem imellom utvikler seg til et mareritt.
Om filmen
Filmen fikk blandet mottakelse av anmelderne, noe som gjenspeiles i at den har fått 57% på Rotten Tomatoes. Den amerikanske filmkritikeren Roger Ebert gav den tre av fire stjerner.
Aftenpostens anmelder beskrev den som «skremmende bra».
Jennifer Jason Light vant en MTV movie award i kategorien «best villain».
Tord Larsen
Tord Larsen (født 26. januar 1945) er en norsk sosialantropolog og professor emeritus ved Sosialantropologisk institutt ved NTNU.
Karriere og faglig arbeid
Han har særlig har arbeidet med de idehistoriske og kritiske aspektene ved eget fagområde.
Utmerkelser
Han fikk Universitetsforlagets pris Årets tidsskriftartikkel i 2005 for artikkelen «Om historisering av forskjeller».
Fylkesvei 860
Fylkesvei 860 (Fv860) gikk mellom Islandsbotn i Lenvik og Stonglandseidet i Tranøy. Veiens lengde var 42,9 km.
Vesltela
Vesltela (også skrevet Vesletela) er ei elv i Tolga kommune i Innlandet. Den er ei sideelv til Glåma og har utspring på vestsida av Tverrhøa (1 115 moh). Herfra renner elva mot vest til den munner ut i Glåma rundt to kilometer nordøst for Telneset. Elva er 11,3 km lang, og har et nedbørfelt på rundt 25,0 km².
Fylkesvei 860
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
Vesltela
I nedbørfeltet ligger Telvanglia naturreservat og også en del av Gammeldalen naturreservat. Begge reservatene er opprettet for å verne viktige kvartærgeologiske formasjoner som eskere, terrasser og dødisgroper.
Fylkesvei 860
2019 ble veien del av fylkesvei 8600.
Fjæreheia
Fjæreheia er et gammelt steinbrudd hvor den karakteristiske røde fjæregranitten ble brutt. Siden 1993 har Fjæreheia vært skueplass for både Ibsens dramatikk og moderne rockemusikaler.
Agder teater kjøpte steinbruddet i 1995, og sommeren 1999 sto et nytt tribuneanlegg med 1000 sitteplasser ferdig. Steinbruddet er en utendørs scene med god akustikk, og ligger ca. 2 km fra Fjære kirke.
Moby Dick
Moby Dick (Moby-Dick, or The Whale) er en roman fra 1851 av den amerikanske forfatteren Herman Melville (1819–91). Romanen ble først utgitt i London 18. oktober 1851, og i USA 14. november samme år. Romanen regnes som et av de betydeligste verk i USAs litteratur.
Herwa
Herwa Plast AS var blant de aller første plastbåtprodusentene i Norge, stiftet i Grimstad, 1. april 1956. Ingeniør Herbert Waarum, som sto bak firmaet hadde 3 år tidligere laget Norges første plastbåt, mens han jobbet i firmaet Nordisk Formstoff i Lillestrøm.
Fjæreheia
Siden åpningen i 1999 har det vært flere typer arrangementer i Fjæreheia. Alt fra musikaler som Jesus Christ Superstar til filmfremvisning av den gamle stumfilmen Terje Vigen og rockekonsert med blant andre A-ha, Vamp og Bjørn Eidsvåg.
Moby Dick
Bakgrunn
Herman Melville var født til velstand, men faren mistet både forstanden og formuen, og Herman måtte tidlig ut i arbeidslivet. Som ung var han fire år til sjøs, blant annet i Stillehavet og på hvalfangst. Forfatterens debut med Typee i 1846 ble den første av seks bøker på seks år hvor han utnytter erfaringene fra tiden ombord.
