cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Joachim de Knagenhjelm
Den store linesaken
Etter to år med feilslått Lofotfiske var det i 1774 mange fiskebåter som trosset forbudet og brukte line. Dette fortsatte de neste årene, men amtmannen var streng og dermed ble 145 høvedsmenn som brukte line straffet med kraftige bøter i 1776. I tillegg ble lensmannen i Vågan som hadde ledet an for linefiskerne dømt til straffearbeid. De bøtelagte fiskerne godtok ikke straffen, og sommeren 1776 var det to fiskere som fikk audiens hos kronprinsen i København for å legge frem sine klager. Prinsen viste forståelse for fiskernes ønske om å bruke line under lofotfisket, uten at så mye skjedde. Reglene ble brutt på ny, amtmannen gikk til sak for å håndheve lovene, og enda et nytt sendelag dro til København for å klage.
Amtmannen ga i et brev av 1777 til Danske Kancelli en redegjørelse for de strenge dommene han hadde gitt. Her ga han ingen innrømmelser til de dømte, og slo kategorisk fast at dommene var «aldeles billige, rigtige og retmæssige» og at de var dømt «efter deres Gierningers særskilte Natur.»
Sakene ble anket og verserte i rettssystemet i ti år frem til 1784, da samtlige fiskere ble frikjent. Myndighetene ville etter dette komme alle interesser i møte, dermed ble det bestemt at line kunne brukes i Lofoten etter 4. mars. For å hjelpe fattige fiskere ble det bestemt at staten skulle gi disse line vederlagsfritt. Konfliktene fortsatte imidlertid i flere år, men en ny lov i 1816 medførte mer ordnede forhold.
Avgang som amtmann
Knagenhjelm gikk av som amtmann den 8. juli 1789, men bodde fortsatt på Bodøgård en tid. I 1791 solgte han eiendommen til etterfølgeren Christian Torberg Hegge (1743–1818). Etter det flyttet Knagenhjelm til Bodø hvor han døde i 1796. Han ble begravet i kirkens kor den 14. mars samme år.
Juristen Christen de Knagenhjelm (1756–1815), som var brorsønn av Christen de Knagenhjelm, fikk stilling som fullmektig på Bodøgård i 1780. Han fortsatte i stillingen da onkelen døde, og i 1793 ble han sorenskriver i Salten. Christen de Knagenhjelm ble gift med Boletta Spphia Jersin (1767–1845). I 1796 arvet han Kaupanger Hovedgård og han reiste da sørover med familien. Christen de Knagenhjelm og onkelen hadde i sin tid kjøpt opp flere gårder i Bodø-distriktet, men disse ble etterhvert solgt.
Han døde ugift, og etterlot seg en relativt stor formue på 6900 riksdaler og en jordeiendom i Sogn. Det meste av hans eiendeler ble testamentert til barn av hans syv søsken og en annen, mindre del til sitt tjenerskap, samt fattige i Bodø og i Sogndal prestegjeld.
Hilde Andersen
Andersen ble født i Stavanger, men flyttet til Bergen i 1964. Hun startet studier ved Universitetet i Oslo og fullførte med en cand.mag. (med fransk, teater og musikk) ved Universitetet i Bergen i 1979. Hun studerte deretter regi ved Statens teaterhøgskole i 1979–1982. I 2005 studerte hun organisasjonspsykologi i et halvt år ved BI.
Hun debuterte som teaterregissør i 1983 med oppsetningen I denne lange natt (Canto Libre) på Nationaltheatret. Hun fikk et kunstnerisk gjennombrudd senere i 1980-årene med regi på flere av Cecilie Løveids teaterstykker. Blant annet Vinteren rivnar på Det Norske Teatret og Balansedame på Den Nationale Scene. Begge disse stykkene hadde musikk spesialkomponert av Synne Skouen. I 1987 satte hun opp Astrid Lindgrens Brødrene Løvehjerte på Nationaltheatret. Senere har hun særlig virket som iscenesetter av samtidsopera. Hun har også regissert oppsetninger av Glassmenasjeriet, Maid of Norway og Kassandra. Hun har også hatt regi på musikaler som My Fair Lady, An-Magritt og Evita. På Den Norske Opera var hun assisterende regissør for Mike Ashmanns Ringen syklus, samt ansvarlig regissør for Den flyvende Hollender, Rigoletto og Maskeballet i tillegg til å regissere Karmelittsøstrene.
Andersen var ansatt ved Nationaltheatret fra 1982 til 1987 og ved Den Norske Opera fra 1995 til 2020.
Hun er datter av musiker Karsten Andersen.
Richard von Weizsäcker
Richard Freiherr (baron) von Weizsäcker (født 15. april 1920 i Stuttgart, død 31. januar 2015 i Berlin ) var en tysk politiker (CDU). Han var regjerende borgermester i Berlin fra 1981 til 1994 og Tysklands sjette forbundspresident og president under gjenforeningen.
Han spilte en viktig rolle for Tysklands forståelse av sin egen historie. Ved siden av Willy Brandt var han den som i omverdens øyne symboliserte Tysklands demokratisering etter nazismen, skrev Die Welt i minneordet, og det var et lykketreff at han var president under Tysklands gjenforening. I langt større grad enn Helmut Kohl formidlet han med sin aura og fintfølende opptreden et budskap om at Tyskland ikke lenger representerte en trussel for Øst-Europa. Hans tillitvekkende embetsgjerning baserte han på sitt omdømme som uavhengig og udogmatisk tenker med integritet, ifølge Die Welt. Weizsäckers støtte til traktatene med Sovjetunionen og særlige med Polen (Warschauer Vertrag, Warszawa-traktaten i 1972) bidro til at disse traktatene til slutt ble ratifisert av Forbundsdagen, tross sterk motstand internt i CSU/CDU. Weizsäcker ga inntrykk av å ikke være en vanlig karrierepolitiker, men at han gikk inn i politikken av pliktfølelse. Hans troverdighet ble styrket av erfaringen som tysk offiser ved Østfronten og farens tjeneste i Hitlers regjering.
