cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Federation of European Biochemical Societies
Federation of European Biochemical Societies (FEBS) er et internasjonalt vitenskapelig selskap som tar seg av faglige arrangementer, publikasjoner og lignende innenfor biokjemi, molekylærbiologi og molekylær biofysikk i Europa. Selskapet er en ikke-statlig organisasjon (NGO), som baserer seg på medlemskap gjennom nasjonale NGO-underorganisasjoner. Siden grunnleggelsen i 1964 har det hatt en sterk vekst og har 40,000 medlemmer fordelt på 43 land, 36 nasjonale biokjemiske selskap som medlem, samt 7 assosierte selskap. Norge er representert ved  Norsk biokjemisk selskap .
Aktiviteter
FEBS sponser avanserte kurs for doktorgrads-studenter og postdoktorale studier, arrangerer vitenskapelige konferanser og deler ut stipender, priser og medaljer. FEBS distribuerer videre ledig vitenskapelig utstyr blant de fattigere medlemslandene som en del avet fordelingsprogram kalt Scientific Apparatus Recycling Scheme (SARS) . FEBS gir dessuten unge vitenskapsmenn og –kvinner fra Øst- og Sentral-Europa mulighet til å besøke land i Vest-Europa og arbeide på laboratorier der. FEBS samarbeider med beslektede europeiske vitenskapelige selskaper som  European Molecular Biology Organization (EMBO), European Life Scientist Organisation (ELSO) , og  European Molecular Biology Laboratory (EMBL) .
Tidsskrifter
FEBS utgir tre vitenskapelige tidsskrifter FEBS Journal, FEBS Letters og Molecular Oncology. FEBS Journal hette tidligere European Journal of Biochemistry. FEBS Journal publiserer fullstendige forskningsrapporter, mens FEBS Letters satser på korte artikler og rask publisering med forenklet godkjenningsprosedyre.
Tamil (språk)
Tamil (தமிழ்) er et dravidisk språk som har sitt kjerneområde i delstaten Tamil Nadu i India og i nordlige og østlige deler av Sri Lanka. Det finnes også store tamilskspråklige folkegrupper i land som Malaysia og Singapore. Før snakket man tamil i India og Pakistan helt til ariske folkeslag kom til India. I 1996 var det tamilske språket det 18. mest utbredte språk i verden, med over 80 millioner brukere verden over.
Tamil er et offisielt språk i India, Singapore og Sri Lanka. I India er det et av de 22 offisielt anerkjente «nevnte språk», samt et av seks offisielle klassiske språk. Delstaten Tamil Nadu bruker det som sitt eneste offisielle språk.
Historie
Tamil er et av de få levende klassiske språkene, med en ubrutt litterær tradisjon som går mer enn 2700 år tilbake i tid. Skriftspråket har endret seg lite på denne tida, og klassisk litteratur har fortsatt en sterk posisjon, både i folks bevissthet og i utdanningssystemet. Eksempelvis brukes fortsatt dikt skrevet så langt tilbake som i det 1. århundre når dagens skoleelever skal lære seg alfabetet.
Som et dravidisk språk stammer tamil fra proto-dravidisk. Språklig rekonstruksjon antyder at proto-dravidisk ble snakket rundt det tredje årtusen f.Kr., muligens i regionen rundt den nedre Godavari-vannregionen i India. Materialet tyder på at for tilhørere av proto-dravidisk var kulturen knyttet til det neolittiske komplekset av Sør-India. Den neste fasen i den rekonstruerte proto-tamilske historie er proto-sørdravidisk. De språklige funnene tyder på at proto-sørdravidisk ble snakket rundt midten av det andre årtusenet f.Kr., og at proto-tamil dukket opp rundt det 3. århundre f.Kr. De tidligste epigrafiske bekreftelsene av tamil regner man med at har blitt skrevet ned kort tid etter at de faktisk oppstod. Blant indiske språk har tamil den eldste ikke-sanskritiserte indiske litteraturen.
Scholars kategoriserte språkets historie i tre perioder: den gamle tamilske periode (300 f.Kr.–700 e.Kr.), den middeltamilske periode (700–1600) og den moderne tamilske periode (1600–nåtid). Ifølge hinduismen ble språket tamil imidlertid grunnlagt av Murugan, en viktig gud i mange tamilske områder.
I mellomperioden ble både ordtilfang og litterære former påvirket av sanskrit. Siden er mange av disse lånordene blitt fjernet fra skriftspråket for å gjøre det mer autentisk. Denne endringen har gått hånd i hånd med en økende etnisk-språklig bevissthet som har gjort seg gjeldende blant tamilske intellektuelle, kanskje særlig utover siste halvdel av 1900-tallet. Endringene har også vært begrunnet med behovet for å gjøre tamilsk litteratur mer tilgjengelig forståelig for vanlige folk. Enkelte nyere forfattere har likevel prøvd å gjenoppfriske noe av språkbruken fra den eldre perioden i verkene sine.
Dialekter
De ulike tamilske dialektene skiller seg fra hverandre både med hensyn til ordtilfang og intonasjon. Tamil har et et høyspråk og et lavspråk (diglossi). Videre er det forskjell mellom de ulike landene – indisk tamilsk og srilankisk tamil er ikke innbyrdes forståelige – og mellom ulike regioner i hvert av landene.
De mest kjente dialektene er:
Tamilsk dagligtale kan, i større eller mindre grad, være ispedd engelske ord og termer. Det gjelder særlig for personer som har gått på skoler med stort fokus på engelsk, og i samfunnsgrupper der det å beherske engelsk gir sosial status. I diaspora ser man i økende grad at tamil blir ispedd lånord fra majoritetsspråket, for eksempel norsk.
Beslektede språk
Flere andre sørindiske språk som for eksempel malayalam er nært beslektet med tamil og har ifølge språkforskere utviklet seg fra tamil i perioden fra 800-tallet til 1300-tallet. Det deler derfor noe av det samme ordtilfanget, og kan for en utenforstående høres relativt likt ut.
Skriftsystem
Tamil leses fra venstre til høyre. Enkelte bokstaver ble i sin tid hentet fra sanskrit, et annet klassisk indisk språk, men tamil har utviklet sitt eget særegne alfabet, vatteluttu. Dette er et såkalt analytisk stavingsalfabet som følger strengt fonetiske prinsipper. Kan du bokstavene, trenger du altså ikke slå opp i en ordbok for å kunne uttale et ord korrekt.
