cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Birgit Skarstein
Idrettskarriere
I langrenn vant Skarstein verdenscupen i sesongen 2017/2018, og kom på andreplass sammenlagt i 2018/2019. Hun har fire VM-medaljer (sølv og bronse fra VM i Finsterau 2017 og to bronsemedaljer fra VM i Prince George i 2019, begge mesterskap i mellom- og langdistanser). Skarstein er en typisk utholdenhetsutøver, og har historisk hevdet seg best i lengre distanser.
Hun har deltatt i fire paralympiske leker, Sochi 2014, Rio de Janeiro 2016, Pyeong Chang 2018 og Tokyo 2020, med gull i Tokyo som beste plassering.
Skarstein har stått i front når det gjelder utvikling av teknikk og utstyr i både pararoing og sittende langrenn, og har der vært en internasjonal ledestjerne. Mye av utviklingen har vært i tett samarbeid med kunnkapsmiljøer som Senter for Idrettsanlegg og teknologi SIAT ved NTNU, og har preget idretten både i Norge og internasjonalt. Hun utøver åpenhet og deler raust av kunnskap og erfaring hun opparbeider seg underveis. Skarstein retter mye fokus på verdien av lagarbeid, og hvordan en i fellesskap kommer frem til de beste løsningene.
I 2019 ble hun tildelt Egebergs Ærespris.
Priser
Skarstein har blitt tildelt flere priser for sitt engasjement og evne til å ta samfunnsansvar, blant annet:
Dette er ikke en fullstendig liste.
Yrkeskarriere
Skarstein ble kjent gjennom reality-serien Ingen grenser, der hun deltok i den andre sesongen, som ble spilt inn i 2011 og sendt i 2012.
Skarstein har siden vært en markant samfunnsaktør, og benytter sin posisjon til å fronte verdien av et inkluderende fellesskap. Hun har innehatt flere verv, blant annet som fast medlem av finanskomiteen i Oslo bystyre (2015-2019), leder for studenter i Oslo og Akershus (2012), leder av Unge funksjonshemmede (2013), samt medlem av den nasjonale og internasjonale utøverkomiteen i den Internasjonale Paralympiske Komite (2018-). Da World Economic Forum i 2012 etablerte underorganisasjonen Global Shapers var Skarstein blant Norges første representanter via Global Shapers Oslo hub, initiert av kronprinsesse Mette-Marit.
Under Idrettsgallaen 2013 vakte det oppsikt da Skarstein kom gående inn på scenen da hun skulle dele ut prisen for «årets lag» sammen med Kristian Kjelling. Hun brukte da den elektroniske robot-selen «Exo Bionics», som gjorde at hun kunne gå selv.
I 2016 ble hun plukket ut til å delta på World Economic Forum Annual Meeting i Davos, hvor hun bidro med det som i etterkant ble oppsummert som et av møtets ni viktigste bidrag (link). Skarstein var medinitiativtaker til etableringen av stiftelsen VI, som jobber med inkludering av mennesker med nedsatt funksjonshemning i samfunnet, og sitter der i styret (2018–).
Skarstein var i januar 2020 programleder for Idrettsgallaen på NRK sammen med Nicolay Ramm. September 2020 var hun også deltaker i TV2s Skal vi danse som den første deltakeren i rullestol noensinne. Høsten 2022 var Skarstein deltaker i Maskorama, hvor hun var utkledd som «Hytta».
Merittliste
Representerer Christiania Roklubb, Oslo
Gull i VM i Linz, Østerrike, 2019
Gull VM Plovdiv, Bulgaria 2018
Gull VM Sarasota, USA, 2017
Gull VM Amsterdam, Nederland, 2014
SS-Sonderlager Mysen
Bakgrunn
Grini, og de tre andre av Sipo-SD andre fangeleirene i Norge for norske politiske fanger, var Polizeihäftlingsläger. Det vil si at fangene der var fengslet på ubestemt tid, men i praksis ble de fangene som var tiltenkt å forbli i fangenskap i lang tid fremover etter hvert sendt videre til konsentrasjonsleirer i Tyskland.
Birgit Skarstein
Merittliste
Sølv VM Chungju Sør-Korea, 2013
SS-Sonderlager Mysen
Bakgrunn
Her var det allerede i 1940 oppført fire «tyskerbrakker» for innkvartering av soldater. Etter hvert var de blitt overtatt av russiske krigsfanger. Dette var ment å bli kjernen i den nye leiren. I januar 1945 ble SS-Sturmbannführer Hans Aumeier hentet inn som kommandant og ansvarlig for byggingen av leiren. Den ble planlagt for å romme ca. fem tusen fanger, og etter de siste retningslinjene for tilsvarende leirer i Tyskland og tyskokkupert område, blant annet med eget krematorium. Aumeier hadde lang erfaring med slike leirer, blant annet som nestkommanderende i Auschwitz. Med seg hadde han en rekke offiserer og underoffiserer fra SS som hadde lang erfaring fra Auschwitz og en rekke konsentrasjonsleirer.
Birgit Skarstein
Merittliste
Fjerdeplass Paralympiske sommerleker i Rio de Janeiro, Brasil 2016
SS-Sonderlager Mysen
Bakgrunn
Arbeidet med selve konsentrasjonsleiren ble satt i gang i februar 1945. Den 13. mars ble mellom 350 og 400 fanger overført fra Grini til Momarken, og ble satt i gang med byggearbeider. En bråstopper ble satt for byggingen ved Tysklands kapitulasjon, den 8. mai, hvorpå Aumeier og hans menn dro inn til Oslo for å gå i dekning. Fangene fikk reise hjem, og brakkene ble stående tomme til slutten av mai. Aumeier ble arrestert 1. juni og ble av britiske myndigheter utlevert til Polen, der han ble dømt og henrettet.
Birgit Skarstein
Merittliste
Gull verdenscup sammenlagt 2019, 2018 og 2017, sølv verdenscup 2015, bronse i 2014 og 2013.
Langrennspigging (sittende langrenn)
SS-Sonderlager Mysen
Bakgrunn
I dag er alle spor etter konsentrasjonsleiren utslettet. De delene av Momarken travbane som ble revet under byggingen av leiren, ble gjenoppbygget etter krigen.
Birgit Skarstein
Merittliste
Representerer Frol IL, Nord-Trøndelag skikrets
VM i Prince George, Canda, 2019
Bronse på langdistanse (12,5 km)
Bronse på mellomdistanse (5km)
VM i Finsterau, Tyskland, 2017
Sølv på langdistanse (12,5 km)
Liste over fotballklubber i Jordan
Liste over fotballklubber i Jordan inneholder jordanske fotballklubber som er en del av seriesystemet.
