cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kube
Relaterte polyedre
Ved å kutte av hjørnene på en kube uten at de nye sidene møter hverandre, får vi et polyeder med seks oktogonale sider og åtte trekantede. Spesielt kan vi få regulære oktogoner som gir en avstumpet kube. Hvis de møter hverandre i hjørner som er felles med de gamle, får vi et kuboktaeder. Vi får et rombkuboktaeder ved å kutte av både hjørner og kanter en spesiell lengde.
En kube kan innskrives i et dodekaeder slik at alle kubens hjørner også er et hjørne hos dodekaederet og alle kantene er en diagonal på en av dodekaederets sideflater. Kombinasjonen av alle slike kuber gir opphav til den regulære sammensetningen av fem kuber.
Kuben er topologisk relatert til en serie kuleformede polyedre og tesseleringer hvor tre sider møtes i hvert hjørne.
Yutai
Yutai (kinesisk: 鱼台县; pinyin:  Yútái Xiàn) er et fylke i provinsen Shandong i Folkerepublikken Kina. Det ligger under byprefekturet Jining.
Befolkningen i 1999 var på 445 582.
Magma (tidsskrift)
Magma er et fagfellevurdert tidsskrift for økonomi og ledelse, og er interesseorganisasjonen Econas medlemstidsskrift. Tidsskriftet har faste tema og utgis med åtte numre i hver årgang. Tidsskriftets hoveddel består av fagartikler innenfor økonomisk-administrative fagområder, men har i tillegg en aktuelt-del og en del med medlemsstoff. Magma er kategorisert som et vitenskapelig tidsskrift på nivå 1. Ansvarlig redaktør er Charlotte Hartvigsen Lem. Gjennomsnittlig opplag våren 2018 var 18 791
Interesseorganisasjonen for siviløkonomer i Norge har tidligere utgitt medlemstidsskriftet under tre andre navn. Tidsskriftets forløper ble utgitt som medlemsbladet til Bedriftsøkonomisk Forening (senere Norske Siviløkonomers Forening) siden desember 1939. Tidsskriftet het opprinnelig Bedriftsøkonomen. Bedriftsøkonomen ble nedlagt i 1984, men ble året etter etterfulgt av Norsk Harvard som utkom til 1991. Deretter het tidsskriftet Praktisk økonomi og ledelse i perioden fra 1991 til 1997, før det fikk navnet Magma i 1998.
Weishan (Jining)
Weishan (kinesisk: 微山县; pinyin:  Wēishān Xiàn) er et fylke i provinsen Shandong i Folkerepublikken Kina. Det ligger under byprefekturet Jining.
Befolkningen i 1999 var på 677.893.
Mye av Weishansjøen ligger i fylket.
Samferdsel
Kinas riksvei 104 løper også gjennom fylket. Den begynner i Beijing, løper sørover via Dezhou og så til Jinan, Xuzhou, Nanjing, Hangzhou, Wenzhou og ender opp i Fuzhou.
Museum of New Zealand Te Papa Tongarewa
Museum of New Zealand Te Papa Tongarewa er New Zealands nasjonalmuseum. Det blir markedsført og er vanligvis kjent som Te Papa og Our Place. «Te Papa Tongarewa» er maori og er grovt oversatt til «stedet med skattene fra dette landet».
Te Papas utstillingsbygning ligger ved Cabel Street i Wellington. Den er 36 000 kvadratmeter stor og har seks etasjer med utstillinger rundt New Zealands kultur og miljø. Museet har også en del utearealer med kunstige huler, krattskog og våtmark. Bygningen kostet 3 000 000 newzealandske dollar da den åpnet 14. februar 1998. I en annen bygning på Tory Street er det forskningslokaler og lagerrom, og denne bygningen er ikke åpen for publikum. I løpet av de første fem månedene hadde museet én million besøkende. De etterfølgende årene har besøkstallet ligget på mellom 1 og 1,3 millioner besøkene.
Kontroverser
Museet har vært gjenstand for en del kontroverser. Flere har uttrykt bekymring over å samle så store deler av den newzealandske kulturarven ved vannkanten i et jordskjelvrammet område. Dessuten har det vært uenighet rundt vektleggingen av museumsgjenstandene, der enkelte har følt at viktige museumsgjenstander ikke har fått nok plass. I oktober 2006 holdt den newzealandske forsvarsindustriorganisasjonen for fjerde gang sitt årsmøte ved Te Papa. Dette tiltrakk seg demonstranter, som sperret inngangen. I en tilsvarende protest året før ble tjue demonstranter blitt arrestert av politiet.
Hvalsø kommune
Hvalsø kommune er en tidligere dansk kommune i det nå oppløste Roskilde amt, dannet ved kommunalreformen i 1970. Ved kommunalreformen i 2007 inngikk kommunen i nye Lejre kommune i Region Sjælland sammen med Bramsnæs kommune og Lejre kommune (1970–2006).
Alle de tre kommunene som slo seg sammen 1. januar 2007 hadde Venstre-borgermester og eneste spenning i valget 15. november 2005 var knyttet til om Hvalsøs Virginia Holst eller Bramsnæs' Flemming Jensen skulle bli ny borgermester i Lejre. Sistnevnte ble valgt til vervet.
Den siste borgmesteren i Hvalsø, Virginia Holst, var amerikansk statsborger og Danmarks første utenlandske statsborger i et borgmesterverv.
E. A. Smith
E.A. Smith AS er et norsk handelsselskap som eier de øvrige selskaper i konsernet Smith-gruppen. Det har hovedkontor i Trondheim.
Firmaet ble grunnlagt i 1869 av grosserer Elias Anton Smith (1842–1912), som via sin far Peter Høeg Smith (1813–1881) ble syvende generasjons handelsmenn i familien Smith. Gjennom sin mor Marie Severine Cappelen (1814–1900) og sin farmor Karen von Cappelen var han etterkommer etter Cappelen-slekten.
Fra begynnelsen var forretningsdriften konsentrert om handel med jern og jernvare, olje- og farvevarer samt sement og smikull. Disse varene skulle bli firmaets hovedinteresse gjennom årene. Elias Anton Smiths forretning blomstret og ble kjent både blant byens publikum og i en større kundekrets i distriktene i Trøndelag og i Nord-Norge.
