cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kvalifisering til VM i fotball for kvinner 2023 (UEFA)
Trekning
Basert på kriterier fra hovedstyret til UEFA, grunnet politiske konflikter, kunne følgende lag ikke bli trukket til å delta i samme gruppe:
ISO 3166-2:BF
Endringer
Følgende endringer i Burkina Fasos oppslag har blitt kunngjort i nyhetsbrev fra ISO 3166/MA siden ISO 3166-2 først ble utgitt i 1998:
Kvalifisering til VM i fotball for kvinner 2023 (UEFA)
Datoer
Kvalifiseringsgruppene vil bli spilt fra 13. september 2021 til 6. september 2022. Playoffkampene spilles i oktober 2022. Sommeren 2022 skal EM i fotball for kvinner 2022 spilles i juli (etter å ha bli utsatt pga. koronaviruspandemien), etter at flere av VM-kvalifiseringsgruppene alt har begynt; vanligvis begynner ikke kvalifiseringen i Europa før etter at forrige mesterskap er avsluttet.
Playoff
De ni lagene på andreplass blir rangert etter poeng mot de fem beste lagene i sin gruppe. De tre beste toerne blir seedet inn i andre runde.
Utslagstablå
<section begin=Bracket /><section end=Bracket />
Første runde
Seks lag spiller om tre plasser. Det spilles én enkelt kamp over 90 minutter (eventuelt ekstraomganger og straffespark). Kampene skal spilles 6. oktober.
Andre runde
De tre beste toerne trekkes mot vinnerne i første runde. Det spilles én enkelt kamp over 90 minutter (eventuelt ekstraomganger og straffespark). Kampene skal spilles 11. oktober.
Toerne blir deretter rangert, igjen basert på kampene mot de fem beste lagene i sin gruppe pluss resultatet fra andre playoffrunde. De to beste toerne går direkte til VM. Den siste toeren må spille interkontinentalt playoff i februar 2023.
John Sack
John Sack (født 24. mars 1930, død 27. mars 2004) var en amerikansk journalist og forfatter. Som krigskorrespondent var han den eneste journalisten som dekket USAs kriger over mer enn et halvt århundre.
Sack var av jødisk herkomst og ble født New York City. Han skrev i ukeblader som Harper's, The Atlantic, Esquire og The New Yorker. Han virket som krigskorrespondent i Korea, Vietnam, Irak, Afghanistan og det tidligere Jugoslavia. Han var kontorsjef for CBS News i Spaina og skrev 10 bøker. Han er mest kjent for An Eye for an Eye: The Untold Story of Jewish Revenge Against Germans in 1945. Boken omhandler hvordan i konsentrasjonsleiren Świętochłowice-Zgoda tyske og polske sivile schlesiere, inkludert kvinner og barn, sperret inne under barbariske forhold og torturtert på grusomme måter. Salomon Morel skulle ifølge vitner ha vært spesielt brutal, og drepte i sin tid som konsentrasjonsleirkommandant mer enn 1 695 mennesker (over halvparten av alle fangene). Sacks bok ledet i 1992 til det amerikanske programmet «60 Minutes» sin reportasje om nevnte Morel. Dette førte til at polske myndigheter innledet etterforskning av Morel. Samme år flyktet han til Israel og fikk israelsk statsborgerskap. Han ble nektet utlevert av israelske myndigheter, og døde i Israel i 2007.
Sack døde tre dager etter sin 75-årsdag i San Francisco
NM i terrengløp 2013
Norgesmesterskapet i terrengløp 2013 var en del av NM i friidrett 2013. NM kort løype ble arrangert som et eget stevne i Ringerike 13. og 14. april 2013, og NM lang løype ble arrangert på Levanger 5. oktober 2013.
Burkina Fasos regioner
Burkina Faso er delt inn i 13 administrative regioner (hovedsteder i parentes):
Disse regionene er delt inn i 45 provinser som igjen er delt inn i totalt 301 departementer.
Domkirken i San Cristóbal de La Laguna
Domkirken i San Cristóbal de La Laguna (spansk: Catedral de San Cristóbal de La Laguna) er en katolsk kirke i San Cristóbal de La Laguna på Tenerife i Spania. Den sto ferdig i 1915 og er hovedkirke for bispedømmet San Cristóbal de La Laguna (bispedømmet Tenerife).
Historie
I 1511 fikk Alonso Fernández de Lugo, Tenerifes erobrer, bygget et lite kapell på stedet. I 1515 ble det opprinnelige kapellet erstattet av en større kirke. Etter opprettelsen av bispedømmet San Cristóbal de La Laguna, som omfatter provinsen Santa Cruz de Tenerife, ble kirken opphøyet til katedral ved dekret gitt av pave Pius VII.
Fordi det var nødvendig å utvide kirken, ble den revet og en større katedral ble reist mellom 1904 og 1915. Fasaden er alt som er igjen av den tidligere kirken. Fasaden er nyklassisistisk og hoveddelen av katedralen er nygotisk.
Funksjoner
Katedralen er dedikert til jomfru Maria.
Den har tre store skip (det midtre er det høyeste), side, tverrskip og kapeller i ambulatoriet (ligger bak hovedalteret). På høyalteret er et marmortabernakel. I katedralen er en stor barokk altertavle fra tidlig attende århundre.
Domkirken i San Cristóbal de La Laguna var den første kirken i Spania bygget i betong.
Småmarihøner
Beskrivelse
Små, mørke, vanligvis tydelig hårete marihøner. Disse artene er sjeldent kontrastrikt farget slik som mange andre marihøner.
Levevis
Noen få lever av plantekost eller sopp, men de fleste er, både som larver og voksne (imago), rovdyr som fortærer bladlus, skjoldlus og andre plantesugere. De er nyttige dyr og marihøner er derfor benyttet til biologisk kontroll av skadedyr på planter.
Systematikk
thumb|300px| Brachiacantha dentipes (Brachiacanthini) thumb|300px| Hyperaspis campestris (Hyperaspidini) thumb|300px| Nephus quadrimaculatus (Scymnini) thumb|300px| Stethorus pusillus (Stethorini)
Jon Sindre Fjellvang
Jon Sindre Fjellvang (født 29. oktober 1994 i Skien) er en norsk komiker, artist, manusforfatter og skuespiller. Han har medvirket blant annet i Nissene i bingen, Feeden, Bislett bnb, Bablo og Hvite gutter.
Smalmarihøner
Smalmarihøner (Coccidulinae) er en underfamilie innen familien marihøner (Coccinellidae).