Birgit Skarstein
Merittliste
Verdenscupseieren sammenlagt 2017/2018
Verdenscupmedaljer:
(1 verdenscupseier, samt medalje i hver verdenscuprunde, i alle distanser)
2016/2017 Medalje i hver verdenscuprunde
Paralympiske vinter-lekene, Pyeoungchang 2018. 7.plass på sprint og mellomdistanse
Paralympiske vinter-lekene, Sotsji 2014. 8.plass på langrennssprinten
NM-gull
Tobeltegrønndue
Tobeltegrønndue (Treron bicinctus) er en fugl i duefamilien i slekta Treron. Den finnes i det tropiske Asia sør for Himalaya.
Santa Catalina (Negros Oriental)
Santa Catalina (Bayan ng Santa Catalina) er en kommune på Filippinene. Kommunen ligger i landsdelen Visayas, og tilhører provinsen Negros Oriental.
Barangayer
Santa Catalina er inndelt i 22 barangayer per 30. september 2019.
Rasmus Bartholin
Rasmus Bartholin (født 13. august 1625 i Roskilde, død 4. november 1698 i København) var en dansk naturviter som gjorde seg spesielt bemerket innen medisin og matematiske fag. Sine vitenskapelige arbeid skrev han på latin under navnet Erasmus Bartholinus og er mest berømt for sin oppdagelse av dobbeltbrytning av lys. Han var i mange år professor ved Københavns Universitet hvor også hans far Rasmus Bartholin hadde vært professor. Hans bror Thomas Bartholin var en kjent lege som oppdaget lymfesystemet.
Han avla sin studenteksamen i 1642 og fra 1646 studerte han ved flere utenlandske læresteder. Spesielt interesse fikk han for den analytiske geometri til Descartes. Selv om han i 1654 fikk en doktorgrad i medisin fra Universitetet i Padova, ble han likevel først utnevnt til professor i geometri ved Københavns Universitet i 1656. Året etter fikk han samme sted en tilsvarende stilling i medisin.
Bartholin hadde interesser i mange retninger og publiserte flere lærde skrifter om forskjellige tema. Dette innbefatter observasjon av den store kometen i 1664-65 der han ble hjulpet av sin elev Ole Rømer. Av Frederik III ble han bedt om å undervise hans sønn Jørgen samt å forbederede publikasjon av Tycho Brahes arbeid. Dette satte han i gang med og ansatte Rømer som assistent. Da kongen døde i 1670, opphørte denne støtten, og Rømer dro til Paris hvor han noen år senere målte lyshastigheten for første gang. Han ble senere gift med Bartholins datter.
I de følgende årene fikk Bartholin flere høyere, administrative verv i byen og ved universitetet. Han var en nøktern, fornuftig mann som var motstander av abstrakte, akademiske diskusjoner og en ivrig forkjemper for det danske språk samt å bringe kunnskap til den vanlige borger.
Dobbeltbrytning
Det viktigste bidrag Bartolin gjorde til vitenskapen, var hans oppdagelse og første undersøkelse av dobbeltbrytning i kalsitt som han offentliggjorde i en lengre avhandling i 1669. Den latinske tittelen var Experimenta crystalli islandici disdiaclastici quibus mira & insolita refractio detegitur som kan oversettes med «Eksperiment med islandske krystaller som ledet til oppdagelsen av en vidunderlig og uvanlig lysbrytning».
Etter å ha gjort noen elektriske og kjemiske undersøkelser av krystallene, kom han til deres viktigste egenskap. Hvis han betraktet noe gjennom en slik krystall, så han nesten alltid to bilder. Ved en rotasjon av krystallen, var det ene bildet i ro, mens det andre roterte omkring. Han kalte lyset i det første for «ordinært», mens det andre skyldtes «ekstraordinære» lysstråler. Selve fenomenet ga han navnet dobbeltbrytning. Det er betegnelser som siden har blitt standard.
Kurt Sulzenbacher
Kurt Sulzenbacher (født 29. oktober 1976 i Innichen) er en italiensk tidligere alpinist.
Rasmus Bartholin
Dobbeltbrytning
I sin egen omtale av oppdagelsen viste han stor begeistring:
Kurt Sulzenbacher
Under junior-VM 1995 på Voss vant den da 18 år gamle gull i utfor. Kurt Sulzenbacher regnes som en ren utforspesialist, og tok et poeng allerede i sin første verdenscupstart.
Rasmus Bartholin
Dobbeltbrytning
Han mente at dette nye fenomenet hadde noe med lysbrytning å gjøre. Året etter sendte han en kortere sammenfatning av avhandlingen til det Royal Society hvor det ble publisert i deres Philosophical Transactions. Descartes hadde tidligere argumentert for at lys består av spesielle partikler, en teori som Newton videreførte. Denne forklaringsmodellen brukte Bartholin til å konkludere at kalsitt måtte inneholde to typer porer som slapp lyset gjennom på forskjellig vis.
Kurt Sulzenbacher
Han har jevnlig plassert seg blant de 15 beste. Vinteren 2001/02 oppnådde han sine beste utforresultater, og endte på 8.-plass sammenlagt i utforcupen:
Rasmus Bartholin
Dobbeltbrytning
I 1690 presenterte Christian Huygens sin bølgeteori for lys. Han kunne da forklare lysgangen i dobbeltbrytende material ved at de gir opphav til to mulige lyshastigheter hvorav den ene er avhengig av retningen. Denne teorien ble videre utviklet av Fresnel og fikk sin endelige utforming ved etableringen av Maxwells ligninger.
Kurt Sulzenbacher
Han greide ikke å følge opp disse resultatene i de neste sesongene. Han deltok i OL 2002 i Salt Lake City, samt i VM 2003 i St. Moritz og VM 2005 i Bormio, uten å overbevise.
Tidlig i sesongen 2007/08 gjorde han et vellykket comeback ved å bli nummer 5 i Lake Louise.
Liste over fotballklubber i Kambodsja
Liste over fotballklubber i Kambodsja inneholder kambodsjanske fotballklubber som er en del av seriesystemet.
Giro Utbetaling
Giro UtbetalingDokumentasjonen fra Nets omtaler subjektet som «Giro Utbetaling» [sic] (kalles også utbetalingskort, giroutbetaling og advisert giro) er en norsk utbetalingsanvisning. Dette er en oppfordring fra betaler til utstedende bank om å utbetale anvisningens pålydende til mottaker.
En Giro Utbetaling er et verdipapir som sendes til betalingsmottakeren per brevpost. Mottakeren må så levere denne til sin bank for honorering (utbetaling).
Hannah Miley
Hannah Miley (født 8. august 1989) er en britisk (skotsk) svømmer som spesialiserer seg i medley. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble nummer syv på 200 meter medley.
