cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Scheibler-familiens palass
Etter flere adapteringer er lite av det opprinnelige, rikt utsmykkede indre bevart. Palasset er i dag sete til Det tekniske universitets fakultet for organisering og forvaltning.
Émile Cornellie
Cornellie ble olympisk mester i seiling under Sommer-OL 1920. Han vant sammen med Florimond Cornellie og Frédéric Bruynseels olympisk gull i 6-metersklassen type 1907 med den belgiske båten «Edelweiß». Det var fire båter i denne klassen, to norske og to belgiske. «Edelweiß» vant foran de norske båtene «Marmi» og «Stella».
Apatelarthron
Apatelarthron er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Nokså små (sjelden over 10 millimeter), brunspraglete trebukker. Antennene er forholdsvis korte, litt utvidete mot spissen, og består av bare fem ledd. Beina er korte og kraftige.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia (Thailand, Vest-Malaysia, Sumatra og Borneo).
Roald Helgheim
Roald Ola Helgheim (født 23. august 1942 i Jølster, død 16. august 2021) var en norsk journalist, særlig kjent som musikkanmelder og politisk kommentator. l
Han vokste opp i Jølster og studerte i Oslo fra 1962. Han var utdannet cand. mag. med fagkretsen fysikk og matematikk. Helgheim engasjerte seg tidlig i den norske ml-bevegelsen. Han begynte å arbeide i Klassekampen i 1970, da avisen fortsatt bare kom ut én gang i måneden. Han var sentral i etableringen av Klassekampen som ukeavis i 1973 og dagsavis i 1977. I perioder var han redaksjonssekretær og fungerende redaktør. Helgheim mente at han var den første som brukte nynorsk i Klassekampen. Han sluttet i avisen i forbindelse med konflikten i Klassekampen i 1997 da Paul Bjerke ble sagt opp som redaktør og Jon Michelet ble ansatt som ny redaktør.
Året etter forfattet han coverteksten til Christian Wallumrøds No birch.
Helgheim var journalist for musikkavisen Puls, Dagsavisen og ukeavisen Dag og Tid (fra 1998). I Dag og Tid skrev han film- og bokanmeldelser, intervju, reportasjer og petiter. Han sluttet i Dag og Tid 75 år gammel.
Helgheim skrev særlig om jazz. I et intervju etter å ha vunnet Ella-prisen rangerte jazzjournalisten de to konsertene med John Coltrane i Njårdhallen (november 1963) og Miles Davis på Moldejazz (1984) høyest, fulgt av M. A. Numminen ved Moldejazz (Ludvig, 1992) og Chick Corea på Moldejazz i 2000.
Na igre
Na igre (originaltittel: На игре) er en russisk film fra 2009, regissert av Pavel Sanajev.
Handling
Historien begynner med en scene hos en gruppe gangstere: Matvey og kameratene hans. Til dem kommer den unge gutten Vampire, som sier at han drepte vakten deres og trenger å snakke med dem. Handlingen hopper deretter til en måned tidligere. Byen arrangerer en esport-turnering, og Grandmasters-laget (som består av Vampire, Doc, Komar, Tall og Jan) vinner denne turneringen. Vampire og Rita (spilt av Marina Petrenko) tar andre-plassen i bilrace-konkurranse. I tillegg vinner Vampires venn, Maxim, et annet spill. Victor Pokrovsky, presidenten for selskapet VIRTUS gir kameratene nye eksperimentelle modeller for vitenskapelig utvikling.
Etter å ha begynt spillene får vennene spesielle evner knyttet til hobbyene deres. De kan håndtere våpen med utrolige ferdigheter. Rita blir en profesjonell sjåfør, Max får bedre kampsport-ferdigheter. Maxim og kjæresten hans Lena drikker senere kaffe på en restaurant, hvor en konflikt bryter løs mot Vazhas mannskap. Maxim ved hjelp av sine nye ervervede evner beseirer angriperne, med overraskende letthet. Men Maxim blir tatt av Vazhas håndlangere, og fraktet til en fabrikk i Khizir. For å redde vennen sin, bryter Vampire og gjengen seg inn på området.
En måned senere går Vampire og gjengen etter et kriminell syndikat, ledet av Matvey. Men planen mislykkes, og de må drepe alle bandittene. Men Rita blir kidnappet av FSB-oberst Lebedev, som også er håndlanger for oligarken Boris Sergeevich Gromov. Gjennom utpressing tvinger Lebedev dem til å arbeide for ham. Men de må blant annet likvidere Sergei Zaritsyn, en forretningsmann som for tiden forsøker å inngå en avtale med myndighetene i Bolivia.
Yicheng (Xiangfan)
Yicheng (kinesisk: 宜城; pinyin: Yíchéng) er et byfylke i byprefekturet Xiangfan i Hubei i Folkerepublikken Kina.
The It Girl
The It Girl er en bokserie for ungdom skrevet av den amerikanske forfatteren Cecily von Ziegsar, som også står bak suksessbøkene og TV-serien Gossip Girl.
Yicheng (Xiangfan)
Samferdsel
Kinas riksvei 207 løper gjennom fylket. Denne viktige trafikkåren begynner i Xilinhot i Indre Mongolia nær grensen til Mongolia, løper sørover og ender i Hai'an, en by som ligger i Xuwen fylke sør på Leizhouhalvøya i provinsen Guangdong.
The It Girl
Bøkene handler om den lille jenta Jennifer «Jenny» Humphrey og intrigene i livet hennes etter at hun blir kastet ut fra Constance Billard og prøver å starte på nytt på Waverly Academy.
Barnehagelærer
Barnehagelærer, tidligere kalt førskolelærer, planlegger, gjennomfører og evaluerer det pedagogiske opplegget i en barnehage i samarbeid med styrer, som er videreutdannet førskolelærer. Barnehagelærere organiserer hverdagen for barn i barnehage, på skolefritidsordning eller i barnevern. I barnehagen har de fleste førskolelærere / barnehagelærere betegnelsen pedagogisk leder, men på en avdeling med fire ansatte skal to være førskolelærere / barnehagelærere, hvor en har ansvaret og arbeider som pedagogisk leder og den andre arbeider som førskolelærer / barnehagelærer.
I Norge var førskolelærere utdannet til å undervise barn fra 0 til 7 år, og dessuten første årstrinn i grunnskolen. Etter nyordningen (fra 2008) er ikke dette lenger korrekt. Utdannede førskolelærere (som startet sin utdanning etter eller i 2008) er kun utdannet til å undervise barn fra 0 til 6 år, ikke første årstrinn i grunnskolen. Det samme gjelder barnehagelærer som startet utdanningen i 2013 eller senere.
