cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eurovision Song Contest
Presentasjon av stemmene
Etter pauseinnslaget, når alle poengene har blitt regnet ut, kontakter programlederne en talsperson fra hvert land, som presenterer resultatet fra fagjuryen i vedkommende land på enten engelsk eller fransk. Resultatene fra telefonavstemningen i samtlige land legges på sin side sammen og presenteres av programlederne i stigende rekkefølge. Før 2016 presenterte talspersonen fra det enkelte land det samlede resultatet fra sitt land, enten det var juryavstemning, telefonavstemning eller kombinasjon av de to. Før 1994 skjedde dette over vanlig telefon, og samtalen ble koblet opp mot lydanlegget i salen og TV-sendingen. Fra og med 1994 har talspersoner for hvert stemmegivende land dukket opp på skjermen, da via satellitt fra sine respektive land. Det er vanlig at denne talspersonen står foran en bakgrunn som viser et kjent sted eller severdighet fra landet. Det har også blitt en form for tradisjon at hver talsperson takker arrangørlandet for programmet før han eller hun presenterer poengene.
Stemmene blir presentert i stigende rekkefølge, og hver presentasjon kulminerer med de maksimale tolv poengene. Tidligere ble samtlige poeng lest opp av talspersonen, men for å fortgang i stemmegivningen, har de laveste poengsummene siden 2006 kommet opp direkte på skjermen. Hvert lands representant leste etter dette bare opp hvilke land som får henholdsvis 8, 10 og 12 poeng. Siden 2016 har talspersonen bare presentert hvilket land som får 12 poeng. Talspersonen presenterer stemmene på enten engelsk eller fransk; programlederne gjentar deretter på det språket talspersonen ikke bruker. Det berømte uttrykket douze points («tolv poeng») kommer fra når programlederne gjentar den maksimale poengsummen på fransk.
Fra 1963 til 2003 kontaktet man landene i samme rekkefølge som sangene hadde blitt presentert. Dette ble forandret da semifinalen ble introdusert i 2004, siden land som ikke kommer til finalen, også deltar i avstemningen. I 2004 kontaktet man landene etter alfabetisk rekkefølge (etter ISO-kodene). I 2005 ble stemmene fra de diskvalifiserte landene presentert først, og da i den rekkefølgen disse hadde opptrådt under semifinalen. Landene i finalen avga så poeng i samme rekkefølge som de hadde opptrådt. Fra 2006 og i en årrekke fremover ble det arrangert en egen trekning for å avgjøre rekkefølgen. Siden har det blitt tradisjon at avstemningen starter med fjorårets vertsland og avsluttes med årets vertsland.
Fra 1971 til 1973 sendte hvert land to dommere som var til stede i vertsbyen, og dommerne annonserte sine stemmer foran kamera. I 1973 lagde en av dommerne fra Sveits et stort nummer da han presenterte stemmene sine med en voldsom gestikulering. Dette systemet gikk man bort fra året etter.
I 1956 ble aldri stemmene annonsert offentlig; en lukket jury annonserte simpelthen at Sveits hadde vunnet. Fra 1957 til 1987 ble poengene vist på en mekanisk resultattavle ved siden av scenen. Fra og med 1988 har man brukt elektroniske tavler (som kan vises direkte i TV-bildet) i stedet.
Delt førsteplass
I 1969 hadde man enda ikke opprettet noe system for å skille landene fra hverandre hvis to eller flere land skulle havne på førsteplass med samme poengsum. Hele fire land ble dermed utropt til vinnere etter stemmegivningen: Frankrike, Nederland, Spania og Storbritannia. Dette førte til mye misnøye blant de ikke-vinnende landene, og mange truet med å boikotte konkurransen. Dette fikk EBU til å opprette regler som fra og med 1970 skulle skille land som fikk like mange poeng (i 1970 omfattet dette en omavstemning). Danmark, Finland, Norge, Portugal, Sverige og Østerrike deltok ikke i konkurransen i 1970, men av ulike årsaker.
Per 2023 benyttes følgende system for å skille land som havner på samme poengsum (uavhengig av hvilken plassering det er snakk om): Landet som har fått flest seerstemmer, vil bli rangert først. Er det fremdeles likt, vil man se på hvor mange land som har gitt seerstemmer til hvert av landene, der det bidraget som har mottatt stemmer fra flest land, vil bli rangert først. Om det fremdeles er likt, vil man se på hvilket av landene som har fått flest tolvpoengere. Ved fortsatt likhet vil man fortsette med å se på antall tipoengere, åttepoengere og så videre, helt ned til ett poeng. Skulle det fremdeles være likt etter dette, vil landet med tidligst startnummer bli rangert først.
Siden 1969 har det (per 2023) bare hendt én gang at to land har havnet øverst på resultatlisten med samme poengsum. Det var i 1991, da både Frankrike og Sverige fikk totalt 146 poeng. I 1991 omfattet ikke reglene delen hvor man teller opp hvor mange land som har gitt hvert av landene stemmer, og man gikk rett på den delen hvor man teller opp hvor mange tolvpoengere hvert land som ligger uavgjort, har fått. Både Sverige og Frankrike hadde fått fire tolvpoengere, men siden Sverige hadde fått flere tipoengere enn Frankrike, ble Sverige utropt til vinner. Hadde dagens regelverk ved stemmelikhet vært i bruk, ville Frankrike vunnet i stedet.
Politisk og kulturbetinget stemmegivning
Konkurransen er blitt kritisert for å ha en politisk slagside, at juryer og seere stemmer ut fra landets forhold til andre land, og ikke basert på sangenes kvalitet. En statistisk analyse av stemmemønstrene i perioden 1992–2003 viste at mange land hadde en tendens til å stemme likt, særlig Kypros og Hellas. Stemmemønstrene kunne imidlertid ikke forklares bare av geografisk nærhet. Analysen tok utgangspunkt i at alle sanger var av samme kvalitet, og at forskjeller i stemmegivningen var simpelthen et uttrykk for lands individuelle preferanser.
En annen analyse, som så på stemmene avgitt i perioden 1975–2003, undersøkte om stemmemønstrene sammenfalt med geografisk nærhet. Her kontrollerte man for språklige, etniske og religiøse forskjeller og likheter mellom landene, og selv etter å ha tatt høyde for dette fant man at mange land hadde konsistente preferanser (enten positive eller negative) for bidragene til land i nærområdet. På bakgrunn av dette fattet forfatterne mistanke om politisk stemmegivning, men påpeker samtidig at man ikke har empirisk grunnlag nok til å rette beskyldninger mot bestemte land. Videre fant forfatterne at religiøs og patriotisk stemmegivning var blitt mer utbredt etter innføringen av seerstemmer. Land med stor innvandrerbefolkning fra Tyrkia avga mange poeng til de tyrkiske bidragene.
