cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Avis
Pressestøtte
Den direkte pressestøtten gis til aviser etter gitte kriterier knyttet til papirforbruk og størrelse, men gis ikke lenger bare til nummer to-aviser, men også til små lokalaviser. I statsbudsjettet for 2007 var den foreslått satt til 308 millioner kroner.
Den indirekte pressestøtten er noe alle aviser nyter godt av og innebærer at aviser er fritatt for merverdiavgift. Dette er den i verdi største av støtteordningene og gir alle aviser inntekter til en verdi av over en milliard kroner årlig.
Dagens avisstruktur
Norske aviser har opplevd en kontinuerlig vekst etter andre verdenskrig fram til internettalderen. Økt sentralisering og informasjonsbehov har vært drivkreftene i det norske avisforbruket, som i dag er verdens største. Nye medier som radio, fjernsyn og videospilleren ble alle spådd å skulle sette en stopper for opplagsveksten, men bidro heller med det motsatte. Det nye mediet Internett ser imidlertid ut til å ha stanset opplagsveksten, i det minste midlertidig.
Det er flere andre utviklingstrekk blant de norske avisene. Det mest klare er konsernkonsentrasjonen. De fleste norske avisene eies i dag av tre aviskonsern. Schibsted er størst, men med bare to avistitler (VG og Aftenposten), men med en betydelig investering i andre medier, A-pressen er også størst, men da målt i antall titler og geografisk spredning, mens Orkla Media bygde seg særlig opp i Møre og Romsdal, Grenland og Østfold, samt Oslo-området.
Tradisjonelt ble mange aviser etablert av et avistrykkeri, slik at en skulle få arbeid til pressa. I dag er det svært uvanlig at en avis eier et eget trykkeri. Bare noen få gjør det, og der trykkes det som oftest mange aviser. Orkla Media og A-pressen er eksempler på konsern som har sentralisert sin trykkerivirksomhet på Østlandet til to steder, henholdsvis Stokke og Lillestrøm.
Avpolitiseringen av avisene kom som en følge av at stadig flere aviser ble alene på utgiverstedet. Dermed kom behovet for å slipe vekk de politiske kantene og inkludere alle avisleserne. Avpolitiseringen var med andre ord et konkurransefortrinn stadig flere aviser så seg tjent med for å øke sitt nedslagsfelt mest mulig.
Avisformatene har også endret seg. Tradisjonelt ble alle aviser utgitt i fullformat. Etter hvert økte etterspørselen etter mindre avisformat. Berlinerformatet, eller halv fullformat, slo aldri gjennom i Norge, men var i mange år Arbeiderbladets kjente mellomformat. «Tabloid» er et ord som oftest forbindes med en bestemt type avisinnhold, men er egentlig betegnelsen på et avisformat. Det var først og fremst VG som introduserte dette formatet til de brede leserkretser i Norge. Da avisen gikk over til tabloid i 1963 ble dette en umiddelbar suksess. I 1981 ble avisen landets største da den passerte Aftenposten i opplag. Dagbladet fulgte etter med formatendring, også det med en viss grad av suksess, men avisen kunne ikke måle seg med VGs. Etter at Adresseavisen, Bergens Tidende, Fædrelandsvennen og Stavanger Aftenblad la om til tabloidformat 16. september 2006 var Møre-Nytt den eneste dagsavisen i Norge som kom ut i fullformat. Høsten 2007 ble Møre-Nytt tvangsomlagt til tabloid, på grunn av avisens nye eier Edda Trykkeri (Sunnmørsposten). Dette markerte slutten for både fullformat og totalt «svart/hvitt» for dagsaviser i Norge.
Den 30. august 1987 utkom Morgenbladet som første norske dagsavis siden 1919 med en søndagsutgave. Mange aviser har siden utgitt søndagsaviser.
Avisproduksjon
Avisproduksjonen i Norge har endret seg de siste 10 årene. Avisproduksjonen samles i mediehus hvor det produseres journalistisk stoff til flere medier som tv, avis, radio osv.
Den enkelte avis har journalister og pressefotografer til å levere stoff som bedømmes av ansvarlig redaktør (eller sjefredaktør eller ansvarshavende redaktør) er den vanlige betegnelsen i Norge for den redaktør som har det øverste og endelige ansvar for det publiserte innhold i henhold til straffelovens § 269-270. Redaktøren er etter loven ansvarlig enten som forfatter eller ved å medvirke til å publisere andres eventuelle forbrytelser. Øvrige redaksjonelle medarbeidere har tilsvarende ansvar.
Ansvarlig redaktør kan velge å delegere ansvar til underordnede redaktører som har ansvar for ulike avdelinger i bedriften. I et nyhetsmedie kan dette være avdelinger for sport, politikk, innen- og utenriks, desk, foto, kultur o.l. Redaktøren(e) kan på selvstendig grunnlag endre alt innhold som blir produsert.
Definisjon av begrepet «avis»
Tidligere var det vanlig å definere en avis etter innhold, format og papirkvalitet. Innholdet bestod av allmenne dagsaktuelle nyheter og annonser, formatet var i hovedsak fullformat og papirkvaliteten heller dårlig.
I dag er dette vanskeligere, både fordi avisformatene har endret seg, men også fordi definisjonen av hva som er innhold endrer seg. I 2003 søkte Se og Hør om momsfritak da bladet økte utgivelsesfrekvensen fra én til to ganger ukentlig, og mente det kom inn under avisbegrepet. Aviser er fritatt for å kreve inn moms på salg av bladet, noe ukeblader ikke er. Fylkesskattekontoret i Oslo avviste dette. I vedtaket het det at alle aviser må «gjennom nyheter og kommentarer orientere allmennheten om begivenheter og aktuelle anliggender» og refererte også til UNESCOs avis-definisjon, som sier at avisen skal fungere som lesernes «primære ressurs for skrevne nyheter».
Institutt for Journalistikk definerer en avis som «publikasjoner som kommer ut minst én gang per uke, og som fyller de opprinnelige reglene for listeføring som avis, det vil si de skal «orientere allmennheten om begivenheter og aktuelle spørsmål», ta reell betaling for abonnement og løssalg og ha mindre enn 50 prosent annonser».
Antatt minkende bruk av ordet «avis»
I 2015 hevdet Sylfest Lomheim at ordet «avis» stadig sjeldnere er å se: «... etter to hundre år. No er det «papiravis» og «nettavis» som gjeld. Fordi det er behov for å skilja mellom to typar av aviser».
== Norske aviser med størst daglig opplagstall (2012) == (Endring i opplag fra 2010)
== Aviser med størst opplagstall 2005 == Se også Liste over aviser
Hole kirke
Hole kirke er sognekirke for Hole menighet i Ringerike prosti. Adkomst til kirkestedet går via Fv158.