Herwa
Nordisk Formstoff AS og Ancas Træskipsbyggeri på Tromøy inngikk et samarbeid om et produksjonsopplegg av plastbåter med Herbert Waarum som produksjonsleder. Dette resulterte i Norges aller første båt laget av plast. Waarum fortsatte i Nordisk Formstoff frem til 1. januar 1954, da han tok ansettelse i Ancas for å begynne plastbåtproduksjon der. Her jobbet han til Herwa ble opprettet 1. april 1956. Denne nye bedriften ble pådriveren for den raskt voksende plastbåtindustrien på Sørlandet. I 1970 ble Herwa Plast solgt til Fjord plast AS. I løpet av Herwas 13 år ble det lansert 23 modeller og bygget totalt 5052 båter.
Moby Dick
Bakgrunn
I denne tiden leste Melville mye, og ønsket etterhvert å forene den realistiske skildringen i sjøromanene med høyere litterære ambisjoner om å «skildre livsens grunnvilkår», og Moby Dick er omtalt som «en fantastisk blanding av realistisk roman, naturvitenskapelig reisejournal og prosalyriske visjoner» , og «med suggestiva medel ger Melville händelsesföroppet en alltmer overkleg och symbolisk prägel».
Hvalfangsten var et naturlig tema for en roman, forsåvidt som USAs hvalfangstflåte på denne tiden var omfattende, tre ganger større enn den samlede europeiske.
Handling
Skipets kaptein Ahab er besatt av jakten på den hvite spermhvalen kalt Moby Dick. Kapteinen mangler et bein, som han mistet i et tidligere møte med hvalen, og «siden er han som forhekset av sitt intense ønske om å få tatt livet av den». Navnet Ahab er hentet fra det gamle testamentes kong Ahab, som ble kritisert for å dyrke fremmede guder, og det er betegnende for kapteinens monomane besettelse at han vier harpunen sin til Satan.
Romanen skildrer en reise over havene, på jakt etter den ene hvalen. Underveis får skipet kontakt med andre skip som har møtt den samme hvalen, og fått skader av det. I løpet av reisen fletter forfatteren også inn faktaopplysninger om hvaler og hvalfangst. Når Pequod omsider oppsporer hvalen, innledes en tre dager lang kamp mellom dem. Kampen ender med at kapteinen dras ned i dypet sammen med hvalen, viklet inn i harpunlinen. Etterpå kommer hvalen tilbake og ødelegger båter og skip, slik at alle andre enn fortelleren Ishmael dør.
Ulike tolkninger
Romanen blir tolket på flere måter. Hvalen kan oppfattes som «uttrykk for ei vond vilje. Men ofte synest det vera ingen ting bak han, berre eit hjartelaust tomrom. Det er dette isande grunnproblemet som Ahab vil løysa. Livet står kring oss som ein mur. Ahab vil slå gjennom den muren i Moby Dick, inn til ei absolutt sanning, dersom noko slikt finst.»
Grungebru
Grungebru er stedet rundt to bruer over elva som renner ut av Grungevatn i Grungedal i Vinje kommune.
Moby Dick
Ulike tolkninger
Hvalen kan også oppfattes som ei «moderne myte, som ikkje har noko einhald, men veks og lever i sinnet hos mennene ombord på Pequod», og blir et brennpunkt for ulike menneskelige konflikter. En tredje forståelse er at Moby Dick representerer noe ondt «som människan måste kuva och betvinga, eftersom hon alltid haft naturen som huvudmotståndare i sin civilisationskamp.»
Endelig kan romanen også leses i et forståelsesskjema fra romantikken, hvor naturen befinner seg i en orden og balanse som menneskene ikke må overskride: «i sin vithet tycks valen snarare stå för naturens renhet och oskuld, medan Ahab alltmer framstår som en ond kraft, som en varelse som är olyckligt besatt av tanken att vara naturens herre».
Grungebru
Dagens gamle Grunge bru hviler på to gamle steinsatte brukar fra ei bru som ble satt opp omkring 1840. Brukara hviler fortsatt på det gamle fundamentet, furustokker, som ligger såpass dypt at de aldri kommer over vann. Brua fra 1840 erstatta ei bru som trolig krysset elva ca 50 meter lenger nede. Aasmund Olavsson Vinje forteller i diktsyklusen Storegut at foreldra til Storegut giftet seg det året brua ble bygd. Etter det skulle året være 1763, men Vinje var som kjent dikter...