I Norge er barnehagelærerutdanningen treårig (fireårig på deltid), fører frem til en bachelorgrad og kvalifiserer for pedagogisk arbeid i barnehagen. Med ett års relevant videreutdanning kan førskolelærere/barnehagelærere tilsettes for arbeid på første til fjerde klassetrinn i grunnskolen(tilbys kun ved noen universiteter og høyskoler).
Historikk
Yrket ble opprinnelig kalt barnehagelærerinne eller barnehagelærer. Første barnehagelærerutdanning i Norge var Barnevernsakademiet i Oslo som ble opprettet i 1935. I 1947 opprettet Menighetspleienes Landsforbund Barnevernsinstituttet i Trondheim, som i dag kalles Dronning Mauds Minne Høgskole for barnehagelæreutdanning. Senere er utdanning av førskolelærer / barnehagelærer lagt til de fleste lærerutdanningene i Norge. Yrkestittelen for de som er uteksaminert fram til våren 2015 er førskolelærer. Tittelen barnehagelærer gjeninnføres imidlertid for de som startet utdanningen høsten 2013.
Viva La Money
«Viva La Money» er en sang skrevet av Allen Toussaint som i 1978 ble spilt inn av Tina Turner og gitt ut på hennes album Rough. Hun ga også ut sangen på singel senere samme år. Allen Toussaint spilte selv inn sangen og ga den ut på albumet Motion senere samme år.
Franz Jachym
Franz Jachym, også Franz Jáchym (født 3. september 1910 i Wien i Østerrike-Ungarn; † 29. november 1984 i Wien) var en universitetsprofessor, koadjutor-erkebiskop og generalvikar i erkebispedømmet i Wien og titulærerkebiskop av Maronea.
Bakgrunn
Jachym var fra Wien. Fra 1923 gikk han på Rosasgasse forbundsgymnasium i Wien-Meidling, begynte på Hollabrunn gutteseminar i 1925 og besto matrikulasjonseksamen ved Hollabrunn forbundsgymnasium 20. juni 1931. Deretter gikk han inn på Wiens presteseminar og studerte katolsk teologi ved universitetet i Wien.
Ramona Neubert
Ramona Neubert (født 26. juli 1958 in Pirna, Sachsen, Øst-Tyskland) er en tidligere østtysk mangekjemper. Karrierens høydepunkter er gullmedaljene fra EM 1982 i Athen og VM 1983 i Helsingfors.
Franz Jachym
Prest
19. juli 1936 ble han presteviet. Deretter var han kooperatori Purkersdorf. Den 1. oktober 1936 ble han utnevnt til erkebiskopens seremonimester. Den 8. oktober 1938, dagen etter rosenkransdemonstrasjonen som nasjonalsosialistene følte seg krenket av (ungdommene ropte «Christus ist unser Führer!»), ble han skadet da Hitlerjugend stormet erkebiskopens palass.
Ramona Neubert
Hun har en personlig rekord på 6 935 poeng fra et stevne i Moskva 19. juni 1983.
Selskapsrett
Selskapsrett er rettsregler som omhandler selskapets rettsstilling, regler om selskapets formue, gjeld, organisasjon, selskapsmedlemmenes rettsstilling, eierskifte, endring og opphør av selskapsforholdet.
Franz Jachym
Minutter fra å bli titulærerkebiskop...
Den 20. januar 1950 ble han utnevnt til coadjutor for kardinal Theodor Innitzer og titulærerkebiskop av Maronea. Han skulle motta bispevielse 23. april i en høytidelig gudstjeneste i Stefansdom i Wien. Men under ordinasjonsmessen, før bispevielsen var foretatt, på det punkt da han ble spurt på latin om han var beredt, forlot han raskt kirken gjennom en sidedør fordi han, som han rakk å svare, «ikke følte seg verdig æren». Utenfor ventet en bil med motoren i gang, og han ble kjørt til sin leilighet. Senere oppdaget kanikkene at den fiolette bispekappe, birett, og skoene han bar, ikke var noe han hadde anskaffet seg, men bar var lånt fra domkirkens sakristi. Årsak til denne svært uvanlige exit er ikke avklart, men Jachym antydet senere at han tok avstand fra intriger mot kardinal Innitzer som var gått forut før hans utnevnelse.
Selskapsrett
Norsk lovverk
قانون تجاري Rechtsform Trgovačko pravo Търговско право Dret mercantil Obchodní právo Erhvervsjura Äriühing Εμπορικό Δίκαιο Gazdasági társaság Komerca juro Merkataritza zuzenbide fa:حقوق تجارت Droit commercial 상법 Trgovačko pravo Badan Usaha Undang-undang komersil Handelsrecht Prawo handlowe Drept comercial Obchodné právo Privredno pravo Yritysjuridiikka Handelsrätt
Franz Jachym
Titulærerkebiskop
Etter en samtale med pave Pius XII han ble ordinert til biskop 19. mai 1950 i Roma av kardinal Innitzer uten ytterligere episode; medkonsekratorer var biskopen av Münster, Michael Keller, og kuriebiskop Alois Hudal. Samtidig ble han utnevnt til coadjutor sedi datus. Denne funksjon, som senere ble avskaffet i kanonisk lov, gjorde at Jachym ikke ble tildelt kardinal Innitzer som hans utpekte etterfølger, men permanent til selve erkebispedømmet i Wien (derav sedi datus, dvs. «knyttet til (biskopens) stol»). Han ble dette ogsåo under Innitzers etterfølger, kardinal Franz König.
Fra 1952 til 1956 fungerte erkebiskop Jachym som sekretær for den østerrikske bispekonferanse. Den 10. september 1956 overtok han byggeembedet i Wien erkebispedømme, som han satte sitt preg på i årene som fulgte. Han deltok på alle fire sesjoner av Det andre Vatikankonsil. Fra 1. september 1969 til 31. desember 1980 etterfulgte han Jakob Weinbacher som generalvikar for erkebispedømmet Wien. Den 30. september 1972 ble han utnevnt til domprost for Stefansdomen og kansler ved det katolske teologiske fakultet ved universitetet i Wien.
15. september 1983 ble hans avskjedssøknad akseptert av pave Johannes Paul II.
Ham døde 29. november 1984 i Wien.
I 1992 ble Franz-Jachym-Platz i Wien-Favoriten oppkalt etter ham.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
You Keep Coming Back Like a Song
«You Keep Coming Back Like a Song» er en amerikansk sang med melodi og tekst av Irving Berlin. Den ble skrevet til filmen Blues Skies fra 1946, hvor den ble introdusert av Bing Crosby.
