cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Josh White
Diskografi
Listen inneholder bare noen av hans albumutgivelser, stort sett fra 1950-tallet. I begynnelsen av karrieren ga han også ut album under navnene «Pinewood Tom» og «Tippy Barton». Han har medvirket på over 200 plater; dels soloinnspillinger, dels innspillinger sammen med andre, samleplater med mer.
Morihei Ueshiba
Morihei Ueshiba (植芝盛平, født 14. desember 1883, død 26. april 1969) var en japansk kampkunstner og grunnlegger av kampformen aikido. Han blir ofte omtalt som Kaiso (grunnlegger) eller O Sensei (翁先生, «Store mester»).
Ueshiba behersket flere tradisjonelle japanske kampformer. Hans egen, aikido, skiller seg fra annen kampkunst ved at den møter aggresjon med harmoni og ikke-vold.
Neolucanus laticollis
Neolucanus laticollis er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
En middelsstor (28-37 millimeter) og bred, blank, svart hjortbille. Hannens kjever er lite forstørrede, korte og kraftige, kroppsformen er påfallende bred. Hodet har et rundet framspring under og foran hvert fasettøye. Pronotum er avrundet, stort og bredt, ganske fint punktert. Dekkvingene er nokså jevnbrede, beina svarte. Hunnen ligner hannen bortsett fra at kjevene ikke er forstørrede.
Benibotarus
Benibotarus er en slekt av biller i delgruppen (underfamilien) nettrødvinger i familiegruppen rødvinger.
Neolucanus laticollis
Utbredelse
Arten lever på Java.
Benibotarus
Utseende
Middelsstore, avlange, rødlige rødvinger. Hodet er kort, men ikke snuteformet forlenget framover. Det er synlig, sett ovenfra (det vil si, det dekkes ikke av brystskjoldet). Antenner har elleve ledd og er festet tett sammen på pannen like ved fasettøynene, de er svarte og trådformede. Brystskjoldet (pronotum) har en nær kvadratisk form, ofte med en markert og noe oppstående sidekant. Dekkvingene er kraftig kitiniserte, parallellsidige og har vanligvis lengderibber. Alle føtter har fem ledd.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Palearktis.
Teofilo Bastida Camomot
Teofilo Bastida Camomot (opprinnelig spansk skrivemåre Teofilo Camomot Bastida; født 3. mars 1914 i Cogon i Carcar i Cebu på De filippinske øyer, død 27. september 1988 i Carcar) var en katolsk erkebiskop på Filippinene. Han ble presteviet 14. desember 1941, ble hjelpebiskop 1955, koadjutor-erkebiskop av erkebispedømmet Cagayan de Oro, og mens man ventet på at daværende erkebiskop James Hayes skulle trekke seg, trakk Camomot seg av helsemessige årsaker den 17. juni 1970. Han døde i en bilulykke i San Fernando sør for Cebu City den 27. september 1988 i en alder av 74 år.
Bakgrunn
Teofilo B. Camomot var sønn av Luis Camomot og Angela Bastida. Han ble døpt dagen etter, fødselen og 22. august 1915 mottok han konfirmasjonens sakrament. I tidlig alder var Camomot allerede preget av det religiøse miljø rundt seg. Han tok grunnskolen på Carcar Elementary School hvor han med glede ble kalt «Lolong» av klassekamerater, venner og slektninger. Etter grunnskolen bestemte Camomot seg for å hjelpe faren på gården og drømte om å bli landbruker, noe moren hans avviste.
Selv i ung alder viste han allerede tegn på kjærlighet og omsorg for de fattige, og ba moren om litt ris eller mat slik at han kunne gi til fattigbøndene og andre trengende. En gang da hans eldste bror, Diosdado, besøkte og så at Camomot ikke gikk på skolen, spurte han ham om han ville gå på forberedelsesseminaret.
Prest
Han ble ordinert til prest 14. desember 1941 av erkebiskop Gabriel Reyes av Cebu, og feiret sin cantamisa (første messe for en nylig ordinert prest) i andre etasje i hjemmet i stedet for i sognekirken i Carcar på grunn av utbruddet av andre verdenskrig hva gjaldt Filippinene bare få dager tidligere.
I tolv år var han tilknyttet Santa Teresa de Ávila Parish i Talisay. I 1955 ble han legkarmelitt (senere ble gruppen kalt Secular Order of Carmelites Discalced) opprettet ved karmelittklosteret i Barangay Mabolo i Cebu City, og Camomot ble valgt som den første prior av San Elías-kapittelet.
Hjelpebiskop i Jaro (Iloilo)
Den 25. mars 1955 ble Camomot utnevnt til hjelpebiskop av Jaro, og ble bispeviet den 29. mai 1955. Erkebiskop Julio Rosales y Ras var hovedkonsekrerende biskop; medkonsekrantene var biskop Manuel Mascariñas y Morgia av Tagbilaran og biskop Manuel Porcia Yap av Bacolod.
Han ble i Jaro til 1959. Etter messer holdt han seg opptatt med å besøke de fattige, spesielt de som er syke.
Koadjutor-erkebiskop av Cagayan de Oro
I 1959 ble han sendt til erkebispedømmet Cagayan de Oro som koadjutor-erkebiskop med etterfølgelsesrett. Det var i løpet av disse årene han dannet kommuniteter som skulle hjelpe kirken i arbeidet med evangelisering: Paulinian Faith Defenders og Carmelite Tertiaries of the Blessed Eucharist, forløperne til Daughters of Saint Teresa.
Mellom 1962 og 1965 deltok han på den første (11. oktober 1962–8. desember 1962), den tredje (14. september 1964–21. november 1964) og den fjerde (14. september 1965–8. desember 1965) sesjon av Andre Vatikankonsil.
Fratreden fra Cagayan de Oro på Mindanao
På grunn av nyreproblemer måtte han si fra seg sitt embede som koadjutor-erkebiskop i 1970. Han kom tilbake til Cebu og ble engasjert i Santo Tomás de Villanueva menighet i Barangay El Pardo i Cebu City. Sammen med ham var noen søstre fra kommuniteten han grunnla i Mindanao. Mens han virket i Pardo, besøkte han også ofte sin tidligere menighet i Talisay tett ved. I 1976 ble han tildelt sin fødeby, Carcar. Bortsett fra å være sogneprest for menigheten der, var han også hjelpebiskop for kardinal Julio Rosales, erkebiskopen av Cebu. Igjen ble hans generøsitet veldig godt kjent i den at grad at de som arbeidet i kirke og prestegård begynte å klage over antallet fattige mennesker som stilte opp for å be om mat. Også hans brødre og søstre skulle minne ham om å være mer forsiktig med menneskene han hjalp fordi hans generøsiteten lett kunne bli misbrukt, men han så alltid godheten i hver person han møtte.