Alfabetet har i alt 247 bokstaver: 5 korte og 5 lange vokaler, 2 diftonger og 18 konsonanter, samt et spesialtegn, "āytam", som viser hvordan enkelte bokstaver skal uttales. Resten av bokstavene er det som kalles for glyfer i lingvistikken, og inneholder både en konsonant- og en vokalkomponent. I hvert enkelt ord utgjør hver slik glyf én stavelse.
Tamil i en dataalder
I Unicode har de indiske alfabetene hver sin side, slik at bokstaver med samme uttale har samme posisjon i kodetabellen. Tamilske datafolk og språkforskere ønsket lenge et annet programmeringssystem der hvert stavingssymbol har sin egen kodeposisjon. Etter hvert er imidlertid Unicode nå på vei til å bli det rådende systemet, også når det gjelder tamil.
James Atkinson
James Neil «Jim» Atkinson (født 10. januar 1929, død 31. juli 2010) var en amerikansk bobkjører som deltok i de olympiske leker 1948 i St. Moritz.
Atkinson vant en olympisk sølvmedalje i bobsleigh under vinter-OL 1948 i St. Moritz. Han var med på det amerikanske laget som kom på andreplass i firerbob bak Tyskland. De andre på laget var Stanley Benham, Patrick Martin og Howard Crossett.
Atkinson ble verdensmester i firerbob i 1950 i Cortina d'Ampezzo.
Skrekkveldet
Skrekkveldet, terrorveldet eller terroren (på fransk la Terreur), var en periode under den franske revolusjon karakterisert av brutal undertrykkelse. Fra juni 1793 til juli 1794 gjennomførte den ytterliggående franske revolusjonslederen Maximilien De Robespierre (1758–1794) et jernhardt diktatorisk styre. Terroren var både politisk, økonomisk og religiøs. Robespierre hevdet at folkets fiender, det vil si alle ikke-republikanere, måtte dø. Hans regime ble etter hvert så tyrannisk og farlig for alle, at en allianse av hans motstandere i det franske nasjonalkonventet, de såkalte thermidorianerne, fikk ham styrtet og henrettet.
Motiver
Nasjonalkonventet vedtok åpent den 5. september 1793 innføringen av terrortiltak for å undertrykke alle «kontrarevolusjonære» aktiviteter. Det ble opprettet ca 21 000 «overvåkningskomiteer». Robespierre rettferdiggjorde terroren med sitt mål, «dygden». I hans «dydsstat» er «folket å lede ved fornuften, og folkets fiender å beherske med terreur», erklærte han 5. februar 1794 i Nasjonalkonventet. Når republikken trues innenfra og utenfra er skrekken nødvendig, for «uten den er dygden avmektig». Radikaliseringen og brutaliseringen av fransk politikk ville kanskje heller ikke ha funnet sted uten krigen som ble ført mot Frankrike siden 1792 av Østerrike og Preussen og senere Storbritannia, og uten de indre opprørene som fant sted i landet.
Den politiske terroren
Den politiske terroren medførte store utrenskninger i parlamentet på begge de politiske fløyene og at Robespierre fikk stor makt. Han bygde sin makt på de radikale revolusjonære partiene jakobinerne og La Montagne. Men heller ikke de gikk fri for utrenskningene. Dessuten ble de ofre for utrenskningen etter Robespierres fall. Likeledes ble mange fra aristokratiet henrettet.
Den økonomiske terror, økonomisk politikk
Den økonomiske terroren skulle stanse inflasjonen i Frankrike. Det skjedde ved forskjellige lover som satte tak på prisene for livsnødvendige varer som brød. På den måte skulle de svakeste i samfunnet ha en mulighet til å overleve.
Hvordan dette kan regnes som en del av terroren, henger sammen med at politikken ikke virket og at den ble ledsaget av drakoniske straffer. Det hjalp lite at tiltakene var motivert av ønsket om å finansiere hæren og overvinne hungersnøden. Pristaket, det såkalte maksimum (maximum général) på de viktigste varer, gjorde det mulig for de statlige oppkjøperne å skaffe billig korn til hæren, men det oppstod raskt også en svartebørs. Velferdskomiteen bekjempet dette med dødsstraffer.
Maksimalprisene førte til nominelt lavere matvarepriser, noe som sikret de parisiske sansculotter som terrorveldets viktige støttespillere.
Den 23. juni ble det også offentliggjort enkeltheter for lønnsmaksimum. Riktignok var lønnene 50 % høyere enn i 1790, men ettersom diskusjonen om de øvrige maksimumslovene hadde utløst inflasjon før lovene ble vedtatt, var denne lønnsøkningen ikke tilstrekkelig. På mange områder ble faktisk folks kjøpekraft vesentlig svekket. Da dette etterhvert ble merkbart også for sansculottene banet det veien for Maximilien de Robespierres fall fra makten.
Den religiøse terroren, religionspolitikk
Den religiøse terroren var rettet mot katolisismen. Den ble primært utført av den drevne politikeren Joseph Fouché, som gjennomførte brutale aksjoner mot kirken.
Det ble lagt til rette for anti-klerikale makttiltak da revolusjonskalenderen ble innført 24. oktober. Héberts og Chaumettes ateistbevegelse initierte en antireligiøs kampanje for å avkristne samfunnet. Den rettet seg mot katolisismen, og etterhvert mot alle former for kristendom. Geistlige ble deportert og henrettet. Kirker ble stengt. Det ble fremmet en fornuftens kult, som ble opphøyet til en sivilsamfunnsreligion i form av kulten av det høyeste vesen. Offentlig gudsjeneste og private religiøse møter ble forbudt. Religiøs oppdragelse ble forbudt. Den katolske kirkes prester skulle avsverge sine løfter og tvinges til å inngå ekteskap. Ordet «Saint-» ble fjernet fra gatenavn, og det ble ført antireligiøs krig mot de troende i Vendée.
Ved lov av 21. oktober 1793 ble det innført dødsstraff ved pågripelse av avslørte prester og de som skjulte dem. Klimaks ble nådd da «fornuftens gudinne» ble feiret i Notre Dame-katedralen i Paris den 10. november. Den 7. juni 1794 anbefalte Robespierre, som foretrakk deisme fremfor Héberts ateisme og tidligere hadde fordømt fornuftens kult, at nasjonalkonventet gikk inn for hans foretrukne gudsbegrep. Neste dag ble tilbedelsen av det deistiske Høyeste Vesen innført som et offisielt aspekt ved revolusjonen. Sammenlignet med Héberts i noen grad populære festivaler med denne stramme dygdens religion møtt med noe motstand blant deler av den parisiske befolkning.