Dateringen av Hole kirke er usikker. Den har vært tidfestet til 1150, til 1150–1200, eller 1200. Hole prestegård nevnes først i skriftlige kilder i 1330.
Historie
Hole kirke har hatt prest og eget kirkested siden middelalderen, men om sognet var selvstendig eller et annekssogn under Norderhov sogn er uklart. Det første vi hører om presteskap i Hole er i et diplom opprettet på gården Helgeland (gnr. 225/1 i Hole) datert 12. mai 1330, hvor «Sira Jon a Holom» nevnes som en to år tidligere avdød prest i Hole. I diplomet gis det også vitnesbyrd fra fire vitner, om hva som var vanlig praksis av vedlikehold på grensen mellom Helgeland og Hole prestegården for 40 og 60 år siden.
Dette fortsatte også etter reformasjonen, men kirken ble etter svartedauden (1349–1350) annekskirke til Norderhov kirke. I 1560 sa Hamar domkapitel at presten i Hole bare fikk noen av inntektene fra sognet, mens sognepresten i Norderhov fikk tienden for hele Ringerike. Stein kirke og Bønsnes kirke regnes da som annekser under Hole. Dette ble stadfestet av biskopen i Oslo i 1574. I Jens Nilssøns liste fra 1590-årene var Hole fortsatt oppført som annekskirke til Norderhov. Helt mot slutten av 1590-årene regner imidlertid både Jens Nilssøn og Povel Huitfeldt Lunder kirke i Soknedalen og Viker kirke i Vestre Ådal ble annekskirker under Hole, men litt senere regnes disse igjen inn under Norderhov. Hole prestegjeld gjenopprettes omkring 1600.
Etter Den store nordiske krigen (1700–1721) solgte kong Frederik IV mange av sine eiendommer. Hole kirke ble solgt til stiftsskriver og kammerråd Anthon Schøyendahl, som foresto kirkesalget for kongen i 1723, men han forsømte vedlikeholdet og allmuen klaget til kongen. Kirken ble snart for liten, og i 1736–1737 ble den fullstendig ombygd og utvidet. Så i 1754 kjøper foged Ivar Wiel kirken på vegne av allmuen i bygda.
Brann og gjenreisning
Kirken brant til grunnen etter et lynnedslag den 24. mai 1943. Bare middelalderskipets gjenværende steinmurer i sør, vest og nord sto tilbake etter brannen. Planer for gjenreisningen ble utarbeidet av arkitekt Finn Bryn og vedtatt ved kongelig resolusjon av 13. januar 1950. Byggearbeidene tok til året etter, og den 5. september 1954 ble nye Hole kirke innviet.
Interiør
Kirken har altertavle i rokokko-stil. Prekestolen ble gjort av den lokale snekkeren Kåre Sand i 1954, mens treskjærerarbeidene på den ble utført av Hans Bekkedahl fra Oslo. Den er rund og prydet med bølge- og dråpe-formet belistning. Øverst har den innskriften «Vær ordets gjører og ikke bare dets hører». Foten er rund og oppgangen har den samme bølge- og dråpe-formede utsmykningen. Fargen på prekestolen er rød bunn med forgylt belistning med staffering i blått. På foten er det et sort og grått sikksakk-mønster.
Benjamin Spilsbury
Benjamin Ward Spilsbury (født 1. august 1864, død 15. august 1938) er en tidligere engelsk landslagsspiller i fotball. Han debuterte på landslaget mot den 28. februar 1885. Spilsbury spilte 3 kamper for, og scoret 5 mål.
Hole kirke
Interiør
Orgelet er fra 1954 og ble bygget av J. H. Jørgensen. Det har 13 stemmer og to transmisjoner, frittstående spillepult, og ryggpositiv med 3 stemmer.
Benjamin Spilsbury
Hans store kamp for England kom i 1886 da han laget 4 av målene for England i 6-1 seieren over Irland.
Hole kirke
Kirkegården
Ved kirken står det bauta til minne om Det Lærdalske lette infanterikompani.
Kirkegården ved er utvidet flere ganger mot syd, og mot øst i søndre delen. I dag har den steinmur mot nord og vest, men den skal ha vært omgitt av mur tidligere.
Benjamin Spilsbury
Spilsbury var en allsidig idrettsutøver som var utdannet fra Repton School der han spilte fotball, cricket og drev med friidrett. Han ble skolemester 4 ganger i lengde, og i 1882 slo han skolerekorden.
Hole kirke
Kirkegården
Det eldste bevarte gravmælet der er en høy, smal, rød sandsteinsstøtte med innskriften ''«Herunder willer den sallige quinde Martha Olsdatter Lenne fød 1664 den 9 mai død den 29 marti 1745 og Støuen maa komme til iorden igien som det var før og aan maa komme til Gud igien som gav den prædikr. 12C.7V.»''
Ved kirken står det et eget gravkapell, som ble oppført på søndre delen av kirkegården i 1914. Det er oppført i mur og har inngang fra nord, rundbuede vinduer og sadeltak med liten takrytter over nordre gavl. Gravkapellet ble utvidet mot syd i 1965, med et kisterom og et redskapsrom. Orgelet i gravkapellet ble opprinnelig bygget for Hønefoss kirke av orgelbygger Anders Gulbrandsen Gomnæs 1862, som et mekanisk sløyfeladeorgel. Det ble først solgt videre til Metodistkirken i Hønefoss i 1889, men siden solgt videre i 1984 til Hole kirke og plassert i gravkapellet, der det fortsatt skal ha stått umontert i 1985. Siden har det blitt satt opp i gravkapellet av Ernst Junker. Det skal være i opprinnelig stand, bortsett fra at det trolig mangler 12 anhangspedaler.
Neruda (sommerfugl)
Neruda er en slekt av tropiske pasjonsblomstsommerfugler som hører til underfamilien Heliconiinae i den store familien flikvinger (Nymphalidae). De ble tidligere gjerne regnet som en egen familie, Heliconiidae.
Artene har larver på pasjonsblomster (slekten Passiflora, Passifloraceae).
Utseende
Middelsstore, slanke, smalvingede sommerfugler. Grunnfargen er svart. Forvingen har gule og/eller røde flekker, bakvingen strålelignende, røde eller blå striper.
Levevis
Alle har larver som lever på pasjonsblomstfamilien (Passifloraceae).
Utbredelse
Denne gruppen lever i den Neotropiske region (Sør- og Mellom-Amerika).
Systematisk inndeling
Artene ble tidligere regnet til den store slekten Heliconius.
