cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gungunum
Konsolidering, siste år og død
Årsnavnene i perioden som fulgte seieren over Malgium vitner om en konsolidering Larsas defensive forsvarsverker. Gungunum bygde først en ny byport i Ur i sitt 20. år, før han året etter ferdigstilte Larsas egen massive bymur, en begivenhet han markerte med den ovennevnte kongeinnskripsjonen hvor han for første gang kalte seg «konge av Sumer og Akkad». Årsnavnene for hans 22. og 23. regjeringsår nevner i tillegg utbyggingen av den befestede lokaliteten Dunnum og ferdigstillelsen av «den store muren» ved Ka-Geštin-ana, som kanskje lå i nærheten av Nippur.
Forøvrig ser det også ut som om Gungunum lyktes i å gjenerobre Kisurra på denne tiden, for han er på nytt attestert i denne byen gjennom årsnavnet for nettopp sitt 23. regjeringsår. Man vet ikke hvor lenge Kisurra forble under Larsas styre denne gangen, men man har i alle fall funnet dokumenter med uidentifiserte årsnavn som refererer til Gungunums død, noe som tyder på at han forble et referansepunkt for den lokale byadministrasjonen frem til slutten av sitt styre, enten denne lå direkte under Larsa eller allerede hadde blitt overtatt av det lokalt kongedynastiet som etablerte seg på denne tiden.
Gungunums fem siste regjeringsår ser ut til å ha utgjort en rolig periode, ettersom alle årsnavnene omhandler kultiske anliggender eller irrigasjonsarbeid. Den aldrende kongen skal ha bygget et tempel for gudinnen Ninisinna i Larsa og fått laget en sølvstatue for Nannas tempel i Ur, i tillegg til å ha sørget for utgravningen av Ba-ú-hé-gál-kanalen ved Girsu. Dermed ser Gungunum ut til å ha avsluttet sin karriere på fredelig vis etter å forvandlet Larsa fra å være en stat av beskjeden betydning til bli en regional stormakt som hadde brutt Isins hegemoni en gang for alle. Da den gamle kongen til slutt avgikk ved døden ser han imidlertid ikke ut til å ha hatt egne sønner til å følge seg på tronen, og kildene nevner heller ikke noe annet slektsforhold mellom Gungunum og hans etterfølger Abi-sare. Alt tyder likevel på at Abi-sare var Gungunums legitime etterfølger, ettersom maktskiftet ser ut til å ha skjedd i ordnede former der det gamle administrasjonssystemet med de samme tjenestemennene fortsatte uten noe merkbart kontinuitetsbrudd.
Gunnar Røsbø
Gunnar Røsbø er en tidligere norsk kroppsbygger fra Bergen. Han var aktiv på 1970- og 1980-tallet, og var særlig kjent for de utviklede forarmene sine. Opp gjennom karrieren hans har han konkurrert mot kjente kroppsbyggere som Lee Haney, Mike Mentzer og Paul Grant. Hans største seier var i 1981, da han vant European Amateur Championships - IFBB, HeavyWeight. Han kom på andreplass i World Amateur Championships IFBB Heavyweight, hvor han tapte for Lee Haney.
Ikke-standardiserte RAID-nivåer
Selv om alle RAID-implementasjoner til en viss grad skiller seg ut fra spesifikasjonen, har enkelte selskaper og prosjekter for åpen kildekode utviklet ikke-standardiserte RAID implementasjoner som adskiller seg substansielt fra standarden. Dessuten er der noen ikke-RAID harddisk arkitekturer som sørger for konfigurasjoner av flere harddisker som ikke omtales med RAID-akronymer.
Järntorget
Järntorget eller Jerntorget kan vise til:
Thomas Foket
Thomas Foket (født 15. september 1994) er en belgisk fotballspiller som spiller for den franske klubben Stade de Reims.
Trysimia
Trysimia er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, brune trebukker, hannene har svært lange antenner. Pronotum er tønneformet med korte tenner på sidene. Dekkvingene har hvite flekker.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Sørøst-Asia (Andamanene, Sumatra, Java, Sulawesi og Molukkene).
Louise Qvam
Hun var datter av Venstre-leder og statsminister Ole Anton Qvam og kvinnesaksforkjemperen Fredrikke Marie Qvam. Hun tok examen artium i 1885, som en av de første kvinnene.
Hun var aktiv i kampen for kvinners stemmerett og var medlem av Diskusjonsforeningen Skuld og landsstyremedlem i Norsk Kvinnesaksforening og Landskvindestemmeretsforeningen. I 1898 og 1903 leverte hun forslag til Stortinget om stemmerett for kvinner. Hun var også aktiv i Norske Kvinners Sanitetsforening.
Oswald Schmiedeberg
Oswald Schmiedeberg (født 10. oktober 1838, død 12. juli 1921) var en baltisk tysk farmakolog. Han er noen ganger referert til som «far til moderne farmakologi».
Ole Jørgen Torvmark
Ole Jørgen Torvmark (født 27. februar 1973 i Halden) er daglig leder av Digitalradio Norge. Selskapet som er eid av NRK og P4 skal koordinere omleggingen til digitalradio i Norge. Han har hatt flere roller i radiobransjen siden 1984 blant annet gjennom å ha etablert selskapet Nordic Web Radio AS og tjenesten Minradio for Radio 1 og SOL, og som administrerende direktør i selskapene Allergruppens multimediaselskap Aller Edge Media, Radio Nettverk og Radio 2 Digital/Kanal 5 Norge, som var Norges første heldigitale kommersielle riksdekkende radiokanal og som var en av søkerne på P4 og P5 konsesjonene i 2003.
Oswald Schmiedeberg
Schmiedeberg ble født på Gut Laidsen (nå Laidze soknet, Talsi kommune, Latvia) i den Keiserlige russiske provinsen Courland. Hans foreldre var Wilhelm Schmiedeberg, født 1809 i Windau, Courland, døde i 1878 i Dorpat, og hans hustru Lucie Bernard, født 1813 i Lausanne, Sveits, døde 1871. Han var den eldste av seks søsken. I 1866 tok han sin medisinske doktorgrad ved Universitetet i Dorpat med en avhandling om måling av kloroform i blodet. Etterpå ble han assistent til Rudolf Buchheim (1820-1879) i Dorpat (Tartu). I 1872 ble han professor i farmakologi ved Universitetet i Strasbourg, hvor han forble i de neste 46 årene.