Terrorordenens avslutning
Med innføringen av høyestelønn ble terrorveldet uinteressant for sansculottene. Dessuten medførte forfølgelsene at det politiske liv ble ødelagt på en slik måte at Velferdskomiteen tapte sitt maktfundament. Dessuten innebar den franske hærens seier i slaget ved Fleurus at terroren ikke lenger hadde noe militært poeng. Men ikke desto mindre fortsatte myrderiene i provinsen, ikke minst i Vendée. Også blant jakobinerne hadde guiljotinen imens høstet mange ofre. To grupper som avvek fra Robespierres linje, – de ultraradikale  (enragés) rundt Hébert og de moderate indulgents rundt Georges Danton – var blitt raskt sjaltet ut etter tur, i mars og april 1794. Dissens ble nå ble ansett som kontrarevolusjonært.
Det fulgte et alvorlig taktisk feilgrep fra Robespierres side da han den 6. juli kunngjorde at det måtte komme ytterligere utrenskninger blant nasjonalkonventets medlemmer. Forskrekkede konventsmedlemmer slo seg da sammen mot ledelsesgruppen og arresterte dem den påfølgende dag, den 9. thermidor, i konventet. Nå viste det seg at Maximilien de Robespierre, Louis Antoine de Saint-Just og deres nærmeste støttespillere for det meste hadde tapt parisernes gunst. Bare et mindretall var beredt til å kjempe for å få dem tilbake til makten. Kort etter ble de henrettet ved guiljotinering.
Statistikk, offertall
Terrorveldet førte, ifølge arkivstudier foretatt av Donald Greer, til minst 16 594 dødsdommer fullbyrdet ved guillotinering, hvorav rundt 2 500 i Paris – 1 306 av de henrettede ligger på Picpusgravfeltet. Men da er ikke medregnet ofre som ble drept uten rettsprosess eller som døde i fangenskap. Deres antall anslås av noen historikere til ca 40 000, og av andre til rundt 25 000. Rundt 85 % av de henrettede tilhørte den tidligere såkalte tredje stand, derav bønder 28 % og arbeidere 31 %. 8,5 % var fra adelen og 6,5 % fra kleresiet. Rundt 80 % av dommene var for forræderi mot revolusjonen eller opprør, 9 % for opposisjonsdelikter, og bare noen få prosent for økonomiske forhold som «accaparement» (oppkjøp av varer for videresalg etter ublu prispåslag). I alt ble det etter terrorveldets utbrudd i 1793 foretatt cirka 500 000 arrestasjoner og ca 300 000 bostedsinnskrenkelser.
De fleste henrettelsene fant sted i provinsen, særlig i Rhônedalen, der en girondistoppstand ble blodig nedkjempet i oktober 1793 i Lyon (over 2 000 henrettelser), og i vest i Vendée, og mot chouanneriet i département Mayenne. Alene Oppstanden i Vendée kostet over 150 000 mennesker livet – en sammenligning mellom folketellingene av 1790 og 1802 viser en nedgang på 200 000 i befolkningen. Noe av dette kunne naturligvis tilskrives ledsagende omstendigheter av terroren (fraflytting, færre fødsler, elendighet). I Nantes ved Loire herjet fra 1793 til 1794 konventrepresentanten Jean-Baptiste Carrier, som druknet mange ofre ved hjelp av spesielt ombygde skip i elvevannene. En videre tyngdepunkt av ofre var frontprovinsene i revolusjonskrigen.
Av de rundt 16 500 henrettelsene gransket av Greer fant 15 % sted i Paris, 19 % i sørøst og 52 % i vest.
Fylkesvei 4320
Fylkesvei 4320 går mellom Hovland bru og Vassbø i Bjerkreim kommune. Veien er 2,4 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 104.
Valfar, Ein Windir
Valfar, Ein Windir er et samlealbum utgitt av de resterende medlemmene av det norske black metal /folk metal bandet Windir. CD1 inneholder to nye låter som Valfar spilte inn før han døde, to nyinnspillinger, fem Windir låter spilt inn av andre band og to konsertspor.
CD2 inneholder låter fra de gamle albumene.
Alle pengene som ble tjent på å selge dette albumet gikk rett til Valfars familie
Grieg Trio
Grieg Trio er en norsk pianotrio etablert i 1987.
Trioen består av Vebjørn Anvik (klaver), Ellen Margrete Flesjø (cello) og Sølve Sigerland (fiolin).
Trioen har vunnet en rekke priser. Den har turnert i store deler av verden, og ble plukket ut av OL på Lillehammer til å presentere norsk kultur i forkant av lekene. I perioden 2004 til 2009 har deltagerne vært kunstneriske ledere for Kammermusikkfestivalen i Stavanger.
Pablo Picasso
Pablo Picasso (født 25. oktober 1881, død 8. april 1973) var en spansk kunstner, ansett som en av de største kunstnerne på 1900-tallet. Hans fulle navn var Pablo Diego José Francisco de Paula Juan Nepomuceno María de los Remedios Cipriano de la Santísima Trinidad Clito Ruiz y Picasso. Picasso ble født i Málaga i Spania, og er best kjent som grunnleggeren (sammen med Georges Braque) av kubismen. Han skapte imidlertid en variert samling kunstverk. Hans kunstneriske løpebane strakk seg over nesten 80 år, med stor vidde i såvel stilarter som bruk av medier. Det anslås at hans totale produksjon omfattet over 20 000 verk. Han mottok Stalins fredspris i 1950 og Lenins fredspris i 1962.
Karriere
Allerede tidlig i livet ble Picasso ansett som et stort kunstnerisk talent. Hans tidlige verk har en høy teknisk kvalitet, og Picasso uttalte senere at hans tekniske trening var nødvendig for at han kunne bevege seg utenfor de vanlige male-teknikkene i sin senere karriere. Et av de sterkeste kjennetegnene ved Picassos kunst er hans konstante søken etter nye måter å uttrykke seg på.
Picassos talent førte til at han kunne uttrykke seg i mange forskjellige medier. Da han flyttet til Paris i 1904, hadde hans arbeider utviklet seg fra den klare realismen i spansk maleri, gjennom en periode hvor han var påvirket av impresjonismen, til den «blå perioden». Hans melankolske humør på denne tiden førte til at han i hovedsak malte i blå farger, og gjerne trette og ensomme figurer.
I 1905 begynte Picassos fargevalg å bli lysere igjen. Også motiv-valget ble mindre deprimerende. Fargevalget blir mer oransje og rosa, og denne perioden blir kalt «rose»-perioden etter den beige fargetonen som han ofte benyttet.