Familie og bakgrunn
Weizsäcker ble født i Stuttgart som sønn av baron Ernst von Weizsäcker, en ledende diplomat i Tyskland og statssekretær i utenriksdepartementet som Joachim von Ribbentrops nestkommanderende. Ernst von Weizsäcker var en konservativ nasjonalist og meldte seg inn i NSDAP i 1938, og han støttet den tyske overtakelsen av Sudetenland. Ved rettssaken mot faren etter andre verdenskrig medvirket Richard von Weizsäcker i forsvaret. I 1985 fortalte Richard von Weizsäcker om sin fars tjeneste for Hitler: Faren forsto ikke Hitler da han kom til makten i 1933, og undervurderte de profesjonelle diplomatenes evne til å styre Hitler unna krig. «Min far var ærlig, men ikke særlig sterk.» Han avviste at faren innerst inne tok del i motstanden mot Hitler, men var overbevist om at faren ikke var en krigsforbryter og ikke kjente til holocaust. Ifølge Richard von Weizsäcker arbeidet faren for å hindre krig og holdt i stillhet kontakt med britiske diplomater, faren forsøkte også å få Mussolinis hjelp til å hindre Tysklands ferd mot krig. Ernst von Weizsäcker var glad for Münchenavtalen (der han selv var en sentral forhandler) fordi Sudetenland ble overført til Tyskland, og fordi dette opprettholdt freden en stund. Faren var nedslått over angrepet på Polen 1. september 1939, han mente alle hans anstrengelser var bortkastet. Richard von Weizsäcker var da 19 år gammel og deltok i invasjonen av Polen. Robert Kempner, aktor i saken mot Ernst von Weizsäcker, beskrev ham som en tragisk figur og understreket at hans medvirkning var dokumentert ved signerte brev til Adolf Eichmann (angående transport av jøder fra Frankrike til Auschwitz).
Slekten bestod av intellektuelle og ledende tjenestemenn, såkalt Bildungsbürgertum - Tysklands dannede borgerskap. Han var bror av fysikeren og filosofen Carl Friedrich von Weizsäcker. Richards oldefar ble adlet, og hans farfar, som var statsminister i kongeriket Württemberg, ble opphøyet i friherrestanden. Richard von Weizsäcker giftet seg i 1953 med Marianne, født von Kretschmann. Mariannes mor Asta var en adoptivdatter av bankieren Fritz von Waldthausen (1887-1957) fra den berømte bankier- og industrifamilien. Richard og Marianne fikk fire barn: Robert Karl von Weizsäcker (f. 1954), professor i sosialøkonomi; Andreas von Weizsäcker (f. 1956), kunstprofessor; Beatrice von Weizsäcker (f. 1958), jurist; og Fritz von Weizsäcker (f. 1960), lege og medisinprofessor.
Han bodde flere år i Storbritannia og Danmark mens faren var stasjonert ved ambassadene der, før familien flyttet til Berlin. 17 år gammel tok han artium ved Bismarck-Gymnasium i bydelen Berlin-Wilmersdorf og flyttet så til Oxford for å studere filosofi og historie. Senere studerte han i Grenoble i Frankrike.
Andre verdenskrig
Weizsäcker og Axel von dem Bussche var sammen under beleiringen av Leningrad. En kveld satt de og flere offiserskolleger og drakk snaps i kommandantens datsja under hans fravær. Plutselig trakk en offiser pistolen og skjøt Hitler-portrettet som hang i glass og ramme på veggen, tvers gjennom pannen. Det fulgte en fryktelig stillhet. Så sa Weizsäcker: «Før vi diskuterer hva vi skal gjøre, er det nok best at vi alle skyter på det.» Dermed ble det seks kulehull i bildet og i veggen bak. De besluttet å ta ned bildet og erstatte det med et annet, også for å skjule kulehullene i veggen. De oppdaget da at det ikke fantes flere bilder av Hitler på stedet. I stedet la de en plan. I den tyske hærs regelverk het det at om en offiser havnet i håndgemeng med en av sine underordnede offiserer, ble den høyerestående offiseren uten videre forflyttet. Da de hørte kommandanten i snøen utenfor, lot de som de var fulle, tumlet ut og julte ham opp før de trakk seg tilbake til sine rom. Neste dag ba de ham om unnskyldning, men så røpet den forslåtte kommandanten at han hadde drevet svartebørshandel, og at han trodde de hadde banket ham opp for å ha brakt avdelingen i vanry med dette. Han nevnte derfor aldri hendelsen igjen, og ikke de heller.
Karriere
Mellom 1950 og 1953 arbeidet han i forlagshuset Mannesmann, senere i bankhuset Waldthausen. Fra 1962 til 1966 var han ansatt i kjemi- og farmasiselskapet Boehringer. Han var en periode også formann i det evangeliske kirkemøte for Tyskland (Evangelische Kirchentag).
Politikk
Weizsäcker sluttet seg til det konservative partiet CDU i 1954 og ble medlem av det tyske parlamentet i 1969. I 1974 ønsket CDU ham som forbundspresident, men tapte for Walter Scheel som ble støttet av sentrum-venstre-koalisjonen. Han var også visepresident i forbundsdagen.
I perioden 1981-84 var han regjerende borgermester (Regierender Bürgermeister, regjeringssjef) i Vest-Berlin. I sin embetstid arbeidet for å holde liv i ideen om nasjonen Tyskland delt i to stater. I tale og tekst oppfordret han tyskere til å se forbundsrepublikken som solid forankret i den vestlige alliansen, men med spesielle forpliktelser og interesser i Øst-Europa. Weizsäcker irriterte USA, Frankrike og Storbritannia (som fortsatt var okkupasjonsmakter i Vest-Berlin) ved å besøke Erich Honecker i Øst-Berlin. Han anla en imøtekommende og ettergivende linje overfor DDR. Hans sterkeste motstandere på 1980-tallet var høyresiden i CDU som ikke ville gi opp kravet på de tapte øst-områdene.
Første periode
Han ble valgt til Tysklands president av Forbundsforsamlingen i 1984 (med 832 mot 68 stemmer), inkludert bred støtte fra opposisjonspartiet sosialdemokratene, ) og etterfulgte da Karl Carstens. Han ble valgt uten Helmut Kohls støtte fordi Weizsäcker tilhørte det mindretallet i CDU som ville videreføre Willy Brandts østpolitikk. Kohl forsøkte å holde Weizsäcker unna Bonn (den daværende hovedstaden) og argumenterte for at Weizsäcker var uunnværlig i Berlin. Han ble en outsider i den føderale politikken i Bonn. Weizsäcker mente at Vest-Tyskland offentlig skulle anerkjenne østblokklandene, til og med DDR, og han ville godta den polsk-tyske grensa ved Oder-Neisse og dermed gi avkall på tidligere tyske områder lenger øst. Han var kjent som en stor taler og retoriker. I 1985 ble han den første forbundspresident som besøkte Israel, og i 1986 ble han den første tysker som talte i det britiske parlamentets plenum. Han besøkte Norge i 1986, inkludert Elverum, der kong Haakon sa nei til det tyske ultimatum i april 1940.