Han arbeidet i stor grad med å finne sammenhengen mellom kjemisk struktur av stoffer og deres effektivitet som legemidler. Med sin elev Hans Horst Meyer oppdaget han glucuronic syre som en konjugasjon partner i xenobiotic metabolisme og senere fant ut at glucuronic syre var også en del av brusk og oppstod som en disaccharide av chondroitin sulfat. Han studerte komposisjon av hyaluronsyre og utforsket dens forhold til kollagen, amyloid og chondroitin sulfat. I 1869 viste han at muscarine hadde en lignende effekt på hjertet som elektrisk stimulering til nervus vagus. Han viste også de hypnotiske egenskaper til uretan.
NORDEFCO
Ideen bak NORDEFCO antas å ha kommet frem gjennom samtaler mellom den svenske generalen (ÖB) Håkan Syrén og den norske generalen Sverre Diesen. Thorvald Stoltenberg's rapport fra 2009 på temaet utenriks- og sikkerhetspolitikk innenfor det nordiske samarbeidet skal også ha vært et viktig bidrag for hvilke muligheter som lå til grunn for et tettere samarbeid på dette området.
Nordisk råd har satt et større fokus på forsvarssamarbeid i Norden på dagsordenen, og følger utviklingen i NORDEFCO tett.
Sverige har formannskapet i NORDEFCO i 2023.
Formål
Et hovedmål for NORDEFCO er å bevare og videreutvikle landenes militære kapabiliteter og operative evne gjennom kostnadseffektivt samarbeid. Samarbeidet spenner over hele spekteret fra sikkerhets- og forsvarspolitikk til kapabilitetsutvikling og operative innsatser.
Samarbeidet om trening og øvelser øker stadig. Byråkratiske og praktiske hindringer for samarbeid på tvers av grensene bygges ned.
Ettersom militærutgifter stiger, med høyere kostnader per enhet, vil man på et tidspunkt nå hva man kaller et «Critical Mass Problem». Meget kort forklart vil dette si at denne enheten - i denne sammenheng for eksempel en våpengren, slik som ubåter - når et punkt der man kan tvile på effektiviteten ved å opprettholde enheten. Det er to muligheter for å hindre dette problemet. Det ene er spesialisering, for eksempel å droppe en våpengren, den andre muligheten er en tettere integrering. Sistnevnte er det NORDEFCO forsøker å være. Når militærutgifter øker så markant, på grunn av økende avanserte teknologier og utstyr, er små land nødt til å samarbeide for fortsatt holde oppe et moderne forsvar. Ideer som NATOs smart defence og EUs pooling and sharing kan forklares ut ifra dette, men mens disse er mer teorier på feltet så vil NORDEFCO fremstå som dette i praksis.
Organisasjonsform
NORDEFCO er ikke en organisasjon, men et samarbeide. Avtaler blir vurdert multilateralt og det er ingen plikt for noen av medlemmene å godta nye avtaler. Samarbeidet er basert på frivillighet. Det finnes ingen hovedkontor, og spørsmål vedrørende NORDEFCO går til de respektive lands forsvarsdepartement eller forsvar.
Den militære delen av samarbeidet delt inn i fem samarbeidsområder:
NORDEFCO fokuserer også på samarbeid i forsvarsindustrien mellom de nordiske landene. Denne delen heter ALCS (Acquisition & Life Cycle Support) og kan sees på som materiellsamarbeidet i NORDEFCO.
Kjente samarbeid
NORDEFCO arrangerer også en rekke kurs for militæret, politiet og det sivile. Bare i 2013 er det satt opp 28 ulike kurs. I 2010 ble det gjennomført 48 felles øvelser, og det var planlagt mer enn 120 i 2012.
Når det gjelder innkjøp av militært utstyr, slik som CV 90, NASAMS og HUGIN, skal dette ha gitt store besparelser gjennom samarbeidet.
Vlasta Velisavljević
Vlastimir «Vlasta» Velisavljević (serbisk-kyrillisk: Властимир "Власта" Велисављевић; født 28. juli 1926 i Beograd, død 24. mars 2021 i Beograd) var en serbisk skuespiller.
Han døde 24. mars 2021 i Beograd av covid-19.
Sébastien Pocognoli
Sébastien Pocognoli (født 1. august 1987) er en belgisk fotballspiller som spiller for Union Saint-Gilloise.
Landslaget
30. mai 2008 fikk han sin første landskamp for mot Italia.
1. divisjon ishockey for menn 2023/24
1. divisjon ishockey for menn 2023/24 er det nest øverste nivået i norsk ishockey sesongen 2023/24. Ligaen starter 22. september 2023 og blir avsluttet 25. februar 2024.
Everybody’s Trying to Be My Baby
«Everybody's Trying to Be My Baby» er en sang som ble kreditert Carl Perkins og gitt ut i 1957 på hans album Dance With Carl Perkins. Albumet ble senere relansert i 1961 med tittelen Teen Beat.
Rex Griffin / Carl Perkins
Teksten er en humoristisk beretning om en rockeartists tilværelse med groupies. Rex Griffin ga ut en sang med samme tittel i 1936 på 78'-plate (B-siden het «I'm Ready to Reform»). Hans versjon har trekkspill og fele som de dominerende instrumenter og refrengene er tekstmessig identiske med Perkins versjon, mens melodimessig var det nok forskjell til at Perkins muligens ikke fikk noe problemer med hensyn til royalties. Siste verset til Griffin er tekstmessig identisk et av versene til Perkins:
Griffin døde i oktober 1959; altså fem år før The Beatles spilte inn og ga ut sin versjon i 1964 som avfødet masse penger i form av royalties til Carl Perkins.
The Beatles' versjon
The Beatles spilte Perkins' versjon av «Everybody's Trying to Be My Baby» på konserter i 1961/1962/1964/1965, og det var George Harrison som var vokalist. Siste gang gruppen spilte den i en offentlig konsert, var 31. august 1965 i San Francisco. Etter det var det Harrisons egen komposisjon «If I Needed Someone» som var hans vokalbidrag på gruppens konserter.
Et opptak fra 31. desember 1962 da de spilte i Hamburg, ble utgitt på i 1977 på dobbeltalbumet Live! at the Star-Club in Hamburg, Germany; 1962. Lydkvaliteten er dårlig.
Gruppen spilte inn sin studio-versjon 18. oktober 1964 i Abbey Road Studios. Kun en tagning var nok. Det eneste pålegg var en tamburin. Harrisons stemme ble påført masse ekko mens den ble spilt inn. Opptaket ble først utgitt 4. desember 1964 på gruppens fjerde britiske album Beatles for Sale. I USA ble den utgitt 15. desember 1964 på albumet Beatles '65. Sangen utgjorde siste spor på begge disse nevnte utgivelsene.