Levevis
Noen få lever av plantekost eller sopp, men de fleste er, både som larver og voksne (imago), rovdyr som fortærer bladlus, skjoldlus og andre plantesugere. De er nyttige dyr og marihøner er derfor benyttet til biologisk kontroll av skadedyr på planter.
Systematisk inndeling
thumb|300px| Cryptolaemus montrouzieri (Azyini) thumb|300px| Rhyzobius chrysomeloides (Coccidulini) thumb|300px| Hoangus venustus (Cranophorini) Gruppen blir noen ganger inkludert i Coccinellinae.
Vår mann i Amerika
Vår mann i Amerika (Vores mand i Amerika) er en dansk spillefilm fra 2020 regissert av Christina Rosendahl. Produsent var Jonas Frederiksen.
Filmen handler om den danske diplomaten Henrik Kauffmann og hans handlinger i USA under andre verdenskrig. Hovedrollen som Kauffmann blir spilt av Ulrich Thomsen. I sin omtale av filmen i det danske musikk- og filmmagasinet Soundvenue får filmen god kritikk og Thomsen blir omtalt som velspillende.
Festivaler, priser og nominasjoner
Vår mann i Amerika ble vist på Den norske filmfestivalen i Haugesund og Göteborg Film Festival i 2020. Filmen var nominert til flere Robert- og Bodilpriser og vant blant annet Robertprisen for årets filmfotograf ved Louise McLaughlin og Robertprisen for årets scenograf ved Rie Lykke i 2021.
Arthurs forbrytelse
Arthurs forbrytelse er en norsk dramafilm fra 1955, regissert og fotografert av Sverre Bergli. Jørn Ording og Ada Kramm stod for personinstruksjonen. Forfatteren Hans Christensen fant idéen til manuset i Oscar Wildes novelle Lord Arthur Savile's Crime (1891).
Filmen hadde premiere 11. april 1955.
Handling
Arthur Sellmann skal gifte seg med Irene. Hans gode venninne, den spirituelle sosietetskvinnen Diana, har spesialisert seg på kiromantikk. Hun lar den mystiske kiromantikeren Akim Taroff lese framtida i hennes hender minst en gang i uka.
Aleksej And
Oleksij Dmytrovytsj Andrejev (ukrainsk: Олексій Дмитрович Андреєв), bedre kjent under kunstnernavnene Aleksej And og Alex And, er en ukrainsk maler innen magisk realisme. Han ble født i Kyiv den 9. januar 1962, ble uteksaminert fra Republican Art High School, Kiev, i 1980 og fra Kyiv State Art Institute (nå Academy of Visual Arts and Architecture) i 1988.
Han er mest kjent for sine malerier og grafikk, men arbeider også med foto.
Han har deltatt på en rekke utstillinger. Verkene hans er innkjøpt av museer som "Ukrainian Renaissance" Culture Study Foundation og National Historico-cultural Monument "Kiev-Pechersk Lavra", begge i Kyiv, men også atelierer og private samlere i vesten har kjøpt hans verker.
Bjørvann
Bjørvann (også skrevet Bjørvatn) er en innsjø i Skien kommune i Telemark. Den ligger helt sørvest i kommunen og er en del av Herrevassdraget. Innsjøen er sterkt forgreinet, med mange bukter og viker. Utløp er mot sørøst, via Bjorvannselva til Flåte. Bjørvann har tilløp fra en rekke bekker og mindre elver. Den største av disse er Bjørkelva fra nord, som har utspring fra Lomtjenn, nordvest for Stålfjellet.
Bergettunnelen
Hamnøytunnelen er en veitunnel på Europavei 10 i Flakstad kommune i Lofoten i Nordland.
Austin Cangelosi
Austin Edward Cangelosi  (født 27. august 1994 i Hillsborough, USA) er en amerikansk ishockeyspiller som spiller løper for Stjernen i Fjordkraftligaen.
Austin Cangelosis første sesong i Lillehammer var i 18/19-sesongen og da leverte han hele 63 poeng (31 mål og 32 assist) på 55 kamper i serie- og sluttspill. Andre sesong ble det 14 mål, 12 assist og 19 poeng på 23 kamper. Cangelosi avslutte sesongen i Nottingham Panthers før han fikk kontrakt med Stjernen.
ISO 3166-2:DE
ISO 3166-2:DE er Tysklands del av ISO 3166-2, som er del av ISO 3166-standarden utgitt av International Orginazation for Standardization (ISO), som definerer koder for navnene til hovedinndelingene (f.eks. delstater eller fylker) av alle land med kode i ISO 3166-1.
Burkina Fasos provinser
Burkina Faso er delt inn i 45 administrative provinser (hovedsteder i parentes):
ISO 3166-2:DE
For Tyskland er det definert koder for 16 delstater.
Hver kode består av to deler, atskilt av en bindestrek. Første del er DE, ISO 3166-1 alfa-2-koden for Tyskland. Andre del består av to bokstaver.
Grønvold bru (nye)
Grønvold bru er en veibro på fylkesvei 2432 i Torpa i Nordre Land kommune som krysser Dokkaelven nær Grønvold sag og mølle.
Broen ble bygget 1965–66 til erstatning for Gamle Grønvold bru fra 1926 som med en veibredde på kun 2,6 meter da var blitt smal for større kjøretøy. Den nye broen er 9 meter bred, og er 35 meter lang. Brua er ei bjelkebru med valsede bjelker HE-B uten samvirke. Brua er i ett spenn med lengde 25.67 meter.
Cyprogenia
Cyprogenia er en slekt av dammuslingfamilien innen klassen muslinger som lever i ferskvann.
Akkarvikatunnelen
Akkarvikatunnelen er en veitunnel på Europavei 10 i Moskenes kommune i Lofoten i Nordland.
Mark Herman
Mark Herman (født 1954 i Bridlington) er en britisk regissør. Han er blant annet kjent for filmen Gutten i den stripete pysjamasen.
Lek (film)
Lek er en norsk spillefilm fra 1968, skrevet, regissert og fotografert av Fred Sassebo. The Pussycats framførte musikken.
Filmen hadde premiere 29. april 1968.
Handling
Filmen er satt sammen av en rekke episoder på hvordan en tyveåring har behov for å slippe seg løs.
Bendik Vada
Bendik Sandnes Vada (født 10. mars 1996 ) er en norsk forfatter fra Klett i Trondheim kommune. Han debuterte med boken Vak på Oktober forlag i 2017.
Vada studerte Creative Writing ved Nansenskolen, Norsk humanistisk akademi og studerer per 2017 ved Forfatterskolen i København.
