cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Thetford
Historie
Ikenerne var en keltisk stamme som var bosatt i Norfolk og deler av Cambridgeshire. Arkeologiske spor antyder at Thetford var et betydningsfullt senter for ikenerne i sen jernalder og tidlig romersk periode. En seremoniell lund ble avdekket der under de arkeologiske undersøkelsene. I 1979 ble et depotfunn avdekket med romersk-britisk metallarbeider, kjent som Thetford-skatten, lokalisert rett utenfor Thetford. Det ble datert til rundt midten av 300-tallet e.Kr. Depoten besto av en samling av trettitre skjeer med inskripsjoner, tjue gullringer, fire hengende smykker, flere halskjeder og to bøyler dekorert med en dansende satyr. De er utstilt ved British Museum i London.
Fra gammelt av ble stedet sett på som hjemplassen til dronning Boudicca av ikenerne som gjorde opprør mot den romerske okkupasjonen.
Thetford ble et viktig krysningssted over elven Little Ouse, og byen har fått sitt navn fra angelsaksiske Theodford i betydning theod = folk + ford = vadested, krysningspunkt. Elven Thet, som ligger i nærheten, har fått navnet sitt fra byen.
Den 20. november 869 ble Edmund martyren, den siste innfødte konge av East Anglia, drept av norrøne vikinger. For en tid var Edmund Englands nasjonale skytshelgen.
Domesday Book listet Vilhelm fra Bello Fargo som biskop av Thetford i 1085.
Warendorf
Warendorf er en by i Kreis Warendorf i delstaten Nordrhein-Westfalen i Tyskland. Byen har et areal på 176,76 km² og et folketall på 38 134 innbyggere (31. desember 2010).
Niedermarsberg
Niedermarsberg er en bydel av Marsberg i Hochsauerlandkreis i delstaten Nordrhein-Westfalen i Tyskland. Før 1. januar 1975 var Niedermarsberg også en selvstendig kommune. Bydelen har et areal på 16,63 km².
Grunnkretser i Fedje kommune
Grunnkretser i Fedje kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Fedje kommune, Hordaland, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Paolo Ruffini
Paolo Ruffini (født 22. september 1765 i Valentano i Italia, død 10. mai 1822 i Modena) var en italiensk matematiker og filosof. Et av Ruffinis viktigste bidrag til matematikken var et bevis for at generelle ligninger av femte grad (og høyere) ikke kunne løses ved rotutdragning. Senere viste Niels Henrik Abel at Ruffinis bevis var ufullstendig, og han ga selv et fullstendig bevis for dette. Setningen kalles i dag for Abel-Ruffinis teorem.
Bom Conselho
Bom Conselho er en kommune i delstaten Pernambuco i nordøstregionen av Brasil.
Windows 2000
Windows 2000 (også kjent som W2K, Win2K eller Windows NT 5.0) er et operativsystem for PC-er utgitt i flere utgaver. Programvaren ble første gang lansert 17. februar 2000 av Microsoft og var tiltenkt bruk på PCer, bedriftsdatamaskiner, bærbare PC-er og servere. Windows 2000 var etterfølgeren til Windows NT 4.0, og er den siste versjonen av Microsoft Windows til å vise Windows NT betegnelse. Den ble etterfulgt av Windows XP for stasjonære systemer i oktober 2001 og Windows Server 2003 for servere i april 2003. Windows ME ble utgitt syv måneder etter at Windows 2000 og ett år før Windows XP, men Windows ME var ikke ment å være etterfølgeren til Windows 2000: Windows ME var designet for hjemmebruk, mens Windows 2000 ble designet for bedrifter (det fantes ingen «home edition» av Windows 2000.)
Historie
Windows 2000 er en fortsettelse på Windows sin NT-serie med operativsystemer, og erstattet Windows NT 4.0. Den første betaen ble gitt ut i september 1997, og het Beta 1, Beta 2 ble gitt ut august 1998, og Beta 3 i desember 1999. Microsoft skulle originalt kalle Windows 2000 «Windows NT 5.0», men kunngjorde i oktober 1998 at NT 5.0 skulle få navnet Windows 2000, som var en referanse til den forventede lanseringsdatoen. I betaene ble det avslørt at Windows 2000 hadde nye, oppdaterte ikoner for blant annet Min datamaskin og ''Papirkurven. ''
Gjennom Windows 2000s levetid, ble det gitt ut fire servicepakker, og den første fikk kodenavnet Asteroid.  Det ble også utviklet en 64-bit versjon av Windows 2000.
Windows 2000 skulle originalt erstatte både Windows 98 og Windows NT 4.0, men Microsoft bestemte seg for heller å gi ut Windows 98 SE (Second Edition) og senere Windows ME for vanlige forbrukere og ga ut Windows 2000 senere for bedrifter og servere.
12. februar 2004 ble deler av Windows 2000s kildekode ulovlig tilgjengelig via Internett. Den originale kilden til lekkasjen er fortsatt ukjent. Microsoft kom med følgene uttalelse: "'Microsoft source code is both copyrighted and protected as a trade secret. As such, it is illegal to post it, make it available to others, download it or use it.'"Selv om Microsoft advarte mot å laste ned kildekoden, spredde arkivet med kildekoden seg til mange fildelingsnettverk.
Nye funksjoner og tillegg
Windows 2000 introduserte mange ting fra Windows 98 og Windows 98 SE til NT-serien med operativsystemer, blant annet Internet Explorer 5 (Internet Explorer 6 som kom i 2001), Outlook Express, NetMeeting, støtte for FAT32, Windows Driver Model, deling av internettilgang via Ethernet og Windows Media Player.
Noen tillegg var universelle i alle versjoner av Windows 2000 (inkludert serverversjonene), blant annet støtte for NTFS 3.0, og mange flere filformater og skrivertyper ble også støttet.
Windows File Protection ble også introdusert. Det beskytter filer som er vitale for operativsystemet fra redigering utenom fra Microsofts egne oppdateringsmekanismer, som for eksempel pakke-installereren og Windows sine egne installeringsmekanisme.
Microsoft innså at hvis en Windows 2000 traff på en alvorlig feil, kunne operativsystemet slutte å fungere og oppleve en blåskjerm, derfor inkluderte Microsoft en innstilling for å automatisk starte datamaskinen eller serveren på nytt hvis operativsystemet traff på en slik feil. I tillegg kan også operativsystemet skrive alt som skjer i minnet når feilen skjedde, slik at man kan finne ut av hva som gikk galt.
Plug and play
En av de viktigste forskjellene fra Windows NT 4.0 er Windows 2000s fulle støtte for ACPI og Windows Driver Model. Windows 2000 støtter automatisk gjenkjenning av installert maskinvare og kan automatisk laste inn drivere for mange typer maskinvare.
