cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hurtigbåt
Hurtigbåtruter i Norge
Ruter med hurtigbåter kalles ofte ekspress- eller hurtigruter. Fra den første hurtigbåten (HF «Vingtor») ble satt i trafikk i Norge i 1960, er tilbudet stadig utvidet og båtene er blitt mer komfortable og pålitelige. De har gjort passasjertransporten langs kysten stadig mer effektiv. Hurtigbåtene har gjort det mulig å utvikle rutetilbudet og samtidig er reisetiden kortet betraktelig ned på svært mange strekninger.
Oslofjorden
Ruter har følgende tilbud :
Milt Jackson
Milton Jackson (født 1. januar 1923, død 9. oktober 1999) var en amerikansk jazzvibrafonist, ofte kalt den beste musikeren på sitt instrument, og en av de viktigste personene innen bebop. Leilighetsvis spilte han også piano og var dessuten en vokalist. Han ble oppdaget av Dizzy Gillespie i 1946, og spilte i starten sammen med ham. Milt Jackson har også arbeidet med kjente jazzmusikere som Thelonious Monk, Charlie Parker, BB King, John Coltrane, Wes Montgomery og Ray Charles. Han var en av grunnleggerne av gruppa The Modern Jazz Quartet.
Vennskapsbånd
Vennskapsbånd er armbånd laget av knyttet tråd som gjerne blir gitt som symbol på vennskap. Skikken og håndarbeidet stammer fra innfødt latinamerikansk kultur og er en form for makramé.
Vennskapsbånd spredde seg som mote fra Latin-Amerika til USA fra 1970-tallet, og er nå kjent over store deler av verden. I tillegg til vennskap har de også vært symbol for tilstøtende temaer, som fred, utviklingshjelp og støtte for homofile.
Ifølge tradisjonen skal en ha på seg et vennskapsbånd til det er blitt så utslitt at det faller av. Dette ærer arbeidet og kjærligheten vennen som laget det har lagt ned i båndet. En annen tradisjon sier at man får et ønske oppfylt om man har på seg armbåndet i så lang tid.
Fremgangsmåte
Man lager vennskapsbånd ved å knytte to eller flere tråder på hverandre. Knutene skaper et ruglete, smalt bånd som har et særskilt mønster. Det enkleste mønsteret er sikksakkstriper, som man får om man alltid tar tråden fra en side og knytter den i hver av de andre før man begynner på neste omgang. Andre mønstre får man ved å benytte forskjellig rekkefølge.
Spinosaurus
Spinosaurus (fra latin «spina» (tagg, torn) og gresk «sauros» (øgle) ) er en kjøttetende dinosaurart av typen theropoder, som levde i det som nå er Nord-Afrika, fra de tidligere delene av albium til tidlig i cenomaniumstadiet i kritt, for mellom 112 til 97 millioner år siden. Arten ble første gang kjent ved et funn gjort i Egypt i 1912 og ble beskrevet av den tyske paleontologen Ernst Stromer i 1915. De originale levningene ble ødelagt under andre verdenskrig, men ytterligere materiale har kommet frem de siste årene. Det er uklart om fossilene som ble presentert i den vitenskapelige litteraturen, representerer en eller to arter. De mest kjente artene er S. aegyptiacus fra Egypt, selv om en potensiell andre arter S. maroccanus har blitt funnet i Marokko.
Spinosaurus er muligens den største av alle kjente kjøttetende dinosaurer, selv større enn Tyrannosaurus og Giganotosaurus. Estimater publisert i 2014 og 2020 antyder at den var 10 til 17 meter lang og 4 til 7,5 tonn tung. Skallen til Spinosaurus var lang og smal som hos krokodiller. Spinosaurus skal ha spist fisk; bevis tyder på at det levde både på land og i vann som en krokodille. Den karakteristiske piggene til Spinosaurus, som var lange utvidelser av ryggsøylen, kunne bli minst 1,65 meter lange, og var sannsynligvis sammenvokst med hud, slik at de dannet en seil-lignende struktur. Noen forskere hevder at piggene var dekket av fett og dannet en hump. Denne strukturen skal ha hatt funksjoner som varmeregulering, seilfinne for å svømme i vann, eller utseende (make eller trussel imponerende).
Størrelse
Siden den ble oppdaget, har Spinosaurus vært en kandidat for å være den lengste og største theropoddinosauren. Både Friedrich von Huene i 1926 og Donald F. Glut i 1982 førte den opp blant de største theropodene i sine undersøkelser, med en lengde på 15 meter og en vekt på i overkant av 6 tonn. I 1988, førte også Gregory Paul den opp som den lengste theropoden med en lengde på 15 meter, men ga et lavere vektestimat på 4 tonn.
North Omaha kraftverk
North Omaha kraftverk er et varmekraftverk i Douglas County, delstaten Nebraska i det sentrale USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 645-678 MW, fordelt på 6 blokker / turbiner. Operatør er Omaha Public Power District PLL.
Spinosaurus
Størrelse
Dal Sasso et al. (2005) antok at Spinosaurus og Suchomimus hadde samme kroppsproporsjoner i forhold til lengden på skallen og dermed beregnet at Spinosaurus ble 16 til 18 meter lang og mellom 7 og 9 tonn tung. The Dal Sasso et al. estimater ble kritisert fordi anslaget av skallens lengde var usikkert, og (forutsatt at kroppsmassen øker i takt med kroppslengden) en skalering Suchomimus som ble 11 meter lang og 3.8 tonn tung til utvalget av estimerte lengder av Spinosaurus ville produsere en anslått vekt på mellom 11.7 og 16.7 tonn.
North Omaha kraftverk
Anlegget ble bygget ut i årene 1954–1968. Brenselkilden er (sub-)bitumenøst kull og naturgass. Utslippene av CO2 i 2006 var i alt 4,033 mill tonn.
Spinosaurus
Størrelse
François Therrien og Donald Henderson utfordret metoden med å beregne størrelsen, basert på en skalering av skallens lengde; i en forskningsartikkel fra 2007. De fant ut at lengden var for stor, og vekten for liten. Basert på estimater på skallens lengde på mellom 1.5 og 1.75 meter, estimerte de av kroppen måtte være mellom 12.6 og 14.3 meter lang og vekten på mellom 12 og 20.9 tonn. Er mindre estimat for Spinosaurus, vil implisere at Spinosaurus var kortere og mindre enn Carcharodontosaurus og Giganotosaurus. Studiet til Therrien og Henderson har blitt kritisert for valg av theropoder som brukes for å sammenligne (f. eks, de fleste av theropodne som brukes til de første ligningene var tyrannosauridaer og carnosauruser, som har en annen kroppsbygning enn spinosauruser), og for en antagelse om at skallen til Spinosaurus kunne ha vært så liten som 1.5 meter lang. Forbedringer av presisjonen i størrelsesestimatene til Spinosaurus krever oppdagelser av mer komplette funn, slik som på noen andre dinosaurer, spesielt knokler fra forskjellige lem fra Spinosaurus som er «hittil ukjent».