Giro Utbetaling
Giro Utbetaling benyttes i de tilfellene hvor en girering forsøkes gjennomført med feil på mottakerens kontonummer, hvor kontonummer ikke fremkommer, eller hvor betaler har bestilt Giro Utbetaling elektronisk.
== Utforming av blanketten == Formular for Giro Utbetaling er forhåndstrykket på vannmerket sikkerhetspapir med følgende opplysninger på blanketten i sort:
Para-VM i friidrett 2023 – 200 meter menn
200 meter for menn under Para-VM i friidrett 2023 ble arrangert i Paris.
Mangrovegrønndue
Mangrovegrønndue (Treron fulvicollis) er en fugl i duefamilien i slekta Treron. Den finnes i Brunei, Indonesia, Malaysia, Myanmar, Singapore, og Thailand.
Para-VM i friidrett 2023 – 200 meter menn
T35
Finalen ble arrangert 12. juli.
T37
Finalen ble arrangert 12. juli.
T51
Kommer
T64
Kommer
Evelyn Verrasztó
Evelyn Verrasztó (født 17. juli 1989) er en ungarsk svømmer som spesialiserer seg i medley. Hun representerte landet sitt i Sommer-OL 2012 i London, der hun ble slått ut i semifinalen på 200 meter medley.
Silas Weir Mitchell
Silas Weir Mitchell (født i Philadelphia i Pennsylvania) er en amerikansk skuespiller som er mest kjent for å spille forstyrrede og ustabile karakterer. Han har hatt gjesteroller i TV-serier som CSI: Miami, 24, My Name Is Earl og Prison Break. Han har også spilt i filmene Rat Race og The Whole Ten Yards. Han spiller også i serien Grimm.
Sør-Korea under Sommer-OL 1996
Sør-Korea under Sommer-OL 1996. 300 sportsutøvere, 189 menn og 111 kvinner fra Sør-Korea deltok i 25 grener under Sommer-OL 1996 i Atlanta. Sør-Korea kom på tiendeplass på den uoffisielle medaljestatistikken med sju gull-, 15 sølv- og fem bronsemedaljer. Choi Cheon-sik var landets flaggbærer under åpningsseremonien.
Joel Pettersson
Joel Pettersson (født 8. juni 1892 i Lemland, død 5. januar 1937 i Finström) var en ålandsk forfatter, dramatiker og maler.
Til tross for at lite av det han skrev ble kjent mens han levde, regnes han i ettertid som en av de viktigste ålandske forfatterne. Hans bilder, som har blitt karakterisert som modernistiske og ekspresjonistiske ble lagt merke til og anerkjent tidligere enn forfatterskapet.
Vantnål
En vantnål blir brukt til å feste og stramme vant i eldre båter. I tradisjonelle bruksbåter har den særlig vært brukt på Midt- og Nordvestlandet.
Vantnåla er en trestikke med hull i. Vantet blir tredt gjennom hullet og festet til nåla med et knute. I esingen på båten er en tauløkke, en urve, festet med en jernkrampe. Vantnåla blir tredt gjennom urva og lagt parallell med vantet. På vantet er tredt en holk. Denne blir tredd nedover mot vantnålspissen og låser denne til vantet. Holken er helst en hornring. Det har også vært brukt tauringer, for eksempel tyrkerknop.
Vantnåla gjør at vantet svært raskt kan løses fra båten. I nødsituasjoner har masten kunnet blitt holkestøtt. Det vil si at holken har blitt dratt av vantnåla, som blir smettet løs fra urva. Og så kan mast og segl styres på havet.
Smaragdtanagar
Smaragdtanagar (Tangara florida) er en fugl i slekten Tangara i familien tanagarer.
Utbredelse
Den forekommer i Colombia, Costa Rica, Ecuador og Panama.
Vantnål
Dette mangelfestet har og blitt benyttet utenlands, for eksempel i Østersjøen.
Santa Catalina (Ilocos Sur)
Santa Catalina (Bayan ng Santa Catalina) er en kommune på Filippinene. Kommunen ligger i landsdelen Luzon og tilhører provinsen Ilocos Sur.
Viktigste landsbruktsprodukt i kommunen er ris.
Barangayer
Santa Catalina er inndelt i 9 barangayer per 30. september 2019.
Mettupalayam
Mettupalayam er en kommune i Coimbatore-distriktet, beliggende nord for Coimbatore på veien til Ooty. Den ligger ved foten av Nilgiris-fjellene, om lag 38 km nord for Coimbatore sentrum i Tamil Nadu. Mettupalayam er den tredje største i distriktet og en av de raskest voksende forsteder nord for Coimbatore. I 2011 hadde stedet 66 595 innbygere.
Geografi
Mettupalayam ligger på. . Den ligger 314 moh. ved bredden av Bhavanielven og ved foten av Nilgiris-fjellene.
Transport
Mettupalayam railway stasjon er utgangstasjonen for Nilgiri Mountain Railway, også kalt «Ooty Train», den eneste tannstangbane i Asia. I Mettupalayam kan den reisende bytte fra dette unike toget til den bredsporede "Nilgiri Superfast Howrah Express" (Blue Mountain Express) som forbinder Mettupalayam, nordover til Kolkata eller sydovrer til delstatens hovedstad, Chennai via Coimbatore.
Fredrikstadmarka
Fredrikstadmarka er et skogsområde som ligger i Fredrikstad kommune. Turområdet i Fredrikstadmarka strekker seg fra Fredrikstad i sør til Skinnerflo i nord, fra Rolvsøy i øst til Seutveien i vest. Fredrikstadmarka kjennetegnes av et variert terreng, med skog, myr og tjern. Hele området er skiltet med mange forslag til turer av ulik lengde. En rundtur i hele marka tar rundt tre timer. Men det finnes mange kortere ruter. Det tar kun noen få minutter å komme seg fra byens sentrum og opp i Fredrikstadmarka. Hovedstiene er brede og fine. De er tilgjengelige for både funksjonshemmede, barnevogner, gående og syklende.
Bakkesøteslekta
se egen seksjon
Disse plantene er ett- eller toårige urter, eller en sjelden gang flerårige. Bladene sitter motsatt, eller mer sjeldent kransstilt. Blomstene er fire- eller femtallige og sitter endestilt, enten enkeltvis eller i en kvast. Krona er rør- eller traktformet. I svelget på kronrøret har mange arter en hårkrans. Frukten er en tokamret kapsel med mange glatte eller vortete frø.
Hos arter som vokser i grasmark, varierer vekstform og tidspunkt for blomstring og frøsetting ofte mye innenfor arten. Det skyldes at ulike økotyper er utviklet som en tilpasning til forskjellige former for slått og beiting.
