cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gründerforeningen
Gründerforeningen er en forening for etablerere og næringsdrivende i SMB-sjiktet. Foreningen driver påvirkningsarbeid mot politikere, myndigheter, mediene og samfunnet for øvrig, for å sikre forståelse og kunnskap om rammevilkårene for gründervirksomhet i Norge. Foreningen har i tillegg en rekke opplæringstilbud og andre faglige tilbud til medlemmene innenfor skatt, regnskap, MVA, trygd og sammenslutningsrett.
Nelson Dewey kullkraftverk
Nelson Dewey kullkraftverk  var et kullkraftverk i delstaten Wisconsin i det nordlige USA. Det hadde en installert produksjonskapasitet på 200 MW, fordelt på 2 like store blokker/turbiner. Operatør er Alliant Energy Co.
Sysendammen
Sysendammen er en steinfyllingsdam i Eidfjord kommune i Vestland fylke. Dammen er 1160 meter lang, 81 meter høy og bredden i bunnen er 248 meter. Den består av 3,6 mill. m³ stein og morenemasse.
Dammen demmer opp Sysenvatnet som er hovedmagasin for Sy-Sima kraftverk. Årlig middelproduksjon for kraftverket (Sy-Sima) er 1115 GWh. Magasinkapasiteten er på 450 millioner m³ og reguleringshøyden er 66 meter.
Vanntilførselen til Vøringsfossen reguleres av demningen og det er krav om minstevannføring i sommersesongen.
Det er mulig å kjøre frem til dammen med tilgang fra Rv7.
Myk kråkefot
Myk kråkefot (latin: Lycopodium clavatum) er en plante av kråkefotslekten i kråkefotfamilien. Den er 5-25 cm høy, og atskiller seg fra stri kråkefot ved at toppskuddene er mer grønne og at det er en opprett, grenløs stilk på ca. 10 cm mellom den grenede hovedstilken og toppskuddet. Den har en underart – rypefot.
Myk kråkefot er kjennetegnet ved myke, tette og opprette små blad som minner om grønne «dusker». Stilken gjør små utskudd med jevne mellomrom, og på enden av hvert skudd er det en liten lys eller tidvis mørkegrønn dusk (myk bladspiss). Skuddene går bortover langs bakken, og kan slå lettere rot underveis, men ikke så fast som hos myrkråkefot.
Sporene sitter i toppskuddet, planten har homospori og formerer seg ved generasjonsveksling. Den ukjønnede generasjonen er den dominerende. Når sporen vokser dannes det et protallium, som er en liten kjønnet mellomgenerasjon som ikke lever lenge. Fra denne vokser det opp en langt større, kjønnsløs (ukjønnet) men langtlevende generasjon av planter, som produserer nye sporer.
Myk kråkefot har en underart – rypefot (Lycopodium clavatum ssp monostachyon), som den likner mye på. Myk kråkefot har 2-3 ganger lengre sopreaks-stilk og har lengre og mer duskete blader.
Det gule sporepulveret (Lycopodium-pulver eller heksemel) blir brukt som stabilisator i iskrem, og brukes til å gjøre et elektrostatisk ladningsmønster synlig. Chester Carlson brukte kråkefotpulver i sine tidligste eksperimenter for å demonstrere xerografi.
Tidligere ble pulveret brukt i fingeravtrykkspulver, fyrverkeri og som dekke for piller og eksplosiver.
Folkeavstemning om Prins Carl av Danmark som norsk konge
Folkeavstemning om Prins Carl av Danmark som norsk konge fant sted 12. og 13. november 1905. De stemmeberettigede – kun menn som var 25 år eller eldre – skulle svare ja eller nei på spørsmålet om man var «enig i Stortingets bemyndigelse til regjeringen om at opfordre prins Carl af Danmark til at lade sig vælge til Norges konge?».
Valget stod reelt mellom republikk og monarki, men folkeavstemningen ble formulert som et ja eller nei til prins Carl. Velgerne var under svært sterkt press fra den nyvalgte norske regjeringen i den unge norske staten, som nettopp hadde oppløst personalunionen med Sverige. Regjeringen sa at den ville gå av om det ikke ble et ja til prins Carl. Landet ville dermed ha blitt ført ut i en konstitusjonell krise om det hadde blitt et nei til prins Carl.
Taktisk monarki
Statsminister Christian Michelsen var selv republikaner, men både han og andre kjente tilhengere av republikken, som Bjørnstjerne Bjørnson og Fridtjof Nansen, kjempet likevel for monarki. Dette hadde politiske og taktiske årsaker; man ønsket lavt konfliktnivå innenlands, og et godt forhold til andre europeiske stater. I 1905 var det bare to republikker i Europa – Frankrike og Sveits – og europeiske konger og statsledere fryktet at Norge etter unionsoppløsningen også ville bli en republikk, og dermed et forbilde for radikale krefter i andre land. Man ønsket altså å ufarliggjøre den norske utenrikspolitikken overfor de europeiske stormaktene. Ønsket om monarki hadde også dynastiske årsaker; med prins Carl fikk man en konge som hadde tette bånd til kongehusene i Danmark, Sverige og Storbritannia. Regjeringen ønsket i utgangspunktet ingen folkeavstemning, men ville innføre fortsatt monarki uten debatt. Grunnen til at det ble folkeavstemning var krav fra både norske republikanere og fra prins Carl selv, som ønsket bekreftelse på at han var ønsket av folket. Regjeringen gav etter, men gjorde det klart at den ville gå av dersom resultatet ble nei.
Avstemningsresultatet
For Norge som helhet var det et overveldende flertall for monarki: 259 563 (78,9 %) stemte ja og 69 264 (21,1%) stemte nei. Det var 75,3 % fremmøte. Rundt i landet var det imidlertid store variasjoner, av fylkene var Vestfold klart mest rojalistisk med 93,4% ja, mens nabofylket Telemark var minst med 58,9% ja (såvidt lavere enn Vest-Agder med 59,6% ja).
Byer og landkommuner
I de fleste byene var det store flertall positive til kongevalget, spesielt rundt Oslofjorden hvor mange byer hadde opp mot 95% ja. I noen få byer var det riktignok stemning for republikk, hvorav to hadde knappe ja-flertall og to hadde nei-flertall. Også landkommunene hadde til dels stor overvekt til støtte for kongevalget, i flere av amtene var det ja-flertall i samtlige landkommuner. Det var imidlertid nei-flertall i 52 av landets 437 landkommuner, hvorav enkelte større områder som deler av Nord-Østerdalen og tilgrensende kommuner i Sør-Trøndelag, indre Telemark og Agder, deler av Hardanger og Voss, Indre Nordmøre, Innherred og Helgeland, i tillegg til noen enkeltkommuner i andre deler av landet.
