cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Drager i Harry Potter-bøkene
Dragene i bøkene
Og i Harry Potter og dødstalismanene må Harry, Ronny, Hermine og Klotak liste seg forbi en illsint og halvblind drage som vokter Bellatrix' hvelv i flirgodt. Dette greier de, og senere flyr Harry, Ronny og Hermine på dragen, og unnslipper dødseterne. Denne drager er en Ukrainsk Jernbuk
Antipodisk opaløye
Antipodisk opaløye skiller seg fra andre drager ved at den holder til i daler, ikke på fjelltopper. Opaløyen er middels stor og kanskje den vakreste av samtlige drageraser. Den har perlemorsskimrende skjell og glitrende, mangefargede øyne uten pupiller (Dette er også grunnen til navnet.) Ildspruten er lys skarlagenrød. Opaløyen er etter dragemålestokken ikke særlig aggressiv, og dreper sjelden om den ikke er sulten. Foretrukken mat er sauer. Eggene er lysegrå, og uskyldige gomper har under tiden tatt dem for å være fossiler. Det opprinnelige habitatet til Antipodisk opaløye er New Zealand, men dragen har også blitt observert i Australia.
Kinesisk Ildkule
Kinesisk Ildkule er en dragetype beskrevet i Harry Potter-bøkene av J.K. Rowling. Den kinesiske ildkulen er den eneste orientalske dragearten. Skjellene er skarlagensrøde og glatte, den har veldig utstående øyne, og en krans av gylne pigger rundt snuten. Når Ildkulen blir sint, kommer det soppformede flammer ut av snuten dens. Ildkulen er aggressiv men mindre mot sin egen art enn de fleste drageraser, og kan iblant finne seg i å dele territorium med opptil to andre. Eggene er blodrøde med gullflekker og er høyt verdsatt i kinesisk trolldom. Kinesiske ildkuler spiser alle mulige pattedyr, men foretrekker griser og mennesker.
Norsk kamrygg
Norsk kamrygg er en dragetype beskrevet i Harry Potter-bøkene av J.K. Rowling. Den er en av to dragearter som Harry Potter har møtt på i løpet av sine år ved Galtvort høyere skole for hekseri og trolldom. Boken Fabeldyr og hvor de er å finne inneholder flere fakta om denne arten, blant annet om den kam-lignende ryggen (jf. navnet), det at den spiser dyr som bor i vann, noe som er uvanlig for drager (sannsynligvis fordi ild og vann ikke går så godt sammen). I tillegg blir faktaopplysningen om at denne spesifikke arten utvikler sine ildsprutingsevner i alderen 1 til 3 måneder, noe som er tidligere enn noen annen drageart. Dragen Norbert er av arten norsk kamrygg.
Norbert
Norbert er en drage i Harry Potter-serien, skrevet av J.K. Rowling. Den blir klekket ut av Gygrid, som gjør det i en kjele over bålet i hytta si. Egget får han av en person som har gjemt seg under en hette, i bytte mot at Gygrid gir ham opplysninger om Nussi. Det viser seg etter hvert at personen er professor Krengle, som opptrer på vegne av Voldemort. Siden Magidepartementet har klassifisert drageegg som gods man ikke kan handle med, er byttet ulovlig. Drager er dessuten ikke tillatt å ha som kjæledyr. Draco Malfang står utenfor hytta til Gygrid da han klekker egget med Norbert inni, og sier fra til Minerva McSnurp. Det hele fører til at Harry, Hermine og Draco må ha gjensitting i den forbudte skogen, og at Gygrid må kvitte seg med Norbert. Harry og Hermine smugler Norbert opp til astronomitårnet en natt, slik at venner av Kalle Wiltersen kan ta den med seg til Romania der den kan leve sammen med andre drager. Det blir senere oppdaget at Norbert er en jente og Kalle gir henne navnet Norberta.
Ungarsk hornsvans
Ungarsk hornsvans er en dragetype beskrevet i Harry Potter-bøkene av J.K. Rowling. Den er en av to dragearter som Harry Potter har møtt på i løpet av sine år ved Galtvort høyere skole for hekseri og trolldom. Hornsvansen blir regnet som den farligste av alle dragearter. Hornsvansen ligner på norsk kamrygg, men er mer øgleaktig. Den har gule øyne, svarte skjell, og bronsefargede horn. Et av kjennetegnene er de bronsefargede piggene på halen. Hornsvansen kan sprute ild i opptil 15 meters rekkevidde. Eggene er sementfargede med sterkt skall. Ungene bruker halen til å slå seg ut av eggene. Hornsvansen spiser geiter, griser og sauer, men foretrekker mennesker.
Harry Potter kjemper mot Ungarsk hornsvans en i den første prøven i tretrollmannsturneringen.
Walter Higgins gasskraftverk
Walter Higgins gasskraftverk, opprinnelig kalt Bighorn Generating Station, er et varmekraftverk i delstaten Nevada i det vestlige USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 600 MW, fordelt på én blokk og 2+1 moderne gassturbiner. Operatør er Nevada Power Co.
FK Inter Bratislava
Futbalový klub Inter Bratislava, også kjent som Inter, er en slovakisk fotballklubb basert i hovedstaden Bratislava i det vestre Slovakia. Klubben spiller for øyeblikket i landets fjerde divisjon.Inter Bratislava ble grunnlagt i 1. juli 1940 og spilte sine hjemmekamper på Štadión Pasienky (før 2009), hvor også spiller noen av sine kampene. Klubben bruker tradisjonelle hjemmedrakter med gul overdel, svarte vertikale striper og gule shorts, bortedraktene er røde, med en bred horisontal stripe. Inter har spilt landets øverste divisjon i mange år. Den er en av de mest suksessfulle klubben i Slovakia. Klubbens nåværende trener er Jozef Barmoš.
Point Udall
East Point, uoffisielt Point Udall, ligger helt øst på Saint Croix, De amerikanske Jomfruøyer. Odden er det østligste punktet i USA når man tar med alle territorier.
Et solur, kalt Millennium Monument, ble bygd på stedet i forbindelse med nyttårsaften 2000.
Kapillærfylning
Kapillærfylning er tiden det tar for sirkulasjonssystemet å fylle opp kapillarene etter at de er tømt for blod. Dette gir en god indikasjon på hvor god en persons mikrosirkulasjon er.