Pollineringen gjøres vanligvis av insekter, men i Sør-Amerika spiller også kolibrier en rolle. De fleste artene har tvekjønnede blomster, men noen søramerikanske arter er særbu.
Artene i slekta ble tidligere inkludert i søterotslekta (Gentiana). Noen arter som en periode ble regnet til bakkesøteslekta, er flyttet videre til småsøteslekta (Comastoma) og fjæresøteslekta (Gentianopsis).
En fylogenetisk studie fra 2000 angir 255 arter i slekta. Utbredelsen omfatter de fleste tempererte og arktiske strøk på både den nordlige og sørlige halvkule. I fjellene i Sør-Amerika er det omtrent 170 arter. Slekta kan ha oppstått i Sentral- eller Øst-Asia og derfra spredt seg til Europa og Nord-Amerika. Spredningen fra Nord-Amerika til Sør-Amerika kan ikke ha skjedd før alpine forhold oppstod i nordlige Andes for tre millioner år siden.
Artene i Australia og New Zealand danner en monofyletisk gruppe som stammer fra Sør-Amerika. Hvordan de er kommet dit er ikke kjent. Spredning med vind mot den framherskende vindretningen virker usannsynlig. Det er heller ingen fjellfugler i Sør-Amerika med en livsførsel som gjør at de kan ha spredt frø med avføring eller festet på kroppen.
Utvalgte arter
Følgende liste inneholder et utvalg av artene i slekta:
Sinophilus
Sinophilus er en slekt av biller som hører til familien kortvinger.
Utseende
Små, blanke, avlangt dråpeformede, gulbrune kortvinger. Føttene er fire-leddete, hos noen arter kan de være fem-leddete på bakbeina. Antennene er 9-11- leddete.
Levevis
Disse små billene lever sammen med termitter i slekten Coptotermes i tuene deres.
Utbredelse
Artene er utbredt i Kina og Japan.
Arne Eriksen
Arne Eriksen (født 11. juni 1918, død 24. juli 2013) var en fotballspiller som spilte for Sarpsborg FK fra 1937 til 1952. Hans posisjon på banen var på høyresida, enten som sidehalf (midtbanespiller) eller kantspiller. Han var med på å vinne Norgesmesterskapet i 1939, da Sarpsborg slo erkerival Fredrikstad 4-3 i semifinalen, og deretter Skeid 2-1 i finalen.
Eriksen representerte Norge ved to anledninger; første gang i en B-landskamp mot Danmark i Århus 26. august 1945, som endte 1-1, og hvor Eriksens klubbkamerat Olav Navestad scoret det norske målet. Året etter, den 16. juni 1946, fikk Eriksen sin eneste kamp for A-landslaget, også denne gangen mot Danmark, da han kom på som innbytter på Ullevaal for en skadet Arne Brustad etter 35 minutters spill. Norge vant denne kampen 2-1.
Etter at spillerkarrieren tok slutt i 1952, var Eriksen i perioder trener for Sarpsborgs aldersbestemte lag, og han var også i en periode oppmann for klubbens A-lag. I 1992 ble han utnevnt til æresmedlem i klubben. Utenfor fotballbanen jobbet Eriksen for Sarpsborg Papp fram til han ble pensjonist. Eriksen døde 24. juli 2013, 95 år gammel. Ved sin død var han siste gjenlevende spiller fra Sarpsborg-laget som vant cupen i 1939, og Norges eldste dalevende landslagsspiller i fotball.
Oregon Country
Med den stadige utvidelse av de amerikanske pelshandelsinteresser over Rocky Mountains' vannskille fra 1824 som blant annet Rocky Mountain Fur Company stod for, og videre ved begynnelse av den amerikanske indianermisjon særlig representert ved Marcus Whitman fra 1836 i Walla Walla ble sambruksordningen stadig mindre praktisk for begge sider. Begge sider hevdet i grunnet territorialkrav over samme område. Det demokratiske partis presidentkandidat James K. Polk, senere president, fikk under valgkampen i 1844 inn for den amerikansker maksimalløsning, opp til 54°40' bredde som nordlig grense. Som mottrekk krevde britene et grense skulle trekkes langs 42. breddegrad, det vil si den daværende grense til Mexico. For begge parter deride det seg særlig om tilgang til Stillehavets kyst. Dersom hele Oregon Country hadde tilfalt Storbritannia, ville ikke USA ha fått tilgang til Stillehavet (California var frem til den meksikansk-amerikanske krig 1846–48 meksikansk, og Alaska var til 1867 russisk besittelse). Og dersom hele området var tilfalt USA, ville Britisk Nord-Amerika (Canada) vært uten kyst mot stillehavet.
Oregonavtalen fra 1846 avsluttet tvisten, og det amerikanske Oregonterritoriet ble etablert. Området ble da delt på den 49° breddegrad, med unntak av Vancouver Island som i sin helhet gikk til Storbritannia.
Gulstrupegrønndue
Gulstrupegrønndue (Treron pompadora) er en fugl i duefamilien i slekta Treron.
Hamratunnelen
Hamratunnelen er en veitunnel på fylkesvei 517 i Suldal kommune i Rogaland. Tunnelen er 959 meter lang, og erstattet en 96 meter lang tunnel fra 1966 med samme navn. Den nye tunnelen åpnet februar 2015.
Axel Brown
Axel Brown (født 2. april 1992 i Harrogate) er en trinidadisk‌-britisk bobkjører, som representerer Trinidad og Tobago under Vinter-OL 2022, i toerbob.
Idrettskarriere
Da Trinidad og Tobago fikk kvalifisert en toerbob til Vinter-OL 2022 ble brown utnevnt til fører, med André Marcano som bremser.
Referanser
<References />
Santa Barbara (Pangasinan)
Santa Barbara (Bayan ng Santa Barbara) er en kommune på Filippinene. Kommunen ligger i landsdelen Luzon og tilhører provinsen Pangasinan.
Barangayer
Santa Barbara er inndelt i 9 barangayer per 30. september 2019.
Manfred von Killinger
Manfred Freiherr von Killinger (født 14. juli 1886 på godset Lindigt i nærheten av Nossen i Sachsen, selvmord 2. september 1944 i București i Romania) var en tysk nazist, diplomat og SA-general.
Bakgrunn
Manfred von Killinger kom fra en schwäbisk-fränkiske adelsfamilie fra ridderkantonet Kraichgau. Han gikk på Fürstenschule St. Afra, så på kadettanstalt i Dresden og gymnasiet i Freiberg.
Radiostille nøytronstjerner
Radiostille nøytronstjerner er nøytronstjerner som ikke sender eller slipper ut radiostråling som de fleste nøytronstjernene. De fleste nøytronstjernene er pulsarer, og sender ut radiostråling.