Kane’s colt
Kane’s colt er en norsk roman, utgitt som bok nummer 50 i den 83 bind store serien om western-helten og US-marshalen Morgan Kane. Boka ble lansert i 1971, skrevet av forfatteren Kjell Hallbing under pseudonymet Louis Masterson, utgitt på forlaget Bladkompaniet.
Boka kom ut i forlagets pocketserie Stjernebøkene, som Stjerne-bok nr. 458 og kostet fire kroner.
Kane’s colt starter med en Kane på ferietur (!), som selvsagt brått blir avbrutt da U.S. Marshal Kane får i oppdrag å eskortere den livsfarlige fangen Reno Donner fra fengselet i Las Animas til Pueblo, der galgen venter. I Donner møter Kane på flere vis sin likemann; begge er høye og slanke, begge har ballast i form av kvinner de aldri har glemt og begge er lynraske med revolveren. I tillegg viser det seg at Donner har venner, en gjeng som befrir ham under transporten. Kane ydmykes på det grusomste. Han blir ikke bare lurt av en kvinne, han blir også fratatt sin revolver, sin DA Colt Police Positive.
En innbitt Kane legger derfor ut på jakt etter Donner og skurkene. Han må bruke sine siste slanter for å skaffe seg en revolver, og nøye seg med en noe utdatert modell. Til gjengjeld er han full av hatsk hevnlyst! I sluttoppgjøret står to jevnbyrdige revolversvingere (og to ulike revolvermodeller) opp mot hverandre.
Mottagelsen av boka
Da Kane’s colt kom ut var Kane-serien de første årene etter at den startet i 1966 blitt utgitt i nokså normale pocket-opplag på 12-16000, men fra 1969 hadde forlaget merket en økende interesse, og ifølge forleggeren Finn Arnesen hadde den «virkelige rakettferden mot kjempeopplagene» for lengst startet da Kane’s colt kom ut i 1971. På nyåret trykket man da 27,000 og sommeren 1971 nådde førsteopplag 38,000.
Da Kane-serien for alvor slo an måtte Kane’s colt utover i 1970-årene trykkes i stadig nye opplag. Mens den fortsatt ble utgitt i Bladkompaniets opprinnelige pocket-serie kom boka i minst fire opplag. I tillegg ble den solgt i hardcover-versjon da Bladkompaniet i årene 1972-1974 lanserte serien i innbundet utgave, med to bøker i hvert bind.
Og utgivelsene var ikke begrenset til Norge.
Boka kom i 1976 i Danmark på Winther som Kanes Colt  og året etter i Sverige på B. Wahlströms Bokförlag som Kanes hämnd I Finland kom den i 1978 på Otava som Revolverimiehen häpeä.
Senere utgivelser
Da Bladkompaniet i 1991 ga ut serien på nytt besluttet de å publisere bøkene i kronologisk rekkefølge, der man begynte med Kanes fødsel og sluttet med Den siste jakten. Nå havnet Kane’s colt i et dobbeltbind, i bok nr. 30, sammen med Oklahoma terror. Da Bladkompaniet/Schibstedforlagene i årene 2002–2008 gjenutga bøkene i dobbelt-pocket kom Kane’s colt i 2006 som bok 58 i bind 57–58.
Everybody’s Trying to Be My Baby
Annet
Anthology 2 kom ut i 1996 og inneholder et opptak fra 15. august 1965 da de spilte på Shea Stadium i New York City. Filmopptak fra denne fremførelsen ble med i konsertfilmen The Beatles at Shea Stadium som hadde premiere på 1. mars 1966 på BBC.
Det ble også gjort profesjonelle lydopptak av gruppen da de holdt to konserter i Los Angeles 29. og 30. august 1965, men «Everybody's Trying to Be My Baby» ble ikke med på The Beatles at the Hollywood Bowl som kom ut 1977. Opptaket fra den siste av dem har havnet på bootlegs.
Carl Perkins samlet sammen en mengde musikere (deriblant George Harrison, Ringo Starr og Eric Clapton) til TV showet Carl Perkins and Friends: Blue Suede Shoes. Dette skjedde 21. oktober 1985 i London og ble vist på fjernsyn året etter. «Everybody's Trying to Be My Baby» var en av sangene som ble fremført og det var George Harrison som sang, mens både han og Perkins bidro begge med gitarsoli. Dette har blitt utgitt på DVD.
Eksterne lenker
Sangteksten (presentert på The Beatles' offisielle webside).
Cyanistes
Cyanistes er en liten slekt i meisefamilien (Paridae) som teller kun tre arter, hvorav blåmeis (C. caeruleus) hekker i Norge. Artene er endemiske for den gamle verden.
Fan Qin
Fan Qin bestod høyeste grad (jinshi) av den kinesiske embedsmannseksamen. I 1560 ble han vise krigsminister (兵部侍郎) under Jiajing-keiseren. Senere frasa han seg embedet fordi han var misfornøyd med Yan Song, den korrupte kansleren i keiserhoffet.
I 1561 grunnla Fan Qin Tianyikammeret i Ningbo. Det er det eldste bestående biblioteket i Kina.
Kane’s colt
Senere utgivelser
Plasseringen som bok 62 i serien er ført videre i senere utgivelser, som i Cappelen Damms lydbokversjon fra 2021, lest inn av Torgeir Reiten.
Triammatus
Triammatus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Nokså store, gråbrune trebukker. Antennene er kraftige, særlig er det fjerde leddet påfallende tykt, kølleformet. Pronotum er tønneformet med en pigg midt på hver side. Dekkvingene har rettvinklede "skuldre", beina er nokså korte og kraftige.
Levevis
Disse billene har larver som lever i død ved av løvtrær, ofte like under barken.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Sørøst-Asia, fra Sumatra i vest til Ny-Guinea i øst.
Bjarne Børde
Bjarne Vilhelm Børde (født 5. juli 1897 i Aker, død 26. juni 1976) var en norsk diplomat og ambassadør.
Karriere
Etter skolering i handelsfaget og noe reising i Amerika var han sekretær ved et opplysningskontor for næringsveiene i perioden 1918–1922, og fra 1921 kansellist ved den norske legasjon i Mexico og i arrangementskomiteen for norsk deltakelse ved Verdensutstillingen i Rio de Janeiro, som pågikk fra 1922 og noen måneder inn i 1923. På 1930-tallet var han byråsjef ved opplysningskontoret til Utenriksdepartementet, fra 1938 var han ett år ved legasjonen i København, før han frem til 1945 var kontorsjef i Forsyningsdepartementet. Deretter var han administrerende direktør for det nystartede Norges Eksportråd i fem år, kun avbrutt av en periode som handelsråd for det vestlige USA. I 1951 ble han utnevnt til generalkonsul i San Francisco. I 1958 ble han utnevnt til ambassadør ved Norges ambassade i Reykjavik, der han virket frem til 1962.