Død
Den 27. september 1988, etter å ha feiret messe på festen for den hellige Vincent de Paul ved Seminario Mayor de San Carlos og besøkt karmelittklosteret i Barangay Mabolo, skulle erkebiskop kjøre Camomot hjem til Carcar med sin sjåføren. Mens han sov,veltet kjøretøyet hans i sitio Magtalisay i Barangay Sangat i San Fernando i Cebu. Camomot døde umiddelbart av skadene rundt klokken 14.00, men sjåføren overlevde.
Tusenvis deltok i erkebiskop Camomots begravelse på den kommunale kirkegård. I 2009 ble hans levningerekshumert for overføring til Daughters of Santa Teresa-klosteret i Valladolid i Carcar City.
Saligkåringsprosess
I desember 2010 åpnet erkebispedømmet Cebu, under kardinal Ricardo Vidals embetsperiode, bispedømmefasen av en prosees med sikte på erkebiskop Camomots saligkåring og kanonisering. Etter råd fra Vatikanet ga erkebiskop Jose Palma tillatelse til gjenåpning av bispedømmeprosessen om erkebiskopens liv, dyder og hellighets ry. Prosessen pågikk fra 5. januar 2016 til 2. mars 2017. Granskningens «positio» om liv, dyder og hellighets ry ble sendt til Vatikanet i 2020.
Kardinalene og biskopene i Kongregasjonen for helligkåringer bekreftet i sin sesjon 3. mai 2022, ledet av kardinal Marcello Semeraro at den filippinske prelats kvaliteter var som den filippinske del av undersøkelsen var kommet til, og pave Frans bekreftet ham som «venerabile» den 21. mai 2022.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Klosteret Lehnin
Klosteret Lehnin (tysk: Kloster Lehnin) i kommunen med samme navn sørvest for Potsdam i den tyske delstaten Brandenburg, er et tidligere cistenciensterkloster. Klosteret ble grunnlagt 1180 av Otto I av Brandenburg og etter reformasjonen sekularisert i 1542. Fra 1911 finnes her Luise-Henrietten-Stift. Klosteret ligger midt på høysletten Zauche i et område med skog og sjøer, ca 700 meter fra Klostersee.
Klosteret spilte en viktig rolle i høymiddelalderen ved oppbygningen av Markgrevskapet Brandenburg, under de første markgrevene fra Huset Askanien. Kirken regnes blant de viktigste romansk-gotiske teglsteinsbygg i Brandenburg. Dagens Stift Lehnin regnes som et utstillingsvindu for den evangeliske kirke, med sine diakoniinstitusjoner.
Ecuadorianske centavo
Ecuadorianske centavo ble innført i år 2000 da Ecuador devaluerterte sin valuta fra  sucre til amerikansk dollar. Myntene er i valørene 1, 5, 10, 25 og 50 centavos og er identisk i størrelse og verdi til amerikanske mynter. De sirkulerer innen Ecuador sammen med mynter og sedler fra USA. Selv om dollarmynter er lite brukt i USA, er de vanlige i Ecuador. Ecuador klarte å introdusere en-dollar mynt (un sucre) men bestemte seg for ikke å  sette den i sirkulasjon. Bare 2 000 mynter ble satt i omløp. De er ettertraktet av numismatikere. Ecuador trykker ikke sedler, men bruker de amerikanske.
Beskrivelse
Ecuadorianske centavos bærer på den adverse side beløpet med tall og bokstaver på spansk og Ecuadors sentralbanks logo. På reversen er det preget et portrett og navn til en framstående ecuadorianer, teksten «República del Ecuador» samt landets riksvåpen. Unntaket er en-cent mynten som i stedet for et portrett, er preget et kart over Amerika og Ecuadors valgspråk «Luz de América» (Ecuador, Amerikas lys).
Med unntak av en-cent mynten er de sølvfarget. Encentavomynten er vanligvis messingfarget, selv om noen ble preget med kobberfarge. Myntene er slått ved Det kongelige canadiske myntverket og Det meksikanske myntverket.
Bolivarianske leker 1947–48
Bolivarianske leker 1947–48 (bolivarianske leker) ble arrangert i Lima i Peru i fra desember 1947 til januar 1948.
Norske toppartister
Norske toppartister er et samlealbum som ble gitt ut i 1972.
Sporliste
Side 1:
Side 2:
Miacider
Miacider (Miacidae) var en gruppe rovpattedyrlignende dyr som utviklet seg fra miacoider (Miacoidea) i paleocen og eocen og ble til tidlige rovpattedyr for omkring 48 millioner år siden. Miacoidea er en parafyletisk gruppe som oppsto for omkring 60 mya. Miacoidene, som hadde rovtannlignende jeksler, regnes som basale for rovpattedyrene (Carnivora).
Miacidene begynte å dele seg i to grener for omkring 42 millioner år siden; en gruppe med fullt tannsett (Miacidae) og en med redusert tannsett (Viverravidae). Gruppen med fullt tannsett utviklet seg senere til Caniformia (hundelignende rovpattedyr), mens gruppen med redusert tannsett utviklet seg til Feliformia (kattelignende rovpattedyr).
Miacidene lignet mårdyr i formen og hadde små kropper med korte lemmer og lange haler. Et særtrekk var at baklemmene typisk var lengre enn framlemmene. Flere av artene levde i trærne. Fossile funn viser at tannsett hos miacidene vare mindre utviklet enn hos moderne rovpattedyr. Kosten besto trolig av virvelløse dyr, øgler, fugler, små pattedyr og annet.
Viverravidae
Viverravidae (†) |--o Raphictis (†) | `-- Raphictis gausion (†) |--o Didymictis (Didymictidae) (†) | |-- Didymictis vanclevae (†) | `-- Didymictis protenus (†) |?-o Bryanictis (Didymictidae) (†) | |-- Bryanictis microlestes (Didymictis microlestes) (†) | `-- Bryanictis paulus (†) |?-o Protictis (Didymictidae) (†) | |-- Protictis paralus (†) | |-- Protictis simpsoni (†) | |-- Protictis minor (†) | `--+-- Protictis haydenianus (Didymictis haydenianus, Didymictis primus) (†) |    `--+-- Protictis agastor (†) |       `-- Protictis dellensis (†) |?- Simpsonictis tenuis (Didymictis tenuis) (†) |-- Ictidopappus (†) |-- Pristinictis connata (†) `--o Viverravus (†) |-- Viverravus gracilis (†) |-- Viverravus minutus (†) `-- Viverravus sicarius (†)
Vestoppland Bilselskap
Historikk
Selskapet hadde virksomhet i Gjøvik, Toten og Land og hadde dessuten ruter til Fagernes, Hønefoss og Oslo.