I Østfold hadde alle fire byer og samtlige landkommuner solide ja-flertall.
Oslo (Kristiania) hadde solid ja-flertall (80,1% ja).
I Hedmark hadde begge byene og et stort flertall av landkommunene ja-flertall. Det var nei-flertall i Stor-Elvdal (51,1% nei), Sollia (63,6%), Rendalen (50,2%) og Tolga (57,9%).
I Oppland hadde begge byene og nesten alle landkommunene ja-flertall, unntaket var Lom (51,8% nei).
I Buskerud hadde alle tre byer og samtlige landkommuner solide ja-flertall.
I Telemark hadde alle tre byer til dels solide ja-flertall, men i Skien holdt det med knapp margin (47,2% nei). Som eneste fylke i landet var det størst nei-oppslutning i et flertall landkommuner. Det var riktignok ja-flertall i Grenland og midtre deler av fylket, men til dels solide nei-flertall i indre deler. Disse var: Solum (51,5% nei), Bø (67,9%), Tinn (72,6%), Gransherad (61,5%), Jondalen (81,8%), Seljord (66,3%), Kviteseid (69,1%), Nissedal (74,9%), Fyresdal (59,7%), Mo (51,1%) Lårdal (57,1%), Vinje (75,2%) og Rauland (83,6%). Dette gjorde at fylket hadde landets høyeste nei-oppslutning (41,1% nei).
I Aust-Agder var det solide ja-flertall i alle tre byer og i landkommunene ved kysten. I indre deler av fylket var det like stemmetall eller nei-flertall: Birkenes (50,0%/50,0%), Evje (67,7% nei), Bygland (86,8%) og Valle (70,3%).
I Vest-Agder manglet det bare 11 nei-stemmer for flertall i Kristiansand (49,7% nei), mens Flekkefjord hadde solid ja-flertall. De fleste landkommuner hadde ja-flertall, men følgende hadde nei-flertall: Tveit (80,5% nei), Øvrebø (82,7%), Søgne (59,1%), Bjelland (94,7%), Nord-Audnedal (50,2%), Hægebostad (69,2%), Fjotland (61,0%) og Sirdal (54,4%). Dette gjorde at fylket hadde landets nest høyeste nei-oppslutning (40,4% nei), byen (Kristiansand) med tredje størst nei-andel og landkommunen (Bjelland) med høyest andel motstand mot monarkiet.
I Rogaland hadde begge byene og nesten alle landkommunene ja-flertall, unntaket var Helleland (63,4% nei).
Bergen (som eget fylke) hadde stort ja-flertall (70,1% ja).
I Sogn og Fjordane hadde samtlige landkommuner solide ja-flertall.
I Møre og Romsdal hadde alle tre byer og de fleste landkommuner til dels solide ja-flertall. Unntakene var på Indre Nordmøre: Øksendal (64,6% nei), Surnadal (65,7%) og Rindal (54,9%).
I Sør-Trøndelag hadde Trondhjem stort ja-flertall (71,3% ja) og 20 av landkommunene ja-flertall, unntakene var Holtålen (56,5% nei) og Røros (72,5%). Det blir forøvrig hevdet at kong Haakon bet seg merke i sistnevnte og aldri besøkte Bergstaden.
I Nord-Trøndelag hadde Levanger stort ja-flertall (77,4% ja) og de fleste landkommuner ja-flertall, unntakene var i radikale venstrebastioner på Innherred: Verdal (53,4% nei), Sparbu (73,5%), Beitstad (66,7%), Stod (65,3%), Snåsa (51,8%), samt Overhalla (51,2%). Dette gjorde at fylket hadde landets tredje høyeste nei-oppslutning (36,7% nei).
I Nordland støttet Bodø kongevalget (87,2% ja), mens Narvik var en av to byer i landet som gikk imot dette (56,9% nei). De fleste landkommuner hadde til dels solide ja-flertall, og Tysfjord var en av to kommuner med kun ja-stemmer. Unntakene lå på Helgeland: Bindal (67,0% nei), Vefsn (63,0%), Hattfjelldal (85,1%) og Mo i Rana (74,1%).
I Troms hadde Tromsø ja-flertall (68,2%), så også de fleste av landkommunene, unntakene var Lyngen (50,2% nei) og Karlsøy (82,9%).
Verkhovna Rada
Verkhovna Rada (ukrainsk Верховна Рада) er parlamentet i Ukraina. Det har 450 medlemmer som velges for fem år av gangen.
Historie
Navnet Verkhovna Rada («øverste sovjet») stammer tiden da landet ble kalt Den ukrainske sosialistiske sovjetrepublikk og tilhørte Sovjetunionen.
Verkhovna Rada vedtok 16. juli 1990 en suverenitetserklæring. Den 19. desember 1991 kom kuppforsøket i Sovjetunionen. Da gikk parlamentet videre og vedtok 24. august en uavhengighetserklæring Uavhengigheten ble bekreftet i en folkeavstemning 1. desember 1991. Dette innebar den faktiske avslutning av Sovjetunionen. Den 24. august feires som Ukrainas uavhengighetsdag.
Selvaag
Selvaag AS (tidligere Selvaag Gruppen AS) er et norsk familieeid investeringsselskap som er morselskapet i Selvaag-konsernet. Det er eid av Olav Hindahl Selvaag, Gunnar Frederik Selvaag og deres far Ole Gunnar Selvaag med hovedkontor i Oslo. Konsernet har utgangspunkt i bygningsingeniøren Olav Selvaags selskap Selvaagbygg, som har stått bak omfattende boligbygging siden 1948. I dag investerer selskapet primært i hel- og deleide datterselskaper, men også i selskaper som kontrolleres og utvikles sammen med andre medinvestorer. Ved utgangen av 2021 hadde konsernet rundt 190 ansatte i Norge og noe virksomhet i andre europeiske land og i USA. Adm. direktør er Tore Myrvold. Styreleder er Bjarne Borgersen. Konsernet hadde balanseførte eiendeler på 13,6 milliarder pr. utgangen av 2021, og en bokført egenkapital på 5,5 milliarder kroner.