Kapillærfylningen kontrolleres ved at man presser på pasientens hud, hvor det dannes et hvitt område på grunn av at kappilarene blir tømt for blod. Det bør ikke ta mer enn cirka to sekunder før området har sin normale farge igjen. Hvis det tar lengre tid er det en indikasjon på dårlig sirkulasjon.
Nicola Sturgeon
Nicola Ferguson Sturgeon (født 19. juli 1970 i Irvine i North Ayrshire) er en skotsk politiker.
Sturgeon var nestleder av Scottish National Party fra 2004 til 2014, og deretter partiets leder fra 2014 til 2023. Hun var Skottlands viseførsteminister fra 2007 til 2014, og Skottlands førsteminister fra 2014 til 2023.
Liv og virke
Sturgeon er utdannet jurist fra Universitetet i Glasgow. Hun arbeidet som sakfører i Glasgow før hun ble parlamentsmedlem.
Hun har vært medlem av Skottlands parlament siden det ble opprettet i 1999, og var fra 2007 Skottlands viseførsteminister under Alex Salmond. Hun har vært Skottlands førsteminister siden 19. november 2014, og den første kvinnen som har innehatt begge verv.
Den 15. februar 2023 kunngjorde hun at hun ville trekke seg fra stillingene som partileder og førsteminister når det ble utnevnt en erstatter.
Sturgeon ble 11. juni 2023 arrestert i forbindelse med en etterforskningen av misbruk av offentlige midler i hennes parti SNP. Hun ble sluppet fri samme dag, uten siktelse.
Den norske brigaden i Skottland
Den norske brigaden i Skottland utgjorde hoveddelen av den norske hæren under andre verdenskrig. Den var på brigades størrelse og var for det meste forlagt til Dumfries i Skottland.
1940: Norwegian Army Camp Dumfries
Da Hærens Overkommando overtok var det 70 befal og omkring 760 menige i leiren. Utover sommeren økte antallet til omkring 1500 ettersom flere nordmenn strandet i utlandet kom til. Noen stor tilvekst ble det imidlertid ikke, siden mange søkte seg over eller ble overført til norsk og britisk marine, handelsmarine, flyvåpen eller SOE.
Mannskapet i Dumfries var uniformert og hadde noe tyngre utstyr brakt over fra Norge, deriblant mitraljøser og artilleri. Bevæpning av den norske hæravdelingen hadde imidlertid på dette tidspunktet liten prioritet hos britene. Utover høsten ble avdelingen tilført noe utstyr av vekslende kvalitet, for en stor del overskuddsmateriell fra første verdenskrig.
Organisasjon
Styrken i Dumfries var organisert som følger:
I tillegg fantes det et befalskurs, en forsyningsavdeling og et norsk sykehus – Newlands Hospital. Deltakere ved befalskurset fikk adgang til alle kurs ved British Army Schools, War Gas School unntatt.
Det norske kompani, Island
Samtidig med at Hærens Overkommando overtok i Dumfries, mottok man melding om at norske frivillige på Island hadde organisert seg under ledelse av løytnant Karl Hjelvik. I samråd med britiske myndigheter ble det bestemt at denne avdelingen skulle forsterkes med personell fra Dumfries, og settes opp som et skiløperkompani i den norske hæren under navnet Det norske kompani, Island.
Den norske brigade
Den 3. mars beordret Hærens Overkommando at den norske hærstyrken i Skottland skulle organiseres som en brigade. Den 15. mars ble så Den norske Brigade opprettet, med oberst Oscar Sigvald Strugstad som sjef.
Jan Mayen-garnisonen
I mars 1941 ble en garnison bestående av 12 mann fra kompaniet på Island landsatt på Jan Mayen, hvor en meteorologisk stasjon og en radiostasjon ble opprettet. Værtjenesten på Jan Mayen var gjennom krigen av stor betyding for de allierte konvoiene og flåteoperasjonene. Garnisonen ble regelmessig utsatt for luftangrep, men led ingen tap. En tysk operasjon for å okkupere Jan Mayen var planlagt, men ble skrinlagt i 1942.
Et fjerde geværkompani opprettes
Våren 1941 ble et fjerde geværkompani satt opp, hovedsakelig med frivillige som hadde kommet over til Storbritannia sammen med styrkene som returnerte fra Lofotraidet. Feltbatteriet var nå plassert i 127. Field Regiment, Royal Artillery i Insch, nordvest for Aberdeen. De fire geværkompaniene roterte for trening og innføring i britiske systemer hos et skotsk infanteriregiment, The Cameronians.
Militæravtalen med Storbritannia
Den 28. mai 1941 undertegnet den norske eksil-regjeringen en omfattende militæravtale, Armed Forces Agreement, med britene. Avtalen definerte nordmennenes plass i den allierte kommandostrukturen og anerkjente deres status som suverene nasjonale enheter «tilhørende Kongeriket Norge i allianse med det Forente Kongerike (United Kingdom)». Angående landstridskreftene ble det fastslått at «Norske avdelinger og formasjoner skal kommanderes av norske offiserer. Britisk organisasjon skal anvendes, men norske regimentsfarger og alle den norske hærs gradsdistinksjoner og merker kan beholdes.» Brigadens arbeidsoppgaver ble nå uttrykkelig spesifisert som forsvar av Storbritannia og frigjøring av Norge. Også Allied Forces Act gjaldt.
Den 12. juni undertegnet eksil-regjeringen Inter-Allied Declaration. Dermed var «nøytralitetslinjen», som særlig utenriksminister Koht hadde forsøkt å føre selv i eksil, gravlagt for godt.
Brigaden i invasjonsforsvar
Den 10. juli 1941 ble de fire geværkompaniene, mitraljøsekompaniet og pionertroppen flyttet til Tain i Ross & Cromarty, hvor de fikk ansvaret for invasjonsforsvar av et større område.
I oktober ble den operative delen av brigaden forflyttet fra Tain til Banffshire og Aberdeenshire, og fikk ansvaret for invasjonsforsvar av Aberdeenhalvøya. Området ble ansett som særlig utsatt for landsetting av luftbårne styrker, og en stor del av troppenes oppgaver ble dermed bygging av forsvarsverker.
Evakueringen av Svalbard
Høsten 1941 ble Svalbard evakuert etter avtale mellom Storbritannia, Sovjetunionen og Norge. En tropp fra 2. kompani deltok ved evakueringen, som imidlertid forløp uten noen kontakt med fienden. 349 av de evakuerte nordmennene ble innrullert i brigaden.