Manfred von Killinger
Militær
I 1904 begynte han i den keiserlige tyske marine som sjøkadett. Han deltok i første verdenskrig som kommandør for stortorpedobåtene V-3 og V-5, og blant annet med i Skagerrakslaget i år 1916.
Radiostille nøytronstjerner
Kvarkstjerner er en type nøytronstjerner som i teorien dannes gjennom frigjøring av kvarker. Denne type nøytronstjerner kan være radiostille nøytronstjerner ifølge noen teorier.
Georges Hellebuyck
Georges Hellebuyck (født 21. august 1890, død 20. februar 1975) var en belgisk seiler som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Manfred von Killinger
Militær
Etter krigen og novemberrevolusjonen ble han med i frikorpset Marinebrigade Ehrhardt og kjempet imot den bayerske rådsrepublikks røde garde; som sjef for Sturmkompanie Killinger gikk han frem med stor brutalitet. I 1920 deltok han i Kappkuppet og ble samme år medlem i den ultranasjonalistiske paramilitære styrke Organisation Consul. Året etter tok han aktivt del i mordet på Matthias Erzberger. Erzberger ble av Organisation Consul betraktet som landsforræder, ettersom han i 1918 hadde undertegnet den for Tysklands vedkommende fornedrende våpenstillstanden i Compiègneskogen.
Georges Hellebuyck
Hellebuyck vant en olympisk bronsemedalje i seiling under sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han kom på tredjeplass i klassen 8 meter type 1919 med den belgiske båten «Antwerpia V». Det var kun tre båter i denne klassen, to norske og en belgisk. «Sildra» vant foran «Lyn» og «Antwerpia V» kom på tredje- og sisteplass. Mannskapet på «Antwerpia V» var: Albert Grisar, Willy de l'Arbre, Léopold Standaert, Henri Weewauters og Hellebuyck.
Manfred von Killinger
Militær
Han meldte seg inn i NSDAP i 1927.
Radiostille nøytronstjerner
Noen radiostille nøytronstjerner kan være pulsarer, men vil ikke pulsere i vår retning. De vil avgi pulser fra sine magnetiske poler. Når de magnetiske polene ikke ligger på rotasjonsaksen, og krysser linjen av synet til observatøren, kan en oppdage radiostråling nær nøytronstjernens magnetiske poler. På grunn av nøytronstjernens rotasjon ser det ut som den pulserer, kalt «fyreffekten» («Lighthouse effect»).
Manfred von Killinger
Det tredje rike
I 1934 ble han rammet av De lange knivers natt, men ble delvis tatt i nåde året etter.
I 1936 ble han utnevnt til tysk generalkonsul i San Francisco. Men han gjorde seg upopulær i USA og ble erstattet av Fritz Wiedemann. I 1939 ble han sendemann i Slovakia og fikk i oppdrag å etablere et nazistisk byråkrati og sondere forholdene for deportasjon av landets jødiske befolkning. I dette øyemed samarbeidet han med presidenten Jozef Tiso og statsministeren Vojtech Tuka.
Fra 1941 til 1944 var han tysk sendemann i București og samarbeidet med Ion Antonescu i massemordet på rumenske jøder.
Da Den røde armé kom stadig nærmere București, begikk Killinger selvmord for å unngå å bli tatt til fange. Adolf Hitler gav hans enke en donasjon på 250.000 Reichsmark. Carl August Clodius hadde da allerede i mai 1944 i praksis overtatt Killingers funksjon i București.
Tony Romano
Tony Romano (født 5. januar 1988 i Smithtown, New York) er en amerikansk ishockeyspiller som spiller for den norske klubben.
Karriere
Romano ble draftet av New Jersey Devils i den sjette runden av NHL Entry Draft 2006, mens han spilte for New York Bobcats i AtJHL.
Etter opphold i Østerrike og Sverige for henholdsvis, og , signerte Romano før 2015/16-sesongen for GET-ligaklubben.
Peter Andersson
Peter Andersson er navnet til flere personer:
Etterbyrden
Etterbyrden er en norsk TV-film fra 1984, regissert av Eli Skolmen Ryg. Den bygger på Ragnhild Nilstuns debutroman med samme tittel fra 1979.
Handling
Et ektepar har fått sitt første barn og møter ukjente og overraskende problemer. Hustruen er student og ektemannen er arkitekt. Særskilt for hustruen er den psykiske «etterbyrden» noe av et sjokk.
Hestevogn
Hestevogn er en vogn som blir trukket av en eller flere hester. En kan benytte alt fra en hest til et spann på fire, seks, eller flere hester. Det finnes et utall ulike vogner for hest, både for transport av gods og folk. Tidligere var dette en vanlig transportmetode, men i dag blir slike vogner stort sett bare benyttet i forbindelse med turisme.
Historie
Det hersker en viss usikkerhet til når og hvor hjulkjøretøy ble tatt i bruk, ifølge arkeologen Gordon V. Childe i hans avhandling fra 1951 er de eldste spor etter hjulvogner påvist i Mesopotamia fra før 3000 f.Kr. Men om hjulvognen har sitt opprinnelsessted i Mesopotamia, har dette bare påvist seg gjennom arkeologiske funn som på sumeriske leirtavler som betegner firehjulte vogner. Sverre Marstrander var av den oppfatningen at hjulredskaper kan ha oppstått på de store sentraleuropeiske stepper i tidsrommet 4200 til 3000 f.Kr. Uansett har de arkeologiske funnene påvist at hjulvognen raskt var blitt et komplekst kjøretøy fordelt på ulike typer fra tohjult kjerre med lastekurv til store stridsvogner på det mesopotamiske landet i de første årtusener etter 3800 f.Kr., noe som understøttes av historiske beretninger bevart for ettertiden.
Begravelsesvogner er velkjent fra et stort antall gravfunn i Europa og Asia, hvor den gravlagte fikk demonterte hestevogner som gravfølge med seg over i etterlivet. Helt tilbake til 3650 f.kr er begravelsesvogner påvist, spesielt i Sør-Russland. Fra Norge har man en slik begravelsesvogn, Osebergvognen, som var gravlagt med «Osebergskipet» i år 820 e.kr. Osebergvognen er i sin konstruksjon interessant ved at den besto av en åpen vognkasse som hvilte på en gaffelformet langbjelke hvorfra akslingene går ut til hjulene. Denne konstruksjonen lignet sterkt på de som er funnett på helleristninger helt tilbake til bronsealderen, og hadde felles trekk med et annet kjøretøy, Dejbergvognen fra 100 f.kr. Disse eksemplene har avslørt en konservativ kjøretøyteknologi som ikke hadde endret seg sterkt gjennom århundrene.