Arkitektur
Windows 2000 er et modulært system som består av to lag; brukermodus og kjernemodus. Brukermodusen refererer til laget hvor brukerprogrammene blir kjørt. Disse programmene er begrenset til visse systemressurser, mens kjernemodusen har adgang til alle systemressurser. Brukerprogrammer må først kontakte kjernen for å få adgang til ressurser den trenger.
Utgaver
Microsoft ga ut flere versjoner av Windows 2000 for forskjellige markeder, for bedrifter, servere, entusiaster og profesjonelle. Alle versjonene ble solgt separat.
Windows 2000 Professional  var operativsystemet for bedrifter og profesjonelle, det er klientversjonen av Windows 2000. Den støtter opptil to CPUer og 4 GB RAM.
Windows 2000 Server er serverversjonen av Windows 2000. Windows 2000 Server har flere funksjoner som er spesifikt rettet mot serverbruk, for eksempel Active Directory, og støtte for opptil 4 CPUer og 4 GB ram.
Windows 2000 Advanced Server er en variant av Windows 2000 rettet mot større bedrifter, med støtte for opptil 8 CPUer og 8 GB RAM.
Sinentomidae
Sinentomidae er vingeløse primitive insekter som hører til gruppen proturer.
Windows 2000
Utgaver
Windows 2000 Data Center Server er en variant rettet mot bruk i datasentere, som ofte håndterer sensitive data og blir kontrollert av en sentral server, med støtte for opptil 32 CPUer og 32 GB RAM.
Sinentomidae
Levevis
Som andre proturer lever disse små, blinde og vingeløse urinsektene nede i jorden. De krever spesielle innsamlingsmetoder, dette er trolig grunnen til at de først nylig er blitt så noenlunde kartlagt.
Billboard
Billboard er et amerikansk musikkmagasin grunnlagt i 1894. Det er mest kjent for sine lister over de mest solgte platene i USA. De mest prestisjefylte listene er Billboard Hot 100 (for singler) og Billboard 200 (for album). I tillegg har magasinet en rekke lister innen forskjellige musikksjangre, både for singler og album, og lister for hvilke sanger som har fått mest spilletid på radio.
Magasinet utgis ukentlig av Prometheus Global Media.
For alle musikkarter
Videre er det flere kategorier som dekker forskjellige sjangere: (For hver kategori er det flere lister; antall lister i parentes).
Lister – album
Det er 49 forskjellige lister for album. Noen av dem med topp 15, 25, 50, 75 og 200 plasser. De fleste er med en vinner. Den mest presisjefulle listen å toppe for album er The Bilboard 200.
Dolm kirke
Dolm kirke er en langkirke fra middelalderen på Dolmøya i Hitra kommune i Trøndelag. Den er bygget i romansk stil med rundbuer og tykke steinvegger. Kirken er det eldste eksisterende byggverk i Hitra.
Dolm kirke var hovedkirke for Hitra prestegjeld inkludert Frøya. Særlig på grunn av et rikt fiske var dette et rikt gjeld. Dolm kirke ligger tett ved det trafikkerte Dolmsundet og er lagt der for å være tilgjengelig med båt. Området ble tidligere regnet som en del av Nordmøre som da hadde seks steinkirker hvorav fire (Dolm, Rein, Austrått og Veklem) i det senere Trøndelag og to i Møre og Romsdal (Tingvoll og Edøy). Prestegjeldet omfattet de senere Hitra, Frøya, Heim og Hemne kommuner. Med unntak av en periode på 1600-tallet hadde soknepresten sin residens på Dolm.
Bygget
Innvendig er skipet 16,6 meter langt og 10,7 meter bredt, mens koret er 7 ganger 7 meter. Steinveggene er 1,3 meter tykke. Skipet har portal mot nord og mot sør, og disse er enkelt utformet og laget uten bruk av tilhugget stein. Sørportalen i koret er omrammet av tilhugget kleberstein og er ellers enkelt utformet. Gulvet i koret var opprinnelig 1 meter lavere enn skipets gulv. På korets nordside stikker det store steiner ut av hjørnene noe som tyder på at har stått eller planlagt et tilbygg. Steinmurene har blitt skadet av flere branner sist i 1920.
Historie
Kirka erstattet den eldre stavkirka Amundarås kirke på Undås og prestegjeldet ble kalt Amundarås prestedømme som betyr at det var et domsogn eller kannikesogn direkte under bispesetet i Nidaros. Denne kirken ble omtalt skriftlig første gang i 1433 i en overenskomst mellom Aslak Bolt og gårdbrukerne på Titran. Amundarås er omtalt i 1512 og i 1534, i 1559 bare som prestegård. Dolm kirke er knapt omtalt skriftlig før i Trondhjems Reformats 1589 der den nevnes som hovedkirke «Dolm kirkja á Hitr». Undås eller Amundarås kan ha vært brukt som navn på Dolm kirke den første tiden og Undås kan ha vært prestegård etter at kirkstedet var flyttet over sundet til Dolmøya. Det er uklart hvorfor kirkestedet ble endret. En mulighet er at kirkebygget var for lite, en annen mulighet at det første kirkestedet var avsides. Første gangen Dolm blir nevnt som kirkested i de skriftlige kildene, er i Olav Engelbrektssons jordebok fra 1530-åra.
Nøyaktig når kirka ble bygd er usikkert. Om Dolm avløste Undås i høymiddelalderen (den store kirkebyggerperioden på 1200-tallet) eller i senmiddelalderen (fiskerienes storhetstid på 1400-tallet) er fortsatt under debatt. Kirkesøk og kirkeleksikonet Våre kirker oppgir 1188 som byggeår. Boken om kulturminner på Hitra oppgir at bygget ble påbegynt i år 1250 med navnet Sankt Colbanus kirke. Ifølge et sagn ble kirken på Dolmøya og et tilliggende planlagt kloster påbegynt før Svartedauden som førte til at arbeidet ble avbrutt.
Øystein Ekroll, Jan Brendalsmo og Audun Dybdahl daterer kirka til senmiddelalderen, «omkring 1500».
Kirken skal ha vært viet til Sankt Colbanus. Denne opplysningen kommer fra en innskrift på ei tapt kirkeklokke. Navnet «Colbanus» forekommer flere ganger på Hitra i skattelister fra 1500-tallet, men ellers ikke i Trøndelag.
Opprinnelig hadde kirken rundbue vinduer, og ifølge kirkeregnskapet hadde kirken også tårn allerede på 1600-tallet. Kirkeregnskapet viser også at kirken har blitt utsatt for ødeleggelser flere ganger. I 1674, 1694, 1704, 1709 og 1772 ble kirken brannherjet av lynnedslag eller skadet i uvær. Hver gang har kirken blitt reparert og bygget opp igjen.