1985-talen
Weizsäcker er blant annet kjent for den store talen i Forbundsdagens plenumssal 8. mai 1985 på 40-årsdagen for slutten på andre verdenskrig. «Tysklands viktigste tale noen gang» skrev Süddeutsche Zeitung, selv om ingenting var nytt i talen sammenfattet han det viktige på rett måte og til rett tid, ifølge avisen. Die Welt skriver at innholdet i talen var åpenbart, men ingen tysk politiker hadde sagt det så klart og tydelig. Talen ble dels holdt på bakgrunn av Ronald Reagans omstridte besøk ved krigsgravene i Bitburg (der også SS-soldater er gravlagt) 5. mai 1985. Reagens besøk var på oppfordring fra Helmut Kohl og var tenkt som tegn på forsoning. I talen advarte han mot å glemme og understreket at nye generasjoner av tyskere ikke skulle bære skyld bare fordi de er tyske, men forfedrene hadde etterlatt seg en tung arv, sa han. Israels ambassadør beskrev talen som «et strålende øyeblikk» i forholdet mellom Israel og Tyskland. Talen ble trykket opp i flere hundre tusen kopier og distribuert til tyske skoler. Selvmedlidende revisjonisme i Tyskland ble vanskelig etter talen. For mange tyskere stadfestet talen forbundspresidenten som vokter av landets samvittighet og en som hevet seg over partipolitikken. Foreningen for de fordrevne kritiserte talen for at den aksepterte Oder-Neisse-linjen. I talen avviste han offisielt og for godt alle forsøk på å undertrykke, ikke erkjenne, unnvike eller relativisere den nazistiske fortiden. Han avviste at deportasjonen av jødene ikke var kjent blant folk flest. «Den 8. mai var en frigjøringsdag fra det menneskeforaktende systemet til det nasjonalsosialistiske voldsregimet» sa han blant annet (uttrykket «frigjøringsdag» om kapitulasjonen hadde Kohl introduserte et par uker tidligere foran minnesmerket i Bergen-Belsen ). Han avsluttet talen slik:
Han var stadig involvert i politikk og veldedighet. Han ble utnevnt av den rødgrønne regjeringen til formann for en kommisjon som skal modernisere den tyske hæren.
Andre periode
I 1989 ble han gjenvalgt uten motkandidat.
I november 1989 sendte president Vaclav Havel brev til Richard von Weizsäcker der han personlig fordømte fordrivelsen av tyskere fra Tsjekkoslovakia og beskrev fordrivelsene som «dypt umoralske» handlinger på linje med Stalins og Hitlers overgrep. Havel og Weizsäcker utvekslet unnskyldninger under statsbesøket i 1990. I en tale ved Karlsuniversitetet i Praha i 1995 argumenterte Weizsäcker for at Beneš-dekretenes utsagn om kollektiv skyld ikke er holdbart.
Han ville holde lavere tempo i gjenforeningen med Øst-Tyskland enn Kohl ønsket. I tillegg til politisk uenighet var de to svært ulike som personer. Weizsäcker var veltalende og verdensvant, intellektuell, nysgjerrig og sjarmerende.
Utmerkelser
Weizsäcker var ridder av den svenske Serafimerordenen. Både han og hans kone Marianne ble i anledning av statsbesøket til Norge i september 1986 tildelt storkors av St. Olavs Orden.
Wallen
Wallen er en kommune i kretsen Ditmarsken i Schleswig-Holstein, Tyskland. Wallen hører under Marnelands amt, og lå før 1. januar 2008 i Tellingstedts amt.
Slaget om Hellas
Slaget om Hellas, også kjent som Operasjon Marita, tysk Unternehmen Marita, er navnet på et slag under den andre verdenskrig som skjedde på det greske fastlandet og i sørlige Albania. Slaget ble utkjempet mellom allierte styrker (gresk og britiske) og aksemaktene (det nasjonalsosialistiske Tyskland, fascistiske Italia og Bulgaria). Med slaget om Kreta og flere sjøslag er slaget om Hellas betraktet som en del av en større del av krigen i Egeerhavet i løpet av Balkan-kampanjen under den andre verdenskrig.
Slaget om Hellas er sett på som en fortsettelse av den gresk-italienske krig som begynte da italienske tropper invaderte Hellas den 28. oktober 1940. I løpet av uker ble italienerne drevet ut av Hellas og greske styrker presset på for å erobre det meste av sørlige Albania. I mars 1941 feilet et større italiensk motangrep og Tyskland var tvunget til å komme italienerne til hjelp.
Operasjon Marita begynte den 6. april 1941 da tyske tropper invaderte Hellas via Bulgaria i et forsøk på å sikre de sørlige flankene. Kombinerte greske og britiske styrker kjempet tilbake med stor iherdighet, men hadde i stor grad færre soldater og færre kanoner, og forsvaret brøt sammen. Athen falt den 27. april. Britene greide å evakuere rundt 50,000 tropper Den greske kampanjen endte i en rask og fullstendig tysk seier i og med erobringen av Kalamata på Peloponnes. Det hele var over i løpet av 24 dager. Uansett, både tyske og allierte myndigheter har uttrykt deres respekt og beundring for den tapre motstanden fra de greske soldatene.
En del historikere har ansett den tyske kampanjen i Hellas som avgjørende i for årsakene til krigens forløp da slaget om Hellas fatalt forsinket angrepet på Sovjetunionen. Andre historikere har opprettholdt at den tyske kampanjen ikke hadde noen innflytelse på å sette i gang Operasjon Barbarossa, og karakteriserte den britiske intervensjon i Hellas som en håpløs forpliktelse, en «politisk og sentimental beslutning» eller faktisk en «avgjort strategisk fadese».
Dvergdansefluer
Dvergdansefluer (Atelestidae) er en liten familie av små, mørke fluer som ligner dansefluer. De er ikke vanlige og forholdsvis lite er kjent om deres levevis. En art er funnet i Norge.
Utseende
Hodet er stort, halvkuleformet, med store fasettøyne som hos hannene møtes i pannen. Antennene sitter festet i eller under midten av hodet, er ganske små og består av 2-3 ledd med en lang antennebørste (arista) ytterst.
Vingene er mer eller mindre trekantede med et tydelig, karakteristisk årenett og et tydelig vingemerke (pterostigma) ved forkanten.
Beina har i alle fall den bakre tibiaen (leggen) fortykket.
Larvene er ukjente.
Levevis
Veldig lite er kjent om disse fluenes levevis, men i alle fall noen av artene lever i skog. Munndelenes form tyder på at de voksne fluene er rovdyr, og hannenes fasettøyne tyder på at de danner paringssvermer, men det er få eller ingen relevante observasjoner på dette.