Historikk
I 1936 ble Olav Selvaag ansatt i Ingeniørfirmaet Fr. Ringnes. Han ble medeier og daglig leder i Ringnes & Selvaag Industribygg i 1943. I 1948 sendte han et brev til Stortinget og 12 riksdekkende aviser, der han fremholdt at svikten i boligreisningen etter krigen ikke først og fremst skyldtes valuta- og materialmangel. Den var et resultat av at det ble brukt langt mer materialer og flere dagsverk per bolig enn det som var nødvendig. Ekeberghuset blir reist i løpet av fire måneder høsten 1948, og er det første huset som blir oppført etter de nye og revolusjonerende byggemetodene til Olav Selvaag. Ekeberghuset blir bygget tre ganger raskere, og til en tredel av prisen, enn det som er vanlig ved husbygging på den tiden.
«Ekeberghuset» i Jomfrustien er nå fredet og var en sensasjon da det ble bygget. 70,000 tilskuere kom for å se på byggearbeidet, inkludert statsminister Einar Gerhardsen og delegasjoner fra Stortinget. Selvaag selv innrømmet at huset brøt gjeldende bygningslov på flere områder: Ekeberghuset var oppført i reiseverk (ikke stående panel), hulrommene var fylt med mineralull (glassvatt eller steinull) og takhøyden var bare 225 cm (mot 265 cm som gjaldt Oslo på den tiden). I dag bygges småhus stort sett etter Selvaags metode.
I 1950 kjøpte Selvaag et område på Veitvet i Groruddalen og bygget der den første drabantbyen i Groruddalen. På Veitvet sørget Selvaag for bygge blant annet kirke, ungdomsklubb, lokaler for lege, tannlege og bank. Selvaag ville også sanere Grünerløkka, Tøyen og området bak Slottet og i stedet sette opp terrasseblokker - denne siste planen fikk ikke gjennomslag.
Selskapet vokste over de neste 50 årene. I dag er det et stort norsk familieeid holdingselskap, som primært har investeringer i hel- og deleide datterselskaper. Virksomheten er hovedsakelig knyttet til eiendomsinvesteringer, bolig- og byutvikling i Oslo-området.
Organisering
Selvaag AS har flere datterselskaper med forskjellig virksomhet. Selvaag Bolig ASA er et boligutviklingsselskap primært med fokus på Oslo, Bergen og Stavanger. Selvaag Eiendom AS driver med investeringer i og forvaltning av nærings- og boligeiendommer, Selvaag Prosjekt AS arbeider med ombygging, rehabilitering og vedlikehold av eiendom, Selvaag Utleiebolig AS jobber med utleie av nyere leiligheter, Selvaag Snøporten AS utvikler Snøporten på Lørenskog sammen med andre investorer. Snøporten blir en ny bydel med blant annet innendørs skianlegg.
Kunst- og kulturengasjement
Selvaags tradisjon med å signere boligområder med skulpturer, startet for fullt med utbyggingen av Veitvet i Oslo og åpningen av Veitvet senter i 1958. Olav Selvaags visjon var å bringe figurativ skulpturkunst ut av museene og inn i bomiljøene. Skulpturene skulle være kilder til glede, inspirasjon, og eventuelt provokasjon, og en motvekt til hverdagen. Siden 1958 har det blitt utplassert drøye 600 skulpturer rundt om på Selvaags boligområder.
Selvaag AS har også gjennom mange år støttet billedhuggere i Norge, både gjennom innkjøp av skulpturer og utdeling av stipendier.
I de senere årene har Selvaag også gjort en betydelig innsats for å skape nytt liv i gamle hus. To gamle villaer i Kruses gate i Oslo er rehabilitert, og stilles nå til disposisjon for prosjekter som støttes av Kronprinsparets humanitære fond. Selvaag AS er samarbeidspartner for fondet.
Bunyodkor PFK
Bunyodkor Professional futbol klubi er en fotballklubb i Tasjkent i Usbekistan. I august 2009 byttet den navn fra «Quruvchi PFK», som den fikk ved etableringen i 2005, til sitt nåværende navn. Den kjente brasilianske fotballspilleren Rivaldo spilte i klubben fra 2008 til 2010.
Meritter
2008, 2009, 2010, 2011, 2013 2008, 2010, 2012, 2013
Kurland skole
Kurland skole kan referere til:
Dialekt
Dialekt (fra gresk διάλεκτος; diálektos) og målføre (av norrønt mál; stemme, tale, mæle) betegner variasjoner i et språk, karakteristisk for en gruppe av språkbrukerne, definert geografisk (til forskjell fra f.eks. sosiolekt eller standardspråk). En dialekt er i faglig forstand et talemål som har sin geografiske opprinnelse på ett bestemt sted og kjennetegner dette stedet. Så å si alle språk snakkes i ulike geografiske varianter, dvs. de har ulike dialekter. Ikke alle talemål regnes som dialekter, og et målføre må ikke forveksles med en målform.
Andre språkvariasjoner i tillegg til dialekt, standardspråk (nasjonale og regionale) og sosiolekt er sjargonger, som har sine forskjeller innen ordforrådet, slang eller pidginspråk. Individuell språkvariasjon kalles idiolekt.
Skillelinjer innen et språksamfunn
En dialekt kan skille seg ut på svært mange ulike nivåer. Nedenfor følger noen eksempler fra norsk språk, og disse finner sine paralleller i språk verden over.
Grammatiske forskjeller (morfologi)
Dialektene kan ha ulike grammatiske kategorier. I norsk er det for eksempel kjent at bergensk ikke har hunkjønn, som ellers er svært vanlig i norske dialekter, i nynorsk og til dels i bokmål. Noen dialekter i Norge skiller mellom nominativ og dativ i substantiver, noe som ikke brukes i de fleste dialekter og i de offisielle målformene. Å sluke endelser (apokope) er et annet hyppig forekommende fenomen.
Setningsoppbygging (syntaks)
Setningsoppbygging kan også variere fra dialekt til dialekt. Et eksempel er setningen «Hvor kommer du fra?» som på for eksempel nordnorsk kan bli «Kor du kjæm fra?».
Vokabular
Ordforrådet kan også variere.