Moby Dick
Romanens etterliv
Det har blir laget flere filmer basert på romanen, den første i 1930, og senere i 1956 (Moby Dick, med Gregory Peck i hovedrollen og John Huston som regissør), 1978 og 1999.
Grungebru
På begynnelsen av 1960-åra ble veien lagt om, og det kom en ny Grunge bru noen hundre meter nedenfor den gamle, der dagens Europavei 134 krysser elva.
Moby Dick
Romanens etterliv
I 2015 kom filmen In the Heart of the Sea regissert av Ron Howard, med Chris Hemsworth i hovedrollen. Denne filmen skildrer en faktisk kamp mellom en kjempehval og en hvalfangstskute i 1820, hendelser som skal ha inspirert romanen.
Grungebru
Etter hvert har stedet rundt, og det nedlagte pensjonatet på vestida av elva, tatt navnet, men i en sammentrukket form: Grungebru. Grungebru turistheim ble først etablert som Grongebro hotel på begynnelsen av 1900-tallet, ett av de mange hotellene som lå langs vegen mellom øst og vest. I 1939 ble det overtatt av nye eiere og endret til turistheim. I 1971 ble det ungdomsherberge/vandrerhjem. Overnattingsdriften ble avviklet i 1997. Nå er huset privatbolig for tredje generasjons drivere.
Moby Dick
Romanens etterliv
Rockegruppen Led Zeppelin har utgitt låten Moby Dick. Den er instrumental og inneholder en lang trommesolo. Det progressive heavy metalbandet Mastodon utga i 2004 albumet Leviathan, et konsept-album helt basert på boken. Det tyske doom metalbandet Ahab er et konseptband basert på historien og karakterene i romanen.
Grungebru
Det er bosatt 7-8 husstander rundt Grunge bru.
Borgou
Borgou er et departement i Benin. Det ligger sentralt øst i landet og grenser til departementene Alibori, Atakora, Collines og Donga. Borgou grenser også til Nigeria i øst.
Administrativ inndeling
Borgou er delt inn i åtte kommuner.
Gælere
Gælere er en etnisk-språklig gruppe i Irland, Skottland og på øya Man i Irskesjøen som først og fremst karakteriseres av et felles språk, goidelsk, som er en gruppe av de øykeltiske språkene. Den engelske ordet Geal ble først benyttet i 1810 fra skotsk-gæliske ordet Gaidheal (tilsvarende på irsk er Gaeltacht) som en beskrivelse av høylender (en skotte fra høylandet i Skottland). Gælere ble først benyttet som et kollektivt begrep for å beskrive folk fra Irland. Man har spekulert på om ordets opprinnelse kommer fra et walisisk ord, Gwyddel, i betydningen ‘pirat’ eller ‘en som deltar i et raid’. Det mer upresise begrepet kelter benyttes også om gæliske folk, men først og fremst i lingvistiske kretser.
Mytologisk opprinnelse
Gælere på begynnelsen av den kristne tiden da gælerne oppholdt seg i Irland trodde de om seg selv at de nedstammet fra Míl Espáine som kom fra nordlige Iberia, nærmere bestemt Gallaecia (moderne Galicia og nordlige Portugal), et område hvor det også har funnet spor og bruk av ogham-skrift. Denne troen fortsatte i de gæliske kulturer på Irland og Skottland opp til moderne tid da mange klan-ledere i begge land krevde avstamming til deres stamfar, tilbake til de berømte historiske konger fra forhistorisk tid. Dette er dekket i Lebor Gabála Érenn som katalogiserer vegen til gælernes forfedre på en måte som kan inneholde en historisk kjerne. Oppdagelsen av en form for tidlig ogham-skrifttegn i Gallaecia foruten genetiske studier har forbundet gælerne til de baskiske områdene og Galicia i nordvestlige Spania og har gitt teorien økt troverdighet.