Lineær-tv
Antall seere for de tre showene samlet for lineær-tv: Konkurransen er blitt kringkastet også i land utenfor EBU. Opp igjennom årene har land som Australia (deltager siden 2015), Canada, Egypt, Hongkong, India, Jordan, New Zealand, Sør-Korea, USA og Kina vist konkurransen.
Sosiale medier
Siden 2000 har også konkurransen blitt vist på internett og siden på sosiale medier som YouTube, og fra 2022 på TikTok. Under er unike seere for de tre sendingene på YouTube og TikTok, der EBU har oppgitt tall:
Regler
Det er mange og spesifikke regler i Eurovision Song Contest. Hvert år utarbeides det et nytt utkast av reglene, hvor det spesifiseres hvilke datoer bestemte ting må være klart; for eksempel når alle deltagerlandene må ha sendt inn en endelig versjon av deres bidrag til EBU. Mange av reglene omfatter ting som sponsoravtaler og kringkasternes rettigheter til å sende programmet i reprise innenfor et bestemt tidsrom. De mest synlige reglene, som faktisk har en innvirkning på formatet til konkurransen, har forandret seg noe igjennom årene, og disse er fremhevet her:
Arrangørland
Fra 1958 ble det tradisjon at vinnerlandet skulle arrangere konkurransen året etter. Vinneren i 1957 var Nederland, og nederlandsk TV påtok seg ansvaret for å avvikle arrangementet i 1958. Siden den gang har vinnerlandet alltid arrangert konkurransen året etter, med seks unntak. Disse unntakene er:
Når et land har sagt nei til å arrangere konkurransen, var det fire ganger som følge av at kringkasteren allerede har arrangert konkurransen i løpet av de siste par årene. I 1972 hadde Monaco ingen passende arena. I 2023 ønsket 2022-vinneren selv, Ukraina, å arrangere. Men på grunn sikkerhetssituasjonen i landet, måtte Ukraina gi fra seg arrangørjobben til sølvvinneren Storbritannia. Dette var niende gang Storbritannia arrangerte Eurovision Song Contest. I 1994 var det første gang i konkurransens historie at det var samme vertsland som året før.
Musikk
Fra 1956 til 1998 måtte arrangørlandet skaffe til veie et orkester for deltagerne. Før 1973 måtte også all musikk bli spilt av orkesteret. Fra og med 1973 var det lov å bruke forhåndsinnspilt musikk i stedet for orkester, men arrangørlandet hadde fortsatt ansvar for å stille med et orkester, slik at deltagerne kunne velge. Hvis en brukte forhåndsinnspilt musikk, krevde man at instrumentene man hørte, skulle være til stede på scenen. I 1997 droppet man dette kravet. I 1999 ble reglene endret, og kravet om at arrangøren måtte sørge for et orkester, falt bort. Arrangøren det året, Israels IBA, bestemte seg for ikke å bruke orkester for å spare kostnader. 1999 ble dermed det første året hvor alle landene benyttet seg av forhåndsinnspilt musikk (men sangen skulle fortsatt foregå på scenen). Orkesteret har ikke blitt brukt i konkurransen siden, og den foreløpig siste gangen en hadde orkester til stede i salen var da BBC var arrangør i Birmingham i 1998.
All hovedvokal skal synges direkte på scenen. Fra 2021 ble det tillatt med forhåndsinnspilt bakgrunnsvokal, men all hovedvokal må fortsatt fremføres live.
Tidligere måtte all vokal fremføres live under showet. I 1999 inneholdt det kroatiske bidraget forhåndsinnspilte lyder som lignet på menneskestemmer, og den kroatiske delegasjonen innrømmet at det var digitalt bearbeidede menneskestemmer på båndet. De ville imidlertid ikke rette seg etter reglene i konkurransen, fordi de mente at dette var «vanlig praksis» i musikkbransjen. EBU besluttet derfor i etterkant at Kroatia skulle sanksjoneres, og så bort fra 33 prosent av poengene deres det året da de skulle regne ut landenes gjennomsnittlige poengsum de siste fem årene (som ble brukt for å avgjøre hvilke land som var kvalifisert til å delta i neste års konkurranse).
Språk
Fra 1956 til 1965 var det ingen regel som sa hvilket språk sangene skulle være på. Etter at Sveriges Ingvar Wixell fremførte sitt bidrag på engelsk i 1965, innførte EBU fra 1966 kom det en regel som krevde at sangene måtte fremføres på et av de offisielle språkene til deltagerlandet. Språkrestriksjonen varte frem til 1973. Da ble den opphevet, og utøverne stod igjen fritt i valg av språk. Flere vinnere fra midten av 1970-årene utnyttet denne friheten, og flere deltagere fra land uten engelsk som morsmål sang på engelsk, inkludert ABBA i 1974.
I 1977 bestemte EBU seg for å gjeninnføre restriksjonen som krevde at en måtte synge på nasjonalspråket. Det ble imidlertid gitt spesiell dispensasjon til Tyskland og Belgia dette året, siden de allerede hadde plukket ut bidrag på engelsk. I 1999 ble språkregelen fjernet igjen, og fra nå av stod man igjen fritt i valg av språk. Dette førte blant annet til at det belgiske bidraget i 2003, «Sanomi», ble sunget på et helt fiktivt språk. Det nederlandske bidraget i 2006, «Amambanda», ble sunget delvis på engelsk, delvis på et oppdiktet språk.
Kringkasting
Hver kringkaster forplikter seg til å sende finalen og semifinalen man deltar i, i sin helhet. Dette inkluderer alle sangene, avstemningen og vinnerens seiersfremføring. Det er bare tillatt med reklamepause på fast avsatte poster underveis i sendingen.
Under fremføringen av det israelske bidraget i 1978 avbrøt den jordanske kringkasteren JRTV overføringen midlertidig og sendte bilder av blomster i stedet. Da det mot slutten av avstemningen viste seg at Israel kom til å vinne konkurransen, avbrøt JRTV sendingen umiddelbart. Etterpå nektet jordanske medier å anerkjenne Israels seier og kunngjorde at Belgia (som egentlig ble nummer to) hadde vunnet. I 2005 hadde Libanon planer om å delta i konkurransen. Libanon anerkjenner ikke Israel som stat, og følgelig hadde heller ikke libanesisk TV planer om å sende det israelske bidraget. EBU informerte dem om at en slik handling ville være i strid med reglene i konkurransen, og det førte til at Libanon trakk seg. Den libanesiske kringkasteren fikk en bot for å trekke seg etter at fristen for å melde seg på (og av) konkurransen hadde gått ut.