Fortidsminneforeningen tok til orde for å bevare kirkeruinen ved å bygge opp kirka på nytt. I 1924 tok arkitekt Claus Hjelte oppmålinger av ruinen, og det ble utført enkle utbedringer for å unngå ytterligere ødeleggelser av murene. Året etter lå det ferdig en restaureringsplan, og det ble starta pengeinnsamling for restaurering av murene og bygging av ny kirke på Dolm. Arbeidet med murene og vinduene, som arkitekt Tverdahl hadde tegna før krigen, ble nå satt inn. På denne tida ble det også lagt himling og nytt tregolv i kirka.
Prestegården ved siden av kirken brant i 1963.
Arkitekt Christie tegna kirkestoler og prekestol etter modell fra den gamle innredninga i kirka. Bare etter tjue år begynte tregolvet å råtne, og i 1974 ble det lagt nytt golv av oppdalsskifer. På Dolmøya var det helt sia brannen i 1920 stor interesse for å gjenskape Dolm som kirkested. Seremonier ved begravelser og vielser ble stadig vanligere på Dolm utover 1960- og 1970- åra. Etter hvert vant det fram en tanke om å vigsle kirka på nytt, slik at gudstjenester og alle kirkelige handlinger kunne utføres i Dolm kirke. I oktober 1986 nedsatte Hitra menighetsråd en komité, som skulle utrede ”spørsmålet om gjeninnvielse av Dolm gamle kirke”, og kort tid etter konkluderte komitéen med at kirka burde gjeninnvies.
Søndag 21.juni 1992 ble kirkebygget på Dolm vigsla, 72 år etter siste brannen.
Fylkesvei 1212
Fylkesvei 1212 går mellom Finnestad i Indre Østfold og Gudim i Rakkestad.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 646.
Ulrik Anton Motzfeldt
Ulrik Anton Motzfeldt (født 27. januar 1807 på St. Croix i Dansk Vestindia, død 10. juli 1865 i Christiania) var høyesterettsassessor, professor og politiker.
Motzfeldts foreldre fant hverandre på Jomfruøyene i Dansk Vestindia. Moren Erneste Birgitte Margrethe Stenersen, var datter av den danske byfogden på øya. Faren Peter Motzfeldt, gjorde tjeneste mellom 1802 og 1807 som løytnant og kaptein. De giftet seg i 1804 og fikk sønnen Ulrik Anton i 1807.
Ulrik Anton Motzfeldt giftet seg første gang i 1830 med Fredrikke Julie Nilsen og andre gang i 1841 med Anna Pauline Georgine Birch. Sammen med Anton Martin Schweigaard var han redaktør i dagsavisa Den Constitutionelle som ble oppstartet i 1836. Mellom 1853 og 1860 var han ordfører i Christiania.
Alone Too Long
Alone Too Long er et musikkalbum utgitt i 1990 av Steinar Albrigtsen. Dette er hans debutalbum.
Tesla Model S
Tesla Model S er en elektrisk bil produsert av Tesla Motors. Bilen er en kombikupé som skal være i stand til å akselerere fra 0–100 km/t på 2,7 sekunder. Den første pressemelding om bilen kom 30. juni 2008, og prototypen ble første gang vist 26. mars 2009. Første leveranse i USA var i juni 2012.
Modeller
Tesla Model S tilbys i forskjellige utgaver.
Eldre utgaver som ikke lengre kan bestilles ny:
Modeller som kan bestilles ny med firehjulsdrift (per 3. juli 2020):
Alle modellene med 85 kWh batterikapasitet ble solgt med tilgang til Teslas nettverk av hurtiglading i Europa inkludert. Modeller bestilt før 15. januar 2017 har gratis bruk av Superladere, mens biler bestilt etter dette fikk 400 kWh i årlig bruk inkludert (rekker til ca 160 mil). All lading utover dette kostet kr 1,40 kr/kWh. 16. september 2018 ble det slutt på denne ordningen, og Tesla gikk over til å ikke tilby gratis lading inkludert. Prisen er per 3. juli 2020 kr. 1,70 per kWh.
Fra 2015 ble også alle Model S levert med Autopilot hardware som standard. Dette lar bilen kjøre på motorvei uten at føreren foretar mye handling. Funksjonen deaktiveres over 150 km/t. Funksjonen gjøres ved bilbestilling, aktivering hos servicesenter eller kjøp etterpå. Denne funksjonen ga også automatisk parkering parallell og diagonal parkering. En førerløs «summon» parkering der bilen førerløst åpner garasjeport, kjører inn i garasje og lukker den selv etterpå eksisterer også.
Facelift 2016
Tesla opererer ikke med modellår, men gjør stadig mindre eller større oppgraderinger. Model S fikk en liten facelift i april 2016. Endringene var blant annet:
Det norske markedet
Norge er blitt et spesielt viktig marked for Tesla Model S siden elektriske biler er fritatt fra merverdiavgift og engangsavgift. De eneste avgiftene som kjøpere betaler, er registreringsavgift på 2 800 kroner og vrakpantavgift på 2 400 kroner. I november 2012 røpet kommunikasjonsansvarlig for Teslas europeiske hovedkontor, Karl Berridge, for VG at «det norske markedet fortsatt er det nest største i verden, etter USA, når det gjelder antall bestilte biler», uten å ville røpe eksakt salgstall. Senere, i februar 2013, kom Tesla-grunnlegger Elon Musk med et noe mindre sensasjonelt estimat på Teslas firmablogg: «our highest per capita sales are in Norway». Neste delsetning, «where customers drive our cars during Arctic winters in permanent midnight», var et svar på en skandaleomsust kjøretur av en journalist i The New York Times, som klarte å kjøre seg tom for strøm en vinterdag i Minnesota, og dermed satte fokus på varmeapparatets betydning for rekkevidden. Ifølge Tesla var resultatet forutsigbart utfra batterinivået forut for turen — instrumentpanelet skal ha vist en gjenværende rekkevidde på drøyt halvparten av kjørelengden som ble forsøkt.
7. august 2013 ble de 15 første Tesla Model S med en rekkevidde på nærmere 500 km levert til norske kjøpere fra forhandleren på Alnabru. Ved lanseringen i Norge startet prisen på kr 446 600. Mot slutten av 2013 steg prisene for alle modeller, og den rimeligste kostet etter dette kr 466 200. 87 prosent av norske Model S-eiere har brukt bilen på ferietur med minst én overnatting.