Benjamin Spilsbury
Selv om han representerte Cambridge University som landslagsspiller, spilte han også kamper for Derby County i årene 1884 til 1889. I den sammenheng huskes han best for å ha scoret historiens første Derbymål i 1884. Totalt fikk han med seg 8 FA-cup kamper og 7 FA-cup mål for Derby. I tillegg har han spilt 1 ligakamp og scoret 1 ligamål.
Etter utdannelsen flyttet han til Canada der han jobbet som eiendomsmegler.
Romsåsveien (Oslo)
Romsåsveien (4–10; ingen oddetallsadresser) er en vei på Romsås i bydel Grorud i Oslo. Den går fra Bergensveien til Odvar Solbergs vei.
Navnet ble vedtatt i 1975.
481 Emita
481 Emita er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 12. februar 1902 av Luigi Carnera fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Bakgrunnen for navnet er ikke kjent.
Ole Erichsen
Ole Erichsen (født 28. oktober 1863 i Trondhjem, død 19. november 1949) var en norsk konditor, fabrikkeier og politiker (H). Han var stortingsrepresentant for Trondhjem og Levanger 1907–1909 og 1913–1915.
Han hadde eksamen fra kjemilinjen ved Trondhjems Tekniske Læreanstalt fra 1881, og gikk i lære som konditor i Trondhjem og Düsseldorf 1881–1886. I 1886 overtok han velrenommerte Erichsens konditori i Nordre gate og E. Erichsens Dampchokolade- & Sukkervarefabrik etter sin far, Ernst Erichsen (1820–1886), og drev familievirksomheten frem til overdragelsen til sønnen Odd Erichsen i 1920. Ole Erichsen bidro også til oppstarten av hermetikkfabrikken Trondhjem Preserving Co., Aktiebryggeriet i Trondhjem A/S og Nidar Chokoladefabrik A/S, og var styreformann i en rekke industrielle foretak.
Erichsen var medlem av Trondhjem bystyre 1897–1922, herav varaordfører 1911–1912, styremedlem i Den Norske Fællesforening for Haandværk og Industri fra 1898, medlem av Norsk Arbeidsgiverforenings arbeidsutvalg, formann i Trondhjems Håndverks- og Industriforening i 12 år, medlem av Norges Husflidsråd 1910–1925, formann i Norske Konditorers Landsforening fra 1917 og innvalgt på Stortinget fra kjøpstedene Trondhjem og Levangers 1. krets, Brattøra og Ila (Vår Frue kirkes menighet og Ilen menighet) 1907–1909 og 1913–1915.
Som frimurer var han provincialmester i Trondhjems Provincialloge 1934–1947.
Han var ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden fra 1947 og ridder av Dannebrogordenen, og ble tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull.
Sandra Bullock
Sandra Annette Bullock (født 26. juli 1964 i Arlington County i Virginia) er en amerikansk og tysk filmskuespiller. På den 82. Oscar-utdelingen i 2010 fikk hun en Oscar for beste kvinnelige hovedrolle for sin rolle i filmen The Blind Side, dagen etter at hun hadde mottatt Razzie-award for dårligste kvinnelige skuespiller for sin rolle i filmen All About Steve. Hun møtte opp på begge prisutdelingene personlig og var den første som vant både en Oscar og en Razzie samme år. Bullock vant også Golden Globe som beste kvinnelige skuespiller i film (drama) for innsatsen i The Blind Side.
Hennes første viktige filmrolle var i Demolition Man i 1993. Det ledet til hennes gjennombrudd i Speed det følgende året. Hun har en stjerne på Hollywood Walk of Fame.
Hun gikk på steinerskole og studerte drama ved East Carolina University. Hun hoppet av studiene for å arbeide som skuespiller i New York, men hadde problemer med å etablere seg i yrket. Hun flyttet til Los Angeles og fikk en rekke mindre roller i uavhengige filmer. Senere fikk hun hovedrollen i TV-versjonen av filmen Working Girl.
Privatliv
Bullock er datter av den tyskfødte operasangerinnen Helga Meyer og den amerikanske stemmelæreren John Bullock. Hun begynte å synge som barn i Tyskland, hvor hun også studerte ballett og hadde små roller i morens operaer. Hun vokste opp i Nürnberg der moren var operasanger. Bullock bodde i Tyskland til hun var 12 år gammel. Bullock har statsborgerskap i både Tyskland og USA, og snakker tysk flytende. Hun måtte si fra seg det tyske statsborgerskapet da hun fylte 18 år og søkte om å få det tilbake i 2009. Det oppgis at Bullock ble innvilget statsborgerskap i Tyskland.
Den 16. juli 2005 giftet hun seg med Jesse G. James, programleder for blant annet Discovery Channels Monster Garage. De ble skilt i 2010 etter en offentlig utroskapsskandale.
I 2011 var Bullock programleder for Golden Globe.
Beringøya
Beringøya er del av Kommandørøyene og er en klippeøy som tilhører Russland og ligger sør i Beringhavet, utenfor kysten av Kamtsjatka.
Øya er dolkeformet, opptil 40 kilometer bred og ca. 90 kilometer lang. Arealet er ca. 1660 kvadratkilometer. Den midtre delen av øya er fjellrik, med topper opptil 755 meter. En stor, og adskillige mindre innsjøer og mineralske kilder finnes på øya. En bosetning, Nikolskoye, med ca. 700 innbyggere finnes nordvest på øya. Befolkningen er omtrent likt fordelt mellom russere og aleuter. Temperaturen svinger mellom + 17° og – 17°.
Ingen trær vokser på Beringøya, som er rik på sel. Tidligere fantes mye pelsdyr, som fjellrev, havoter og stellersjøku. Pelsjegere tok hardt for seg av disse, og bestandene ble raskt redusert eller utryddet.
Øya ble oppdaget av Vitus Bering som døde der den 19. desember 1741.
Henrik Pontén
John Henrik Gustav Pontén (født 17. oktober 1965 i Kalmar, død 15. mai 2020 på Lidingö ) var en svensk jurist. Han arbeidet for organisasjonen Svenska Antipiratbyrån, der han var aktiv i samfunnsdebatten rundt piratkopiering og fildeling.
Pontén var til tider kontroversiell for sine harde metoder mot piratvirksomheten, deriblant for rollen i razziaen mot internettleverandøren Bahnhof. Dette førte til at Pontén jevnlig mottok anonyme trusler.
Henrik Pontén var i ungdomstiden på det svenske juniorlandslaget i fekting.