UEFA-cupen 1981/82
UEFA-cupen 1981/82 ble vunnet av den svenske klubben IFK Göteborg med 4-0 sammenlagt over den tyske klubben Hamburger SV. Dette var UEFA-cupens ellevte sesong. Turneringens toppskårer ble Torbjörn Nilsson fra IFK Göteborg med ni mål totalt.
Alain Casanova
Alain Casanova (født 18. september 1961 i Clermont-Ferrand, Frankrike) er en fransk fotballtrener og tidligere fotballspiller.
I sin karriere var han målvakt.
Nå er han hovedtrener for den franske toppklubben Toulouse. Han har hatt stillingen siden 30. mai 2008 da han tok over for Élie Baup.
Gjennom karrieren spilte han for INF Vichy, Le Hacre AC, Olympique de Marseille og Toulouse.
AMD Phenom
AMD Phenom er navnet på en serie 10. generasjons (AMD K10) mikroprosessorer fra AMD, og er etterfølgeren til 9. generasjons prosessorene (AMD K9) Athlon 64 X2 og AMD Turion 64 X2.
Den første AMD Phenom prosessoren ble lansert den 11. november 2007.
AMD Phenom er konstruert for hjemme-PC-er, mens de mer avanserte utgavene og kostbare utgavene av AMD K10 har benevnelsen (3. generasjons) AMD Opteron.
Mikroprosessorene produseres i AMDs Fab 36 fabrikk i Dresden, Tyskland.
Fire-kjerners utgavene av AMD Phenom (og AMD Opteron) er de første «ekte» fire-kjerners prosessorer: De er bygd med alle 4 kjernene på én brikke, mens Intels fire-kjerners prosessorer består av flere moduler under samme kapsel (multi-chip module). Phenom 8000- og Phenom 9000-seriene benytter Socket AM2+, mens Phenom-FX (for de mer krevende brukerne) benytter Socket F+.
En dobbel-kjerne versjon av AMD K10-serien har benevnelsen Athlon 64 X2.
Trondheim Jazzfestival
Trondheim Jazzfestival (etablert 1994) er en årlig musikkfestival arrangert på våren; en videreføring av JazzMazz (1979–1994), og sentrert rundt Jazzlinja (NTNU) som da også fikk dedisert jazzfestivalen til sitt 25-årsjubileum i 2004. Festivalen er et samarrangement mellom Trondheim Jazzforum, konsertstedet Blæst, Trondheim Symfoniorkester, Studentersamfundet i Trondhjem, Dokkhuset og Norsk jazzforum. Første leder var Bjørn Willadsen, etterfulgt av Ernst-Wiggo Sandbakk.
AMD Phenom
Phenom II
AMD Phenom II ble lansert den 9. januar 2009. AMD Phenom II er produsert med 45 nm transistorer, mens forgjengeren benyttet en 65 nm prosess. Samtidig ble størrelsen på L-3 Cache tredoblet fra 2 Mb til 6 Mb.
Trondheim Jazzfestival
Trondheim Jazzfestivals talentpris
I 2007 innledet festivalen et finansielt samarbeid med NTNU. Fra samme år blir Trondheim Jazzfestivals talentpris utdelt. Prisen er på kr. 20 000, og er finansiert av NTNU.
Det er (per 2019) ikke delt ut noen talentpris etter 2017.
AMD Phenom
Phenom II
AMD Phenom II har også innebygd støtte for DDR3 SDRAM. Overføringshastigheten på databussen er likevel den sammen som på den opprinnelige AMD Phenom.
Qatar under Sommer-OL 2004
Qatar under Sommer-OL 2004. Femten mannlige sportsutøvere fra Qatar deltok i fire sporter, friidrett, skyting, svømming og vektløfting under Sommer-OL 2004 i Athen. Det var sjette gangen som Qatar deltok i et sommer-OL. De vant ikke noen medalje.
Rån
Rån (eller Ran) er i norrøn mytologi Æges hustru og havets gudinne. I et stort nett fanger hun dem som er i ferd med å drukne, og holder dem fanget i den store boligen sin under havet.
Hun har ni døtre som alle er Heimdalls mødre.
Zusja
Zusja (russisk: Зуша) er ei elv i Orjol oblast i Russland. Den er ei høyre sideelv til Oka, og er 234 km lang, med et nedbørfelt på 6 950 km². Zusja fryser til i begynnelsen av desember og er islagt til sist i mars. Den største sideelva er Nerutsj.
Byene Mtsensk og Novosil ligger ved Zusja. Elva er seilbar fra Mtsensk.
Mazegawa vannkraftverk
Mazegawa I vannkraftverk  er et pumpekraftverk i elva Maze nær byen Gero, i prefekturet Gifu like nordøst for selve byen Gifu, i det sentrale Japan på Honshu. Installert effekt er om lag 288 MW.
Ittiri
Ittiri (sardinsk Itiri Cannedu) er en italiensk kommune i provinsen Sassari provinsen Sassarii regionen Sardinia. Den ligger rundt 160 km nordvest for hovedbyen Cagliari og rundt 15 km sør for byen Sassari. Kommunen er en del av den tradisjonelle regionen Logudoro.
Mazegawa vannkraftverk
Anlegget for kraft fra Iwaya-demningen som er en steinfyllingsdam. Nedre reservoar er Mazegawa II-reservoaret, som oppdemmes av Mazegawa-demningen, og dette reservoaret fungerer samtidig også som øvre reservoar for Mazegawa II vannkraftverk (66 MW). Anleggene eies av Chubu Electric Power Company.
Ittiri
Kommunen har 8782 innbyggere per 2013 Området utgjør rundt 112 km² og ligger rundt 400 meter over havet.
Festivaler
Det blir holdt ulike festivaler og musikkframføringer hvert år, blant disse finnes
Kirker
I selve byen er det fire kirker.
Kun de to første er menighetskirker. Rundt i området finnes det også en rekke landkirker.
Arkeologi
I området finner man 63 nurager, store steintårn fra oldtiden, og et stort antall megalittmonumenter som kalles for Tomba dei giganti (direkte oversatt «Kjempenes grav»). Blant disse er Sant'Ereno fra rundt 3300 f. Kr.
Oslo Børs
Historie
Oslo Børs ble etablert ved egen lov av 18. september 1818. Handelen på Oslo Børs startet den 15. april 1819.
I 1881 ble Oslo Børs en fondsbørs, det vil si at verdipapirer ble tatt opp til notering. Den første kursnotering av verdipapirer inneholdt 16 obligasjonsserier og 23 aksjer, Norges Bank inkludert.