Hefselde
Hefselde er en gammel volumenhet som har blitt benyttet på Østlandet. Volumet har imidlertid variert fra sted til sted. Sør i Gudbrandsdal tilsvarte en hefselde 1 1/2 laup eller ca. 24,3 liter (tilsvarende 23,15 kg). I Hedmark og deler av Hadeland (Oppland) utgjorde en hefselde 4 spann eller ca. 32,4 l (tilsvarende ca. 30,96 kg). Andre steder på Hadeland og på Ringerike, Romerike og i Oslo var en hefselde lik 4 1/2 spann eller ca. 36,45 l (tilsvarende ca. 34,72 kg). På Toten var en hefselde lik 5 spann eller ca. 40,5 l (tilsvarende ca. 38,53 kg).
Saad Hariri
Saad Hariri (arabisk: سعد الدين الحريري (kort navn) eller سعد الدين رفيق الحريري (langt navn); født 18. april 1970 i Riyadh i Saudi-Arabia) er en libanesisk politiker. Han var statsminister i Libanon fra 9. november 2009 til 12. januar 2011, og igjen fra desember 2016 inntil den 4. november 2017, da han uttalte i en fjernsynstale at han trakk seg fra stillingen.
Biografi
Hariri er født i Riyadh, Saudi-Arabia, som sønn til tidligere statsminister Rafiq Hariri og Nida Bustani, en iraker.
Han avsluttet sine studier ved Georgetown University i USA i 1992 med en grad i bedriftsøkonomi.
Faren hans ble drept i et selvmordsangrep i 2005. Etter mordet på faren, engasjerte han seg for å finne de skyldige. Han var leder for den anti-syriske bevegelsen 14. mars-alliansen som var dominerende i Hariris samlingsregjering. Han vil ha forhandlinger for å avvæpne Hizbollah, syns at Israel skal ut fra de omdiskuterte Shebaagårdene og er motstander av Syrias innflytelse i Libanon. Han støtter fredsprosessen i Midtøsten og er tilhenger av opprettelsen av en palestinsk stat med hovedstad i Jerusalem.
Han har vært på Forbes’ liste over verdens rikeste flere ganger, med en formue på over en milliard dollar. Etter at han ble tvunget til å gå av som statsminister i 2011, bodde han for det meste i Paris, Frankrike og Riyadh.
Hariri er leder for den såkalte Fremtidsbevegelsen (al-Mustaqbal), det største partiet i det libanesiske parlamentet, som blir støttet først og fremst av den sunnittiske delen av befolkningen.
Hariri har, som sin far hadde, både libanesisk og saudiarabisk statsborgerskap.
Den høyeste harmonis hall
Den høyeste harmonis hall (kinesisk: 太和殿, pinyin: Tài Hé Diàn; mandsjuisk: Amba hūwaliyambure deyen) er den største av hallene i Den forbudte by i Beijing. Den ligger langs sentralaksen (medidianlinjen) og rett bak den høyeste harmonis port når man kommer inn sørfra. Hallen ligger på toppen av en høyde av tre avsatser av marmor og er omkranset av røkelseskoggere i bronse. Den er en av de største trebygninger i hele Kina. Dette var stedet der keiserne i Mingdynastiet og Qing-dynastiet ble intronisert og der de hadde sine bryllupsseremonier.
Sammen med to andre haller, Den midtre harmonis hall og Hallen for harmoniens bevarelse, utgjør denne hallen selve hjertet av det ytre hoffområde i Den forbudte by.
Den høyeste harmonis hall kneiser om lag 30 meter over nivået på den omliggende gårdsplassen. Den var det seremonielle sentrum for keisermakten, og den største bevarte trebygning fra keisertidens Kina. Den er ni travéer bred og fem travéer dyp; tallene ni og fem er symbolsk knyttet til den keiserlige majestet. De seks søylene nærmest keisertronen er dekket med gull, og hele området er dekorert med drage motiver. Selve keisertronen har fem drager som bukter seg bak ryggen og rundt armlenene. På fondveggen bak tronen kan man se ni drager - igjen det samme «fem-ni-skjemaet». I taket rett over tronen er det et intrikat kassettak dekorert med en sammenkveilet drage, og ut av dens munn kommer et kandelaberlignende sett av metallballer. Dette motivet, kalt «Xuanyuan speilet», gjenkaller Xuanyuan, den såkalte gule keiser, den første keiser i de kinesiske legenders verden. Ming-dynastiets keisere holdt hoff her for å drøfte viktige nasjonale anliggender. I Qing-dynastiet holdt keiserne hoff mye hyppere enn før, og man fant det derfor mer tjenlig å flytte disse møtene inn i det indre hoffområdet. Fra da ble Den høyeste harmonis hall bare benyttet ved større seremonielle anledninger, som kroninger, investiturer og keiserlige bryllup.
Den opprinnelige hallen, som ble bygd under Ming-dynastiet i 1406, ble ødelagt syv ganger av branner under Qing-dynastiet. Siste gang hallen ble gjenoppbygd var i 1695–1697.
Massiel
María de los Ángeles Santamaría Espinosa (født 2. august 1947 i Madrid i Spania), kjent som sangeren Massiel, er en spansk popsanger. Hun vant Eurovision Song Contest 1968 med sangen «La, la, la» og slo den britiske popsangeren Cliff Richard og hans «Congratulations» med ett poeng.
Bakgrunn
María de los Ángeles Santamaría Espinosa hadde kontakt med sangere og grupper fra tidlig av fordi faren hennes, Emilio Santamaria, arbeidet som manager. I ung alder bestemte hun seg for å bli sanger, skuespiller og låtskriver.
Kunstnerisk karriere
Hennes første sanger, «Di que no», «No sé porqué», «Llueve», «No comprendo», «Y sabes qué vi», «Rufo el pescador», «Aleluya» og «El era mi amigo» ble sluppet i 1966. Sangen «Rosas en el mar», skevet av hennes venn Luis Eduardo Aute i 1967, gjorde henne til en etablert sanger i Spania og Latin-Amerika. I 1967 deltok hun også i filmen Vestida de novia.
29. mars 1968 ble Massiel spurt om å erstatte låtskriveren Joan Manuel Serrat som Spanias deltaker i Eurovision Song Contest. Serrat nektet å delta med mindre han fikk synge på katalansk istedenfor spansk. Ni dager før konkurransen var Massiel på turné i Mexico, men hun returnerte til Spania, lærte sangen og spilte den inn på fem forskjellige språk for de ulike juryene. Sangen hennes, «La, la, la», var skrevet av Ramón Arcusa og Manuel de la Calva. Under konkurransen i London 6. april fikk hun ett poeng mer enn favoritten Cliff Richard og vant konkurransen. I 2008 hevdet en dokumentar at det spanske tv-selskapet TVE hadde bestukket europeiske dommere etter ordre fra Francisco Franco.