Utvidelse
Tallet på deltagerland har vokst jevnt igjennom årene, fra syv deltagere i 1956 til over 20 i slutten av 1980-årene. I 1993 var det 25 land som deltok i konkurransen, inkludert Bosnia-Hercegovina, Kroatia og Slovenia, som deltok for første gang som selvstendige nasjoner etter oppløsningen av det tidligere Jugoslavia.
Som følge av at konkurransen er et direktesendt TV-program, har man vært nødt til å lage en grense for hvor lenge programmet kan vare, og programmet har ofte vart lenger enn oppsatt sendetid. I 2005 varte programmet i underkant av tre og en halv time. I 2006, da man effektiviserte opplesningen av stemmene, varte konkurransen tre timer. Fra 2015 varer finalen i 4 timer.
Forhåndsutvelgelse
Fra og med 1993 har det vært så mange land som har ønsket å delta i konkurransen, at det tidsmessig ikke er gjennomførtbart med så mange bidrag i et enkelt TV-program. Flere rullerings- og kvalifiseringssystemer har blitt utprøvd for å begrense antallet land som deltar i konkurransen. I 1993 arrangerte man en kvalifiseringsrunde forut for selve konkurransen, hvor syv nye land konkurrerte om tre plasser i den internasjonale finalen. Denne kvalifiseringsrunden, kalt Kvalifikacija za Millstreet, ble avholdt i Ljubljana i Slovenia, og landene Bosnia-Hercegovina, Kroatia, Slovenia, Estland, Ungarn, Romania og Slovakia deltok. Dette året risikerte man for første gang ikke å kvalifisere seg til neste års konkurranse. Landene som havnet på de seks siste plassene i 1993, fikk ikke delta året etter. Dette for å gi plass til landene som ikke kom videre fra kvalifiseringsrunden i 1994. I 1994 deltok dessuten Litauen, Polen og Russland for første gang.
Dette systemet fortsatte man med i 1994 og i 1995, men i 1996 benyttet EBU et annet system for å velge ut hvilke land som skulle få delta. I 1996 sendte kringkasterne lydklipp av sine sanger (unntatt NRK, som var automatisk kvalifisert siden Norge var arrangør) til en jury i hvert av landene. Disse juryene avgjorde så hvilke sanger som skulle få delta i den internasjonale konkurransen. Et av landene som ikke kvalifiserte seg i 1996, var Tyskland, som med sitt høye innbyggertall er et av de største TV-publikummene i Europa.
«De fem store»
Foruten arrangørlandet er fem land – Frankrike, Italia, Spania, Storbritannia og Tyskland – automatisk kvalifisert for finalen. De fem landene har fått denne spesielle statusen gjennom å være de største økonomiske bidragsyterne til EBU. Regelen ble innført i 2000, og omfattet da Frankrike, Spania, Storbritannia og Tyskland, kjent som de fire store («the big four» på engelsk). I 2011 kom Italia tilbake i konkurransen for første gang siden 1997 og ble en del av denne gruppen, som ble utvidet til de fem store. Australia var direktekvalifisert i 2015, da de deltok første og etter planen eneste gang. Senere har de fortsatt å delta, men må kvalifisere seg gjennom semifinale.
Semifinaler
Fra 1997 til 2001 kvalifiserte landene seg på bakgrunn av hvor mange poeng bidragene deres hadde fått i gjennomsnitt de siste fem årene. Dette systemet kunne oppfattes urettferdig, siden en ble straffet på bakgrunn av tidligere dårlige resultater. I 2004 arrangerte man for første gang en semifinale for å sikre at alle som ville, kunne få delta i konkurransen.
Denne semifinalen ble arrangert på onsdagen i Grand Prix-uken og minnet i formen om den store finalen, som fremdeles ble arrangert klokken 19.00 UTC (21.00 CEST) på lørdagen. De tre neste årene ble semifinalen avviklet på torsdagen i Grand Prix-uken. I semifinalen deltok de landene som ikke var direkte kvalifisert til finalen. Regelen med de fire store gjaldt også her, slik at Frankrike, Storbritannia, Tyskland og Spania alltid var automatisk kvalifisert til finalen, uavhengig av resultatene året før. De ti best plasserte av de øvrige landene ble også direkte kvalifisert til finalen året etter. Dette systemet gjaldt frem til 2007.
Fra og med 2008 er det blitt arrangert to semifinaler, og bare arrangørlandet og de fem store er direkte kvalifisert til finalen. Ti land går videre fra hver semifinale, slik at man i utgangspunktet får totalt 26 land i finalen – da Tyskland, som et av de fem store, var arrangør i 2011, var antallet 25. I 2015 var det imidlertid 27 land i finalen, ettersom Australia var invitert til å delta som forhåndskvalifisert land; fra og med 2016 har Australia deltatt via semifinalen.
I den enkelte semifinale er det bare de landene som deltar i vedkommende semifinale, som kan stemme, samt et utvalg av de forhåndskvalifiserte landene. Hvert av de forhåndskvalifiserte landene får stemme i én av semifinalene; hvilken blir avgjort ved trekning.
Artister
En annen nevneverdig vinner som senere fikk internasjonal berømmelse og suksess, er Céline Dion, som vant for Sveits i 1988 med sangen «Ne partez pas sans moi». Dions suksess er allikevel ikke knyttet direkte til hennes seier, siden hun ble berømt internasjonalt først noen år senere. Irlands Johnny Logan og Sveriges Loreen er de eneste som har vunnet to ganger som artist. Logan med «What's Another Year?» i 1980 og «Hold Me Now» i 1987, Loreen med «Euphoria» i 2012 og «Tattoo» i 2023. Johnny Logan har også vunnet to ganger som låtskriver, med «Hold Me Now» og «Why Me?» som Linda Martin fremførte i 1992. Logan er dermed den eneste som har vunnet konkurransen tre ganger.