Oslo Børs var den første norske børsen som ble etablert, etterfulgt av lokale børser i Trondheim (1819), Bergen (1837), Kristiansand (1837), Drammen (1839), Stavanger (1878), Kristiansund (1894), Skien (1895), Ålesund (1905) Sandefjord (1912), Haugesund (1914) og Fredrikstad (1921). Oslo Børs hadde hele tiden hovedmarkedet for noterte aksjer og obligasjoner, de lokale børsene drev vanligvis med valutanoteringer og vareomsetning, selv om de også hadde en viss fondsbørsvirksomhet. Etter første verdenskrig ble Oslo Børs den eneste børsen som hadde noe aksjeomsetning av betydning.
Oslo Børs samarbeider om blant annet handelssystemer med London Stock Exchange. Børsen har også et samarbeid med børsene i Singapore og Toronto (Canada) om sekundærnotering av selskaper.
Børsen ble privatisert i 2001, og ble etter fusjonen med Verdipapirsentralen (VPS) i 2007, heleid av Oslo Børs VPS Holding.
Selskapsstruktur
I 2006 kjøpte Oslo Børs 50% av aksjene i NOTC, den norske markedsplassen for unoterte aksjer. I 2017 kjøpte de ut Verdipapirforetakenes Forbund, slik at selskapet ble heleid.
Lou Bega
Bega hadde en multikulturell oppvekst da moren er fra Sicilia og faren fra Uganda. Bega tilbragte en del tid i Miami i tenårene.
Oslo Børs
Selskapsstruktur
I 2012 kjøpte Oslo Børs ca. 71% av aksjene i fiskederivatbørsen Fish Pool, og eier per 2020 ca. 97% av aksjene.
Lou Bega
«Mambo No. 5» ble en stor hit over hele verden, og kom inn på den europeiske top5-listen, og også top5-listen i USA, der den ble en populær sang å spille på stadioner under sportsbegivenheter. Sangen ble også brukt av den britiske TV-kanalen Channel 4 ved Cricketsendinger fra 1999 til 2005.
Oslo Børs
Selskapsstruktur
I 2019 ble Oslo Børs VPS en del av Euronext-konsernet.
Lou Bega
Begas tredje studioalbum, Lounatic, ble lansert sent i 2005.
Oslo Børs
Selskapsstruktur
I 2021 solgte Euronext Oslo Market Solutions for å fokusere på konsernets kjernevirksomhet.
Lou Bega
Referanser
<References/>
Oslo Børs
Bygning
I dag skjer all handel på Oslo Børs elektronisk, bygningen inneholder ikke lenger den fysiske markedsplassen for verdipapirer. Børssalen er i dag kontorer.
A Day at the Races
A Day at the Races kan sikte til:
Oslo Børs
Som markedsplass
Oslo Børs tilbyr notering og handel i aksjer, egenkapitalbevis, ETP-er, renteprodukter og derivatprodukter på fem ulike markedsplasser; Oslo Børs, Oslo Axess, Merkur Market, Nordic ABM og Oslo Connect.
Oslo Børs er den største markedsplassen hvor det noteres og handles aksjer, egenkapitalbevis, ETP-er (børshandlede fond og notes), derivater og renter. Oslo Axess ble etablert i mai 2007 som et alternativ til Oslo Børs for notering av, og handel i aksjer. Merkur Market ble etablert i 2016 og er en såkalt multilateral handelsfasilitet, hvor regelverket er mindre omfattende enn for selskaper notert på Oslo Børs og Oslo Axess. Nordic ABM ble etablert i juni 2005 som en alternativ markedsplass for renter. Oslo Connect ble etablert i 2009 og er en markedsplass for handel i ikke-standardiserte derivater (OTC-derivater).
Oslo Børs har fem forskjellige markedsplasser. Oslo Børs, Oslo Axess og Merkur market er markedsplasser for aksjer. Nordic ABM for renteprodukter samt Oslo Connect for derivater.
Oslo Børs
Oslo Børs er hovedmarkedsplassen til Oslo Børs.
Oslo Axess
Oslo Axess er en regulert og autorisert markedsplass i regi av Oslo Børs. Hensikten er å bidra til vekst blant mindre selskaper, og gi dem de fordelene som oppnås ved å ha aksjer notert i et regulert marked.
Generelt
Oslo Axess er ment for selskaper som ønsker notering på en regulert markedsplass, men som ikke tilfredsstiller kravene til børsnotering på Oslo Børs. Investorer får beskyttelse og et kvalitetsstempel av Oslo Axess, men denne vil derimot ikke være like dekkende som for selskaper på børsen. Hovedmålgruppen er små og mellomstore selskaper, inkludert pre-kommersielle selskaper.
Oslo Axess opererer med de samme prisene for handel som Oslo Børs.
Konsesjon
Oslo Axess har konsesjon fra Finansdepartementet til å fungere som regulert markedsplass for aksjehandel i Norge. Stort sett gjelder de samme lovgivningene som for Oslo Børs. Første virkedag for Oslo Axess var 2. mai 2007.
Merkur market
Merkur Market er en multilateral handelsplattform (MTF) opprettet av Oslo Børs. Både opptakskravene og de løpende rapporteringsforpliktelsene i etterkant av opptaket, er enklere og mindre omfattende enn på Oslo Børs og Oslo Axess.
Oslo Connect
Oslo Connect er en multilateral handelsplattform (MTF) for handel i ikke-standardiserte derivater.
Aksjer
I Norge kan et allmennaksjeselskap (ASA) noteres på Oslo Børs. Det er opp til selskapet selv å søke om å bli tatt opp til notering, men selskapet må oppfylle gjeldende krav som blant annet omfatter antall eiere (spredning), antall aksjer, markedsverdi og historie. For å være notert stiller Børsen blant annet strenge krav om behandling av konfidensiell informasjon.
OBX – indeksen består av de 25 mest omsatte aksjene notert på Oslo Børs. OBX-indeksen er handlebar, det vil si at du kan kjøpe og selge børsnoterte futures og opsjoner på indeksen. Sagt på en annen måte kan du få samme eksponering ved å kjøpe et indeksprodukt som om du kjøper alle aksjene (vektet) som inngår i indeksen. Rangeringen baseres på en seks måneders omsetningsperiode. Indeksen justeres hver tredje fredag i juni og desember.
OSEBX – Oslo Børs Benchmark Index skal være en investerbar indeks som inneholder et representativt utvalg av alle noterte aksjer på Oslo Børs. OSEBX revideres på halvårlig basis og endringene implementeres 1. desember og 1. juni. Det lages også en rekke andre indekser.