Massiel bestemte seg for å slutte som musiker i 1996, men ga ut et album ett år senere og enda et i 2007, sammen med nye versjoner av gamle album fra 1970-årene.
Hun spilte inn en hiphop-versjon av vinnersangen «La, la, la» i 1997. Året etter hadde hun hovedrollen i filmen Cantando a la Vida som handlet om en profilert vinner av en europeisk sangfestival som brått forsvinner.
I 2001 falt Massiel ut av vinduet fra sin leilighet i andre etasje da hun «prøvde å lukke vinduslemmen» og lå på sykehus en tid. I 2005 sang hun «La, la, la» på «Congratulations»-konserten i anledning Eurovision Song Contests femtiårsjubileum.
I 2007 var hun medlem av «Mission Eurovision»-juryen som skulle plukke ut Spanias bidrag til Eurovision Song Contest det året. I anledning dette programmet sang hun også «Busco un hombre», en av sangene som skulle delta i utvelgelsen (mens som da skulle bli sunget av en annen artist).
Hammerfest lufthavn
Hammerfest lufthavn (IATA: HFT, ICAO: ENHF, nordsamisk: Hámmerfeasta) ligger tre km nord for sentrum på Fuglenes i Hammerfest i Finnmark og eies og driftes av Avinor. Lufthavnen har en 880 meter lang rullebane, der rullebane 04 har 890 meter tilgjengelig for avgang og rullebane 22 har 866 meter. Hammerfest lufthavn er Finnmarks tredje travleste lufthavn målt i antall passasjerer, og Norges nest største kortbanelufthavn.
Hammerfest har hatt ruteflygninger siden 1935, da sjøflyplassen åpnet i Rypefjord, og byen ble fast stopp på sjøflyruten fra Trondheim til Vadsø. Hammerfest hadde ikke faste flyvninger under andre verdenskrig, men flyvningene ble gjenopptatt i 1945 og fortsatte fram til Alta lufthavn ble åpnet i 1963. Dagens lufthavn ble åpnet 30. juli 1974, som en av fem lufthavner i Finnmark. Den betjenes hovedsakelig av Widerøe med ruteflyene Dash 8-100/Dash 8-Q200. En helikopterterminal frakter i tillegg passasjerer ut til norske oljeinstallasjoner, som Goliatfeltet.
I dag er standarden på lufthavnen for svak med tanke på krav om stabilitet og sikkerhet, men har likevel Norges strengeste vindbegrensninger etter en hendelse den 1. mai 2005. På grunn av disse begrensningene har det lenge vært arbeidet med planer for å bygge en ny lufthavn på Grøtnes, ca. 16 km sør for Hammerfest.
Historie
De første planene for å starte ruteflygninger til Hammerfest ble lansert av regjeringen i 1933. Det ble foreslått at flyginger i Nord-Norge skulle utføres med sjøfly, og at Hammerfest skulle være én av flere stasjoner på en rute fra Trondheim til Vadsø. Det Norske Luftfartselskap (DNL) fikk konsesjonen for å betjene alle ruter i Norge fra 1935, noe som førte til at kystruten fra Bergen til Tromsø ble startet. Året etter ble det startet en rute fra Tromsø via Hammerfest til Honningsvåg, som ble fløyet av Widerøe på oppdrag for DNL. Året derpå ble den forlenget via Skjervøy og Hammerfest til Honningsvåg. Finnmarksruta gikk i perioden fra 11. juni til 12. august, og ble drevet som ren postrute og ble fløyet av Widerøe på oppdrag for DNL. I gjennomsnitt fløy Widerøe 54 kilo post hver dag. Finnmarksruta ble lagt ned i 1937, men ble gjenåpnet året etter. I 1938 og 1939 ble ruta operert fra 1. juli til 30. august.
Sjøflyplassen i Hammerfest lå i Rypefjord i daværende Sørøysund kommune, og besto av en bøye hvor flyet kunne parkeres og der passasjerene ble fraktet til og fra land med båt. Alle flyvninger ble avsluttet i 1939 og ble ikke tatt opp igjen under andre verdenskrig.
DNL gjenopptok flyruta til Hammerfest i 1946 med en Junkers Ju 52 og forbindelser til Tromsø, Vadsø og Kirkenes. Ruta ble senere utvidet til Alta, som en del av en ny kystrute til Bergen. Flyvningene nord for Tromsø ble overtatt av Widerøe i 1954. To år senere startet Widerøe også en rute fra Hammerfest via Alta til Bardufoss lufthavn, der det var videreforbindelse til Oslo. Widerøe brukte for det meste flytypene Noorduyn Norseman og de Havilland Canada Otter på rutene til og fra Hammerfest. I 1963 ble det åpnet tre større lufthavner i Finnmark som kunne ta i mot større fly og holde åpent om vinteren. En av disse var Alta lufthavn, og Widerøe besluttet derfor å avslutte sine sjøflyruter i Finnmark. En busstur fra Hammerfest til Alta tok da fire timer. Norving etablerte en luftambulansebase i Hammerfest i 1961. Da Alta lufthavn ble åpnet, søkte Norving om tillatelse og subsidier for å starte med mateflyvninger fra Hammerfest til Alta. Denne flyruta skulle frakte passasjerer til Alta, for å sende passasjerene videre med Oslo-ruta til SAS. Søknaden om en slik rute, ble derimot avvist av regjeringen.
På midten av 1960-tallet kom det flere forslag til regionale kortbaneflyplasser i Finnmark. En komité nedsatt av Finnmark fylkeskommune foreslo i 1966 at Hammerfest var ett av seks egnede steder for å bygge en liten flyplass med luftambulanse- og flytaxitjenester. Samtidig jobbet regjeringen med planer om å bygge et nasjonalt nettverk av kortbaneflyplasser. Stortinget vedtok i 1972 å bygge seks kortbaneflyplasser i Nord-Troms og Finnmark. Både Widerøe og Norving søkte om konsesjon for å drive ruter i Finnmark, men kontrakten ble gitt til Widerøe, som allerede hadde konsesjonsruter i resten av landet. Flyplassen ble åpnet 1. august 1974, med Hammerfest kommune som eier og operatør. Samme dag åpnet også fire andre flyplasser i Finnmark og Troms. Alle flyplassene ble betjent av Widerøes konsesjonsflyvninger med Twin Otter. Widerøe etablerte samtidig sin tekniske base for Finnmark i Hammerfest.