Lewis Binford
Lewis Roberts Binford (født 21. november 1931, død 11. april 2011) var en amerikansk arkeolog som var kjent som en av lederne av den prosessuelle bevegelsen innen arkeologisk teori på 1950- og 1960-tallet. Han fremsatte da en rekke teorier som dannet grunnlaget for prosessualismen. Både Binford og andre arkeologer mente at man i arkeologien i større grad burde anvende vitenskapelige metoder og den hypotetisk-deduktive metode. Binford la vekt på å generalisere og forsket på hvordan mennesker handler innenfor en økologisk nisje. Den prosessuelle bevegelsen kan sees som en reaksjon på den foregående kulturhistoriske arkeologien. I starten av karrieren samarbeidet Binford ofte med sin daværende hustru Sally Binford. Deres mest kjente samarbeid var den innflytelserike antologien New Perspectives In Archaeology fra 1968.
Trippelalliansen (1882)
Trippelalliansen av 1882 var en avtale mellom Tyskland, Østerrike-Ungarn og Italia som ble inngått 20. mai 1882. Alliansen gikk ut på å støtte hverandre militært i tilfelle et av landene ble angrepet av to eller flere større styrker. Tyskland og Italia inngikk i tillegg en avtale om å støtte hverandre i tilfelle de ble angrepet av Frankrike. Italia påpekte imidlertid at avtalen ikke ville gjelde for deres del hvis Storbritannia skulle angripe et av landene i alliansen. Da avtalen ble fornyet i juni 1902 sa Italia det samme om Frankrike, noe som i praksis betydde at deres del i alliansen ikke lenger hadde noen betydning.
Viktige hendelser
Første verdenskrig
Den glade enke i Trangvik
Den Glade enke i Trangvik er en norsk stumfilm fra 1927.
Regien og manus er ved Harry Ivarson. Han laget manus basert på stoff fra satiremagasinet Trangviksposten av Jacob Hilditch, men manuset var knapt ferdig før innspillingen begynte. Dette førte til gnisninger mellom Ivarson og produsenten Hugo Hermansen.
Laïcité
Laïcité (fransk, uttalt /la.i.si'te/, eller på tyrkisk: laiklik eller laisizm, italiensk: laicità eller laicismo) er et uttrykk som skal betegne den sekulære stat, det vil si der religionen ikke har institusjonell innflytelse i statsanliggender, og omvendt at staten ikke har slik innflytelse på religionens anliggender. Uttrykket antas ikke å ha noen nøyaktig nok motsvarighet på norsk eller engelsk. Det kommer fra gresk λαϊκός (lekmann) og går igjen på norsk som lek, lekmann, lekfolk.
Konseptet skiller seg noe fra det engelske laicity, som er en politisk teori som tar sikte på å skille politikk fra religion med det for øye å hegne om religionsfriheten, og også forskjellig fra secularism som ofte innebærer en fornektelse av at trosoverbevisninger gjennom vanlige politiske f.eks. demokratiske prosesser skal kunne innvirke på noen offentlige anliggender overhodet.
Konseptet laïcité ønsker å hegne om både tankefrihet og religionsfrihet. Det anses at fraværet av enhver form for statsreligion og følgelig et skille mellom stat og kirke/religionssamfunn er en forutsetning for slik tankefrihet. Laïcité er dermed distinkt fra antiklerikalismen, som aktivt bekjemper innflytelse fra religion og geistlighet. Laïcité oppstiller et skille mellom privatlivets sfære, som religionen hører hjemme i, og den offentlige sfære der hver person skal fremstå uten etniske, religiøse eller andre kjennemerker og kun som borgere med de samme rettigheter som andre borgere. Dette konsept innebærer at en regjering må avstå fra å innta standpunkter som angår religiøse standpunkter og utelukkende ta opp religiøse forhold til vurdering ut fra de praktiske almenpolitiske følger som det har for livet til statens innbyggere.
Kritikere av laïcité hevder at den i praksis er et skalkeskjul for antiklerikalisme, og at den i stedet for å fremme tanke- og religionsfrihet tvert i mot kan hindre den troende i å utøve sin religion. En motsatt kritikk går på at samfunn som er historisk gjennomsyret av en dominerende religion de facto fremmer den dominerende tradisjon. Slik legger man for eksempel i Frankrike skoleferier slik at de passer med kirkeåret. De franske myndigheter innvender at man har lovfestet andre retten å få fri på sine viktigere religiøse festdager, og har pålagt skolenes fellesbespisning om å ta hensyn til elevenes religiøse bakgrunn ved sammensetningen av menyene.
Blant de land som i noen grad legger den franske laïcité til grunn for sin sekulære statsskikk kan fremheves Albania, Mexico og Tyrkia.
3. divisjon i ishockey-VM 2010 for menn
Ishockey VM-2010 (divisjon III) var en turnering under Ishockey-VM som ble avholdt av IIHF mellom den 13. og den 18. april 2010. Deltakerne ble delt i 2 grupper. Gruppe A ble spilt i Kockelscheuer i Luxembourg og gruppe B ble spilt i Jerevan i Armenia. Gruppe A skulle vært avholdt i Aten i Hellas, men ble flyttet til Kockelscheuer i Luxembourg etter at det greske ishockeyforbundet informerte om at de hadde problemer med å finansiere turneringen.
Sluttspill Gruppe B
Lag 1 og 2 møttes i kamp for spille om gullmedalje og opprykk, mens lag 3 og 4 møttes for å spille om bronsemedalje
Nord-Korea vant gull-kampen med 5-2 over Armenia, mens Syd-Afrika vant bronsen med 8-3 over Mongolia.
Aremenia ble senere diskvalifisert fordi de benyttet flere ulovlige spillere, feil informasjon om spillere og spillerere med dobbelt (USA-Armenia) statsborgerskap. Alle kampene som Armenia deltok i ble dermed annullert og følgende rekkefølge i divisjon III, gruppe B:
Rosenbergveien (Oslo)
Rosenbergveien (3–29D; ingen partallsadresser) er en vei på Grorud (bydel Grorud) i Oslo. Den går som blindvei vestover og sørover fra Bergensveien ved Grorud senter.
Navnet ble vedtatt i 1977.
Midgard (Tolkien)
Midgard (engelsk: Middle-earth) er i J.R.R. Tolkiens univers et kontinent på Arda, hvor mange av Tolkiens historier finner sted. Selve ordet midgard er en språklig oversettelse fra det gammelengelske ordet middangeard, som refererer til denne verdenen – menneskenes land. Tolkien oversatte «Midgard» som Endor (eller noen ganger Endóre) og Ennor på de alviske språkene Quenya og Sindarin. Mytologisk sett var den nordlige delen av Endor Euroasia (det ene, samlede kontinentet for flere millioner år siden).
Navnet
Midgard ble ikke oppfunnet av Tolkien, da ordet allerede eksisterte i gammelengelsk som middangeard. Det er engelsk for hva grekerne kalte οικουμένη (oikoumenē). Også ordet «Mediterranean» kommer fra to latinske ord, medi som betyr «midt» og terra som betyr «jord».