Blant artister som har oppnådd ulik grad av suksess etter å ha vunnet konkurransen, finner man France Gall («Poupée de cire, poupée de son», Luxembourg 1965), Sandie Shaw («Puppet on a String», Storbritannia 1967), Dana («All Kinds of Everything», Irland 1970), Vicky Leandros («Après Toi», Luxembourg 1972), Brotherhood of Man («Save Your Kisses for Me», Storbritannia 1976),  Bucks Fizz («Making Your Mind Up», Storbrtiannia 1981), Nicole («Ein bißchen Frieden», Tyskland 1982), Secret Garden («Nocturne», Norge 1995), Loreen («Euphoria» og «Tattoo», Sverige 2012 og 2023), Duncan Laurence («Arcade», Nederland 2019) og Måneskin («Zitti e buoni», Italia 2021). Noen av sangene som ikke vant, har også oppnådd betydelig suksess. Blant disse kan nevnes Domenico Modugno, som kom på tredjeplass for Italia i 1958 med «Nel blu di pinto di blu» (senere kalt «Volare»), en sang som siden ble nummer én på hitlistene i USA; Cliff Richards «Congratulations», som ble nummer to for Storbritannia i 1968; og Gina Gs «Ooh Aah... Just a Little Bit», som var Storbritannias bidrag og storfavoritt i 1996, men bare ble nummer åtte. I nyere tid har armenske Rosa Linn fått stor stor suksess med sin «Snap». Bidraget kom kun på 20. plass i finalen i 2022, men ble en global salgssuksess etter å ha gått viralt på det sosiale mediet TikTok. Etter finalen i 2023 gikk også finske Käärijä og norske Alessandra inn på topp 10 på den britiske singellisten sammen med svenske Loreen og britiske Mae Muller. Dette var første gang fire Eurovision-låter gikk inn på den britiske topp 10-listen samtidig.
Land
Irland og Sverige er de landene som per 2023 har vunnet konkurransen flest ganger, med syv. Tre av Irlands seire kom på rad i 1992–1994, mens Sverige har vunnet konkurransen tre ganger i perioden 2012–2023. På delt tredjeplass, med fem seire hver, ligger Frankrike, Luxembourg, Nederland og Storbritannia.
I de første tiårene av konkurransen vant land som Frankrike, Nederland og Luxembourg mange ganger. Disse landene gjorde det imidlertid langt svakere de siste tiårene før Nederland vant i 2019: Frankrike vant sist i 1977 og Luxembourg i 1983. Luxembourg stod også utenfor konkurransen i over 30 år, fra 1993 til 2024.
Etter tusenårsskiftet har flere land vunnet for første gang, både nye land i Eurovision-sammenheng og land som endelig fikk sin første seier etter å ha deltatt lenge. Hvert år fra 2001 til og med 2008 havnet land som aldri før hadde vunnet konkurransen, øverst på resultatlisten. Finland vant i 2006 etter å ha deltatt i konkurransen 45 ganger, mens Portugal er det landet som har måttet vente lengst på sin første sier. De deltok for første gang i 1964 og fikk sin første seier i 2017. Ukraina måtte på den annen side ikke vente lenge på sin første seier: De vant med sitt andre bidrag i 2004. Serbia vant det aller første året de deltok som selvstendig stat, i 2007.
Eurovision-hiter i Norge
Nærmere hundre Eurovision-sanger har tatt seg inn på Norges offisielle singelliste, VG-lista. Under er en liste over de ti mest suksessfulle bidragene, målt ut fra antall uker på førsteplass på VG-lista. Sangen som har ligget lengst på toppen av VG-lista, er Israels vinnerbidrag fra 1979, «Hallelujah». Den lå på topp i elleve uker, og like bak følger Alexander Rybaks «Fairytale» med ti uker. Listen under omfatter også bidrag som ikke vant konkurransen.
Norge i Eurovision Song Contest
Norge deltar i konkurransen gjennom NRK, som også er ansvarlig for den norske nasjonale finalen, Melodi Grand Prix. Norge debuterte i Eurovision Song Contest i 1960 og har siden bare vært fraværende to ganger: I 1970, da NRK boikottet konkurransen på grunn av økende misnøye med konkurransen og uenigheter om stemmegivningen året før, og i 2002, da Norge ikke kvalifiserte seg.
Norge har vunnet konkurransen tre ganger: Første gang var med Bobbysocks’ «La det swinge» i 1985, andre gang var med Secret Gardens hovedsakelig instrumentale stykke «Nocturne» i 1995, og tredje gang var med Alexander Rybaks «Fairytale» i 2009. Utenom seirene har Norge én andreplass (1996), én tredjeplass (1966), tre fjerdeplasser (1960, 2003 og 2013) og fire femteplasser (1988, 1993, 2008 og 2023).
Til tross for denne suksessen er Norge også det landet som har fått null poeng flest ganger (totalt fire ganger). Norge har kommet på sisteplass elleve ganger, også det rekord. Før den første seieren i 1985 slet Norge med å hevde seg i konkurransen, og kom på sisteplass hele seks ganger. Siden den gang har resultatene vært mer varierende. Dårlige plasseringer i begynnelsen av 1990-årene ble etterfulgt av flere topp ti-plasseringer, med seier i 1995 og andreplass på hjemmebane året etter som bestenoteringer. Etter at semifinaler ble introdusert i 2004, har Norge deltatt i finalen samtlige år utenom i 2007, 2011 og 2016.
Avløpere og andre konkurranser
Eurovision Song Contest har vært forbilde for en rekke andre sang og musikkfestivaler:
EBU har også organisert egne spesialprogrammer for å feire konkurransen:
Litteratur
Artikler i akademiske tidsskrifter Andre artikler
InsideOut
InsideOut Music (eller InsideOut) er et uavhengig plateselskap som har spesialisert seg på utgivelse av progressiv rock og progressiv metal-album. Det ble startet i Tyskland, og har siden utvidet virksomheten til å dekke hele Europa samt at de har et søsterselskap i USA som heter InsideOut Music America.
Revisited Records
Dette plateselskapet har spesialisert seg på nyutgivelser av krautrock-album av band som for eksempel:
Didrik Pining
Didrik Pining (født omtrent 1428, trolig i Hildesheim, død 1490 eller 1491, trolig i Vardø) var tyskfødt kaper i dansk tjeneste. Han var på slutten av 1400-tallet høvedsmann på Island og også befalingsmann på Vardøhus. Han er mest kjent fordi det har vært hevdet at han kan ha oppdaget Amerika på 1470-tallet, nesten tjue år før Columbus. Det er imidlertid ikke kildegrunnlag for dette.
Noen av påstandene om Pining er kontroversielle fordi kildene er få og delvis motstridende. Fridtjof Nansen gir i sin bok de mest etterprøvbare detaljene om hans liv (In Northern Mists; Arctic Exploration in Early Times.)