Derivater
Derivater ble første gang notert på Oslo Børs 22. mai 1990.
Valuta
Frem til 1991 var det valutaveksling på Oslo Børs, i dag foregår omsetning av valuta hos Norges Bank.
Ledende sektorer
Oslo Børs har en unik posisjon internasjonalt knyttet til næringene energi, shipping og sjømat. Børsen er ledende og størst/blant de største i verden innen disse sektorene.
Børsdirektører
Den administrative leder av Oslo Børs ble tidligere kalt «børskommissær», mens tittelen «børsdirektør» ble innført i 1988. Børskommissærene ble i starten utnevnt av Norges konge, men har siden 24. desember 1868 blitt utpekt av Norges regjering og fikk instrukser fra Handelsdepartementet, ved en kongelig resolusjon.
Eek Transport
Eek Transport var landsdekkende og hadde daglig ruter til/fra de fleste stedene sør for Namsos. Til sammen ble virksomheten drevet av 150 ansatte som disponerte en utstyrspark på 79 biler: skapbiler, vogntog, biler m/kran samt vare og budbiler.
I 2011 ble Eek Transport solgt til PostNord, og i 2012 ble Eek Transport innfusjonert i Tollpost Globe, som i 2014 skiftet navn til PostNord Logistics, senere PostNord.
Idunn
Idun eller Idunn (norrønt: Iðunn) er i norrøn mytologi kjærlighetsgudinnen som er gift med Brage. Hun opptrer kun i få myter, hvor den viktigste er myten om jotnen Tjatse. Hun har ansvar for de livgivende og foryngende epler som sikrer gudene evig ungdom.
Bjarne Stroustrup
Bjarne Stroustrup (født 30. desember 1950 i Århus, Danmark) er skaperen til det populære programmeringsspråket C++.
Biografisk informasjon
Stroustrup er cand.scient. i matematikk og informatikk fra Aarhus Universitet og har doktorgrad i informatikk fra University of Cambridge i England. I 1979 flyttet han til New Jersey i USA for å jobbe ved Computer Science Research Center ved det som den gang het Bell Telephone Laboratories. På begynnelsen av 80-tallet designet han programmeringsspråket C++, og har siden da hatt en aktiv rolle i standardiseringen.
Stroustrup er professor ved College of Engineering in Computer Science ved Texas A&M University. Der har han vært siden 2002. Han er gift og har to voksne barn, en sønn og en datter.
Anerkjennelse
Dr. Stroustrup ble valgt til medlem av The National Academy of Engineering i 2004 for å ha skapt C++. I 2005 fikk han som første person innenfor datateknologi William Procter Prize for Scientific Achievement fra forskningsorganisasjonen Sigma Xi. Han fikk IEEEs Computer Entrepreneur Award i 2004 med følgende begrunnelse: «for pioneering the development and commercialization of industrial-strength, object-oriented programming technologies, and the profound changes they fostered in business and industry.» Han har tittelen «fellow» ved både AT&T Bell Laboratories og AT&T. Fra Association for Computing Machinery (ACM) fikk han Grace Murray Hopper-prisen i 1993 for «for his early work laying the foundations for the C++ programming language. Based on those foundations and Dr. Stroustrup's continuing efforts, C++ has become one of the most influential programming languages in the history of computing.» Han er medlem av Texas Academy of Medicine, Engineering, and Science. Han har tittelen «fellow» både hos ACM og IEEE. Han har jobbet ved det danske Forskningsrådet. Han havnet på listen over «America's twelve top young scientists» hos magasinet Fortune i 1990, og ble kåret til en av «the 20 most influential people in the computer industry in the last 20 years» av bladet BYTE i 1995. Han er også på Computer Museum of America sin «Computer Hall of Fame».
Nordhavnen
Nordhavnen eller Københavns Nordhavn er et havneanlegg ved Øresundkysten som ble anlagt på slutten av 1800-tallet ved oppfylling i Svanemøllebugten nord for Københavns Frihavn. Området er på over 2 kvadratkilometer og er rammen rundt det meste av Københavns Havns aktiviteter. I Nordhavnen finnes fergeleier, containerterminal og fisketorv, samt lagre og industrielle virksomheter.
På kanten mellom Østerbro og havnen finnes områdets S-tog-stasjon, Nordhavn stasjon.
Hwangbo Sung-il
Hwangbo Sung-il (født 16. juni 1975 i Sør-Korea) er en sørkoreansk håndballspiller og håndballtrener. Han er assistenttrener for Sør-Koreas kvinnelandslag i håndball i Håndball-VM 2011.
Solidaritet
Solidaritet(av latin solidum, hele summen, helheten; fransk solidarité: samhørighet, sammenhold) er et begrep som beskriver en følelse av samhørighet og samhold mellom individer eller grupper. Ordet benyttes ofte i fagpolitiske sammenhenger, og også til å uttrykke støtte til folk i den tredje verden. Solidaritet innebærer en grunntanke om å handle ut fra mer enn egeninteresse, – å foreta valg utfra deres konsekvenser for andre eller for å dekke andres behov. Ved å gi avkall på (kortsiktig) egeninteresse skal handlingene skape kollektive verdier for flere. Mange vil hevde at solidaritet ligger til grunn for både velferdsstaten og for privat forsikring som alternativ til denne.
Solidaritetstanken ligger generelt til grunn for arbeiderbevegelsen, og uttales ofte som motivasjon og verdimessig rettesnor for partier og bevegelser på «venstresiden». Solidaritetstanken står for eksempel sentralt i de norske og svenske sosialdemokratenes slagord alle skal med, en tematikk som slike partier ofte setter som motsats til partier for de rike (egeninteressen). Solidaritet kan være mer eller mindre nytteorientert – den kan i varierende grad bygge på en rasjonell erkjennelse av at solidaritet er nyttig (i motsetning til at solidaritet er riktig). Dette speiler motsetningen mellom sinnelagsetikk og pliktetikk.
Solidaritetsbegrepet står sentralt innenfor etikk, teologi og psykologi. Studier av solidaritetens effekter, eller fraværet av egeninteresse i menneskelige valg, opptar også forskningen innenfor samfunnsøkonomien og sosiologien. Studiet av hvilke betingelser og situasjoner som fremmer eller hemmer solidariske valgalternativer, drar ofte nytte av spillteori.