I 1907 så Picasso en minneutstilling over Paul Cezanne; Cezanne hadde vært opptatt av å vise de geometriske formene i naturen. Etter inspirasjonen fra Cezanne og fra afrikansk og iberisk kunst utviklet Picasso sammen med Braque kubismen. De brøt nå opp motivene i geometriske enkeltformer. Dette året malte Picasso «Pikene fra Avignon» (Les Demoiselles d'Avignon), som regnes som det første kubistiske maleriet. I 1912 lagde han sin første collage ved å lime papir og en klut på lerretet og kombinere dem med de malte feltene.
På 50-tallet forandret Picasso igjen stil, og begynte å studere kunsten til de gamle mesterne. Blant annet lagde han en serie arbeider basert på Velázquez' maleri Las Meninas. På denne tiden bodde han i Cannes, og i 1955 hjalp han til med å lage filmen Mysteriet om Picasso (regissert av Henri-Georges Clouzot).
Gernika - Guernica
Picasso malte det store veggmaleriet «Guernica» kort tid etter at tyske fly etter ordre fra Spanias framtidige diktator Franco bombet den baskiske byen Gernika 26. april 1937 under den spanske borgerkrigen. Picasso malte ikke en nøyaktig gjengivelse av hendelsen, men viste sin dype fortvilelse over hendelsen ved å male en døende hest, en mor med sitt døende barn, en falt soldat, en kvinne fanget i en brennende bygning osv. Bildet viser terroren og lidelsene ved krig.
Gjennom begge verdenskrigene og den spanske borgerkrigen nektet Picasso å kjempe for noen side eller land. Han kommenterte aldri dette selv, men oppmuntret ideen om at det var fordi han var pasifist. Flere av hans samtidige (blant annet Braque) følte at denne nøytraliteten hadde mer å gjøre med feighet enn prinsipp.
Familieliv
Picasso hadde en rekke kjærlighetsaffærer. Han var gift to ganger og fikk fire barn: Paulo, Maria, Claude og Paloma. Første ekteskap inngikk han med Olga Khoklova i 1918, og de forble gift frem til Olgas død i 1955 selv om de var separert lenge før dette. De fikk en sønn, Paulo. Det andre ekteskapet var med Jacqueline Roque i 1961, og de forble gift frem til Picassos død. Mellom ekteskapene fikk han datteren Maria med Marie-Thérèse Walter og barna Claude og Paloma med Françoise Gilot.
Forhold til Norge
Picasso hadde et omfattende samarbeid med den norske kunstneren Carl Nesjar gjennom 1950- og 60-tallet, hvilket resulterte i flere arbeider i mange land, blant annet utsmykningen av regjeringskvartalet i Oslo. Her tegnet Picasso og Nesjar skulpterte/graverte betongplater.
20. januar 1938 møttes deler av Nasjonalgalleriets innkjøpskomité i Universitetsgata 10 for å ta stilling til eventuelle innkjøp fra utstillingen. Billedhuggergruppen (Stinius Fredriksen, Dagfin Werenskiold og Nasjonalgalleriets direktør Jens Thiis) ble enige om å kjøpe en statuett av Laurens til 1,500 kroner. Men malergruppen (bestående av Peder Deberitz, Finn Nielssen, Jean Heiberg, Halvdan Holbø og direktør Jens Thiis) møttes ikke og gikk dermed glipp av muligheten for ervervelse av det som regnes blant Picassos hovedverk.
Hattpartiet
Hattpartiet eller hattarna var et politisk parti i Sverige i frihetstiden (1719–1772) og hadde makten i lengre perioder. Hattpartiet sto for merkantilistisk økonomisk politikk og en aggressiv utenrikspolitikk, spesielt overfor Russland, Sveriges nederlag i den store nordiske krig skulle hevnes. Som en motsetning til Hattpartiet oppsto Mösspartiet og begge ble nedlagt etter eneveldet ble innført i 1772.
Klokkarstua
Klokkarstua er et tettsted og en grunnkrets på Hurumlandet i Asker kommune i Viken fylke. Stedet var fram til 2012 administrasjonssenteret i tidligere Hurum kommune i Buskerud. Tettstedet hadde innbyggere per 1. januar, og ligger på en høyde vest i kommunen, med utsyn over Drammensfjorden. Klokkarstua er et lite tettsted, og mesteparten av Klokkarstua krets består av spredt gårds- og boligbebyggelse, omgitt av jordbruksområder.
Stedsnavnet
Navnet «Klokkarstua» var opprinnelig navnet på et hus rett nord for Hurum kirke, der klokkerne i kirken bodde på en liten husmannsplass under gården Hov. I en rettssak i 1686 ble det nevnt at klokkerne i Hurum hadde bodd på denne plassen i mer enn 30 år. Også før det er det kjent at det bodde klokkere på plassen, i hvert fall tilbake til 1640, da klokker Knut Jensen bodde her.
Bruken av navnet «Klokkarstua» som navn på det lille tettstedet rundt kirken er forholdsvis ny. Navnebruken oppstod da postverket bestemte å gi postnummer 3490 dette navnet i 1944. Fra opprettelsen i 1847 ble postnummeret kalt «Hurum». Mellom 1894 og 1944 ble postnummeret kalt «Åsheim», oppkalt etter navnet på eiendommen (gnr./bnr. 9/47) der poståpner og skolelærer Olaus Stokker bodde.
Historie
Klokkarstua ligger på toppen av en sandig morenerygg, som går ut i Drammensfjorden ved Verket, og fortsetter østover på tvers av Hurumlandet. Denne moreneryggen har trolig vært bosatt gjennom hele forhistorisk tid. Det er funn fra både eldre og yngre steinalder i området. Utgravninger på jordet vest for Hurum kirke har avdekka bosetningsspor fra bronsealder og eldre jernalder. I yngre jernalder tyder navnet «Hov» på at det lå et hedensk kultsted på Klokkarstua, kanskje samme sted som Hurum kirke seinere ble bygd.
I middelalderen ble Hurum kirke bygd på gården Hov. Kirken er ei steinkirke i romansk stil, og ble trolig bygd på 1100-tallet. Det finnes ingen sikre kilder som kan fortelle om når kirken ble bygd. I middelalderen ble kirken kalt «Hovs kirke på Hurum». Selve gården Hov var den største gården i Hurum (målt etter landsskyldverdi), og var eid av Hovedøya kloster i Oslo, som fikk den i gave av jarl Eirik Sigurdsson (kong Sverres angivelige bror) mellom 1188 og 1190.
Det Huitfeldtske gravkapell ble rundt 1660 reist ved kirken av oberst Tønne Huitfeldt, som et gravkapell av tre for slekten Huitfeldt. I 1750 ble dette kapellet erstattet av det nåværende gravkapellet, som er oppført i mur inntil kirkeskipets nordside.