Familie
Han var sønn av tollkontrollør Peter Bernhard Amundsen (1866–1916) og Rina Giltvedt (1867–1953). I 1928 giftet han seg med den danske Anna-Charlotte Bjerg (1906–1980). De ble foreldre til Unni Børde Kröyer (1930–1991), som var programsekretær i NRK og gift med islandske ambassadøren Haraldur Kröyer (1921–1995), ambassadør Ketil Børde (1935–2022) og NRK-journalist Haakon Børde (1940–2023).
Ketil Olav Sand
Ketil Olav Sand (født 25. september 1947) er en norsk kunsthåndverker, bosatt i Risør. Han arbeider med kunstfoto og dragebygging, og har hatt flere utsmykkingsoppdrag.
Sand ble uteksaminert fra Statens høgskole for kunsthåndverk og design i Bergen, på møbel og interiørlinjen, i 1972. Av separatutstillinger kan nevnes «40 drager», jubileumsutstilling i Risør 1987, Compagniet i Kragerø 1991 og Sørlandets kunstsenter i Kristiansand i 1993. Han har utsmykket blant annet Risør videregående skole, Longum Park i Arendal og Borkedalen skole i Lillesand.
Sand kom til Risør med kunstgruppa Villvin, og har bidratt sterkt til utviklingen av Risør som kunst og kulturby. For mange er han mest kjent som dragebyggeren, da han gjennom dragebyggerkurs og workshops verden rundt, lærte folk å bygge drager.
De senere år har Sand arbeidet som kunstfotograf. I Galleri Parken i Risør ble en større separatutstilling av ham vist i perioden 1. november – 21. desember 2014.
Sand er medlem i Norske kunsthåndverkere Sør-Norge (NK Sør-Norge).
Plathypodema
Plathypodema er en slekt av biller som hører til familien kortvinger (Staphylinidae). De kan kjennes på lang og smal, mer eller mindre sylindrisk kroppsform og nokså kort bein. Disse billene lever på bakken der den smale kroppsformen hjelper dem å ta seg lett fram mellom løvstrø og røtter.
Utseende
Middelsstore (3 – 10 mm), slanke biller, mer eller mindre sylindrisk kroppsform. De fleste artene er mer eller mindre gul- eller brunaktige. Hodet er ganske stort, gjerne mer eller mindre firkantet, og skilt fra brystskjoldet (pronotum) ved en tydelig, smal "hals". Fasettøynene er vanligvis ganske små og antennene tynne. Antennene er festet under en "hylle" dannet av pannens fremkant. Brystskjoldet (pronotum) er gjerne lengre enn bredt, noen ganger smalere enn hodet. Dekkvingene er omtrent så lange som brystskjoldet, omtrent parallellsidige. Bakkroppen er lang og mer eller mindre sylindrisk, oftest kraftig punktert. Beina er vanligvis ganske korte, og, særlig hos den artsrike slekten Lathrobium, kraftige, tilpasset graving.
Levevis
Smalkortvingene er bakkelevende rovdyr som særlig finnes på litt fuktige steder.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sør-Afrika.
Phileciton
Utseende
Middelsstore (gjerne ca. 6 millimeter), avlange, litt spoleformede, blanke, gjerne brunlige kortvinger. Slekten kan overflatisk minne om små arter i slekten Philonthus. Hodet er nokså lite, avrundet, med små fasettøyne og slanke, sigdformede kjever. Pronotum er firkantet, lengre enn bredt, med en kraftig børste på hver side. Dekkvingene er noe rundede, bakkroppen sylindrisk. Kroppen har tallrike, utstående børstehår.
Levevis
Disse artene er knyttet til hærmaur (Eciton spp.).
Utbredelse
Slekten er bare kjent fra det sørlige Brasil.
Borgja
Borgja (også skrevet Borgia; uttalt bårja) er en storgård og matrikkelgård med gårdsnummer 51 i Bø i Telemark. Det er den største gården i Bø og også en av de eldste gårdene i kommunen. Borgja (Borgia) er også navnet på slekten som eide og brukte gården senest fra slutten av 1500-tallet til 1927, og som fra 1600-tallet var en av Bøs fremste storbondeslekter. Gården omfatter i dag rundt 400 dekar dyrket jord og 3000 dekar skog.
Historie
Borgja ligger på et høydedrag i Bø mellom Hasarudbekken i sørvest og jernbanelinjen i nordøst. Navnet betyr omtrent «gressletten oppe på bakken», og kommer av norrønt Borgvin; det ble i 17–1800-tallets danske skriftspråk også skrevet Borgen.
Gården antas å ha eksistert siden de første århundrene e.Kr. Den er første gang nevnt i skriftlige kilder på 1500-tallet, og hadde da 4 tønner skyld, i likhet med mange andre gårder i bygda. En stor del av jorden var dyrkbar, og fra 1600-tallet begynte Borgja å fremstå som en av Bøs fremste storgårder.
Rundt 1600 ble gården brukt av Torgrim Borgja. Hans sønn Steinulv Borgja overtok gården i 1610, og arbeidet seg kraftig opp, var flere ganger nevnt som lagrettemann og var lensmann i Bø 1640–1642, da tinget ble holdt på Borgja. Steinulv samlet stor rikdom, i alt 16 tønner 1 hud jordegods. Han var død i 1645 og enken Ingeborg Einarsdotter fra Staurheim satt da med gården. Feskattlisten fra 1657 viste at Borgja hadde den nest største buskapen i bygda med 2 hester, 14 kyr, 23 sauer, 9 geiter og 1 gris; bare Vreim var litt større. Halvor Steinulvsson Borgja (1625–1692) satt med gården i andre halvdel av 1600-tallet, og var en av bygdas rikeste menn med et jordegods på 34 tn 1 mæle, og var lensmann i Bø 1653–1656.
Gjennom 1700-tallet og 1800-tallet fortsatte Borgja å være en av Bøs største gårder. Halvor Borgja har blitt beskrevet som «litt av en konge» i Bø på 1800-tallet, og var internasjonalt kjent som oppdretter av storfe. Han vant blant annet førstepremie i en internasjonal utstilling i København i 1888. Borgja ble eid av Steinulv Borgjas etterkommere, med familienavnet Borgja (Borgia), til gården ble solgt ut av slekten i 1927.