Det er i dag et av landets eldste handelsforetak. Firmaet eies og drives fortsatt av hans etterkommere, idag av Trond Reinertsen som konsernsjef. Det er etablert i store deler av landet, og er leverandør av stål, metaller, byggevarer, trelast, armering og verktøy med kundetilpassede service- og logistikkonsepter. Hovedbasen er fortsatt i Trondheim med fellesfunksjonene finans, regnskap, inkasso, lønn og IT-tjenester for hele Smith-gruppen.
Pelle Svensson
Pelle Svensson (født 6. februar 1943 i Sollefteå, død 17. desember 2020 ) var en svensk advokat og bryter.
Som bryter ble han verdensmester to ganger, samt at han tok sølv under Sommer-OL 1964.
Advokatkarriere
Svensson forsvarte blant andre Juha Valjakkala, en av de siktede i åmselemordene, og var forsvarsadvokat i Lindome-saken der en 89-årig mann ble slått ihjel med en stekepanne. Svensson forsvarte også forretningsmannen som planla et kidnappingsforsøk av Peter Wallenberg. På midten av 1980-tallet, tidlig i sin karriere, reiste han sammen med den forsvunne guttens foreldres privat søksmål i Johan-saken, noe som gjorde hans navn kjent som advokat, men som også gjorde at han pådro seg kritikk. Mot slutten av 1980-tallet kritiserte han vennskapskorrupsjonen mellom advokater, aktorer og dommere, hvilket gjorde ham upopulær blant andre jurister. Han pådro seg også kritikk da han påsto at menn er rettsløse mot anklager om incest og andre seksuelle lovbrudd.
På 1990-tallet la han frem hva han kalte for «bombemannens testament». Svensson hevdet i boken Sanningen om mordet på Olof Palme (1998) at «bombemannen» Lars Tingström under et fortrolig løfte hadde fortalt at han hadde gitt Christer Pettersson i oppdrag å myrde Olof Palme (journalisten Gunnar Wall hevdet at Pelle Svensson hadde manipulert Tingströms såkalte testament). Svenssons opplysninger bidro til at aktoren begjærte oppreisning til Christer Pettersson i Svea hovrätt, men Högsta domstolen avslo søknaden.
Svensson avsluttet sin karriere som advokat etter et psykisk sammenbrudd, såkalt utbrenthet.
Norman Foster Ramsey jr.
Norman Foster Ramsey jr. (født 27. august 1915 i Washington, DC, død 4. november 2011) var en amerikansk fysiker som mottok Nobelprisen i fysikk i 1989. Han mottok prisen på bakgrunn av oppfinnelsen av metoden med separerte oscillerende felt og dens anvendelse i hydrogen-maser og andre atomklokker. Han fikk tildelt halvparten av prispengene, mens den andre halvdelen ble delt av den amerikanske fysikeren Hans G. Dehmelt den tyske  fysikeren Wolfgang Paul.
Ramsey studerte fysikk ved Columbia University i New York, og tok doktorgraden der i 1940. Han tok også en doktorgrad ved University of Cambridge i 1954. Fra 1947 har han undervist ved Harvard University og har siden 1966 vært Higgins professor der.
I 1949 utformet Ramsey en metode for å studere atomer gjennom å utsette dem for to separerte oscillerte elektromagnetiske felt. De interferensmønsteret som da oppstod ga muligheten til å studere atomenes egenskaper med forbedret presisjon. En sideeffekt av metoden var at atomenes svingninger i det elektromagnetiske feltet kunne benyttes til å måle tid med høy presisjon. Denne teknikken har senere blitt brukt ved konstruksjon av cesiumatomur.
På 1950-tallet deltok Ramsey i utviklingen av hydrogen-maser, en mikrobølgestrålende slektning til laseren.
Borgestad (selskap)
Aktieselskabet Borgestad ASA ose: BOR er et børsnotert norsk almenaksjeselskap som driver shipping, industrivirksomhet og eiendomsutvikling i Norge og utlandet. Hovedkontoret er på Borgestad, Skien.
Selskapet ble stiftet i 1904 av statsminister Gunnar Knudsen som eide, bodde og hadde kontor på Borgestad gård. Han var en aktiv gründer og en fremstående figur i norsk politikk. Han var partileder i Venstre og var statsminister 1908-1910 og 1913-1920. Etter hans død i 1928 har tre generasjoner etterfølgere stått ved roret i selskapet.
Gunnar Knudsen hadde sterk tro på handel og utvikling, og han grunnla Borgestad Fabrikker i 1887. Aktieselskabet Borgestad ble startet i 1904 da han slo sammen sine interesser i flere kystgående dampskip til ett selskap. Han grunnla deretter et lokalt elektrisitetsverk som skulle forsyne kommunene Porsgrunn og Skien. I 1916 ble Aktieselskabet Borgestad notert på Oslo Børs.
Selskapets shippingaktivitet er konsentrert om teknisk drift av spesialskip for transport av treforedlingsprodukter. Borgestad har teknisk management på 11 open-hatch bulkskip for andre eiere. Den tekniske driften av skipene skjer fra hovedkontoret på Borgestad.
Industrivirksomheten omfatter utvikling, produksjon og salg av ildfaste materialer. Selskapet har betydelige markedsandeler i Norden og mot sementindustrien globalt. Virksomheten er også blant de ti største produsentene i Europa og selger produkter til mer enn 60 land på verdensbasis.
Selskapets eiendomsaktivitet omfatter drift av Borgestad Næringspark, utvikling av et stort kjøpesenter i Gliwice i Polen, samt et større boligprosjekt på Borgestadholmen.
Arnold J. Eikrem
Arnold Johann Eikrem (født 1. april 1932 i Trondheim, død 11. februar 1996 i Oslo) var en norsk internasjonal sjakkdommer og sjakkorganisator. Han var med å starte sjakklubben Jarl i Trondheim i 1952. Han var også president i Norges Sjakkforbund i periodene 1957–59 samt 1970–79.
Eikrem er først og fremst kjent for alle sjakkturneringene han arrangerte på Gausdal Høyfjellshotell på 1970- til 1990-tallet.
Det har vært avholdt flere sjakkturneringen in memoriam i hans navn.
Hesje
En hesje er et stativ for tørking av høy, brukt først og fremst i Norge og nordlige deler av Sverige. Marktørking eller høysåter er vanlig der hvor klimaet er tørrere og varmere. Flere steder på Vestlandet brukes navnet hes. Hesja har loddrette hesjestaurer med hesjestreng (ståltråd) eller vannrette stenger imellom. «Å hesje» betyr å legge gras på hesja. Etter at graset er tørt kalles det høy.