Det var fortsatt ikke noen tettbebyggelse i Klokkarstua-området på denne tida, bare noen få og spredte husmannsplasser. Etter at klokkerne i Hurum bosatte seg andre steder etter 1709, ble ei stue på Klokkarstua fra 1720-tallet av brukt som fast tingsted i Hurum. Etter hvert fikk stedet også funksjon som gjestgiveri og skysstasjon. Her kom også Hurums første poståpneri og telegrafstasjon. På 1930-tallet bygde Hurum pinsemenighet «Klippen» seg et bedehus sør for kirken. Denne menigheten har per 2019 35 tilskuddstellende medlemmer.
I 1914 bygde Hurum kommune et rådhus kalt «Hovtun» vis-à-vis kirken. Hurum var en av de første herredskommunene som bygde et eget administrasjonsbygg. Huset hadde også lokaler til Hurum sparebank. Hovtun var rådhus og administrasjonssentrum i Hurum fram til 2012, da nytt rådhus ble bygd på Sætre.
Den første antydning til tettbebyggelse på Klokkarstua var bygging av hus langs veien forbi Hurum kirke mot Verket og Dramstad. Lenge kunne bebyggelsen knapt kvalifisere til betegnelsen «tettsted». Først på 1980- og 1990-tallet ble det lagt ut litt større boligfelt i lia vest for Hov gård og kirken. I 1974 ble det etablert et lite industriområde ved det såkalte «Fina-krysset» øst for Klokkarstua, der skibindingsprodusenten «Rottefella» hadde produksjonslokaler fram til 2019. På 1990-tallet ble også Klokkarstua helsetun og sjukehjem bygd sør for Hov. Helsetunet ble nedlagt da det nye Hurum bo- og omsorgssenter i Skoglundveien mellom Tofte og Filtvet åpna i november 2021. Bygningene til det gamle helsetunet eies fortsatt av kommunen, og skal omgjøres til institusjonsboliger for rus- og psykiatripasienter.
Næringsliv og kulturbedrifter
Etter nedleggelsen av rådhuset Hovtun i 2012 har den gamle bygningen blitt omgjort til et privateid kulturhus, som blant annet rommer en kafé, landhandel, utlånsordning for fritidsutstyr og diverse utleielokaler.
Hjelmelandsvågen
Hjelmelandsvågen er et tettsted og administrasjonssenteret i Hjelmeland kommune i Rogaland. Tettstedet har innbyggere per 1. januar, og ligger i Ryfylke. Riksvei 13 gikk tidligere gjennom tettstedet, men ender nå ved fergekaien på Sande der det er bilferge til Nesvik på nordsiden av Jøsenfjorden. Sande har etterhvert overtatt en del sentrumsfunksjoner fra Hjelmelandsvågen. Norsk Frukt- og Laksefest arrangeres i Hjelmelandsvågen hvert år i september måned. Her ligger også kommunenss tusenårssted som er en utescene på tunet, tegnet av Knut Fosså.
Klokkarstua
Næringsliv og kulturbedrifter
I 2019/2020 åpnet en matbutikk i et nybygd forretningslokale ved det såkalte «Fina-krysset». Like ved ligger det en bensinstasjon.
Raggsteinnuten
‎ Raggsteinnuten, lokalt også kjent som Lensmannsnuten, er en fjelltopp som ligger innerst i Raggsteindalen, i Hol kommune i Buskerud. Toppen er 1 586 meter høy, og er mot nord preget av svært steile fjellsider, mens den mot sørvest ligger forholdsvis flatt på 1 540 moh., før fjellformasjonene skrår oppover mot Hallingskarvet og Folarskardsnuten, som med sine 1 933 meter er Hallingskarvets høyeste.
Klokkarstua
Idrett
Huringen IF har idrettsanlegg med klubbhus i lia vest for Hov; anlegget kalles «Hovenga».
Hjelmelandsvågen
Hjelmelandsvågen er et gammelt strandsted og langs fjorden øst for Hjelmelandselva er står det fortsatt mange gamle hus. Tidligere var det også slik bebyggelse langs elva, men en stor flom 26. november 1940 raserte dette området. Ti hus ble tatt av flommen som også gravde ut deler av kirkegården. Området ble fylt til igjen, men ingen av husene ble gjenreist. Idag ligger kommunehuset i dette området, mens kirkegården er flyttet nærmere kirken på sørsiden av elven.
Klokkarstua
Transport og samferdsel
Riksvei 289 går gjennom Klokkarstua og slynger seg vestover ned til tettstedet Verket ved Drammensfjorden, hvor det går bilferje videre til Svelvik. Åsheim bussterminal betjenes av bussruter fra Drammen og Sætre.
Raggsteinnuten
Toppen er lett tilgjengelig fra sørsiden, og her går en forholdsvis markert sti opp mot toppen, men denne bøyer av og går mot Folarskardsnuten. Opp til toppen må man derfor navigere selv. Man må krysse en elv (som siden renner sammen med Raggsteindøla), men ofte er her en snøbro som kan benyttes.
Navnet Raggsteinnuten kommer fra Raggsteindalen, som igjen kommer fra rak stein – i tidligere tider stod her en stor, høy (rak) stein i Raggsteindalen, men denne ble sprengt i stykker og brukt til muringsstein under oppføring av en støl i dalen på 1800-tallet. Navnet «Lensmannsnuten» kommer etter lensmann Torleiv Tufte opprinnelig fra Geilo som bygde varden på toppen av nuten.
Reguleringsteknikk
Reguleringsteknikk beskriver hvordan man kan regulere og stabilisere et dynamisk system. Et dynamisk system kan reguleres eller styres på flere måter. Et system som involverer en person som styrer en maskin, for eksempel en person som kjører bil, kalles manuell styring. Et system som bare involverer maskiner, som for eksempel regulering av temperatur med termostat, kalles automatisk styring. Systemer som er utformet for å holde en gitt utgangsverdi stabil til tross for forstyrrelser i systemet kalles regulatorer og systemer som er utformet for å følge en gitt funksjon kalles servo-systemer.
Kontinuerlige reguleringer
Kontinuerlige reguleringer, for eksempel regulering av vannivå i en tank, regulering av temperatur, eller regulering av gjennomstrømning, regulering av trykk, fart, regulering av pH/Oksygen-innhold i et stoff. Det er ubegrenset hva du kan regulere, og alle disse kan bli regulert på samme måte; med en regulator.
Regulator
Oppgaven til en regulator er å endre pådraget i forhold til måleverdien fra prosessen, det gjør den med noen parameterer som kalles P, I og D. Disse variablene varierer fra prosess til prosess. Formålet til disse variablene er å skape den optimale reguleringsalgoritmen til en viss prosess, for å få en mest mulig stabil reguleringen.