Historisk utvidelse
Det er ikke kjent med sikkerhet når de som snakket et goidelsk språk nådde Irland, eller hvordan de ble den dominerende kulturen, eller om goidelsk ikke utviklet seg fullstendig i Irland fra en tidligere dialekt. Noen tror goidelsk erstattet noen tidligere brittonske språk, men det er ikke kjent om det betydde om en befolkning erstattet et annet, eller ved at et invaderende folk ble den nye herskende klassen, eller om språket spredte seg som et nytt lingua franca. Før og i Romerrikets tidsepoke var det mye bevegelse, vekselvirkning og konkurranse mellom de folkene som i ettertiden er blitt kollektivt referert til kelterne. Jernalderens Europa kan kanskje best bli forstått som en kulturell vekkelse.
Beregninger på når urgælisk i Irland varierer fra da jordbrukets spede begynnelse rundt 4000 f.Kr. til rundt de første århundrene e.Kr. Det er lite som kan bli sagt med sikkerhet ettersom det språket som nå kjennes som gammelirsk, forløperen til moderne irsk, skotsk-gælisk og mansk språk, ble først tilfredsstillende nedtegnet ved kristningen av Irland omtrent på 400-tallet e.Kr. Gammelirsk, og til og med forløperen primitivt-irsk, behersket et spesialisert form for skrift kjent som ogham. Det eneste som gjenstår er funnet som beskjeder på søylelignende steinmonumenter. Ogham-steiner er funnet både over hele Irland og hvor gæliske inntrengere bosatte seg i Britannia i tiden etter romerne hadde trukket seg ut. Ofte hadde steinen ikke mer enn et navn og man har tenkt seg at de kanskje representerte territoriale krav.
Det kulturelle og språklige dominansen i området ledet til at det latinske navnet «scotti» etter hvert ble betegnelsen på det folket som snakket gælisk og «Scotland» for den nasjon som de dannet. Selv kalte de landet på gælisk for «Alba».
Gælisk i moderne tid
Siden den tid da gælisk språk vokste og inntil for tre århundrer siden hvor det har blitt betydelig svekket over det meste av Irland og Skottland. De mest kulturelle og språklig gæliske regionene i dag er i nordvestlige delen av Skottland, vest i Irland og på Cape Breton Island i Nova Scotia hvor etterkommerne fra den beryktede Highland Clearances («utrenskningen av høylandet») ble tvangssendt. Ironisk nok er den gælisktalende befolkningen i det nordvestlige Skottland i større grad etniske nordmenn enn etniske gælere. DNA-undersøkelser viser at 60 % av genene er norske.
På øya Man i Irskesjøen (manx: Ellan Vannin = Mannins øy fra den førkristne guden kjent som Manannán mac Lir) kom også under gælisk innflytelse i sin historie (foruten også norrøn historie). Den siste morsmålstaleren av manx døde på 1970-tallet, men det er nå en gjenvekkelse av språket og det blir igjen undervist i skolene selv om flertallet fortsatt snakker engelsk til daglig.
Alt i alt antar man at kanskje 100 000 mer eller mindre kan snakke goidelske språk i dag.
Gudrun Omdahl Onshuus
Hennes foreldre var Jessie Omdahl, f. Jensen (1869–1946) og Marcus Omdahl (1863–1917). Hun tok examen artium i 1918 og oppholdt seg i 1921 ved en  pensjonatskole i Newcastle for å perfeksjonere seg i engelsk. Hun hadde også et opphold i England i 1938.
I 1919 arbeidet hun som privatsekretær for onkelen dr. Olav Johan Sopp. Faren og onkelen Ewald eide lærvarefabrikken Marcus & Ewald Omdahl i Drammen, og Gudrun arbeidet der som kontoransatt fra 1941 til hun gikk av med pensjon i 1965.
Plutos
Ploutos (gresk: Πλοῦτος, «rikdom»), vanligvis latinisert som Plutus, var gud for rikdom i antikkens greske religion og myter. Han var sønn av fruktbarhetsgudinnen Demeter og halvguden Iasion som hun lå med i tre ganger pløyd åker. I teologien til de eleusinske mysterier ble han sett på som «det guddommelige barnet». Hans forhold til herskeren av underverden Plouton (latin Pluto, som han ikke må forveksles med), er kompleks da denne guden også sto for mange av de samme verdiene ved å være en ktonisk gud.