Men dette hindret ikke nyvinninger der hvor forholdene lå til rette for dette, som da romerne bygde sterke veger som åpnet for omfattende hjultransport i antikken. Nesten 60 forskjellige vogntyper har blitt identifisert i Hellas og Romerriket. Tilstanden på veinettverket er avgjørende for hjultransportens rolle i samfunn, som sett da de romerske vegene forfalt i middelalderen. Det var først på 1800-tallet at veiene returnerte til romersk standard. Skandinavia var ikke uberørt av dette, i jernalderen ble flere vogntyper utviklet, blant annet Tranbærtypen som egentlig var to sammensatte kjerrer med felles vognstang og Asterup-Jelling-typen, forfaderen for den danske landsbruksvognen med stiv ramme som har vært i bruk til våre dager.
I middelalderen besto den typiske hestevognen av et stivt firehjult kjøretøy med en lav vognkasse kledt med tre eller lær og med åpning for innstigning bak, som hvilte på hjulakslingene, som het kobelwagen eller karm som muligens er avledet av det latinske ordet carrus. En slik karm eller «hengende karm» var helt uten fjærer og dermed ikke særlig komfortable under reisen. Vognkassen etter en slik vogn har blitt bevart siden 1475, da den var bygget for keiser Frederich III av det tysk-romanske riket i Steiermark, Østerrike. De kunne være riktig store, vognkassen fra Steiermark var 286 centimeter lang. Men middelalderen så en begynnelse på en kontinuerlig forbedring av vognmateriellet som tiltar i de neste århundrene. Tidlige hestevogner hadde begrensede svingmuligheter, men dette ble forbedret med akseltapp på fremhjulakslingen. Dessuten var bruk av vogner voksende med tiden, og dermed et behov for bedre fjæring. Karmvognen hadde utviklet seg til et seremonielt kjøretøy med vognbunnen i midten, som hang ned mellom akslene. Dette var karossen. Karossen skilte seg ut med langbommer som forbant akslene med hengende vognkasse, og var de første gallavogner for kongelige i nyere tid.
I 1500-tallet hadde en ekvipasjekultur oppstått, hvor monarker, fyrster og regenter var nødt til å stadfeste sin posisjon innenfor samfunnet og som maktdemonstrasjon for å synliggjøre sin ressurstilgjengelighet. Praktfulle seremonier og parader var sentralt i et slikt budskap ovenfor omverdenen, og opptog med kongelige ekvipasjer og følgeekvipasjer var viktig. Slike kongelige prosesjoner hendte i tilknytning til brylluper, kroninger, større statsbesøk osv; dette glir over i seremonielle opptog og representasjonsoppdrag i 1800-tallet. Dette stimulerte vognfabrikasjon ettersom monarker og velstående ville forsøke å overstråle hverandre med sine ekvipasjer som ble en del av den sosiale rangordenen. I 1683 ble det bestemt i Danmark-Norge at bare de åtte øverste rangklasser hadde lov til å bruke forgylte eller forsølvede karosser. Da keiserinne Katarina II av Russland ble krone i 1762 hadde hun 19 000 hester med et utall flotte vogner i prosesjonen.
Da de første motorkjøretøyene dukket opp var det med utgangspunkt i hestekjøretøyets teknologiske bakgrunn, og i perioden 1880-1920 nådde det hestetrukne kjøretøyet sitt høydepunkt, for deretter å avløses med de mye mer kapable motoriserte kjøretøyene. Hestevognen var først ut med gummihjul, da kompakt gummi i ringform ble festet på hjulene, dette var oppfunnet i Russland. Jernbeslåtte hjul førte til ubehageligheter ettersom ujevnhetene på gatene vil forplante seg som skjelvninger til kjøretøyet. Gummihjul var allerede kommet før bilens ankomst, selv i Paris var luftgummihjul sett på hestekjøretøyer.
Hestevognen i Norge
Vegtransport i forhistorisk tid foregikk på primitive ferdselsveger som var ofte ikke mer enn tråkk. Det ble gjort ved å slepe tyngre ting etter seg, og sleder med meier var svært vanlig på Skandinavia i sommertid som vintertid. Bruk av slepekjøretøy, fra noe så enkelt som et drog, som ikke er annet enn en lang stang, til store oppbygde sleder, har foregått helt fram til nyere tid. Det er uklart hvordan hestekjøretøyet kom til det nordiske området, men det eldste arkeologiske beviset er funnet i Danmark i form av vogndeler med skivehjul fra 2800 til 2700 f.kr. Solvognen fra Trundholm i Danmark er en bronseskulptur som viser en vogn trukket av en hest, har blitt datert til 1200-1000 f.Kr. Helleristninger antyder sterkt at bruk av hester som trekkdyr for hjulkjøretøy var kjent i Norge i den yngre bronsealderen, tohjuls (kjerre) og firehjuls (vogn) kjøretøy ble avbildet i Østfold. De unike topografiske og klimatiske forholdene på det norske landet satte sterke begrensninger på samferdselen, og sammenlignet med resten av det europeiske kontinentet foregikk det ingen rask utbedring av vegnettet. Veirydding var langt mer verdsatt enn veibygging gjennom århundrene, noe som manifesterte seg i landsdelslovene som Gulatingsloven. Dette tyder på at bruk av hjulkjøretøy ikke var utbredt i Norge, selv om lokal bruk hadde foregått, som sett med Osebergfunnet fra 820 e.Kr og funnet av en kjørevei i Sokndal i Rogaland fra 250 e.Kr.
Rideveier eller kløvveier utgjorde normalen i middelalderens Norge. På 1500-tallet beskrev Troels Lund de norske vegene for å være ufremkommelige for annet enn hesten med kløvutstyr. Gods- og persontransporten foregikk til fots eller med kløv eller slede, ettersom hestekjøretøyer var begrenset til byene og som statusgjenstander forbeholdt det øvre sjiktet i samfunnet. Den første kjøreveien i Norge utenfor byene som har blitt dokumentert, er fra Kongsberg til Hokksund i året 1624 i tilknytning til sølvgruvene. Da hadde en bred utbedring av landevegene startet, idet myndighetene tok viktige skritt for å åpne opp landet for kjerre og vogn. I 1643 og 1648 kom de første formodninger om hvordan allfarveiene skulle bygges, blant annet med bruer (fra 1774 var det påbudt med bruer av stein), for å stimulere fram økonomisk vekst. Arbeidet gikk langsomt, men omsider kunne man kjøre hestekjøretøyer over lange avstander, som da Fredrik IV kjørte på deler av kongeveien over Jæren i året 1704. Bare tjue år før måtte hans far Christian V ride hele vegen i Norge. Da 1700-tallet ebbet ut, var store deler av Norge blitt åpent med bedre veger som tillot kjøretøysbruk.