Dialektgrupper
Et enkelt språklig fenomen, slik som f.eks. tjukk l eller a-endelse i infinitiv kan gjengis på et kart. Det kan trekkes ei linje mellom de stedene et fenomen finnes og ikke finnes, for eksempel tjukk l. Denne skillelinja kalles en isogloss. I Norge kan man ofte høre forskjeller mellom sin egen grend og den neste få kilometer borte. For å systematisere, snakker man derfor om dialektgrupper. Disse dialektgruppene har riktignok forskjeller innbyrdes, men de er små. Ikke-trøndere hører ofte ikke forskjell mellom ulike dialekter i Trøndelag, mens trønderne selv hører forskjellene med en gang.
Hvordan man skal dele inn dialektene i dialektgrupper, er imidlertid lingvistene ikke enige om. For eksempel deler noen lingivister norske dialekter i to hovedgrupper: Denne oppdelingen er basert på at østnorske dialekter har såkalt kløyvd infinitiv (noen infinitiver ender på -e, andre på -a), mens i de øvrige har infinitivene alltid samme endelse, -e, -a, eller ingen.
Andre bruker mer sammensatte kriterier, og deler dialektene inn i eksempelvis:
Forhold mellom dialekt og standardspråk
I noen språk, og da spesielt språk som har en skriftkultur som går langt tilbake i historien, finnes det talte språkformer som anses som en norm, en allmenngyldig standard, og som «riktigere» enn de øvrige talemålene innen språksamfunnet, herunder dialekter og sosiolekter.
Hva er en dialekt?
På italiensk omtaler man standard-italiensk rett og slett som «italiano», men dialektene heter «dialetti». Avstanden mellom standard-italiensk og italienske dialekter er imidlertid så stor at så godt som alle italienere i tillegg til sin dialekt også må beherske standard-italiensk. På tysk snakker man om «Hochdeutsch» (høytysk) som en motsetning til dialekter. Noen oslofolk anser på samme måte at deres talespråk er en landsgyldig standard som står i motsetning til mangfoldet av dialekter. På samme måte som fransk er basert på parisisk uttale.
Nordsamisk mangler helt en standardisert form, alle som snakker dette språket, snakker en dialektvariant av det. Nordsamisk er et språk med en forholdsvis kort historie som skriftspråk. Ingen spesiell region innenfor språkområdet har heller fått dominere politisk eller økonomisk. Derfor har det ikke oppstått et grunnlag for et standardspråk.
Status
Å bruke en dialekt som fraviker standardspråket kan gi ulik status. Dialektene fra «bunadbygder» i Telemark og Sogn kan gi prestisje i mange kretser. Dette er ikke ukjent i mange språksamfunn. Londonerne synes sære skotske dialekter er morsomme, mens galluper viser at engelskmenn generelt er mest skeptisk til å kjøpe bruktbil av en «scouser» fra Liverpool. En innfødt venetianer snakker gjerne venetiansk med bysbarna for å distansere seg fra innflyttede søritalienere. De samme venetianerne vurderer imidlertid søritalienske dialekter til å ha svært lav verdi.
Å endre dialekt
Mange mennesker føler et press for å kvitte seg med en brysom dialekt, kanskje fordi det hefter noe udannet eller komisk ved den. I mange tilfelle er det nok å se til at grammatiske endelser og ordforråd er i samsvar med standardspråket, mens man fortsatt kan bruke intonasjon og lyder fra sin opprinnelige dialekt. Andre går lengre, slik som noen engelskmenn som går på kurs i «received pronunciation». Der øver de på intonasjon og lyder, slik at de skal lære seg en «perfekt uttale». I Sveits finnes en interessant variasjon; her tilbys det kurs i sveitsisk dialektuttale. For en tilflytter fra Tyskland vil kunnskaper i sveitsertysk være en døråpner både sosialt og jobbmessig.
Standardspråk
Alle språk manglet i utgangspunktet et standardspråk, de levde kun i form av sine ulike dialekter. Før eller siden utviklet det seg imidlertid et standardspråk, en uttale og en grammatikk som ble ansett som normgivende og «riktig». Det er ofte tilfeldig hvor i et språks geografiske utbredelsesområde et standardspråk kunne oppstå.
Kvalitetskriterier
Når en dialekt tas i bruk som standardspråk, er det ingen objektive språkvitenskapelige kriterier som gjør den «bedre» enn de andre dialektene. Som regel er det politisk eller økonomisk makt som gjør at en spesiell dialekt begynner å bli ansett som «riktig».
Språk eller dialekt?
Når blir forskjellene mellom dialektene så store at man må begynne å snakke om ulike språk? Ideelt sett går grensen ved forståelse. Dersom man registrerer forskjeller i språket, men likevel forstår hva som blir sagt, er det snakk om dialektforskjeller. Dersom man ikke forstår hva som blir sagt, snakker vi om to ulike språk. Dette er en hovedregel, men i praksis er det ikke så enkelt. Blant annet finnes det mange innbyrdes forståelige språk, slik som svensk, dansk og norsk. Disse skilles ved historiske skiller.
Felles skriftsystem
Kinesisk er et spesielt tilfelle. Han-kineserne bruker ikke ett språk, men en lang rekke innbyrdes uforståelige men beslektede språk. Mandarin, nå kalt putonghua, er standardspråket, mens kantonesisk og andre språk også snakkes av titalls millioner. Skriftspråket er derimot ikke knyttet direkte til lydene, men fungerer som en avansert form for symbolskrift. Dermed kan kineserne lese hverandres skrift uten problemer, og kjempelandets mange språkforskjeller utviskes.
Glidende overgang
Av og til ser man at nederlandsk og tysk feilaktig blir omtalt som dialekter av hverandres språk. Standardisert nederlandsk og standardisert tysk er imidlertid ikke innbyrdes forståelig, selv om de står hverandre nær. Imidlertid kan en bruker av en nederlandsk grensedialekt ganske lett forstå sin tyske dialektbrukernabo på andre sida av grensa. Her snakker vi om en glidende overgang. Ettersom dialekter brukes mindre både i Nederland og Tyskland, går utviklingen mot et skarpere språkskille ved den tysk-nederlandske grensen.
På samme måte glir portugisisk inn i galisisk, galisisk inn i spansk, spansk inn i katalansk, katalansk inn i oksitansk og oksitansk inn i norditalienske dialekter.
Politisk betingede situasjoner
I mange tilfeller er det politiske hensyn som avgjør om man snakker om en dialektforskjell eller en språkforskjell.