Garnisonen på Sør-Georgia
Samme måned seilte 14 mann fra feltbatteriet til Sør-Georgia, hvor nordmennene etter anmoding fra War Office avløste en britisk vaktstyrke. Britene fryktet på dette tidspunktet at tyskerne ville okkupere øya for å etablere en flåtebase. Mannskapene var håndplukket, en stor del av dem var tidligere kystartillerister og/eller hvalfangere som kjente området fra tidligere.
Forsvarets Overkommando opprettes
6. februar 1942 ble Forsvarets Overkommando opprettet. Generalmajor Wilhelm von Tangen Hansteen ble forsvarssjef, mens generalmajor Johan Beichmann ble sjef for Hærens Overkommando. General Fleischer ble beordret som sjef for de norske styrkene i Canada, hvor han begikk selvmord den 19. desember 1942.
Brigaden omorganiseres
De fire geværkompaniene ble omorganisert som bergkompanier, bemanningen øket til 260 mann og ildkraften betydelig øket. Hensikten var å gjøre kompaniene bedre egnet til å støtte allierte styrker under kamp i Norge, samt å sette dem istand til å operere på egen hånd. Det ble også opprettet et fallskjermkompani: I underkant av 100 frivillige var allerede opplært og kvalifisert ved British Army Parachute School. Brigadens formål var heretter 1) å assistere allierte styrker ved en militær frigjøring av Norge, 2) å etablere militær administrasjon i frigjorte områder.
I april overtok brigaden igjen ansvaret for Ross & Cromarty. Brigaden begynte nå trening med Scottish 52nd Mountain (Lowland) Division, som på dette tidspunktet var øremerket for innsats i Norge. Norske liaisonoffiserer ble permanent utplassert til divisjonen.
Svalbardgarnisonen
I slutten av april avga brigaden personell, de fleste av dem tidligere evakuerte fra Svalbard, til Sjøforsvarets overkommando. Disse soldatene ble grunnstammen i operasjon Fritham, en 82 mann stor styrke under oberstløytnant Einar Sverdrup som skulle ta kontroll over gruvene på Svalbard. Den 30. april seilte de fra Greenock ombord DS «Selis» og «Isbjørn». Den 14. mai ble fartøyene angrepet av tyske fly i isen utenfor Barentsburg. Begge skipene ble senket og 12 mann omkom, inkludert Sverdrup. De overlevende greide med flere sårede å ta seg over isen til Barentsburg, hvor de overlevde isolert og under stadige luftangrep inntil de ble unnsatt av operasjon Gearbox den 2. juli. Svaldbardgarnisonen talte etterhvert inntil 172 mann, og ble forsterket med luftvern og kystartilleri for å kunne stå i mot de stadige angrepene fra tyske fly og ubåter.
Norske kystartillerister i Skottland
I juni 1942 avga brigaden 27 mann til Sjøforsvarets overkommando for trening som kystartillerister. Det ble på dette tidspunktet antatt at det kunne bli behov for kystartilleri til forsvar av befridde områder av Norge. Styrken i kystartilleriet ble fram til våren 1945 bygd opp til over 600 mann, og bemannet etterhvert to stridsklare kystartillerifort, Fort Nigg og Fort South Sutor, på nord- og sør-siden av Cromarty Firth. De to fortene sorterte under 501 Coast Regiment i den britiske hæren.
I 1944 ble kystartilleristene tilbakeført til hæren for å bedre koordineringen med det britiske kystartilleriet, som sorterte under hæren. I 1945 ble kystartilleristene konvertert til to luftvernbatterier, med oppdrag å beskytte den norske marinen under eventuelle operasjoner i Norge.
Norsk kvinnekorps, hæren
I juli 1942 ble mobiliseringsordren utvidet til også å omfatte kvinner. Både hæren, marinen og flyvåpnene opprettet egne kvinnekorps. Kvinner innrullert i hæren ble organisert i Norsk kvinnekorps, hæren. På det meste tjenestegjorde det her 466 kvinner, inkludert autoriserte sykepleiere. De fleste av disse var i tjeneste ved brigaden i Skottland.
No. 5 Troop 10 Interallied Commando
Høsten 1942 ble det besluttet å la mannskaper fra 4. bergkompani, sammen med frivillige fra de øvrige kompaniene, danne basis for en tropp i 10 Interallied Commando. 4. bergkompani ble etter dette oppløst.
No. 5 Troop 10 Interallied Commando stod under Britisk kommando, men troppen var fremdeles en del av den norske hæren og anvendte norsk uniform. Troppen kom i kamp både ved deltagelse i raid på norskekysten og fra november 1944 på kontinentet, hvor den blant annet deltok i angrepet på Walcheren. Den ble tilbakekalt i februar 1945.
Brigadens endelige organisasjon
Brigaden var heretter organisert slik:
Carriertroppen var en mindre oppklaringsenhet, satt opp med åpne, beltedrevne kjøretøy bevæpnet med brenguns. Etter innsats på Svalbard i 1943 ble troppen nedlagt. Fra høsten 1944 ble det opprettet en motorisert oppklaringseskadron, satt opp med lette og tunge panservogner og 6-punds kanoner.
1943: Svalbard-garnisonen i kamp og invasjonsforberedelser
8. september 1943 ble Svalbard raidet av «Scharnhorst» og «Tirpitz» med eskortefartøyer. En langangsstyrke på omkring 600 mann ødela bygninger og utstyr i Longyearbyen og Barentsburg, og den norske garnisonen ble midlertidig tvunget til å trekke seg tilbake opp i fjellene. Garnisonen hadde 7 falne og 41 tilfangetakne. Omkring 45 tyskere omkom i kampene. I november 1943 ble brigaden forflyttet til Stirling-området. Treningen ble ytterligere intensivert, og de fleste mannskapene ble kjørt gjennom svært realistiske Shock Assault Courses der det ble brukt skarp ammunisjon. I januar 1944 overtok oberst Gunnar Just som brigadesjef.
1944: Strid om brigadens rolle ved frigjøringen
Sommeren 1944 deltok brigaden i realistiske landgangsøvelser sammen med 52nd Division. Men da divisjonen i august ble forflyttet til et oppmarsjområde i Sør-England, ble den norske brigaden de-attachert. Dette førte til mye forbitrelse blant mannskapene. Det ble sendt flere henvendelser til regjeringen med krav om at brigaden måtte settes inn i kamp i Frankrike. En valgt representant for mannskapene ble sendt for å snakke direkte med kong Haakon. Sjefen for Hærens Overkommando, general Beichmann, henvendte seg til Forsvarsdepartementet med sterke argumenter for å sende brigaden i kamp sammen med 52nd Division. Regjeringen var imidlertid fast bestemt på at brigaden måtte holdes i reserve for eventuell innsats i Norge.