Gudrun Omdahl Onshuus
Onshuus var farmor til Alf Onshuus Niño, som i 2008 var fange hos FARC-geriljaen.
Plutos
I den filosofiske mytologi i den senere klassiske periode er Ploutos framstilt av Aristofanes som blindet av Zevs slik at han er stand til å dele ut sine gaver uten fordommer. Han er også lam slik at tar sin tid med å ankomme, og med vinger slik at han drar av sted raskere enn han kom. Når gudens syn er vendt tilbake, i henhold til Aristofanes' komedie, er han i stand til å avgjøre hvem som fortjener rikdom og således skaper uro.
Višegrad
Višegrad (serbisk: Вишеград) er en by og kommune lengst øst i Republika Srpska, i Bosnia-Hercegovina. Foreløpige tall fra folketellingen i 2013 viste at Višegrad hadde 11,774 innbyggere. Den hadde 21 199 innbyggere i 1991. Verdensarvstedet Mehmed Paša Sokolović-broen fra 1500-tallet, som krysser elva Drina, ligger i byen.
Jean Chrétien
Joseph Jacques Jean Chrétien (født 11. januar 1934 i Shawinigan i Quebec) er en canadisk politiker og jurist. Han var Canadas statsminister i fra 1993 til 2003. Har uttalt seg veldig kritisk til USAs krigføring i Irak, noe som har skadet det ellers så gode forholdet mellom USA og Canada.
Martin Thomassen
Hans Martin Thomassen (født 1958) er en norsk sosialantropolog som er førsteamanuensis ved NTNU. Han har gjort forskning på jordbrukssamfunn i Nord-Norge og i Øst-Afrika, noe som kommer til uttrykk i hans «Mwethya. selvhjelpsgrupper hos kambafolket i Kenya: en studie av sosial endring» fra 1992. Thomassen har også arbeidet omfattende med mer teoretiske problemstillinger som tangerer hovedstrøms sosialantropologi, slik som fargeteori, Jean Baudrillards forfatterskap, Gregory Bateson, kjønnsproblematikk (inkludert seksuell trakassering) og evolusjonslære.
Thomassen disputerte i 2008 til graden ph.d. i sosialantropologi.
Thomassen var 2009–2013 instituttstyrer ved Sosialantropologisk institutt (NTNU).
Poppelton-manuskriptene
Poppelton-manuskriptene er det navn som er gitt til en skriftsamling fra 1300-tallet som antagelig ble satt sammen av Robert av Poppleton, en munk fra karmelittordenen som var prior av Hulne, i nærheten av Alnwick i nordøstlige England. Manuskriptene inneholder utallige verker, som et kart over verden med indeks, og verker av Orosius, Geoffrey av Monmouth og Gerald av Wales. Manuskriptene er nå i det franske nasjonalbibliotek i Paris i Frankrike; Bibliothèque Nationale (Ms Latin 4126).
Manuskriptene er berømte på grunn av de inneholder syv fortløpende dokumenter som omhandler middelalderens Skottland, mange som er unike for denne samlingen og ansett som vitale kilder for historikerne. De første seks har sannsynligvis blitt satt sammen tidligere i Skottland på begynnelsen av 1200-tallet.
Manuskriptenes verdi har blitt vist og bevist i utgivelsene av William Forbes Skene, Alan Orr Anderson, og hans kone Marjory Anderson. Dusinvise artikler har blitt skrevet i det siste tiåret om de ulike aspekter av det skotske innholdet, selv om studier av hele skriftsamlingen som helhet er mer sjeldne.
Lars Bastian Ridder Stabell
Lars Bastian Ridder Stabell (født 27. april 1798 i København, død 13. januar 1860 i Kragerø) var en norsk offiser, embedsmann og stortingsmann.
Liste over tysk produksjon av kampkjøretøyer under andre verdenskrig
Dette er en liste over tysk produksjon av kampkjøretøyer under andre verdenskrig. Der hvor tallene viser 1939, så betyr det fra september 1939, altså krigsproduksjon.