Hesje med streng settes opp ved at en lager en rett linje med hull i bakken ved hjelp av spett, og så setter staur i hullene. For å få en rett linje kan en enten følge streng langs bakken, eller sikte slik at staur som er satt opp står overrett. Avstanden mellom hullene bør være rundt 1,8 meter, avstanden mellom staurene kalles et «golv», hæsgolv. En legger så første tråd på hesja og fyller den før en legger på neste tråd, alternativt settes hele hæsen opp med alle strengene før en starter å hesje.Ifølge en lærebok om bondeyrket fra 1943 bruker en 4 eller 5 slike tråder, 6 og av og til 7 tråder er imidlertid også vanlig mange steder. Tråden festes til stauren enten ved omkast eller surres fast med snører, hæsband, og egen knyteteknikk, for permanente hæser kan det benyttes spiker/krampe.
Under hesjinga bruker man gjerne traktor med høyvender eller silosvans for å samle gresset langs hesjene. Tidligere brukte man hest og sleperive.
Høy som blir hesjet bør ikke tas i hus før det har hengt i hesja minst 8 dager, ofte tar det mye lenger tid før det er tørt. Når høyet er tørt rives det ut av hesja og kjøres inn på låve eller annet egnet lagringssted. Tidligere ble høyet tatt inn med hest og høyvogn, nå brukes helst traktor med høysvans.
Eldorado
Eldorado (spansk: El Dorado, som betyr «den forgylte»), opprinnelig El Hombre Dorado («den gylne mann»), El Indio Dorado («den gylne indianer»), eller El Rey Dorado («den gylne konge»), er et begrep brukt av europeere om en stammesjef fra muisca-folket i Colombia, som angivelig dekket seg selv i gullstøv og stupte inn i Guatavita-innsjøen som et innvielsesrite. Da det ble ansett som et sted gikk Eldorado fra å være en by, til et kongerike, til et keiserrike av denne legendariske gylne konge.
Eldorado, eller El Dorado, er nå navnet på en rekke steder - særlig gruvebyer - i Sør-Amerika, USA og andre land. Det er navnet på flere filmer, tv-serier, musikkstykker, idrettslag og annet.
Pinse
Pinse er en kristen høytid som feires 49 dager (syvende søndag) etter at Jesus Kristus stod opp fra de døde på påskedagen. På denne dagen viste Den hellige ånd seg for apostlene i form av ildtunger fra himmelen. Protestantiske kristne regner den som fødselsdagen til den kristne kirken, mens katolsk kristendom legger kirkens grunnleggelse til utvelgelsen av apostlene og overgivelse av nøkkelmakten til Peter (Matt.16.19), og de ortodokse kristne ser på pinsen som fullførelsen av en lang dannelsesprosess.
Navnet pinse kommer av det greske ordet «pentekoste», som betyr femtiende. Dette var opprinnelig navnet på den jødiske høytiden sjabuót som ble feiret den femtiende dagen etter pesach (dvs. syv uker etter sabbat i pesach). Sjabuót er til minne om åpenbaringen av loven (de ti bud) på Sinaifjellet.
Det nye testamente
I Apostlenes gjerninger i Det nye testamente beskrives det hvorledes Den hellige ånd steg ned til apostlene i form av ildtunger:
De som var til stede fra andre folkeslag ble forferdet over at disse galileere kunne tale til dem om Gud på deres egne språk, men apostelen Peter forklarte det som et Guds under og forkynte til dem budskapet om at Jesus fra Nasaret var Guds sønn, menneskenes frelser. Peter viste til en profeti i Joels bok, hvor det stod skrevet at Gud i de siste dager skulle utøse sin Ånd over alle mennesker, slik at de kunne tale profetiske ord.
Vestlig tradisjon
De liturgiske feiringene av pinsen i de vestlige kirkene er like detaljerte og varierte som i østkirken. Fargen rød, som symboliserer glede og ilden fra Den hellige ånd, er pinsens farge i de vestlige kirkene. Prester, forstandere og kor-medlemmer bærer røde liturgiske plagg og i senere tid er det noen steder også blitt vanligere at legfolket i menigheten kler seg i rødt. Røde bannere blir ofte hengt på veggene eller fra taket for å symbolisere den «storm­ende, mektige vind» skildret i Apostlenes gjerninger og Den hellige ånds frie utfoldelse. På bannerne kan det være brodert symboler for Den hellige ånd, som en due, flammer, symboler for kirken som Noahs ark og granateplet. I protestantiske kirker innenfor evangelikal og reformert tradisjon, finner man ofte ord i stedet for bilder, som for eksempel oppramsingen av de sju åndsgavene og Den hellige ånds frukter. Røde blomster på alteret, eller ved prekestolen, og røde blomster som pelargonium kan være plantet rundt kirke­bygget. Tradisjonen med å sponse plantingen av en enkelt plante til minne om en person, finnes både i katolske og protestantiske menigheter.
I tyskspråklige land, i Sentral-Europa, og i land der det finnes etterkommere av disse, brukes grønne grener til å dekorere kirkene til pinse. Bjerk er det treslaget som ofte brukes til dette formål, men i områder med et annet klima, benyttes også andre treslag.
En viktig del av pinsefeiringen er å synge salmer med tekst som forteller om pinsen. I Den katolske kirke synges Veni Sancte Spiritus som en gregoriansk sekvens under pinsedagsmessen. Denne liturgiske sangen har blitt oversatt til flere språk og synges også i dag i mange kirkesamfunn. <!--I In the Roman Catholic Church, Veni Sancte Spiritus is the sequence hymn for the Day of Pentecost. This has been translated into many languages and is sung in many denominations today. See also Veni Creator Spiritus.
Trumpeters or brass ensembles are often specially contracted to accompany singing and provide special music at Pentecost services, recalling the Sound of the mighty wind. While this practice is common among a wide spectrum of Western denominations (Eastern Churches do not employ instrumental accompaniment in their worship) it is particularly typical, and distinctive to the heritage of the Moravian Church.
Another custom is reading the appointed Scripture lessons in multiple foreign languages recounting the speaking in tongues recorded in
In the Middle Ages, cathedrals and great churches throughout Western Europe were fitted with a peculiar architectural feature known as a Holy Ghost hole; a small circular opening in the roof that symbolized the entrance of Holy Spirit into the midst of the assembled worshippers. At Pentecost, these Holy Ghost holes would be decorated with flowers, and sometimes a dove figure lowered through into the church while the story of the Pentecost was read. Holy Ghost holes can still be seen today in European churches such as Canterbury Cathedral.