Liaison-offiserene forble imidlertid i sine poster i de britiske avdelingene. Disse tjenestegjorde som britisk befal under stridshandlingene på kontinentet.
Andre bergkompani i Finnmark
I oktober 1944 ble 208 mann fra 2. bergkompani sendt til Murmansk for attachering til 114. divisjon av det sovjetiske infanteriet. Forsvarets overkommando hadde ønsket å sende en større styrke, men transport av de norske soldatene og deres utstyr ble ikke prioritert av de allierte. Etter en del diplomatiske forviklinger ble det enighet om å sende en "symbolsk styrke" på 230, som på grunn av kapasitetsproblemer senere ble redusert til 208 og ankom Murmansk uten kjøretøy og hester. Fra 9. til 11. november krysset de norske soldatene grensen inn i Sør-Varanger og ble forlagt i Kirkenes. Thor Heyerdahl deltok i denne styrken og han hadde blant annet som oppgave å sette opp radiosamband med London.
Den 24. november ble bergkompaniet sendt til fronten. Deres oppdrag var å rekognosere mot de retrettende tyske styrkene, ta og forhøre fanger og angripe den tyske baktroppen. Kompaniet opererte i tiden november – februar uavhengig og spredt over et stort område, under arktiske forhold og i stadig kontakt med fienden. De mistet fire mann.
Den 6. februar ble 2. bergkompani i Finnmark de-attachert fra de Sovjetiske styrkene og overført til Distriktskommando Finnmark under oberst Arne Dagfin Dahl. De ble nå forsterket med 1300 mann fra de norske politistyrkene i Sverige og norske kompanier som var satt opp i de befridde områdene. En ny bataljon ble satt opp, bestående av mannskaper fra 2. bergkompani, 1. og 2. rikspolitikompani, 2. kompani av Varanger bataljon og frivillige fra Alta bataljon.
Bergkompaniet var den eneste norske hærstyrken som deltok i frigjøringen av landet fra okkupanten.
Fallskjermkompaniet i Nord-Trøndelag
Den 24. mars 1945 ble 12 mann fra fallskjermkompaniet sluppet over Nord-Trøndelag for å utføre sabotasje mot Nordlandsbanen, for å forsinke overføringen av tyske styrker nordfra til kontinentet. Operasjonen var planlagt som fortropp for innsetting av en hel tropp fallskjermsoldater, men den andre gruppen kom aldri avgårde fordi krigen på kontinentet på dette tidspunktet slukte all luftransportkapasitet.
1945: Tilbake til Norge og demobilisering
Den første enheten fra brigaden som vendte tilbake til Norge etter frigjøringen var Fallskjermkompaniet, som ankom Oslo 10. mai. Deretter fulgte den motoriserte oppklaringseskadronen 17. mai. Resten av brigaden fulgte ved månedsskiftet, og ble stasjonert i Bardufoss, Bodø, Drag, Fauske, Lødingen, Mosjøen, Skibotn, Svolvær og Tromsø. Oppgavene var hovedsakelig avvæpning av tyske stryker, forpleining og hjemsending av eks-tyske krigsfanger, minerydding og diverse sivile oppgaver ifm. gjenoppbygging av den ødelagte infrastrukturen.
Brigaden ble demobilisert i oktober 1945.
Punkt-festivalen
Punkt-festivalen er en festival som har blitt arrangert i Kristiansand hvert år siden 2005.
Punkt-festivalen tar sikte på å presentere eksperimentell musikk fra hele verden og gi nyskapende musikere en mulighet til å dele felles erfaringer.
Punkt-festivalen ble etablert av musikere Jan Bang samt Erik Honoré. De har samarbeidet fra 1980-årene. Spesialiteten til Bang er live sampling og programmering. Honoré er musiker, produsent samt forfatter. Synthesizer er hans hovedinstrument. Han har blant annet vært produsent for Velvet Belly og har skrevet tre romaner.
Punkt-festivalen i 2008 innbefatter musikerne Gavin Bryars, J. Peter Schwalm, Nik Bärtsch og Jon Hassell.
I tillegg medvirker de norske artistene Thom Hell, Arve Henriksen, Håkon Kornstad, Nils Økland, Unni Løvlid, Nils Petter Molvær og Eivind Aarset.
Eurosedler
Eurosedler ble satt i sirkulasjon 1. januar 2002. Euro (EUR eller €) er felles valuta i 20 av EUs medlemstater. Den ble etablert som en elektronisk valuta 1. januar 1999.
Pålydende
Sedlene har syv forskjellige pålydende verdier, hver med sin særegne farge og størrelse. Sedlenes utforming har europeisk arkitektur fra forskjellige kunstperioder som felles tema. Forsiden av sedlene viser vinduer eller porter, mens baksiden viser broer. Man har vært nøye med å ikke avbilde noen faktisk konstruksjon, slik at alle behandles likt - til forskjell fra nesten alle andre valutaer finnes ingen virkelige monumenter eller personer på sedlene.
Alle sedlene viser det europeiske flagg, de tolv stjernene fra flagget, Den europeiske sentralbanks initialer i alle EUs språk (BCE, ECB, EZB, ΕΚΤ, EKP), et europakart, navnet «euro» i latinsk og gresk skrift samt sentralbanksjefens signatur.
Sedlene er utformet av den østerrikske kunstneren Robert Kalina.
Beskrivelse av eurosedlene
Euro-sedlenes papir er 100% ren bomullfiber. Slikt klutepapir er sterkere enn papir laget av tremasse, det tåler vann bedre og gir dessuten en annen taktil følelse.
Følgende oversjøiske territorier er vist: Azorene, Fransk Guyana, Guadeloupe, Madeira, Martinique, Réunion, og Kanariøyene. Kypros og Malta vises ikke, ettersom de først ble med i EU i 2004. Malta er også for lite til å bli vist (minste størrelse for avbilding er 400 km²).
Serienummer
I motsetning til euromynter, har ikke eurosedlene en nasjonal side som viser opphavslandet. Denne informasjonen er isteden kodet i seddelens serienummer.