Norsk versjon
Tola har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Tilbake du kom som en sang». Inger Jacobsen, Øivind Berghs orkester har spilt inn sangen. Den ble utgitt på 78-platen Musica A 8977.
Opphøgde potteter (VAZ 005)
Opphøgde potteter er en av to musikk-kassetter utgitt av Vazelina Bilopphøggers i 1986 som reklame for Hoff Opphøgde Potteter. Albumet inneholder også andre artister som Ketil Stokkan, Bobbysocks og Bjølsen Valsemølle.
Skjegget paddehodeagam
Skjegget paddehodeagam er den største arten av paddehodeagamer med en total lengde på opptil 25 cm.
Utbredelsen er ikke sammenhengende, ettersom den kun finnes i områder med sanddyner. Arten forekommer fra områdene nordvest for Det kaspiske hav østover til det østlige Kasakhstan og vestlige Xinjiang, og sørover til Turkmenistan, Tadsjikistan, Usbekistan, Kirgisistan, nordøstre Iran og Afghanistan.
Staten Katanga
Opprinnelsen til Katangastaten
Katangas mineralrikdom spilte en viktig rolle i Belgisk Kongo, President Moise Tshombe proklamerte Katanga, en av territoriets rikeste provinser som hadde stått for nesten 50% av Kongo inntekter som en fri og selvstendig nasjon. I henhold til Tshombe og hans medarbeidere var denne aksjon tatt for å hindre kaos for det nåværende regime under statsminister Patrice Lumumba og søkte hjelp fra Kommunistkilder. Katangas regjering appellerte etter belgisk militær støtte for sin ensidige erklæring om selvstendighet. Tshombe søkte også støtte og anerkjennelse fra USA for sin sak, da han følte at de delte en felles bekymring for mulig utnyttelse av Kongokrisen av Sovjetunionen. Det var vanligvis en myte i 1961 i De forente nasjoner, generelt var det at Katanga var et nasjonalistisk sentiment. Dette var bare delvis sant. De politiske ledere i distriktene var i opposisjon og Katanges befolkning var aldri direkte blitt spurt om saken. Frigjøring viste seg å være en strategi, ment å bevare Katangas stabilitet i regionen, generelt sett. Vedlikeholde støtten til hvite settlerne, en elite var også en prioritet for president Tshombe, da de var i besittelse av høyst nødvendig profesjonelle kunnskaper, og en exudos av slike folk ville føre til politisk uro, eller kommuniststyre som ville skade Katangas industri.
Katangas ensidige erklæring om uavhengighet førte til at statsminister Lumumba sendte telegram til FNs generalsekretær, insistierte på at «Belgium's military aggression» i hans land og deres støtte til Katangas løsrivelse. Luumba anmodet om «urgent military assistance» på grunn av den sentrale regjering og Leopoldville. Han fortsatte å klandre Belgia for de nåværende kriser. Innen United Nations var følelsene mot Katanga generelt blandet. Storbritannia og Frankrike forble nøytrale, den siste ganske fiendtlig mot ideen om fred i Kongo. Britene bidro med generell bistand til FN tropper som tilslutt eventuelt forlot, men avslo å forhandle med Tshombe's opprørsregime. Portugal og Sør-Afrika var åpent fiendtlige mot dette, og holdt vedlike en konstant opposisjon mot enhver innblanding i Katanga.
Gerald-Libois skrev
Antallet på den nye styrke var opprinnelig satt til 1 500 frivillige fra 16 til 21 år, rekruttert fra «safe» etniske grupper. Nesten hele Force Publique hadde blitt overført til Kamina.
Slepemålsfly
Slepemålsfly er er et fly som flyr med  med en vaier som kan være opp til 1 000 meter lang og med en reklamevimpel eller et skytemål hengende etter seg.
Staten Katanga
Ilandsetting av United Nations tropper
Den 14. juli 1960, som svar på statsminister Lumumba, vedtok Sikkerhetsrådet Resolusjon 143. Denne anmodet Belgia å fjerne sitt militære personell fra Kongo og UN om yte «military assistance to congoleese forces and «to meet fully their tasks».
Slepemålsfly
Sivile
Sivile slpemålsfly er vanligvis et fly sleper en reklamvimpel etter seg for et spesiell anledning eller et selskap.
Staten Katanga
Ilandsetting av United Nations tropper
Lumumba forlangte at Belgia fjernet sine tropper øyeblikkelig, truet ned å søke hjelp fra Sovjetunionen hvis de ikke fjernet seg. FN reagerte raskt og etablerte United Nations operasjoner i Kongo (ONUC). De første FN tropper ankom neste dag, men det kom til øyeblikkelig uenighet mellom Lumumba og FN over den nye styrkes mandat. På grunn av at Congos arme ikke var enig, ønsket Lumumba å bruke FNs fredsbevarende styrker «to subdue Katanga by force». Under henvisning til resolusjonen skrev Lumumba til FNs Generalsekretær Dag Hammarskjöld,
Slepemålsfly
Militære
Innen det militære brukes slepemålfly til opplæring for betjening av antiluftskyts og har en 800 meter lang vaier festet til i flykroppen og sleper et mål, en vindpølse såkalt vingemålskyting, det vil si et kampfly som skyter med automatkanonen mot målet. Målflyet sleper det som kalles for "pølsemål" og er en fire meter lang vindpølse i rødt tøy. Foran «pølsen» sitter en universalsender som inneholder et antall mikrofoner. Pølsen i seg er levert med metalltråder som gir fra seg et radarekko. Senderen og metalltråden
Filosofiåret 1710
Filosofiåret 1710 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1710.