Similarly, a large two dimensional dove figure would be, and in some places still are, cut out of wood, painted and decorated with flowers, to be lowered over the people, particularly during the singing of the sequence hymn, or Veni Creator Spiritus. In other places, particularly Sicily and the Italian peninsula, rose petals were and are thrown from the galleries over the congregation calling to mind the tongues of fire. In modern times, this practice has been revived, and interestingly adapted as well, to include the strewing of origami doves from above, or suspending them – sometimes by the hundreds – from the ceiling. In some cases, red fans, or red handkerchiefs are distributed to the assembled worshippers to be waved during the procession, etc. Other congregations have incorporated the use of red balloons, signifying the “Church’s Birthday” into their festivities. These may be carried by worshippers, used to decorate the sanctuary, or released all at once.
For some Protestants, the nine days between Ascension Day, and Pentecost are set aside as a time of fasting, and world-wide prayer in honor of the disciples' time of prayer and unity awaiting the Holy Spirit. Similarly among Roman Catholics, special Pentecost Novenas are held. The Pentecost Novena is considered the first Novena, all other Novenas offered in preparation of various festivals and Saints days deriving their practice from those original nine days of prayer observed by the disciples of Christ. While the Eve of Pentecost was traditionally a day of fasting for Catholics, today’s canon law no longer requires it. Both Catholics and Protestants may hold spiritual retreats, prayer vigils and litanies in the days leading up to Pentecost. In some cases vigils on the Eve of Pentecost may last all night. Pentecost is also one of the occasions specially appointed for the Lutheran Litany to be sung. From the early days of Western Christianity, Pentecost became one of the days set aside to celebrate Baptism. In Northern Europe Pentecost was preferred even over Easter for this rite, as the temperatures in late spring might be supposed to be more conducive to outdoor immersion as was then the practice. It is proposed that the term Whit Sunday derives from the custom of the newly baptized wearing white clothing, and from the white vestments worn by the clergy in English liturgical uses. The holiday was also one of the three days each year (along with Christmas and Easter) Roman Catholics were required to confess and receive the sacrament of Holy Communion in order to remain in good church standing. Holy Communion is likewise often a feature of the Protestant observance of Pentecost as well. It is one of the relatively few Sundays some Reformed denominations may offer the communion meal, and is one of the days of the year specially appointed among Moravians for the celebration of their Love Feasts. Ordinations are celebrated across a wide array of Western denominations at Pentecost, or near to it. In some denominations, for example the Lutheran Church, even if an ordination or consecration of a deaconess is not celebrated on Pentecost, the liturgical color will invariably be red, and the theme of the service will be the Holy Spirit. And above all, Pentecost is a day for the Confirmation celebrations of young people. Flowers, the wearing of white robes, or white dresses recalling Baptism, rites such as the laying on of hands, and vibrant singing play prominent roles on these joyous occasions, the blossoming of Spring forming an equal analogy with the blossoming of youth.
Marking the festival’s importance, in several denominations, such as the Lutheran and United Methodist churches (and formerly in the Roman Catholic Church), all the Sundays from the holiday itself up until the next Advent in late November or December are designated the 2nd, 3rd, Nth, Sunday after Pentecost, etc. Throughout the year, in Roman Catholic piety, the Pentecost is the third of the Glorious Mysteries of the Holy Rosary, as well as being one of the Stations of the Resurrection, or Via Lucis.
In Evangelical churches, where a lesser degree of emphasis on the liturgical year is generally placed, Pentecost may indeed be one of the greatest celebrations in the year. In many other cases though, Pentecost may be a holiday ignored in these churches. Perhaps ironically, this includes many Pentecostal congregations. Christians of these traditions may be surprised to learn of the significance assigned to the holiday by others, and in fact in many evangelical churches in the United States, secular Mother’s Day is more celebrated than the ancient and biblical feast of Pentecost. (This tends to be much less the case among evangelicals in countries where Pentecost is prominently celebrated, such as Germany or Romania.) Nevertheless, today many evangelicals are discovering the liturgical calendar and observe Pentecost as a day to teach on the Gifts of the Holy Spirit. Meanwhile across denominational lines Pentecost is becoming an opportunity for Christians to honor the role of the Holy Spirit in their lives, and celebrate the birth of the church in an ecumenical context. -->
Østlig tradisjon
I Den østlige ortodokse kirke er pinsen en av de store ortodokse høytidene og blir regnet som den nest viktigste av de store høytidene etter påsken. Natt til første pinsedag holdes det en våkenatt, og selve pinsedag feires Den guddommelige liturgi, nattverden. Ortodokse kirker blir ofte dekorert med blomster og det legges vekt på å gjøre uttrykkene i feiringen lik den jødiske Shavuot-høytiden, som feirer mottakelsen av Moseloven. Selve høytidsfeiringen varer i tre dager. Den første dagen er kjent som «Treenighets­søndag», den andre dagen er kjent som «Åndsmandagen» (eller «Den hellige ånds mandag»), og den tredje dagen, tirsdag, kalles «Tredje dag av Treenigheten». Etterfeiringen av pinsen varer i en uke, en periode der faste ikke tillates, selv ikke onsdag eller fredag, som i de østlige kirkene regnes som fastedager. Den tradisjonelle russisk-ortodokse fargen for pinse er grønn og geistligheten bærer blomster og grønne grener i hendene under gudstjenestene.
En tilleggsgudstjeneste kalt "Knelende bønn", blir avviklet pinsenatten. Gudstjenesten følger aftensangformen og inneholder tre sett med langvarige poetiske bønner, skrevet av sankt Basil den store, hvorpå deltagerne gjennom­fører en fullstendig kneling, med kontakt mellom pannen og golvet. Denne form for kneling er forbudt i kirken fra påskedag til denne dagen. Rent teologisk sett anser ikke ortodoks tradisjon pinsen for å være Kirkens fødsels­dag; Kirken var etablert på et åndelig plan allerede før skapelsen. Alle de gjenværende dagene i kirkeåret, fram til den neste store fastetiden, bærer navn etter hvilket nummer de er etter pinsen (for eksempel, 13. tirsdag etter pinse). Den andre mandag etter pinse markerer begynnelsen på Apostlenes faste, som varer inntil Sankt Peter og Pauls helligdag den 29. juni.