Første tegn i serienummeret gir en unik identifikator på landet som har utstedt seddelen. Tverrsummen av sifrene er en sjekksum som også er særskilt for det landet. Kodene W, K og J er reservert for EU-medlemmer som foreløpig ikke deltar i EURO.
Kenji Ogiwara
Kenji Ogiwara (荻原 健司 Ogiwara Kenji; født 20. desember 1969 i Kusatsu i prefekturet Gunma) er en tidligere japansk kombinertløper og politiker. Han vant 17 verdenscupseire og han har i tillegg tolv andreplasser og to tredjeplasser.
I OL 1994 tok han gull i lagkombinert, noe han også gjorde OL 1992 i Albertville. Han har bronse i sprintøvelsen fra VM 1999 i Ramsau, og han har også to VM-gull for lag henholdsvis fra 1993 og 1995, og to VM-gull på normaldistansen, i 1993 og 1997. I 1995 ble han tildelt Holmenkollmedaljen.
Han er tvillingbroren til Tsugiharu Ogiwara.
Mellom 2004 og 2010 satt han i det japanske parlamentets Overhus for Det liberaldemokratiske partiet. Mellom 2007 og 2008 var han såkalt seimukan (parlametarisk sekretær).
Liv og virke
Ogiwara er fra Kusatsu i prefekturet Gunma, der han begynte med turn som barn. I sjette klasse begynte han med skihopp. Han begynte med kombinert på ungdomsskolen. I 1985 ble han tatt ut på juniorlandslaget. I 1987 deltok han i verdensmesterskapet for juniorer og kom på 39. plass. Neste år kom han på 16. plass. I 1989 fikk han gullmedaljen i Universiaden i Sofia, Bulgaria. Samme år vant han også landsmestertittelen i kombinert ved Universitetsmesterskapet for Waseda-universitetet (Tokyo), der han studerte idrettsvitenskap. Samme år ble han for første gang tatt ut på seniorlandslagets A-lag. Ved Universiaden i 1991 i Sapporo vant han igjen gullmedaljen. I Albertville vant han gullmedaljen sammen med det japanske landslaget. Han vant også gull med landslaget i VM i Falun i 1993, Vinter-OL i Lillehammer i 1994 og i VM i Thunder Bay i 1995. Individuelt vant han Verdenscupen i 1992-1993, 1993-1994 og 1994-1995. I verdensmesterskapet i 1993 og 1997 vant han også gullmedaljen. I Vinter-OL 1998 i Nagano avla han Den olympiske ed.
I 2001 ble han tildelt UNESCOs Fair Play-pris.
I 2004 ble han valgt inn i Overhuset på Det liberaldemokratiske partiets liste. Der satt han i Undervisnings- og vitenskapskomitéen, i Forvaltningskomitéen og i Komitéen for tiltak mot lav natalitet og et aldrende samfunn. Han satt også i Japans olympiske komité som representant for idrettsutøverne, var medlem av meglingsnemnda til samme komité og var rådgiver for Det japanske skiforbundet, men trakk seg tilbake fra alle vervene i 2007.
I 2009 ble han valgt som en av Young Global Leaders på Verdens økonomiske forum i Davos. Samme år, i desember, stilte han ikke opp til gjenvalg i Overhuset.
I 2010 ble han direktør for skiavdelingen i Kitano Kensetsu.
Phileurus angustatus
Phileurus angustatus er en bille som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).
Utseende
En middelsstor (25-35 millimeter), avlang, blankt svart hornbille. Hannen har to ganske korte horn i pannen, pronotum har en lengdefure og uthulet foran der det sitter en rundet knøl, uthulingen fortsetter som en bred fure nesten tilbake til bakkanten. Hodet er fremtrukket til en spiss snute i midten. Pronotums sider er rundede. Dekkvingene er forholdsvis lange og smale med tydelige, grove punktstriper. Beina er svært kraftige, leggene med store, skarpe tenner, særlig på frambeina.
Levevis
Larvene utvikler seg under barken på døde trær, mest løvtrær. De ser ut til å leve mest av andre insekter og vokser raskt, utviklingen tar ca. 4 måneder. De voksne billene er aktive rovdyr som dreper og spiser andre insekter, men de spiser trolig også en del frukt. De kan leve opptil tre år som voksne.
Utbredelse
Arten er utbredt fra Honduras i nord til Paraguay i sør.
DICOM
Digital Imaging and Communications in Medicine, oftest omtalt ved akronymet DICOM, er en standard for håndtering, lagring, utskrift og overføring av medisinske digitale bilder og informasjon relatert til disse bildene. DICOM spesifiserer hovedsakelig et filformat og en kommunikasjonsprotokoll.
DICOM som kommunikasjonsprotokoll kan klassifiseres i de tre øverste lagene i OSI-modellen, alternativt i applikasjonslaget i TCP/IP-modellen. Protokollen støtter overføring av bilder og andre medisinske dokument, arbeidslister, statusinformasjon og annet. DICOM muliggjør på dette viset sammenkobling av eksempelvis modaliteter, informasjonssystem, skannere, servere, arbeidsstasjoner, filmskrivere og annen maskinvare fra ulike leverandører til et integrert system. Produkter som støtter DICOM skal i henhold til standarden leveres med et dokument, kjent som et såkalt «DICOM Conformance Statement» som spesfiserer hvilke deler av DICOM produktet støtter.
DICOM er i dag den dominerende standarden først og fremst i medisinsk radiologi, men brukes også innenfor andre medisinske områder, som for eksempel nukleærmedisin og strålebehandling. DICOM forvaltes av National Electrical Manufacturers Association (NEMA), en komité med sete i USA. I komiteen finnes leger innenfor ulike disipliner og representanter fra ulike virksomheter. DICOM er under kontinuerlig utvikling.
DICOM er også kjent som NEMA-standard PS3, og som ISO-standard 12052:2006, «Health informatics -- Digital imaging and communication in medicine (DICOM) including workflow and data management»
Caledonia County
Caledonia County er et fylke i den amerikanske delstaten Vermont. Det ligger nordøst i staten og det grenser mot Orleans County i nord, Essex County i nordøst, Grafton County, New Hampshire i sør, Washington County i sørvest, Orange County i sørvest og mot Lamoille County i vest. Caledonia Countys totale areal er 1 703 km² hvorav 18 km² er vann. I 2010 hadde fylket 31,227 innbyggere, og administrasjonssenteret ligger i byen St. Johnsbury.