Færøyske frimerker 1985
Færøyske frimerker 1985. Det ble utgitt i alt atten frimerker av Postverk Føroya i 1985. Det var ellevte året som Færøyene utga egne frimerker. I 1985 var det fem utgivelser, 4. februar en serie på fire merker med motiv fra Færøyene for 200 år siden, 1. april to Europa/CEPT-merker med tema musikk-året, 3. juni fire merker med færøyske fyrtårn, 23. september tre merker med færøsk kunst og 28. oktober fem merker med motiv av fly. Stanley ekspedisjonen 1789 (FR 106 – FR 109) og Færøysk kunst (FR 112 – FR 114) var gravert av Czesław Słania.
Raoul G. Cantero, III
Raoul G. Cantero, III (egentlig Raoul Roberto Garcia-Cantero y Batista; født i 1960 i Madrid) er dommer i Floridas høyesterett. Han ble utnevnt av guvernør Jeb Bush 10. juli 2002.
Hans morfar var Cubas tidligere president Fulgencio Batista.
Calormen
Calormen er et fiktivt land i C.S. Lewis' bøker om Narnia. Det ligger sør for Archenland, som igjen ligger sør for Narnia.
Calormen er et kongedømme, ledet av kong Tash. Folket som bor i Calormen ber til ham, så han får en slags religiøs plass hos folket. Han blir mer eller mindre satt i en stilling som gud av folket, noe som kan sammenliknes med europeiske konger opp gjennom tidene. Tash er et vesen med ørnehode og fire hender. Han er altså ikke et vanlig menneske, og dessuten så spiser han mennesker.
Nordterritoriet
Nordterritoriet (engelsk: Northern Territory) er et føderalt territorium i Australia. Innbyggertallet er 207 700. Hovedstaden er Darwin.
Nordterritoriet var del av kolonien New South Wales fra 1825 til 1863, og del av Sør-Australia fra 1863 til 1911. 1. januar 1911, ti år etter føderasjonen av Australia, ble Nordterritoriet utskilt fra Sør-Australia og overført til føderal kontroll. I 1978 fikk territoriet egen selvstyremyndighet, med en lovgivende forsamling styrt av en førsteminister.
Johan Fredrik Grøgaard
Johan «Totto» Fredrik Grøgaard (født 27. oktober 1934 i Oslo) er en norsk forfatter og oversetter, sønn av Joachim Grøgaard. Han er utdannet tannlege og bosatt på Jaren.
Grøgaard debuterte i 1967 med romanen Dyvekes grav, som han ble belønnet med Tarjei Vesaas' debutantpris for. Den omhandler en elskerinne til Christian II. Hans nyeste roman Kong Rad utkom i 2010 og gjenbruker skikkelser fra tekster av Knut Hamsun, Margrethe Munthe og  Dag Solstad.
Thoresengården
Thoresengården er en forretningsgård som ligger i direkte tilknytning til Søndre torv i Hønefoss og har adresse Søndre torv 1. Gården ble bygget i årene 1961–1963 og består av butikklokaler og kontorer. For publikum er det adkomst til gården fra både torvet, Kirkegata og Kvernberggata. Det er parkeringsplasser for biler foran bygget.
Thoresengården ble bygget på tomten der Kaffistova sto. Det gamle bygget ble opprinnelig satt opp i 1860-årene for å huse bryggerimester Conrad Ohlsen. Ringerikes Sparebank hadde også sine lokaler der i årene 1899–1903. Kaffistova startet opp sin virksomhet der i 1910. Bygningen ble revet tidlig på 1960-tallet og erstattet av dagens forretningsbygg. Owe Nikolai Thoresen og Gunnar Berg (Thoresen & Berg) kjøpte den gamle eiendommen i 1943, men de to skilte lag i 1956, slik at Owe Nikolai Thoresen (Owe N. Thoresen) ble eneeier av Søndre torv 1.
Fylkesvei 7358
Fylkesvei 7358 går mellom Bjerka og Forsen i Hemnes kommune.
Sinoradlkofera
Sinoradlkofera  er en planteslekt i såpebærfamilien (Sapindaceae). Den tilhører hovedgruppen i familien, dvs. den store underfamilien Sapindadeae som omfatter ca. 135 av familiens anslått 140 arter.
Fylkesvei 7358
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 326.
Tweed (tekstil)
Tweed (fra engelsk tweed, trolig av tweel, lavskotsk variant av twill, med assosiasjon til stedsnavnet Tweed, en grenseelv mellom England og Skottland) er et grovt ullstoff med nesten hjemmespunnet preg. Det lages både som umønstret og i fiskebeinsmønster, der renningen er slakk og viser mønsteret, mens innslagene er nesten helt skjult. Ved spinningen brukes ofte flerfarget ull i trådene, som kan være to- eller tretvunnet, samtidig som renningen kan lages med flere farger. Resultatet er en diskret fargerikdom som har beholdt en moderat popularitet i mange år.
Tekstilet er delvis ugjennomtrengelige for vann, og brukes ofte til grove utendørsplagg.
Varianten Harris Tweed er varemerkebeskyttet, og kan kun brukes av produsenter i området Ytre Hebridene i Skottland. Opprinnelig var ullen fra lokale sauer og farget med lokale plantefarger. En har måttet gi etter for stor etterspørsel og importert farger og ull fra andre kanter. Fortsatt kan en få stoff laget på gamlemåten – men da til meget høy pris.
I Irland lages Donegal Tweed.
Live at BB Kings Club New York 2003
Live at BB Kings Club New York 2003 (utgitt 2005) er en video til det norske black metal bandet Immortal.
Atkarsk
Atkarsk (russisk: Аткарск) er en by i Saratov oblast i Russland. Den ligger ved stedet hvor elva Atkar munner ut i Medveditsa, rundt 80 km nordvest for Saratov.
Byen ble grunnlagt på stedet til en tatar-bosetning ved munningen av Atkar-elva. Byrettigheter ble innvilget i 1780.
Demografi
Befolkningsutvikling: ! År || Folketall || Kilde
You Call Everybody Darlin’
«You Call Everybody Darlin'» er en amerikansk populærmusikksang med melodi og tekst av Sam Martin, Ben Trace og Clem Watts. Den ble publisert i 1946.
Flere versjoner kom på listen i 1948 med Al Trace (Clem Watts egentlige navn, den bestselgende versjonen), Bob Vincent, Jack Smith, The Andrews Sisters, Jerry Wayne, Jack Lathrop og Art Lund.