Prestisjefylt statsspråk
Innen et språk som italiensk blir det omvendt. En lang rekke av dialektene i Italia er helt uforståelige for brukere av standard-italiensk. Mange av dialektene har en fortid som egne skriftspråk, slik som venetiansk, men disse skriftspråkene har blitt fortrengt av standard-italiensk. Andre har tradisjoner innen sang og populærkultur, slik som napoletansk. Aktivister som arbeider for bevaring av disse dialektene kaller dem egne språk, mens staten og samfunnet omtaler dem som dialekter. Dermed oppstår det en definisjonsstrid.
Del av et verdensspråk
De franske dialektene i Québec i Canada, kan være vanskelig å forstå for franskmenn, siden det er 250 år siden Canada opphørte å være en fransk koloni. Likevel omtaler aldri fransk-kanadierne dette som et eget språk. Siden fransk oppfattes som truet av engelsk i Canada, og fordi fransk historisk har hatt lav status i Canada, understreker fransk-kanadierne at de er del av noen større, nemlig det konkurrerende, prestisjetunge verdensspråket fransk.
En lignende situasjon finnes i Belgia. De fransktalende vallonerne i Sør-Belgia omtaler alltid det nederlandske språket i Flandern i Nord-Belgia som «flamsk». De nederlandsktalende flamlenderne velger imidlertid å understreke den språklige samhørigheten med Nederland, og sier de snakker nederlandsk. Tidligere framholdt vallonerne at deres språk var et kulturspråk, mens flamsk kun var en samling dialekter uten felles skriftkultur. Som et motsvar setter flamlenderne sin ære i å bruke et korrekt nederlandsk i offisielle situasjoner. Det er til dels store dialektforskjeller innen de nederlandsktalende områdene i Nederland, Belgia og Nord-Frankrike, men den politiske grensa mellom Belgia og Nederland er ikke en skarp dialektgrense.
Distanse fra et større språk
I det tyske språkområdet finnes det svært store forskjeller, og svært mange ulike dialekter. Språket i Luxembourg anses av tyske språkforskere som en tysk dialekt, nært i slekt med dialektene umiddelbart over grensa. Luxemburgerne selv ønsker imidlertid å distansere seg fra tyskerne, og har dermed erklært dialekten som et eget språk. Det samme gjelder i Alsace, hvor den opprinnelige tyske dialekten nå defineres som et eget språk av anti-tyske språkbrukere. Interessant nok er situasjonen helt omvendt i Sør-Tirol i Italia. Her snakkes det en tysk dialekt som er helt uforståelig for en berliner, men fullstendig forståelig for naboene over grensa i Østerrike. Imidlertid ble sørtirolerne helt ufrivillig italienere etter første verdenskrig, og understreker dermed sin språklige og kulturelle tilknytning til Østerrike. Dialektene i Sør-Tirol står fjernere fra standardisert tysk enn luxemburgsk.
I Norge er det mange i den finsktalende minoriteten som ønsker at kvensk skal bli regnet som et eget språk. Kvensk og finsk er fullstendig gjensidig forståelig, men av historiske og sosiale årsaker ønsker man ikke å bli knyttet for nært opp til Finland.
Bruken av ordet
Ordet dialekt brukes som et vitenskapelig ord i de fleste språk for det omtalte språklige fenomenet. Imidlertid forstås ordet ofte annerledes av folk flest i mange språksamfunn. En dialekt er i manges munn et språk uten skriftkultur eller uten status. Således omtaler spansktalende latinamerikanere urfolksspråkene i sine land som «dialekter», fordi de ikke er «bra» nok til å omtales som språk. En regional språklig variasjon vil de derimot omtale som en «accento», en aksent. Derimot blir begrepet dialekt oftest brukt riktig (dvs. ifølge den vitenskapelige definisjonen) på språk som tysk og italiensk.
Namibisk-afrikaans
Engelsk innflytelse
I dagligtalen kan engelske ord gjenkjennes, som i skriftspråket staves på engelsk.
Namibiske uttrykk
'å leke med nøklene til fengselets dør'' (tronk = fengsel), Leve farlig, risikabelt
Artume
Artume (også kalt Aritimi, Artames, eller Artumes) er i henhold til etruskisk mytologi en nattgudinne, månegudinne (som en annen gudinne, Losna) og dødsgudinne, i tillegg til gudinne for natur, skoger og fruktbarhet. Hun ble assosiert med den greske gudinnen Artemis. Kunnskapen om denne gudinnen er begrenset, men hun er assosiert med den italienske byen Arezzo (Aritim på etruskisk). Denne byen er antatt å ha vært en av de tolv mest betydningsfulle etruskiske byene. Hun ble muligens betraktet som byens mytologiske grunnlegger.
I modern populærkultur
Artume er navnet på en fast tegneseriefigur i tegneseriene fra Marvel Comics.
Kallus
Kallus (Latin: callus) er en medisinske betegnelsen på den midlertidige samling av fibroblaster og kondroblaster rundt et ferskt brudd, som danner et fibrøst bindevev og brusk som forbinder brudd-flatene og danner en fortykket krage rundt bruddspalten og derigjennom muliggjør tilheling av bruddet.
Save Your Heart for Me
«Save Your Heart for Me» er en amerikansk sang, skrevet av Gary Geld og Peter Udell.
Den ble skrevet til Brian Hyland. Han spilte den inn som B-siden til «I'm Afraid to go Home» og ble utgitt på singlen ABC-Paramount 45-10432 i mai 1963. Arrangør var Gary Geld. Produsenter var Geld & Udell.
«Save Your Heart for Me» ble senere utgitt på Hylands greatest hits-album (1994).
Den er mest kjent i en versjon som ble spilt inn av Gary Lewis and the Playboys og forekommer på bandets album A Session with Gary Lewis and the Playboys (1965).
«Save Your Heart for Me» ble i juni 1965 utgitt på singlen Liberty 55809. Arrangør var Leon Russell. Produsent var Snuff Garrett.
Lewis krediterte platens suksess både til produsent Snuff Garrett og til sangens korte lengde. Ettersom den varte i mindre enn to minutter har Lewis hevdet at: «»(I)t was played everywhere. Deejays loved it«» («Den ble spilt overalt. Disc jockeyene elsket den»).
I forbindelse med Septimus-jubileet sommeren 2011 ble det lansert en engelskspråklig versjon.
Listeplasseringer
Den lå som best på en andreplass på Billboard Hot 100-listen i uken til 21. august 1965.
«Save Your Heart for Me» ble forhindret fra å nå førsteplassen av Sonny & Chers hit «I Got You Babe».