I den urgamle koptiske ortodokse kirke av Alexandria, er pinsen en av de sju store «Herrens høytider». Feiringen finner sted den niende timen (kl. 15:00) på første pinsedag. Det blir bedt en spesiell bønn med tre ledd kjent som «Knelende bønn». Den hellige ånd falt ifølge Apostlenes gjerninger kapittel 2 over apostlene i den niende timen. Denne høytiden etterfølges av «Apostlenes faste» som har en fastsatt sluttdato, den femte dagen i den koptiske måneden Epip (som nå faller på den 12. juli, ekvivalent med 29. juni på grunn av den 13-dagers forskjellen forår­saket av skiftet fra juliansk til georgiansk kalender). Den femte Epip markerer Sankt Peter og Sankt Pauls martyrdom.
Når er pinsen?
Første pinsedag er alltid 49 dager (syvende søndag) etter påskedagen. I de vestlige kirkene er den tidligst mulige datoen for pinsedag 10. mai, den senest mulige er 13. juni. Stort sett bruker de østlige kirkene den julianske kalenderen for å beregne påskedagens dato; derfor vil deres pinsedag ofte komme på en annen dato: Andre pinsedag er første mandag etter første pinsedag.
Tredje pinsedag er første tirsdag etter første pinsedag og var kirkelig helligdag fram til festdagsreduksjonen i 1771. Etter at dagen opphørte å være helligdag, ble den mange steder videreført som en prikkedag, en «halv-helligdag» da tjenestefolket skulle ha fri og minst mulig skulle gjøres.
Norge
Pinsen er blitt kalt den «ukjente» høytiden. Mange kjenner ikke grunnen til at noen feirer pinse.
I Norge er både første pinsedag (søndag) og annen pinsedag (mandag) helligdager. Regjeringen Brundtland foreslo i 1993 å gjøre om annen pinsedag til vanlig arbeidsdag, men dette fant ikke støtte på Stortinget, heller ikke i Arbeiderpartiets stortingsgruppe.
Ruokolax kommune
Ruokolax (finsk: Ruokolahti) er en kommune i landskapet Södra Karelen i Finland. Kommunen har cirka 5 700 innbyggere og et areal på 1 187,6 km² hvorav 259,5 km² er vann. Ruokolax er en finskspråklig kommune som grenser til Russland og de finske kommunene Imatra, Villmanstrand, Taipalsaari, Puumala, Sulkava, Nyslott, Parikkala og Rautjärvi.
Pinse
Norge
Pinseaften må butikker på over 100 kvadratmeter stenge senest klokken 16.00, mens det lørdager ellers ikke er noen begrensning. 1. pinsedag er det ikke tillatt å sende reklame på fjernsyn eller radio. I stedet sender de kommersielle kanalene informative innslag for ideelle og allmennyttige organisasjoner i reklamepausene. Men enkelte norske kanaler, som FEM, MAX, VOX, Viasat 4 og TV3, sender ikke fra Norge og viser således reklame.
Ruokolax kommune
Ruokolax ligger ved innsjøen Saimen. Alt i alt finnes det over 500 innsjøer i kommunen. Ruokolax er derfor et populært feriemål, og om sommeren fordobles antall innbyggere i kommunen.
Pinse
Norge
1. pinsedag var en avis-fri dag i Norge, men likevel var det slik at enkelte aviser, deriblant VG, ga ut «hermetikkaviser» hvor redaksjonen ble avsluttet tidligere i uken. 2011 var det første året da både VG og Dagbladet sendte ut ferske aviser 1. pinsedag.
Ruokolax kommune
Ved krigsavslutningen i 1944 ble 3,7 km² av kommunen avstått til Russland. Simo Häyhä, ofte regnet som som verdenshistoriens fremste skarpskytter, slo seg ned som bonde i Ruokolax etter andre verdenskrig og er også gravlagt her.
Junan
Junan (kinesisk: 莒南县; pinyin:  Jǔnán Xiàn) er et fylke i provinsen Shandong i Folkerepublikken Kina. Det ligger under byprefekturet Linyi.
Befolkningen i 1999 var på 986.661.
Kulturminner
Det tidligere hovedkvarteret til den 115. divisjon av Den åttende rutearmé (B'alujun yiyiwu shisi lingbu jiuzhi, 八路军一一五师司令部旧址) under perioden 1941-1945 ble i 1996 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner).
Eksterne lenker
Offisiell side
Gianantonio Serbelloni
Gianantonio Serbelloni (født 1519 i Milano i Hertugdømmet Milano, død 18. mars 1591 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Foligno og var tilknyttet den romerske kurie.
Han ble utnevnt til kardinal i 31. januar 1560 av pave Pius IV, med San Clemente som tittelkirke.
Han var nevø til pave Pius IV og fetter til kardinalene Carlo Borromeo (kreert 1560) og Mark Sittich von Hohenems (1561).
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Gammelfransk
Gammelfransk er en betegnelse for et historisk fransk språk og på den periode i det franske språkets utvikling i tiden rundt år 800 til år 1300.
Gammelfransk er karakterisert av en stor rikdom når det gjelder lyd- og formlære. Til det mer kompliserte i forhold til moderne fransk hører tokasusbøyningen av substantiv, adjektiv og pronomen foruten parallelle bøyningsmønster for verb. Til gjengjeld er ordstillingen fri og setningsbygningen parataktisk: setningene består hovedsakelig av hovedsatser. Når det gjelder vokabularet, eksisterte det et stort antall synonymer.
Det eksisterte et stort antall regionale forskjeller, eksempelvis skilte gammelnormannisk seg ut med andre språklige påvirkninger, blant annet fra norrønt, som følge av en ikke ubetydelig mengde skandinaver som slo seg ned i Normandie. Gammelfransk, hovedsakelig dialekten fra et større område kulturelt sentrert rundt Paris, var kjent som langue d'oïl i samtiden for å skille det fra et beslekta språk kalt for langue d'oc, det vil si provençalsk, som ble snakket i sørlige Frankrike. Dette var et separat språk, og er nærmere beslekta med norditalienske dialekter, og katalansk, enn med langue d'oïl. Selv om både langue d'oïl og langue d'oc begge er direkte utvikla fra latin har ulikhetene mellom de to å gjøre med historiske forhold, og språklig påvirkning fra germanske stammer som frankerne påvirket bl. a. den direkte forfaderen til langue d'oïl, en av vulgærlatinske dialekter, på 400- og 500-tallet. Terminologien langue d'oïl og langue d'oc stammer fra Dante Alighieri, som også var en tidlig språkforsker, og det definerende siste ordet i betegnelsene, hvv. oïl og oc er ordene for ja på de respektive språkene. Oïl reflekteres i moderne fransk oui, mens langue d'oc er nær ved å være utrydningstrua, under press fra standardfransk, som er svært dominerende i dagens Frankrike.