DICOM
Historie
DICOM bygger på et standardverk av American College of Radiology (ACR) og NEMA. På begynnelsen av 1980-tallet var det nesten umulig for andre enn produsentene av CT-skannere å avlese og dechiffrere de digitale bildene som apparatene skapte. Radiologer og medisinske fysikere ønsket å bruke bildeinformasjon i behandlingsplanlegging for strålebehandling. ACR tok kontakt med NEMA, og en standardiseringskommitté ble opprettet i 1983.
Den første versjon av standarden, ACR/NEMA 300, ble utgitt 1985. Snart innså man at den behøvde forbedringer for å kunne benyttes. Den første versjonen var vag og inneholdt motstridende informasjon.
I 1988 kom versjon 2.0 av ACR/NEMA-standarden. Den fikk bredere aksept blant produsentene, men hadde fortsatt rom for forbedringer. Man var for eksempel avhengig av en spesiell datakabel for bildeoverføring. På konferansen RSNA (Radiological Society of North America) i 1990 ble de første kommersielle apparatene som støttet ACR/NEMA 2.0 presentert. De var levert av General Electrics medisinske gren og Vortech (et foretak som senere ble kjøpt opp av Eastman Kodak). Flere utvidelser av ACRE/NEMA 2.0 ble opprettet, blant annet Papyrus (fra Universitetssykehuset i Genève) og SPI, Standard Product Interconnect (utviklet av Siemens AG og Philips).
I 1992 ga ACR/NEMA ut versjon 3.0 av sin standard. og samtidig byttet standarden navn til DICOM. Nå var man ikke lengre avhengig av en spesiell datakabel. og man kunne kommunisere med TCP/IP over ethernet, nye serviceklasser ble definert og DICOM Conformance Statements ble spesifisert. Versjonsnummeret «3.0» forekommer ofte sammen med navnet DICOM. I dag eksisterer ennå versjon 3.0 av DICOM, som fortsatt utvikles. For ulike versjoner av DICOM viser man i stedet til hvilket års versjon man mener, for eksempel «DICOM 2007».
Viktige begrep
Listen under gir en oversikt på noen viktige begrep innenfor DICOM:
Xoops
XOOPS er et gratis content management system, skrevet i PHP, for hjemmesider. Det bruker en modulbasert arkitektur som gjør at brukerne enkelt kan tilpasse, oppdatere og velge tema for sine nettsteder. XOOPS er utgitt under betingelsene i GNU General Public License (GPL) og er gratis å bruke, modifisere og redistribuere. XOOPS er ment å være uttales fonetiske som det ville være i engelsk, som "zoo'ps".
Oversikt
XOOPS er en akronym av eXtensible Object Oriented Portal System. Startet som en portal system, men XOOPS utviklet seg til en Web Application Platform. Formålet er å tjene som en web-rammeverk for bruk av små, mellomstore og store siter, gjennom installasjonen av moduler. For eksempel, en liten XOOPS installasjonen kan brukes som en personlig weblogg eller journal, men dette kan utvides og brukere kan legge inn skreddersydde moduler for det meste, både gratis og kommersielle. Moduler for å nyheter, bildegallerier, forums, artikler, nedlastinger osv. kan lastes ned og installeres med få klikk.
Steve Atwal skrev en bok kalt Building Websites med Xoops (ISBN 1904811280) om XOOPS.
XOOPS mottatt en rekke internasjonale priser og utmerkelser, blant dem, Runner-Up status i SourceForge.net 's 2006 Community Choice Awards i utviklingskategorien, det var valgt på grunn av dens rykte som Open Source CMS for testing av [http://www.eweek.com/article2/0, 1895,1983364,00. asp eWeek], og den nyeste utmerkelsen i 2008 fra Tysklands [http://www.xoops.org/modules/ Nyheter / article.php? storyid = 4187 Chip Magazine] (5 Stjerner), Adobe Edge Magazine (Top 3 innholdsbehandlingssystemer system) og ONDD (en av de Open Source CMS for Medical Professionals). Den har også mottatt 2008 China Open Source Software Contest
Det er den mest aktive og nedlastede CMS prosjektet SourceForge.net
Hernán Siles Zuazo
Zuazo ble født i en privilegert familie, og var sønn av en tidligere president i Bolivia, Hernando Siles. Etter å oppnå en juridisk embetseksamen i 1930 viet Zuazo seg til politikk. Hans far hadde vært en av bærebjelkene i det gamle regimet som Zuazo tok sikte på å omforme som politiker. Zuazo grunnla i 1941, sammen med Victor Paz Estenssoro og andre, det innflytelsesrike Movimiento Nacionalista Revolucionario (MNR), «Den revolusjonære nasjonalistbevegelse». MNR deltok i den progressive militære administrasjon til president Gualberto Villarroel fra 1943 til 1946, men ble tvunget fra makten på grunn av amerikansk press og Gualberto Villarroel ble styrtet i 1946.
De ni fra Little Rock
De ni fra Little Rock (The Little Rock Nine) var ni skoleelever som blei de første svarte elevene ved Central High School i Little Rock, hovedstaden i Arkansas i USA. Da de begynte på skolen høsten 1957, vakte det stor lokal motstand. Hendelsene dette skoleåret regnes som svært sentrale i borgerrettskampen. Den er blitt kalt the Little Rock Crisis
Arraye-et-Han
Arraye-et-Han er en kommune i departementet Meurthe-et-Moselle i regionen Grand Est i Frankrike.
De ni fra Little Rock
De ni
De ni var Ernest Green (født 1941), Elizabeth Eckford (1941), Jefferson Thomas (1942), Terrence Roberts (1941), Carlotta Walls LaNier (1942), Minnijean Brown (1941), Gloria Ray Karlmark (1942), Thelma Mothershed (1940) og Melba Beals (1941). Green var den eneste som begynte i avgangsklassen, og han skulle dermed bli den første afrikansk-amerikanske eleven som tok avsluttende eksamen ved Central High.
Arraye-et-Han
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Arraye-et-Han
De ni fra Little Rock
Bakgrunn
Da slaveriet blei forbudt i USA, blei det i en rekke stater innført raseskillelover (de såkalte Jim Crow-lovene), som innebar at svarte og hvite måtte leve atskilt (segregert). Ved en dom i høyesterett i 1896 blei det fastslått av det var i samsvar med grunnloven å ha et system med atskilte samfunnstjenester, så lenge disse var likeverdige («separate but equal»), og dette var det legale grunnlaget for raseskillet.