Da den første veiloven i Norge kom i 1834 hadde antall hestekjøretøy eksplodert rett i været etter hvert som folk flest begynte å benytte seg av vegene og velstående kunne kjøpe sine statusgivende hestekjøretøy som man kjørte med på landeveiene og i byene. Allerede på 1770-tallet fant noen av bøndene på at de kunne feste hjul på høysledene, noe som relativt raskt ble utbredt over hele landet. Det varte ikke lenge før ulike kjøretøytyper ble tatt i bruk, fra arbeidskjerren til arbeidsvogner, som begge er dokumentert å ha forekommet på Østlandet på midten av 1700-tallet. Helt siden midten av 1600-tallet oppfordret myndighetene næringslivet og bøndene til å gå over til hjultransport, og etter hvert som kjøreredskapene som tillot enkel håndtering forbedret seg, skulle tendensen tilta med tiden. Enkel matematikk avslørte at en vogn med aksler av tre kunne frakte tre ganger mer enn en hest med kløv, og en kjerre med jernaksling kunne klare opptil seks ganger mer enn sommersledene. En transportrevolusjon fant sted, skiftemateriale fra 1700-tallet viser at selv små gårder kunne ha fire til fem sleder. I 1850-tallet hadde 80 % av alle gårdsbruk i Norge hjulredskap.
Bilens ankomst i Norge var i 1896, men hestekjøretøyet beholdt sin dominerende rolle som transportmiddel et stykke inn på 1900-tallet, spesielt på landsbygdene som på Sørlandet, Vestlandet og Nord-Norge fram til 1950-tallet. Ettersom veinettet var bygd for hest og kjerre, hadde man ikke kurvatur, bredde og bæreevne for større motorkjøretøy, som bare kunne komme til når vegene ble utbygd til den nye standarden. Men inntil da hadde den norske økonomien blitt meget sterkt styrket av transportrevolusjonen som muliggjorde fortetting, økonomisk stimulans og modernisering av det berørte samfunnet. Ved å ligge i periferien av Europa var Norge ikke sterkt berørt av de kjøretøysteknologiske fremskrittene som fant sted i de siste århundrene før år 1900, men impulsene som kom til de norske vognbyggerne var meget viktige, blant annet hjulakslinger av jern og stål, hjulringer av jern, bladfjærer og sist gummihjul. Gummihjulene kom til Norge ved år 1880, noe som gjort det mulig å ha større kjørekomfort på alminnelige veger. Norsk Folkemuseum har en bevart Victoria-vogn fra år 1890 som er trolig den eldste vognen med gummihjul i Norge. Pneumatiske gummihjul kom til hestevognen på 1930-tallet.
Mye av næringslivet i Norge var blitt avhengig av transporttilbudet som var tilgjengelig med hest og vogn. Varetransporten med hest som skjøt fart på 1800-tallet, ville ikke ha vært mulig uten lasskjørerne som med sine hestekjøretøyer fraktet alt til byer, tettsteder og kontakter tross elementene, dårlige vegtilstander og vanskelige arbeidsforhold om man måtte reise over lengre avstander. Det kunne gå hele karavaner av lasskjørere på de store transportårene. Lasskjøringen fortsatte fram til lastebiltransporten helt overtok. Som et resultat av skyssvesenet hadde egne laug oppstått i de norske byene helt tilbake til 1640-tallet, de såkalte vognmennene som utførte de fleste oppdrag innenfor byområdet, blant annet drosjevirksomhet og varetransport. Vognmennene hadde en viktig rolle i det urbane næringslivet, men det foregikk uten regulering fram til 1840, da sjåføryrket ble fritt. Den siste vognmann med hestekjøretøy var Karl Marthinsen som holdt på helt til 1951 i Oslo, med sin Victoria-vogn som vanligvis sto utenfor Nasjonalteatret hver kveld.
Ved slutten på 1800-tallet hadde også en kjøretøysindustri som skulle danne grunnlaget for bilindustrien i senere tid, oppstått. De fleste kjøretøyene som var knyttet til primærnæringene ble som regel laget hjemme på gårdene gjennom egenbygging, noe som førte til regionale forskjeller på de samme kjøretøytypene og forskjellige kvaliteter på ferdigvaren. Omreisende håndverkerne som spesialiserte seg i sine profesjoner, spilte en viktig rolle i vognfremstillingen etter hvert som det teknologiske nivået steg, i slutten var profesjonelle hjulmakere og senere vognmakere en sentral del av bygdeøkonomien. Den første vognfabrikken som ble etablert i Norge var den svenske salmaker Johan Frederik Hammersteins fabrikk i Christiania i 1790. Etter laugstvangen var opphørt, ble det fart i nyetableringen av vognfabrikker. Norsk vognproduksjon sto ikke tilbake for det som hendte i utlandet, ettersom det var et sterkt kunnskapssøk blant de mange vognbyggerne som oppsøkte velrenommerte fabrikker som Schultz i København, Sachs i Berlin og Kühlstein i Berlin. Serieproduksjon i de norske vognfabrikkene var allikevel knapt sett, ettersom enkeltbestilling og spesialsbestilling var regelen for vognselgeren.
Hamar hadde en viktig plass i historien om de norske hestekjøretøyene fordi det var der det beste og største vognfabrikkmiljø lå, hvor Norseng, Berg og Lund knivet med hverandre om å ha de beste patentene. De fleste kongelige vognhusene rundt om i europeiske land hadde karjoler fra Norsengs fabrikk i Hamar. Peder Norseng som overtok vognfabrikken etter sin far i 1883, kunne skilte med medaljer fra Verdensutstillingen i Paris i 1878 og fra utstillingene i Kristiania (1883), Liverpool (1886), København (1888), Malmö (1986), Stockholm (1897), Paris (1900) samt Wien, Bergen og Gjøvik i 1910.
Vognfabrikker i Norge
Under arbeidet i en vognfabrikk hadde vognmakeren ansvaret for trekonstruksjonen mens smeden tok for seg beslag og platearbeid, mens en hjulmaker var ansvarlig for hjulproduksjonen. Hvesser i Oslo hadde ikke bare bygd opp et fabrikkanlegg for vognproduksjon på Oslos østkant, han organiserte også arbeidet som et slags senter for kompetanseoppbygging både innenfor og utenfor egne bedrift. Dette var typisk for de norske vognfabrikkene i perioden fra 1840 til 1920, noe som åpnet opp for det fremtidige karosserihåndverket på 1900-tallet. Christian Schrøder som kom i lære hos vognmakeren George Greve i 1895, dannet sin egen bedrift i 1906 i Trondheim og sammen med Edvard Myhr bygget han trolig det første norskbygde bilkarosseriet i 1909. Vognmakerne klarte ikke overgangen til karosseribyggingen, av 21 kjente vognfabrikker var det bare syv som foretok omstillingen; Bjørge, Heffermehl, Knudsen, Olsen, Schmidt, Sørensen og Wattenberg. Den siste vognfabrikken i Norge var Brødrene Olsens Vognfabrikk, Ørje i Østfold som fram til midten av 1960-tallet hadde regulær produksjon av arbeidsvogner.