Grønvold bru (gamle)
Grønvold bru er en veibro i Torpa i Nordre Land kommune som krysser Dokkaelven nær Grønvold sag og mølle. Brua ble bygget i 1926, og var den første på stedet. Brua er ei steinhvelvbru laget av tilhogd stein med mørtelfuger og har jernrekkverk. Den er 38 meter lang.
Stefano Vecchia
Stefano Giuseppe Arne Vecchia Holmquist (født 23. januar 1995) er en svensk fotballspiller som spiller for Malmö FF.
Grønvold bru (gamle)
Broen er ikke lengre en del av veinettet, og er erstattet av Nye Grønvold bru på fylkesvei 193. Den nye broen ble bygget 1965–66 da den gamle kun hadde en veibredde på 2,6 meter, noe som etter hvert ga svært liten klaring for større kjøretøy.
Stefano Vecchia
Han er også en artist med flere låter på Spotify; hans største hit er «Sulla luna» feat. Kanteh.
Rosenborg
Den 18. januar 2021 skrev han under en fireårskontrakt med Rosenborg.
Stefan Kraft
Stefan Kraft (født 13. mai 1993) er en østerriksk skihopper.
Stefano Vecchia
Rosenborg
Den 9. mai 2021 fikk han sin Eliteserie-debut for mot.
Stefan Kraft
Karriere
Han debuterte i verdenscupen i skihopping i Bischofshofen i januar 2012. Han vant sin første verdenscupseier da han vant åpningsrennet i Oberstdorf i hoppuka 2014/15. Han vant også hoppuka sammenlagt.
Under VM på ski 2015 i Falun ble det sølv i normalbakke og i laghopp, stor bakke, sammen med Michael Hayböck, Manuel Poppinger og Gregor Schlierenzauer.
Stefano Vecchia
Malmö FF
Den 10. mars 2023 skrev han under for Malmö FF ut 2026.
Stefan Kraft
Karriere
I VM i skiflyging 2016 i Kulm tok han bronse i både individuelt og laghopp, sammen med Manuel Poppinger, Manuel Fettner og Michael Hayböck.
Under VM på ski 2017 i Lahtis tok han gull i både normalbakke og stor bakke, og tok sølv i mikslagkonkurransen sammen med Daniela Iraschko-Stolz, Michael Hayböck og Jacqueline Seifriedsberger.
Den 18. mars 2017 satte han ny verdensrekord med 253,5 meter i Vikersundbakken under verdenscuprennet i laghopp. Dagen etter vant han Raw Air 2017 sammenlagt. Under verdenscupfinalen i Planica vant han begge rennene henholdsvis 24. og 26. mars, og kunne feire sammenlagtseieren i verdenscupen.
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, tok han gull i lagkonkurransen.
Ølkonna tunnel
Ølkonna tunnel er to rasoverbygg på Europavei 10 i Flakstad og Moskenes kommuner i Lofoten i Nordland. Rasoverbyggene er henholdsvis 360 og 140 meter lange.
V-3
V-3, gjengjeldesvåpen 3, var en kanon som var tenkt å brukes mot London under andre verdenskrig. Kanonen hadde et løp på 130 m, og flere slike kanoner skulle graves ned nær Mimoyecques på den franske kanalkysten. Tanken var at man med disse kanoner skulle kunne skyte opp til 600 granater per døgn mot London.
Langs løpet var det kruttkamre som tente når prosjektilet hadde passert for å gi økt utgangshastighet, men etter testing viste det seg at rekkevidden ikke var på mer enn 2/3 av den teoretiske. Når dette ble meddelt Hitler la han ned prosjektet.
V-3 museum
Museet i Mimoyecques lar besøkere få se galleriene (med ulik grad av ferdigstilling og bombeskade), rester av skytevåpnene, en nedskalert modell av V-3 og videre eksempler på maskineri, transportsystem og verktøy. På stedet finnes også minnesmerker over slavearbeiderne som nazistene brukte ved byggingen og til flyvåpenpersonell som ble drept når de angrep basen.
Basen i Międzyzdroje i Polen har også et museum.
Kjellaug Pettersen
Kjellaug Pettersen (født 5. januar 1934 på Andøya, død 11. november 2012) var en norsk statstjenestekvinne, likestillings- og kvinnesaksforkjemper.
Tegneserieåret 1969
Tegneserieåret 1969 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde personer med tilknytning til tegneserier i 1969.
Dødsfall
for Disney (Donald Duck)||align=center|63 ||align=center|1905 ||
Kjellaug Pettersen
Pettersen var opprinnelig lærer og senere rektor for Bygdøy skole i perioden 1979–1988. I 1981 ble hun oppnevnt til medlem av en arbeidsgruppe for likestilling av Kirke- og undervisningsdepartementet, og i 1991 ble hun leder for det daværende Likestillingssekretariatet i Utdannings- og forskningsdepartementet, der hun senere var spesialrådgiver.
Hun var medgrunnlegger av Stiftelsen Kvinneuniversitetet på Løten og var leder for Oslo Kvinnesaksforening 1992–1994 og leder for Norsk Kvinnesaksforening 1994–1998.
Hun var oppnevnt av Utenriksdepartementet til varamedlem av Utvalget for menneskerettigheter 1994–1995.
Vaisheshika
Vaiśeṣika (devanagari: वैशॆषिक) er navnet på en av de seks filosofiske skolene i det gamle India, en ortodoks (āstika) skole. Historisk har den vært nært knyttet til den filosofiske skolen for logikk, Nyaya. Vaiśeṣika fremmer en form for atomisme, hvor den postulerer at alle objektene i det fysiske universet er reduserbare til et endelig antall atomer. Som filosofisk retning ble Vaiśeṣika første gang fremmet av helgenen Kaṇāda omkring det 2. århundre f.Kr.
Drivspeil
Et prosjektilhylster eller drivspeil er en fôring brukt for å skyte ut et prosjektil med mindre diameter enn løpet (underkaliber). Prosjektilhylster blir blant annet brukt i pilammunisjon til stridsvogner.
Cyprogenia aberti
Cyprogenia aberti er en art av dammuslingfamilien innen klassen muslinger som lever i ferskvann.
Lycée Lakanal
Lycée Lakanal er et offentlig gymnas som ligger i Sceaux, Hauts-de-Seine, i den franske hovedstadsregionen som omgir Paris. Det har fått sitt navn fra Joseph Lakanal, en fransk politiker i revolusjonstiden som blant annet tok initiativ til dannelsen av 24000 primærskoler. Skolen tilbyr også en ungdomsskole og forberedende klasser til høyere studier. Kjente franske forskere og forfattere har blitt uteksaminert fra Lycée Lakanal, som Jean Giraudoux, Alain-Fournier og Frédéric Joliot-Curie.