Innspillingen med Al Trace ble utgitt av Regent Records med katalognummer 117.
Innspillingen med Bob Vincent ble utgitt av Mercury Records md katalognummer 5155.
Innspillingen med Jack Smith ble spilt inn omkring 30. desember 1947 og utgitt av Capitol Records med katalognummer 15155.
Innspillingen med The Andrews Sisters ble spilt inn 26. juli 1948 og utgitt av Decca Records med katalognummer 24490.
Innspillingen med Jerry Wayne ble spilt inn 7. juli 1948 og utgitt av Columbia Records med katalognummer 38286.
Innspillingen med Jack Lathrop ble utgitt av RCA Victor Records med katalognummer 20-3109.
Versjonen til Art Lund ble spilt inn 16. juli 1948 og utgitt av MGM Records med katalognummer 10258.
Countrysangeren Lamar Morris gjenoplivet den som en liten countrylistesang i 1972.
Den amerikanske countrymusikkartisten O.T. Okin utgav en coverversjon på albumnet Love in a small Tow n i 1990. Det var den fjerde singlen som ble utgitt fra det albumet og lå som nummer 69 på den amerikanske Billboard Hot Country Singles & Tracks-listen.
Norske versjoner
Peter Coob og Arve Sigvaldsen har skrevet norske tekster. I Coobs versjon heter den «Vi er du's med hele byen». I Sigvaldsens versjon heter den «Gave til hver kvinne»
Folkerepublikken Kinas president
Folkerepublikken Kinas statsleder bærer tittelen zhuxi. Dette kinesiske ordet betyr 'formann' og ble brukt som tittel på lederne fram til en ny forfatning i 1982 slo fast at den offisielle oversettelsen var president. Presidenten blir formelt valgt av Den nasjonale folkekongressen, som i praksis stemmer over én kandidat lagt fram av partiledelsen.
Valg og kvalifikasjoner
Ifølge forfatningen av 1982 skal Folkerepublikken Kinas president og visepresident bli valgt av Den nasjonale folkekongressen. Kandidatene til embetene som president og visepresident skal bli nominert av Den nasjonale folkekongressens presidium. I praksis er det slik at det regjerende Kinas kommunistparti reserverer stillingen som landets president til den sittende generalsekretæren.
Presidentens og visepresidentens embetsperiode er den samme som Den nasjonale folkekongressens mandatperiode. Fram til endringene i forfatningen 11. mars 2018 kunne presidenten og visepresidenten kun tjenestegjøre i to etterfølgende perioder. Denne tidsbegrensningen falt bort.
Kinesiske statsborgere, som har stemme- og valgbarrett og har fylt 45 år, kan velges som president eller visepresident.
Funksjoner
Ifølge forfatningen må alt dette bli gjort i samsvar med beslutningene til folkekongressen og dens stående komité.
Eksterne lenker
Liste der Staatspräsidenten der Volksrepublik China
Georg Stang
Hans Georg Jacob Stang (født 17. februar 1858 i Christiania, død 11. september 1907 samme sted ) var en norsk offiser og politiker (V). Han var Norges forsvarsminister fra 1900 til 1903.
Stang ble født inn i en politisk familie, hvor hans far Jacob Stang var norsk statsminister i Stockholm i 1888-89 og stiftamtmann. Hans mor var kvinnesakskvinnen Anna Stang. Georg Stang var venstremann, unionsmotstander og republikaner.
Stang satt i Befestningskommisjonen av 1899 hvor han gjorde seg bemerket ved å gå sterkt inn for å bygge ut forsvarslinjen langs Glomma, (Glommalinjen) fra Fredriksten festning i Halden til Kongsvinger og Elverum. Da han ble forsvarsminister i 1900 fikk han anledning til å følge opp dette ønsket, og han blir regnet som «grensefestningenes far».
Han måtte gå av som forsvarsminister i 1903 etter at han i Stortinget hadde røpet interne uenigheter i Regjeringen, og ble etter eget ønske kommandant på Oscarsborg festning, hvor han tjenestegjorde fra 15. september 1903 til sin død i 1907.
Stang er begravd på æreslunden ved Vår Frelsers gravlund i Oslo, hvor det i 1909 ble reist en statue av ham utført av Gustav Lærum. Den populære hurtigskytingskonkurransen Stangskytingen på Landsskytterstevnet er oppkalt etter ham.
Sognevannet
Sognevannet eller Sognevatnet (skrivemåten er omstridt, beboerne i bygda skriver Sognevannet, mens Kartverket anbefaler Sognevatnet) er en mindre, tidligere regulert innsjø som ligger sentralt i Strømsoddbygda, nord for Sokna i Soknedalen, i Ringerike kommune i Viken. Innsjøen omfatter et areal på 0,9084 km² og vannspeilet ligger 213 moh.
Den nordvestlige delen av innsjøen kalles Stolpefjorden og inkluderer et område kalt Understryk lengst nord i vannet. Understryk har lange tradisjoner for fisking, bading, rasting og overnatting, og rundt innsjøen finnes det en rekke fine bade- og fiskeplasser. De store furukledde moene rundt innsjøen er dessuten svært rike på spiselig sopp, blåbær og tyttebær, så både soppsanking og bærplukking er populære aktiviteter utpå høstparten.
Lengst nord i innsjøen munner også Strømsoddelva ut ved Understryk, og fra nordøst renner Lysåa ut i Sognevannet litt nord for midten av vannet. Ved den tidligere Sognevassdammen i sør dannes elva Sogna, som drenerer til Tyrifjorden ved Karlsrudtangen naturreservat.
Liste over norske videoselskaper
Liste over eksisterende og tidligere norske videoselskaper
De fleste av selskapene dukket opp i begynnelsen av 80-tallet i forbindelse med videoens inntog i Norge. Svært mange av dem forsvant i løpet av 1988, enten ved at de gikk konkurs eller at de ble oppkjøpt av andre og større selskaper, blant annet av danske Egmont. Fra 1987 til 1989 ble antall medlemmer i Norsk Videogramforening redusert fra 33 til 9. Esselte, Polygram og Mayco var de tre største selskapene i Norge i 1987. De hadde over 60% av markedet.
På midten av 1980-tallet var rundt 100 videoselskaper i Norge. I 1987 var dette redusert til 50 og i 1990 var det bare 10 igjen. De fire store av disse var Esselte, Mayco, Warner og Egmont. Disse delte 80% av markedet i 1990.
Andreas Dahlén
Andreas Dahlén (født 11. desember 1982) er en svensk tidligere fotballspiller.