Widerøe begynte å bruke Dash 7 på ruta mellom Tromsø lufthavn og Hammerfest i 1983, samme året som Norving startet flyvninger mellom Hammerfest og Hasvik lufthavn. Ruta til Hasvik ble overtatt av Widerøe i 1990. Helikopter Service etablerte en helikopterbase i Hammerfest i 1989 for å betjene petroleumsindustrien, som drev med oljeleting i Barentshavet. Widerøe begynte å bruke Dash 8 på sine Finnmarksruter i 1995. Flyplassen ble overtatt av staten og Luftfartsverket (senere Avinor) 1. januar 1997. Staten betalte Hammerfest kommune 19,5 millioner kroner i erstatning for overtakelsen. Rutene østover ble startet som konsesjonssruter med støtte fra Samferdselsdepartementet fra 1. april 1997. Rutene til Tromsø hadde blitt drevet med fortjeneste og kunne drives uten subsidier.
Helikopteroperasjonene ble overtatt av Norsk Helikopter (senere omdøpt Bristow Norge) da de åpnet base i Hammerfest 11. november 2004, og de utvidet denne til to helikoptre i 2008, for å betjene en kontrakt med Statoil.
1. januar 2005 ble det åpnet sikkerhetskontroll ved flyplassen. Hammerfest var den andre flyplassen til å ta i bruk SCAT-I, et GPS-basert landingssystem, da det ble installert i 2007. Sikkerhetssonene og lysene på rullebanen ble oppgradert i 2008 og 2009.
Fasiliteter
Terminalen har kapasitet for 250 passasjerer per time. Dette omfatter et eget område for helikoptertrafikk som ikke er i bruk. Helikopterpassasjerene bruker i stedet den vanlige delen av terminalen. Flyplassen har en egen driftsbygning og brannstasjon, med kontrolltårn på toppen. Rullebanen er asfaltert, måler 880 x 30 meter og har retningen 05–23, der rullebane 05 har 890 meter tilgjengelig for avgang og rullebane 23 har 866 meter. Flyplassen har fem oppstillingsplasser for kategori B-fly (som Dash 8), i tillegg egne oppstillingsplasser for helikoptre. Flyplassen ligger seks–syv minutters kjøring fra sentrum av byen og har parkeringsplasser, drosjeholdeplass og bilutleie. Det er 45 ansatte ved flyplassen.
Trafikk
Hammerfest har direkteruter til 11 andre flyplasser, hvorav ni i Finnmark og to i Troms. Samtlige er anbudsruter, med unntak av direkteruten til Tromsø. Den mest trafikkerte av disse er ruta til Tromsø med 14 avganger om dagen, hvorav 12 flys direkte. I tillegg går det fire daglige avganger østover til forskjellige steder i Øst-Finnmark. En gjennomgående reise til Oslo lufthavn, tar ca 3 timer.
Det reiste 172441 passasjerer gjennom Hammerfest lufthavn i 2016; dette gjør den til Finnmarks tredje største lufthavn målt i antall passasjerer, og Norges nest største kortbanelufthavn.
I hovedsak benyttes lufthavnen av Widerøe som flyr til destinasjonene Tromsø, Honningsvåg, Alta, Mehamn og Sørkjosen, Hasvik og Berlevåg. Hammerfest lufthavn er også helikopterbase for oljefeltet Goliat (ENI), samt for letevirksomhet etter olje og gass i Barentshavet. Bristow Norway har 2–6 helikoptre stående i Hammerfest, for transport til og fra forskjellige petroleumsinstallasjoner. I tillegg har selskapet et privat redningshelikopter stasjonert i Hammerfest, for å betjene petroleumsindustrien. Der er også en del trafikk med luftambulanse og Sea King-redningshelikoptre, i forbindelse med sykehuset i Hammerfest. Det flys også los-helikopter mellom Hammerfest og forskjellige tankskip.
Hammerfest lufthavn er nærmeste flyplass for innbyggere i Hammerfest, samt deler av Kvalsund og Måsøy kommuner. På grunn av nærheten (137 km) til den mye større Alta lufthavn (som har direkte fly fra Oslo) er det en omfattende trafikklekkasje på om lag 40 000 passasjerer dit. 42 % av passasjerene som reiser over Hammerfest lufthavn, kommer til og fra Oslo og utlandet, og 29 % kommer til og fra Tromsø. Tilsvarende tall er 12 % for Vestlandet, 9 % for Nordland, 5 % for Trøndelag og 3 % for resten av Finnmark. Trafikkvolumet i Hammerfest har variert i de siste ti årene i takt med endringer i olje- og gassaktiviteten, spesielt utbygging av anlegget på Melkøya. En del passasjerer passerer Hammerfest i transit, de fortsetter med samme fly uten å gå av. De er medregnet i totalverdien i tabellen.
Alle tall er fra Avinor.
Alvorlige hendelser
1. mai 2005 kollapset styrbord landingshjul på Widerøes Dash 8-103-fly LN-WIK under en hard landing. Flyet, som var på tur fra Tromsø, landet fra vest. Da endret plutselig vindretningen, og flyet ble liggende i medvind. Piloten prøvde å motvirke den økte nedstigningshastigheten ved å gi full gass. Dette var ikke tilstrekkelig og flyet fikk en hard landing, som fikk styrbord landingshjul til å kollapse. Flyet skled på buken langs rullebanen 650 meter og ble hardt skadet. Det var tjuefem passasjerer og et mannskap på tre om bord i flyet, alle ble sendt til sykehus, men uten at det kunne konstateres større skader. Etter hendelsen har Hammerfest lufthavn fått Norges strengeste vindbegrensninger.
Ny lufthavn på Grøtnes
Avinor anslo i 2012 at en ny lufthavn med en kort rullebane ville koste 1,6 milliarder kroner og en med lengre rullebane ville koste 2,2 milliarder kroner. Avinors beregninger ga en samfunnsøkonomisk negativ netto nåverdi på mellom 1,2 og 1,4 milliarder kroner. Den største gevinsten vil ifølge beregningen bli, at bruken av litt større fly vil gi billigere flybilletter.
En rapport fra Transportøkonomisk institutt i 2008, finansiert av Hammerfest og Kvalsund kommuner, så på to mulige rullebanelengder på en ny lufthavn på Grøtnes: 1199 meter og 1999 meter. Den konkluderte med at det korteste alternativet ville ha en negativ samfunnsøkonomisk nytte, mens sistnevnte ville gå i null. Rapporten konkluderte med at sistnevnte ville kunne tillate tre daglige direkteavganger til Oslo, og en anslått trafikk i 2013 på 190 000 passasjerer, hvorav 99 000 ville ha kommet fra petroleumsindustrien. Det er knyttet stor usikkerhet til beregningene i modellen på grunn av det ukjente aktivitetsnivået til petroleumsnæringen i fremtiden. En rapport fra Meteorologisk institutt samme år konkluderte med at været på Grøtnes var godt egnet for en lufthavn.