Man trodde i oldtidens germanske og norrøne mytologi at universet besto av ni fysiske verdener som var koblet sammen. Menneskenes verden, Midgard, lå i sentrum i dette universet, og var skilt fra alvenes og gudenes land av en stor sjø. De dødes land lå under Midgard. En regnbuebru, Bivrost, gikk fra Midgard til Asgard, og krysset dermed sjøen. En annen sjø lå rundt de syv andre verdener (Vanaheim, Asgard, Alfheim, SvartAlfheim, Muspellheim, Nidavellir og Jotunheim).
Selve verdenen
Tolkien mente at Midgards geografi skulle likne på vår egen jords geografi. Ut ifra denne ideen mener noen at Tolkien prøvde å kopiere vår egen jord, med alle de samme klimatologiske, botaniske og zoologiske likhetene. Hobbitenes land Hobsyssel burde da ha ligget i Englands temperte klima, Gondor rundt Italia og Hellas, Mordor i Tyrkia og Midtøsten. Syd-Gondor og Harad blir da plassert i Nord-Afrikas ørkener, Rhovanion i Tysklands skoger og Russlands sydlige stepper, og isbukta Forochel i Norges fjorder.
Hobbiten og Ringenes Herre blir presentert av Tolkien som en historie fra Vestmarks Røde Bok, som ble skrevet av Bilbo Lommelun og Frodo Lommelun pluss noen andre hobbiter og rettet på av gondorske professorer. I likhet med Shakespeares Kong Lear, tidsplasseres fortellingene i en historisk periode som ikke kunne ha eksistert. Datoer for årets lengde og månefasene, sammen med beskrivelsene og konstellasjonene gjør den verdenen til Jorden – ikke mer enn for flere tusen år siden. Flere år etter publiseringen gikk Tolkien ut i et brev og skrev at handlingen i bøkene fant sted for 6000 år siden.
Det er verdt å merke seg Silmarillion, som forteller en Bibel-liknende skapelseshistorie og har en beskrivelse av kosmos, inkludert Midgard. Trenger man informasjon om Valinor eller Númenor, bør man lese Silmarillion da dette er hovedkilden for all informasjon om Tolkiens Midgard.
Kosmologi
Den eneste guddommen i Tolkiens univers blir kalt Eru Ilúvatar. I begynnelsen skapte Ilúvatar ånder som ble kalt ainuer, og han lærte dem å spille musikk. Etter at ainuene hadde blitt dyktige musikere, bød Ilúvatar dem til å lage musikk basert på en av hans egne tanker. Den mektigste ainuen, Melkor (som senere ble kalt Morgoth) – Tolkiens tolkning av Satan i hans univers – fordømte tanken. Som følge av dette introduserte Ilúvatar nye tanker, og ut ifra disse sangene ble såkornene for mye av Midgards historie lagt.
Plutselig stoppet Ilúvatar musikken, og han avslørte musikkens mening for ainuene gjennom en visjon. Rørt av visjonen følte mange av ainuene en trang til å utforske dens egenskaper, og derfor skapte Ilúvatar Eä, selve universet (Tomrommet). Da ainuene entret Eä, fant de ut at universet var formløst, fordi de hadde gått inn i tidenes begynnelse. Ainuene tok på seg store jobber, og formet Universet etter sine egne tanker. Slik skapte ainuene Arda, stedet der Ilúvatars barn skulle leve, alvene og menneskene. Femten av de mektigste ainuene ble kalt valaer og Melkor var den mektigste av dem alle, men Manwë var deres leder. Valaene slo seg ned i Arda for å bevokte det og forberede oppvåknelsen til Ilúvatars barn.
Arda begynte som en enkel, flat verden, der valaene skapte lys gjennom to enorme lamper. Melkor ødela lampene og brakte mørket til verden. Valaene trakk seg da tilbake til Ardas vestlige regioner, der de skapte de to Trærne slik at de kunne skape lys til deres nye hjemland. Etter mange år kastet valaene Melkor i fengsel for å straffe og rehabilitere ham – og for å beskytte Barna. Men når Melkor ble befridd, forgiftet han de to Trærne. Valaene tok da de to siste, friske fruktene fra Trærne og brukte dem til å skape Månen og Sola, som ble en del av Arda men samtidig var separert fra Ambar (jorda).
Før slutten av andre tideverv, da Númenors innbyggere gjorde opprør mot valaene, grep Ilúvatar direkte inn og tilintetgjorde Númenor og separerte Valinor fra resten av Arda. Han skapte da nye land og gjorde verden rund. Bare Endor var igjen i den gamle verden, og Endor ble nå Euroasia.
Geografi
Tolkien fullførte aldri geografien for hele Midgard som var forbundet med Hobbiten og Ringenes Herre. I Skapelsen av Midgard, volum IV i Midgards Historie, publiserte Christopher Tolkien flere kart, både av den originale, flate jorda og av den runde verden.
Kart som ble laget av Christopher Tolkien og/eller J.R.R. Tolkien for den verdenen der Hobbiten og Ringenes Herre utspilte seg, ble publisert som illustrasjoner i Hobbiten, Ringenes Herre og Silmarillion. Tidlige utgaver av kartene som var i Silmarillion og Ringenes Herre, var inkludert i flere volum inkludert det første Silmarillion-kartet i "Skapelsen av Midgard", Det første Ringenes Herre-kartet i "Jarnagards forræderi", Det andre kartet (vest) og det andre kartet (øst) i ringkrigen og Det andre kartet over Midgard vest for de blå fjellene (også kjent som Det andre Silmarillion-kartet" i juvelenes krig (krigene som raste mellom Morgoth og alvene i forbindelse med de tre silmarillene)).
De mange konfliktene med Melkor resulterte i at landets former ble ødelagt. Opprinnelig var det en liten innsjø med vann i midten, der øya Almaren var – valaenes øy. Da Melkor ødela valaenes lamper, som gav dem lys til verden, ble det skapt to svære sjøer, men Almaren og dets innsjø ble tilintetgjort. Den nordlige sjøen ble Helcarsjøen. Landende vest for blåfjellene ble Beleriand (som betyr Valaenes land). Melkor reiste Tåkefjellene for å hindre valaen Oromës fremgang da han jaktet etter Melkors skapninger i løpet av mørkeperioden før alvenes oppvåkning.
De voldelige handlingene i løpet av vredens krig mellom Valaenes hær og Melkors hær på slutten av første tideverv utløste destruksjonen av Beleriand. Det er også mulig at i løpet av denne tiden ble Helcarsjøen tømt.