Borgja ble kjøpt av høyesterettsadvokat, forretningsmann og filantrop Eivind Eckbo (som blant annet eide Widerøe og som stiftet Eckbos Legat) i 1935. Gården omfattet da 450 dekar innmark og 2500 dekar skog, og per 1955 var det 600 dekar dyrket mark. Eckbo kjøpte en rekke eldre bygninger fra 16- og 1700-tallet som var i ferd med å forfalle, som ble flyttet til Borgja og restaurert, og gårdstunet omfatter i dag en rekke kulturminner. En av hans store interesser var vegetarisk kosthold og folkehelse, og han satte igang biodynamisk drift med vekt på bruk av naturgjødsel og kompostering. Eivinds sønn, advokat og partileder for Anders Langes parti Eivind Eckbo jr. (kalt «Billy»), overtok gården i 1950. Den ble senere overtatt av hans sønn, også kalt Eivind Eckbo, som er politiker for Senterpartiet.
Frederik Vittinghof
Frederik (Friedrich) lensbaron Vittinghof (kaldt Scheel)(født 2. februar 1624 på Autzen i Kurland, død 7. mai 1691 i København) var en dansk overhoffmester, godseier og landdrost i Pinneberg.
Han var sønn av Werner von Vietinghoff og hustru Margrethe Budde, datter av oberst Friderich Godslefsen Budde (1589-1650) og Anne Axelsdatter Urup (1595 Vapnø slott, Halland-1674 Trondheim). I 1654 ble han ansatt som hoffjunker under kong Frederik III, 1660 kammerjunker og senere samme år kammerherre. I 1657 ble han rittmester i oberst Ecksteins regiment i Norge. I 1660 ble han utnevnt til råd og landdrost i Pinneberg og kjøpte året etter herregården Eskebjerg på Fyn, som han senere - i 1680 - fikk opprettet til baroni under navnet Scheelenborg. Da prinsesse Ulrikke Eleonore i 1680 giftet seg med kong Karl XI av Sverige, fulgte han henne som guvernør for hennes hoffstat. Senere utnevntes han til hennes overhoffmester, en stilling han bekledde frem til 1684, samme år som han ble ridder av Dannebrogordenen.
Ekteskap og familie
Han var gift med Eleonore Marie Sehested (egentlig: Sested) (født i Mecklenburg 1630, død på Birkholm 4. juni 1696), datter av Cai Sested (Sehestedt) til Mönchneverstorff og Anna v. Ahlefeldt (1592-1645). Parets store besittelser gikk etter Vittinghofs død over til datteren Sophie Charlotte (1666–1732), gift med general Schack Brockdorff (1652–1730), som arvet baroniet. Paret Vittinghofs epitafium, bekostet av datteren, ses i Sankt Knuds kirke i Odense, hvor han er avbildet en face og hun bak ham i profil i en portrettmedaljong. Gravminnet er tilskrevet Thomas Quellinus.
Nepalinus
Nepalinus er en slekt av biller som hører til underfamilien storkortvinger (Staphylininae) i familien kortvinger (Staphylinidae).
NTG Tromsø
NTG Tromsø er en privat videregående skole som ligger ved Alfheim stadion i Tromsø og er en del av Norges Toppidrettsgymnas.
Nepalinus
Utseende
Små til middelsstore, smale, blanke, mørkbrunlige kortvinger. Hodet er avrundet firkantet med små fasettøyne, mye lengre enn bredt. Antennene har et langt indre ledd, er litt knebøyde mellom dette og resten av antennen, som er litt utvidet mot spissen (kølleformet). Det er markert, avsatt "hals", pronotum er avrundet firkantet, nokså smalt, lengre enn bredt. Dekkvingene er forholdsvis korte, bakkroppen lang og sylindrisk. Beina er korte og kraftige.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Asia.
NTG Tromsø
Skolen ble etablert i 2008, etter at flere toppidrettsmiljøer i Tromsø med Tromsø Idrettslag i spissen var pådrivere, og skal etter planen åpne ungdomsskole i august 2018.
Skolen har rundt 100 elever, og har tilbud innen fem forskjellige idrettsgrener:
Jean-Baptiste Régis
Jean-Baptiste Régis (født 11. juni 1663 eller 29. januar 1664 i Istres i Bouches-du-Rhône i Frankrike, død 24. november 1738 i Beijing) var en fransk jesuitt som virket som misjonær i Kina. Han spilte en nøkkelrolle i den første fullstendige kartografering av Kina.
Kina under Kangxi-keiseren
I 1698 reiste han til Kina, der han ble resten av livet. Sammen med jesuitten Jean-François Gerbillon underviste han keiseren i matematikk.
Kartografisk arbeid: I Europa var det frem til 1500-tallet så godt som ingen kunnskap om kinesisk geografi, og de første jesuitter som kom dit som misjonærer gjorde meget for å avhjelpe denne mangelen. De informasjoner de klarte å samle fra kinesiske beskrivelser, avstandsangivelser og enkle kart ble komplettert av pater Martino Martinis egne astronomisk baserte observasjoner og sammenfattet i Novus Atlas Sinensis som ble offentliggjort i 1655 i Amsterdam som del av Atlas Maior.
Jesuittenes gode forbindelser til Kangxi-keiseren (1654–1722) muliggjorde flere forbedringer. Pater Ferdinand Verbiest samlet inntrykk fra Tartaria som keiserens følge på to reiser i Mongolia (1682–83). Kong Ludvig XIV av Frankrike sendte i 1687 avsted franske jesuitter; de gav det kartografiske prosjekt økt styrke. De nye misjonærene hadde med bedre instrumenter og var fra utdannelsen fra observatoriet i Paris i stand til å finne mer nøyaktige stedsangivelser ved hjelp av astronomien; de meldte dine presiseringer tilbake til Académie des sciences i Paris. Pater Jean-François Gerbillon reiste åtte ganger i Mongolia (1688–98) og kunne rapportere ytterligere om geografien.
I 1701 begynte patrene Jean-Baptiste Régis, Antoine Thomas, Joachim Bouvet (1656–1730) og Dominique Parrenin å forberede et kartarbeid over hele Det kinesiske rike. Først kom et kart over Beijing og omegn - med de keiserlige sommerresidenser, og kart over rundt 1700 byer og landsbyer.
Kangxi-keiseren var tilfreds med dette og istemte i en kartlegging av den kinesiske mur. Patrene Régis, Bouvet og Pierre Jartoux begynte arbeidet den 8. juni 1708 ved Bohaibukten, der de målte lengder og retninger med liner og et kompass og regelmessige målinger av middagssolens posisjon. Etter to måneder dro sykdomsrammede Bouvet tilbake til Beijing, Régis og Jartoux fortsatte arbeidet til de hadde nådd murens endepunkt ved dagens Jiayuguan og hadde målt et indre avsnitt frem til dagens Xining. Den 10. januar 1709 reiste de tilbake til Beijing.