Definisjoner
Samfunnsforskeren Émile Durkheim skiller mellom mekanisk og organisk solidaritet:
Sosiologen Alfred Vierkandt (1969) definerer solidatitet som «sinnelaget til et fellesskap med sterkt indre samhold» (die Gesinnung einer Gemeinschaft mit starker innerer Verbundenheit), og videre «samholdsfølelsen som kan og bør slå ut i praktisk handling» (das Zusammengehörigkeitsgefühl, das praktisch werden kann und soll).
Historisk utvikling
I Romerretten betød solidaritet (obligatio in solidum) en spesiell type forpliktelse, hvor hvert enkelt individ borger for helheten (solidum) i en forpliktelse. I moderne rett betegner solidaransvar det tilsvarende forhold hvor enkelt deltaker i en sammenslutning står ansvarlig for hele gruppens forpliktelser, ikke bare «sin del». Kirken har i århundrer hatt en sterk tradisjon som påkaller og fremmer solidaritet eller nestekjærlighet («gjør mot din neste som du vil din neste skal gjøre mot deg»), anskueliggjort i bergprekenen og historien og Den barmhjertige samaritan. Den kristne moral og etikk krever en solidaritet som er knyttet til selve de personlige, gode handlingene.
I middelalderen slo også organisk solidaritet rot gjennom laugsvesen – yrkesgrupper som gjensidig og sammen kjempet for sine gruppeinteresser. Denne forløperen for fagorganiseringen ga medlemmene trening i å tenke langsiktig på helheten framfor å bryte ut av fellesskapet som «gratispassasjer». Det innebar at laugets medlemmer erkjente fordelene ved å handle kollektivt og vise selvdisiplin i arbeidet for hele gruppens fellesinteresser.
Kristne idealer levere videre i institusjonalisert form gjennom den familiære forsørgelsesplikten mellom ektefeller, foreldre og barn, og i det strafferettslige forbudet mot å etterlate noen i hjelpeløs tilstand. I disse sammenhengene er det egennyttige, egosentriske valgalternativet forbudt. Etter middelalderen ble underholdsplikten utvidet til en moralsk (og ofte rettslig) forpliktelse til å organisere fattigvesen, og etter hvert velferdsytelser. Utvidelsen fra et rettslig til også et sosialt solidaritetsansvar oppstod i Frankrike på 1700-tallet. Framveksten av sosiale tiltak og goder for arbeidere på 1800-tallet ble først initiert av liberale politikere og reformatorer i England (William Henry Beveridge), Tyskland (Otto von Bismarck) og Norden.
Ved århundreskiftet til 1900-tallet vokste internasjonal solidaritet seg sterk i arbeiderbevegelsen, utfra forestillingen om at arbeiderklassen på tvers av land hadde sterkere interessefellesskap enn de ulike klassene innen hvert enkelt land. Dette ga seg utslag både i grenseoverskridende revolusjonært samarbeid, og i en internasjonal kampanje blant arbeiderklassen om å ikke la seg mobilisere mot hverandre i de nasjonale hærene under første verdenskrig. Da fascismen seiret i europeiske land på 1930-tallet, dreide arbeiderklassens solidaritetengasjement i retning av solidaritet gjennom krig, eksempelvis for brigadene i den spanske borgerkrig. Klassekampen i mellomkrigstiden ble ikke mindre bitter ved at ulike undertrykkende regimet trykket til seg solidaritetsbegrepet – fascistene knyttet til rasesolidaritet, og kommunistene gjennom vikarierende klassesolidaritet.
Velferdsstaten innebærer en institusjonalisering av en rekke grader av solidaritet på samfunnsnivå, eksempelvis gjennom arbeidsløshetstrygd og folketrygd (underholdsplikten), eller offentlig helsevesen (forsikringstanken). En utbredt kritikk av velferdsstaten er at slike ordninger flytter det solidariske ansvar bort fra enkeltindividet, og over til en upersonlig stat som i økende grad ivaretar individets solidaritetspikt. Mot en slik institusjonalisert solidaritet står alternativet hvor frivillige organisasjoner eller pårørende selv tar på seg mer av velferdsbyrden, utfra et personlig (ektefølt) ønske om å handle solidarisk.
I de siste tiårene har solidaritetsbegrepet blitt utvidet, blant annet gjennom miljøbevegelsens fokus på solidaritet med kommende generasjoner. I denne betydningen er miljøengasjementet ikke bare motivert av nåværende generasjoners egennytte av naturen, men også av kommende generasjoners rett til å nytte en intakt eller bærekraftig natur.
Referanser
Store norske leksikon: http://snl.no/solidaritet
Eksterne lenker
تضامن
Lakewood (Colorado)
Byen Lakewood ble grunnlagt i 1969. Allerede ved etableringen var folketallet over 90 000.
Området kjent som Lakewood ble bosatt i 1889 av Charles Welch og William A.H. Loveland, som bygde et 13-kvartals område langs veien Colfax Avenue vest for Denver i østre Jefferson County.
Lakewood har også Lakewood High School som er rangert som nummer én i staten av Newsweek, og den eneste International Baccalaureate-skolen i Jefferson County. Lakewood har fått tilnavnet «Lily-white Lakewood» fordi drabantbyens befolkning historisk var overveiende hvit.
Geografi
Ifølge United States Census Bureau har byen et areal på 110,0 km². 107,7 km² av det er land og 2,3 km² (2,05 %) vann.
Demografi
Under folketellingen i 2000 var det 144 126 innbyggere, 60 531 husstander og 36 500 familier bosatt i byen. Folketettheten var 1338,0/km².
Lokalt styre
Inntil 1969 hadde ikke området kjent som Lakewood noen lokal, offentlig forvaltning, selv om de hadde flere vannforsyningsdistrikter, flere brannvesendistrikter og forvaltningen i Jefferson County. Tettstedet hadde allerede eksistert i omtrent 80 år før det offisielt fikk bystatus i 1969.
Lakewoods befolkning velger byrådsstyre (City Council) som består av borgermester, som representerer hele byen, og 10 byrådsmedlemmer, to fra hvert av byens fem geografiske valgområder. Borgermesteren og byrådet styrer driften av byens offentlige forvaltning.
Statlig representasjon
Nesten hele City of Lakewood hører hjemme i Colorado House District 26. Lakewood er representert av Rep. Andy Kerr.
Søsterbyer
Lakewood has fire søsterbyer, som definert av Sister Cities International:
Sjakt
En sjakt er en loddrett eller svært bratt transportgang i en gruve som når opp i dagen. Dersom sjakten kun er en vertikal forbindelse mellom to underjordiske ganger, kalles det en blindsjakt. En loddrett eller skrå gruvegang som ikke ender i dagen kalles en synk. Horisontale gruveganger som brukes som inngang, til lufting, transport av malm eller drenering av vann kalles en stoll.