Trivia
Spinosaurus opptrer i filmen Jurassic Park III.
Jemaah Islamiyah
Jemaah Islamiyah (forkortet til JI) er en militant islamsk organisasjon fra Sør-Asia som er dedikert til etablering av et Daulah Islamiyah (en islamsk stat) i Sørøst-Asia som er planlagt å omfatte landene Indonesia, Malaysia, den sørlige delen av Filippinene, Singapore og Brunei. JI ble lagt til på FN sin liste over terrororganisasjoner som er blitt knyttet til Al-Qaida og/eller Taliban den 25. oktober 2002.
Organisasjonen har sine røtter i en radikal bevegelse som ble grunnlagt i Indonesia i 1940 men JI ble formelt stiftet 1. januar 1993 av Abu Bakar Bashir og Abdullah Sungkar som mest sannsynlig gjemmer seg i Malaysia på grunn av frykt for å bli arrestert. Jemaah Islamiah er kjent for å ha drept hundrevis av sivile i bilbombe-angrepene på Bali den 12. oktober 2002.
De fleste av de mest prominente skikkelsene i Jemaah Islamiah som Abu Dujana og Azahari Husin er enten blitt tatt til fange eller drept, hovedsakelig av indonesiske anti-terrorist styrker.
Arktisspringer
Arktisspringer (Thanatus arcticus) er en av edderkoppene i gruppen trespringere (Philodromidae).
Utseende
Arktisspringer er en langbeint edderkopper. Kroppen er ganske flattrykket og er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). De åtte øynene er ganske små.
Friidrett under Asialekene 1978
Friidrett under Asialekene 1978. Friidrett var en av flere sporter under de åttende Asialekene som ble arrangert i Bangkok i Thailand i perioden 9. til 20. desember 1978. Det var totalt 39 øvelser, 23 for menn og 16 for kvinner. Kina ble beste nasjon med tolv gullmedaljer foran Japan med ti.
Arktisspringer
Utseende
Artene i denne slekten er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppenes kjønnsorganer, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Médaille militaire
Médaille militaire (norsk: Militærmedaljen) er en fransk, militær utmerkelse innstiftet 22. januar 1852 av Louis-Napoléon Bonaparte, som da var president og som senere ble keiser, til belønning av underoffiserer eller menig mannskap som har utvist mot i strid med fienden. Mannskaper i både hæren og flåten kan tildeles medaljen. Medaljen tildeles også Frankrikes høyeste offiserer, da for fremragende lederskap. I meget sjeldne tilfeller kan Médaille militaire også tildeles bysamfunn, militære eller andre enheter. Blant franske utmerkelser rangerer Médaille militaire etter Frigjøringsordenen, men foran Den nasjonale fortjenstorden. Medaljen forvaltes av Æreslegionens kanselli.
Arktisspringer
Levevis
Arktisspringer er en aktiv jeger og bygger ikke fangstnett, men jakter ute i det fri. Den lever ofte i trær og kan være godt kamuflert når den sitter stille på barken. Den noe flattrykte kroppen gjør at den kan skjule seg under løs bark og lignende. Hunnen spinner en eggsekk av edderkoppsilke, hvor hun legger eggene og selv vokter over dem til de klekkes.
Rødlistevurdering
Arktisspringer er en nordlig art som lever på subalpin hei og i skog. Det er rapportert ett funn i 2009 fra Radjevarri, Guovdageaidnu i Kautokeino kommune, samt et eldre funn fra Alta. Arten er kun kjent fra Torne Lappmark i Sverige og er også tatt i Finland ifølge europeisk litteratur. Den er ellers kjent fra nordlige deler av Russland, Asia og Nord-Amerika.
Arten er nok mer utbredt i nordlige deler av landet vårt enn hva eksisterende funn skulle tilsi, men det ser ikke ut til at den er tallrik. Likevel kan habitatet ikke regnes som truet, og arten blir plassert i kategorien LC.
Médaille militaire
Bakgrunn
Da Médaille militaire ble innstiftet var den Frankrikes eneste dekorasjon for belønning av menige og underoffiserer. Behovet for belønning av heroisk innsats hadde økt, i særdeleshet som følge av Frankrikes erobring av Algerie. Den kom til å bli utdelt i stort antall, særlig under de store krigene Frankrike har vært engasjert i. Medaljens prestisje økte som følge av at den også ble tildelt landets fremste militære ledere, generaler, admiraler og marskalker.
Utforming
Ved innstiftelsen bar medaljen Napoleon IIIs portrett i medaljongen, som på toppen hadde en keiserlig ørn. Ved innføring av republikk ble utformingen endret. Médaille militaire består nå av en madaljong med republikkens personifiserte portrett omgitt først av en blåemaljert bord med innskriften «République Française» og deretter av en laurbærkrans. Baksiden bærer innskriften «Valeur et Discipline». Medaljongen er opphengt i et ledd bestående av korslagte våpen og et anker. Medaljebåndet er gult med grønne kanter.
Tildeling
Médaille militaire ble første gang tildelt 21. mars 1852, under en seremoni der 48 soldater ble tildelt medaljen. Under den første verdenskrig ble 230.000 eksemplar av medaljen utdelt. Medaljen er til sammen tildelt omkring 1 million personer.
Leo Bosschart
Leonard «Leo» François Gerard Bosschart (født 24. august 1888 i Kutaradja i Nederlandsk Østindia, død 9. mai 1951 i Antwerpen) var en nederlandsk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Médaille militaire
Tildeling
Blant fremstående militæroffiserer som har fått utmerkelsen er Ferdinand Foch, Joseph Joffre, Joseph Gallieni, Hubert Lyautey, Antoine Béthouart, Jean de Lattre de Tassigny, Philippe Leclerc de Hauteclocque, Alphonse Juin og Maxime Weygand. Jean Moulin, leder for Conseil national de la Résistance, ble også dekorert med medaljen. Blant sivile mottagere er Maurice Feltin og Pierre-Marie Gerlier. Médaille militaire ble i 1859 for første gang tildelt en kvinne. Militære enheters faner er også dekorert med Médaille militaire. Et eksempel på dette er tildelingen til 3ème compagnie du 1er Régiment de chasseurs parachutistes etter at enheten tapte 58 mann i et angrep i Libanon 8. november 1983. Kompaniets fane ble da dekorert med Médaille militaire.