I Avinors innspill til Nasjonal transportplan 2010–2019 trekkes det fram at tre lufthavner i Finnmark er særlig viktige å ruste opp i forbindelse med Stoltenberg-regjeringens nordområdesatsing. Blant disse var Hammerfest, på grunn av petroleumsindustrien. I tillegg var Lakselv nevnt med sin lange rullebane, sentrale beliggenhet og gode regularitet, samt Kirkenes med sin nærhet til Russland og kommende petroleumsnæring.
Avinors innspill til Nasjonal transportplan 2014–2023 frarådet å bygge en lufthavn på Grøtnes. En av Avinors største bekymringer er at en lang rullebane, med mulighet for å lande med store fly, vil kunne ta store markedsandeler fra lufthavnene i Alta og Lakselv. De mener at dette vil kunne redusere trafikken til et nivå der det ikke ville være nok trafikk til å ha to flyselskaper som konkurrerer på flyruten mellom Alta og Oslo. Utredningen fokuserer på at det er bedre å utbedre vegforbindelsen fra Hammerfest til Alta lufthavn (137 km). Riksvei 94 skal forbedres for 540 millioner, mens næringslivet og oljeselskapene er mer opptatt av et bedret flytilbud. Veien fra Hammerfest til Alta går over fjellovergangen Sennalandet som ofte er stengt på vinteren.
Amandaprisen 2014
Amandaprisen 2014 var den 30. utdelingen av Amandaprisen. Utdelingen fant sted 16. august 2014 i forbindelse med den 42. utgaven av Den norske filmfestivalen i Haugesund. Prisen gjaldt norske filmproduksjoner i perioden 1. juli 2013 til 30. juni 2014.
Filmen Blind ble mestvinnende med fire priser, mens Tusen ganger god natt fikk tre priser, blant annet beste norske kinofilm. Det ble delt ut priser i 20 kategorier, en mindre enn året før etter at kategorien årets nykommer gikk ut. Priskategoriene var for øvrig de samme klassene som ble delt ut mellom 2010 og 2012.
De nominerte ble offentliggjort på en pressekonferanse 18. juni av juryleder Bente Erichsen. Totalt ble 35 langfilmer vurdert til nominasjonene, 30 av dem spillefilmer og fem dokumentarer. Blind og Tusen ganger god natt fikk flest nominasjoner med syv hver. I tillegg ble alle filmene som var sett av mer enn 10 000 mennesker med i publikumsavstemningen for å kåre Folkets Amanda i regi av Dagbladet. I utgangspunktet var 25 filmer kvalifisert. Fem av disse gikk videre til finaleavstemning.
Prisutdelingen ble delt i to deler. Den første utdelingen foregikk på dagtid i Haugesund rådhus hvor de tekniske prisene ble delt ut, og den andre på kveldstid i Maritim Hall på Rica Maritime. Første del ble ledet av Ingar Helge Gimle mens del to ble ledet av Guri Solberg og ble overført på TV 2. TV-sendingen ble produsert av Eyeworks Dinamo og hadde 305.000 seere.
Vinnere og nominerte
Vinnere står først i tabellen og er merket med fet skrift.
Rakel Seweriin
Rakel Seweriin (1906–1995, født Solberg) var en norsk politiker (Ap), og en av de første kvinnelige statsrådene i Norge. Hun satt i alt seks perioder på Stortinget – 24 år.
Under felttoget i Norge i 1940 deltok hun som sykepleier ved Infanteriregiment nr.4 (IR 4) i kampene i Gausdal. Hun var også en av initiativtagerne til utgivelsen av den illegale avisen Fri Fagbevegelse i 1940.
Kronprinsesse Märtha tok sammen med Claudia Olsen, Rakel Seweriin og statsminister Einar Gerhardsen initiativet til samarbeidsorganet Kvinners Frivillige Beredskap som ble stiftet 9. april 1951. Dette hadde som formål å styrke landets evne til å stå i mot katastrofer, kriser og krig, og stimulere kvinnene og deres organisasjoner til innsats i sivilt beredskap og forsvar – totalforsvaret.
Fra 1972 til 1973 var hun formann i Oslo Arbeidersamfunn.
Han var gift med legen Alf Seweriin. Rakel Seweriin har fått en vei i Eidsfoss, Holmestrand oppkalt etter seg.
Gautefallelva
Gautefallelva er en elv i Drangedal kommune i Telemark. Den er en del av Kragerøvassdraget, og har sitt utspring i en mengde større og mindre vann på Gautefallheia mot Nissedal kommune. Det øverste vannet, Beritsvann, ligger 668 moh, så vidt inne i Nissedal. Øverste dreneringspunkt er 783 moh. Vannet fra dette området samles i Bjorvatnet (340 moh) ved Gautefall gård, før det går ut i elva som renner østover.
Ca 4 km lenger nede, etter å ha passert «Fjellgårdane» (denne øverste strekningen kalles også «Fjellgardselva»), får den et vesentlig tilløp fra Søvasselva. Denne sideelva drenerer vannene i Søvassmarka sør for Gautefall, samt noen mindre vann helt sør i Nissedal. Største vann er Hellersvatnet (375 moh), som ligger på kommunegrensa.
Vassdraget ble i 1993 vernet mot kraftutbygging gjennom Verneplan IV for vassdrag.
Crossair Flight 498
Crossair Flight 498 var en internasjonal pendlerflyvning fra Zürich i Sveits til Dresden i Tyskland. Den 10. januar 2000 styrtet flyet, en Saab 340 på vei fra Zürich i Sveits til Dresden i Tyskland, styrtet to minutter etter take-off i Niederhasli. Alle de ti ombord omkom. Det var den første dødelige ulykken for Crossair gjennom dets 25 år lange historie.
Årsakene til ulykken var i henhold til den offisielle ulykkesrapporten en sammensetning av flere menneskelige feil, som førte til at man mistet kontrollen over flyet. Det er også spekulert i en alternativ teori som sier at bruk av mobiltelefon skal ha ført til at piloten ikke fikk riktig informasjon, og at flyet styrtet grunnet dette, men dette underbygges ikke av de fakta som framkom i ulykkesundersøkelsen.
Flyet
Flyet var et Saab 340B registrert HB-AKK, operert av Crossair. Det fløy for første gang i 1990, og hadde logget 21,674 timer i lufta, fordelt på 20,587 flyvninger.
Undersøkelse
Ulykken ble undersøkt av den sveitsiske flyhavarikommisjonen. Ulykkesrapporten ble levert 21. oktober 2002.