Bruvik vognfabrikk
Vognproduksjonen i kommersiell regi opphørte på 1960-tallet. Et nytt firma, Bruvik vognfabrikk, ble åpnet i 1998 for å restaurere hestekjøretøyer og produsere nye for et nisjemarked omkring museer, vognentusiaster og moderne vognmenn. Men dette firmaet ble stengt i 2012.
Stefan Espeland
Stefan Espeland (født 24. mars 1989 i Oslo) er en norsk ishockeyspiller for Storhamar Hockey.
Liste over fotballklubber i Kamerun
Liste over fotballklubber i Kamerun inneholder kamerunske fotballklubber som er en del av seriesystemet.
Hestevogn
Den kongelige vognparken
Da Haakon VII flyttet inn på kongeslottet i Kristiania i 1905, skulle den kongelige vognparken fornyes, og dette måtte bekostes med hans egne midler. Det var nødvendig med et utvalg av vogner og sleder for alle slags formelle anledninger, så vel som mosjonering av hestene og kongeparets privatkjøring. O. Sørensen som allerede i Oskar 2.s regjeringstid titulerte seg som «Kongelig Hof- og Vognfabrikant», fikk spesialsbestilling fra den nye kongen om å lage en kroningsvogn av type Berliner med gallakuskebukk. Kroningsvognen ble levert i tide for kroningen i 1906, og brukt årlig fram til 1940 ved åpningen og oppløsningen av Stortinget. Berlinervognen har blitt bevart i Samlingen til den Kongelige Stall, og blir av og til utstilt for offentligheten i nyere tid.
Stefan Espeland
Espeland startet å spille ishockey for. I 2005 flyttet Espeland til Sverige og signerte for, hvor han i løpet av to sesonger kun spilte kamper for aldersbestemte lag. Espeland signerte i 2007 for og fikk 19. februar 2008 sin debut for klubbens A-lag i Elitserien mot. 7. oktober 2009 signerte Espeland en låneavtale med Osloklubben ut sesongen.
Hestevogn
Den kongelige vognparken
Sørensen leverte til sammen cirka 20 kjøretøy til stallen, som i 2015 har en samling på 22 kjøretøy, av dette 18 hjulkjøretøy. Kroningsvognen er ansett for å være det aller ypperste som er blitt presentert av en norsk vognmaker. Sørensen var en meget dyktig profesjonalist innenfor sitt yrke som holdt internasjonal standard på sine kjøretøyene. Men han fikk ikke beholde tittelen fordi Haakon VII avviklet alle ekstratitler som tradisjonelt brukes for å begunstige personer for disses tjenester.
Stefan Espeland
I 2010 flyttet Espeland tilbake til Sverige og signerte for i HockeyAllsvenskan, hvor han spilte én sesong før han meldte overgang til  i samme liga. Espeland forlot Borås midt i 2011/12-sesongen og flyttet hjem til Norge og signerte for. Etter 2014/15-sesongen signerte Espeland for Vålerengas erkerival.
Hestevogn
Den kongelige vognparken
Ennå satte Sørensen sitt preg på Det kongelige Stall. I tillegg til kroningsvognen er tre landauere, flere triller og dogcarter i vognparken, som også rommet en postillonvogn som ble sist brukt da prinsesse Ragnhild giftet seg i Asker kirke i 1953. Et av hestekjøretøyene kongen satte pris på, var hans private Stanhope phaeton. Det var ikke uvanlig for de kongelige å leie ekstra kjøretøyer for spesielle anledninger, og når gallaberlineren var for høytidelig under store anledninger, ble store formelle vogner som paradelandauer kjøpt fra utenlandet.
Fram til 1940 hadde stallen plass for 35 hester, men da tyskerne invaderte Norge ble samtlige hester sendt til slaktehuset, dette var slutten på det kongelige hesteholdet. Etter krigens slutt ble et hjulkjøretøy siste gang brukt under vielsen i Asker kirke i 1953, i senere tid under spesielle anledninger var kongevogner bredsleder som da de olympiske lekene på Lillehammer åpnes i 1994.
Stefan Espeland
Espeland spilte 11 kamper for Norges U18-landslag og 10 kamper for Norges U20-landslag, før han fikk sin debut på A-landslaget. Mesterskapsdebuten kom først 4 år senere under Ishockey-VM 2014, og Espeland ble på nytt tatt ut til Ishockey-VM 2015.
I 2023 signerte Espeland en kontrakt med Storhamar Hockey.
Hestevogn
Adams hestevogn
En liten kuriositet som så dagens lys i 1830-tallet er den uvanlige «equirotal omnibus», oppfunnet av William Bridges Adams, som så for seg stor manøvreringsevne for den hestetrukkede omnibussen i smale bygater, og dermed vil ha lik størrelse på hjulene - og en leddkobling i midten. Det engelske ordet «equirotal» skyldes de fire like store hjulene, ettersom det er svært vanlig for hestevogner å ha mindre hjuldiameter på forhjulene. Den vanlige hestevognen har et bevegelig hjulunderstell foran for å kunne svinge, men dette var bare mulig med mindre hjul. Adams erstattet dermed bare dreieskiven fra forhjulunderstellet med et «hengsel» som delte vognen i to. Dermed fungerte Adams hestevognen som en moderne leddbuss.
Adams fikk bygget en omnibus som var designet for 12 passasjerer fordelt på to rom, med skinnbelg som beskytter det sentrale hengselet. Adams var ikke den første som oppfant et slikt «kombinasjonskjøretøy», allerede i 1655 hadde liknende hestevogner med dreiepunkt oppstått. Men Adams hadde ikke suksess innenfor hestevognproduksjon, slik at hans hengslede vogner forble en sjeldenhet. Et eksempel hadde overlevd inn i moderne tid, hertugen av Wellingtons vogn fra 1838 som hadde en litt komplisert koblingsmekanisme. Adams` oppfinnelse i 1830-tallet kan oppfattes som en forløper for moderne «kombinasjonskjøretøyer», dvs. busstog, semitrailerbuss og leddbuss som egentlig er kombinerte kjøretøyer.