Keiseren ville så at arbeidet skulle utvides til å dekke hele Kina. Régis, Jartoux og Xavier-Ehrenbert Fridelli, og Francis Cardoso, Guillaume Bonjour, Pierre Vincent du Tartre, Joseph-Anne-Marie de Moyriac de Mailla og Romain Hinderer bereiste i varierende sammensatte grupper rundt omkring fra 1709, opp til Bajkalsjøen i den ene ende til Formosa i den andre. Kartleggingen av Tibet skulle foretas av to lamaer opplært av jesuittene etter keiserens godkjenning; de skulle dekke dette vanskelig tilgjengelige land fra Xining til Lhasa og videre retning Ganges' kilder. Etter ti år kunne den fullstendige kartserien ferdigstilles 1. januar 1717. På kinesisk fikk det navnet Huangyu quan lang tu.
Betydning
De kartene som ble til på grunnlag av pater Jean-Baptiste Régis og samarbeidende patres var de første sammenhengende og i det store og hele pålitelige kartene over Kina. De tjente i lang tid som det helt grunnleggende kartverk over Kina. For Tibet var det eneste kartverk overhodet frem til utgangen av 1800-tallet.
Roast fra Chat Noir
Roast fra Chat Noir er et norsk humorprogram som gikk på TVNorge i 2011. Serien hyller kjente norske personligheter som har gjort seg spesielt bemerket innen kultur og samfunnsliv. De fremtredende personene inviteres til en gallaforestilling på Chat Noir i Oslo. Der er et panel med venner, komikere og andre kjente fjes er samlet for å gjøre stas på æresgjesten med humoristiske taler som består av harselas, latterliggjøring og komplimenter. Programmet ble produsert av Thomas Giertsens produksjonsselskap Feelgood Scene Film & TV. Programmet ble ledet av Helén Vikstvedt.
Programserien er basert på en amerikansk humortradisjon kalt roast.
Gjester
Disse var hedersgjester i programmet: Jan Fredrik Karlsen, Elisabeth Andreassen, Eyvind Hellstrøm, Per Inge Torkelsen, Tommy Steine, Hans-Erik Dyvik Husby, Espen Eckbo, Thomas Giertsen, Tom Nordlie og Mia Gundersen.
Av gjestene i programmet, som holdt tale til hedersgjesten, var disse blant de som først ble annonsert: Thomas Giertsen, Espen Eckbo, Harald Eia, Bård Tufte Johansen, Bård Ylvisåker, Else Kåss Furuseth, Henrik Elvestad, Jonna Støme, Sigrid Bonde Tusvik, Silje Stang, Lisa Tønne, Henrik Thodesen, Elisabeth Andreassen, Yngve Skomsvoll, Ole Martin Alfsen og Nils Ingar Aadne.
Mottagelse
Serien ble på premieredagen, den 9. mars 2011, anmeldt av VG og Dagbladet. Begge aviser ga premiereprogrammet terningkast 4. Den 10. mars 2011 ble programmet anmeldt av Adresseavisen som også ga programmet terningkast 4.
Premiereprogrammet fikk ca. 277.000 seere, og en markedsandel på 28% i målgruppen fra 12 til 40 år. Enkelte roaster fra programmet oppnådde stor suksess på web, og nådde flere hundretusen seere.
Allround-VM på skøyter 1962, menn
Allround-VM på skøyter 1962, menn ble arrangert på Lenin stadion i Moskva, Sovjetunionen den 17. og 18. februar 1962 med 48 deltakere fra 20 nasjoner.
Viktor Kositsjkin fra Sovjetunionen vant sitt første og eneste allround-VM og ble verdensmester. Det var et godt besøkt mesterskap da hele 107,000 tilskuere var til stede.
Gustav Bauers regjering
Regjeringen Gustav Bauer var en koalisjonsregjering under Weimarrepublikken i Tyskland, fra 21. juni 1919 til 27. mars 1920. Den avløste regjeringen Scheidemann som ikke ville akseptere Versaillestraktaten. Etter DDPs inntreden i regjeringen i oktober 1919, var den støttet på den såkalte Weimarkoalisjonen. Regjeringen Bauer gikk selv av etter Kapp-kuppet, og ble avløst av regjeringen Müller I.
Jorumbreen
Jorumbreen er en isbre i Antarktis. Den flyter østover og ut i Exasperationfjorden, rett nord for Caution Point, på østkysten av Antarktishalvøya.
Breen ble kartlagt av Falkland Islands Dependencies Survey (FIDS) i 1947 og 1955. UK Antarctic Place-Names Committee (UK-APC) navnsatte den på grunn av den skålformede fronten av breen. «Jorum» er et ord for en stor drikkeskål.
Øyvind Solstad
Øyvind Solstad (født 24. april 1967 på Andenes) er en norsk mediemann, kjent for arbeid med brukerinvolvering og sosiale medier. Han har siden 2019 vært kommunikasjonsansvarlig for sosiale medier i Vy.
Solstad jobbet fram til 2007 som producer og teknologirådgiver i NRKs markedsavdeling. Våren 2007 startet NRKs teknologinettsted NRKbeta. Solstad var med å starte NRKbeta og var redaktør der frem til mai 2010. Han gikk deretter til jobb som kommunikasjonsrådgiver for digitale medier i mediebyrået Carat.
I perioden 2012–2017 var han ansvarlig for leserinvolvering og sosiale medier i VG. I perioden 2017–2019 var han ansvarlig for sosiale medier i Hurtigruten.
Presidentens slott
Presidentens slott er en av den finske presidentens embedsboliger. Slottet er beliggende ved Salutorget i bydelen Kronohagen i Helsingfors.
Rom og innredning
Slottet har ca. 100 rom i tre ulike etasjer. Den første etasjen inneholder arbeidsrom for personalet og presidentens kanselli samt kjøkken og badstue. Den andre etasjen er representasjonslokaler. Den tredje etasjen har vært brukt som presidentens privatetasje. De helt private rommene er en ordinær leilighet med tre rom og kjøkken.
Representasjonsetasjen inneholder:
I slottet finnes også: den gotiske salen, røde salongen, makenes rom og biblioteket.
Slottet har mange kunstverk av kjente finske kunstnere, blant annet Albert Edelfelt og Walter Runeberg. De fleste av kunstverkene ble kjøpt i perioden 1850-90, og tilhører de keiserlige samlingene, som ble bygget opp for å støtte de unge finske kunstnerne. Møblene går oftest i empirestil og blandes med en del nystiler som nyrokokko. Også nyrenessansen er godt representert i slottet gjennom gjenstander som er flyttet fra keiserens residens i Villmanstrand. En del av de opprinnelige gjenstandene er også blitt flyttet til Gullranda, Villa Bjälbo og Ekudden.