Denne verdenen ble identifisert av Tolkien som Ambar i flere skriv, men også som Imbar i senere Ringenes Herre-skriv. Ambar skal ha vært en flat verden fra destruksjonen av valaenes lys til Númenors fall – dets landmasse ble arrangert på én side av verden. Tolkiens sketsjer viser en disk-liknende ansikt som ser opp på stjernene. Et vestlig kontinent, Aman, var valaenes og eldaenes hjem. Landene i midten, Endor, var kalt «Midgard» i de fleste av Tolkiens historier.
Kondrovo
Kondrovo (russisk: Кондрово) er en by i Kaluga oblast i Russland. Den ligger ved elva Sjanja, en sideelv til Ugra (i Okas nedbørfelt, rundt 40 km nordvest for Kaluga. Innbyggertall: 16 900 (2005 est.), 17 177 (folketelling 2002).
Midgard (Tolkien)
Geografi
Glithui er en elv i Midgard. Denne elva lå i Beleriand, og var en nordre sideelv til Taeglin.
Kondrovo
Historie
Kondrovo nevnes første gang i 1613. I 1790 ble det bygget en papirfabrikk i landsbyen, og på slutten av 1800-tallet var den berømt for sitt papir av høy kvalitet. Den fikk innvilget bystatus i 1938.
Midgard (Tolkien)
Folkeslag i Midgard
Midgard er hjemmet til flere intelligente arter:
Kondrovo
Økonomi og næringsliv
Byens hovedvirksomhet er fortsatt papirfabrikken KBK – Kodrovskaja Bumazjnaja Kompanija (russisk: Кодровская бумажная компания – КБК), som i dag fremstiller pergament, notatbøker, toalettpapir og hygieneartikler for kvinner.
Midgard (Tolkien)
Språk i Midgard
Tolkien oppfant to alviske språk som senere ble kjent som quenya, brukt av vanyaene, noldoene og noen telerialver – og sindarin som ble brukt av alvene som bosatte seg i Beleriand.
Andre språk i Midgard:
Midgards historie
Midgards historie er delt i tre tidsperioder, kjent som Lampenes år, Trærnes år og Solens år.
Lampenes år begynte kort etter at valaene fullførte deres oppgaver med å skape Arda. Valaene lagde to lamper for å lyse opp verden. Aulë smidde to store tårn, en i det nordligste nord og en i det dypeste sør. Valaene bodde i midten, på Almaren-øya. Melkors destruksjon av de to lampene markerte slutten på Lampenes år.
Da skapte Yavanna de to trærne som fikk navnene Telperion og Laurelin i Amans land. Trærne opplyste Aman, og lot resten av Arda være mørkt – det var kun opplyst av stjernene. I begynnelsen av det første tidevervet våknet alvene ved innsjøen Cuiviénen i det østlige Endor, og ble kort tid etter oppsøkt av valaene. Mange av alvene ble bedt om å reise mot vest, mot Aman. Ikke alle fullførte reisen. Valaene hadde fengslet Melkor, men han slapp ut etterhvert. Han ble erkerival med de alviske prinsene Fëanor og Fingolfin. Han drepte da deres far, kong Finwë, og stjal de tre Silmarillene – tre edelsteiner som var smid av Fëanor som inneholdt de to trærnes lys – og ødela Telperion og Laurelin.
Fëanor forlot Aman med folket sitt, noldoene, og jaktet på Melkor helt til Beleriand, der han forbannet ham med navnet Morgoth Bauglir. Fëanor ledet den første av to grupper noldoer. Den større gruppa ble ledet av Fingolfin, og noldoene stoppet ved telerialvenes havneby Alqualondë. Telerialvene ville ikke gi noldoene skip til å dra til Midgard med. Dette førte til at Fëanor og mange av hans tilhengere angrep teleriene og stjal deres skip. Hans hær seilte over med de stjålne skipene gjennom Helcaraxë, og lot Fingolfins gruppe være igjen. Fëanor ble drept, men de fleste av hans sønner overlevde, og grunnla kongedømmer – det samme gjorde Fingolfin og hans etterkommere.
Solens år begynte da valaene skapte sola og lot den skinne over verden, Imbar. Etter flere store slag mot Morgoth, var det en lang fredsperiode som varte i 400 år. I løpet av denne perioden fant menneskene veien inn til Beleriand via Blåfjellene. Da Morgoth brøt beleiringen av Angband, falt de alviske kongedømmene en etter en, selv også Gondolins gjemte by. Den eneste seieren som tilfalt alvene og menneskene kom da Beren og Lúthien, datter av Thingol og Melian, fikk tak i en silmarill fra Morgoths jernkrone. Beren og Lúthien døde ikke lenge etter, og fikk livet tilbake i gave av valaene på én betingelse: Lúthien måtte bli udødelig og Beren skulle aldri vise seg blant menneskene lenger.
Thingol kranglet med dvergene av Nogrod, og de drepte ham og stjal silmarillen. Med entenes hjelp, overvant Beren dvergene og fikk tilbake silmarillen, som han gav tilbake til Lúthien. Ikke lenge etter døde begge to igjen, og silmarillen ble gitt til deres sønn, Dior Halvalv, som hadde gjenopprettet Doriaths kongedømme. Fëanorsønnene ødela Doriath og drepte Dior, men Diors unge datter, Elwing, rømte med juvelen. Tre sønner av Fëanor – Celegorm, Curufin og Caranthir – døde mens de prøvde å ta tilbake juvelen.
Mot slutten av tidsvervet, var det eneste som gjensto av de frie alvene og menneskene en landsby ved munnen av Sirion-elva. Blant dem var Ëarendil, som giftet seg med Elwing. Men, Fëanorsønnene krevde igjen at silmarillen skulle returneres til dem. Etter at deres krav ble avslått, bestemte de seg for å ta steinen med makt. Ëarendil og Elwing tok silmarillen over den store sjøen for å be valaene om unnskyldning og hjelp. Valaene svarte med vredens krig, og Morgoth ble tatt til fange og kastet ut av verdens grenser, ut i Tomrommet.
Silmarillenes tilbakekomst forårsaket grusomme ødeleggelser, da Beleriand ble ødelagt under vredens krig og begynte å synke ned i sjøen. Fëanors gjenværende sønner, Maedhros og Maglor ble beordret til å returnere til Valinor. De prøvde å stjele silmarillene fra de seirende valaene, men silmarillenes kraft var for sterk for dem. Begge brødrene møtte deres skjebne, og den ene falt ned i flammene mens den andre kastet juvelen i sjøen.
Slik begynte andre tideverv. Edain fikk Númenors øy i vest som deres hjem, mens mange alver ble tatt i mot i vest. Númenoranerne ble store sjøfarere, men ble også veldig misunnelige på alvene da de var udødelige. Men etter noen få århundrer kom Sauron, Morgoths nestkommanderende. Han begynte å organisere onde skapninger i de østlige landene, og fikk alviske smeder til å smi Maktens Ringer, og smidde i all hemmelighet sin egen Ring, Den ene ringen for å ta kontroll over de andre ringene. Alvene ble obs på Saurons plan så snart som da han tok på seg ringen. De tok da av seg sine egne ringer før Sauron kunne mestre deres egne viljer.