Den lå øverst på Billboard Easy Listening-listen i tre uker i august samme år.
Norsk versjon
Yngvar Numme og Kolbjørn Hagen har skrevet norske tekster. Nummes norske tittel er «Elske lite grann». Hagens versjon heter «Vakre Vål'enga».
Innspillinger
De to platene på CNR Records er samme innspilling.
Los Algodones
Los Algodones, offisielt Vicente Guerrero, er en liten by i den meksikanske delstaten Baja California. Byen befinner seg i kommunen Mexicali, nordøst i delstaten. Byen grenser til Yuma i Arizona, USA. Folketellinger fra 2005 viser et innbyggertall på 4 021 for Los Algodones.
Weston kullkraftverk
Weston kullkraftverk er et kullkraftverk i Marathon County i delstaten Wisconsin i det nordlige USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 1042 MW, fordelt på fire ulike blokker / turbiner. Operatør er Wisconsin Power & Light Co.
Anlegget ble bygget ut i årene 1954–2008, inklusive utvidelser. Anlegget er idag svært moderne og avansert teknologisk sett. Brenselkilden er sub-bitumenøst kull.
Ludovico Prodocator
Ludovico Prodocator eller Podochatero, Podocatharo, Podocatharus, Podacatharus, Podocathro (født 1429 på Kypros, død 25. august 1504) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Capacio.
Philip Stanhope, 4. jarl av Chesterfield
'''Philip Dormer Stanhope, 4. jarl av Chesterfield''' (født 22. september 1694, død 24. mars 1773) var en britisk politiker og brevskriver.
Stanhope var Whig, og ble for første gang valgt inn i Underhuset for kretsen Shelford i 1715. Her utmerket han seg på tross av sin unge alder, og ble kjent som en god taler.
Ved farens død i 1726 tok Stanhope plass i Overhuset. I 1728 ble han utnevnt til Storbritannias ambassadør i Den Haag, en stilling han hadde i tre år.
I 1744 greide Stanhope å overtale nederlenderne til å slutte seg til den østerriksk-britiske alliansen i Den østerrikske arvefølgekrig. Som belønning for denne bragden ble han utnevnt til stattholder i Irland i 1745.
Allerede året etter måtte Stanhope gi opp stattholderskapet til fordel for en plass i regjeringen, som Secretary of State for the Northern Department. På grunn av konflikter med andre fremtredende medlemmer av regjeringen måtte Stanhope trekke seg i 1748.
Etter dette holdt Stanhope en lav profil innenfor politikken, selv om han fortsatte å møte i Overhuset. Mesteparten av tiden brukte han på vitenskap og litteratur, og da spesielt brevskrivning. Etter Stanhopes død ble to brevsamlinger publisert, Letters to his Son (1774) og Letters to his Godson (1890).
MeSH
MeSH (Medical Subject Headings) er et emneordssystem for bibliografisk indeksering, katalogisering og gjenfinning av referanser, tidsskriftsartikler, bøker og annen litteratur innen biomedisin og helserelatert litteratur. Tidligere ble MeSH utgitt årlig i trykt utgave, dette ble avviklet i 2007, og MeSH er nå fritt tilgjengelig via MeSH Database. Den første utgaven av MeSH ble gitt ut i 1954 under tittelen Subject Heading Authority List. I 2016 finnes 27 833 MeSH-termer.
Det er den amerikanske National Library of Medicine (NLM) som har utviklet systemet og som oppdaterer det. MeSH brukes som emneordsregister i Medline, PubMed, SveMed+, Cochrane Library, av WHO og i Bibsys Ask og Alma/Oria. MeSH er bygd opp hierarkisk med over- og underordnede termer, og dette henvises ofte til som trær. Hver MeSH-term har et unikt ID-nummer som kopler begrepsdefinisjon, termer dekket av denne (synonymer og nærliggende begreper), begrepshistorikk og relasjoner. Indeksering og søk forenkles ved at det kun er behov for én term tilhørende en MeSH (hovedterm eller alternativ term) for å aktivere de øvrige med samme id-nummer. Det sikrer enklere indeksering og bedre gjenfinning enn ved tradisjonelt søk på enkelttermer.
Et eksempel: Jet Lag
«Jet Lag Syndrome» opptrer i tre ulike trær, og har 3 tre-nummer: Jet Lag
Trenummer F03.870.400.200.500
Definisjonen er «En kronobiologisk forstyrrelse som resultat av reiser over flere tidssoner, karakterisert ved søvnløshet eller hypersomnolens, trøtthet, atferdssymtomer, hodepine og mage- og tarmforstyrrelser.»
Søkbare synonym er «Tidssoneendringsyndrom» og «Tidssonesyndrom» og det står Se også: Reise.
Guren Hagen
Guren Hagen (født 12. januar 1959 på Tynset) er en norsk musiker fra Rendalen i Hedmark. Han gikk på Toneheim Folkehøgskole på Hamar fra 1976 til 1978, og var student ved Østlandske Musikk-konservatorium fra 1979 til 1983, med vokal som hovedfag. Han er blitt tildelt Prøysenprisen i 2001, Dialektprisen i 2008, Hedmark fylkeskommunes kulturpris i 2009 og Vidar Sandbecks kulturpris i 2020.
Mohammad Oraz
Mohammad Oraz (kurdisk: Mihemed Ewraz, persisk: محمد اوراز; født 1969 i Naghadeh, Østlige Kurdistan, død 6. september 2003 i Islamabad, Pakistan) var en iransk fjellklatrer kurdisk bakgrunn. Han var den første kurderen (samt den første iraneren) som besteg Mount Everest. Han regnes som en nasjonalhelt for kurdere, og et symbol for uavhengighet.
Kvam skole
Kvam skole kan referere til:
Tutankhamon
Tutankhamon var farao i oldtidens Egypt under 18. dynasti i epoken kjent som det nye riket. Ifølge konvensjonell kronologi regjerte han ca. 1332–1323 f.Kr. Etter at hans intakte grav ble gjenoppdaget i moderne tid, har han vært omtalt som «kong Tut», men hans opprinnelige navn var Tutankhaton i betydningen «Atons levende bilde», mens Tutankhamon betyr «Amons levende bilde» da guden Amon ble restituert som Egypts øverste gud. Med hieroglyfer ble navnet vanligvis skrevet Tut-ankh-aton grunnet en konvensjon som plasserte et guddommelig navn i starten av en frase som et tegn på ærbødighet. Han er muligens også Nibhurrereya i Amarnabrevene, og trolig også Rathotis som ifølge den egyptiske historikeren Manetho styrte i ni år, overenstemmende med den jødiske-romerske historikeren Josefus' omtale av Manetho.