Flere avgangselever har fortsatt sine studier ved forskjellige grandes écoles, inkludert HEC Paris.
Kickstarter (motor)
En kickstarter (fra engelsk, direkte oversatt «sparkestart», fotstarter) er en mekanisme brukt for å starte en forbrenningsmotor ved å sparke med foten på en skrallelignende spake.
Kickstartere er kanskje mest kjent fra eldre motorsykler. Den første motorsykkelen med kickstart var en britisk totaker fra Scott Motorcycle Company produsert i 1910. Kickstartere var standard tilbehør inntil 1970-tallet hvorpå de gradvis ble erstattet med elektriske startmotorer frem mot 1990-tallet. Det produseres fremdeles enkelte motorsykler som har spark og elektriske startere.
Mange moderne mopeder og scootere har både kickstart og elektrisk startmotor, og førstnevnte kan være nyttig i tilfelle flatt batteri, noe som kan skje noe oftere på mopeder og scootere ettersom de gjerne har mindre batterier enn andre kjøretøy. I tillegg er det vanligvis ikke mulig å trillestarte mopeder og scootere med automatgir.
Særlig på store motorsykkel-motorer kan man oppleve at kickstarteren sparker tilbake (såkalt «kickback») dersom bensinen antenner før stempelet har nådd toppunktet. Dette fører til at spaken blir kastet tilbake mot førerens fot med stor kraft, hvilket kan være smertefullt.
ISO 3166-2:DJ
ISO 3166-2:DJ er Djiboutis del av ISO 3166-2, som er del av ISO 3166-standarden utgitt av International Orginazation for Standardization (ISO), som definerer koder for navnene til hovedinndelingene (f.eks. delstater eller fylker) av alle land med kode i ISO 3166-1.
For Djibouti er det definert koder for 5 regioner og en by, hovedstaden.
Hver kode består av to deler, atskilt av en bindestrek. Første del er DJ, ISO 3166-1 alfa-2-koden for Djibouti. Andre del består av to bokstaver.
Endringer
Følgende endringer i Djiboutis oppslag har blitt kunngjort i nyhetsbrev fra ISO 3166/MA siden ISO 3166-2 først ble utgitt i 1998:
Kunståret 1555
Kunståret 1555 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1555.
Elisabeth Stray Pedersen
Elisabeth Stray Pedersen (født 1986) er en norsk tekstildesigner og moteskaper som står bak merket ESP og eier fabrikken Lillunn. En av hennes kåper ble i 2020 innkjøpt av Nasjonalmuseet. Hun ble tildelt designprisen Jacobprisen i 2018.
Schloss Eggenberg (Graz)
Schloss Eggenberg (Eggenberg slott) i Graz er det betydeligste bygningskomplekset i barokk stil i Steiermark. Med dets bevarte ulike tilbygg, de omfattende haveanleggene så vel som med samlinger fra Universalmuseum Joanneum oppbevart i palasset og parket er Schloss Eggenberg en av de høyest verdsatte steder i Østerrike. Med dets konstruksjon og historie viser det den omskiftelige skjebne til en av de mektigste dynastier i Steiermark. I 2010 ble Schloss Eggenberg anerkjent for dets bidrag til kulturhistorien ved at det ble oppført på UNESCOs liste over Verdensarven.
Palasset ligger på den vestlige utkanten av distriktet Eggenberg i Graz. I det nordlige hjørnet av palasset er det en «planetarisk hage» og et Lapidarium med steinarbeid fra romersk tid i tillegg til inngangen til det nye arkeologiske museum som blant annet har kultvognen fra Strettweg. Palasset huser en numismatisk samling, plassert rom som før ble brukt av Balthasar Eggenberger, eier av den keiserlige myntverket i senmiddelalderen og utstillingen i Alte Galerie, en samling av kunstverk fra middelalderen til tidlig moderne periode som dekker fem århundrer av europeisk kunsthistorie. Palasset var i privat eie til 1939, da det ble tatt over av delstaten Steiermark og drives idag under museumskomplekset Universalmuseum Joanneum.
Tongchuan (Dazhou)
Tongchuan er et bydistrikt i byprefekturet Dazhou i den kinesiske provins Sichuan. Det har et areal på 451 kvadratkilometer og teller 390.000 innbyggere (2004).
Odontolochus
Odontolochus er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae).
Levevis
Ingenting er kjent med sikkerhet om biologien til disse billene, som trolig lever under jorda. Trekk ved utseendet (blant annet evnen til å folde inn bein og antenner) kan tyde på at de lever i tuene til maur.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Afrika og Australia.
NM i halvmaraton 2013
Norgesmesterskapet i halvmaraton 2013 var en del av NM i friidrett 2013, og ble arrangert under Fjord Norway Half Marathon i Knarvik i Hordaland 31. august 2013.
Seilferge
Seilferge er et fergefartøy som hadde seilrigging fram til innføringen av maskindrevne og deretter motordrevne fartøyer. Ulike seilførende sjøfarkoster omtales som ferge etter anvendelse fremfor som båttype, men det var få båttyper som var utviklet for dette formålet gjennom århundrene. Noen av disse var vognferger som kunne frakte hestetrukne vogner som en moderne bilferge.
Det norrøne fergeskipet
Fra norrøn tid er en rekke ulike fartøyer beskrevet som ferjur eller ferja, de fleste var av mindre størrelse med årer, men de største har blitt definert som ferjuskip og fley /fleyskip, da gjaldt dette anvendelse fremfor typedefinisjon. Det norrøne ordet fley som er beslektet med ordet ferjur skildret et allsidig fartøy som synes å ha vært mest vanlig i Nord-Norge som fraktefartøy og endog hærskip fram til 1300-tallet. Det er spekulert om fleyskip er identisk med karfi som Osebergskipet og Gokstadskipet, men i de islandske annalene var et skip navngitt som «Gestafleyit», et austrfararskip (østfarerskip) for skipsfart mellom Island og Norge.
Ordet ferjuskip som ganske enkelt oversettes til fergeskip, antyder et havskip eller skip i fergevirksomhet. Det er en utydelig grense mellom rofergen kalt ródrarferjur og den seilførende ferjuskip fordi seilfartøyer kunne utrustes for roing uten seiling. Da Hårek fra Tjøtta i 900-tallet ville kamuflere hans langskip, skildret som en snekkja tvitugsessa, tok han ned masten og satt ut årer forut og akterut, så det kan forveksles med en síldaferja, et transportskip for sildefrakt. Dette eksemplet viser at en ferje på havseilas kunne ha seil og årer avhengige av den tiltenkte funksjonen. Fra Sverres saga om opptrappingen mot Slaget ved Fimreite i 1184 har det kommet fram at organiserte ferdsel til viktige havner og markedsplasser var vanlig, gjerne med ferger. Da birkebeinenes vaktmennene fikk syn på seilene, trodde de først at dette var ferger, men disse vist seg å være langskipsseil. Det var heklungene som hadde kommet innover Sognefjorden.