Årsaksfaktorer
Ulykkesundersøkelsen konkluderer med at flyet kolliderte med bakken som følge av at besetningen hadde mistet kontroll over flyet på grunn av:
I tillegg sier rapporten at følgende faktorer kan ha spilt en rolle:
Froan kapell
Byggekomiteen ble ledet av væreier og grosserer Tobias Ulrik Borthen som også gav fri grunn til kapellet nord for den gamle Borthen-residensen på Sauøya. Fru Nina Borthen var en av ildsjelene i arbeidet med å samle inn penger til bygginga.
Froan kapell ble innvidd av prost Aarvold den 27. september 1904. Kapellet fikk fem gudstjenester hvert år og fra 1906 også konfirmasjon.
Kapellet er bygget som en langskipkirke av tre i sveitserstil med tårn, med klare innslag av nasjonalromatikk og dragestil. Buen over vinduene er kopi av glugger i Urnes stavkirke. Døpefonten er av kleberstein og har utsmykning av ornamentikk som er kopier av 1100-talls ornamenter i Nidarosdomens nordskip. Stol og bord i koret i ren dragestil. Orgelet er et ordinært husorgel. Det er satt på kasse med løse, falske piper oppe på orgelet.
I forbindelse med 100-årsjubileet i 2004 ble kapellet restaurert.
Bom Jardim (Pernambuco)
Bom Jardim er en kommune i delstaten Pernambuco i nordøstregionen av Brasil.
Måøy kapell
Måøy kapell ligger på Måøya i Mausund i Frøya i Trøndelag og ble opprinnelig konstruert i en rektangulær form som bedehus i 1939. Bygningen ble bygd ut og innviet til kapell i 1975. Byggverket er i tre og har 250 sitteplasser.
Sheena Tosta
Sheena Tosta (født Johnson den 1. oktober 1982 i Camden, New Jersey) er en amerikansk friidrettsutøver som konkurrerer i hekkeløp.
Tostas første internasjonale mesterskap var OL 2004 i Athen, der hun ble nummer fire i finalen på 400 meter hekk. Ved samme anledning satte hun sin personlige rekord på 52,95. Hun deltok også i VM 2007 i Osaka, men der ble hun utslått i semifinalen.
Hennes fremste meritt kom under OL 2008 i Beijing der hun tok sølvmedaljen på 400 meter hekk etter Jamaicas Melaine Walker.
Børstekjevedøgnfluer
Børstekjevedøgnfluer (Arthropleidae) er en familiegruppe av døgnfluene. De er tilknyttet et liv i ferskvann som nymfer (larve), de voksne tar ikke til seg føde og lever ikke så lenge. Men de fleste lever lengre enn ett døgn.
Utseende
Disse døgnfluene kjennes lettest på at både nymfene og de voksne har uvanlig brede, flate hoder. De voksne er mørkbrune til svarte, kroppen glinsende. Hodete er bredt, hos hunnen er pannen omtrent så bred som ett fasettøye, med to store punktøyne (ocelli). Fasettøynene står litt på stilk, mest hos hannen. Antennen har et kort og bredt første ledd, resten er tynn og børsteaktig. Beina er middels lange. Forvingene er avlange, glassklare, med tydelige lengdeårer, men nesten usynlige tverr-årer. Bakvingene er middels store og ovale. De har to haletråder. Hos nymfene er hodet bredere enn resten av kroppen, med en bred, avrundet «snute». Fasettøynene er utstående og festet på sidene av hodet nær bakkanten. Beina er temmelig lange og kraftige. Trakégjellene er bladformede med tydelige, mørke trakéer.
Systematisk inndeling med norske arter
I Norge er det én art. I 1993 ble det i bladet Insekt-Nytt, publisert en liste, med forslag til norske navn på døgnfluene. Norsk entomologisk forenings foreslåtte navn står først i listen, andre norske navn er skrevet inn bak. Det forvirrende med norske navn er at ulike bøker bruker ulike navn og navnene kan variere med dialektene. De fleste nummer av InsektNytt kan lastes ned og leses på siden til Norsk Entomologisk forening.
Norsk entomologisk forening har også utgitt en rekke Insekttabeller. Dette er små og billige hefter der en kan bestemme insekter til artsnivå. Et av heftene (se kilde) tar for seg døgnfluelarvene.
Nomenklaturen følger Puthz Puthz 1978. Et latinsk familienavn ender med ...idae, og et navn på en overfamilie på ...oidea.
Snurredo
Snurredo (også kalt «snurredass») er et type toalett som er mye brukt i hytter og husbebyggelser som ikke er tilkoblet et kloakknett.
Avføringen samles opp i forskjellige kamre under toalettet og tømmes etter hvert.
Snåsa Montessoriskole
Snåsa Montessoriskole sin visjon er: Mestring, læringsglede og harmoni.
Veiviseren
Veiviseren (nordsamisk originaltittel: Ofelaš) er en samisk film fra 1987 regissert av Nils Gaup. Veiviseren var den første samiskspråklige spillefilmen som noensinne ble produsert. Den er i Norge den første Oscar-nominerte filmen siden Ni liv (1957). Den ble tildelt Amanda for beste film. Den hadde premiere i Norge 30. september 1987.
Nils Gaup ble inspirert av samiske sagn der russer-tsjuder eller karel-tsjuder ved list overvinnes av en samisk veiviser. Mye tyder på at bakgrunnen for sagnene er karelske røvetokter mot samene på 1100- og 1200-tallet.
Veiviseren er en av de største filmsuksessene i nyere norsk film. Den fikk 88 % positiv respons på rottentomatoes.com.
Handling
Unggutten Aigin kommer hjem fra jakt, og ser familien sin bli drept av tsjudene. Han blir oppdaget, og det blir et kappløp hvor han kommer seg unna ved å stå på den ene skien han fikk med seg. Han kommer frem til de andre samene og kan fortelle om tragedien. Aigin ønsker å møte tsjudene med våpenmakt og ikke flykte sammen med de øvrige mot kysten. Fangstfolkets vismann, Raste, sier at Aigin da selv blir en tsjude: «Du slipper ikke bort fra helheten, men du kan glemme at du er knyttet til den, og da blir du en tsjude.» Raste ber ham innstendig om å dra sammen med de andre.
Aigin og tre andre jegere trosser rådene og drar mot tsjudene for å legge seg i bakhold. Men de blir overrumplet av tsjudeflokken, og alle unntatt Aigin blir drept. Raste, som har bivånet det hele, griper inn og prøver å avlede, slik at Aigin kan komme seg unna. Han blir imidlertid så brutalt behandlet at Aigin dukker frem fra gjemmestedet. Han tilbyr seg å være tsjudenes veiviser for å redde Raste. Men rett etter at Aigin og de fleste tsjudene er ute av syne, blir Raste likevel drept.