Howard Carters oppdagelse i 1922 av Tutankhamons nesten intakte grav vakte sensasjon verden over. Den vekket en enorm interesse for oldtidens Egypt med Tutankhamons gylne dødsmaske (nå i Det egyptiske museum i Kairo) som symbol. Gjenstander fra graven ble fremvist på utstillinger verden over, i ironisk kontrast til barnekongen Tutankhamons skrøpelig fysikk og korte liv. I februar 2010 bekreftet DNA-analyser at han var sønn av mumien funnet i grav KV55, antatt av en del forskere å være Akhenaton. Hans mor var hans fars søster og hustru, funnet i grav KV35 og kalt for «den yngre dame» fordi ingen kjenner navnet hennes.
Det oppstod et rykte om «faraos forbannelse» fordi flere som deltok ved åpningen av gravkammeret, døde eller ble ramt av uhell kort tid etterpå. Mussolini som var svært overtroisk, hadde tatt imot en egyptisk mumie som gave, men fikk den straks fjernet fra Palazzo Chigi. Men av 58 personene som var til stede ved åpningen, var bare åtte døde 12 år senere.
Bakgrunn
Tutankhamons slektskapsforhold var lenge ukjente, men DNA-undersøkelser i 2008 fastslo at han var sønn av «kjetterkongen» Akhnaton (opprinnelig kjent som Amenhotep IV), men ikke av dronning Nefertiti. Tutankhamons mor var en navnløs mumie som ved samme anledning ble undersøkt, funnet i 1898 og kjent som the younger lady. Hun var i likhet med Akhnaton barn av Amenhotep III og dronning Teje. Først ble hennes mumie tolket som mannlig, ettersom hodet var barbert, men siden ble det oppdaget at dette hadde vært en kvinne. Hun lå i lag med to andre mumier; alle tre var nakne og uten svøp eller kiste. Den ene mumien var en ung gutt, mens den tredje, kalt the elder lady, ble identifisert som dronning Teje som var både Tutankhamons mormor og farmor. Dronning Tejes mumie ble identifisert ved hjelp av DNA fra en brun hårlokk funnet i en miniatyrkiste i Tutankhamons grav, med inskripsjonen «Teje». Ettersom Tutankhamons mor døde da han var liten, menes han å ha vært sterkt knyttet til sin bestemor Teje. Tutankhamon var altså barn av helsøsken, noe som kan forklare hans helseproblemer og tidlige død.
Ved tronbestigelsen var navnet hans Tutankhaton. Han kom på tronen i 1333 f.Kr. da han var ni eller ti år gammel, og fikk da tronenavnet Nebkheperure. Hans amme het Maia, kjent fra sin grav ved Sakkara. Hans lærer var trolig myndighetspersonen Sennedjem.
Da han ble farao, ble han gift med sin halvsøster Ankhesenpaaten, en av Akhnatons seks døtre med dronning Nefertiti. Ankhesenpaaten endret senere navn til Ankhesenamon. Paret fikk to døtre som begge var dødfødte. Computertomografi offentliggjort i 2011 avdekket at den ene av døtrene ble født 5 eller 6 måneder ut i svangerskapet, den andre var fullbåren. Det ble ikke funnet medfødte anomalier eller noen åpenbar dødsårsak ved noen av mumiene.
Styre
Gitt hans unge alder hadde den nye farao meget mektige rådgivere, antagelig general Horemheb (muligens storvesir Ais svigersønn og etterfølger) og storvesir Ai (som etterfulgte Tutankhamon). Horemheb skrev at farao utpekte ham til «herre av landet», en arvelig stilling som administrator av loven. Han nedtegnet også sin evne til å roe ned den unge farao og hans skiftende humør.
I sitt tredje regjeringsår og under påvirkning av sine rådgivere omgjorde Tutankhamon flere av endringene foretatt i hans fars regjeringstid. Han forbød den monoteistiske dyrkelsen av guden Aton og gjeninnsatte Amon som øverste gud. Den forbudte Amon-dyrkelsen ble gjenopprettet, og Amon-presteskapets privilegier gjeninnført. Egypts hovedstad ble igjen Teben, og Atons nybygde praktby Akhetaton forlatt. Samtidig endret farao navn til Tutankhamon, «Amons levende bilde», som bekreftelse av at Amon igjen var den øverste guddom.
Til ære for Amon ble byggeprosjekter iverksatt, særlig i Karnak ved Teben hvor farao innviet et tempel til Amon og hans presteskap. Mange monumenter ble reist, og inskripsjonen på døren til Tutankhamons grav erklærte at han hadde «tilbrakt sitt liv med å forme gudenes bilder». De gamle festivalene ble gjenopptatt, inkludert høytider knyttet til okseguden Apis, Horemakhet og Opet. En stele kunngjør at:
Staten Egypt var urolig og økonomisk svekket etter Akhenatons styre. 380 leirtavler i Amarna røper at vasallstatene Kanaan, Sumer og Mitanni i Nord-Syria presset Egypt for gull og verdier for å opprettholde alliansene med landet. Akhenaton hadde iblant betalt, andre ganger truet med krig hvis ikke vasallene forble lojale. Lenger nordøst utgjorde hettittene en trussel, og ved Tutankhamons død lå general Horemheb i krig med dem. At Egypt utenrikspolitisk hevdet seg bedre i Tutankhamons tid, bekreftes av de mange gavene fra vasallstater som ble funnet i gravkammeret hans. Kriger i Nubia og Levanten omtales i hans gravtempel ved Teben. Selv har han vært for ung og for plaget med helsen til å ha deltatt i kampene.
Helse og utseende
Tutankhamon lett bygd, bortimot 180 cm høy. Han hadde store fortenner og et overbitt typisk for Thutmoses slekt som han tilhørte. Mellom september 2007 og oktober 2009 ble en rekke mumier undersøkt antropologisk, radiologisk og genetisk som del av Tutankhamons familieprosjekt.