Skipsfunnet Sørenga 2 under Fred Olsens containerkai i Sørenga, Oslo i 1992 datert til ca. 1355 til 1400 som etter lang tids arbeid ble rekonstruert til å ha vært et opprinnelig fraktefartøy på 12,5 meter lengde og 4,36 meter bredde med svakt buet forstavn, kan være et ferjuskip. Rekonstruksjonen avslørt at det var et drektig lastefartøy med trekk hentet fra den nordtyske koggen, og dermed var som mange av sine samtidige fartøyer et krysningsresultat mellom den nordiske tradisjonen og koggetradisjonen. Under studiene ble det åpenbart at Sørenga 2-vraket muligens nedstammet fra en byrding i tjeneste som en ferge for føringsfart, og fra Tønsberg i år 1333 var en ferje dokumentert å ha 8 lesters lasteevne. Presist det samme som med Sørenga 2.
Fra islandske sagnopplysninger var seilførende ferger ofte omtalt, ofte med en relativ stor besetning på 24 mann. Under Sturlungatiden hadde det brutt ut blodige strid mellom flere ledende fraksjoner, men de skrinne ressursene på Island fulgt til at enhver av stridsverdi som kunne benyttes, tars i bruk. I juni 1244 samlet Sturlungene 15 sjøfarkoster og stevnet ut i Húnaflói-bukten på den islandske nordkysten hvor ásbirningar under Kolbein ungi Arnórsson med 20 sjøfarkoster kom mot dem. Fra Islendinga saga nedskrevet i 1260-1280 er en liste over alle fartøyene bevart, som avslørt at begge flåter besto av fiskebåter og ferger, noen av disse hadde stridskasteller. Sturlungene hadde 210 mann fordelt på 15 fartøyer mot åsbirningene som hadde 600 mann fordelt på 20 fartøyer. Sturlungene vant Sjøslaget ved Floabardagi fordi de hadde vært forberedt på sjøstrid i motsetning til Kolbein.
De seilførende fergeskipene var lite omtalt for ettertiden, men fra 1248 er det dokumentert at skip som var kommet fra Gotland til Bergen, skildres som ferjur ok kuggar, dvs. kogger som fungerte som ferger. Dette kan tyder på at føringsvirksomhet i middelalderen var ikke bare begrenset til lokalfart langs norskekysten.
Færgesmakken
I renessansen hadde det etablert seg en ferjevirksomhet på de danske stredene med Lillebælt, Storebælt og Øresund i sentrum med fraktefartøyer av type skude som dominerte den danske innlandshandelen mellom kjøpstedene, og var spesielt benyttet for større fergeseilas som vist av et maleri lagd av Hendrick Cornelius Vroom som hadde en bredbuktet tomastet skute som motiv foran Kronborg fra midten av 1600-tallet, den var lastet med levende kveg. Frakt av fedrift i Skandinavia var svært vanlig med fergefartøyer. Men det var en tydelig forskjell mellom skuden og færgen, som deles inn i tre hovedtyper; færgebåde, færgepramme og færgesmakke r, som tok for seg mesteparten av fergevirksomheten og var hyppig nevnt i mange skriftlige kilder.
En tegning av Helsingør lagd av nederlenderen Vroom viser en fergepram på vei over sundet med sprydstagseil, men etter hvert overtok færgesmakken, som selv er basert på en nederlandsk riggingstype fra Friesland. De få avbildninger avslørt et seilfartøy med en pælemast med smakkeseil og en stagfokk med et bredt skrog og et langt ruf på dekket. Den første færgesmakken som krysset Storebælt i offisiell regi var en hollandsk smakke med tillatelse fra Christian 4. i desember 1625, og dette var begynnelsen på en statlig organisering av fergevirksomheten over stredene. I 1639 fikk notarius publicus i København enerett på smakkefart mellom København, Helsingør, Helsingborg, Landskrona og Malmø. I midten av 1600-tallet var smakkefart blitt synonymt med fergefart, i rekordtid spredt færgesmakken seg over hele Danmark.
Da eneveldet innføres ved år 1660, hadde et organisert fergevesen oppstått mellom kjøpstedene og overfartssteder, som først og fremst var ment for reisende av høy status som måtte ha egnede transport i en tidsperiode da fergerettigheter var underlagt kronen, som utsendte privilegier til private fergeselskaper som må forsørge fergeoverfartene i tråd med påbudene. For kongen var fergefarten av størst viktighet ettersom han og hans reisefølge måtte ha båttransport over stredene, spesielt Storebælt. Fergeseiere i fergegårdene var forpliktet til å forsørge overfarten på kongelig anmodning, også hvis adelige skulle ønske det. Fergemennene kan ta betalende reisende med seg i tråd med takstordningene utarbeidet av myndighetene.
Færgesmakken forstørret seg inn i et tomastet fartøy med en lille mast akterut med en mesan, og storseilet ble gaffelrigget. I 1800-tallet ble de seilførende fergene oppgitt til fordel for dampdrevne fergefartøyer.
Pont i Nederland
Nederland og dels Belgia ligger i en lavlandsregion mellom Nordsjøen og flere hovedelver som munner ut dels i IJsselmeersjøen, dels i den engelske kanalen og er gjennomkrysset av mange elver og kanaler som gjort at all transport måtte skje til sjøs med sjøfartøyer eller på kunstige veger inkludert broer. Fra meget gammelt av har et fergevesen eksistert, som dels har kommet i glemselen fordi fergene var en ufravikelig del av hverdagslivet, en permanent del av samfunnsfunksjonene. Men de nederlandske fergene representert mange forskjellige båttyper som dokumenteres for ettertiden før motoriseringen startet i den første halvdelen av det tjuende århundret, blant annet av Emile van Konijnenburg som utgav flere bind i 1913, Shipbuilding from its beginnings på engelsk om skipsbyggingshistorien fra et nederlandsk perspektiv.