1. mai 1995 ble alle aksjer i Vestoppland Bilselskap overtatt av Swebus, og navnet ble to måneder etterpå endret til Mjøsbuss Gjøvik. Våren 1997 ble selskapet solgt igjen, denne gang til Norgesbuss.
Frikirken
Historie
Den første menigheten ble etablert i Moss i 1877 med Herman Hundere som menighetsvalgt forstander (pastor). Prestene Paul Peter Wettergreen, som ordinerte Hundere ved opprettelsen, og Johan Storm Munch var også sentrale personer. Etableringen skyldtes langvarig misnøye med statskirkens kontroll, prestens autoritet og dominans, samt de tvungne ritualer skriftemål og trosbekjennelse ved konfirmasjon. I løpet av 1877 og 1878 ble det organisert likesinnede frimenigheter i Arendal, Halden, Risør, Kristiansand og Oslo. I 1878 møttes utsendinger fra menighetene hos Wettergreen i Arendal for å etablere Frikirken som et kirkesamfunn, og bestemte den synodiske kirkeordningen. De var inspirert av Den skotske frikirke, som brøt ut av Den skotske kirke i 1843. Viktige forutsetninger for opprettelsen av Frikirken var Dissenterloven av 1845 og opphevelsen av Konventikkelplakaten i 1842. I tillegg bidro vekkelsene ved Gustav Adolf Lammers og Gisle Johnson innenfor Lutherstiftelsen og Indremisjonen.
Organisasjon
Frikirken består av lokale menigheter, som ledes av pastor og et eldsteråd, bestående av menn (og, siden 2005, også kvinner) som kalles og ordineres av menigheten lokalt. Diakontjenesten omfatter oppgaver i kirken hvor det ikke behøves ordinasjon. Både menn og kvinner kan være diakoner.
Synoden ledes av synodeformannen og er Frikirkens høyeste organ. Synoden består av representanter for samtlige menigheter, og har ansvar for fellesarbeid. Organet utvikler kirken gjennom nye lover og reglement.
Frikirken er delt inn i fem tilsynsområder, som igjen overvåker de lokale menigheter. I 2003 var det totale medlemstallet 9424 personer (dersom man medregner personer med begrenset medlemskap og barn, er antallet 21.815). De 9424 medlemmene er fordelt på tilsynsområdene som følger: 1052 (Nordre), 3134 (Sør-Vestre), 1655 (Sør-Østre), 908 (Vestre), 2675 (Østre). Synodeformann er Jarle Skullerud.
Frikirken har en egen ungdomsorganisasjon, FriBU, og driver misjonsvirksomhet gjennom Frikirkens Israels- og Ytremisjon.
Gartnerivegen (Molde)
Gartnerivegen er en liten gate i Molde kommune i Møre og Romsdal. Gaten går fra Sandvegen og går rett nordover til Parkvegen. Gaten har fått navn etter et stort gartneri som lå i området på 1900-tallet. Gaten har minimalt med biltrafikk, siden det er mer vanlig og kjøre rundt, eller bruke Gørvellalléen hvis man skal mellom disse to gatene.
The Kingston Trio
The Kingston Trio var en amerikansk visetrio som ble dannet i 1957 i San Francisco av Dave Guard, Bob Shane og Nick Reynolds. I perioden 1958–66 gav de ut en rekke suksessfulle musikkalbum og singler, hovedsakelig for Capitol Records. Gruppen regnes som en av de ledende under folkpopæraen på 1960-tallet. De startet karrieren i 1958 med det selvbetitlede albumet The Kingston Trio. Deres største hit var «Tom Dooley» som solgte i over 3 millioner som singel. John Stewart erstattet Guard i 1961. Den opprinnelige gruppen ble oppløst i 1967. Bob Shane, en av de opprinnelige medlemmene i The Kingston Trio satt sammen to grupper med navnet "The New Kingston Trio". Den første gruppen bestod av gitaristen Pat Horine og banjospilleren Jim Connor i tillegg til Shane og varte fra 1969 til 1973. Den andre gruppen bestod av gitaristen Roger Gambill og banjospilleren Bill Zorn, og varte fra 1973 til 1976. Shane prøvde å lage et repertoar for disse gruppene som inkluderte both de eldre og forventede Kingston Trio standardlåtene som «Tom Dooley» og «M.T.A.», men som også inneholdt nyere sanger, som inkluderte countrymusikk og humoristiske låter.
In 1976 forlot Bill Zorn The New Kingston Trio for å opptre som soloartist og musikkprodusent i London. Shane og Gambill erstattet ham med George Grove, en sanger og instrumentalist fra Nord-Carolina som hadde jobbet i Nashville som studiomusiker. Gambill døde av et hjerteattakk i 1985, 42 år gammel. Det var under denne perioden tanken om en reunionkonsert oppstod og 7. november 1981 opptrådte Dave Guard, Nick Reynolds og John Stewart sammen med Shane-Gambill-Grove-trioen og gjesteartistene Mary Travers fra Peter, Paul and Mary, Tom Smothers fra Smothers Brothers og Lindsey Buckingham fra Fleetwood Mac ved "The Magic Mountain" fornøyelsespark nord for Los Angeles på en forestilling kalt "The Kingston Trio and Friends Reunion". De forskjellige besetningene i The Kingston Trio spilte gruppens mest kjente sanger og med alle artistene samlet til en finale.
Sylvain Arend
Sylvain Julien Victor Arend (født 6. august 1902 i Robelmont i den belgiske provinsen Luxembourg, død 18. februar 1992) var en belgisk astronom. Hans hovedinteresse var astrometri.
Sylvain Arend oppdaget sammen med Georges Roland den lyssterke kometen C/1956 R1 (Arend-Roland). Han også oppdaget eller medoppdaget de periodiske kometene 49P/Arend-Rigaux og 50P/Arend, Nova Scuti 1952, samt et antall asteroider, inkludert notable amor-asteroiden 1916 Boreas og trojanerasteroiden 1583 Antilochus. Han oppdaget også 1652 Hergé som har fått sitt navn etter Hergé, skaperen av The Adventures of Tintin. Asteroiden 1563 Noël har fått sitt navn etter hans sønn, Emanuel Arend.
Klæbu bygdemuseum
Klæbu bygdemuseum ligger i Sjøbygda, nærmere bestemt på den gamle gården Teigen. Her har det i flere hundre år vært drevet gårdsbruk, skyss-stasjon og butikk. På grunn av sin plassering ved Selbusjøen var dette en naturlig plassering for både skyss-stasjon og butikkvirksomhet.
Hele gårdsanlegget er forsøkt ført tilbake til den stand det var mens det ennå ble drevet butikk der. I tillegg er det samlet en stort antall gjenstander fra daglig- og arbeidsliv i Klæbu. Museet drives av Klæbu historielag.
Václav Haman
Václav Haman (født 18. juli 1986) er en tsjekkisk skytter som konkurrerer i rifleskyting. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hans beste resultat var nummer 33 i 10 meter luftrifle.
Vade-, måse- og alkefugler
Evolusjon
Neoaves separerte i to linjer for cirka 79,6 millioner år siden. Den ene ledet fram til Passeriformes, den andre til Falconiformes, Charadriiformes (vade-, måse- og alkefuglene), Procellariiformes, Gaviiformes, Ciconiiformes og Sphenisciformes. .
Beskrivelse
Alle alkefugler og mange måkefugler (i en viss forstand også slirenebbene) er sjøfugl som tilbringer store deler av året på det åpne hav og lever av fisk, krepsdyr eller andre marine byttedyr.
Vadefugler lever i våtmarksområder eller ved kystene, gjerne i vannkanten, der de leter etter muslinger, leddormer eller andre gravende virvelløse dyr. De er ofte spesialisert på en bestemt byttedyrgrupper, og har nebb som er spesielt tilpasset til fangst av disse.
Inndeling
Inndelingen i første kolonne følger i hovedsak Taxonomy in Flux og er i henhold til Boyd (2016). Inndelingen i andre kolonne følger HBW Alive og er i henhold til Burger, Gochfeld & Bonan (2018). I begge tilfeller følger norske navn på grupper og arter Norsk navnekomité for fugl i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017). Norske arts- og gruppenavn i parentes er imidlertid ikke offisielle, men kun midlertidige beskrivelser.
Kilder
http://www.biomedcentral.com/1471-2148/4/28
Veme kirke
Veme kirke er en enskipet langkirke fra 1893 i Ringerike kommune, Viken fylke.
Kirken er oppført i rød teglstein og har 200 plasser. Kirka står på Veme i Ytre Soknedalen, ei lita bygd langs riksvei 7 mellom Hønefoss og Sokna i Ringerike kommune. Den sto ferdig 6. desember 1893 og er tegnet av arkitekt Ingvar Hjorth (som blant annet tegnet Norges Banks nye hovedbygg i 1900). Byggmester var Anton Olsen fra Tønsberg.
Adkomst til stedet er via Fv174 og Rv7.
Bygningshistorie
Planer om å bygge ei kirke i Ytre Soknedalen har eksistert siden slutten av 1840-tallet. Tidligere residerende kapellan (1850–1870), Peter Fredrik Brock la i 1855 fram et forslag om å bygge ei kirke på Veien i Heradsbygda, noen kilometer vest for Hønefoss, men forslaget ble nedstemt. Da Michael Johan Færden ble sogneprest i Norderhov prestegjeld i 1890, tok han imidlertid opp igjen saken og fremmet et forslag om å bygge ei kirke på Veme. Herredsstyret i tidligere Norderhov kommune bestemte den 18. november 1891 seg for å søke om å få sette opp ei kirke på gården Nedre Veme, på grunn avstått fritt fra Karen Oppen.
Kirken ble ved Kgl. resolusjon vedtatt bygget den 14. juni 1893. De opprinnelige planene omhandlet ei kirke av tre, men dette ble endret. Byggmester Anton Olsen fra Tønsberg ble engasjert til å utføre jobben med å bygge kirken, som sto ferdig sent samme året. Innvendig ble kirken dekorert av Christen Brun. Innvielsen ble foretatt av fungerende biskop, sogneprest Peter Blix Rynning, som ble assistert av sogneprest Færden og residerende kapellan Johan Christian Heuch Alsing. Fullt ferdig kostet kirken 17 000 kroner, som var noe mer enn det opprinnelige kostnadsoverslaget.
I kirkens vesttårn henger det to kirkeklokker. Den største av dem ble kjøpt fra en av kirkene i Drammen og var støpt av Lars Rustad i 1887. Den minste klokken ble støpt hos Olsen & Søn i Nauen ved Tønsberg.
I forbindelse med kirkens 75-årsjubileum i 1968 gjennomgikk den en omfattende restaurering, under ledelse av arkitekt Bjarne Hvoslef. Blant annet ble vindusglasset byttet ut med isolerende Goetheglass. Det ble også installert elektrisk oppvarming og veggene ble etterisolert.
Interiør
Bygdas kvinneforeninger sto i bresjen for å skaffe kirken inventar. De ga blant annet to flotte lysekroner, lampetter, døpefont, vinmugge, gulvløper og alterstaker i gave. Av sogneprest Færden (senere prost) fikk også kirken alterkalk, oblateske og disk i sølv.
Susannah Pyatt
Susannah Pyatt (født 17. mai 1990) er en newzelandsk seiler som spesialiserer seg i matchracing. Under Sommer-OL 2012 i London representerte hun landet sitt, der hun ble nummer 9.
Veme kirke
Annet
Kirkene på Ringerike tilhører Ringerike prosti i Tunsberg bispedømme.
Stagira
Stagira er en gresk landsby som ligger på et pittoresk platå på Khalkidiki-halvøya, ved foten av Argirolofos-høyden. Landsbyen er hovedsakelig kjent for å være fødselsstedet til Aristoteles, og en vakker statue av ham står i landsbyen. Men Aristoteles var faktisk født noen få kilometer nord for landsbyen, i den antikke byen Stageira (nær byen som nå kalles Olympias).
Aage av Danmark
Prins Aage, greve av Rosenborg (Aage Christian Alexander Robert) (født 10. juni 1887, død 29. februar 1940) var en dansk og islandsk prins og offiser i den franske fremmedlegionen. Han var eldste barn og sønn av Valdemar av Danmark og Marie av Orléans.
Stagira
Dagens landsby har rundt 500 innbyggere, men inkludert nabolandsbyen Strtoniki, som dagens Stagira henger sammen med, er befolkningen på rundt 1500. Den sentrale kirken ble bygd i 1814.
Aage av Danmark
Bakgrunn
Prins Aage ble født i Det Gule Palæ i København som prins Aage Christian Alexander Robert til Danmark. Han var barnebarn av kong Christian IX. Aage vokste opp i Det Gule Palæ tett ved Amalienborg og på Bernstorff Slot i Gentofte. Sammen med sine søsken fikk han en meget fri og utvungen oppdragelse, tilskyndet av sin mor, prinsesse Marie. Han var kjent for å være en eventyrlysten person.
Militær karriere
I 1909 ble prins Aage med i den danske hæren, og i 1913 hadde han steget til graden løytnant. Under første verdenskrig tjenestegjorde han som observatør i Italia i et år. Da han kom tilbake til Danmark ble han forfremmet til kaptein.
Uten godkjenning fra den danske kongen giftet Aage seg i 1914 med Mathilda Calvi dei conti di Bergolo (Buenos Aires 17. september 1885 – København, 16. oktober 1949), datter av Carlo Giorgio Lorenzo Calvi, 5. greve di Bergolo og hans kone baronesse Anna Guidobono Calvalchini Roero San Severino. De giftet seg 1. februar i Torino. Noen dager senere gav han avkall på sin plass i den danske arvefølgen til tronen, på sin tittel «prins av Danmark» og tituleringen «kongelig høyhet». Kongen ga ham allikevel tillatelse til å kalle seg «prins Aage, greve af Rosenborg» og tituleringen «hans høyhet» den 5. februar 1914. Selv om grevetittelen ble arvelig for alle hans mannlige etterkommere, var tittelen prins forbeholdt ham selv og hans kone. Aage og Mathilde fikk en sønn før de skilte seg i 1939.
Dansk lov krevde at Aage måtte ha permisjon fra den danske hæren for så å kunne bli med i den franske fremmedlegionen og i 1922 mottok prinsen permisjon fra kongen. Etter forhandlinger mellom de danske og de franske myndighetene ble det bestemt at prins Aage skulle bli med i fremmedlegionen med grad av kaptein.
Han deltok i kamphandlinger i Marokko etter et år i tjeneste. Han mottok Croix de Guerre etter å ha blitt skutt i foten. I løpet av de 17 årene han var med i fremmedlegionen fikk han graden oberstløytnant og mottok også Frankrikes høyeste utmerkelse, Légion d'honneur.
Prins Aage døde i Taza i Fransk Marokko i 1940 og ble gravlagt i Sidi Bel Abbès i Algerie. Før fremmedlegionen forlot Algerie i 1962 ble det bestemt at likene av tre utvalgte soldater skulle tas med til de nye hovedkvarterene i Frankrike. Liket til prins Aage ble utvalgt som representant for utenlandske offiserer i fremmedlegionen. I dag er han begravet ved siden av Général Rollet og légionnaire Zimmermann i byen Pyuloubier i Frankrike.
Kirsti Lay
Kirsti Lay (født 7. april 1988) er en canadisk syklist og tidligere skøyteløper.
Hun representerte Canada under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun tok bronse i lagforfølgelse.
Sesongen 2010/11 deltok hun i verdenscupen på skøyter i både Moskva og i Salt Lake City. Hun deltok i tillegg i tre junior-VM på skøyter i allround (Seinäjoki 2005, Erfurt 2006 og Innsbruck 2007) i Innsbruck var hun også med på lagtempolaget som ble nummer 8.
Gjerdevegen (Molde)
Gjerdevegen er en liten gate i Molde kommune i Møre og Romsdal. Gaten starter i ved Kviltorpvegen og går rett østover før den ender blindt. Gaten har fått navn gårdsbruket Fannebostadgjerdet, som oftest bare kalt Gjerdet.
Hakkloelva
Hakkloelva er ei elv i Nordmarka i Oslo. Den renner fra Hakkloa til Bjørnsjøen, og er en del av Akerselvas nedbørfelt. Elva er 1,37 km lang og har et nedbørfelt på 90,63 km². Middelvannføringen ved munningen er 2,66 m³/s.
Đurđica Bjedov
Đurđa («Đurđica») Bjedov (født 5. april 1947 i Split, Kroatia) er en kroatisk tidligere svømmer som under sommer-OL i 1968 i Mexico by vant gullmedalje på 100 m brystsvømming, for Jugoslavia. Det gjorde henne til den eneste utøveren som vant olympisk gullmedalje i svømming, for Jugoslavia. I det samme mesterskapet tok hun sølvmedalje på 200 m brystsvømming. Bejdov ble, i 1987, medlem av svømmingens Hall of Fame. Også Bjedovs datter, Anamarija Petričević, var svømmer på internasjonalt nivå.
Acanthops bidens
Acanthops bidens er en art av insekter som tilhører ordenen knelere.
Utseende
Arten er middelsstore og slanke knelere. De kjennes lettest på at forbeina er påfallende lange (minst så lange som mellom- og bakbein). Antennene er trådformede og forholdsvis korte. Fasettøynene er mer eller mindre utstående, ofte spisse. Pronotum er mye lengre enn bredt. Forbeina er kraftige, lårene likevel mindre fortykket enn hos de fleste andre knelere. Forlårene- og -leggene har pigger på undersiden og griper mot hverandre for å holde byttet fast, som vanlig hos knelere. Forleggen har en krum, skarp spisstorn. Mellom- og bakbeina kan ha utvidete lår og legger, men føttene er slanke. Vingene er ganske variable og kan være reduserte. Forvingene er vanligvis hornaktige, av ulike form.
Utbredelse
Acanthops bidens fantes opprinnelig i Mexico.
Christian Petzold
Christian Petzold (født 14. september 1960) er en tysk regissør og manusforfatter.
Butulf Brønstad
Lokalhistorikeren Jørn Sandnes skriver at han «var en solid og grundig mann», og at han særlig var opptatt av skolesaker. Brønstad var poståpner i bygda 1877–1909. I denne tiden var poståpneriet på Vinje skole.
Han kjøpte gården Brønstad austre i 1861 og fikk skikk på gården som den gang var nedslitt. Han overlot gården til sønnen Ole i 1902.
Laura Brown
Laura Brown (født 27. november 1986) er en canadisk syklist.
Hun representerte Canada under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun tok bronse i lagforfølgelse.
Pidgin (programvare)
Pidgin (tidligere Gaim) er en åpen og fri (også gratis) direktemeldingsklient for GNOME utgitt under GNU General Public License. Pidgin startet som en klone av den offisielle AIM-klienten, men har utviklet seg til å bli en allsidig klient med støtte for de fleste direktemeldingstjenester, blant annet AIM, MSN Messenger, XMPP (Jabber), ICQ, IRC og Yahoo Messenger. Pidgin er multiplattform og kan brukes på Linux, Microsoft Windows, BSD og andre Unix-distribusjoner.
Pidgin støtter foreløpig ikke lyd- og videooverføring, men dette arbeides med i gaim-vv-prosjektet, som skal føres tilbake til Pidgin til utgivelsen av versjon 2.0.
Navnestrid
Pidgin het i starten Gtk+ AOL Instant Messenger, men etter press fra AOL, byttet programmet navnet til akronymet Gaim. AOL var fortsatt ikke fornøyd med navnet, og 6. april 2007 annonserte utviklerne den inngåtte avtalen med AOL som medførte at Gaim skulle skifte navn til Pidgin. Det nye støttebiblioteket til Pidgin (tidligere libgaim) fikk navnet libpurple, mens kommandolinje-grensesnittet nå blir kalt Finch.
Pentti Linnosvuo
Pentti Tapio Akseli Linnosvuo (født 17. mars 1933 i Vasa, død 13. juli 2010 i Helsingfors) er en tidligere finsk pistolskytter. Han er den siste som har vunnet olympisk gull i både 50 m pistol og 25 m silhuettpistol (den eneste som har klart det tidligere var Alfred Lane i 1912). Siden teknikken er svært forskjellig i de to øvelsene, er det få moderne toppskyttere som prøver å nå toppen i begge øvelser.
Jenna Hansen
Jenna Hansen (født 25. oktober 1986) er en newzelandsk seiler som spesialiserer seg i matchracing. Under Sommer-OL 2012 i London representerte hun landet sitt, der hun ble nummer 9.
Akkusativ
Akkusativ er en grammatisk kasus. Det sentrale bruksområdet til akkusativ er å skille objektet fra subjektet i setningen. I språk med små kasussystemer (for eksempel med bare nominativ og akkusativ) blir nominativ brukt til å markere subjektet og subjektspredikativet, og akkusativ blir brukt til de fleste andre syntaktiske funksjoner.
Akkusativ i norsk
I norsk er det i hovedsak pronomenene som har kasusbøying for akkusativ: jeg, du, han, hun, vi, de er nominativformer, mens meg, deg, han/ham, henne, oss, dem er akkusativsformer. Mange språkbrukere har kasusdistinksjon bare i første og andre person. Akkusativformen brukes også med visse stedsrelaterte ord, i betydningen "til", for eksempel: oppom, nedenom, utenom, innom og hjemom.
Akkusativ blir brukt som kasus for:
Hvis man sammenlikner det som står over, og bytter ut alle pronomen (jeg, du etc.) med vanlige personnavn:
Anton ser Espen kontra Espen ser Anton.
Disse setningene har forskjellige meninger (i den første setningen er det Anton som ser Espen, mens i den andre er det Espen som ser Anton). Hvis man derimot sier at Anton er jeg-person og Espen er du-person kan man la ordene i setningen bytte plass, og de betyr fortsatt det samme:
Jeg ser deg / Deg ser jeg kontra Du ser meg / Meg ser du
Også «Han ser ham» og «Ham ser han» har samme mening.
Sørsamisk
Sørsamisk skiller mellom nominativ (uten suffiks), akkusativ (-m) og genitiv (-n). Akkusativ er kasus for det direkte objektet, og for objektspredikativet.
Nordsamisk
I nordsamisk har genitiv og akkusativ falt sammen til ett kasus, som ikke har et eget suffiks, men som har svakt stadium, sammenlignet med nominativ. Dette kasuset blir brukt i posisjonene som genitiv og akkusativ hadde. Det er ett unntak til dette: Når objektet i setningen er et tallord, står det i en form som ikke er identisk med genitiv, men som derimot er identisk med nominativ. Det åpner seg dermed to tolkninger: Enten er det mulig å si at nordsamisk har et kasussystem uten akkusativ, og der det direkte objektet står i nominativ hvis det er tallord, ellers i genitiv, eller så er det mulig å si at nordsamisk har et kasussystem med akkusativ, og at akkusativ bare tilfeldigvis er identisk med genitiv, bortsett fra med tallord, da det tilfeldigvis er identisk med nominativ. Det er det siste synet som dominerer i samisk språkforsking.
Akkusativ i engelsk
Engelsk skiller mellom hvem som er subjekt og objekt i en setning på samme måte som i norsk. Visse pronomen er forskjellige i akkusativ og nominativ. For eksempel «I see the man» (Jeg ser mannen) vs «The man sees me» (Mannen ser meg).
İsmin hâlleri
Nordre Toten
Nordre Toten, med postnummer 2820, er et poststed i Nordlia i Østre Toten. Det er innbyggerne i den midtre og nordre delen av Nordlia som har denne postadressa. Nordre Toten ble gjeninnført av Posten 1. oktober 2008, etter at folk i Nordlia siden 1989 hadde hatt adresse Gjøvik (2800 og 2816).
Det opprinnelige poststedet Nordre Toten (postnummer 2859) ble oppretta i 1913 som erstatning for brevhuset "Nordliens meieri". Både brevhuset og det seinere postkontoret holdt til i lokalene til Nordlia Handel (Nordliens meieri). Postkontoret ble lagt ned i 1989, og ny postadresse ble Nordre Toten (ev. Nordlia) 2800 GJØVIK. Det var bare innbyggerne i den midtre delen av Nordlia, det nåværende tettstedet, som hadde adresse Nordre Toten. Nordre Toten var et såkalt papirnavn; det ble ikke brukt i annen sammenheng enn som postadresse. Som betegnelse på bygdelaget brukte en hele tida Nordlia. Det var trulig Postverket sjøl som fant på navnet Nordre Toten.
Kilder og litteratur
Poststedsdatabasen
Taigaspinner
Taigaspinner (Cosmotriche lobulina) er en sommerfugl som tilhører familien ekte spinnere (Lasiocampidae). Den er knyttet til barskog og er i Norge bare kjent fra noen få steder i indre Øst- og Sørlandet.
Utseende
En middelsstor (vingespenn 30 – 51 mm), mørk grå spinner. Hannen kjennes lett på den grå fargen kombinert med en trekantet, hvit flekk i forvingen, mens hunnen kan minne om enkelte nattfly i slekten Xestia. Kroppen er ensfarget mørkegrå, hannens antenner kraftig fjærformede og rundt halvparten så lange som forvingene, hunnens smalt fjærformede og rundt 1/3 av forvingenes lengde. Forvingen er grå med et bredt, urgelemessig, litt mørkere tverrbånd i midten. Dette er kantet med hvitt på begge sider og har en trekantet, gråhvit flekk i midten. Bakvingen er ensfarget grå, en del lysere enn forvingen. Larven er mørkegrå på rygge, på sidene blålig med brunrøde og hvitgule flekker. Den har tette tufser av oppstående, mørke og lyse hår på ryggen og på sidene, med tilsynelatende nakne hudpartier imellom.
Levevis
Taigaspinneren er knyttet til nordlige barskoger, men ikke nødvendigvis til taigaen. Larvene lever først og fremst på furu, i noen grad også på gran. Det finnes to underarter i Norden. Underarten lobulina forekommer i Sør-Norge, -Sverige og -Finland og er knytte til varme, tørre furuskoger, mens underarten junia lever i gammel granskog, mest i Sverige og Finland. Disse spinnerne holder seg mest i trekronene og kommer ikke ofte ned til bakken, det kan være noe av grunnen til at de forholdsvis sjelden blir registrert. Begge kjønn flyr om natten, hunnene vanligvis før midnatt og hannene etter. Hannene kommer gjerne til lys, men ikke hunnene. De sørlige bestandene flyr i august, de nordlige i juni – juli. Flygetiden varer gjerne bare rundt en uke. I de nordlige delene av utbredelsen flyr denne arten bare annethvert år. Hunnene legger 70 – 100 egg enkeltvis eller noen få sammen på barkvister. Larveutviklingen tar ett år i sør, to i nord. Larven overvintrer på kvistene der den lever, og er meget motstandsdyktig mot kulde.
Utbredelse
Arten finnes fra Alpene og andre fjellområder i Vest-Europa nord- og østover gjennom taiga-beltet til Mongolia, Kina og Japan. I Norge er den bare funnet noen få ganger, underarten lobulina i indre Aust-Agder, Telemark og Buskerud, underarten junia i Hedmark og Sør-Trøndelag.
Terschelling
Terschelling ( vestfrisisk: ) er ei øy og en kommune i provinsen Friesland i Nederland. Det er ei av de vestfrisiske øyer. Nord for Terschelling ligger Nordsjøen, på sørsida ligger Vadehavet. Vest for Terschelling ligger Vlieland og i øst Ameland. Øya er 30 km lang, 2–5 km brei og den har 83 km sykkelsti. Som for de fleste andre av De frisiske øyer, er turisme den viktigste næringa. I høgsesongen er det tre ganger så mange mennesker på øya som om vinteren. Hver juni går teaterfestivalen Oerol av stabelen. I West-Terschelling ligger Willem Barents Maritime Institutt og det fremste landemerket; fyrtårnet Brandaris fra 1594.
Historie
Terschelling blei til i middelalderen, da en sandbanke som het De Schelling vokste sammen med den østligere øya Wexalia. Wexalia lå der den østlige delen av Terschelling ligger i dag. Allerede i middelalderen går navnet Wexalia (og lignende skriveformer) ut av bruk. Den siste gangen det er nevnt er i en fredsavtale mellom den daværende lederen (grietman) på Terschelling, Folkerus Reijner Popma og Edward IV av England i 1482.
De eldste tegnene til bosetting på Terschelling er på en haug i Seerijp eller Striep, der ei trekirke blei bygd på midten av 800-tallet. Haugen er seinere brukt til gravsted og har følgelig fått navnet «Strieperkerkhof» (Seerijp/Striep kirkegård).
Etter stormfloa i 1287 blei Terschelling delt heilt fra fastlandet. Tidligere kunne man gå til øya over Vadehavet fra Friesland. Derfor regner man også med at de første som bosatte seg på Terschelling var frisere. Øya Griend som tilhører Terschelling kommune, blei avfolka som et resultat av den samme stormfloa.
I 1666 blei West-Terschelling angrepet av engelske styrker under den andre anglo-nederlandske krigen. Den engelske flåta planla egentlig å angripe handelsflåta ved naboøya Vlieland. De nederlandske skipene trakk seg tilbake i retning Terschelling, engelskmennene fulgte etter. Etter å ha senka 150 nederlandske skip, gikk de i land i West-Terschelling. Engelskmennene brente heile West-Terschelling ned til grunnen, det eneste byggverket som overlevde var fyrtårnet Brandaris. Hendelsen er kjent som «Holmesbrannen» (Holmes's Bonfire) etter admiral Robert Holmes som leda den engelske flåta. Året etter, i 1667, slo nederlenderne under ledelse av admiral Michiel Adriaenszoon de Ruyter tilbake ved Raidet på Medway. Dette endte den andre anglo-nederlandske krigen.
Terschelling har gjennom historien vekslet på å tilhøre (Noord-)Holland og Friesland mange ganger. Siste gang Terschelling blei overført fra Noord-Holland til Friesland var ei beslutning tatt av den tyske okkupasjonsmakta i 1942. Dette står fortsatt ved lag.
Brandaris
Fyrtårnet Brandaris på Terschelling er Nederlands eldste. Navnet er ei avledning fra Sankt Brandarius, som dagens tettsted West-Terschelling var oppkalt etter i middelalderen. Det er vanlig å anta at navnet kommer av Brendan sjøfareren, dette er imidlertid ikke bevist.
Det første Brandaris blei bygd i 1323 for å lede skip gjennom den trange passasjen mellom Terschelling og Vlieland. Denne seilingsruta var vanlig for å nå Amsterdam via datidas Zuiderzee (nå IJsselmeer). Det var viktig å markere stedet godt fordi de vestfrisiske øyene ligner på hverandre sett fra Nordsjøen.
Havet grov ut deler av Terschelling, og som et resultat raste det første Brandaris sammen i havet rundt 1570. I 1592 blei det gjort et forsøk på å bygge Brandaris opp igjen, men dette kollapset før det sto ferdig. Dagens tårn er fra 1594. I 1873 blei Brandaris det første nederlandske fyrtårnet med ei dreiende Fresnel-linse, fyrtårnet blei elektrifisert i 1907 og i dag er det automatisert. I 1994 blei 400-årsjubileet feira, blant anna med en egen rijksdaalder (2,5 gyldenmynt) som hadde Brandaris som motiv. Brandaris er 54 meter høgt og er bygd i gul tegelstein. Fyret er bemanna og har vært freda sia 1965.
Willem Barentsz
Se egen artikkel om Willem Barentsz
Sjøfareren Willem Barentsz (1550–1597) fra landsbyen Formerum, er utvilsomt den mest kjente personen fra Terschelling. Han har gitt sitt navn til Barentshavet, Barentsz døde på Novaja Semlja i sitt forsøk på å finne Nordøstpassasjen. I Formerum er det reist en statue til hans minne og i West-Terschelling finner man museet Het Behouden Huys oppkalt etter hytta til Barentsz på Novaja Semlja.
I West-Terschelling ligger Willem Barentsz Maritime Institutt. Denne sjøfartsskolen er en del av Høgskolen i Leeuwarden og utdanner sjøoffiserer til handelsflåten. Skolen tilbyr også utdanning i Hydrografi. Skolen blei oppretta i 1875.
Levermoser
Levermoser er små landplanter med nokså enkel bygning. De er enten bladløse thalli eller består av stengler med tre eller flere rader av overlappende blad eller skjell. Den midterste bladraden er tydelig forskjellig fra de andre radene. Levermoser mangler røtter, men tar opp vann og næring via encellede såkalte rhizoider.
Terschelling
Natur
Terschelling består av 80 % Sanddyner og sandbanker. Tidligere blei deler av det resterende område brukt til dyrking av korn, men i dag brukes jordbrukslandet kun til husdyrhold. Det er omtrent 20 gårdsbruk på Terschelling.
Levermoser
Tidligere ble bladmoser, levermoser og nålkapselmoser sammenfattet som moser. I dag vet man at en slik gruppe er kunstig. Levermosene er søstergruppen til alle de resterende landplantene (dvs. nålkapselmoser, bladmoser og karplanter).
Terschelling
Natur
Boschplaat er et naturreservat på Terschelling. Området omfatter øyas østende og er omtrent 10 km langt og 5km bredt. Området har rikt dyre- og fugleliv, derfor er det delvis stengt i hekketida. Eksempler på fuglene som finnes her er; Skjestork, Splitterne, Rødnebbterne, Makrellterne, Dvergterne, Sildemåse, Storspove, Ringgås, Tjeld, Gravand Svartbak, Gråmåse, Fiskemåse og Storskarv. Boschplaat var opprinnelig en sandbanke lausrevet fra Terschelling, men fra 1932 til 1936 knytta man den fast til Terschelling ved hjelp av en velprøvd metode i området: Man lager rader med skjermer av Takrør. Takrørskjermene samler sand slik at man, etter å ha gjentatt prosessen et tilstrekkelig antall ganger, får ei kunstig anlagt sanddyne.
Øya Griend er også naturreservat og tilhører Terschelling kommune.
Amerikansk tranebær
Terschelling er kjent for sin forekomst av amerikansk tranebær. I 1845 skylte ei tønne amerikansk tranebær i land på Terschelling. Denne var ment som middel mot skjørbuk hos sjøfolk, innbyggerne kultiverte disse til bruk for deres egne sjøfolk.
I 1868 påviste biologen Franciscus Holkema forvilling av amerikansk tranebær på Terschelling. I dag brukes den til lokale mat- og drikkespesialiteter, samt selges til turister. På Terschelling kalles amerikansk tranebær «Pieter Sipkesheide» etter Pieter Sipkes Cupido som fant tønna. Amerikansk tranebær vokser på et område på 0.48 km², plukkinga forpaktes av bedrifta Cranberry Cultuur Skylge.
Annie Skau Berntsen
Annie Margaret Skau Berntsen, «Søster Annie» (født 29. mai 1911 i Kristiania, død 26. november 1992 i Horten) var en norsk misjonær som virket i Kina og Hongkong.
Terschelling
Transport
Arriva har bussrute langs den 15km lange Hoofdweg, som binder sammen landsbyene. Bussen korresponderer med ferga og hurtigbåtene til og fra fastlandet.
Annie Skau Berntsen
Bakgrunn
Annie Skau var datter av Johan Fredrik Skau (1887–1975) og Marie Ingeborg Halvorsen (1890–1966). Faren jobbet på verftet i Horten. Hun var søster til tidligere justisminister Bjørn Skau (1929–2013) og fagforeningslederen Leif Skau (1916–1992).
Terschelling
Transport
Fly- og helikoptertrafikk er med ett unntak forbudt; I Leeuwarden står et helikopter stasjonert for øyeblikkelig å kunne rykke ut til Terschelling i nødsituasjoner. Helikopterlandingsplassen på Terschelling ligger sentralt plassert på øya, vest for Midsland.
Annie Skau Berntsen
Bakgrunn
Hun var utdannet sykepleier, og arbeidet først som sykepleier både på Ullevål sykehus i Oslo og ved Dikemark psykiatriske sykehus i Asker.
Terschelling
Språk
På Terschelling snakkes det tre dialekter av to språk. I vest og øst snakkes det henholdsvis westers og aasters, disse er vestfrisiske dialekter. På midten av øya, rundt Midsland, snakkes det midslands som er en variant av den nederlandske dialekten hollandsk. På bakgrunn av stadig mer påvirkning utenfra, blant anna gjennom turisme, tar moderne nederlandsk stadig mer over for de tradisjonelle dialektene av begge språk.
Annie Skau Berntsen
Kinamisjonær
Hun ble sendt til provinsen Shaanxi det nordlige Kina av Det Norske Misjonsforbund, dit hun ankom 23. desember 1938. Hun var da 27 år gammel. På denne tid lå Kina i krig med Japan, og hun måtte derfor reise dit via Hanoi i Vietnam. Reisen varte i to måneder.
Terschelling
Utdanning
I West-Terschelling, Midsland og Hoorn ligger de fem grunnskolene på Terschelling. Tre er offentlige og to er private.
Hinnstein
Hinnstein er et fjell i Harstad kommune i Troms og Finnmark. Det ligger seks kilometer sør for Harstad sentrum og toppen ligger 560 meter over havet.
Terschelling
Utdanning
't Schylger Jouw er den videregående skolen på Terschelling. Denne har ikke linje som leder til studiekompetanse, men samarbeider om dette med en skole i Harlingen på fastlandet. Skolen ligger i Midsland.
Annie Skau Berntsen
Kinamisjonær
Med sine 190 cm var hun den høyeste kvinnen lokalbefolkningen hadde sett. Hun ble værende i Kina fra da av og under hele andre verdenskrig. Neste gang Søster Annie reiste tilbake til Norge, var i 1945 da hun ble i hjemlandet i ett års tid. Høsten 1946 reiste hun tilbake til Kina.
Hinnstein
Fra toppen er det utsikt over Holtet, Medkila og Breivika, og den er kanskje en av områdets mest besøkte topper. Det tar deg opp blant vierkratt, fjellbjørk, blåbær og dvergfuru.
Terschelling
Utdanning
I West-Terschelling ligger Willem Barentsz Maritime Institutt, dette er en del av høgskolen i Leeuwarden.
Annie Skau Berntsen
Kinamisjonær
I tiden som fulgte var det vanskelig å drive misjonsarbeid i Kina, ettersom Mao Zedongs styrker etterhvert la under seg hele Fastlands-Kina. Folkerepublikken Kina ble opprettet i 1949, og Søster Annie ble på den tid fengslet to ganger; i 1949 og 1950. I 1951 måtte hun forlate Kina. Etter kommunistenes seier ble det umulig å fortsette som utenlandsk misjonær i Kina.
Terschelling
Tettsteder
Tettsteder og Landsbyer
Annie Skau Berntsen
Kinamisjonær
I 1966 giftet hun seg med Reidar Owren Berntsen (1899–1990).
I 1963 ble hun utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden. I 1979 ble hun tildelt den britiske imperieordenen, Order of the British Empire.
Grøftetildragelsesmysteriet
Grøftetildragelsesmysteriet er en roman av den norske forfatteren Thure Erik Lund, utgitt i 1999.
Romanen gir en overveldende skildring av samtid, kulturpolitikk, meningen med livet, forholdet by-land og sivilasjonskritikk. I dens første del, «Åndsmennesket», skriver hovedpersonen Tomas Olsen Myrbråten på en betenkning for Kulturdepartementet, et oppdrag han later til å forakte. I andre del, «Livet viser seg fram», flytter han hjem til bygda sammen med kjæresten Helene; et prosjekt som går i hundene. I tredje del, «Skoggangsmannen», rømmer hovedpersonen til skogs, før han vender tilbake mot slutten av boka.