Staten Katanga
Ilandsetting av United Nations tropper
Uenighet over hva UN-styrken kunne, eller ikke gjøre, samt det faktum at ytterligere to tidligere resolusjoner i Sikkerhetsrådet. Den 22. juli vedtok Sikkerhetsrådet Resolusjon 145 som bekreftet at Kongo skulle bli en forent stat og gjentok at Belgia skulle trekke sine tropper. Den 9. august vedtok Sikkerhetsrådet Resolusjon 146 hvor Katanga ble nevnt for første gang, og eksplisitt tillot FN-styrker å gå inn i Katanga, men forbød å
Det er gjenstand for uoverensstemmelse om Belgias innblanding i Katanga. Brussel hadde hverken inspirert eller oppmuntret Moise Tshombes planer om Katangas løsrivelse, men ytet teknisk, finansiell og militær hjelp for å bevare Katangas stabilt og opprettholde ro, orden og sikkerhet. Belgia fortsatte å råde ONU-styrker om unødvendig innblanding mot staten, da det bare ville føre til Samtidig informerte utenriksminister Pierre Wigny USA, Frankrike og Storbritannia at hans regjering var i opposisjon til Tshombes intriger og var bekymret for at lang tid adskillekse ville kompromitere Kongos økonomiske vitalitet. Tross det faktum at det meste av Belgias militære personell var trukket fra Katanga i september 1960, sto fortsatt to hundre igjen. Så sent som i 1963 hadde flere hundre av disse leiesoldater kastet sine uniformer og kledt seg sivilt. Andre notable belgere som forble inklusive poligiske rådgivere noen diplomater. Da FN-styrker i Kongo var oppsatt på å gi ONUC frihet i Katanga og insisterte på å hindre fredsforsøkene. Dette syn ble forsterke av President Tshombe selv etter som tiden gikk, spesielt med økende krav fra Léopoldville at FN skulke bruke makt for å fjerne hans regime. Sikkerhetsrådet bare gjentok at ONUC ikke ville bli part i noen internasjonal disputt, men ville gå inn i Katanga for å bistå med ro og orden. De første, vensenlig svenske styrker gikk inn i Katangas hovedstad, Élisabethville 12. august 1960.
Alt dette frustrerte den kongolesiske regjering, som, 27. august iverksatte en dårlig organisert innblanding i Katanga med Kongos militære (ANC)-soldater som kom inn i provinsen på russiske militære kjøretøyer. Hensikten var uklar, men angriperne som for det meste var opptatt med å voldta og drepe på sin vei gjennom landet, ble raskt jaget vekk av Katangas arme. Disse hendelser ville vare føre til ytterligere forverring mellom de to regjeringene; sporadiske sammenstøt kom til å fortsette de neste to år. Den 8. november ble en irsk pelotong sendt for å reparere en bro i Niemba. Da ble Niemba angrepet og ni menn drept av Balubastammer.
Ytterligere konflikter
Bare kort tid etterpå ble Patrice Lumumba kastet i et statskup av Joseph Mobutu. Den 17. januar 1961 sendte Mobutu Lumumba til Élisabethville hvor han ble torturert og henrettet kort tid etter ankomst.
Sikkerhetsrådet møttes etter Lumumba's død i en høyt beveget atmosfære Det anklaget Lumumba for anti-koloni følelser og retorikk. Den 21. februar 1961 vedtok Sikkerhetsrådet resolusjon 161, som autoriserte
. Denne resolusjon krevde fjerning fra Kongo av alle belgiske tropper og fremmede leiesoldater, men uttrykte ikke klart sitt mandat til å gjennomføre operasjonene. Likevel, den ble tolket av lokale FN-styrker til å rettferdiggjøre militære operasjoner for å få slutt på okkupasjonen av Katanga. Tross resolusjonen, i løpet av de neste seks måneder gjennomførte FN ingen store militære operasjoner, konsentrerte i stedet på flere runder med politiske forhandlinger. Likevel, mange kilder hevdet at FN-personell initierte og holdt vedlike en høy grad av uroligheter, og var begge ansvarlig for hundredevis, om ikke tusener av sivile liv.
Fra sent på 1960-tallet var Katanga karakterisert av en serie av angrep mellom pro-Tshombe loyalister og Baluba stammee, hvis politiske ledere var normalt alliert med Leopoldville og i opposisjon til Katangas løsrivelse. Mindre kamper ble kjempet mot ANC-enheter som også angrep fra andre provinser. Sparsomt plasserte og i mange tilfelle slått ned. FN-styrkene hadde en nesten umulig oppgave i å forsøke å hindre en borgerkrig. I et forsøk på fortsatt nærvær i staten, autoriserte Sikkerhetsrådet økt nærvær i Élisabethville. Midt på 1961-tallet hadde sikkerhetsstyrker drept nesten 7 000 Balubas. Mindre angrep begynte også å ramme det kjempende regime. Økt antatall sikkertsstyrker irriterte bare Baluba-folket som så FN som en uønsket inntrenger og begynte å angripe både katangesiske og FN-soldater uten diskriminering.
Leiesoldater
I 1961 i et forsøk på å styrke sin posisjon i Katanga begynte Moise Tshombe å importere flere utenlandske leiesoldater fra nabolandenene for å bista sine gendarnere. "Leiesoldatproblenet", som det internasjonale samfunnet kalte det var et stort problem for ONUC. Den katangesiske arme var allerede bemannet med belgiske offiserer og hvite frivillige av belgisk herkomst som omfattet 117 menn under Tshombe's ledelse, selv om det fra januar til februar 1961 ble gjort forsøk på å fjerne disse "illegal combatants" fra Kongo, Ble deres plasser raskt overtatt av en betydelig styrke av 500 britiske, rhodesiske, franske og sørafrikanere frivillige. Flere av dem fikk kommando over gendarmere, Mens andre dannet en pro-Tshombe enhet, kjent som International Company, bestående i hovedsak av hvite sørafrikanske soldater.
Tore Bråthen
Tore Bråthen (født 12. september 1954) er en norsk professor i forretningsjus og instituttleder ved Institutt for rettsvitenskap og styring på Handelshøyskolen BI og professor II på Det juridiske fakultet Universitetet i Tromsø.
Bråthen ble cand. jur. ved Universitetet i Oslo i 1985 og dr. juris på avhandlingen Personklausuler i aksjeselskaper i 1998. Han er norsk redaktør for Nordisk Tidsskrift for Selskabsret.
Staten Katanga
Senere utvikling
I august og september gjennomførte FN operasjoner for å arrestere og repatriere leiesoldater og belgiske politiske rådgivere fra Katanga med militær makt, viste til at slike utlendinger stod bak regimet. Den første operasjon ble utført av indiske UNF-tropper som begynte å runde opp leiesoldater kl. 5 am. Det kuliminerte i den blodigste fangst av 400 menn. Selv om Belgias konsul i Katanga var pålagt å deportere de gjenværende belgere, inklusive politiske rådgivere. Han kunne bare utøve lovlig myndighet over offisiell stab tilknyttet sitt lands regjering eller militære.