Det er viktig å merke seg at disse begrepene brukes om menneskeskapte gruveganger - i motsetning til grotter som alltid er naturlige ganger og hulrom i grunnen.
Kinesiske tegn
Kinesiske skrifttegn eller Hanzi (tradisjonell kinesisk: 漢字 forenklet kinesisk: 汉字, pinyin: Hànzì; Hàn-folkets skrifttegn, også kalt sinogrammer) er et sett på flere tusen fonetisk-piktografiske tegn som brukes for å skrive kinesisk, japansk, koreansk, og også eldre former for vietnamesisk. Tegnsettet er i Taiwan, Korea og Japan kjent som henholdsvis hancha, hanja, og kanji. Hvert enkelt tegn representerer én stavelse. 30% av tegnene i daglig bruk er enstavelsesord. Resten er flerstavelsesord hvor et tegnenes betydning avhenger av hvilke(t) tegn det står sammen med. De fleste ord krever to tegn for å uttrykkes.
I tillegg til regionale varianter skilles det gjerne mellom to sett av tegn, ett tradisjonelt sett og ett forenklet sett som ofte har færre strøk pr. tegn. Det tradisjonelle settet brukes i dag på Taiwan og i Hongkong, mens det forenklede settet offisielt er standarden i Fastlands-Kina, og blant kineserne i Singapore og Malaysia.
På tross av at kinesisk talespråk er har like store indre forskjeller som forskjellene mellom enkelte europeiske språk, er Hànzì felles (med mindre unntak for kantonesisk). Dersom kinesere ikke er i stand til å snakke seg imellom, kan de ty til å skrive ned tegn isteden. Selv om lesningen til et enkelt tegn kan variere stort i ulike geografiske områder, vil en lett kunne plukke opp lydforandringen og dermed tilnærme seg den lokale dialekten tegn for tegn. Det kinesiske språket kan derfor sies å være forankret i hànzì (skriftspråket), ikke hànyǔ (talespråket).
Historie
Såvidt man vet, ble skrift oppfunnet fra intet (ex nihil, uten forbilder fra noe annet skriftsystem) kun fire ganger i menneskehetens historie: I Egypt, i Mesopotamia, i Mesoamerika og i Kina. I Kina begynte tegnene som merker som så ble piktografiske koder på såkalte orakelben, og utviklet seg så raskt derfra.
Hvor mange tegn er det i kinesisk?
De største ordbøkene rommer 85000 tegn. 90 % av disse er mer obskure enn ord i den norske fremmedordboka og forekommer kun i klassisk litteratur og (større) oppslagsverk. For å kunne lese en avis er gjenkjenning av minst 3000 tegn påkrevet. De 300–400 hyppigst forekommende tegnene utgjør ca. 90 % av teksten i en forholdsvis enkel roman, og de 1000 vanligste ca. 99 % i de fleste nyere skrifter. De fleste ord er sammensatt av to eller flere tegn. Nydanning av ord gjøres oftest (i likhet med Island og Finland) med å sette sammen allerede eksisterende skrifttegn, ikke ved å lage nye. Ordet for telefon er f.eks. 电话 diànhuà, en sammensetning av tegnet for lyn, som nå også betyr elektrisitet, og tegnet for snakk.
Utformingen av kinesiske tegn
På tross av at det eksisterer flere titusener av kinesiske tegn, er de fleste tegnene i realiteten sammensetninger av andre tegn. Komponentene kan representere både betydning og uttale, og plasseres etter bestemte mønstre, noe som gir tegnene et noenlunde uniformt utseende.
1 象形 Xiàngxíng, dvs. Bildetegn – Piktogram, tegnet er et bilde av et fenomen (f.eks. 山 er et bilde av fjell, og betyr dette).
2 指事 Zhǐshì  – Symboler, ideogrammer.
3 會意 Huìyì - Tegn som er en sammenstilling av to eller flere bildetegn.
4 形聲 Xíngshēng, radikal + fonetikum. Sammensetning av én del som klassifiserer tegnet og én del som gir en pekepinn om uttalen. 90% av alle tegn tilhører denne gruppen.
5 轉注 Zhuǎnzhù – Synonymer.
6 假借 Jiǎjiè «under falskt navn» er tegn som benyttes i stedet for et annet på grunn av lik uttale.
Korrekt skriving av kinesiske tegn
Korrekt rekkefølge og strøkretning ved skriving av kinesiske tegn følger bestemte regler. Strøkrekkefølgen når en skriver hànzì går primært fra venstre mot høyre, og sekundært ovenfra og ned. I det første eksempelet ved siden av vises strøkrekkefølgen for det tradisjonelle tegnet for "Rike" ( 國, guo). Det er sammensatt av strøk som betyr « 一 mur», som beskytter « 口 territorium», med hjelp av « 戈 våpen» omsluttet av « 囗 (stats-)grense».
For oppslag i elektroniske ordbøker er skrivemåte i pinyin vanligste måte å gjøre oppslag, i tradisjonelle ordbøker er pinyin eller antall strøk et oppslagskriterium. Man må altså telle strøk. Som man ser i eksemplet ved siden av, er det ikke fullt så lett som telle antall streker. Eksemplene illustrerer at det finnes strøk som endrer kraftig retning, men som likevel bare er ett strøk.
Leserekkefølgen har variert opp gjennom historien. Den vanlige eldre lesemåte (og skrivemåte) er ovenfra og nedover, fra høyre mot venstre. Denne metoden er kjent fra hele den kinesiske historie, helt tilbake til orakelskriften, og den er fremdeles vanlig i moderne bøker trykket i Taiwan. I moderne bruk er skriveretning samme som i vestlige språk, selv om en kan støte på tekst skrevet ovenfra og ned i dikt og kalligrafi.
Ellers har det - som for eksempel på plakater og av og til på kart - vært vanlig å lese og skrive vannrett, skjønt da vanligvis slik at det første tegnet var helt til høyre og det siste helt til venstre (altså motsatt rekkefølge som denne norske tekstens bokstavrekkefølge, og likt som på arabisk).
Etterhvert har vestlig innflytelse gjort seg sterkere gjeldende slik at vannrett lineær skrift lest fra venstre til høyre er blitt mer og mer alminnelig.
De 500 vanligste skrifttegnene basert på forenklede tegn
• 的 一 不 是 了 人 在 有 我 他
• 这 为 之 来 大 以 个 中 上 们
• 到 说 国 和 地 也 子 时 道 出
• 自 会 那 后 能 对 着 事 其 里
• 所 去 行 过 家 十 用 发 天 如
• 然 作 方 成 者 多 日 都 三 小