P verdien = en %verdi av prosessverdien, som er et område, som forteller når pådraget kan åpne fra 0 til 100%(prosentverdi)
I tiden = en integrert tid som tilfører samme forsterkningen som P-verdien over en "I" tid (sekunder) for å minske avviket skapt av P-båndet.
D tiden = en derivert tid som tilfører samme forsterkning med en gang prosessverdien forandrer seg. (Motsatt av I tiden) denne er ofte brukt i trege reguleringer. Ikke alltid med i alle typer reguleringer.
Transmitter
En transmitter i reguleringsteknikken er en komponent i en regulering, som måler prosessverdien i prosessen, og gjør denne om til et standardsignal før den sender signalet videre til regulatoren. Eksempler på transmittere, kan være: Standardsignal som blir brukt i prosessen, er: strømsignal(4-20mA, 0-20mA), spenningssignal(1-5V, 0-10V)og pneumatiske signaler(3-15psi/0,2-1,0bar)
Pådragsorganet
Pådragsorganet er den komponenten i reguleringen som forandrer prosessverdien. For eksempel en frekvensomformer, som endrer hastigheten til en pumpe, eller en reguleringsventil, som endrer hvor mye som kan strømme gjennom røret.
Osgiliath
Osgiliath er en by i J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard. Denne byen var den gamle hovedstaden til landet Gondor.
Byen ble grunnlagt av Elendil og hans sønner, Isildur og Anárion, på slutten av det andre tidevervet. Osgiliath ble lagt ved den store elva Anduin, og lå nesten midt mellom de to byene Minas Anor i vest og Minas Ithil i øst. Etter at Minas Ithil falt og ble til Minas Morgul ble Osgiliath beleiret og til slutt ble byen forlatt. Da ble hovedstaden flyttet til Minas Anor – som nå fikk det nye navnet Minas Tirith. I løpet av krigen om ringen ble Gondors menn hardt presset til å hindre at fienden brøt seg gjennom ved Osgiliath, men dette skjedde og alle styrkene ble trukket ut av byen like før slaget på Pelennor-enga på slutten av det tredje tidevervet. Etter at den ene ringen ble ødelagt i Dommedagsberg ble Osgiliath bygd opp på nytt, men den ble aldri like stor og praktfull som den en gang hadde vært. Minas Tirith forble hovedstaden og Kongens by.
Navnet Osgiliath er Sindarin for Stjernenes kuppel, noe som viser til byens viktigste og kjent bygning, nemlig en stor kuppel som en gang huset Osgiliaths palantír (Osgiliaths palantír gikk tapt i elva Anduin i løpet av Ættefeiden på kong Eldacars tid, T.T. 1437.)
I Peter Jacksons film To tårn, tar Faramir med seg Frodo, Sam og Gollum til Osgiliath, og der blir de vitner til et slag mellom Mordors orker og Gondors menn. Dette skjer ikke i boka To tårn.
Regionen und Orte in Tolkiens Welt Minor places in Middle-earth Geographia Legendarii Tolkien Middle-earth locations
Minas Morgul
Minas Morgul er et fiktivt sted fra J.R.R. Tolkiens bøker. Minas Morgul, som før het Minas Ithil (månens tårn), var engang tvillingbyen til Minas Tirith og var en like mektig og praktfull festning, helt til den ble inntatt av Nazgûlene i året 2002 i det tredje tideverv. Toppen av et stort tårn dreide sakte hit og dit som et stort, spøkelsesaktig hode, og omkring muren lyste det et spøkelsesaktig lys. På begynnelsen av broen, som var den eneste veien inn i borgen, var det satt opp steinhoder som var langt fra menneskelig. Dødelige vesener fryktet denne byen som en gang hadde vært så praktfull, men som nå var falt helt inn i skyggen og mørket.
Skrekk og krig gikk fa Minas Morgul mot Ithilien ved grensen mot Gondor, helt til det ikke var flere folk igjen der. Bare skogfolk fra sør under Faramirs kommando klarte for en stund å holde dette landet usikkert for fienden, men også de ble presset stadig lenger tilbake og våget til slutt ikke å gå nær spøkelsesbyen, Minas Morgul.
I Ringkrigens tid kom den veldige hæren som skulle gjennomføre angrepet på Osgiliath og beleiringen på Minas Tirith fra Minas Morgul.
Regionen und Orte in Tolkiens Welt Mordor Middle-earth locations
M-Wave
M-Wave eller Nagano Olympic Memorial Arena er en ishall for hurtigløp på skøyter i Nagano i Japan. Hallen ble bygd i 1996 for de olympiske vinterlekene i 1998. Den hadde da en kapasitet på 18.000 personer hvorav 8000 ståplasser. Hallen ligger 346 moh.
Under OL-øvelsene, 7.–22. februar 1998, ble det satt fem verdensrekorder og tolv olympiske rekorder. Verdensrekordene ble satt av Marianne Timmer (1500m, kvinner), Claudia Pechstein (5000m, kvinner), Gianni Romme (5000m og 10000m, menn), og Ådne Søndrål (1500m, menn). Ådne Søndrål tok gull på 1500m med rekordtiden 1.47,87.
Første internasjonale mesterskap i M-Wave var VM (kvinner og menn) i 1997. Etter OL har VM enkeltdistanser (2000 og 2014) og sprint-VM (2004 og 2008) blitt arrangert her – i tillegg til verdenscupløp.
Hallen har navn etter M-formen på taket, den blir også brukt til konserter og andre idretter som fotball og Håndball.
Sjå attende
«Sjå Attende» er den første singelen fra albumet Iselilja av det norske bandet Gåte.
Norsk Film
Norsk Film A/S var et norsk filmselskap som ble grunnlagt i 1932 av Norges kommunale kinoer. I 1974 gikk Staten inn som hovedaksjonær og sanerte selskapets gjeld. Selskapet ble avviklet i 2001.
Norsk Filmstudio A/S var et av selskapets datterselskaper. Det hadde filmstudio på Jar i Bærum.
Norsk filmfond
Norsk filmfond var en norsk statlig institusjon som forvaltet statens tilskuddsordninger for produksjon av film, fjernsyn og interaktive prosjekter. Fondet ble etablert 1. juli 2001 og var underlagt Kultur- og kirkedepartementet. I 2007 ble det vedtatt at Norsk filmfond skal slås sammen med Norsk filminstitutt og Norsk filmutvikling til et nytt filminstitutt fra og med 1. april 2008. Det nye instituttet fikk cirka 100 ansatte, et driftsbudsjett på 100 millioner kroner samt over 300 millioner kroner i tilskuddsmidler.