De nederlandske fergefartøyene har fellesbetegnelse pont som betyr «fergebåt», fra de minste til de største, samtidig har felles kjennetegn i form av å være flatbunnet eller gruntgående, stadspont i byområder, overhaalpont som strømferge, kettingpont som kjettingsferge, gierpont som svingferge, og disse med motordrift var motorpont, for bilfrakt veerpont. Den meste typiske pont i seilskutetiden var den karakteriske vognfergen beregnet på frakt av hestevogner med gjennomkjøring mellom endene som var utstyrt med fergelemmer, de større hadde vogndekk. På denne fergen er fergelemmene kalt «koebrug», kubroer - og denne tekniske løsningen var meget utbredt i Nord-Amerika og Europa, med de karakteriske løfterarmene som gikk langt inn på vogndekket.
Men for seilbruk hadde en hybridkrysning mellom seilbåten og vognfergen oppstått, halve pont eller pijper, med en typisk båtstavn forut og en åpen ende akterut med fergelem. Baugpartiet var hentet fra båttypen aak som regel mens akterpartiet var hentet fra vognfergen, og kunne ha en mast med spriseil forut så reisende med hester og vogner ikke forstyrres. Fergemannen må dermed alltid legge til med akterenden hver gang som en moderne bilferge i nyere tid. Store vognferger som kunne føre seil, kalles zeilpont som bevitnet på maleriet «Hollands riviergezichtje met zeilpont» av Christiaan Immerzeel (1808-1886).
Jannecke Lønne Christiansen
Jannecke Lønne Christiansen (født 1955) er en norsk billedkunstner, kunstnerisk konsulent og kunstformidler. Hun er utdannet fra Kunstakademiet i Bergen og Trondheim fra 1973 til 1978. Ved siden av sin kunstneriske virksomhet, underviser hun ved Nansenskolen i Lillehammer.
Seilferge
Pont i Nederland
Å ferde med vognferge i eldre tid var ikke risikofritt. Da oransjeprinsen av Nederland, John William Friso som stattholder i Friesland og Groningen, skulle krysse Hollandsch Diep fra Moerdijk i 14. juli 1711, oppsto det uvær som fulgt til høy sjøgang. Vognfergen som hadde stattholderens vogn om bord, forlist under en av de meste omtalte fergeulykkene i sin samtid, ettersom oransjeprinsen ikke overlevd.
Seilfergen i Nord-Amerika
På den nordamerikanske østkysten var det seilførende fergefartøyet vanlig fra midten av 1600-tallet fram til begynnelsen på 1800-tallet da dampdrift overtok, og disse som en regel var flatbunnede seilbåter under fellesbetegnelsen scow, et meget allsidig og enkelt fartøy med høy tilpasningsevne fordelt på talløse varianter fra de åpne til disse med dekk. En av disse variantene var scow-ferry som var mest populært omkring Chesapeakebukten, på innsjø og åpen hav kunne disse ha seilrigging selv hvis selve båten var en vognferge med fergelemmer i begge ender. Dette skyldes langstrakte grunne farvann som fulgt til gruntgående fartøyer av alle typer, og tidevannsforskjellene innbar at en ferge måtte være en passasjerbåt med stykkgods eller en vognferge for hester medbrakt vogner. De sistnevnt omtales som horseboats fordi de kan ta hester om bord, på korte ferjestrekninger måtte hestene svømme ved siden av ferja.
På større og lengre samband kunne det være store fergefartøyer som på Boston-Winnisimmett hvor en scow kunne ta tjue hester på en gang. Dette sambandet mellom Boston og Chelsea var startet i 1631 med roferger, som forbli raskere enn de større seilfergene som måtte krysse seg fram og ha en overfartstid på en til to timer på over tre engelsk mil. På trafikkintenste samband var båttypen pirogue eller periauger foretrukket, disse var store seilførende prammer med to master og passasjerfasiliteter i form av en kabin i akterskipet. Disse var forgjengerne for de kjente pendelfergene i New York Harbour fram til 1830, kunne være opptil 19 meter lang.
I de nordamerikanske innsjøene som Champlainsjøen var fergefarten viktig for kommunikasjon over lang hold, og den nevnte innsjøen ligger langs delstatsgrensen mellom New York og Vermont med en riksgrense mot Canada i nord, som del av Hudsonvassdraget. Der på den langstrakte og store innsjøen er tverrgående fergesamband fremdeles viktig, og det var ikke mindre i fortiden da det ikke fantes broer. Den første fergestrekningen ble åpnet i 1790-tallet, og seilfergene var i virksomhet fram til mellomkrigstiden. Etter innføringen av hesteferger (med hester som drivkraft) og dampbåter var mange ferger gjenbrukt som lasteprammer.
Seilfergen i Jemtland
I Jemtland og Herjedalen var det mange fergestrekninger over elv og innsjø, først og fremst i og omkring Storsjøen, med mange forskjellige ferger fra roferge til motorferge. En av de eldste fergestrekningene var Sannsundsleden over Sannsundet som del av en grensehandelsrute mot Norge, men den var ikke lite risikofullt med flere fergeforlis med de eldre robåtene. Fergemannen Nils Petter Johansson utviklet fram en lokal båttype som i ettertiden huskes som segelfärja i 1884. Et bevart fotografi vist en kjølbåt med et midtdekk sikret med langsgående stenger reist over relingene og en mast med storseil og fokkseil. Den første fergen kunne ta tre-fire hester og like mange tohjuls kjerrer. Den praktiske seilfergen fortsatt på sambandet fram til 1908, da et maskindrevet kabelfergefartøy var tatt i bruk.
Et annet samband, Vallsundsleden mellom fastlandet og Frösön i Storsjøen, hadde seilførende ferger fram til 1906, og et utydelig fotografi antyder den samme båttypen som i Sannsundsleden med de karakteriske stengene over relingene. Innføringen av seilfergene på denne fergestrekningen er ikke presist dokumentert, men den første «reelle» fergen var bygd på kongelig anmodning av kong Karl XI som ville besøke Andersön i år 1666. Dette sundet er så bred, at overfarten ikke var lite risikofullt selv med seil fordi nordvestvinden tvunget fergemennene til å krysse seg framover. Alle seilfergebåtene i Jemtland fraktet hester og mindre vogner med tverrkjøring til og fra midtdekket.
Det var flere fergeulykker med tap av menneskeliv. 16. desember 1905 kom fergen over Vallsundet ut i kraftig uvær med sterk vindkast, og midtdekket var blitt islagt - så hestene mistet fotfestet og trakk båten og passasjene med seg ned i vannet. Fire mennesker omkommet. Dette fulgt til innføringen av kabelfergen på fergestrekningen.
Richard Matheson
Richard Burton Matheson, født 20. februar 1926 i Allendale, New Jersey, død 23. juni 2013 i Calabasas, California, var en amerikansk romanforfatter og manusforfatter for film og TV.