Statsministeren (tegneserie)
Statsministeren er en dansk samfunnskritisk humoristisk tegneserie. Den er skrevet og tegnet av Carsten Graabæk og har eksistert siden 1982. Både selve tegneserien og hovedpersonen i den heter Statsministeren.
Hovedpersonene er statsministeren og hans departementssjef i et land som minner mye om de nordiske landene, og stripene er ofte bygget opp rundt deres innbyrdes dialog om samfunnsforhold. Serieen startet i B.T. og trykkes fremdeles daglig i avisen, og kan også ses online på avisens hjemmeside.
Carsten Graabæk mottok i 1990 den danske tegneserieprisen «Pingprisen» for Statsministeren.
Jack (film)
Jack er en svensk dramafilm fra 1977, som er basert på Ulf Lundells debutroman med samme navn. Filmen er regissert av Janne Halldoff og både Lundell og Halldoff skrev manus til filmen. Lundell prøvefilmet selv for hovedrollen som Jack, men lot den isteden gå til den framstormende skuespilleren Göran Stangertz.
Oluf Andreas Anfinsen
Oluf Andreas Anfinsen (født 13. august 1913 i Trondheim, død 4. juni 1983) var en norsk lokomotivfører og faglig tillitsmann, fra 1961 til 1975 formann i Norsk Lokomotivmannsforbund.
Anfinsen begynte å arbeide som fyrbøteraspirant i 1936, og ble lokomotivfører i 1946. Han var en aktiv organisasjonsmann, med engasjement i idrettsforeninger, i politikk og i fagforening. I 1952 ble han ansatt i en nyopprettet stilling som opplysningssekretær i NLF. I 1961 ble han valgt til nestformann i forbundet, samtidig som opplysningsarbeidet ble nestformannens ansvar.
I 1961 ble han valgt til formann i NLF, og enstemmig gjenvalgt på følgende landsmøter. Anfinsen ble også utnevnt til æresmedlem i NLF.
Han gikk av med pensjon i 1975.
Wihwa-do
Wihwa-do (eller bare Wihwa) (hangul: ) er en innlandsøy i Nord-Korea som ligger i Yaluelva på den kinesisk-nordkoreanske grensa, like nord for dagens Dandong i Kina og Sinŭiju i Nord-Korea,
Øya ble øverlatt Nord-Korea fordi det bodde etniske koreanere der da en grensetraktat ble satt opp i 1962.
Wihwa er historisk kjent for beslutningen til Goryeo-general Yi Seong-gye i 1392, der han bestemte seg for ikke å angripe Kina og heller vende sine soldater sørover til Goryeo-hovedstaden Songdo der han gjennomførte flere opprør mot den sittende kongemakta som til slutt førte til kongedømmet Goryeos oppløsning og etableringen av det nye kongedømmet Joseon, der Yi ble første monark.
I juni 2011 bestemte kinesiske og nordkoreanske myndigheter seg for å etablere en fri økonomisk sone på elveøyene Hwanggumpyong (ligger sør for byene) og Wihwa begge innenfor nordkoreanske grenser, men like ved den kinesiske grensa.
Sophie Magdalene av Slesvig-Holsten-Sønderborg-Glücksborg
Sophie Magdalene (født 22. mars 1746, død 21. mars 1810) var en dansk prinsesse, søster til Frederik Henrik Wilhelm, den siste hertug av Glücksborgs eldre linje.
Hun var eldste datter av hertug Frederik av Slesvig-Holsten-Sønderborg-Glücksborg og Henriette Augusta av Lippe-Detmold. Hennes yngre søstre ble gift med fyrster i tyske småstater mens Sophie Magdalene ble forsørget ved å bli innsatt som abbedisse for det adelige frøkenkloster på Vallø slott på Sjælland. Hun overtok stillingen i 1782 etter sin faster Louise Sophie Frederikke. Sophie Magdalene døde på Vallø i 1810 hvoretter stillingen som abbedisse på Vallø ble nedlagt.
Prinsessens tittel var: Sophie Magdalene, arving til Norge, hertuginne til Slesvig, Holsten, Glücksborg, Stormarn og Ditmarsken, grevinne til Oldenborg og Delmenhorst.
Fazlollah Zahedi
Fazlollah Zahedi (født cirka 1897 i Hamedan i Iran, død 2. september 1963) var en iransk general, statsmann og politiker.
Biografi
Under sin tjeneste ved den russisk-trente iranske kosakkbrigaden var en av hans militære overordnede Reza Khan, som senere ble den iranske monarken. I en alder av 23 år ble han kompani-sjef, og han førte tropper i kamp mot opprørere blant stammefolkene i de nordlige provinsene av Iran. To år senere forfremmet Reza Shah ham til brigadegeneral. Alliansen mellom de to mennene holdt livet ut på det personlige plan som vel som politisk og militært.
Han var også involvert i å styrte Seyyed Zia'eddin Tabatabaee og hans regjering i 1920. Det var oberst Zahedi som pågrep Sheikh Khaz'al Khan og førte ham med tilbake til Teheran. Under Reza Shahs styre var general Zahedi militærguvernør i Khuzestan-provinsen, der mye av Irans oljeindustri holder til, og i 1932 ble han sjef for det nasjonale politi.
Etter at han pensjonerte seg fra hæren ble Zahedi innsatt som senator i 1950. Zahedi ble utnevnt til innenriksminister i 1951, i Hossein Alas administrasjon, en stilling han beholdt også da Dr. Mohammad Mossadegh ble Irans neste statsminister. Zahedi giftet seg med Khadijeh Pirnia, datter av Mirza Hussein Khan Pirnia og barnebarn til Mozzafar-al-Din Shah Qajar (1853–1907).
Zahedi hadde sønnen Ardeshir og datteren Homa. Hans sønn Ardeshir ble politiker og diplomat, og giftet seg med prinsesse Shahnaz Pahlavi, datter av Mohammad Reza Pahlavi fra hans første ekteskap med prinsesse Fawzia av Egypt, datter av kong Fuad I. Hans datter Homa Zahedi var medlem av parlamentet, som representant for valgkretsen i regionen Hamadan.
Fiskeserveringsgaffel
Fiskeserveringsgaffel er en stor gaffel til servering av fisk.
Fiskeserveringsgafler har i prinsippet samme form og utførelse som fiskegafler, men de er større og har ofte rikere dekor. Bladet er laget av plett, sølv eller rustfritt stål for ikke å sette smak på fisken. Skaftet ofte er laget av ben eller perlemor. Fiskeserveringsgaffel med en tilhørende kniv i samme utførelse kalles fiskeserveringsbestikk.