Skansen (Tromsø)
Skansen i Tromsø er et festningsverk og anses å være det mest verdifulle kulturhistoriske anlegget i kommunen. Festningsvollen er det eneste synlige middelaldersporet i byen. Festningsverket har vært anlagt på en kunstig øy i Tromsøsundet, og mot landssida løp en bekk ned der Nordre Tollbugate nå går, og så har delt seg i to og dannet en vollgrav. Dateringen av festningsverket varierer fra 1000-tallet til 1400-tallet, mens 1200-tallet og Håkon Håkonssons kirkebygging på Tromsøya ofte har vært nevnt som mulig foranledning.
De ni fra Little Rock
Bakgrunn
Borgerrettsbevegelsen kjempa mot raseskillet med mange midler. En metode var å vise at de tjenestene svarte og hvite fikk, for eksempel i skolene, faktisk ikke var likeverdige. I 1954 fastslo høyesterett i saken Brown mot skolestyret at segregasjon i skolene var grunnlovsstridig, og at all delstatlig og lokal praksis med delt skolesystem måtte avvikles. Borgerrettsorganisasjonen National Association for the Advancement of Colored People (NAACP) satte da i gang en kampanje for å få en del svarte elever til å registrere seg på «hvite skoler».
I Arkansas hadde det allerede skjedd integrering på enkelte felt, for eksempel ved juridisk fakultet ved University of Arkansas og ved de offentlige bibliotekene i Little Rock. Byens busser blei desegregert høsten 1956 uten at det vakte særlig oppsikt.
Skansen (Tromsø)
Bygningene på Skansen er de eldste bygningene i Tromsø. De har tidligere vært brukt som tollbod, bolig, skoler, epidemilasarett, aldershjem og bymuseum.
Anlegget
Skansen er et sirkelrundt borganlegg med en diameter på om lag 50 meter som ligger på østsiden av Tromsøya, like sør for Tromsøbrua som i dag forbinder øya med fastlandet. Anlegget består av et rundt, kunstig platå, omgitt av en 3-4 meter høy voll. Fra innsiden blir vollen opp mot 1 meter høy. I dag ligger anlegget på grunn av landhevning godt inne på land, men tidligere har den ligget på et nes omgitt av hav i sør, øst og nord. Tidligere hadde Skansen en vollgrav på landsiden mot vest. Anlegget må opprinnelig ha virket mer dominerende i landskapet enn nå. Vollgraven er i dag borte, men tilstedeværelsen av vollgrav tyder på at anlegget er førreformatorisk, og vi må anta at det tidligere har vært en palisade oppå vollen uten at vi kan si noe sikkert.
De ni fra Little Rock
Bakgrunn
I 1955 vedtok skolestyret i Little Rock enstemmig å følge høyesteretts avgjørelse. En plan blei fastlagt om gradvis – over seks år – å gjennomføre integrerte skoler fra og med høsten 1957. I januar 1956 prøvde så 27 svarte elever å registrere seg ved hvite skoler. Alle blei avvist. Det neste året tapte NAACP flere rettssaker (og anker) på vegne av disse.
Skansen (Tromsø)
Datering og historie
I 1999 ble organisk materiale fra borgplatået tatt ut for C14-datering. Dateringene indikerte menneskelig aktivitet fra rundt midten av 1200-tallet til begynnelsen av 1300-tallet, men gir ikke noen direkte indikasjon på når Skansen ble anlagt. Den viktigste indikasjonen på anleggelsestidspunktet blir dermed sagn som fortalte at Skansen var anlagt for å gi beskyttelse mot russiske angrep. Perioden mellom starten av 1200-tallet og 1400-tallet blir da den mest aktuelle. Antakelig før første halvdel av 1300-tallet da Vardøhus trolig ble bygget. Norge var på denne tiden i konflikt med den russiske republikken Novgorod, som dominerte de finsk-språklige karelerne nord for seg. Selv om denne perioden er kjent for en rekke steinborger som Tunsberghus og Akershus, er det ikke usannsynlig at Skansen ble bygget i denne perioden. Dette skyldes at russerne og karelernes beleiringsteknikk fortsatt var så enkel at en tre- og jordborg kunne motstå deres beleiringer, noe vi ser flere eksempler på fra områdene rundt Finskebukta.
De ni fra Little Rock
Bakgrunn
Neste slag gjaldt da høsten 1957. I området som sokna til Central High School bodde det 517 mulige svarte elever. 80 av disse sa seg interessert. Sytten av disse blei valgt ut, men åtte trakk seg seinere. Det var dermed ni svarte elever som blei innmeldt. Disse var utvalgt av NAACP og organisasjonens delstatsleder Daisy Gatson Bates – og også godkjent av skolens ledelse. Elevene måtte være skoleflinke og pliktoppfyllende, og familiene måtte være respektert blant sine egne. Melba Beals forteller imidlertid i si bok om året på Central High at hun hadde tatt avgjørelsen om å søke opptak på eget initiativ, til og med uten å fortelle foreldrene.
Skansen (Tromsø)
Skansen idag
Skansen er utviklet med ambisjon om høy kvalitet i arkitektur, design, landskapsbehandling og kunstnerisk bearbeiding.
De ni fra Little Rock
Skoleårets start
Da opplysningene om integrering blei kjent, tok motstanderne flere initiativer. Flere organisasjoner blei stifta, blant annet Central High mødreforening (Mother's League). Fra denne sprang det ut flere rettslige forsøk på å stoppe integreringa.
Skansen (Tromsø)
Skansen idag
Hovedhusets første etasje skal nå brukes som byens representasjonssted og inneholder bl.a. Skansen galleri. Veggene prydes for tiden med bilder av kjente kunstnere som Idar Ingebrigtsen, Hans Haakø, Lorenz Nordberg og Sverre Mack.
De ni fra Little Rock
Skoleårets start
NAACP forventa også protester og uro rundt de ni. I ukene før skolestart blei det derfor gjennomført et intensivt treningsprogram for dem. Ulike scenarioer blei gjennomgått, og en diskuterte respons på situasjoner som kunne oppstå.
3. september 1957, dagen før første skoledag, kunngjorde guvernør Orval Faubus (fra Det demokratiske partiet) at de ni ikke kunne starte på skolen. Den offisielle grunnen var at en ikke kunne garantere for deres sikkerhet og at ro og orden i byen var trua. Faubus var av mange regna som liberal, og han hadde godkjent desegregering av offentlig transport i delstaten. Når han nå gikk mot den samme politikken i skoleverket, er det antatt at det skyldtes behov for å knytte til seg partiets høyreside foran valget året etter.