McWilliams gasskraftverk
McWilliams gasskraftverk er et varmekraftverk i Covington County i Alabama, USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 654 MW, fordelt på 7 turbiner. Operatør er energiselskapet PowerSouth Energy Cooperative.
Kraftverket stod ferdig utbygd i 1954, med utvidelser i 2002. Brenselkilden er naturgass, og bare subsidiært fyringsolje.
Médaille militaire
Tildeling
Médaille militaire er i beskjedent omfang også tildelt utenlandske statsborgere. Blant utenlandske mottagere av Médaille militaire er Albert I av Belgia, storfyrst Nikolaj av Russland, Viktor Emmanuel III av Italia, John J. Pershing, Winston Churchill, Dwight D. Eisenhower og Franklin D. Roosevelt. Sistnevnte ble tildelt medaljen posthumt.
Eric Maxim Choupo-Moting
Jean-Eric Maxim Choupo-Moting (født 23. mars 1989) er en tyskfødt kamerunsk fotballspiller som spiller for FC Bayern München.
Médaille militaire
Norske mottagere
Kong Haakon og kong Olav ble begge hedret med Médaille militaire.
Eric Maxim Choupo-Moting
Han er også en del av. Choupo-Moting har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet 1. FC Nürnberg fra Tyskland.
Leo Bosschart
Bosschart var med på det nederlandske fotballaget som kom på tredjeplass i den olympiske fotballturneringen under OL 1920 i Antwerpen. Det var 14 lag som deltok i fotballturneringen som ble avviklet i perioden 28. august til 5. september 1920. Belgia og Tsjekkoslovakia møttes i finalen på olympiastadion i Antwerpen. Belgia ledet kampen med 2-0 i slutten av første omgang da spillerne fra Tsjekkoslovakia forlot banen i protest mot dommeren. Tsjekkoslovakia ble diskvalifisert og Belgia ble olympiske mestere i fotball.
Platte kullkraftverk
Platte kullkraftverk er et kullkraftverk i delstaten Nebraska i det sentrale USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 100 MW, fordelt på 1 blokk / turbin. Operatør er Grand Island Utilities PLL.
Eric Maxim Choupo-Moting
Landslaget
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2022 i Qatar.
Platte kullkraftverk
Anlegget ble bygget ut i årene 1975–1982. Brenselkilden er (sub-)bitumenøst kull.
Leo Bosschart
Nederland som hadde tapt semifinalen til Belgia med 0-3 fikk da en mulighet å spille om sølvmedaljene. De fikk møte Spania i en sølvfinale, Spania som hadde tapt kvartfinalen til Belgia fikk etter at Tsjekkoslovakia ble diskvalifisert og Frankrike, som tapte semifinalen mot Nederland, hadde reist hjem en mulighet til å spille om sølvplassen. Spania vant over Sverige med 2-1 og over Italia med 2-0 og var dermed kvalifisert til å møte Nederland i en kamp om sølvmedaljene.
Nederland tapte sølvfinalen mot Spania med 1-3. Kampen ble spilt på olympiastadion i Antwerpen 5. september 1920.
Alto Alegre (Roraima)
Alto Alegre er en kommune i delstaten Roraima i nordregionen av Brasil.
Lebor Gabála Érenn
Lebor Gabála Érenn (Boken om erobringen av Irland) er en mellomirsk tittel på en løs samling av dikt og prosafortellinger som gjenforteller mytisk opprinnelser og historien til det irske folket fra skapelsen av verden og fram til middelalderen. Det er betydningsfull opptegnelse av folklorist irsk historie, og ble satt sammen og redigert av en anonym lærd på 1000-tallet. Det kan bli beskrevet som en blanding av mytologi, legender, historie, folklore, kristen historiografi, politisk inspirert forskjønnelse og en del rene oppdiktning. Det er vanligvis kjent på engelsk som The Book of Invasions (Boken om invasjoner) eller The Book of Conquests (Boken om erobringer) og på moderne irsk som Leabhar Gabhála Éireann (Boken om erobringen av Irland).
Opprinnelsen til Lebor Gabála Érenn
Med målsettingen om være en litterær og presis historie om det irske folk kan Lebor Gabála Érenn bli sett på som et forsøk på å gi irene en skriftlig historie som var sammenlignbar med den som israelittene skaffet seg selv med Det gamle testamente. Ved å trekke fra hedenske eller førkristne myter fra keltiske Irland, både gæliske og før-gælisk, men gjenfortolket i en kristen teologi og historiografi, beskriver den hvordan den irske øya ble utsatt for en rekke invasjoner, hver brakte med seg et nytt kapittel til nasjonens historie. Bibelske paradigmer skaffet mytologidikterne fiks og ferdige fortellinger som kunne bli tilpasset for deres bruk og hensikter. Det er derfor ikke overraskende at denne irske historien har klare bibelske paralleller som at stamfedrene til irene var slaver i et fremmed land, eller rømmer til landflyktighet, eller vandrer rundt i ødemarken, eller ser «det lovede land» fra avstand.
Spesielt fire kristne verker har hatt betydelig påvirkning på Lebor Gabála Érenn:
Wisła Kraków
Wisła Kraków er en polsk fotballklubb fra byen Kraków. Klubben er blant de største klubbene i polsk fotball, med 13 polske mesterskap og 4 seiere i polske cupen. Klubben har en bred supporterskare rundt om i Polen og framfor alt i hjembyen Kraków. Klubbens erkerival er det andre Krakówlaget Cracovia Kraków; matchene mellom Cracovia og Wisła brukes å kalles for "den hellige krigen" (pol. "święta wojna"). Wisłas andre store rival er Legia Warszawa.