Lars Bastian Ridder Stabell
Han var sønn av Mathias Hagerup Stabell og nevø av Frederik Wilhelm Bruenech Stabell. Han deltok i felttoget i 1814 som sekondløytnant ved Akershusiske skarpskytterregiment og fikk rang av premierløytnant i 1825. Han tok studenteksamen i 1817 og ble cand. jur. i 1822. Fra 1834 til 1847 var Stabell Amtmann i Nordlands Amt. Han ble tollkasserer i Kragerø i 1847.
Liste over tysk produksjon av kampkjøretøyer under andre verdenskrig
Panzer I
Panzer I før krigen: 1 893 skrog hadde blitt produsert, 1 867 av disse var påmontert tårn. Resten ble brukt som kommando- eller treningsvogner.
Lars Bastian Ridder Stabell
Han var innvalgt på Stortinget for perioden 1842–1844, hvor han representerte Nordlands amt. Han deltok der i militærkomiteen.
Stabel var gift med Caroline Andrea Elieson, datter av stortingsmann Peter Elieson.
Liste over tysk produksjon av kampkjøretøyer under andre verdenskrig
Panzer II
Panzer II før krigen: 1 223.
Panzer 38(t)
Panzer 38(t) før krigen: 78.
Panzer III
Panzer III før krigen: 98.
* ikke inkludert 173 konverterte Panzer III
Panzer IV
Panzer IV Før krigen: 211.
Totalproduksjon
* Tallene inkluderer både stridsvogner og chassiser brukt for andre kjøretøyer, altså teller StuG III sammen med Panzer III
Fornes kirke
Fornes kirke ligger på Fornes på Hinnøy-delen av Andøy kommune i Nordland og hører til Dverberg sogn i Vesterålen prosti.
Kirken er ei langkirke i tre. Den ble innviet i august 1965 og har 120 sitteplasser.
Manishtushu
Manishtushu var sønn av Sargon av Akkad og etterfulgte sin bror Rimush, som allikevel var yngre enn ham. Manishtushu regjerte fra 2299 til 2284 f. Kr. (midlere kronologi) eller 2235 til 2220 f.Kr. (kort kronologi), og fortsatte som sin bror å føre felttog for å holde riket sammen. En stor sort obelisk forteller om Manishtushus verk.
Manishtushu foretok felttog til Anshan i Persia, og selv påstod han at han førte et felttog til et for i dag uidentifisert land ved Golfen.
Han ble etterfulgt av sin karismatiske sønn Naram-Sin.
Filmens hus
Filmens hus ligger i Dronningens gate 16 i Oslo sentrum og huser en rekke organisasjoner som på en eller annen måte jobber med film. Disse organisasjonene er Arthaus, Film & Kino, Filmweb, Gullruten, Kortfilmfestivalen i Grimstad, Norsk Filmforbund, Rushprint, Norsk filmfond, Norsk filmutvikling, Norsk filmklubbforbund, Z - filmtidsskrift, Produsentforeningen, Skjerm & Lerret, FilmLex, og Norsk filminstitutt (NFI). NFI er den største leietakeren i Filmens Hus, og er ansvarlig for de fleste publikumsaktivitetene i huset. Bygget eies og drives av Dronningensgate 16 AS.
Cinemateket
Den viktigste av publikumsaktivitetene som finner sted i Filmens Hus er kintotilbudet Cinemateket, som driftes av NFI. Cinemateket er en spesialisert kino som fokuserer på klassisk film og alternativ samtidsfilm. I tillegg avholdes en rekke foredrag og andre tilstelninger om film.
Som medlem i Cinemateket får man rabatt på inngangsbillettene, men det er ikke nødvendig å tegne medlemskap for å se film.
Filmens Hus er også arena for flere mindre filmfestivaler i Oslo. Blant annet har Filmens Hus vært visningssted under flere utgaver av festivalene Skeive Filmer og Arabiske Filmdager. Arabiske Filmdager ble for øvrig arrangert for første gang i april-mai 2011, med Babel filmklubb og Film fra Sør som arrangører.