Karriere som klubbspiller
Dahlén startet sin karriere som fotballspiller i Brynäs IF, før han i januar 2004 gikk til IFK Norrköping. I juli 2005 signerte han for Umeå FC, hvor han ble fram til han i januar 2007 signerte for Gefle IF. Den 9. desember 2009 ble det kjent at han hadde signert en kontrakt på to og et halvt år for tyske Hansa Rostock. Den 13. juni 2010 forlot Dahlén Hansa Rostock til fordel for FSV Frankfurt. Etter å ha spilt kun en kamp i løpet av 2011/12-sesongen, ble kontrakten 16. januar 2012 terminert etter en gjensidig avtale mellom spilleren og klubben. Dahlén vendte tilbake til Sverige, og har siden 2013-sesongen spilt for Åtvidabergs FF.
Live Corruption
Live Corruption er et konsertalbum fra det engelske bandet Napalm Death, utgitt i 1990. Det ble spilt inn live ved Salisbury Arts Centre, England, den 30. juni 1990. Bandet spilte diverse sanger komponert av den opprinnelige besetningen.
Live Corruption ble også utgitt som en del av et 4-CD boxset i sterkt begrenset opplag. Settet omfattet foruten dette livealbumet også Scum / From Enslavement To Obliteration, Harmony Corruption og Death By Manipulation.
Vindusfluer
Vindusfluer (Scenopinidae) er en liten familie av små, mørke fluer som har fått navnet sitt fordi noen av artene kan påtreffes tallrike i vinduskarmer.
Møre og Romsdal Høyre
Møre og Romsdal Høyre er partiet Høyres fylkesorganisasjon i Møre og Romsdal.
Den første grunnlovsforeningen (høyreforeningen) ble opprettet i Kristiansund i februar 1883, og den ble snart fulgt av foreningsdannelser i Ålesund i juni 1883 og Molde i mars 1884. I bygdene var partiet løst organisert, og det ble ikke dannet noen amtsforening de første årene.
Vindusfluer
Utseende
Hodet er stort, mer eller mindre rundt. Fasettøynene møtes i pannen hos hannene av de fleste artene, men er klart skilte hos hunnene. Men de møtes ikke i pannen, hos arten Scenopinus niger. Hos mange arter er fasettøynene tydelig delt i en øvre og en nedre del, der den øvre har større fasetter enn den nedre. I pannen sitter det tre punktøyne (ocelli).
Møre og Romsdal Høyre
Det ble i mellomkrigstiden dannet fellesorganisasjoner for Høyre og Frisinnede Venstre for landdistriktene i Møre og Romsdal. Møre og Romsdal Høyre ble opprettet i sin nåværende form foran stortingsvalget 1953, da byene (kjøpstedene) og landdistriktene ikke lenger var egne stortingsvalgkretser.
Vindusfluer
Utseende
Antennene er festet under midten av hodet (nedre halvdel), og har et karakteristisk utseende, med tre ledd, der det ytterste er sylindrisk eller kjegleformet, men uten antennebørste (arista). Munndelene er små men velutviklet.
Vingene er middelsstore, med flere lukkede celler midt i vingen.
Møre og Romsdal Høyre
Høyre har i perioden 2019–2023 tre ordførere i fylket: Torgeir Dahl i Molde, Odd Jørgen Nilssen i Aukra og Randi Bergundhaugen i Vestnes (fra 2021). Høyre har også varaordførerne i Fjord, Smøla, Stranda, Sykkylven og Ulstein kommuner og tilhører det styrende flertallet i ytterligere tre.
Høyre har i samme periode 7 representanter i fylkestinget. Anders Riise er leder i fylkestingsgruppen.
Ledere etter 1953
Ledere etter at byforeningene ble tilsluttet Møre og Romsdal Høyre:
Vindusfluer
Utseende
Beina er forholdsvis korte og kraftige, og bakkroppen er noe flattrykt.
Møre og Romsdal Høyre
Møre og Romsdal Høyrekvinner
Møre og Romsdal Høyrekvinner ble opprettet i 1949 og tilsluttet Høyrekvinners Landsforbund. Distriktsorganisasjonen ble nedlagt i 1992.
Vindusfluer
Utseende
Larvene er lange og tynne, med en liten, men tydelig hodekapsel. De består tilsynelatende av 19 segmenter. Egentlig har de bare 11 segmenter, men de åtte siste (bakkropps-) segmentene er delt i to utvendig, men ikke innvendig. Åndehull (spirakler) finnes på siden av det første og det tredje siste (tilsynelatende) segmentet.
Møre og Romsdal Høyre
Møre og Romsdal Unge Høyre
Møre og Romsdal Unge Høyre ble opprettet i 1955 og tilsluttet Unge Høyres Landsforbund.
Stortingsrepresentanter
Innvalgt for Høyre fra Møre og Romsdal stortingsvalgkrets (etablert i 1953):
Vindusfluer
Levevis
Det er ikke kjent at de gjør noen skade.
Styrmann
Styrmann er en dekksoffiser på passasjer- og handelsskip. Styrmannen er skipets navigasjonsoffiser, og i havn bistår vedkommende overstyrmannen i laste- og lossearbeidet.
Det skilles ofte mellom første- og andrestyrmann, basert på erfaringsnivå til vedkommende. Et større handelsskip har normalt tre styrmenn om bord i tillegg til skipsføreren. Disse kan bli betegnet som førstestyrmann, andrestyrmann og tredjestyrmann, eventuelt som overstyrmann, førstestyrmann og andrestyrmann.
Stewart Downing
Stewart Downing (født 22. juli 1984) er en engelsk fotballspiller som fra 30. juni 2021 er klubbløs.
Ann-Mari Thomassen
Ann-Mari Katharine Thomassen (født 18. april 1964 i Hamarøy) er en samisk politiker og allmennlærer. Hun er sametingsrepresentant fra partiet Norske Samers Riksforbund og er medlem av Sametingsrådet.
Stewart Downing
Stewart Downing har spilt for Middlesbrough siden guttedagene. Han fikk sin Premier League-debut i en kamp mot Ipswich i april 2002. I 2003 var han en periode på utlån til Sunderland (i 2003).
Ann-Mari Thomassen
Thomassen er valgt som representant til Sametinget fra Vesthavet valgkrets for perioden 2013 til 2017. Hun ble første gang valgt inn til Sametinget i 2001, og var medlem av Sametingsrådet også i 2006-2007.
Stewart Downing
Stewart Downing spilte 91 kamper og scoret 7 mål for Liverpool FC før han signerte en fireårskontrakt for Londonklubben West Ham United FC.