Lebor Gabála Érenn
Opprinnelsen til Lebor Gabála Érenn
De førkristne elementene er imidlertid aldri helt utvisket fra verket. Et av diktene i Lebor Gabála Érenn er en gjenfortelling av hvordan gudinnene fra de i Tuatha Dé Danann tok gæliske ektemenn da gælerne invaderte og bosatte seg på Irland. Dessuten er mønsteret av påfølgende invasjoner hvor verket vedlikeholder en underlig likhet med den greske forfatteren Timagenes av Alexandria og dennes redegjørelse for et annet keltisk folk, gallerne på kontinentale Europa. Sitert av historikeren Ammianus Marcellinus fra 300-tallet beskriver Timagenes (første århundre f.Kr.) hvordan stamfedrene til gallerne ble fordrevet fra deres hjemland i østlige Europa av en rekke kriger og oversvømmelser.
Tallrike fragmenter av irsk pseudohistorie er spredt gjennom 600-tallet og 700-tallet, men den tidligste bevarte redegjørelse er funnet i Historia Brittonum eller Historien om britene, skrevet av den walisiske presten Nennius i 829-830. Nennius gir to ulike redegjørelser for tidlig irsk historie. Den første består av en rekke påfølgende bosetninger fra Iberia (Hispania, dagens Portugal og Spania) av et før-gælisk folk. Denne har også blitt gjenfortalt i Lebor Gabála Érenn. Den andre redegjørelsen forteller om opprinnelsen til gælerne selv, og forteller hvor de på omgang greide å bli herrer av landet og stamfedre til alle irene.
Disse to fortellingene fortsatte å bli utbrodert og beriket av irske skalder gjennom hele 800-tallet. Inn i 900-tallet og 1000-tallet ble det skrevet flere historiske dikt som senere ble innarbeidet inn i skjemaet til Lebor Gabála Érenn. Imidlertid er de fleste diktene i verket basert på følgende fire diktere:
Tekstvarianter og kilder
Fra begynnelsen viser Lebor Gabála Érenn å være en meget populært og innflytelsesrik dokument som hurtig fikk kanonisk status. Eldre tekster ble endret for å føre deres fortellinger inn i tettere samspill med Lebor Gabála Érenns versjon av historien, og tallrike nye dikt ble skrevet og satt inn i verket. Innenfor et århundre etter at verket var blitt satt sammen eksisterte det en overflod av kopier og revisjoner hvor så mange som 136 dikt i mellom dem. Fem tekstrevisjoner av Lebor Gabála Érenn eksisterer, bevart i mer enn et dusin manuskripter fra middelalderen:
Den følgende tabellen sammenfatter de bevarte manuskripter som inneholder versjoner av Lebor Gabála Érenn. De fleste forkortelser som benyttes er tatt fra Stewart Macalisters kritiske utgave av verket (se Litteratur nedenfor for detaljer):
Moderne tekstanalyse
Så sent som på 1600-tallet ble Lebor Gabála Érenn fortsatt akseptert som en nøyaktig og bokstavelig korrekt historie av Irland. Geoffrey Keating benyttet den som kilde da han skrev sin Irlands historie, Foras Feasa ar Éirinn, og det ble benyttet av forfatterne av Annalene av de fire mesterne. I dag er forskerne derimot langt mer kritisk til verket, men det synes å være lite tvil om at det inneholder en redegjørelse av Irlands tidligste historie, dog forvansket, forvrenge og «bowdlerisert», som engelske historikere uttrykker det.
Den største fiksjonen i verket er påstanden at den gæliske erobringen skjedde i en fjern fortid, en gang rundt 1500 f.Kr., og at alle beboerne på det kristen Irland er etterkommere av disse første gæliske inntrengerne. Faktisk var den gæliske erobringen, beskrevet i verket som en milesiansk bosetning (sønnene av den mytiske Míl Espáine), var den siste av keltiske innvandringer og bosetninger av Irland og skjedde sannsynligvis en gang etter 150 f.Kr., og mange av Irlands før-gæliske folk fortsatte å blomstre i århundrene etter.
Lebor Gabála Érenn ble oversatt til fransk i 1884. Den første fullstendige engelske oversettelsen ble gjort av R. A. Stewart Macalister mellom 1937 og 1942. Det ble fulgt av en kritiske noteapparat, apparatus criticus, Macalisters egne notater og en introduksjon hvor han klargjorde sitt eget syn på at Lebor Gabála Érenn var sammensmelting av to selvstendige verker som var blitt sammenskrevet: en Historie av Gaedil, modellert etter historiene til israelittene slik den blir fortalt om i Det gamle testamente, og en redegjørelse av flere før-gæliske bosetninger av Irland (dens historisk korrekthet gir Macalister liten tillit til). Den siste ble plassert inn i midten av det andre verket, avbrøt det på et avgjørende sted i fortellingen. Macalister har teoretisert at den kvasibibelske teksten har vært et lærd latinsk verk titulert Liber Occupationis Hiberniæ (Boken om Irlands erobring/okkupasjon), således forklare hvorfor den mellomirske tittelen Lebor Gabála Érenn viser til kun en «erobring» mens teksten i seg selv redegjør for mer enn halvt dusin.
Lebor Gabála Érenns innhold
Nedenfor følger en kort omriss til teksten i Lebor Gabála Érenn. Verket kan bli delt inn i ti «bøker» eller «deler»:
Fra skapelsen av verden til utbredelsen av nasjoner
En gjenfortelling av den kjente jødisk-kristne fortelling om skapelsen, menneskets fall, og den første historien om verden. I tillegg til skapelsen trekker forfatteren opp flere dunkle verker for mange av hans detaljer (den syrisk Rikdommens hule, en apokryfisk tekst) foruten de fire kristne verker nevnt over (eksempelvis Om Gudsstaten, etc).
Shady Point kullkraftverk
Shady Point kullkraftverk er et kullkraftverk i delstaten Oklahoma i det sentrale USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 320 MW, fordelt på 2 like store blokker / turbiner. Operatør er AES Corp.
Anlegget ble bygget ut i årene 1987–1991. Brenselkilden er (sub-)bitumenøst kull.