I perioden ble det forfattet flere kjente verk som helteeposet Rolandskvadet (Chanson de Roland), den komiske fabelen Aucassin et Nicolette, romanen om reven (Renard), og ikke minst Chrétien de Troyes verk (Conte du Graal, Cligès). Mange av disse kjente franske verkene, som ofte var skrevet i verseform, ble faktisk oversatt til norrønt i Håkon Håkonssons regjeringstid, antakelig som en del av hans program for å gjøre Norge til en moderne europeisk føydalstat. Dette var en viktig del av fødselen til litteraturen skrevet på norrønt språk, i motsetning til det lærde latin, og gammelfransk språk og kultur spilte slik en ikke helt ubetydelig rolle ved Håkon Håkonssons hoff i 1200-tallets Norge.
Silver (band)
Silver er et norsk glam-punkrockeband. Bandet ble dannet på Moi i 1996, og debuterte i 2000 med Billboard Blackout EP. De var et av vinnerbandene under Zoom 2000 og ble sendt på den påfølgende Zoom-turneen i Norge, England og Skottland våren 2001. I 2001 slapp de Riot 1-2-3 EP på Virgin. Neste utgivelse ble albumet White Diary, etterfulgt av singlene «Angels Calling», «The Sin Fix Journal» og «Funeral Class One». «Angels Calling» ble en hit og ble stadig spilt på radio og TV, likevel har låten aldri helt blitt godtatt av «hardcore» Silver-fans. Etter White Diary sluttet Emil Nikolaisen som trommeslager, og ble erstattet av Kim Akerholdt, som senere forlot bandet og ble erstattet av Jonas Thire fra Amulet.
Ole
Ole er et opprinnelig norrønt navn med opprinnelse i det urnordiske *AnulaiƀaR, som er satt sammen av ledd som betyr «ane, stamfar» og '«etterkommer». Navnet er i dag svært vanlig i Norge og på Grønland, og er også mye brukt i Danmark.
Etymologi
Ole er en norrøn variant av Óli, som var en norrøn kjæleform av Ólafr eller den yngre formen Ólafur. Ólafr var, via ÓlæifR, ÁlæifR og Áleifr, en variant av Anleifr, den norrøne formen av urnordiske *AnulaiƀaR, dannet av *anu, «ane, stamfar», og *laiƀaR, «etterkommer». Ole er også en gammelsvensk form av Óli og en dansk og norsk yngre form av Óli.
Navn med samme betydning
Ola, Olaf, Olafur, Olai, Olaus, Olav, Olavi, Oleif, Oleiv, Olle, Olli, Olof, Olov, Oluf, Olaug, Olava, Olave, Olea, Olefine, Oleif, Oleiv, Olena, Olene, Olette, Olevine, Olina, Oline, Oliv, Oliva, Olive, Ollaug, Olov, Oluffa, Olufine, Oløf, Olog, Oløv.
Utbredelse
Ole er kjent brukt i Norge fra 1600-tallet og i Sverige fra 1844.
Ole var det mest brukte fornavnet på menn i Norge på hele 1700-tallet, men var da en ren skriftform av Ola og Olav. Formen Ole kom inn i talemålet frem mot de første tiårene etter 1900. Det var i 2005 om lag 33 000 i Norge som har Ole som første eller eneste fornavn, og Ole er dermed det fjerde mest brukte mannsnavnet i Norge etter Jan, Per og Bjørn.
I Sverige var navnet mest brukt i 1950-årene, spesielt i Bohuslän.
Ole har navnedag 29. juli i Norge og Finland (Olsok).
Ole er i dag et svært vanlig navn i Norge og på Grønland, og er også vanlig i Danmark. Formen Óli er svært vanlig på Færøyene.
Ole er oftest brukt i kombinasjon med andre fornavn. De vanligste sammensetningene er:
Liste over flyplasser i Norge
Liste over norske flyplasser, helikopterplasser og flystasjoner gruppert etter fylke/område og deretter sortert etter navn. For en liste kun sortert etter navn, se kategorien flyplasser i Norge.
Godkjente og ikke godkjente landingsplasser
For å drive en landingsplass over en viss størrelse må innehaveren ha konsesjon og teknisk-operativ godkjennelse jf. luftfartsloven § 7-5 første ledd: «For å anlegge, drive eller inneha landingsplass kreves konsesjon fra departementet.» Det er Luftfartstilsynet som fører tilsyn med de godkjente landingsplasser.
Mindre landingsplasser kan ha konsesjon, men ikke teknisk-operativ godkjennelse jf. luftfartsloven § 7-5 tredje ledd: «Det kreves ikke konsesjon for landingsplass der det er eller vil bli foretatt ubetydelig rydnings-, anleggs- eller bygningsvirksomhet og antall flybevegelser er av et ubetydelig omfang, med mindre flysikkerhetsmessige eller støymessige hensyn tilsier at første ledd kommer til anvendelse.» Noen av disse landingsplassene er i perioder helt eller delvis brukt til andre formål eller er av andre årsaker uegnet som landingsplass.
Noen landingsplasser har hverken konsesjon eller teknisk-operativ godkjennelse.
Ole
Eksterne lenker
Óli
Aplocheilidae
Aplocheilidae er en gruppe killifisk. De blir vanligvis opp til 5 cm lange. De lever i ferskvann, men er noe tolerante overfor salt.
Medlemmer av gruppen Nothobranchius finnes i mudderdammene på Afrikas sletter, et habitat den ikke deler med noen andre fisk enn lungefisker. Livssyklusen er ett år, og de dør når dammene tørker ut.
Noen arter blir holdt i akvarium.
Søtstoffer
Søtstoffer er naturlige eller kunstig framstilte kjemiske forbindelser som gir søtsmak og kan brukes istedenfor sukker.
Søthet
Søthet er en smakssak. Smaken for søthet er individuell, men det er mulig å lage en kvantitativ sammenligning av søthet. For eksempel kan 10% sukrose oppløst i vann sammenlignes med andre sukker- eller søtningsløsninger. Hvis 1% løsning av en annen sammensetning smaker like søtt som 10% løsningen med sukrose, vil denne være ti ganger søtere enn sukrose.
Grad av søthet
D-Fruktose er den søteste av de enkle sukkerartene, nesten dobbelt så søt som sukrose. D-Glukose er nesten like søt som sukrose. Sukker som laktose og galaktose har mindre enn 1% av søtheten til sukrose.