Han er mest kjent som forfatteren av Det siste mennesket, en 1954 science fiction skrekkroman som har blitt filmatisert tre ganger.
Filmmanus
, første filmatisering av Mathesons roman Det siste mennesket
, andre filmatisering av Det siste mennesket , for TV, med Jack Palance i hovedrollen
, baserad på Mathesons roman What Dreams May Come , med Will Smith i huvudrollen, tredje filmatisering av Det siste mennesket
Heterostyli
Heterostyli betyr at samme planteart har to eller flere forskjellige oppbygginger av formeringsorganene i blomsten. To eller tre former vil finnes i samme populasjon, hvert individ har samme form på blomstene. Det er da enten lang griffel og korte pollenbærere, eller motsatt. Heterostyli kommer av gresk hetero-, forskjellig og stylos, griffel.
Heterostyli med to forskjellige former, distyli, fins hos noen få plantefamilier, for eksempel nøkleblomfamilien der 91 % av artene har dette. Tre forskjellige former, tristyli, fins i gjøkesyrefamilien og hos kattehale, der er det en mellomform der formeringsorganene har mellomlengde. Planter som ikke har denne egenskapen kalles homostyle.
Virkningen av dette er at kryssbestøvning vil skje oftere, og at selvbestøving skjer sjeldnere. Charles Darwin gjorde en berømt undersøkelse av heterostyli hos nøkleblomslekten i The Different Forms of Flowers (1877).
Anton Frenzel
Bakgrunn
Anton Frenzel ble født inn i en fattig familie som sønn av en skomaker. Han gikk på landsbyskolene på fødestedet og i Peiskretscham. Takket være oppmuntring fra sin lærer, som var imponert over elevens talent, fikk han gå på lærerkollegiet i Oberglogau fra 1801. Deretter arbeidet han, selv fortsatt en tenåring, som hjelpelærer. I 1810 ble læreren student igjen, idet han bestod opptaksprøven til Akademisches Gymnasium Leopoldinum i Breslau. Han studerte filosofi og teologi i Breslau og i Olmütz.
Prest
Den 7. mars 1818 ble han ordinert til prest. Mens han fortsatt var student, leverte Frenzel et svar på et premiespørsmål fremlant til besvarelse ved Fakultetet for katolsk teologi ved universitetet i Breslau: «Om det er et katolsk dogme at ekteskapsbåndet under ingen omstendigheter kan brytes i løpet av ektefellenes levetid» (Ob es ein katholisches Dogma sei, dass das Eheband zu Lebzeiten der Eheleute unter keinen Umständen gelöst werden könne). Frenzel benektet dette. Han hevdet at ekteskapets uoppløselighet uten unntak er en norm satt av kirkens læremyndighet og at verken vitnesbyrdene fra Den hellige skrift og kirkefedrene eller konsensus i kirkens tradisjon (sensus traditionalis) er tilstrekkelig til å forstå en slik lære som et dogme. Frenzels premierte skrift ble tildelt førstepremie av fakultetet. I 1818 ble den trykt i Breslau med et forord av teologen Thaddäus Anton Dereser.
Frenzel var kapellan i Zülz fra 1818 til 1820, deretter midlertidig direktør i et år ved lærerkollegiet i Oberglogau (hvorav han var student). I 1821 ble han utnevnt til «Akademiet» i Braunsberg (det vil si det filosofisk-teologiske fakultet) i Ermland. Han var opprinnelig professor i pastoralteologi og kanonisk rett, fra 1822 i bibelsk eksegese. I 1826 mottok han sin doktorgrad fra universitetet i Breslau. I 1831 ble han kannik i Frauenburg, og i 1835 generalvikar for bispedømmet Ermland. I dette embede fremmet han Katarinasøstrene. Fra oktober 1836 til mars 1838, under to bispevakanser i bispedømmet Ermland, var han igjen «General-Administrator» for bispedømmet.
Hjelpebiskop i Ermland
Den 27. september 1852 ble Anton Frenzel utnevnt til hjelpebiskop i bispedømmet Warmia og titulærbiskop av Areopolis. Biskop Joseph Ambrosius Geritz av Ermland bispeviet ham den 6. august 1853 i Pelplin. Før dette, under informasjonsprosessen før sin bispevielse, hadde han gått bort fra tesene han hadde tatt til orde for i 1817. I sitt andre skrift om samme spørsmål, utgitt i 1863, om spørsmålet om ekteskapets uoppløselighet var et dogme, bekreftet han det.
Anton Frenzel døde i Frombork den 3. april 1873.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Arctander
Arctander er en eller flere norsker slekter.
Navnet er laget av gresk arktos og andros, altså «nordmann».
Samkhya
Sāṃkhya, eller sāṅkhya, (sanskrit; devanageri: सांख्य, forenklet kinesisk: 数论, tradisjonell kinesisk: 數論, pinyin: Shùlùn) er et sanskritord som betyr «oppregningen». Sāṃkhya er navnet på en av de seks filosofiske skolene, eller de ortodokse skolene āstika, i det gamle India. Den er regnet som en av de eldste filosofiske systemene i India, og dens mytiske grunnlegger er Kapila.
Sanskrit-teksten Sāṁkhya kārikā fra ca 200 e.Kr. identifiserer (karika 70) Sāṁkhya som Tantra og dens filosofi gjenfinnes både i Tantraene som litteratur, såvel som tantrisk sādhāna. Det finnes ingen ren Sāṁkhya-skole i dagens hinduisme, men dens påvirkning kan bli sett i Yoga og Vedanta.
Sāṁkhya betrakter universet som en sammensetning av de to prinsippene puruṣa (bevissthet) og prakriti (fenomenes materielle verden). De utgjør erfareren og det erfarte, ikke ulikt res cogitans og res extensa hos den franske filosofen René Descartes (1596–1650). I vestlig dualisme går skillet vanligvis mellom sinnet og kroppen, men i Sāṁkhya eksisterer denne dualismen mellom bevisstheten og materien som sådan. Ifølge Sāṁkhya deler prakriti seg gjennom bifurkasjon opp i besjelede og ubesjelede eksistensplan, mens puruṣa skiller ut utallige jivas eller individuelle enheter av sjeler med bevissthet som inkarneres i sinn og kropp og befolker de besjelede eksistensplan.
Central European Tour Budapest GP
Central European Tour Budapest GP er et ungarsk endagsritt i landeveissykling. Rittet er av UCI klassifisert 1.2 og er en del av UCI Europe Tour.
Veien tilbake (1960)
Veien tilbake er en norsk dramafilm fra 1960 regissert av Eric Heed. Manuset ble skrevet av Eric Heed, Finn Aasen og H. Kreyberg-Solberg.