Lebor Gabála Érenn
Lebor Gabála Érenns innhold
Bosetningen til Cessair
Denne boken, i henhold til Macalisters skjema, består av den første innskytingen eller interpolasjonen i Liber Occupationis. Cessair er barnebarn av den bibelske Noah som råder henne og hennes far, Bith, til å flykte til den vestlige kanten av verden ved beskjeden om den kommende syndefloden. De seiler ut i tre skip, men når de ankommer Irland er to av skipene gått tapt. De eneste overlevende er Cessair, førtini andre kvinner og tre menn (Cessairs ektemann Fintán mac Bóchra, hennes far Bith, og føreren Ladra). Kvinnene blir fordelt mellom mennene, Fintán tar Cessair og seksten kvinner, Bith tar Cessairs ledsager Bairrfhind og seksten kvinner, og Ladra tar de gjenværende seksten kvinnene. Imidlertid dør Ladra først (den første mann som blir begravd i irsk jord). Førti dager senere kommer syndefloden. Fintán alene overlever ved å tilbringe et år under vann i en hule kalt for «Fintáns grav». Etterpå er han kjent som den «den hvite eldgamle»; han lever i 5500 år etter oversvømmelsen og bevitner de senere bosetninger på øya i form eller skikkelse av henholdsvis en laks, en ørn og en hauk.
Bosetningen til Partholón
Tre hundre år etter syndefloden bosatte Partholón, som gælerne var en etterkommer av Noahs sønn Jafet, seg på Irland med sine tre sønner og deres folk. Etter ti år med fred bryter det ut krig mellom fomoriere, et folk av onde sjøfarere ledet av Cichol Gricenchos. Partholonianerne er seierrike, men deres seier er kortvarig. I løpet av en enkelt uke blir de utslettet av en pest — fem tusen menn og fire tusen kvinner — og blir begravd på Elta-sletta sørvest for Dublin i et område som fortsatt blir kalt for Tallaght (som betyr pestgrav). En enkelt mann overlever pesten, Tuan mac Cairill, som, akkurat Fintán mac Bóchra tidligere, overlever og lever i århundrer og gjennomgår en rekke forandringer slik at han kan være vitne til den senere irske historie. Denne boken omfatter også fortellingen om Delgnat, Partholóns hustru, som begår utroskap med en tjener.
Bosetningen til Nemed
Tretti år etter at partholonianerne ble utslettet ble Irland igjen bosatt av folket til Nemed. Hans oldefar var en bror av Partholón. I løpet av deres bosetning ble landet igjen herjet av fomoriere, og en langvarig krig oppstår. Nemed vinner tre store slag etter hverandre mot fomorierne, men etter hans død blir hans folk undertvunget av to fomoriske ledere, Morc og Conand. Til slutt reiser de seg angriper Conands tårn på Tory. De er seierrike, men en påfølgende sjøslag mot Morc resulterer i ødeleggelsen av begge hærene. En oversvømmelse dekker Irland og utsletter de fleste nemedianerne. En håndfull overlevende er spredt til de fire hjørnene i verden.
En gruppe av avkommet til Nemed bosetter seg i Hellas hvor de blir gjort til slaver. To hundre og tretti år etter Nemed flykter de og kommer tilbake til Irland. Der blir de delt i tre nasjoner: Fir Bolg, Fir Domnann og Fir Gálioin. De holder Irland for kun trettisyv år før Irland blir invadert av Tuatha Dé Danann.
Bosetningen til Tuatha Dé Danann
Tuatha Dé Danann er etterkommere av en annen gruppe av som Nemeds avkom som ble spredt utover verden. De kommer tilbake til Irland den 1. mai (eller rundt der) fra et sted langt nordpå hvor de har lært den mørke trolldommen til hedningene. De utfordrer Fir Bolg og deres alliertes eierskap til Irland i det første slaget ved Moytura (eller Mag Tuired). Tuatha Dé er seierrike og driver Fir Bolg i landflyktighet på naboøyene. Nuada, Tuatha Dés konge, mistet hans høyre arm i slaget og blir tvunget til å gi fra seg kronen. For syv ulykkelige år er kongedømmet holdt av halv-fomorianske Bres før Nuadas lege Dian Cécht konstruerer en ny arm av sølv. Krigen med fomorierne bryter ut og et avgjørende slag blir utkjempet: det andre slaget ved Moytura. Nuada feller Balor av det onde øye, men Balors sønnesønn, Lugh av den lange arm, dreper ham og blir konge. Tuatha Dé Danann kan nyte et hundre og femti år av ubrutt styre
Den milesianske invasjon
Fortellingen om gælerne, som ble avbrutt mot slutten av Bok 2, blir nå fortsatt. Íth, som har speidet mot Irland fra toppen av Breogáns tårn, seiler til Irland for undersøke sin oppdagelse. Der blir tatt varmt imot av herskerne, men sjalu adelige dreper ham og hans menn tar hans lik med tilbake til Iberia. Milesianerne, sønnene av hans onkel Míl Espáine, drar ut for å hevne hans drap og erobre øya.
Når de kommer til Irland drar de videre til Tara, det kongelige setet, og krever kongedømmet. På vegen blir mottatt av tre kvinner, Banba, Fodla og Ériu, som er dronninger av tre samkonger av landet. Hver kvinne ønsker miliesianerne velkommen og forteller dem at hennes navn er også det navn som landet er kjent som, og ber om at det skal forbli så om miliesianerne er seierrike i kampen. En av miliesianerne, poeten Amergin, lover at det skal bli så. Ved Tara blir ønsket velkommen av de tre konger av Tuatha Dé Danann som forsvarer deres krav til samkongedømme av landet. Det blir besluttet at miliesianerne må dra tilbake til deres skip og seil ut mot havet for ni bølger fra kysten slik at Tuatha Dé Danann kan få en mulighet til å samle sine styrker. Men når miliesianerne er «bortenfor ni bølger» maner Tuatha Dé Dananns druider fram en glupsk storm. Miliesianernes flåte driver ut på havet, men Amergin fordriver vinden med sin poesi. Av de overlevende skipene når Eber Finns skip kysten ved Inber Scéine (elven Kenmare) i sørvest i landet, mens skipene til Érimón når land ved Inber Colptha (munningen til elven Boyne). I to påfølgende slag ved Sliabh Mis og Tailtiu blir Tuatha Dé Danann beseiret. De blir etterhvert drevet ut og Irlands herredømme blir delt mellom Éber og Éremón.
Wisła Kraków
== Meritter ==
Camilla Schreiner
Camilla Schreiner (født 12. desember 1965) er dr. scient. og forsker. Hun er avdelingsdirektør for Avdeling for klima- og polarforskning i Norges forskningsråd
Schreiner ble cand.scient. i geofysikk i 1996, og tok doktorgrad i naturfagsdidaktikk i 2006 innenfor det internasjonale forskningsprosjektet ROSE The Relevance of Science Education, ledet av Svein Sjøberg. Hun har særlig forsket på om ungdoms identitetsfølelse kan forklare (den manglende) rekrutteringen til realfagene i skolen. Hun har på bakgrunn fra modeller fra sosiologien og empiri fra ROSE-undersøkelsen tatt til orde for at det er mer hensiktsmessig å endre real- og teknologifagenes omdømme, enn å forsøke å endre ungdoms valg i retning av fag som de oppfatter å være i strid med sin identitet.