Alt i alt, om lag 300 av de som ble tatt ble utvist fra Kongo, selv om flere leisodater returnerte senere. Spesielt hvite katangesere var imot denne aksjon, iverksatt av FN. Tshombe ble tatt overraskende, og spenningen eskalerte hurtig. Den 11. september forlangte UNF videre at alle utlendinger som tjenstgjorde som politi i Katanga skulle utvises, men Tsombe svarte ikke på dette. Forhandlinger om fredelig fjerning av gjenværende utlendinger ble raskt slått ned da det ble klart at noen FN-ansatte hadde planlagt å støtte en konspirasjon om å fjerne Tshombe fra makten, beslaglegge radiostasjonen i Élisabethville, og arrestere hans gendarmere. Katangeserne var raske til å avsløre dette plot, og da Tshombe konfronterte FN med sine anklager som var basert på solid grunnlag. Hvis en slik hendelse var blitt tillatt ville den klart ha blitt oppfattet som brudd på ONUC's forsikring om å forbli nøytrale i interne spørsmål foruten å ta riktige aksjon for å hindre en storkonflikt. Neste dag ble fiendtlighetene gjenopptatt etter at 155 irske soldater som beskyttet sivile i Jadotville som ble omringet av en overlegen styrke av gendarmere, inklusive mange europeere. Tross flere nederlag etter luftangrep fra Katangas Flyvåpen ført av leiesoldater, nektet troppene å overgi seg, tross store tap blant angriperne.
Forhandlinger etter Hammarskjölds død
ikke lenger istand til å håndtere den økende volden i Katanga, ble ONUC kommandanter tilslutt enig i en ny plan som ville fjerne Katangas regjering fra makten. Den anmodet UNF tropper om å ta leiesoldatene, postkontoret og radiostasjonen i Élisabethville, og sende en representant fra den sentrale kongolesiske regjering til å overta kommandoen. Dette forslag var på ingen måte ufarlig. Det ble motarbeidet av gendarmere og deres allierte leiesoldater. Det opprinnelige FN-initiativ til å ta over postkontorer ble effektivt motarbeidet. Senere samme dag iverksatte katangesiske soldater et koordinert angrep mot ONUC-styrker. En åtte dagers lang kamp pågik i byen som resulterte i 11 drepte FN-personell. Et kompani med irske tropper i Jadotville ble tatt. Tshombes arme tok ikke makten, og det lille Katangese flyvåpen gjennomførte en vellykket runde med bombing av FN-stillinger i Jadotville, Élisabethville og Kamina.
Skuffelsen over UNFs feilgrep kunne også skyldes deres dårlige utstyr. Mens gendarmere hadde automatiske rifler, tunge maskingevær, munnladere, og Greyhound panserbiler, var størsteparten av FN-troppene utstyrt med rifler og sivile biler, utstyrt med tilfeldig beskyttelse. Under kamphandlingene ble katangesiske myndigheter tilbudt midlertidig våpenhvile som umiddelbart ble avslått av ONUC. Tilslutt ble det klart at noen grunn til å fjerne Moise Tshombe hadde slått feil. De britiske, belgiske og franske regjeringer, spesielt ble kritiske til "fredsbevarende operasjoner" i Kongo som ville interferenc i innenlandske saker. De ba om en øyeblikkelig våpenhvile. Sovjetunioonen, på denne andre side, protesterte i at mer makt skulle ha blitt brukt på å undertrykke Katanga og initierte en øyeblikkeblig gjenforening med Mobutus regjering.
Begrensede fredsforhandlinger fortsatte etter at FNs Generalsekretær Dag Hammarskjöld omkom i 1961 i et flyhavari nær Ndola, Nord Rhodesia (nå Zambia.
Siste dager
Da 1962 nærmet seg slutten på året økte FN gradvis sin operative styrke i Katanga, men Thant vurderte enda sterkere virkemidler, med makt å gjøre slutt på Tshombe's planer. Da UNF fortsatt ble ydmyket av gendarmerne, eskalerte den politiske uro til militær spenning. Da katangeserne feiret sin årsdag for frihet, for eksempel, blokkerte FN-myndigheter veien inn til Élisabethville av frykt for den 2 000 mann sterke "æresvakt" som skulle marsjere i de forventede parader. Flere tusen sivile demonstrerte umiddelbart mot denne unilaterale aksjon. To måneder senere beslsgla lokale myndigheter flere jernbanevogner med utstyr og forsyninger for ONUC operasjoner og flere Gurkha fredsbevarende soldater ble skadet av umerkede landminer ved Katangas grense.
En etterfølgere rapport, utarbeidet av Brookings Institution indikerte at Katangas regime kjøpte nye militære fly og økte styrken på sin arme, rapporterte at de hadde til disposisjon 40 000 tropper og gendarmere, i det minste 400 leisodater og minst 20 fly. Disse tall var overdrevne. Generalsekretørens kontor svarte med økende handelsanksjoner, og flere medlemsland i United Kingdom, spesielt, forsatte å innføre embargo for å tvinge frem en politisk løsning.
Den 20. desember annonserte American State Department at de ville sende en militær misjon til Katanga, et forslag som ble sterkt kritisert av både hvite og sorte katangesere. I det minste protesterte hundre lokale studenter, mange av dem europeere foran United States konsulat. Kongos regjering og Østblokklandene sa seg enig. Men det ble snart klart at Katanga's ønske om internasjonal anerkjennelse var dødsdømt; høyt trykk for direkte handling, økende amerikanske interesser, den militanta holdning blant UNF kommandanter og Belgias forsikring om å slutte å støtte rebeltegjeringen, alle forslslsg krevde kraftigere skyts mot Moise Tshombe i nær fremtid.
Overgivelse
Den 24. desember 1962 kom det til et sammenstøt mellom FN-styrker og en katangesiske gendarmerpost nær Élisabethville. Et helikopter ble skutt ned, og President Tshombe uttrykte beklagelse over det han uttrykte måtte ha vært en misforståelse, lovte å sende tilbake alle sine styrker. Men den 27. desember fortsatte skuddveksling på begge sider; FN-offiserer underrettet Nasjonalforsamlingen at det ville ta alle nødvendige tiltak for å forsvare seg selv, medmindre skytingen opphørte øyeblikkelig. Operasjon Grandslam ble iverksatt dagen etter og fredsbevarende styrker marsjerte inn i Élisabethville for å nøytralisere gendarmerne.
Innen tre dager var Élisabethville under FN-kontroll. Flere gendarmere ble enten tatt eller opphørte å slåss. De utenlandske leiesoldater forsvant. Jagerfly gjennomførte over sytti angrep mot Katangas flyvåpen. Alle, unntatt to jetfly ble ødelagt på bakken. Tshome selv rømte fra sin hovedstad, men truet med å iverksette en motoffensiv medmindre UNF av avblåste angrepene. En fredsavtale frem til 1. januar ble inngått, men i et kontroversielt selvforsvar, ignorerte FN-personell sine ordrer fra New York og angrep Jadotville. Katanga-styrker sprengte broer over Lufira River for å hindre fremrykk uten nytte, da styrkene kom over ved hjelp vrakgods, tross motstand fra snikskyttere. Det er senere blitt foreslått at dette var på grunn av den trege kommunikasjon som plaget ONUC i Katanga og hele Kongo. Den etterfølgende inntagelse av Jadotville hindret Tshombe's loyale fra å ta stilling der, noe han opprinnelig fryktet.