ECM (plateselskap)
ECM (Edition of Contemporary Music, etablert 1969 i München) er et tysk plateselskap etablert og ledet av Manfred Eicher (1943–),  kjent for over tusen utgivelser innen jazz og improvisert musikk. Den norske Jan Erik Kongshaug har forestått drøyt 500 av utgivelsene. De lanserte merket ECM News for spesielle serier (1984). I Norge er det tilknyttet Grappa Musikkforlag.
Søtstoffer
Søtningsmidler
Det finnes mange kjente syntetisk fremstilte søtningsmidler. Den kanskje mest kjente er sakkarin. Sakkarin ble oppdaget i 1887 av professor Ila Remsen. Strukturen til sakkarin har ingen likhetstrekk med sakkarider. Sakkarin er ca. 300 ganger søtere enn sukrose.
ECM (plateselskap)
Utgivelser
Et utdrag av utgivelser med artister innbefatter
Søtstoffer
Søtningsmidler
I 1981 ble aspartam det første søtningsstoffet godkjent av U.S. Food and Drug Administration (FDA) på 25 år. Aspartam er rundt 160 ganger søtere enn sukrose.
Et annet kunstig søtningsmiddel er D-Sucralose, som er en triklorig avledning fra sukrose. Dette disakkaridet er rundt 600 ganger søtere enn sukrose.
Thomas Brøndbo (EP)
Thomas Brøndbo er et musikk-EP utgitt av Thomas Brøndbo i 2006. Låten «Du sa æ va en drøm» toppet radiolistene en stund senere.
Svartkurle
Svartkurle (Nigritella nigra) er en plante i orkidéfamilien (marihandfamilien).
Utseende
Svartkurle er en av de mer staselige orkidéene, men det er ikke mange forunt å få sett den. Den er nemlig sjelden både i Norge og på europeisk basis. Svartkurle blir opptil 20 centimeter høy, og den har lange, linjeforma blader oppetter stengelen. I toppen av hver plante sitter et kulerundt hode med mange mørkerøde, vakre blomster. Svartkurle er en flerårig urt. Frøene er støvfine og kan potensielt spres med vind og luftstrømmer, men frøkapselen er kun om lag 15-20 cm over bakken så vellykket frøspredning utover lokal rekruttering forekommer trolig svært sjeldent.
Forekomster i Norge
Tradisjonelt har svartkurle blitt regnet for å være tilknyttet kalkrik mark. De siste åra har den imidlertid blitt funnet flere steder med lite kalk i jorda, og det virker som den er mer avhengig av skjøtsel i form av slått eller beite. Svartkurle vokser både på fastmark og i myr.
Svartkurle er en sjelden plante i Norge, og de fleste forekomstene er i området rundt Forollhogna nasjonalpark nordøst for Dovrefjell. Den finnes også sørover i Gudbrandsdalen og har blitt funnet så langt sør som Toten, i tillegg til at den vokser i et avgrenset område i Troms. Svartkurle regnes dermed for å ha en avvikende bisentrisk utbredelse.
Svartkurle er totalfredet i Norge, og den er på Norsk rødliste for arter som sterkt trua (EN). I tillegg til fredningen er også gitt en egen Forskrift om svartkurle (Nigritella nigra) som prioritert art.
Rødlistevurdering
Generasjonstida er satt til 15 år, dvs. en vurderingsperiode på 45 år. Arten har i Norge noen få primærlokaliteter i heier på baserik grunn i lågalpint belte, men de fleste lokalitetene ligger i nordboreal sone under skoggrensa, knyttet til tradisjonell drevet kulturmark (særlig beitemark).
Den opprinnelig kjente utbredelsen har strakt seg fra Nordre Land og Ringebu (og kanskje Toten) nord til Oppdal (Trollheimen), Rennebu, Holtålen og Tydal, og med noen få, sterkt isolerte forekomster i Balsfjord og Nordreisa. Arten har gått mye tilbake både i Norge og i Sverige, både i antall lokaliteter og i antall individer. Norge har nå flest populasjoner, og den aller største, på Sølendet i Røros. Svartkurle har vært kjent fra ca. 100 lokaliteter og er nå kjent fra 40-50 lokaliteter, derav én i Troms (Nordreisa, Engelskjøn & Skifte 1984). På ca. 30 av lokalitetene vurderes arten som utgått, og på ca. 15 av lokalitetene er dens status ukjent (Anonym 2013).
Tilbakegangen forventes å fortsette. I Oppdal finnes den fortsatt på om lag 12 lokaliteter på 7 bruk under skoggrensa, og den er tidligere rapportert fra kanskje tre ganger så mange steder (Jordal 2020). Den er også kjent fra to intakte fjell-lokaliteter(Jordal 2020). Arten er blitt funnet på noen få nye lokaliteter i senere tiår, bl.a. i Sør-Fron i 1998. Totalt har arten vært kjent med et forekomstareal på ca. 400 km2 (unøyaktige angivelser ekskludert). Svartkurlas kjente forekomstareal basert på funn etter 1990 er 252 km2, og beregnet forekomstareal er 258 km2 (minimum 240 km2, maksimum 300 km2). Arten er godt ettersøkt så Artsdatabanken regner med et nokså lite mørketall, og at noen forekomster er gått ut de siste 30 årene, spesielt i den østlige delen av utbredelsesområdet. Arten omtales med et nå noe foreldet kart hos Gjærevoll (1990). Svartkurle er en prioritert art etter Naturmangfoldloven, og det er utarbeidet en handlingsplan for arten. Svartkurle er europeisk med et skandinavisk-alpint mønster (dvs. med atskilte skandinaviske og mellomeuropeiske delområder). Forekomstene i Norge representerer mer enn halvparten av samlet europeisk bestand, og arten er derfor en norsk ansvarsart.
Den nordiske svartkurla blir i tillegg nå betraktet som en særskilt underart, subsp. nigra, som er endemisk for Norge og Sverige (Moen og Øien 2003). Dette gjør den unik for Norge og Sverige og til en opplagt ansvarsart. en periode har slekta Nigritella vært inkludert i brudespore-slekta Gymnadenia, ikke minst på grunn av en slektshybrid, svenskenes "brunkulla" Gymnigritella runei. De siste molekylære undersøkelsene peker mot at Nigritella er slektsskilt fra Gymnadenia, se Brandrud et al. (2019). Svartkurle vurderes som sterkt truet (EN) ut fra B-kriteriet (lite forekomstareal), på grunn av et begrenset forekomstareal i kombinasjon med en kraftig fragmentert utbredelse og pågående tilbakegang i utbredelsesområde, forekomstareal, kvalitet og areal av artens habitat, antall delpopulasjoner og antall reproduksjonsdyktige individ.