Skansen (Tromsø)
Skansen idag
I andre etasje skal Festivalsenter holde til, hvor bl.a. Nordlysfestivalen, Barents Korsentrum, Insomniafestivalen, Jazzklubben, (Low Brass Festival og Arctic Trombone Festival) og Ordkalotten Litteraturfestival får fast tilholdssted. Festivalsenterets hovedoppgave skal være å styrke og utvikle Tromsø som festivalby.
De ni fra Little Rock
Skoleårets start
En rettskjennelse samme dag sa imidlertid at integreringa skulle iverksettes. De ni møtte dermed opp på skolen 4. september. De blei møtt av store menneskemengder som demonstrerte. Elizabeth Eckford, som ikke ankom skolen sammen med de andre, har fortalt om flokken, som kom stadig nærmere: «Noen starta å rope: 'Lynsj henne! Lynsj henne!' Jeg prøvde å se om det kunne være et vennlig ansikt i mengden – noen som kunne hjelpe meg. Jeg oppdaga ei eldre kvinne med et vennlig fjes, men da jeg så på henne på ny, spytta hun på meg.» Ved skoleinngangen var det utplassert tropper fra Nasjonalgarden, og disse nekta de ni adgang.
De neste ukene fortsatte Nasjonalgarden vaktholdet.
Skansen (Tromsø)
Skansen idag
Middelalderborgens uteareal (skansevollen) skal brukes til kulturarrangementer.
De ni fra Little Rock
Presidenten griper inn
Little Rock-saken vakte stor oppsikt både nasjonalt og internasjonalt. President Dwight D. Eisenhower hadde samtaler med guvernør Faubus og advarte mot å hindre gjennomføring av høyesteretts beslutning.
Skansen (Tromsø)
Skansen idag
Kanonlavettene som står plassert på vollens østside, er kopier av de som finnes på Vardøhus festning.
De ni fra Little Rock
Presidenten griper inn
10. september bad justisdepartementet distriktsretten for det østlige Arkansas om å nedlegge forbud mot bruken av Nasjonalgarden. 20. september fatta retten kjennelse om dette. Guvernøren trakk da garden tilbake, og det blei overlatt til byens politistyrke å holde orden ved skolen. Det var fortsatt hundrevis av hvite demonstranter hver dag.
23. september gjorde de ni et nytt forsøk på å gå på skolen, og denne gangen slapp de inn. De blei plassert i hver sin klasse, og i de fleste klassene var det hvite elever som nekta å sitte i nærheten av dem eller som forlot rommet i protest. Da demonstrantene på utsida fikk vite at svarte elever var kommet inn, gjorde de forsøk på å komme forbi den lille politistyrken. De ni måtte i all hast forlate skolen via en sideinngang.
Skansen (Tromsø)
Skansen idag
Skansen ble opprinnelig anlagt på en liten øy strategisk plassert der Tromsøsundet var smalest. Midt på 1800-tallet ble Tromsø verft anlagt nær ved festningsanlegget, og verftet har vært i drift til i dag. Verftet er nå flyttet, og det gamle verftsområdet skal utvikles av et eiendomsselskap. Det middelalderske festningsanlegget er i dag truet av innbygging, slik at den visuelle kontakten med sundet som skulle overvåkes forsvinner.
De ni fra Little Rock
Presidenten griper inn
Dagen etter bad ordføreren i Little Rock, Woodrow Mann, i et telegram til president Eisenhower om føderal hjelp til å opprettholde ro og orden og gjennomføre integrasjonsprosessen. Samme dag fastslo presidenten i en tv-tale at det var uakseptabelt at høyesteretts kjennelser blei motarbeidd. Han hadde derfor beslutta å sende hærstyrker til Little Rock for å gjennomføre integreringsvedtaket. Samtidig blei Nasjonalgarden i Arkansas satt under føderalt styre.
24. september ankom så rundt tusen mann fra 101. luftbårne divisjon byen, og påfølgende dag blei de ni eskortert av soldater hjemmefra til sine klasserom.
Skansen (Tromsø)
Tusenårssted
Skansen er Tromsø kommunes tusenårssted, og som tusenårssted er området ment å være et samlingssted og møteplass for kulturopplevelse og samhandling for alle.
De ni fra Little Rock
Skolehverdagen
Med soldatfølge kunne de ni gå på skolen hver dag. Soldatene blei imidlertid ikke med inn i klasserom, matsal eller toaletter, så her fortsatte trakasseringa, både muntlig og fysisk. Klager til skoleledelsen hadde liten effekt, og de ni trente seg opp til å stå mot plagene.
I slutten av november blei 101. divisjon trukket ut, og Nasjonalgarden overtok igjen. Den var nå under føderal kommando, men soldatene var fra området og ofte lite interessert i å hjelpe de svarte elevene.
Like før jul kom det til en episode i matsalen, da Minnijean Brown helte maten sin over en hvit elev. For dette blei hun utvist en kort periode. Det blei etter hvert klart at ei gruppe hvite hadde en samordna strategi for å plage de svarte. Et av elementene var å terge dem slik at de mista besinnelsen, og etter en ny episode i februar 1958 blei Brown utvist på nytt, denne gang for godt. NAACP ordna da med finansiering slik at hun fikk gå på en integrert skole i New York. Browns utvisning blei feira som en seier av mange hvite, og det blei spredd kort og plakater med teksten «en ute, åtte igjen».
Det forekom at hvite elever opptrådte vennlig, men dette førte gjerne til at disse også blei mobba, så i den utstrekning slikt hadde noen varighet, foregikk det i skjul. Skoleavisa The Tiger oppfordra i oktober alle til «fornuftig og fredelig nøytralitet, til å akseptere situasjonen uten demonstrasjoner uansett personlig standpunkt».
De ni og familiene deres blei også utsatt for trakassering utenom skoletid. Det forekom trusler på telefon, og i lange perioder kunne biler med hvite stå parkert utafor hjemmene deres. Også andre svarte familier opplevde å bli plaga, for eksempel ved at den vanlige kreditten i dagligvareforretninga blei nekta dem. Slikt førte til en viss grad til splittelse i det svarte samfunnet.
Mora til Melba Patillo fikk ikke fornya kontrakten som lærer i nabobyen med klar beskjed om at saken ville bli revurdert om Melba slutta på Central High.