Etter at Jadotville var tatt var det flere kontroversielle hendelser som omfattet FN-styrker og sivile. To belgiske kvinner i en bil ble drept ved en veisperring etter å ha blitt skutt på av indiske vakter. Det var også andre sivile tap, inklusive ytterligere to uidentifiserte europeere som døde som et resultat av aksjon fra UNF. Etter disse hendelser avblåste U Thant ytterligere militære operasjoner mens belgiske og britiske tjenestemenn åpnet for diskusjoner med Tshombe og forsøkte å få ham til å kapitulere. Det var blitt klart at tiden var blitt desperat kort. Den 11. januar entret fredsbevarere Sakania, nær grensen til Rhodesia. Katangesiske gendarmere hadde allerede blitt sendt dit, men utgjorde ingen trussel. De gjenværende leiesoldater, for det meste franskmenn og sørafrikanere var ikke istand til effektivt lederskap. De ignorerte instuksjoner om å følge en "scorched earth" politikk og flyktet landet via Angola. Den 21. januar oppga å Moise Tshombe å kjempe og sa seg enig i å følge ordre fra FN i Kolwezi som var hans siste skanse. Landminer og sperringer måtte fjernes og alle bevæpnede loyalister ble beordret til å gi fra seg sine våpen. Tsombe rettet en siste appell til sine supportere
Etterspill
Kongos regjering tok omgående titak for reintegrere Katanga med resten av nasjonen. Gendarmerne ble absorbert i i det militære, og Joseph Ileo, tidligere statsminister ble utnevnt til Resident Minister for den nye provinsen. FN bistod med med å gjenforene den delte økonomi og administrasjonen. Den 29. januar kunngjorde Generalsekretærens kontor at mesteparten av FNs virksomhet i den tidligere staten ville bli begrenset til økonomien og at en betydelig redusert styrke ville bli vedlikeholdt for ro og orden. Danmark, Ghana og Filippinene alle lovet mer personell. U Thant anmodet også om en reduksjon i den militære tilstedeværelse, i tilfelle nytt angrep av fanatikere og steinharde. selv om bruk av makt var tatt over av ONUC for å holde nede Tshombe, siden han var opptatt av et siste slag:
Mynter
Det viktigste "minne" om Katanga er tre mynter med navnet: I omløp ble 1 og 5 Franc slått i Bronse og en 5 franc minnemynt slått i Gull, alle datert 1961, 5 Franc i gull ble slått i 20 000 eksemplarer.
Harry Schulz
Harry Schulz (født 20. april 1910 i Łódź i keiserdømmet Russlands polske del, død 22. februar 1954), var en folketysk Selbstschutz-leder og dømt krigsforbryter.
Under de første månedene av den tyske okkupasjonen av Polen i 1939 var han stedfortredende befalshavende for det paramilitære Deutscher Selbstschutz i Lobsens i det nordlige Wartheland. Han var dertil kommandant for den provisoriske konsentrasjonsleir som ble innrettet i klosterbygningen i Górka Klasztorna.
Etter andre verdenskrig ble han stilt for retten for en domstol i Bydgoszcz. Han ble funnet skyldig i mord på 186 personer i distriktet omkring Wyrzysk og dømt til døden. Han ble henrettet ved hengning den 22. februar 1954.
Operation Toggle
Operation Toggle var en serie på 28 amerikanske prøvesprengninger av atomvåpen, utført ved Nevada Test Site i 1972 og 1973. Denne operasjonen var etterfølgeren til Operation Grommet og forgjengeren til Operation Arbor.
Tov Flatin
Tov Aslaksson Flatin (født 10. oktober 1878 i Seljord, død 4. september 1945 i Flesberg) var en norsk lokalhistoriker, folkeminnesamler, Venstre-ordfører og statsstipendiat.
Han gikk på Telemark folkehøgskole 1895-96 og på lærerseminar i Seljord 1898. Han var lærer i Morgedal 1898-1900 og fra 1900 til 1943 i Flesberg. I Flesberg bygde han også garden Flatin, var formann i Venstrelaget og ordfører i bygda.
Han startet tidlig med innsamling og utgivelse av folkeminner og ble utnevnt til statsstipendiat i 1918. Karakteristisk for hans forfatterskap er det store innslaget av folkeminnestoff i bygdebøkene. Han var medstifter av Numedal sogelag i 1912, redaktør av lagets tidsskrift, medstifter og leder av Landslaget for folkeminnesamlarar (nå nedlagt), og med i styret for Lågdalsmuseet.
Litteratur
Han redigerte også sin bror Kjetil A. Flatins Tussar og trolldom. Norsk Folkeminnelags skrifter nr. 21. Oslo 1930.
Górka Klasztorna
Górka Klasztorna er en landby i Storpolske voivodskap i vestre Polen. Górka Klasztorna er et betydelig valfartssted og pilegrimer kommer til det mirakuløse bildet Vår Frue av Górka for å be.
I oktober 1939 innrettet Volksdeutscher Selbstschutz en provisorisk konsentrasjonsleir i klosterbygningen i Górka Klasztorna.
Ljubka
Ljubka (originaltittel: Любка) er en russisk film fra 2009, regissert av Stanislav Mitin.
Handling
Historien forteller om to veldig forskjellige jenter, hvorav den ene jenta vokste opp som hjemløs på gaten og driver med tyveri for å overleve.
Men den andre jenta vokser opp i en velstående familie, og får en utdannelse. Men plutselig krysses deres veier hverandre, i en provinsby.
Gary Driscoll
Gary Driscoll (født 1946, død 1987 i Ithaca i New York) var en amerikansk trommeslager, mest kjent som medlem av Rainbow i 1975. Han spilte på bandets debutalbum Ritchie Blackmore's Rainbow, og fikk etter innspillingen, sammen med bassisten Craig Gruber og keyboardisten Mickey Lee Soule, beskjed av Ritchie Blackmore om å forlate bandet.
Driscoll ble først kjent som medlem av bandet Elf, der han i tillegg til Gruber og Soule spilte sammen med Ronnie James Dio og gitarist David Feinstein. Etter tiden i Rainbow var han med i det kortlivede bandet Bible Black sammen med blant andre Craig Gruber, men bandet ble oppløst etter to album. Senere tok han forskjellige «normale» jobber, samt at han jobbet litt som studiomusiker. I 1987 ble han funnet myrdet i sitt hjem i New York.