Hun var tidligere forsker ved Nasjonalt senter for naturfag i opplæringa ved Universitetet i Oslo. Fra 2008 er hun ansatt ved Norges forskningsråd, og ble i 2012 avdelingsdirektør.
Prøysenstua
Prøysenstua er den tidligere husmannsplassen Prøysen til gården Hjelmstad, ved Præstvegen i Ringsaker. Den er kjent som et kunstnerhjem ettersom forfatteren og visekunstneren Alf Prøysen (1914–1970) ble født og vokste opp her i årene 1914–1939.
Huset har en historie tilbake til 1860-årene, og tilhørte gården inntil Alf Prøysen kjøpte den i 1955 som foreldrenes bosted. Han solgte det til nevøen Rolf Hagen samme år, og dennes familie bodde i huset inntil det i 1985 ble overtatt av Ringsaker kommune. Huset var i det meste av denne perioden tilgjengelig for besøkende. Etter at Prøysenhuset åpnet i 1997, har ansvaret for plassen blitt overført dit. Den er restaurert i de senere år, fjøs og låve er tilbakeført slik de var i Alf Prøysens barndom på 1920-tallet. Huset og omgivelsene er skildret i en lang rekke av Prøysens «lørdagsstubber» og viser, og i erindringsboka Det var da det og itte nå.
Prøysenstua ble fredet i 2018.
Mao Dun
Mao Dun (kinesisk: 茅盾, pinyin: Máo Dùn, Wade-Giles: Mao Tun; født 4. juli 1896 i Tongxiang i provinsen Zhejiang i Kina, død 27. mars 1981) var en kinesisk forfatter. Hans egentlige navn var Shen Dehong (沈德鸿) og hans stilnavn var Shen Yanbing (沈雁冰). Forfatternavnet Mao Dun uttales nøyaktig som det kinesiske ordet for konflikt (矛盾, pinyin: máodùn).
Bakgrunn og virke
Hans familie hadde vært godseiere og embedsmenn, men hadde mistet sin makt og rikdom. Familien hadde ikke råd til å la ham studere ved universitet, så han arbeidet ved Handelsforlaget i Shanghai, til å begynne med som korrekturleser. Mao Dun leste mye europeisk litteratur, og Zola og Tolstoj påvirket ham mest.
Han har skrevet en lang rekke noveller og romaner, vært redaktør for kinesiske tidsskrifter, kulturminister og ordfører i forfatterforbundet i Kina. Mao Dun debuterte 1927 under sitt nye navn/pseudonym. Hans tre første romaner, Shi, Dongyao og Zhuiqui skildrer personer som dras mot revolusjonen, men blir skuffet på grunn av korrupsjonen og det rådende kaoset. Neste roman, Hong utkom i 1929 handler om en ung kvinnes frigjøring. I romanen forekommer en oppsetning av Ibsens «Et dukkehjem» og romanen er klart inspirert av dette dramaet.
Prøysenstua
Det nye Prøysenhuset som åpnet i 2014, står like ved Prøysenstua. På Rudshøgda, der det gamle Prøysenhuset lå i nærheten av butikkene, er det en park med Sivert Donalis statue av Prøysen.
Mao Dun
Bakgrunn og virke
I 1930 ble han medlem av Venstrefløyforfatternes forbund i Shanghai.
Fra 1953 til sin død i 1981 var han formann for Den kinesiske forfatterforening.
Verker i utvalg
Fortellinger:
Romaner:
Antologier:
Essays:
Drama:
Lebor Gabála Érenn
Lebor Gabála Érenns innhold
Rullen med Irlands konger før kristendommen er innført
Modellert etter Bibelens Kongebøkene er denne boken en opplisting av dådene til ulike irske konger, de fleste av dem legendariske eller i beste fall semi-legendariske, fra tiden med Éber og Érimón til tidlig på 400-tallet med den kristne tidsalder.
Rullen med Irlands konger etter at kristendommen er innført
En fortsettelse av den foregående boken. Denne boken er den meste korrekte og minst mytiske delen av Lebor Gabála Érenn ettersom de er opptatt med de historiske kongene på Irland. Deres dåder og datoer er bevart i skrevne opptegnelser.
O'Rahillys tolkning av Lebor Gabála Érenn
Hvordan og når keltisk-talende folk kom til Irland er fortsatt et åpent spørsmål. Imidlertid har fire ulike invasjoner eller innvandringer blitt identifisert/postulert av keltisk-forskeren T. F. O'Rahilly (se O'Rahillys historiske modell; dateringene nevnt nedenfor er høyst tvilsomme, og en del av hentydningene er heller ikke bevist, eller nødvendigvis historisk holdbare):
eller «mage-menn», skjønt «tordenskrall-menn» har også blitt foreslått.
Hvordan er denne rekonstruksjonen reflektert i Lebor Gabála Érenn? Om Cruthin hadde en invasjonsmyte er det ikke et eneste spor av det i Lebor Gabála Érenn, som heller støtter troen på at deres bosetning av landet var en langvarig prosess av gradvis innvandring. De første to «erobringer» av Irland, de av Cessair og Partholón, skjedde begge før syndefloden, synes i sin helhet å være fantastisk og uten noen direkte historisk verdi.
Den neste «erobringen», den av Nemed, kan ha vært en mytologisk versjon av den eventuelle historiske bolgiske invasjonen eller bosetningen fra 500 f.Kr. Denne antagelsen er støttet av mange tekstdetaljer i Lebor Gabála Érenn; en diskusjon om hvilke er derimot hinsides rekkevidden av denne artikkelen.
De neste to «erobringene» ville også synes å ha et historisk grunnlag. Vi kan identifisere Fir Bolg og deres allierte med Érainn igjen, invadere landet for andre gang ettersom deres forfedre nemedianerne ble portrettert som å ha oppgitt landet (noe de historiske Érainn sannsynligvis aldri gjorde). Tuatha Dé Danann kan være et fullstendig mytisk folk som har blitt erstattet for de historiske Lagin, Domnainn og Gálioin. Det har blitt foreslått at disse forvirrende hendelsene oppsto ettersom den laginianske invasjonen ikke var en invasjon ettersom disse bare erobret halve landet. Uansett, Det første slaget ved Moytura reflekterer sannsynligvis en historisk seier til Lagin over Érainn i området Sligo, og således erobret Lagin det vestlige området. Det andre slaget ved Moytura er imidlertid fullstendig oppdiktet, tilsvarende med fomorierne.
Den milesianske invasjonen er opplagt en legendarisk eller semi-legendarisk versjon av den historiske goideliske invasjon. Éber og Éremón (disse navnene betyr henholdsvis «irlender» og «Irland») har erstattet de historiske lederne av henholdsvis Eoganachta og Connachta. I forbindelse med Éber kan det være en hentydning til Den iberiske halvøya, hvorfra krigere fra en keltisk-iberisk stamme kom fra og senere innvandret til Irland. Navnet på deres far Míl Espáne er tilsvarende avledet fra det latinske Miles Hispaniae («en soldat fra Hispania»). Imidlertid mener O'Rahilly at den goideliske invasjonen av Irland kom fra det sørvestlige Gallia, og ikke Iberia. (Se O'Rahilly (1946) for ytterligere diskusjon.)
Rullen med Irlands konger før kristendommen er innført inneholder mye av interesse for historikere, men det meste er sammenblandet eller forskjønnet eller forfalsket. Eksempelvis, fortellingen om Tuathal Techtmar, som blir beskrevet som overkonge av Irland tidlig på andre århundre av den kristne tiden, er antatt å være en annen versjon av den goideliske invasjonen, ved at Tuathal Techtmar i virkeligheten er den historiske forgjenger til Éremón. Ébers reelle forgjenger, Mug Nuadat, ville således være tilsvarende forskjøvet. Det er også dubletter av bolgiske og laginianske invasjoner i fortellingene om to andre konger, Lugaid mac Dáire og Labraid Loingsech. Disse forvrengningene kan ha vært politisk motivert: ved å framskaffe et før-gælisk folk i Irland med slekt som går tilbake til Míl Espáne kunne gælerne ha håpet å nekte dem noe tidligere krav til landet, og således rettferdiggjøre en gælisk erobring.
Som nevnt tidligere, Rullen med Irlands konger etter kristendommen er den mest nøyaktige delen av Lebor Gabála Érenn. For det meste er disse kongene bekreftet i andre kilder. De første åtte delene eller bøkene av Lebor Gabála Érenn blir vanligvis sett på som deler av Tidlig mytologisk syklus, og de siste to bøkene er blitt passende tilskrevet Den historiske syklus.
Baynard’s Castle
Baynard's Castle var et slott og kongelig palass i London. Det lå i det sørvestlige hjørnet av City of London fra normannernes erobring på midten av 1000-tallet, som var en enkel normannisk festning bygget av Ralph Baynard, og som ble revet av kong Johan av England i 1213. Den andre var et middelalderpalass bygget i kort avstand til sørøst som sto helt til det ble ødelagt i den store bybrannen i 1666. Navnet skal komme fra den første byggherren Ralph Baynard. I henhold til historikeren Walter Besant (1836-1901), «Det var intet hus i London som var mer interessant enn dette.»
Alarm (Malignant Eternal-album)
Alarm er det tredje og siste studioalbumet til det norske black metal-bandet Malignant Eternal.
Baynard’s Castle
Slottet hadde en strategisk posisjon ved bredden av Themsen, på stedet hvor bymuren gikk ned til elven ved Fleet og Fleet Tower. I dag står Barynard House på samme sted. Bygningen eies av British Telecom, og ansatte omtaler den som Castle Baynard. Blackfriars stasjon ligger rett ved.
Det er ingenting igjen av bygningen, men den kan ses på eldre avbildninger av byen. Navnet er bevart i Castle Baynard Street, rett sør for Queen Victoria Street.
Deler av handlingen i William Shakespeares stykke Richard III foregikk i slottet.
Min (elv)
Elven Min kan enten være
Union gasskraftverk
Union (Power Partners) gasskraftverk er et varmekraftverk i Union County i Arkansas, USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 2 428 MW, fordelt på 12 turbiner. Operatør er energiselskapet Union Power Partners.
Kraftverket stod ferdig utbygd i 2002. Brenselkilden er naturgass, subsidiært fyringsolje.
Strandspringer
Strandspringer (Thanatus arenarius) er en av edderkoppene i gruppen trespringere (Philodromidae).
Utseende
Strandspringer er en langbeint edderkopper. Kroppen er ganske flattrykket og er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). De åtte øynene er ganske små.
Artene i denne slekten er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppenes kjønnsorganer, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Rødlistevurdering
Funn av Strandspringer finnes kun rapportert fra Collett 1877, hvor det står at arten finnes i Finnmark, Oppland, Buskerud, Akershus og Østfold. Collett skriver også om vansken med å separere arten fra T. formicinus. Det er derfor usikkert at dette er sikre funn. Ifølge utenlandsk litteratur lever arten oftest kystnært på tørr, kalkrik mark og sanddyner.
To av funnene rapportert fra sentrale deler av Sør-Norge (Dombås) og Finnmark (Elvenes) må, i lys av utbredelsen i det øvrige Fennoskandia og Europa, anses som meget usannsynlige. De resterende funnene kunne vært riktig, men med usikkerheten omkring forvekslingen med T. formicinus og med tanke på alderen på funnene er det vanskelig å vite om arten har etablert reproduserende bestand i Norge. Arten plasseres derfor på kategorien NA.
Nine Lives
Nine Lives er et musikkalbum med Little Charlie & the Nightcats fra 2005
Fylkesvei 1316
Fylkesvei 1316 går mellom Søndre Kastet ved Ørje og Damholtet i Marker. Veiens lengde er 17,9 km.
Veien har kantvegetasjon av høy biologisk verdi, blant de fineste i indre Østfold.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 843.
David Weir
David Gillespie Weir (født 10. mai 1970 i Falkirk) er en skotsk fotballtrener og tidligere fotballspiller. Han har tidligere spilt for Falkirk FC, Heart of Midlothian FC, Everton FC og Rangers Weir fikk også 69 landskamper og ett mål for i perioden 1997 til 2010, og var blant annet med i troppen til VM i fotball 1998.