Handling
Den unge fiolinisten Øyvind Dahl er helt desperat etter alkohol. Han har gått fra kona og sin elleve årige sønn, Teddy. Dahl har slått seg sammen med forhutlede kunstnere og mistenkelige individer. Han skaffer penger til sin daglige brennevin gjennom å pantsette sine siste eiendeler, endog gifteringen, og gjennom å bomme penger. Helt tilfeldig dumper han borti et selskap hos en direktør Stavik, som også er svak for alkohol. Dahl lager skandale når han ødelegger husets fiolin og blir sparket ut. Han får bo hos en venn, maleren Gran, som også har kommet til veis ende grunnet alkohol. Teddy forstår av morens stille fortvilelse og all sladderen i gården de bor i, at faren har det vanskelig. Han rømmer derfor hjemmefra for å finne ham. Gutten traver gjennom mørke gater om kvelden, besøker tvilsomme restauranter og simple kneiper, uten å finne faren. Når han er nær ved å gi opp treffer gutten den godmodige vagabonden og uteliggeren Klaus, som hjelper ham, først motvillig, men siden - fordi han har blitt oppriktig glad i ham.
Den gamle mannen og den unge gutten vandrer gjennom Oslo. Til slutt finner de Dahl i maleren Grans ateliér, fullstendig oppløst i delirium. Dahl blir innlagt på én av Anonyme Alkoholikeres klinikker og vinner nøysommelig tilbake både krefter, livsmot og selvtillit.
Ba-Shu-kinesisk
Ba-Shu-kinesisk (Wade-Giles: Pa-Shu-kinesisk; ; sichuanesisk pinyin: Ba¹su²yu³; IPA: ), eller Gammelsichuanesisk (eller Gammelszechwanesisk; ), er et utdødd sinittisk språk benyttet i det som i dag er provinsen Sichuan og byprovinsen Chongqing i Kina.
Veien tilbake (1960)
Handling
Klaus bringer Teddy hjem til moren. Hun har vært helt fra seg av fortvilelse etter at han også ble borte.
Polyxene
Polyksene (gresk: Πολυξένη) er i henhold til gresk mytologi den yngste datteren til kong Priamos av Troja og hans dronning Hekabe. Hun er ikke nevnt i Homers epos Iliaden, men opptrer i tekstene til senere forfattere som fortsatte fortellingen om Trojakrigen, muligens for å utvide Homers strenge fortelling med et romantisk trekk. Detaljene i myten om ofringen av Polyksene varierer en god del i de ulike fortellingene.
Veien tilbake (1960)
Handling
Dahl er solist i Mendelssohns fiolinkonsert i Universitetets aula. Mens tilhørerne begeistret klapper etter konserten, går han ut i sideværelset hvor kona og Teddy lykkelig venter på ham. Dahl har besluttet å aldri drikke mer. Han har gått aktivt inn i arbeidet for AA (Anonyme Alkoholikere) og vil hjelpe andre som lider av samme sykdom. Til slutt ser vi Dahl ved sengen til ranglebroren, direktør Stavik, som har tilkalt ham, fordi han vil bli reddet fra alkoholens forbannelse mens det fremdeles er håp.
Polyxene
Trojakrigen
Polyksene er betraktet som en trojansk motpart til fortellingen om ofringen av Ifigeneia, datteren til Agamemnon og Klytaimnestra. Ifigeneia ble ofret av grekerne i begynnelsen av Trojakrigen, mens Polyksene ble ofret mot slutten av den, således symboliserte begge krigens begynnelse og slutt på likeledes vis.
Ba-Shu-kinesisk
Språkets navn er sammensatt av navnene til de to stedlige oldtidsstatene Ba og Shu.
Dette språket ble først omtalt under Handynastiets tid. Det representere en av de første utsplittingene fra gammelkinesisk eller tidlig mellomkinesisk. Dette språket døde ut på Mingdynastiets tid, da det ble fortrengt av sørvestmandarin som ble bragt med av innvandrere til Sichuan. De fonologiske aspekter av Ba-Shu-kinesisk er fremdeles i høy grad bevart i Minjiangdialekten av sichuanmandarin.
Polyxene
Trojakrigen
Et orakel hadde spådd at Troja ikke ville bli beseiret om Polyksenes bror Troilos ble tjue år. Under den trojanske krig ble Polyksene og Troilos overfalt i bakhold mens de forsøkte å skaffe vann fra en vannkilde. Troilos ble drept av den greske helten Akilles. Han ble deretter seksuelt interessert i den stille skarpsindighet til Polyksene.
Ofringen av Polyksene
Akilles, fortsatt ledende grunnet Patroklos, fant Polyksenes ord lindrende og ble senere bedt om å gå til Apollons tempel for å møte henne etter hennes ofringer. Akilles ga sin tillit til henne og fortalte henne om sin eneste sårbarhet, sin hæl. Senere i tempelet ble han overfalt i bakhold av Polyksenes brødre, Paris og Deifobos. De skjøt ham i nettopp hælen hvor han var utsatt, etter sigende ledet av Apollons hånd, og pilen var dyppet i gift.
Denne versjonen, gitt av Flavius Filostratos, hevdet at Polyksenes elsket Akilles, og etter mordet på Akilles, flyktet hun til grekerne, og deretter drepte seg på graven til sin elskede med et sverd. Imidlertid i henhold til Evripides i hans tragedier Trojanerinner, 415 f.Kr., og Hekabe, ca. 424 f.Kr., skjedde Polyksenes berømte død etter at Trojakrigen var over. Akilles' ånd hadde kommet tilbake og krevde at vinden som var nødvendig for å seile hjem til Hellas ville først komme etter at Polyksene ble ofret til gudene. Hun ble deretter ofret ved foten av Akilles' grav. Hekube, hennes mor, uttrykte fortvilelse over at enda en av hennes døtre var død.
Hyginus i Fabulæ formulerer tolkningen at Polyksene førte Akilles inn i et bakhold, etter å ha lurt ut av ham hemmeligheten om hans eneste sårbarhet. Deretter krevde Akilles fra graven at Polyksene ble ofret grekerne fordelte krigsbyttet. Hyginus kaller Polyksene «en del av byttet».
En enklere versjon er at Akilles i løpet av den ti år lange krigen fikk øye på den vakre Polyksene, og begjærte henne, men hun var utenfor hans rekkevidde innenfor Trojas forsvarsmurer. Ved hans død, krevde han at hun skulle bli ofret på hans grav slik at han ville møte henne i etterlivet.
I Seneca den yngres drama Troades jamret Helena over Polyksenes skjebne: