cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pala Alpitour
Arenaen har 14,350 seter under ishockeykamper, og en makskapasitet på 15,657 tilskuere. Den er blant de største innendørs idrettsarenaene i Italia. Pala Alpitour brukes brukes også til konserter og messer, og den skal være arena for Eurovision Song Contest 2022.
Nobuhiko Matsunaka
Matsunaka vant en olympisk sølvmedalje i baseball under Sommer-OL 1996 i Atlanta. Han var med på det japanske baseballslaget som kom på andreplass i baseballturneringen bak Cuba. Japan tapte finalen 9–13 til Cuba.
Presidentsystem
Presidentsystem er en styreform i enkelte republikker. Modellen er statsform i blant annet USA, Mexico, Syd-Korea, Indonesia, Filippinene og de fleste statene i Sør-Amerika.
CZ Modell 25
CZ Modell 25 (SA. 25) var den mest kjente tsjekkoslovakiske maskinpistolen i en serie som ble produsert i 1948. Serien besto av Modell 23, 24, 25 og 26, som alle er svært like. Hoveddesigner var Vaclav Holek.
Presidentsystem
Modellen har tre karakteristiske trekk:
CZ Modell 25
Serien benytter seg av masseretardert sluttstykke, med ild fra åpent sluttstykke. De har også en progressiv avtrekker med valg for halv-auto ild eller hel-auto ild. Ved å presse avtrekkeren delvis inn vil den skyte enkeltskudd, ved å presse den helt inn vil den fortsette å skyte til våpenmagasinet er tomt eller til avtrekkeren blir sluppet. Serien var først ute med teleskopisk sluttstykke, altså at sluttstykket delvis omslutter pipen i lukket posisjon. Dette gjør at man kan forkorte ned våpenet vesentlig, samt ha bedre håndtering av våpenet, grunnet den reduserte rekylen og flyttede sentermassen. Designet skal ha inspirert den senere UZI maskinpistolen. Modellen gikk ut i 1968 og lageret ble så solgt til flere andre kommunistland rundt i verden, blant annet Nord-Vietnam.
Presidentsystem
Under Weimarrepublikken ble parlamentarismen i praksis opphevet ved regjeringen Brünings tiltredelse i 1930.
CZ Modell 25
Modeller
Modell 24 og 26 kom etter at landet ble med i Warszawapakten, og derfor i russisk kaliber.
Kumrovec
Kumrovec er en landsby i Krapina-Zagorje fylke i det sentrale Kroatia. Den ligger ved elva Sutla, langs den kroatisk-slovenske grensa.
Kumrovec kommune hadde 1854 innbyggere (2001), men selve landsbyen hadde bare 304 beboere.
Grunnen til at denne lille landsbyen er så kjent er at den er fødestedet til marskalk Josip Broz Tito (1892–1980), den tidligere jugoslaviske presidenten.
Lola Montez
Lola Montez (egentlig Maria Dolores Eliza Rosanna Gilbert; også stavet Lola Montéz, født 17. februar 1821 i Grange i County Sligo i Irland, død 17. januar 1861 i New York City) var en irsk skuespiller og danser.
Bakgrunn
Hennes far var skotsk offiser og hennes mor av spansk-kreolsk herkomst. Den 23. mars 1823 dro familien fra Liverpool med kurs for India. Til hun var fem år gammel levde hun i Calcutta i India, der faren kort etter ankomsten døde av kolera. Fra 1827 til 1834 vokste hun opp hos sin stefar i Montrose i Skottland og fikk frem til 1837 skoleundervisning i et internat for elitens døtre i det engelske Bath.
I 1837 giftet hun seg med offiseren Thomas James og dro med ham i 1838 til India. I Simla ble det til at de to skilte seg.
Virksomhet
I 1842 kom Eliza Gilbert tilbake til London, der hun lærte seg spansk og spanske danser, og fordypet seg i dette på en kortvarig reise til Spania.
I 1843 kom hun under navnet Maria de los Dolores Porrys y Montez alias Lola Montez tilbake til London og utgav seg som spansk danser fra Sevilla. Etter en strålende debut den 3. juni 1843 på Her Majesty's Theatre i London ble hun imidlertid avslørt som bedragerske og flyktet fra England.
Hun reiste siden rundt på kontinentet som spansk danser. Hun er ikke så berømt for sin danse- og skuespillerkunst som for sin skjønnhet og for sine forhold til mektige og kjente menn.
Den 3. september 1843 danset hun Los Boleros de Cadix for Friedrich Wilhelm IV av Preussen og tsar Nikolaj I av Russland i Berlin. Deretter hadde hun et gjestespill i Warszawa, som endte med tumulter. Fra Reuß-Ebersdorf, Berlin, Warszawa og Baden-Baden ble hun utvist. Etter sin opptreden på Parisoperaen i 1844 var hun en sentral skikkelse i 1846 i en sensasjonsprosess, etter at hennes liebhaber, redaktør Alexandre Dujarrier, ble skutt i en duell. Hun ble også beundret av blant andre Franz Liszt og Alexandre Dumas.
Men ikke minst ble hun kjent som maitresse til kong Ludvig I av Bayern (fra 1846). Montez blandet seg livlig inn i den bayerske politikken, og kongen utnevnte henne til grevinne von Landsfeld (Gräfin Marie von Landsfeld). I over ett år utøvet hun stor politisk innflytelse, til de liberales gunst og med brodd mot de konservative og mot jesuittene. Hennes innflytelse på den ultamontane administrasjoenn under Karl von Abel ble nødt til å fratre ettersom denne ministeren hadde innvendinger mot at hun ble gjort til grevinne. Studentene ved universitetet i München var splittet i synet på henne, og konflikter brøt ut der kort før 1848-revolusjonene, noe som fikk kongen - ansporet av Lola - til å stenge universitetet.
I den bayerske allmenheten vokste misnøyen med kongens svakhet for henne og det brøt ut uroligheter i landet. Montez ble nødt til å flykte i mars 1848, og noen dager senere abdiserte Ludvig som en følge av parets skandaleomsuste affære.
Etter affæren med Ludvig ble Montez engasjert av den amerikanske fornøyelseskongen Phineas Taylor Barnum og turnerte i USA omgitt av rykter om et svært usedelig luksuriøst liv. Hun døde i fattigsom i New York.
Hun var en av de 36 berømte skjønheter som ble portrettert i Schönheitengalerie (Skønnhetsgalleriet) i München mellom 1827 og 1850.
Hanumangarh (distrikt)
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 1,779,650 innbyggere i distriktet, mot 1,518,005 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 19,71 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 13,09 % i 2011 mot 16,87 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 869 i 2011 mot 872 i 2001.
Cuba under Sentralamerikanske og karibiske leker 1998
Cuba deltok under Sentralamerikanske og karibiske leker 1998 som er de 18. Sentralamerikanske og karibiske leker. Lekene ble arrangert i Maracaibo i Venezuela i perioden 8. til 22. 1998.
Citytunnel Frankfurt
Citytunnel Frankfurt er en sentral strekning på S-Bahn Rhein-Main. Den strekker seg fra Frankfurt Hauptbahnhof i vest til Frankfurt-Oberrad i øst, med en gren til Frankfurt Süd. Alle S-banelinjene bortsett fra S7 betjener strekningen.
Mellom Haupwache og Konstablerwache går Citytunnelen og undergrunnsbanens strekning C i en felles tunnel.
Olavstatuetten
Olavstatuetten er en idrettspris som deles ut av Adresseavisen i Trondheim. Den regnes for å være trøndersk idretts høyeste utmerkelse. Statuetten er en miniatyrutgave av Wilhelm Rasmussens statue av Olav Tryggvason som står på Torvet i Trondheim.
Olavstatuetten ble første gang utdelt i 1960. Den tildeles bare når det finnes kvalifiserte kandidater.
Olav-statuetten er også en premie i konkurranseskyting, første gang utdelt under landsskytterstevnet i 1958.
Olav-statuetten på Landsskytterstevnet
Skytterpremien Olav-statuetten ble første gang utdelt på landsskytterstevnet i 1958 til beste skytter i klasseskyting (fem skudd i hver stilling).
Anna Dorothea Therbusch
Anna Dorothea (Lisiewski) Therbusch (født 23. juli 1721 i Berlin, død 9. november 1782 i samme by) var en prøyssisk malekunstner som stilmessig tilskrives rokokkoepoken. Av verkene er ca. 200 kjent i dag, hvorav 85 er portretter.
Olavstatuetten
Olav-statuetten på Landsskytterstevnet
(...)
Anna Dorothea Therbusch
Bakgrunn
Selv om hun var født som datter av en hoffkunstner, (Georg Lisiewski), var det ikke vanlig på den tid at kvinner ble profesjonelle malere.
Karriere
Hun var i sin tid anerkjent som en dyktig portrettør både med normalstørrelse og i miniatyrformat, og fikk kunder blant adelen.
Hun, en søster og en bror fikk opplæring av faren fra tidlig barndom, og de ble snart betraktet som maleriske vidunderbarn. Karrieren tok imidlertid en foreløpig slutt da hun giftet seg med vertshusholder Ernst Friedrich Therbusch som 21-åring, og brukte tiden til å hjelpe med driften av stedet. Da hennes «ekteskapelige forpliktelser» var over, tok hun opp igjen malingen (ca. 1760) «som en nærsynt og middelaldrende kvinne». Deretter viet hun resten av livet sitt til kunsten.
De første maleriene fra tiden etterpå finnes i Stuttgart, med et portrett av hertug Karl Eugen og i alt 18 hurtigmalte portretter til slottets galleri. Hun ble æresmedlem av Stuttgart kunstakademi, og arbeidet der og i Mannheim til hun dro til Paris i 1765. Selv om hun ble godt mottatt av det kongelige kunstakademiet, og fikk en utstilling med god omtale fra Denis Diderot, som ellers var fryktet for sine kritikker, ble hun ikke noen suksess. Hun ble medlem av akademiet og flyttet sammen med Diderot i 1767. Selv uten suksess mht. salg, er Paris-tiden regnet som hennes mest kreative periode.
Allerede på den tid var Paris en dyr by å leve i. Hun forlot byen og dro hjemover via Brussel og Nederlandene. Vel hjemme i Preussen ble hun en ledende portrettør for Fredrik den store av Preussen, og utførte veggmalerier med mytologiske scenerier på hans nye slott Sanssouci. Hun portretterte også Katarina den store av Russland. Selv om hun aldri besøkte Russland ble bildene hennes ofte kjøpt opp av russiske samlere.
Hun døde som 61-åring, og er gravlagt på Dorotheenstadt kirkegård. Kirken ble ødelagt under annen verdenskrig, men gravsteinen over henne er intakt.
Forholdet hennes til Diderot inspirerte Éric-Emmanuel Schmitt til å skrive teaterstykket Der Freigeist (Den frie sjel/ånd) også kjent som Der Libertin (Libertineren).
Jomfru Marias grav
Status Quo, en forståelse mellom de religiøse grupper i landet fra 1700-tallet, er gjeldende for stedet.
Beskrivelse
Her ble det bygget en liten kirke på 300-tallet. Korsfarerne restaurerte og utvidet den på 1100-tallet, før den ble ødelagt av Saladin etter hans erobring av Jerusalem. Da ble krypten forskånet, og intakt til moderne tid, ettersom Maria også blir æret i islam.
Dagens kirke tilhører den gresk-ortodokse kirke og den armensk-apostoliske kirke; dessuten får den syrisk-ortodokse kirke, den koptisk-ortodokse kirke og den etiopisk-ortodokse kirke benytte den. Bak fasaden stiger man ned til graven på en steil trapp, og der skal Maria ha ligget i noen få dager til hennes legemlige himmelopptagelse. Her er også gravene til hennes foreldre Joakim og Anna, og hennes ektemann Josef.
Hvert år finner det det noen dager før festen for Maria himmelopptagelse (etter den julianske kalender) en prosesjon med «Maria legeme» fra Gamlebyen i Jerusalem og til graven.
Pilegrimen Antoninus av Piacenza, som skrev om sine reiser i 560-570, nevner at her dalen var «den salige Marias basilika, som de sier var hennes hus; i den er det en grav, fra hvilken de sier at den salige Maria ble tatt opp til Himmelen.» Senere har de hellige Epifanius av Salamis, Gregor av Tours, Isidor av Sevilla, Modest, Sofronius av Jerusalem, German av Konstantinopel, Andreas av Kreta og Johannes av Damaskus omtalt at Marias grav var i Jerusalem, og bærer vitne om at dette var en tradisjon akseptert i både øst og i vest.
Ved siden av kirkens inngang befinner inngangen seg til (katolikkenes) «forrådelsens grotte»; den skal være der Jesus ble tatt til fange dagen før han ble korsfestet.
I følge en jerusalemittisk tradisjon skal Maria ha dødd på Sionfjellet omgitt av Jesu disipler. Dette ihukommes i den katolske Dormitio-kirken.
Skogsdrift
Skogsdrift er arbeidet med å hogge, kviste, kappe og transportere tømmeret fra skogen og til bilvei. En eller flere av disse operasjonene kan foregå ved bilveien eller senere i verdikjeden, ved at det for eksempel uttransporteres hele stammer eller hele trær. Det finnes også driftssystemer som hugger opp trevirket til flis i skogen. Det er vanligvis hogstklasse fem, som også kalles moden skog, som avvirkes.
Jomfru Marias grav
Beskrivelse
I Epesus i (ved Izmir i Tyrkia) er det et annet sted, der Maria skall ha død/blitt opptatt i Himmelen. Den bygger på en meget yngre hypotese. Guds Mor Marias hus der, som ble gjenoppdaget i 1891 og som siden 1951 har vært et anerkjent katolsk valfartssted, er det siden 1961 blitt knyttet til en katolsk avlat for besøkende pilegrimer. Tidligere var det knyttet en slik plenaravlat til besøk til den tradisjonelle Marias Grav i Jerusalem, men den ble opphevet for all fremtid allerede i 1896 av pave Leo XIII.
Skogsdrift
Historikk
De første trærne ble hugget med steinøks, og benyttet nært hogststedet til husbygging, brensel eller kanovirke. En vanlig grunn til trefelling var også rydding av skog for oppdyrking.
Da jernredskaper kom i bruk, kunne tømmer hogges i et mye større omfang. I tillegg til å være et viktig lokalt byggemateriale, ble tømmer en viktig handelsvare, og råstoff til sagbruksdrift. Transportbehovet ble løst med hestedrift, senere har traktoren tatt over, og i dag blir den overveiende delen av tømmeret kjørt ut med spesialbygde lastetraktorer.
Driftssystemer
Skogsdriften må blant annet tilpasses terrenget, markas bæreevne, trærnes egenskaper og klima.
Motorsaghogst, traktortransport
Fra en totalt dominerende posisjon på 1950-tallet, har andelen som hugges manuelt gått ned til en brøkdel etter årtusenskiftet.
Hogstmaskin og lastetraktor
Hogstmaskiner, nå stadig mer av ettgrepstypen, står for mesteparten av avvirkningen i Norge. Ettgreps hogstmaskiner er en stor maskin på 6 eller 8 hjul, den har en kran med et hogstaggregat. Med dette hogstaggreggatet kan føreren felle, kviste, apterer (kappe) og sortere stokkene og legge de på bakken for videre transport. Hogstmaskinens prosesser er i stor grad styrt av datasystemer. En hogstmaskin koster i dag (2009) ca. 4,5 mill. kroner. Ca 95% av tømmeret som hogges i Norge er tatt med hogstmaskin.
Taubane- og slepebanedrift
Når terrenget blir så bratt at det er umulig å kjøre med traktor eller hogstmaskin, må tømmeret felles manuelt, og dras fram med taubane eller slepebane, ofte som hele stammer eller heltrær.
Tynningshogster
Gjennom skogkulturtiltak lages det plantefelt som har en større tetthet enn det som er optimalt for eldre skog. Dermed må det på et eller annet tidspunkt foretas en tynning eller flere, der de beste trærne settes igjen, jevnest muilg fordelt, i riktig tetthet. Tynning er arbeidskrevende, og i større og større grad blir også dette arbeidet utført maskinelt.
Napaea
Napaea er en slekt av dagsommerfugler som tilhører familien Riodinidae.
Levevis
Disse sommerfuglene lever i skog, særlig tropisk regnskog, i lavtliggende områder. De voksne sommerfuglene hviler gjerne på undersiden av blader, hannene sitter ofte på trestammer. De er tilsynelatende bare aktive en kort periode hver dag. Larvene utvikler seg for det meste på planter i ananasfamilien (Bromeliaceae), inkludert dyrket ananas, men er også funnet på orkidéer.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika, bortsett fra den sørligste delen.
Skjegglavfly
Skjegglavfly (Victrix umovii) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Denne sjeldne og truede arten er bare kjent fra to lokaliteter i det sørlige Hedmark i Norge. Larvene lever på lav som vokser på trær.
Utseende
Et middelsstort (vingespenn 29 – 31 mm), grønnlig gråspraglete nattfly. Forvingen har et bredt, noe mørkere tverrbånd i midten, med markert nyreformet merke. Bakvingene er grå.
Levevis
Arten forekommer i skrinn, gammel barskog med rikelig med lav på trærne. Larvene lever i skjegglav, og utviklingen tar to år. Arten har en ganske kort flygetid i begynnelsen av juli og tar trolig ikke næring til seg som voksen.
Utbredelse
Arten er bare kjent fra Polen, Baltikum, Skandinavia, Finland og det nordvestlige Russland. Den er regnet som meget sjelden overalt og det kjennes bare ganske få lokaliteter der den finnes. I Norge er den kjent fra to lokaliteter i Sør-Odal og Grue i Hedmark. Den er listet som sårbar (V) i Norsk rødliste for arter.
Sedimentær bergart
Sedimentære bergarter eller avsetningsbergarter består av konsoliderte sedimenter. Den kan være en lagdelt bergart, som har svært gode kløvegenskaper mellom hvert lag, som skifer. Den kan inneholde boller (runde stykker) av bergarter, innstøpt i en sement (forsteinet leire) som konglomerater. Eller ha en homogen struktur som sandstein og kalkstein.
Dannelse
Dannet ved avsetning eller avleiring av mineraler og gamle bergartsfragmenter. Sedimentære bergarter er vanligst dannet av materiale fra eldre forvitrede bergarter (grus, sand og leire). Disse er forvitret på grunn av frost (frostsprenging), mekaniske påkjenninger, ras og isbreer.
Disse har blitt avsatt etter å ha blitt ført med vind eller vann. Vanligst er de ført med vannmasser (elv) ut i et basseng (vann, havet) og blitt avsatt der, lag på lag. Nærmest elveutløpet avsettes de største og tyngste fragmentene, mens de små og lette fragmentene føres med vannmassene lengre ut i bassenget før de synker til bunnen og avsettes.
Avsetning fra et elveløp, skjer i intervaller eller sykluser. Fordi mengden av vann i elven og mengden av bergartsmaterialene i vannet varierer med årstidene, vil det avsatte laget bli variert og lagdelt, med grovere og finere masse.
Sedimentene (avsetningene) er herdet, sementert eller «forsteinet». Høyt trykk og temperatur har bidratt til dannelsen av denne gruppen bergart. Men de er ikke omdannet (metamorfose), slik som hos de metamorfe bergartene, der bergarten er krystallisert. Sedimentære bergarter er døde og mangler krystaller.
Oppsummering av dannelse: Forvitring → Erosjon → Transport → Sedimentasjon → Litifisering
Sedimentære bergarter deles inn i fire grupper etter hvordan de er dannet, eller rettere, hvorhen og hvordan de er avsatt.
Oppdeling i hovedgrupper
De deles inn i tre hovedgrupper etter hvilke materialer de er dannet av:
Klastiske
Dannet av forvitring, transport og deposisjon.
Kjemiske
Dannet ved utfelling av komponenter fra vann.
Biogene (organiske)
Dannet fra organisk materiale, i hovedsak planterester eller dyr.
Klassifisering
Følgende særtrekk har betydning for å klassifisere bergarten:
Arch Enemy
Arch Enemy er et melodisk gothenburg death metal-band fra Sverige, dannet i 1996 av brødrene Michael og Christopher Amott. Angela Gossow sto for vokalene, men ble i mars 2014 erstattet av Alissa White-Gluz tidligere vokalist i bandet The Agonist.
EM i kortbaneløp på skøyter 2019
EM i kortbaneløp på skøyter 2019 ble arrangert i Dordrecht i Nederland fra 11. til 13. januar 2019.
Stenoderus
Stenoderus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, lange og tynne, mørke trebukker. Pronotum kan være rødt.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Australia, Ny-Guinea og Timor.
Systematisk inndeling
Slektslisten følger.
Corotocini
Utseende
Disse kortvingene har et svært særpreget utseende og ligner overflatisk sterkt på termittene de lever sammen med. Bakkroppen er kraftig oppsvulmet, mens pronotum og dekkvinger er reduserte. Dekkvingene har blitt skjøvet framover av den oppsvulmede bakkroppen slik at de nærmest står loddrett. Noen arter har også pølseaktige utvekster på bakkroppen som imiterer termittenes antenner og bein (disse billene kan etterligne termitter "bak-frem", slik at bakkroppen ligner termittens hode).
Levevis
Disse billene lever sammen med termitter i familien Termitidae, underfamilien Nasutitermitinae i tuene deres, og er tett knyttet til disse. Det særpregede utseende betyr trolig at de blir godtatt av termittene, da de ligne på nymfestadiene til termittene.
Utbredelse
Gruppen følger termittenes utbredelse og er for det aller meste tropiske. De mangler i Europa.
Zhongyuan
Zhongyuan (kinesisk: 中原区, pinyin: Zhōngyuán Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Zhengzhou i provinsen Henan i Folkerepublikken Kina. Det har et areal på 97,1 km² og teller 540 000 innbyggere (2002).
Zhongyuan er sete for lokalregjeringen for Zhengzhou.
Liste over kulturminner i Lunner
Liste over kulturminner i Lunner er en oversikt over fredede og/eller bevaringsverdige bygninger og elementer i Lunner. Data er hentet fra Riksantikvarens liste over kulturminner.
ID-nummer består av et lenket tall som går direkte til det aktuelle kulturminnet i Kulturminnesøk.
Kåseri
Kåseri er en ofte ironisk sakprosatekst, nært beslektet med essayet. Ordet kommer av fransk causer, som betyr å prate.
Stand-up og talk show har en kåseriliknende tone.
Den som framfører et kåseri, kalles kåsør.
Sjangerkjennetegn
Kåseriet er først og fremst en muntlig sjanger. Derfor har det korte setninger og klare poeng, og benytter seg av muntlige virkemidler som slang, dialektuttrykk og ufullstendige setninger. Kåsøren kan også bruke virkemidler som stemme og pauser for å skape poenger.
Ironi, humor og satire er virkemidler som kjennetegner kåseriet. Kåsøren kan virke naiv bak ironien, men den er aldri ondsinnet. Derfor vil man finne virkemidler som sarkasme, spydigheter og svart humor i et kåseri. Også språklige bilder, kontraster og gjentakelser er vanlige i kåserier.
Innholdet i kåseriet følger en rød tråd, selv om den kan være løs, men bør ikke ha for store tankesprang til at lytteren ikke kan følge med. Teksten bør ha en viss grad av originalitet og ha uventede poenger.
Et annet viktig poeng med kåseriet er at det er subjektivt, og kåsørens mening skal skinne gjennom. Ironien kan gjerne understreke og overdrive dette. Kåseriet må også ha en viss aktualitet, og temaet burde gjenkjennes av alle i målgruppen, som gjerne kan innbefatte hele folket.
St. Cecilia-messen (Gounod)
St. Cecilia-messen (fransk originaltittel: Messe solennelle en l’honneur de Sainte-Cécile) er en messe i G-dur komponert av Charles Gounod i. Den er skrevet for tre solister, blandet kor, orkester og orgel. Verket er tilegnet St. Cecilia, som er kirkemusikkens skytshelgen og har katalognummer CG 56 i komponistens verkoversikt.
Sōka Gakkai
Sōka Gakkai (japansk: 創価学会, «det verdiskapende samfunn»), før 1951 kalt Sōka Kyōiku Gakkai (創価教育学会, «det verdiskapende utdanningssamfunn»), er en japansk buddhistisk legmannsbevegelse som bygger på lærdommene til den japanske religiøse reformatoren Nichiren (1222–1282). Bevegelsen ble grunnlagt den 18. november 1930 av de to lærerne Tsunesaburō Makiguchi (1871–1944) og Jōsei Toda (1900–1958), og de to holdt dens innvielsesmøte i 1937.
St. Cecilia-messen (Gounod)
Historie
Den første offentlige fremføring av en komposisjon av Gounod var en messe som ble fremført 1. mai i San Luigi dei Francesi-kirken i Roma. St. Cecilia-messen var hans første store komposisjon. Deler av den, satsene Sanctus og Benedictus ble fremført i London 13. januar 1851. Fremføringen ble godt mottatt i pressen. Den gode kritikken ble også gjengitt i Paris og skapte store forventninger til premieren på St. Cecilias minnedag 22. november i Saint-Eustache-kirken i Paris. Dirigent under premieren var Théophile Tilmant.
Tekst
De liturgiske tekstene i messen er noe utvidet. I Gloria-satsen er bønnen «miserere nobis» (ha barmhjertighet med oss) intensivert av en ekstra «Domine Jesu» (Herre Jesus). Credo-satsen etterfølges av en trefoldig bønn med teksten «Domine, salvum fac Imperatorem nostrum Napoleonem, et exaudi i den invocaverimus te» (Herre, velsign vår keiser Napoleon og hør vår bønn denne dag som vi kaller deg) sunget en gang som bønn av koret a cappella etter en kort instrumental intro, deretter som en bønn fra hæren av mannsstemmer og messingblåsere, og tredje gang som en bønn fra nasjonen av hele koret med orkester. Messen har et instrumentalt offertorium.
Sōka Gakkai
Sōka Gakkai er den største av japans nye religioner og har det største antall medlemmer av Nichirenbuddhistiske grupper. Bevegelsen baserer sin forkynnelse på Nichirens tolkning av Lotussutraen og i sentrum for dens utøvelse er messingen av mantraet Daimoku og dyrkelsen av mandalaet og andaktsbildet Gohonzon.
St. Cecilia-messen (Gounod)
Tekst
I Agnus Dei synger solistene mellom de tre påkallingene teksten «Domine, non sum dignus ut intres sub tectum meum, sed tantum dic verbo, et sanabitur anima mea» (Herre, jeg er ikke verdig til å motta deg, men si bare et ord og jeg skal bli helbredet), en gang sunget av tenoren og en gang av sopranen. Bevegelsen slutter med et ekstra «Amen». Endringene er blitt kritisert som ikke liturgisk korrekt.
Vokalinnslagene utføres av tre solister, sopran, tenor og bass, og firstemt blandet kor hvor tenor og basstemme noen ganger er delt.
Sōka Gakkai
Gruppens fredsaktiviteter går tilbake til Toda-æraen. Under et sportsarrangement i 1957, tok Toda til orde for et totalforbud mot atomvåpen. I 1975 ble en underskriftskampanje mot atomvåpen signert av 10 000 000 personer i Sōka Gakkais ungdomsorganisasjon, og levert til FN.
St. Cecilia-messen (Gounod)
Verkets mottakelse
Camille Saint-Saens kommenterte etter premieren: ""Fremføringen av Messe Saint-Cécile forårsaket et slags sjokk. Denne enkelheten, denne storheten, dette rolige lyset som steg i den musikalske verden som et daggry, uroet menneskene enormt. ... først ble de blendet, så sjarmert, så erobret."" Han rangerte messen blant Gounods beste verk.
Sanctus-satsen har blitt brukt i Werner Herzogs film  Nosferatu – Nattens vampyr  (1979).
Sōka Gakkai
Bevegelsen var nedlagt under andre verdenskrig, da store deler av dets lederskap var fengslet på grunn av anklager om majestetsfornærmelser. Medlemsmassen økte fra omkring 3 000 før krigen til 750 000 husholdninger i 1958, gjennom en eksplosiv rekruttering som sjokkerte det japanske establishment og massemedia. Tsunesaburō Makiguchi var bevegelsens første president fra 1930 til 1944; han ble etterfulgt av Jōsei Toda fra 1951 til 1958. Daisaku Ikeda (f. 1928) var president fra 1960 til 1979; under hans ledelse fant det sted en videre ekspansjon av bevegelsen. I 1975 grunnla han Sōka Gakkai International som i dag er representert i 192 land og territorier og har mer enn 12 millioner medlemmer.
Hiroshi Hōjō var president fra 1979 til 1981; han ble etterfulgt av Einosuke Akiya (f. 1930) fra 1981 til 2006. Minoru Harada (f. 1941) har vært bevegelsens sjette president fra 2006.
Ragnar Aalbu
Ragnar Aalbu (født 10. september 1966 i Oppdal) er en norsk illustratør og forfatter av bildebøker.
Sōka Gakkai
Fred, kultur og utdannelse
I midten av 1970-årene begynte Sōka Gakkai å definere seg selv som en bevegelse som fremmet «fred, kultur og utdannelse». De tre temaene ble konkretisert av Sōka Gakkai International i et charter fra 1995.
Ragnar Aalbu
Bakgrunn og arbeid
Ragnar Aalbu har utdannelse fra Institutt for grafisk design og illustrasjon ved Statens håndverks- og kunstindustriskole i Oslo, der han studerte fra 1991 til 1996. Han har arbeidet med bøker, informasjon, reklame, utsmykning og frimerker.
Som illustratør arbeider Aalbu både med tradisjonelle male– og tegneteknikker samt digitale tegneprogram. Illustrasjonene kjennetegnes av et stilisert formspråk og geometriske former, gjerne kombinert med organiske flater, naivistiske og morsomme figurer, et grafisk, collagepreget uttrykk og mettede farger.
Sōka Gakkai
Kultur for fred
Sōka Gakkai er inkludert i en kollektiv buddhistisk respons til UNESCOs «Deklarasjon om religionens rolle for fremming av en fredskultur», som ble vedtatt i Barcelona fra 12. til 18. desember 1994. Sōka Gakkais bidrag er oppsummert med person-til-person diplomati, fremming av små diskusjonsgrupper med egalitarianister som tilhører Lotustradisjonen, fremming av verdier som medlidenhet, visdom og mot til å fremme handlinger som nærer et verdensborgerskap, og deltagelse i kulturelle hendelser for å fostre en fredskultur. Freds- og menneskerettsaktivister som Dr. Lawrence Carter fra Morehouse College og Rabbi Abraham Cooper fra Simon Wiesenthal-senteret, som deltok sammen med Sōka Gakkai i ulike utstillinger og presentasjoner, priset bevegelsens bestrebelser.
Ragnar Aalbu
Bakgrunn og arbeid
Ragnar Aalbu bor og arbeider på Nesodden.
Sōka Gakkai
Støtte fra FN
SGI har hatt rådgivende status i FNs økonomiske og sosiale råd siden 1983. Som en ikke-statlig organisasjon i FN, har SGI vært aktiv innen allmenn utdannelse med et fokus hovedsakelig på fred og atomvåpennedrustning, menneskerettigheter og en bærekraftig utvikling.
Hvert år publiserer Ikeda et fredsforslag som undersøker de globale utfordringene i lys av buddhistiske lærdommer, og foreslår spesifikke handlinger for å fremme fred og menneskelig sikkerhet. Forslagene er spesifikke og omfattende, og omfatter emner som å konstruere en fredskultur, fremme utviklingen av FN, atomvåpennedrustning, forbud mot barnesoldater, styrke kvinners rettigheter, fremming av utdanningsinitiativer i skoler slik som skolering i menneskerettigheter og en bærekraftig utvikling, og samtaler for å vekke den menneskelige ånd og individuell verdighet. Den komplette teksten til nylige forslag er tilgjengelige på SGIs hjemmeside. Oliver Urbain, som er direktør ved Todainstituttet for forskning på global fred og politikk, har publisert en samling av utdrag fra tidligere forslag, med fokus på FNs rolle.
Ragnar Aalbu
Bokillustrasjoner
Ragnar Aalbu har i tillegg bidratt med illustrasjoner til en rekke skolebøker
Sōka Gakkai
Utstillinger
Bevegelsen har brukt sine finansielle ressurser til en rekke aktiviteter, og har deltatt i mange utstillinger i samarbeid med FN.
Ragnar Aalbu
Litterære priser og annet
Ragnar Aalbu har også mottatt priser i Årets vakreste bøker og Visuelt. Han er dessuten innkjøpt til Nasjonalbibliotekets samling av bokillustrasjoner.
Sōka Gakkai
Utstillinger
Sōka Gakkai har vært aktiv innenfor allmenn utdannelse med fokus på fred og atomvåpennedrustning, menneskerettigheter og en bærekraftig utvikling. Bevegelsen har støttet utstillinger som En fredskultur for barn, som var utstilt i FN-bygningen i New York, og Kjernevåpen: En trussel mot vår verden. Sōka Gakkai bidro også til The Earth Charter Initiative med utstillingen Seeds of Change, et «kart» som viste veien mot en bærekraftig livsstil.
Etableringen av institusjoner
Sōka Gakkai har grunnlagt mange institusjoner og forskningfasiliteter som fremmer bevegelsens ideer om fred. Instituttet for Orientalsk filosofi, som ble grunnlagt i 1962, fremmer essensen i buddhismen til fredsstudier som en av sine målsettinger. Ikedasenteret for fred, undervisning og dialog, grunnlagt i 1993 som ''Boston forskningsenter for det 21. århundre'', fremmer dialog mellom lærde og aktivister for å unngå krig og fremme respekt for livet. Todainstituttet for forskning innen global fred og politikk, grunnlagt 1966, kanaliserer fredsorientert internasjonal politisk forskning gjennom internasjonale konferanser og publikasjoner. Amazonas økologiske forskningsenter, grunnlagt av Ikeda i 1992 utenfor Manaus, i delstaten Amazonas i Brasil, har vært en pioner innenfor gjengroing, skapelsen av en regional frøbank og eksperimenter innenfor skogslandbruk.
Pasifisme
Sōka Gakkais pasifistiske standpunkt har imidlertid blitt satt spørsmålstegn ved på grunn av bevegelsens støtte til det ikke-pasifistiske partiet Komeito, uten å benekte at bevegelsen er svært aktiv i «å forsøke å etablere grunnlaget for verdensfred». I Japan er der en utbredt negativ oppfatning av SGIs pasifistiske bevegelse, som er betraktet å være utelukkende ren PR for bevegelsen.
Den engelske vinner av Nobels fredspris og Nobelprisen i kjemi, Linus Pauling (1901–1994), har priset Daisaku Ikeda spesielt for hans arbeide med å fostre en varig verdensfred. Dr. Lawrence Carter, kapellan ved Martin Luther King Jr. International Chapel ved Morehouse College, betrakter Sōka Gakka som en viktig alliert i å fremheve budskapet om borgerrettigheter og ikke-vold til andre kulturer enn de kristne. Han har sagt at Ikeda og Sōka Gakkai, med aktiviteter som Victory Over Violence har hjulpet han i sitt arbeid med å «gjenopplive arven etter [Martin Luther] King». Simon Wiesenthal-senteret, som er en internasjonal jødisk organisasjon, har også arbeidet sammen med Sōka Gakkai. Rabbi Abraham Cooper ledet dens bestrebelser i stillehavsregionen, og åpnet i samarbeid med Sōka Gakkai en japansk versjon av senterets Holocaust-utstilling. Cooper sa at bevegelsens involvering forbedret utstillingen, og at Simon Wiesenthal-senteret har funnet flere partnere i Japan gjennom Sōka Gakkai.
Kulturelle aktiviteter
Sōka Gakkai støtter mange kulturelle aktiviteter for sine medlemmer så vel som for allmennheten.
Kulturinstitusjoner
Sōka Gakkais underavdelinger har også sosial innflytelse. Min-on Concert Association er en underavdeling av Sōka Gakkai som Ikeda grunnla i 1963. Den hevder å sponse mer enn 1100 konserter hvert år. Den har sponset turneringer av internasjonale artister slik som Philadelphia La Scala Opera Company; Ikeda fortalte direktøren av Min-On om det sistnevnte at han «ønsket at den gjennomsnittlige japaner får se førsteklasses kunst, selv om vi skulle tape mye penger på det.» Ikeda grunnla også Tokyo Fuji Art Museum i 1983. Det huser samlinger av vestlig og orientalsk kunst, og har deltatt i utvekslinger med museer rundt om i verden.
Utdannelse
Utdanningsaktivitetene til Sōka Gakkai er ofte oppsummert under benevnelsen «Sōkautdannelse». Flere utdanningsinstitusjoner er enten grunnlagt av Sōka Gakkai eller er blitt inspirert av tekstene til bevegelsens tre første presidenter.
Sōkauniversitetet
Sōkauniversitetet is a private university located in Hachiōji, Tokyo, Japan founded in 1969. The school was opened to undergraduate students in 1971, while a graduate school was opened in 1975.
Pedagogiske forskningsinstitutter
The Soka Gakkai sponsors The Institute for the Study of Soka Education, a research institution to study the founding principles and results of the above schools. In addition, the Ikeda Center for Peace, Learning, and Dialogue, located in Boston, studies and publishes works about humanistic education.
Forskningsinstitutter
The Soka Gakkai sponsors several research institutes:
Lære og utøvelse
Troen til Sōka Gakkai sentrerer seg omkring anerkjennelsen at alt liv har verdi og har et uendelig potensial, og at den iboende Buddhanaturen eksisterer i hver enkelt person og kan bli vekket gjennom den praksis som er foreskrevet av den religiøse reformator Nichiren (1222–1282). Med Daisaku Ikedas ord:
Susumu Shimazono, professor i religiøse studier ved universitetet i Tokyo, har formulert det slik:
Professor i filosofi ved La Sapienza, Maria Immacolata Macioti, har uttrykt det slik:
Den amerikanske foredragsholderen Clark Strand, som har vært redaktør i magasinet Tricycle: The Buddhist Review, uttrykker det slik:
Sōka Gakkai formidler troen på at medlemmer som tar del i Nichirens ed, er «bodhisattvaer fra jorden». Begrepet er hentet fra lignelsen i 15. kapittel av Lotussūtraen, hvor et uendelig antall bodhisattvaer kommer frem fra en sprekk i jorden. Med Daisaku Ikedas ord:
Og et annet sted sier han:
Og videre:
Den daglige praksis hos medlemmer av Sōka Gakkai består i å messe mantraet Nam-myōhō-renge-kyō overfor mandalaet og andaktsbildet Gohonzon med «alvorsfylt andakt» og å studere Nichirens buddhisme. Daglig messes også spesielle seksjoner av Lotussūtraen, kalt gongyō eller «flittig praksis», mens man fokuserer på den iboende Buddhanatur. Messingen krever et sterkt alvor for å avsløre den indre Buddhanaturen, og anvende buddhismens idealer i det daglige liv og for å oppnå spesifikke målsettinger. Disse bestrebelsene er knyttet til misjonering for å spre Lotussūtraens idealer og slik forårsake en spirituell og kulturell forandring i samfunnet. Den religiøse utøvelsen omfatter også månedlige diskusjonsmøter, og fremming av dyktige medlemmer. Med Daisaku Ikedas ord:
Gohonzon
På et alter i sine hjem, har medlemmer av Sōka Gakkai plassert en transkripsjon av et mandala som er tegnet av Nichiren. Ned fra midten av rullen er de japanske tegnene for Nam Myōhō Renge Kyō og Nichiren. I hjørnene er navnene på beskyttende guder fra buddhistisk mytologi, og de gjenværende tegnene er navn som representerer de ulike tilstander av livet.
I stedet for å dyrke Buddha eller Loven som noe ytre, en buddhistisk statue eller lignende, laget Nichiren et skrevet mandala som det sentrale objekt for dyrkelse. Richard Seager forklarer at «i sin totalitet er det ikke et hellig bilde i tradisjonell forstand, men en abstrakt representasjon av en universell essens og et universelt prinsipp». Nichiren selv formulerte det slik: ''«Jeg, Nichiren, har innskrevet mitt liv i sumiblekk. Hengi deg derfor til troen på Gohonzon med hele ditt hjerte.»''. Og han sa videre: ''«Søk aldri etter denne Gohonzon [som noe stort] utenfor deg selv. Gohonzon eksisterer bare innenfor det dødelige kjød i oss ordinære mennesker som messer Nam-myōhō-renge-kyō»''.
Sōka Gakkai bruker ofte Nichirens metafor om et speil, for å forklare dens tro på Gohonzon. Gohonzon «reflekterer vår iboende opplyste natur og får den til å gjennomtrenge hvert aspekt av våre liv», og medlemmer messer foran Gohonzon «for å avsløre makten i vår egen opplyste visdom og å frembringe en ed om å sette den i bruk til nytte for oss selv og andre».
Daimoku
Daimoku betyr «tittel», og henspiller på tittelen på Lotussūtraen. Ordrett kan dette mantraet oversettes med «jeg vier meg (i devosjon) til sūtraen om den hvite lotusblomstens gode lov». Noen ganger er «god lov» blitt gjengitt som «mystisk lov», «den ultimate virkelighet» og «lotusblomstens lære». Andre ganger er det blitt oversatt med «den mystiske lov om årsak og virkning».
Medlemmer av Sōka Gakkai messer Daimoku for å forandre deres liv og miljøet hvori de lever. Målet er å frembringe en indre forandring som blir en motivator for sosial forandring. Sōka Gakkai lærer at messingen ikke kan bli adskilt fra handling; de tror at messingen frigjør krefter i den universelle livskraften som er iboende i livet. For enkelte medlemmer er messingen til nytte for verden et «første skritt» mot erkjennelsen av at det endelige mål er Buddhanaturen. Der er intet skille mellom livet i verden og Buddhanaturens universelle liv. Å messe Nam-myōhō-renge-kyō er ment å lede til virkninger i det daglige liv. Buddhanaturen er således erfart i prosessen av transformasjon, og i den aktuelle transformasjon i det daglige liv. Messingen betraktes derfor ikke som en passiv øvelse. Litteraturen til Sōka Gakkai oppfordrer utøvere til å ha «overbevisning», fasthet og utholdenhet til å løse problemer.
Tro, utøvelse og studium
Liksom hos de fleste Nichirenbuddhistiske trossamfunn, består den primære praksis hos Sōka Gakkai i å messe Daimoku og samtidig betrakte Buddhanaturen som iboende i livet og som den ultimate virkelighet i eksistensen. Den supplementære utøvelse går ut på å daglig messe deler av 2. og 16. kapittel av Lotussūtraen. Ulikt andre Nichirenbuddhistiske trossamfunn, legger Sōka Gakkai vekt på at opplysning innebærer «engasjement i det daglige livs realiteter» og å inkludere andres glede i ens egen praksis.
Bevegelsens studiemateriale omfatter skriftene til Nichiren og Lotussūtraen, og et velutviklet studieprogram. Nichirenbuddhismen praktiseres slik den ble fremlagt av de tre første presidentene, og den studerer også presidentenes taler og skrifter, spesielt av den tredje presidenten Daisaku Ikeda. Hans bøker om bevegelsens historie, The Human Revolution og The New Human Revolution har «kanonisk status» blant medlemmene. Studiemøter holdes hver måned. Møtene har åpne diskusjoner i stedet for en didaktisk undervisning. Diskusjoner er velkommen, mens «diktatorisk moralpreken ikke er det». Aktivitetene inkluderer også møter og sosialt engasjement.
Medlemskapet består i å hjelpe seg selv og andre, og studere buddhismen, kombinert med «de tre grunnleggende sidene ved Nichirenbuddhismen»: Tro, utøvelse og studium. Tro representeres som en forventning som utdyper erfaringen mens man praktiserer Nichirenbuddhisme i Sōka Gakkai
Diskusjonsmøter
Ifølge Richard Seager «er Gakkaimøtene formelle liturgier» i den forstand at deres format – «messing, historier, lærdommer, inspirerende underholdning», er identisk fra sted til sted. Levi McLaughlin har hevdet at de er blant Sōka Gakkais viktigste aktiviteter.
Lotussūtraen
Nichiren lærte, ifølge Sōka Gakkai, at samfunnets velstand har sammenheng med dets verdsettelse av Lotussūtraen. I moderne språkbruk betyr dette dets respekt for livets verdi, og å messe Nam-Myōhō-Renge-Kyō til Gohonzon:
Misjonering
Sōka Gakkai misjonering var tidligere kontroversiell, ettersom bevegelsen benyttet en metode kalt «bryt ned og undertrykk (tilknytning til mindreverdige lærdommer)» (shakubuku). Jōsei Toda forklarer at metoden ble brukt «ikke for å gjøre Sōka Gakkai større, men for at du skal bli lykkeligere ... Der er mange mennesker i verden som lider under fattigdom og sykdom. Den eneste måten å gjøre dem virkelig lykkelig er å benytte shakubuku overfor dem.» I 1970 foreskrev Ikeda en mer moderat tilnærmelse, «å anbefale dens medlemmer å innta en holdning av åpenhet overfor andre»; den metode Sōka Gakkai foretrekker siden da blir kalt shoju – «dialog eller konversasjon utformet for å overtale folk, snarere enn å omvende dem», selv om dette fortsatt refereres til «shakubukus ånd».
Selv om det var gjenstand for kontroverser i Japan i de første tretti årene etter andre verdenskrig, Ikeda lyktes med å få organisasjonen allment akseptert etter 1970-tallet.
Den sjette presidenten Minoru Harada definerte «verdensomfattende utbredelse» som en funksjon hos individer som gjennomgår en positiv forandring i deres liv. Troen på Sōka Gakkai er derfor en utbredende aktivitet som både gir mening for aktiviteten selv og i de personlige liv til bevegelsens medlemmer.
Enheten mellom mentor og disippel
Et gjennomgangstema i Ikedas tekster er hans forhold til Toda. Dette fungerer som modell for enheten mellom mentor og disippel. Clark Chilson skriver: «Der er ingen del av sitt liv som han snakker mer om, eller med mer entusiasme, enn årene han hadde sammen med Toda.» Daisaku Ikedas biografiske portrett av seg selv som en ikke-perfekt person, som er fullstendig dedikert til oppgaven å tjene Toda som en disippel, skaper et bilde av Ikeda som gjør at medlemmer ønsker å bli hans disippel.
Siden midten av 1990-årene, har spørsmålet om enhet mellom mentor og disippel blitt mer fremtredende i Sōka Gakkai. Det legges vekt på å «kultivere alle medlemmer ... i disippelskap» ved å skape «affektive en-til-en relasjoner med Ikeda.»
Livskraft
Mens han satt i fengsel, studerte Jōsei Toda et avsnitt fra sūtraen med uendelig mange betydninger som beskriver Buddhanaturen i form av 34 negasjoner – for eksempel at den er «verken være eller ikke være, verken det ene eller det andre, verken kvadrat eller sirkel». Av dette konkluderte han at Buddhanaturen er selve livet, eller livskraften. «Filosfien om livet» gjentar prinsipper som ble formulert av Nichiren: De «3000 eksistensplan i et enkelt øyeblikk» (ichinen sanzen) og «observere ens eget sinn» (kanjin).
Konseptet er sentralt i Sōka Gakkais anvendelse av Nichirens lære. «Vår helse, vårt mot, vår visdom, glede, vårt ønske om å forbedre oss, selvdisiplin, og så videre, kan alt sammen sies å avhenge av vår livskraft». Daisaku Ikeda sier: «Toda anså at konseptet om Buddha som liv (livskraft) betyr at buddhismen innebærer en transformasjon av samfunnet.» Susumu Shimazo gjengir videre Ikeda: ''«Tro er den faste overbevisning i universet og livskraften. Bare en person med stødig tro kan føre et godt og sprekt liv ... Buddhistisk lære er en filosofi som har det menneskelige liv som sitt ultimate objekt, og vår bevegelse av menneskelig revolusjon er en reformhandling som har til hensikt å åpne det indre univers, den kreative livskraft innenfor hvert individ, og som fører til menneskelig frihet.»''
Trond Berg Eriksen
Trond Berg Eriksen (født 3. oktober 1945 i Øvre Eiker) er en norsk professor i idéhistorie ved Universitetet i Oslo, professor emeritus fra høsten 2015.
Sōka Gakkai
Fem «evige veiledninger» for tro
Sent i 1957 proklamerte den daværende president Jōsei Toda tre «evige veiledninger for tro» for å innpode i den voksende medlemsmassen at hensikten med deres tro var å effektuere forandring i deres liv. I 2003 tilføyde Daisaku Ikeda to ekstra veiledninger:
Grunnleggelse
I 1928, omvendte lærerne Tsunesaburō Makiguchi og Jōsei Toda seg til Nichirenbuddhismen. Sōka Gakkai sporer offisielt sin grunnleggelse tilbake til 18. november 1930, da Makiguchi og Toda publiserte det første av fire bind av Makiguchis magnum opus om en utdanningsreform, «Systemet av verdiskapende pedagogikk» (創価教育学体系, Sōka Kyōikugaku Taikei). Det første møtet i organisasjonen, den gangen under navnet Sōka Kyōiku Gakkai (創価教育学会), «det verdiskapende utdannelsessamfunn», fant sted i 1937. Allerede i 1903 publiserte han boken Jinsei Chirigaku («En geografi over menneskets liv»), hvor han utviklet idéer om forholdet mellom folks liv og deres geografiske plassering. Her var han primært opptatt av menneskets forhold til naturen: «Det er gjennom vår åndelige samspill med naturen at de egenskapene som vi tenker på som menneske blir antent og oppfostret i oss.» I dette arbeidet formulerte han også begrepet «humanitær konkurranse»; han tok til orde for at Japan måtte åpne seg for det internasjonale samfunn i stedet for snever nasjonalisme: ''«Det viktigste er å sette opp et mål av velvære og beskyttelse av alle mennesker, inkludert en selv, og ikke øke egeninteressen alene. Med andre ord er målet å gjøre det bedre for andre, og ved å gjøre det velger man også veier som gir personlig utbytte så vel som fordeler for andre. Dette er et bevisst forsøk på å skape et mer harmonisk samfunnsliv»''.
Trond Berg Eriksen
Biografi
Berg Eriksen oppgir de svenske kulturformidlerne Alf Ahlberg og Hans Larsson blant sine forbilder. Men han liker også P. G. Wodehouse og John Irving, og har også hatt «stor beundring for Johan Borgens bøker - kanskje særlig de han skriver som Mumle Gåsegg». Han har i flere år vært reiseguide for norske turister i Nord-Italia.
Sōka Gakkai
Grunnleggelse
I sitt hovedverk tok han til orde for en reform av skoleverket, og kritiserte dermed Meijiregjeringens adoptering av en autoritær keiserlig forskrift. Forskriften gikk ut på at utdanningen skulle tjene staten. I stedet foreslo han en utdannelse som var sentrert rundt eleven og elevens lykke. Han foreslo et utdanningssystem som bestod i et samarbeid mellom skolen, hjemmet og lokalsamfunnet. I dette systemet ville barnet bruke halve dagen på skolen og den andre halvdel hjemme, i lokalsamfunnet og i harmoni med naturen. Et slikt system ville, ifølge Makiguchi, endre et system med kjedsomme og apatiske elever, til ivrige og ansvarlige studerende. «Makiguchi utviklet en teori om verdier som kombinerte ideen om glede som livets målsetting med teorien om at verdi er noe som kan skapes ... I en verdiskapende pedagogikk er hovedformålet med utdannelse å strebe etter et lykkeligere liv og å utvikle evnen og holdningen til å skape verdier».