EM i skiskyting 2012
EM i skiskyting 2012 for junior og senior ble arrangert i Osrblie i Slovakia i perioden 25. januar – 2. februar 2012.
10 km sprint
Dato: 28. januar 2012
Øvrige norske plasseringer: Martin Eng kom på 18.-plass. Sprinten dannet grunnlag for jaktstarten dagen etter.
Margot Marsman
Margot Marsman (født 9. februar 1932 i Haarlem, død 5. september 2018 samme sted) var en nederlandsk svømmer som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
EM i skiskyting 2012
12,5 km jaktstart
Martin Eng stilte ikke til start på jaktstarten.
Margot Marsman
Marsman vant en olympisk bronsemedalje i svømming i OL 1952 i Helsingfors. Hun var med på det nederlandske stafettlaget som kom på tredjeplass på 4 x 100 meter fri for damer bak USA og Danmark. De andre på laget var Marie-Louise Vaessen, Irma Heijting-Schuhmacher og Hannie Termeulen.
EM i skiskyting 2012
20 km normaldistanse
Dato: 31. januar 2012
Henrik L'Abée-Lund kom på 29.-plass og Jan Olav Gjermundshaug på 32.-plass.
4 x 7,5 km stafett
Dato: 2. februar 2012
7,5 km sprint
Dato: 28. januar 2012
Sprinten dannet grunnlag for jaktstarten dagen etter. Ane Skrove Nossum endte på 21.-plass og Ane Sandaker Kvittingen på 26.-plass.
10 km jaktstart
Dato: 29. januar 2012
15 km normaldistanse
Dato: 2. februar 2012
Ane Skrove Nossum endte på 17.-plass, og Ane Sandaker Kvittingen på 22.-plass.
4 x 6 km stafett
Dato: 2. februar 2012
Root, Toot Undisputable Rock ’N’ Roller
«Root, Toot Undisputable Rock 'N' Roller» er en sang skrevet av George Jackson som ble spilt inn og gitt ut på albumet Rough med Tina Turner i 1978. Sangen ble også gitt ut på singel senere samme år.
EM i skiskyting 2012
4 x 6 km stafett
Slovakia ble tatt igjen med en runde, og ble tatt ut av konkurransen.
12,5 km jaktstart
Dato: 29. januar 2012
Sprinten to dager tidligere ga grunnlaget for jaktstarten. Aleksandr Loginov gikk forbi Vetle Sjåstad Christiansen og tok gullet, og Johannes Thingnes Bø gikk seg opp til bronse.
7,5 km sprint
Dato: 27. januar 2012
10 km jaktstart
Grunnlaget for jaktstarten var sprinten to dager tidligere.
12,5 km normaldistanse
Dato: 1. februar 2012
2 x 6 km + 2 x 7,5 km stafett
Dato: 30. januar 2012
Nights: Journey of Dreams
Nights: Journey of Dreams er et videospill for Wii.
Joan av England (Plantagenet)
Joan av England (født 19. desember 1333 eller 28. januar 1334, død 1. juli 1348) var en engelsk adelskvinne, datter av Edvard III og hans hustru Philippa av Hainaut. Hun ble i 1345 forlovet til Peter I av Castilla som en del av en politisk allianse. I 1348 forlot en godt voktet ekspedisjon Portsmouth i England, og nådde fram til Bordeaux da de ble rammet av svartedauden som ennå ikke hadde kommet fram til England. Hun døde den 1. juli 1348 som en av de første engelske ofre for pesten. Hun var da kun 14 år gammel. Ingen grav er funnet, men en statue av henne ble senere satt opp ved siden av hennes fars grav i Westminster Abbey.
Nights: Journey of Dreams
Spillet er utviklet av Sega, og er en oppfølger til spillet Nights into Dreams.... fra 1996 på Sega Saturn. Designeren av spillet, Takashi Iizuka, var også med å utvikle det første spillet.
Joan av England (Plantagenet)
Første år
Joan, også omtalt som Joanna, ble født enten i desember 1333 eller en måned senere i januar 1334 på Tower of London, som på den tiden også ble benyttet som kongelig residens. Som barn ble hun plassert i omsorgen til Marie de St Pol, grevinne av Pembroke, hustru av Aymer de Valence, 2. jarl av Pembroke og grunnlegger av Pembroke College ved Universitetet i Cambridge. Joan vokste opp sammen med sin søster Isabella, sin bror Edvard og deres kusine Joan av Kent.
I 1338 ble Joan tatt med på sin fars reise til Koblenz i dagens Polen hvor de møtte Ludvig IV av Det tysk-romerske rike. De var hans særskilte gjester ved den tysk-romerske riksdagen (latin: Dieta Imperii) i kirken dedikert den hellige Castor fra Karden. Edvard III dannet en allianse med den tysk-romerske keiseren mot kong Filip VI av Frankrike, og hvor keiseren anerkjente Edvards rett til den franske trone, men i 1341 ble han sviktet av keiseren.
Nights: Journey of Dreams
Handling
Hver natt spilles alle menneskelige drømmer ut i Nightopia og Nightmare, de to delene av en drømme-verden. I Nightopia er forskjellige aspekter av drømmernes personlighet representert med lysfargede kuler kjent som Ideya. Den onde herskeren av Nightmare heter Wizeman the Wicked, og forsøker å stjele all denne drømme-energien fra sovende besøkende for å samle makt og ta kontroll over hele Nightopia - og til slutt hele den virkelige verden. For å oppnå dette slipper han løs "Nightmaren" skumle vesen som kan fly - inkludert Jackle, Clawz, Gulpo, Gillwing og Puffy, og mange mindre marer.
Joan av England (Plantagenet)
Første år
Det er mulig at Joan ble forlovet til en av keiserens sønn som Ludvig IV hadde med sin hustru Margareta II av Hainault, tante av Joan som eldre søster av hennes mor Philippa. Det er også mulig at Joan ble værende igjen ved deres hoff for videre utdannelse, men i uansett tilfelle tilbakekalte Edvard III henne i september 1340 da han igjen møtte keiseren i samme by.