Klubbkarriere
Weir startet sin fotballkarriere gjennom et stipendopphold hos University of Evansville i perioden 1986 til 1990. Etter at han returnerte til hjemlandet hadde han et treningsopphold hos Celtic FC, men uten at dette resulterte i et kontraksforslag. I 1992 signerte han under på en kontrakt med hjemklubben Falkirk FC og bidro med 134 seriekamper og åtte mål frem til 1996, og var bidragsyter til at klubben klarte å vinne opprykk til den øverste divisjonen samt Scottish Challenge Cup i 1993.
I juni 1996 meldte Weir overgang til Heart of Midlothian FC, hvor han umiddelbart etablerte seg på førstelaget. I Hearts var han blant annet med på å vinne Scottish Cup i 1998 med finaleseier over Rangers FC. Etter å ha spilt 112 kamper totalt og 12 scoringer ble han februar 1999 solgt videre til den engelske klubben Everton FC for 250 000 pund. Hos Everton fikk han sin seriedebut allerede dagen etter i kampen mot Middlesbrough FC. Weir etablerte seg også her som fast førstelagsspiller og fikk tildelt kapteinsbindet både av Walter Smith og David Moyes. Til sammen fikk han 269 kamper og ti scoringer for Liverpool-klubben frem til 2007.
I januar 2007 dro Weir tilbake til Skottland og signerte på en fri overgang med Rangers FC, hvor han så ble gjenforent med sin tidligere manager Walter Smith. Hos Rangers var han sterkt delaktig i at klubben kjempet om medaljer i sitt stoppersamarbeid sammen med spanske Carlos Cuéllar, og klubben gav Weir flere ettårskontrakter etter endte sesonger til tross for at alderen var høy. I 2008 vant klubben både Scottish Cup og Scottish League Cup, og året etter ble han tildelt kapteinsbindet som ble fratatt Barry Ferguson. I mai 2010 ble Weir tildelt Scottish Football Writers' Association Footballer of the Year, og ble dermed den eldste spilleren som har vunnet denne prisen. I juli 2011 skrev han under på nok en ettårskontrakt med Rangers.
Landslagskarriere
Weir fikk sin landslagsdebut for i en kamp mot  i mai 1997. Han ble tatt ut i troppen til VM i fotball 1998 av landslagstrener Craig Brown, og fikk spille to gruppespillkamper mot henholdsvis og, hvor han i førstnevnte kamp kom inn som innbytter for Colin Calderwood. Han trakk seg fra landslaget under kvalifiseringen til EM i fotball 2004 etter å ha blitt kritisert av landslagstrener Berti Vogts, men kom tilbake i 2004 da Walter Smith tok over rollen som landslagssjef. I september 2010 ble han tidenes eldste skotske landslagsspiller da han i en alder av 40 år spilte en EM-kvalifiseringskamp mot. Weir fikk totalt 69 landskamper og ett mål for Skottland frem til han ga seg med landslagfotball mot slutten av 2010.
James Coburn
Bakgrunn
Coburns morsslekt hadde sin opprinnelse i svensk Lappland. Hans morfar, Frans Johansson, ble født i 1859 ved Långvattnet i Lappland og døde i 1940 i Los Angeles i California. Han utvandret i 1887 til Amerika der han kalte seg Frank Johnsson. Frank giftet seg med en annen immigrant med svensk bakgrunn og fikk datteren Mylet Johnsson, født 1901. Hun giftet seg i 1925 med James Harrisson Coburn, som var av skotsk-irsk innvandrerbakgrunn. De fikk sønnen James Coburn. Faren hadde et bilverksted som gikk under i depresjonstiden. . Familien flyttet så til Compton i California der James hadde sin oppvekst.
Coburn var gift to ganger, fra 11. november 1959 med Beverly Kelly som han fikk 2 barn med frem til skilsmissen i 1979. 22. oktober 1993 giftet han seg med Paula O'Hara. Dette ekteskapet varte frem til Coburn døde i 2002.
Skuespiller
I de fleste filmene spilte Coburn stort sett tøffe typer, slik som for eksempel i Vår mann Flint (Our Man Flint) og The Magnificent Seven (basert på Kurosawas De syv samuraier). Sergio Leone ønsket Coburn til sin nyinnspilling av Kurosawas Yojimbo. Coburn var for dyr og Leone endte med den relativt ukjente Clint Eastwood.
På 1980-tallet fikk han reumatisk artritt som i lange perioder hindret ham i å arbeide.
Han kom tilbake til filmlerretet på 1990-tallet, og spilte blant annet i filmene Young Guns II, The Nutty Professor og Maverick. I 1998 mottok han en Oscar for beste skuespiller i birolle for filmen Affliction, der han spilte Nick Noltes tyranniske og alkoholiserte far.
Coburn vant en Oscar i klassen beste mannlige birolle for sin rolle som «Glen Whitehouse» i filmen Den jagede, (Affliction). Han har dessuten fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame.
Coburn døde uventet, 74 år gammel, 18. november 2002 av et hjerteinfarkt.
Ravenholm
Ravenholm er en fiktiv by i førstepersonsskytespillet Half-Life 2.
Bakgrunn
Opprinnelig var Ravenholm en alminnelig, liten by, helt til byen ble infisert av Headcrabs, noe som trolig skjedde under eller kort etter Seven Hour War. Headcrabene formerte seg raskt og omgjorde mange av innbyggerne i Ravenholm til Zombier ved å sette seg på hodene deres. Ravenholm ble raskt utryddet for mennesker (med unntak av Father Grigori) og kun bebodd av forskjellige typer Headcrabs og Zombier.
Half-Life 2
Gordon Freeman blir tvunget til å kjempe seg gjennom Ravenholm etter et Combine-angrep på forskningsinstituttet Black Mesa. Alle andre mulige veier blir sperret og Freeman står igjen og må ta omveien gjennom Ravenholm for å komme seg videre. I Ravenholm blir han introdusert for nye typer Headcrabs, og dermed nye typer Zombier; Fast Headcrab/Zombie og Poison Headcrab/Zombie. I Ravenholm møter han også Father Grigori, det eneste overlevende mennesket i Ravenholm.
Utseende
Ravenholm kan sies å være en typisk spøkelsesby. Himmelen er mørk, hus er delvis ødelagte og hvor som helst ligger det lik og Zombier. Blant Half-Life-fans blir byen ofte kalt Resident Half-Life fordi byen deler samme atmosfære som i spill i Resident Evil-serien.
Referanser
Locations of Half-Life Lieux dans Half-Life Lista lokacji ze świata Half-Life Локации в играх серии Half-Life Half-Life-universumin paikat Half-Life 2