Socialistisk Folkeparti
Socialistisk Folkeparti (SF) er et dansk politisk parti som ble stiftet i 1959. Det er søsterpartiet til Sosialistisk Venstreparti i Norge. Partiet satt i Helle Thorning-Schmidts regjering fra 2011 til 30. januar 2014, da partiet valgte å trekke seg fra regjeringssamarbeidet grunnet uenighet om å selge aksjer i det danske energiselskapet DONG til den amerikanske investeringsbanken Goldman Sachs.
Organisasjon
SF har siden valget i 2011 15 medlemmer i Folketinget og ett medlem i Europaparlamentet, Margrete Auken. Opprinnelig hadde folketingsgruppen 16 medlemmer, men Jesper Petersen meldte overgang til Socialdemokraterne i 2013. Dagen etter fulgte Emilie Turunen i Europaparlamentet etter.
Partiet ledes siden 2012 av Annette Vilhelmsen. Høyt profilerte partiledere de siste 20 årene var Gert Petersen, Holger K. Nielsen og Villy Søvndal. En annen frontfigur har vært tidligere parlamentarisk leder Steen Gade. Gades norske kone Turid Leirvoll er partisekretær i SF.
Socialistisk Folkepartis Ungdom er partiets ungdomsorganisasjon.
SF har borgermesteren i Lejre kommune, Mette Touborg.
SF har et eget kurssted på øya Tunø i Odder kommune, like sørøst for Århus.
Europaparlamentet
Fra 2008 har partiet tilhørt Det europeiske grønne partiet selv om de kun har status som observatør.
De er altså ikke medlem av European United Left–Nordic Green Left, som er en partiallianse hvor Nordic Green Left Alliance (NGLA) er medlem. NGLA er en partiallianse for de nordiske sosialistiske folkepartiene, hvor det norske Sosialistisk Venstreparti (SV) er en del av.
Historie
Foranledningen til partistiftelsen var at Danmarks Kommunistiske Parti (DKP) i 1958 hadde ekskludert partiformann og Folketingsrepresentant Aksel Larsen på grunn av hans kritikk av Sovjetunionens innmarsj i Ungarn i 1956. SF tok fra begynnelsen avstand fra systemet i Sovjetunionen og ville heller arbeide for en uavhengig dansk strategi for sosialisme.
I 1966 vedtok partiet å erklære seg som støtteparti for den sosialdemokratiske regjeringen. Det gjorde at venstrefløyen brøt med partiet og dannet Venstresocialisterne i 1967, noe som i sin tur befestet SFs posisjon som et reformistisk, i motsetning til revolusjonært, parti. Partiet hadde fram til Folketingsvalget i 2011 ennå ikke deltatt i regjering, men har vært støtteparti for alle sosialdemokratiske regjeringer etter 1966. Partiet har også sittet i maktposisjon i København.
I forbindelse med folkeavstemningen om medlemskap i EF i 1972 var SF et av de mest markante partiene på nei-siden, men har siden revurdert synet sitt i Europaspørsmålet. Partiet deltok i det nasjonale kompromiss om Maastricht-traktaten i 1992, og støttet også opp om ja-kampanjene i folkeavstemningene om Edinburgh-traktaten og Amsterdam-traktaten.
Fra 1980-tallet gikk partiet inn for en "arbejderflertalsstrategi" for å danne parlamentarisk flertall sammen med Socialdemokraterne og andre partier på venstresiden. Partiet var det første nordiske partiet til venstre for sosialdemokratiet som utvetydig valgte et demokratisk alternativ til kommunismen og en strategi for samarbeid med sosialdemokrater.
I 2007 og 2008 økte SF sin oppslutning, etter å ha maktet å delta i karikaturstriden med mer sammensatte og folkelige syn på dansk islamistmiljø enn Socialdemokraterne. I mars 2008 fikk Socialistisk Folkeparti mer enn 20–22 % oppslutning på meningsmålingene – på bekostning av Socialdemokraterne som nå lå på 18–22 % – etter at SF i «karikaturdebatten» for første gang brakte en venstreorientert kritikk av radikale islamister og satte Socialdemokratiet i skyggen av den politiske debatten.
Miklós Kállay
Miklós Kállay de Nagy-Kálló (født 23. januar 1887 i Nyíregyháza i Ungarn, død 14. januar 1967 i New York City i USA) var en ungarsk politiker som var Ungarns statsminister under annen verdenskrig, fra 9. mars 1942 til 19. mars 1944.
Giampiero Ubezio
Giampiero Ubezio (født 16. juni 1949 i Novara i Italia) er en italiensk tegneserieskaper som har laget Disney-tegneserier siden 1984.
Miklós Kállay
Bakgrunn
Kállayslekten var en gammel adelsslekt med stor innflytelse i sin landsdel. Faren var András Kállay (1839-1919) og moren Vilma Csuha (1849-1922).
Miklós Kállay var fylkesmann i sitt hjemfylke fra 1921 til 1929.
Rikspolitiker
Etterpå ble han tilknyttet det nasjonale regjeriongsapparat. Til å begynne med var han stedfortreder for handelsministeren (1929–31) og senere var han landsbruksminister (1932–35). Han trådte tilbake fra ministerposten i 1935 i protest mot statsminister Gyula Gömbös høyreorienterte politikk.
Han holdt seg så utenfor det politiske liv for det meste av det følgende tiåret.
Tar-Palantir
Tar Palàntir Kings of Númenor Tar-Palantir Rois de Númenor Tar-Palantir Tar-Palantir Tar-Palantir Tar-Palantír 塔爾-帕蘭特
Miklós Kállay
Statsminister
Den ungarske regent Miklós Horthy bad ham i mars 1942 om å danne en regjering som kunne snu om på Bárdossy-regjeringens pro-nazistiske politikk.
Til å begynne med avvek ikke Kallay utad fra forgjengerens pro-tyske kurs. De allierte styrkers fremrykning i Afrika og landgang på Sicilia, og den sovjetiske offensiv ved Voronezj årsskiftet 1942/43, som kostet 100.000 ungarske soldater livet, fremkalte en radikal endring. Nå begynte Kallay å forberede seg på et tysk nederlag og på å trekke Ungarn ut av krigen.
Selv om Ungarn forble alliert med Det tredje rike, var både Kállay og Horthy grunnleggende konservative og motstandere av fascismen. Kállays regjering nektet å tilrettelegge for de massearrestasjoner av jødene som nazistene ivret for, og de inntok også på en rekke andre felter holdninger som stred mot nazistenes ønskemål. Kallay hadde hørt rykter om jødenes skjebne i tyskokkuperte områder, og dette var en viktig grunn til at han nektet å gå inn på de tyske alliertes henvendelser om utlevering av jødene.