Ronald Neame
Ronald Neame (født 23. april 1911 i London, England død 16. april 2010 i London) var en britisk filmregissør, produsent, filmfotograf og dreiebokforfatter.
Som tenårig arbeidet Neame som assistent og hentegutt på Elstree Studios i Hertfordshire. I 1929 fikk han jobb som assisterende fotograf på filmen Blackmail, hvor han arbeidet sammen med Alfred Hitchcock. Hans første stilling som filmfotograf i egen kapasitet var musikalkomedien Happy i 1933 og han fortsatte som både fotograf, manusforfatter og produsent til han i 1947 fikk regiansvar for filmen Ta mitt liv.
Neame ble Oscar-nominert tre ganger, i 1942 i kategorien beste spesialeffekter for Et av våre fly savnes , og i 1946 og 1947 for beste manus for Kort møte og Store forventninger. Neame gjorde seg også kjent som regissør for populære storbudsjetts underholdningsfilmer som Varulv, Meteor og S.O.S. Poseidon, hvorav sistnevnte var hans mest økonomisk innbringende.
Neame døde 16. juni 2010 etter et fall i hotellsuiten han bodde i.
Filmografi (utvalg)
Som regissør, om ikke annet er oppgitt:
Leonard Hofstadter
Leonard Hofstadter er en rollefigur fra TV-serien The Big Bang Theory som i USA går på CBS, og blir spilt av skuespiller Johnny Galecki. Penny (Kaley Cuoco) er Leonards nærmeste nabo og av og på-kjæreste gjennom flere sesonger. For sin rolle i The Big Bang Theory ble Galecki nominert til en Primetime Emmy Award og en Golden Globe Award i 2011.
Bakgrunn
Leonard er opprinnelig fra New Jersey, og ble utdannet ved Princeton University. Leonard er en eksperimentell fysiker ved California Institute of Technology, arbeider hovedsakelig med lasere, og bor i samme leilighet som kollega og bestevennen Sheldon Cooper (spilt av Jim Parsons) i Pasadena, California. I de første sesongene er Leonard motvillig til å la sin fremtidige kjæreste Penny få vite om hans fritidsaktiviteter (som f.eks. Klingon Boggle), fordi han ikke vil at hun skal anse han som en nerd. Selv om han er en nerd på veldig mange områder, er han mer sosial enn Sheldon som ikke er i stand til å forstå sosiale normer og regler, eller Raj som er ute av stand til å snakke med kvinner uten å drikke alkohol først. Til tross for hans forsøk på å ikke virke som en geek, så eier Leonard blant annet flere Star Wars-produkter, en komplett samling av Superman-tegneseriene, og et kostyme fra Battlestar Galactica. I begynnelsen av serien planla Leonard å kvitte seg med alle samlegjenstandene sine for å imponere Penny med sin modenhet. Men han ombestemte seg da han oppdaget at Penny allerede hadde et forhold med en annen mann.
Fordi han har bodd i samme leilighet som Sheldon i mange år, kjenner Leonard ham bedre enn deres andre venner. Dette har ført til Sheldon tror at Leonard er hans aller beste venn, og Leonard må ofte forklare Sheldons atferd eller fungere som mellommann mellom Sheldon og andre mennesker. For eksempel, når Penny og Sheldon har en voldsom krangel, får Penny telefonnummeret til Sheldons mor fra Leonard slik at moren kan ringe sønnen og skjelle ham ut, og dermed få en slutt på kranglingen. I episoden «The Staircase Implementation» i sesong 3 er det flere flashback fra da Leonard først flyttet inn hos Sheldon, og han forteller Penny at han flyttet inn hos Sheldon fordi husleien var så rimelig. Kort tid etter flyttingen gjennomfører Leonard, Raj og Howard et eksperiment hvor Sheldon ser flere feil i hvordan Leonard lagde rakett-drivstoff. Men Sheldon avverger katastrofen ved sette drivstoffet i heisen utenfor leiligheten. Den resulterende eksplosjonen ødelegger heisen, noe som forklarer hvorfor heisen er ute av drift i resten av TV-serien. Leonard forteller at Sheldon holdt tett om hvem som ødelela heisen, og Leonard siterer at: "Sheldon sladret ikke på meg til husverten, politiet eller Homeland Security.»
Leonard kan til tider være ganske sjalu, og ofte føler han seg utrygg og defensiv når Penny har en annen kjæreste, og ved en anledning prøver han å skremme vekk en britisk student som Penny har et skole-prosjekt sammen med. Leonard har laktoseintoleranse, og kan ikke spise noen meieri-produkter, mais eller melon fordi dette vil resultere i flatulens. Leonard bruker briller på grunn av kraftig nærsynthet, og han kan ikke se noe særlig uten dem. Ved en anledning, da hans briller ble ødelagt på kino, måtte han tilbake til leiligheten og finne noen andre briller. For å unngå å bli oppdaget av en syk Sheldon og Penny som passer på Sheldon, får han hjelp fra Howard og Raj til å navigere gjennom leiligheten ved å bruke et hjelm-kamera. Leonard sier i en episode at han har søvnapné, og Sheldon har nevnt at Leonard blir bilsyk med mindre han sitter i forsetet. I sesong fire, ble det avslørt at Leonard har astma, og han bruker inhalator etter samleie.
Familie og arbeid
Alle i Leonards familie er dyktige vitenskapsmenn eller forskere. Leonards mor, Dr. Beverly Hofstadter, er en kjent psykiater og hjerneforsker. Hennes personlighet er nesten identisk med Sheldon, inkludert mangel på sosiale konvensjoner og oppmerksomhet på detaljer. Det er moren som i hovedsak var ansvarlig for Leonards problematiske barndom. Sheldon og Beverly har et vennskapelig forhold hvor de deler mye informasjon om hverandres liv. Men Sheldon unnlater som regel å formidle vesentlig informasjon videre til Leonard, om f.eks. at foreldrene hans skal skilles og hunden hans Mitzy er død. Leonard er opprørt over det faktum at moren hans forteller Sheldon mer om familien deres, enn hun forteller ham. Etter en kveld på en pub sammen med Penny, prøver Beverly å kysse Sheldon, og hun innser at hun ikke har noen romantiske følelser for ham. Leonard feiret aldri bursdagen sin da han var barn. Leonard forteller Penny at han som barn bygde en "klemme-maskin" for å kompensere for mangelen på kjærlighet fra sin mor. Han uttalte videre at hans far pleide å låne maskinen hans.