Lars Tingström
Lars Gewe Tingström (født 24. mars 1934 i Visby, Gotlands län, død 16. april 1993), også kjent som Bombemannen, var en svensk person som stod bak flere store bombeangrep i Stockholmsområdet:
Kritikere (og Tingström selv) pekte ut en av dommerne som medvirket til at han ble dømt som ansvarlig for en konspirasjon.
Inhabilitet under rettergangen
Han ble dømt til livstidsstraff.
Død
Tingström døde av kreft i fengselet i 1993. Den 17. mars 1997, fire år etter hans død, publiserte hans advokat Pelle Svensson et testament som var skrevet av Tingström, hvor han påstod at han hadde besluttet seg for å ta hevn etter hans første dom. «Blodet skal flyte i Stockholms gater», sa også Tingström under rettergangen. Ifølge testamentet skal han også ha fortalt dette til sin beste venn, Christer Petterson. Svensson la i tillegg frem en tese til utrederne av Palmemordet om at Petterson myrdet Palme som en hevn for Tingström, ettersom Palme ble ansett for å være «hovedansvarlig for den rettslige smørja» som Tingström hadde forvillet seg inn i.
Danmark under Sommer-OL 1980
Danmark under Sommer-OL 1980. Femtiåtte sportsutøvere fra Danmark deltok i flere sporter under Sommer-OL 1980 i Moskva. Danmark kom på 16.-plass med to gull- en sølv- og to bronsemedaljer. De støttet USAs boikott av lekene gjennom, som en rekke andre nasjoner, å konkurrere under OL-flagget.
Lejre kommune
Lejre kommune er en kommune i Region Sjælland, som oppstod ved kommunalreformen i 2007 ved en sammenslåingen av Bramsnæs, Hvalsø og Lejre kommuner. Tidligere lå kommunen i Roskilde amt. Den ble dannet ved kommunalreformen i 1970. Kommunesenteret ligger i Kirke Hvalsø.
I kommunen ligger byen Lejre. Like nord for Lejre ligger Gammel Lejre som har vært kongesete.
Lokalpolitikk
Alle de tre tidligere kommuner hadde Venstre-borgermester og eneste spenning i valget 15. november 2005 var knyttet til om Hvalsøs Virginia Holst eller Bramsnæs' Flemming Jensen skulle bli ny borgermester i Lejre. Sistnevnte ble valgt til vervet.
Mengyin
Mengyin (kinesisk: 蒙阴县; pinyin:  Méngyīn Xiàn) er et fylke i provinsen Shandong i Folkerepublikken Kina. Det ligger under byprefekturet Linyi.
Befolkningen i 1999 var på 524.565.
Samferdsel
Kinas riksvei 205 passerer gjennom området. Den begynner i Shanhaiguan i Hebei og ender opp sør i Shenzhen i provinsen Guangdong. Underveis er den innom blant annet Tangshan, Tianjin, Zibo, Huai'an, Nanjing, Wuhu, Sanming, Heyuan og Huizhou.
Andrew Harclay, 1. jarl av Carlisle
Andrew Harclay eller Hartley (anglifisert fra Andreas de Harcla), jarl av Carlisle (født ca. 1270, død 1323) var en viktig engelsk militærleder i grenseområdene mot Skottland under kong Edvard II av Englands regime.
Han ble født en gang rundt 1276 på området som skulle komme til å bli Hartley Castle, var sønn av Michael de Harcla og ble en av kommandantene over de engelske styrkene for kong Edvard II i slaget ved Bannockburn i 1314, og derfor slått til ridder.
I 1315 fordrev Andrew Harclay som sheriff av Cumberland Skottlands konge Robert Bruce fra en beleiring av Carlisle. Slik ble han for øvrig den eneste mann etter 1308 som noen gang greide å beseire Robert Bruce i noen form for militært sammenstøt. Mer bemerkelsesverdig var hans seier i 1322 over de opprørske styrkene til Thomas, jarl av Lancaster i slaget ved Boroughbridge, hvor han benyttet bueskyttere med langbue på en innovativ måte. Året etter ble det opprettet et jarldømme for ham, jarldømmet av Carlisle, og han ble utnevnt til vokter av de nordlige områdene.
Bygdeborg
Bygdeborger er steinsatte forsvarsverk fra forhistorisk tid, som oftest anlagt på strategiske steder som var lette å forsvare og vanskelige å angripe. Bygdeborger kan i dag gjenkjennes som steinrøyser eller murrester langs kanten på bratte knauser og åser, ofte anlagt på høyder som også var naturlig forsvart av bratte skrenter, myrer eller tjern. Borgene var gjerne sikret med tørrsteinsmurer eller voller av jord og stein på steder de kunne angripes. Mange hadde også to eller flere rader av murer og voller.
Bondevennernes Selskab
Bondevennernes Selskab ble stiftet den 5. mai 1846 av de to stænderdeputerte Johan Christian Drewsen og Balthasar Christensen, på oppfordring av skolelærer Asmund Christian Gleerup som var formann for Holbæk Amts Landkommunalforening. Foreningens formål skulle være å «erhverve omfattende og nøjagtige Oplysninger» om forholdene på landet og å «virke for Bondestandens Emancipation og ligeborgerlige Ret med de andre Samfundsklasser». Foruten de tre nevnte ble også Orla Lehmann og Anton Frederik Tscherning medlemmer av foreningens ledelse, og Tscherning var inntil 1848 dens formann.
Bygdeborg
Ifølge den nasjonale kulturminnedatabasen «Kulturminnesøk» var det primo 2016 i Norge 461 lokaliteter hvor et kulturminne beskrives som bygdeborg. Et tilsvarende søk medio mars 2022 ga 469 lokaliteter, hvorav 444 hadde status som et automatisk fredet kulturminne. De resterende hadde uavklart vernestatus.
Bondevennernes Selskab
I selskapets program nevnes en bedre folkeopplysning, alminnelig verneplikt (på denne tiden var det kun bøndene som var vernepliktige i Danmark), næringsfrihet, forbedring av husmenns kår og festernes overgang til selveie som de viktigste punkter. Foreningen var delt i distriktsavdelinger med særlige formenn, under hvilke det igjen var sogneformenn. Ledelsen var for de første tre år valgt av foreningens stiftere.