Regjeringen tillot også venstrefløyens opposisjonelle presse å fungere uten vesentlige inngrep. Utenrikspolitisk støttet Kállay utad det tyske felttog mot Sovjetunionen, men anerkjente general Badoglios anti-Mussolini-regjering i Italia og kom samtidig med fredsfølere overfor de vestallierte via ambassadene i den tyrkiske hovedstaden Ankara. Tyskerne fikk etterhvert nok av denne politikken, og okkuperte Ungarn i mars 1944. Kállay flyktet, og ble erstattet av en mer medgjørlig mann.
Giampiero Ubezio
Mange av hans historier er utgitt i Norge gjennom Donald Pocket.
Miklós Kállay
I tysk fangenskap
Kállay klarte å skjule seg for nazistene en stund, men ble til slutt tatt til fange og sendt til Dachau, og senere til Mauthausen. Kállay ble helt i sluttfasen av krigen tatt med på en gisseltransport for prominente leirfanger og pårørende til Sør-Tyrol. Der ble han befridd av allierte styrker 4. mai 1945.
Emigrasjon
Han valgte å ikke vende tilbake til sitt hjemland, og bosatte seg i 1951 i USA.
Rønningen
Rønningen kan bety:
Super Mario Galaxy
Super Mario Galaxy (スーパーマリオギャラクシー) er et Gullstikka-belønnet plattformspill til Wii som er utviklet av EAD. Det er et plattformspill med Mario i hovedrollen og er en oppfølger til Super Mario 64 til Nintendo 64 og Super Mario Sunshine til Nintendo GameCube. Super Mario Galaxy ble gitt ut i Japan 1. november 2007, i Nord-Amerika 12. november og i Europa 16. november.
Kontroller
Super Mario Galaxy bygger på kontrolloppsettet fra sine 3D-forgjengere, Super Mario 64 og Super Mario Sunshine. Som i disse spillene styres Mario ved å dytte på kontrollspaken, som nå befinner seg på «nunchuken». Jo hardere man dytter på spaken desto fortere vil spillfiguren bevege seg. A-knappen brukes for å hoppe, og i kombinasjon med kontrollspaken kan spilleren aktivere flere forskjellige bevegelser og hopp, slik som baklengs saltomortale, det velkjente ekstra høye trippelhoppet (med forlengs saltomortale), lengdehoppet og vegghopp (hvor Mario hopper oppover frem og tilbake mellom to vegger for dermed å nå ellers utilgjengelige høyder). Den velkjente «Ground Pound»-manøveren hvor Mario stanser i lufta, setter seg i sittestilling og deretter smeller ned i bakken, gjør ham i stand til å ødelegge visse objekter, knuse fiender og utløse hendelser ved å slå spesielle plugger ned i bakken. Mario kan også løfte gjenstander og bruke dem som prosjektiler mot fiender og hindringer. Ved å riste på Wii-fjernkontrollen kan spilleren utløse en manøver hvor Mario gjør en fast bevegelse med å snurre rundt med utstrakte armer og knyttede never. Med denne bevegelsen kan spilleren uskadeliggjøre og drepe fiender, ødelegge visse gjenstander, kaste prosjektiler og utløse spesielle stjernekanoner som brukes for å forflytte seg fra planet til planet og til nye galakser.
Miljø
Spillets handling utspiller seg i verdensrommet, og «navlen» i spillet er Rosalinas kometobservatorium. Herfra kan Mario ved hjelp av stedets stjernekanoner skyte seg mot forskjellige galakser rundt om i universet, disse fungerer som spillets baner. Observatoriet er delt opp i kupler («domes») som brukes til å observere bestemte galakser og planeter. Fra kuplene kan Mario skyte seg ut mot de galaksene som den dekker. Hver av disse banene inneholder et visst antall kraftstjerner som erverves ved å utføre forskjellige oppgaver, som kappløp, kamp mot ekstra sterke fiender («bosser») og å løse gåter. Etter hvert som Mario finner flere kraftstjerner kan han skyte seg mot mer ytterliggende galakser som dekkes av kuppelen. Den ytterste galaksen i hver kuppel er en fiendebase hvor enten Bowser eller Bowser Jr. har bygget en reaktor som drives av en Megastjerne («Grand Star»), en større og kraftigere kraftstjerne. Her må Mario nedkjempe en boss, og når dette er gjort, får han megastjernen, som gir Rosalinas observatorium nok kraft til å låse opp en ny kuppel med adgang til nye galakser.
Handling
Spillet starter med en prolog som fortelles gjennom en billedbok. Her blir spilleren presentert for handlingsbakgrunnen for spillet. Selve handlingen begynner med at Mario får et brev fra Prinsesse Peach, hvor hun inviterer ham til stjernestøvfestivalen som skal feire ankomsten til kometen som viser seg over Mushroom Kingdom hvert hundrede år. Festivalen ødelegges brått av et knippe flygende skip anført av Bowser som daler ned fra himmelen og skyter mot festivaldeltakerne. Idet Mario når slottet for å se om prinsessen er i sikkerhet, dukker det opp et enormt romfartøy som rykker landstykket slottet står på løs fra bakken. Prinsessen, slottet, et par av prinsessen tjenere og Mario blir dratt ut i verdensrommet idet spillets skurk Bowser dukker opp på et av skipene og beretter at han vil lage en ny galakse. Før Mario kan gjøre noe, blir han angrepet av en heks og blåst ut i verdensrommet. Når han kommer til seg selv igjen, befinner han seg på en liten planet ute i verdensrommet. Her treffer han på noen merkelige stjernevesener, som presenterer ham for kvinnen Rosalina. Hun bor sammen med stjernevesene på et observatorium i verdensrommet som drives av kraftstjerner («Power Stars»). Disse har blitt røvet av Bowser og hans sønn Bowser Jr., og Rosalina ber Mario om hjelp til å hente dem tilbake slik at hun kan bruke kraften i det svevende observatoriet til å hjelpe ham i å finne Prinsesse Peach. Spillets handling videre dreier seg om å gå gjennom en rekke galakser og samle de velkjente «Power Stars» for å til slutt få has på Bowser og redde prinsessen.
Mottakelse
Spillet har høstet svært gode kritiker fra spillanmeldelser. GameSpot ga spillet 9.5/10 og IGN ga spillet 9.7/10.
Miklós Kállay
Memoarer
I 1951 utgav han memoarene Hungarian Premier: A Personal Account of a Nation's Struggle in the Second World War.