I 1345 ble hun forlovet med Peter I av Castilla, sønn av Alfonso XI av Castilla og Maria av Portugal, som en del av Edvards anstrengelser på å skaffe seg europeiske allierte mot Frankrike. Noen få år senere, sommeren 1348 forlot Joan England med sine foreldres velsignelse. Takket være en tungt bevæpnet medgift var hun antagelig den mest beskyttede unge kvinne i Europa på denne tid. Det ble sagt at hennes rike medgift krevde et helt skip alene. Hun var da fjorten år gammel, betraktet som gammel nok til å bli sendt avsted for å bli gift. Hennes søstre hadde alle blitt giftet i slutten av tenårene, eldre enn forventet på denne tiden, men det kan være at Joan og Peter ikke var forventet å leve sammen før bruden var blitt noe eldre.
Reisen var planlagt å omfatte et besøk til en av familiens festninger i Bordeaux, beliggende i Gascogne som var engelsk område på denne tiden (men gikk tapt i 1453).
Reisen til Castilla
Edvard III sparte ikke på noen utgifter i forberedelsene av datterens sjøreise og ekteskap. Han utstyrte henne på de mest imponerende måter han kunne. Kongen elsket antagelig sin datter, men det var mer avgjørende vise fram på prangende vis engelsk makt og rikdom for sine allierte i Castilla (til tross for England egentlig hadde økende nasjonal gjeld).
Medgiften besto blant annet av 150 meter med rakematiz (eller ragmas), tykk silke brodert med gull, ekstremt sjeldent og verdifullt, for hennes bryllupskjole, en klesdrakt av rød fløyel, to sett med tjuefire knapper gjort av forgyllet sølv og emalje, fem korsetter med mønstre bestående av stjerner, og halvmåner i gull og diamanter, minst to dekorerte kjoler med innlagte korsetter. Disse var også gjort av rakematiz, en i grønn og den andre mørk brun. Den grønne var brodert med bilder av roseslynger, ville dyr og ville menn, mens den brune hadde gullbroderier og sirkelmønstre, hver av dem med en løve som symbol på det kongelige. Det var også senger, sengetrekk, seremonielle festplagg, og ulike klær for uteliv som riding og dagligklær. Hun hadde også med et portabelt kapell slik at hun ikke trengte å være avhengig av lokale kirker. Kapellet var utstyrt med en sofa dekorert med kjempende drager og en båndkant av vinstokker, pyntet med bysantinske gullmynter, og alteret var dekorert med drager og slanger.
Flåten som fraktet den unge prinsessen og hennes medgift besto av fire skip. De seilte ut fra Portsmouth, og satte kursen mot Castilla med stopp i Bordeaux. Her ble de tatt imot av den forskrekket borgermesteren Raymond de Bisquale. Han skal ha advart dem mot en pest i byen, men selskapet ble ikke alarmert. Det de ikke visste var det var den dødeligste pesten som til da var kjent, svartedauden. Den hadde ennå ikke nådd fram til England, selv om rykter hadde begynt å gå, men hadde rast gjennom Europa. De forlot skipene til tross for å bosette seg i det kongelige slott med utsikt over estuaret Gironde. Joans følge omfattet tre ledende myndighetspersoner: Robert Bouchier, tidligere kongelig kansler; Andrew Ullford, diplomatisk sakfører; og katedralpresten i Bordeaux, Gerald de Podio, som hadde til oppgave å håndtere prinsessens åndelige behov. Joan hadde også med seg en kastiljansk trubadur, Gracias de Gyvill, som hadde blitt sendt til England av prins Peter for å kunne underholde prinsessen med musikk og sanger fra landet hun skulle bli dronning i. Hun ble også eksportert av over hundre framstående bueskyttere, en del av dem veteraner fra slaget ved Crécy den 26. august 1346
Død
Det engelske selskapet var usikre på hvor alvorlig sykdommen var, og forlot skipene. De trodde ikke det var nødvendig å forlate byen, men etterhvert, noen dager senere, da deres egne medlemmer begynte å falle over for pesten, begynte alvoret i all sin gru å gå opp for dem. De fryktet for livet til Joan og flyttet henne antagelig ut av byen til en liten landsby kalt Loremo hvor hun ble værende for en tid, men ingen forsto hvordan pesten smittet og hvordan man skulle kunne beskytte seg. Hun ble smittet, og led et brutalt og raskt angrep av pesten som endte med at hun døde den 1. juli 1348. Robert Bouchier, lederen for det engelske selskapet, døde den 20. august. Det er usikkert hvor Joan ble gravlagt, antagelig slik en del samtidige kilder antyder, ble hennes siste hvilested i katedralen i Bayonne, helt sør i dagens Frankrike, skjønt ingen grav er noen sinne blitt avdekket. En statue av henne ble siden reist på sørsiden av hennes far grav i Westminster Abbey i London.
Ettervirkning
Andrew Ullford, den diplomatiske sakfører, klarte å unngå presten virkninger og reiste tilbake til England i oktober for å kunne informere kongen om hans datters skjebne. Hennes død sjokkerte engelskmennene. Hun var en av de aller første ofrene av svartedauden, som nå hadde begynt å spre seg i England, men hennes død viste at heller ikke de kongelige ble spart for pestens virkninger.
Den 15. oktober 1348 sendte Edvard III et brev til kong Alfonso XI av Castilla hvor ekteskaparrangementene ble formelt avlyst og beskrev den sorg som han og hans familie fikk etter prinsessen plutselig død. Han beskrev henne som martyr og som en engel som tittet ned fra himmelen for å beskytte den kongelige familie. Han konkluderte med tradisjonell og formell fromhet: «Vi setter vår tillit til Gud og våre liv i hans hender, hvor han har holdt det nært gjennom mange farer.» Han hadde ingen andre døtre igjen for å oppfylle alliansen med Castilla.
Den 25. oktober sendte Edvard III en ekspedisjon til Bordeaux for å hendte Joans legeme og ta det med for begravning i London. Lederen var biskopen av Carlisle som ble overbetalt grunnet den høye risiko involvert. Det er ikke kjent hva som siden skjedde. Det finnes ingen nedtegnelser for at prinsessens legeme ble funnet og fraktet til London, heller ikke er noen redegjørelse av en begravelse. I henhold til middelalderhistorikeren Norman F. Cantor, døde Joan i Bordeaux hvor borgermester i et forsøk på å hindre pestens spredning, satte havnen i brann og hvor kongens festning også brant ned. Joans legeme var lagret på innsiden på denne tiden, og forsvant i ødeleggelsene.
Joans korte liv ble en fotnote i historien, men hadde betydning ved at hennes død forhindret en dynastisk union mellom England og Castilla og som kunne ha gitt en mulig endring i maktbalansen mellom Frankrike og England, og således kunne ha endret konklusjonen på hundreårskrigen (1337 til 1453).
Saint-Lizier
Saint-Lizier er en kommune i departementet Ariège i regionen Occitanie sør i Frankrike.