Den siste númenoranske kongen Ar-Pharazôn påførte Sauron stor skade og tok ham til Númenor som krigsgissel. Men med den ene Ringens hjelp, fordervet Sauron kongens sinn og fikk ham til å invadere Aman. Elendil og Isildur flyktet fra Aman. Da kongens hærer gikk i land på Aman, tilkalte valaene på Ilúvatar, og han grep direkte inn. Verden ble forandret, og Aman ble fjernet fra Imbar. Fra da av kunne menneskene ikke lenger finne Aman, men alvene kunne det om de brukte spesielle skip som førte dem fra Midgards sjøer til Amans sjøer.
Númenor var blitt utslettet, og med byen ble også Saurons kropp ødelagt. Hans ånd overlevde, og dro tilbake til Midgard. Elendil og hans sønner rømte til Endor og grunnla kongedømmene Gondor og Arnor. Sauron oppnådde snart sin fulle makt igjen, men alvene allierte seg med menneskene og dannet Det siste forbund og knuste ham i slaget ved Dommedagsberget. Den Ene Ringen ble tatt fra Sauron av Isildur, men ble ikke utslettet.
Tredje tideverv så at Gondor og Arnor vokste seg større og mektigere. På denne tiden hadde Sauron fått igjen mye av sin tidligere makt, og søkte etter Ringen. Han oppdaget at den var i en hobbits varetekt, og sendte ut sine tjenere, de ni ringskrømtene, for å få den tilbake. Ringbæreren, Frodo Lommelun, reiste til Kløvendal der det ble bestemt at Ringen måtte destrueres på den eneste mulige måten: kaste den ned i Orodruins flammer. Frodo dro ut fra Kløvendal med åtte følgesvenner – Ringens Brorskap. I det siste øyeblikket feilet Frodo, men med hjelp fra krypet Gollum ble ringen utslettet. Frodo og hans gode venn Samvis Gamgod ble hyllet som helter, og Sauron var overvunnet for evig og hans ånd forsvant.Gondor var i denne perioden regjert av Echtelion, etterfulgt av Egalmoth som i sin tid fulgtes av sønnen Beren.
Slutten av det tredje tideverv markerte slutten på alvenes herredømme og begynnelsen på menneskenes herredømme. Da fjerde tideverv begynte, forlot mange alver Midgard – for å dra til Valinor. De som ble igjen, ville dø sakte bort. Dvergene returnerte til Moria og gjenopprettet dvergeriket sitt der. Det var fred mellom Gondor og landene i sør. Fortellingene om hendelsene i første tideverv ble legender og sannheten bak dem glemt.
Tolkiens verk
Tolkien døde i 1973. Alt videre arbeid ble redigert av Christopher Tolkien, hans sønn. Kun Silmarillion portretterer seg selv som et fullført verk; de andre er samlinger av notater og forkastede versjoner.
Olaf Olsvik
Olaf Olsvik (født 4. april 1955) er en norsk foredragsholder og tidligere forretningsmann. Olsvik begynte sin karriere som forretningsmann innenfor tekstilbransjen. Han er senere blitt kjent som gründer av Mestringshusene, og for sin selvbiografi Rus og Rolex (2009).
Sør-Varanger
Sør-Varanger (tidligere Sydvaranger; skoltesamisk: Saujj-Va'rjjel; nordsamisk: Mátta-Várjjat; kvensk: Etelä-Varenki; finsk: Etelä-Varanki) er en norsk kommune i Finnmark. Kommunen har per 1. januar 2019 10 156 innbyggere og et areal på omkring 3 967 km². Kommunen er geografisk beliggende i det sørøstre hjørnet av fylket, og grenser til Finland og Russland: Finland i vest (Enare kommune og på ett punkt Utsjok kommune) og Russland i sørøst (kommunene Petsjenga, Zapoljarnyj og Nikel i Petsjenga rajon i Murmansk oblast). I Norge grenser Sør-Varanger til Nesseby i nordvest, og i sjøen til Vadsø og Vardø i nord.
Kommunen består av Kirkenes, Hesseng, Sandnes, Bjørnevatn, Jarfjord, Svanvik, Skogfoss, Vaggatem, Neiden, Bugøyfjord og Bugøynes.
Olaf Olsvik
Karriere og rusmiddelavhengighet
Rusmiddelbruket derimot fortsatte og eskalere, og forretningene hans gikk stadig verre. Olsvik kombinerte i 15 år rollen som leder i en millionbedrift med et eskalerende rusmiddelbruk. Han brukte til slutt 100,000 norske kroner i måneden på illegale rusmidler og gikk personlig konkurs. Han svindlet da blant andre venner og familie for å finansiere sitt bruk av kokain og diverse piller.
Liste over Koreas monarker
Liste over Koreas monarker er en liste over monarker i alle de ulike kongedømmene på Koreahalvøya fram til og med avviklingen av Keiserdømmet Korea i 1910.
Sør-Varanger
Tettsteder i Sør-Varanger kommune er Kirkenes innbyggere, Bjørnevatn  innbyggere, Hesseng  innbyggere og Skytterhusfjellet  innbyggere per
Funksjonalisme (filosofi)
Funksjonalisme (latin fungi, utføre, fullføre) som filosofisk begrep er knyttet til Hilary Putnams bevissthetsfilosofiske teori om nervesystemets funksjoner i forhold til bevissthetstilstander. Disse er å forstå som dataprogrammer. En bevissthetstilstand er derfor ikke identisk med noen hjernetilstand, men med en del av det «programmet» hjerneaktiviteten setter oss i stand til å utføre.
Sør-Varanger
Næringsliv
Kommunesenteret ligger i Kirkenes, som har omkring 3 500 innbyggere.
Funksjonalisme (filosofi)
Funktionalismi (filosofia)
Henrik Ingebrigtsen
Henrik Børkja Ingebrigtsen (født 24. februar 1991 i Sandnes) er en norsk friidrettsutøver som løper for klubben Sandnes Idrettslag. Ingebrigtsen har gjennom hele 2010-tallet vært av Europas beste på mellomdistanseløp. Fra europamesterskap på 1500 meter har han gull (Helsingfors 2012), sølv (Zürich 2014) og bronse (Amsterdam 2016), samt sølv på 5000 meter (Berlin 2018). I EM innendørs har han sølv (Beograd 2017) og bronse (Praha 2015) på 3000 meter. Han har vunnet hele ni norgesmesterskap på ulike distanser (ett på 800 meter, tre på 1500 meter, to på 5000 meter, to i terrengløp og ett på stafett) og representerte Norge i OL i London 2012 (femte plass på 1500 meter) og i Rio 2016 (semifinale 1500 meter).