Landslaget
Downing debuterte på A-landslaget 9. februar 2005 i en vennskapskamp mot.
Downing ble tatt ut i Englands tropp til VM 2006.
Smelophyllum
Smelophyllum  er en planteslekt i såpebærfamilien (Sapindaceae). Den tilhører hovedgruppen i familien, dvs. den store underfamilien Sapindadeae som omfatter ca. 135 av familiens anslått 140 arter.
Ole Jørgen Moe
Ole Jørgen Moe (født ) er en norsk black metal- og thrash metal-musiker, også kjent under artistnavnet Apollyon. Han spiller gitar, bassgitar og slagverk og er vokalist.
Bellingwedde
Bellingwedde er en kommune i den nederlandske provinsen Groningen.
Ole Jørgen Moe
Biografi
Han er tidligere kjent fra bandene Dødheimsgard og Cadaver, og nå spiller han for Aura Noir og Immortal etter at bandet ble gjenforent i 2006. Han har vært gjesteartist i bandet Darkthrone på albumene Plaguewielder og Sardonic Wrath og på 1986 EP-en til Audiopain. Han var også konsertgitarist for Gorgoroth fra 2003 til 2004 og spilte i Kraków i februar 2004. Apollyon deltok i 2004 i en live-hyllest med Quorthon til Bathory på Hole in the Sky festivalen i Bergen. Han spilte bass på alle låtene og var vokalist i låten «Equimanthorn».
Diskografi
Aura Noir Dødheimsgard Cadaver Lamented Souls Waklevören Two Trains Darkthrone (gjesteartist) Audiopain (gjesteartist) Immortal
Samir Šarić
Samir Šarić (født 27. mai 1984) er en bosnisk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er hovedtrener for Sandefjord Fotball G16-lag.
Šarić spiller spiss og har tidligere spilt for FK Sarajevo, Umeå FC og Løv-Ham. På grunn av FIFAs regler om at en spiller bare kan spille obligatoriske for to klubber i tidsrommet 1. juli til 30. juni det påfølgende år måtte Løv-Ham søke om dispensasjon for at Šarić kunne spille før 1. juli 2007. Denne dispensasjonen ble ikke godkjent før slutten av mai og Šarić fikk sin debut for Løv-Ham i hjemmekampen mot Mandalskameratene. Etter at Šarić debuterte spilte Løv-Ham syv kamper i serien på rad uten tap.
Etter sesongen ble Šarić kåret til årets spiller i Løv-Ham av supporterklubben Selskapsløvene.
Dag Holmen-Jensen
Dag Holmen-Jensen (født 16. mai 1954) er en norsk tidligere skihopper som var aktiv internasjonalt mellom 1979 og 1983.
Han debuterte i verdenscupen med 45.-plass i Oberstdorf 30. desember 1979. 22. mars 1981 vant han verdenscuprennet i storbakken i Planica. Sammenlagt ble han som best nummer 17 i verdenscupen sesongene 1980-81 og 1981-82. Han avsluttet verdenscupkarrieren etter rennet i Skuibakken i Bærum 11. mars 1983.
Han har én medalje i NM, bronsemedalje i normalbakke på Fåvang i 1976.
Dag Holmen-Jensen er far til Stian, Thomas, Knut og Simen Holmen-Jensen, som alle har spilt i eliteserien i bandy for Stabæk.
Patrick van Balkom
Patrick van Balkom (født 14. september 1974 i Waalwijk) er en nederlandsk tidligere friidrettsutøver (sprinter).
Van Balkom deltok i VM 1999 i Sevilla der han løp 200 meter, men ble utslått i kvartfinalen. Hans fremste resultat individuelt var bronsemedaljen på 200 meter under innendørs-VM 2001. Han deltok også i VM 2003 der han var med på laget som tok bronse på 4 x 100 meter stafett.
Blekkstråleskriver
Blekkstråleskrivere eller blekkskrivere er en type dataskriver som lager utskrifter av skjermbilder og datafiler ved å skyte små dråper med flytende blekk på et papir. Disse er de mest brukte skriverne på grunn av lav pris, høy kvalitet, mulighet for å kunne skrive med livaktige farger, og brukervennlighet.
I personmarkedet og småbedrifter er blekkskrivere for tiden dominerende. De er som regel rimelige, stillegående, relativt raske, og mange modeller kan levere høykvalitetsresultater. Som de fleste moderne teknologier er blekkskrivere bygd ved hjelp av fremgang fra tidligere versjoner. Noen vesentlige bidragsytere i utviklingen av den moderne blekkskriveren er produsenter som Epson, Hewlett-Packard og Canon. I forbrukermarkedet i dag er det hovedsakelig fire produsenter som står for majoriteten av blekkskriversalget, nemlig Canon, Hewlett-Packard, Epson og Lexmark.
Stadmania
Stadmania  er en planteslekt i såpebærfamilien (Sapindaceae). Den tilhører hovedgruppen i familien, dvs. den store underfamilien Sapindadeae som omfatter ca. 135 av familiens anslått 140 arter.
Vågen (Kristiansund)
Vågen i Kristiansund er en vik med en gammel bydel i Kristiansund kommune. Vågen i Kristiansund karakteriseres som et enhetlig kulturminnemiljø knyttet til kystkultur. Her er det skipsverft, brygger (sjøboder/pakkhus) og ulike typer industri og boliger. Mens tilnærmet hele byens sentrum ble bombet i mai 1940 ble området omkring Vågen spart. Dette er derfor et sammenhengende bymiljø som forteller historien om sjøfartsbyen Kristiansund.
Amatørastronomi
Amatørastronomi er studier av astronomiske objekter og fenomener som utføres amatørmessig (her i betydningen ikke-yrkesmessig), med eller uten hjelpemiddel. Amatørastronomen har ikke astronomi som primær kilde for sin forsørging men driver med astronomi utelukkende av interesse. Mange amatørastronomer er nybegynnere mens andre har en høy eksamen innen astronomi og/eller arbeider sammen med profesjonelle astronomer. Det er ikke alltid lett å sette et klart skille mellom amatører og profesjonelle innen astronomien, blant annet på grunn av at visse yrkesaktive astronomer påbegynte sin karriere som amatører.
Vågen (Kristiansund)
Midt på 1800-tallet lå tre mindre skipsverft på rad og rekke i Vågen: Øvre Krana, Nedre Krana og mellom dem Mellemværftet. To av byens reperbaner lå nær ved Vågen. Her var også skipssmier og blokkmakerverksted.