Familie
Henrik Ingebrigtsen er storebror til to år yngre Filip Ingebrigtsen og ni år yngre Jakob Ingebrigtsen. Brødrene ble trent av sin far Gjert Ingebrigtsen inntil mars 2022. Familien omtales gjerne som «Team Ingebrigtsen». Trenings- og familiehverdagen har blitt dokumentert gjennom flere sesonger av NRKs TV-serie Team Ingebrigtsen.
Før 2012
Ingebrigtsen hadde noen gode resultater, deriblant en forbedring av den norske U20-rekorden på 1,500 meter med fem sekunder til 3.38,61. Han ble nummer 13 på 1,500 meter i EM i Barcelona. 2011-sesongen var preget av skader, og han fikk ikke resultater som forventet.
2012
2012 ble Ingebrigtsens gjennombruddsår som senior internasjonalt. I april 2012 slettet han Lars Martin Kaupangs 36 år gamle norgesrekord på 1,500 meter. Senere i sesongen, 14. juli, slettet han også Knut Kvalheims 38 år gamle norske rekord på en engelsk mil (1609 m), da han løp på 3.54,28 i et løp i Crystal Palace National Sports Centre i London.
1. juli 2012 tok han gull på NaN i EM i Helsingfors, der han løp på tiden 3.46,20 i et generelt langsomt løp. I Sommer-OL 2012 i London spurtet han inn til femteplass hvor han satte ny norsk rekord på tiden 3.35,43 i finalen på NaN. I løpet hadde han startet spurten sin noe sent og kunne ha greid en bedre plassering da han var kun tre tideler fra medalje. Løpet og hans opptreden i OL førte også til positiv oppmerksomhet om hans personlighet.
2013
Hans første 1,500 meter dette året løp han 28. april, i stevnet Payton Jordan Invitational i Palo Alto i California. Der løp han på 3.39,07, og kom inn på tredjeplass. I Diamond League-stevnet Prefontaine Classic 1. juni kom Ingebrigtsen på andreplass på en engelsk mil, med tiden 3.55,50, kun slått av James Kiplagat Magut.
2014
Sesongåpningen i 2014 fant sted 5. mai, i Payton Jordan Invitational på Stanford University i USA. Han løp NaN på 3.38,53, og kom på andreplass bak Riley Masters. I Diamond League-stevnet i Eugene 31. mai løp han en engelsk mil på 3.53,62, og satte med det ny norsk rekord, og 13.-plass i dette løpet. Denne rekorden forbedret han til 3.50,72 i Bislett Games 11. juni, og han kom på fjerdeplass i dette stevnet. I Diamond League-stevnet i Lausanne 3. juli løp han inn til ny norsk rekord på 1,500 meter med tiden 3.33,68. Han senket den norske rekorden ytterligere, til 3.31,46, i Diamond League-stevnet i Monaco 18. juli.
I EM i friidrett 2014 i Zürich løp han inn til andreplass, bak franske Mahiedine Mekhissi-Benabbad. Ingebrigtsen vant sin semifinale, med tiden 3.39,32, og i finalen løp han på 3.46,10.
2015
Sesongens første internasjonale konkurranse var i EM i friidrett innendørs 2015 i Praha 6. mars, der han i forsøket på 3,000 m satte ny personlig rekord innendørs med tiden 7.47,83. I finalen løp han inn til tredjeplass på 3000 meter, med ny norsk rekord på tiden 7.45,54. Han satte også norsk rekord i finalen på 1500 meter, med tiden 3.39,70, men dette holdt bare til sjetteplass, cirka to sekunder bak Jakub Holuša. Han stod over Lag-EM i friidrett 2015 på grunn av en betennelse i tåa.
Ingebrigtsen ble norgesmester på 5000 meter i NM i friidrett 2015 i Haugesund. I VM i friidrett 2015 i Beijing deltok han på 1500 meter. Han løp på 3.43,97 i innledningsheatet, og fikk 31. beste tid, og ble dermed ikke kvalifisert til semifinalen. Den 13. september deltok han i gateløpet 5th Avenue Mile i New York, og kom der på andreplass bak Nick Willis og Chris O'Hare. I oktober vant han også NM i terrengløp 2015.
2016
I NM i friidrett innendørs 2016 vant han 1500 meter med ny norsk rekord på 3:42,31. Han fikk også sølv på 800 meter, med samme tid som vinneren Emil Oustad.
Han fikk sølv på 1500 meter i NM i friidrett 2016, der han ble forbiløpt av Snorre Holtan Løken på oppløpssiden. Jakob Ingebrigtsen tok her bronsen. I EM i friidrett 2016 i august løp han inn til bronse på 1500 meter, med tiden 3.47,18. Han deltok også på 5000 meter, der han endte på fjerdeplass, ett hundredel unna bronse-, sølv-, og gullmedaljen(e).
I Sommer-OL 2016 deltok han på 1500 meter, og løp inn til ellevteplass i sitt semifinaleheat, og gikk dermed ikke til finalen. Han slet med en skade i hamstringen (muskelen på baksiden av låret) og en tå, som gjorde at han ikke kunne løpe maksimalt i OL. Tåen ble operert etter 2016-sesongen.
2017
Henrik Ingebrigtsen tok sølv på 3000 meter i EM i friidrett innendørs 2017, bak Adel Mechaal fra Spania.
Liste over Koreas monarker
Gojoseon - Songhwagang
Uhyeonwang(右賢王) Godeung(高登)'s grandsønn Saekbulu ble den 22. dangun etter et statskupp
Gojoseon - Jangdanggyeong
Noter: Om Gija Joseon og Wiman Joseon faktisk eksisterte hersker det uenighet om.
Buyeo (ca. 239 f. Kr. - 494)
Buyeo (Fuyu på kinesisk), et koreansk kongedømme i det som utgjør det nordøstre Kina, krevde tronen til Gojoseon, og herskerne fortsatte å bruke tittelen «Dangun». Noen kilder viser til Bukbuyeo (Nord-Buyeo) og Dongbuyeo (Øst-Buyeo). De ble senere innlemmet i Goguryeo.
Østre Buyeo
(ca. 86 f. Kr. –22 ) Dongbuyeo-minarkene lot seg underkaste Bukbuyeo i 86 f. Kr. og benyttet deretter tittelen Wang («kong»).
Galsa Buyeo
Goguryeo (37 f. Kr. – 668)
Goguryeo var ett av Koreas tre kongedømmer. Goguryeo-kongene kan ha benyttet titler som Taewang (太王, «største konge»).