I 1968 fremkom det av røntgenbilde tatt av kraniet hans, at han hadde et stort hull i nakken som etter et kraftig slag. Egyptologen Bob Brier fremsatte da en teori om at storvesir Eje hadde fått den unge kongen myrdet for selv å overta tronen. Eje overtok faktisk makten etter Tutankhamons død, men i 2005 avdekket CT-skanning at skaden i faraos nakke ble påført etter døden, trolig under mumifiseringen eller Carters utgravning i 1922. CT avdekket også et brudd i venstre lårbein. Undersøkelsen i 2008 klarla at farao led av den sjeldne skjelettsykdommen Köhlers sykdom som må ha forårsaket store smerter i venstre fot. Denne smuldret langsomt opp pga dårlig blodomløp. Dette forklarte bruddet i venstre bein, og at han gikk med stokk som tenåring. Det lå hele 130 stokker i gravkammeret. Nekrose i beinvevet har tvunget Tutankhamon til å bruke krykke eller stokk. Undersøkelsen viste at han hadde «leppe-kjeve-ganespalte» (tidligere kalt «hareskår»), og muligens en mild form for skoliose, en sideveis skjevhet i ryggsøylen som sjeldent forekommer. Røntgen avdekket en annen sjelden tilstand, Klippel-Feil syndrom, en medfødt fusjon av virvlene i nakken. Alle sju nakkevirvler var klemt sammen så det var umulig for ham å bevege hodet. I DNA-undersøkelser ble det funnet parasitter fra moskitomygg som fører til malaria. Dette er for tiden det eldste kjente genetiske beviset på sykdommen. Mer enn én art av malariaparasitten ble funnet, noe som indikerer at Tutankhamon ble smittet flere ganger. Ifølge National Geographic ville malaria svekke hans immunforsvar og sinke helingen av foten hans, slik at dette, kombinert med bruddet i venstre lårbein som ble oppdaget i 2005, førte til hans død.
Genealogi
I 2008 innledet en forskergruppe DNA-undersøkelser av Tutankhamon og de mumifiserte levningene av andre familiemedlemmer. Resultatene tydet på at Akhenaton var hans far, og hans mor ingen av Akhenatons kjente hustruer, men en av hans søstre. (Ifølge Zahi Hawass hadde Akhenaton bortimot førti søstre. ) Forskningsgruppen rapporterte at det var over 99,99 % sikkert at Amenhotep III var far til enkeltindividet i grav KV55 (Akhenaton), som igjen var far til Tutankhamon.
Kyrkjebø skule
Kyrkjebø skule kan referere til:
Tutankhamon
Genealogi
Teknikken brukt av den egyptiske forskningsgruppen, ledet av Zahi Hawass, ble kritisert for ikke å gi noe endelig svar fordi analyseteknikkene angivelig var uegnet, ikke godt nok beskyttet mot genetisk forurensning eller overbevisende i seg selv.
De to mumiene av jentefostre funnet i Tutankhamons grav, regnes som døtre av Tutankhamon selv. Kun delvise data for de to kvinnelige mumiene fra KV21 er innhentet. En av dem, KV21A, Ankhesenamon, kan ha vært mor til fostrene, og således hustru av Tutankhamon. Hun var datter av Akhenaton og Nefertiti, og ville da være sin ektemanns halvsøster.
Marko Mlakar
Han deltok i den tysk-østerrikske hoppuka fra 1975 til 1980, med 42.-plass i 1978/79 som beste sammenlagtplassering. Beste plassering i enkeltrenn var 14.-plass i Garmisch-Partenkirchen 2. januar 1979. I VM i Lahtis i 1978 ble han nummer 36 i storbakken og 39 i normalbakken. I VM i skiflyging i Vikersund i 1977 ble han nummer 38 av 42 deltakere. Han ble nummer 3 i det internasjonale rennet Janez Polda Memorial i storbakken i Planica 19. mars 1978.
Tutankhamon
Dødsårsak
Den endelige årsaken til Tutankhamons død har vært emne for betydelig akademisk debatt. Mye tyder på, som påpekt av Ralph Mitchell, mikrobiolog fra Harvard, at begravelsen ble utført i all hast. Mørkebrune klatter på gravkammerets dekorerte vegger tyder på at han ble gravlagt før veggmaleriene hadde tørket.
Marko Mlakar
I senere år har Marko Mlakar vært teknisk delegert (juryleder) i FIS og rennleder i Planica. Han kom i medienes søkelys i 2009 da juryen med ham som leder avbrøt et testrenn i skiflygingsbakken i Vikersund der flere kvinnelige hoppere skulle ha deltatt. De kvinnelige hopperne fikk imidlertid hoppe dagen etter.
Tutankhamon
Dødsårsak
Det er i dag enighet om at hans død var utilsiktet. En computertomografi tatt i 2005, påviste en skade i venstre lårbein kort tid før hansdød, og at såret ble infisert. DNA-analyse utført i 2010 påviste malaria, som i kombinasjon med Köhler-sykdom II (beinsykdom) kan ha ført til hans død.
I juni 2010 hevdet tyske forskere at han døde av sigdcelleanemi, en recessivt nedarvet blodsykdom som særlig rammer barn. Dette kan avvises, ettersom han overlevde femårsalderen og utviklet osteonekrose (beinvevsdød). Nye CT-bilder avdekket medfødte feil kjent for å være et resultat av innavl. Incest øker risikoen for videreføring av tvillingkopier av skadelige genvarianter etter mutasjon. Det antas også at han led av delvis leppe-kjeve-ganespalte (hareskår).
Ulike andre relativt sjeldne sykdommer fremsatt som mulig dødsårsak, er blant andre Marfans syndrom, Wilson-Turners X-lenket intellektuell funksjonshemming, Fröhlichs syndrom, Klinefelters syndrom, androgenofølsomhet, kraniosynostose, Antley-Bixlers syndrom eller en av dens varianter, samt tinninglappepilepsi. En forskergruppe, bestående av egypterne Yehia Gad og Somaia Ismail fra Det nasjonale forskningssenteret i Kairo, har utført ytterligere CT-skanninger under ledelse av Ashraf Selim og Sahar Saleem fra det medisinske fakultetet ved universitetet i Kairo. Tre internasjonale eksperter fungerte som konsulenter. Etter STR-analyse og fingertrykkanalyse av DNA kombinert med andre teknikker, kunne hypotesen om gynekomasti og kraniosynostose (Antley-Bixlers syndrom) eller Marfans syndrom avvises, mens en opphopning av misdannelser i familien var tydelig. Flere patologier som Köhlers sykdom II ble diagnostisert hos Tutankhamon, men ingen av disse alene forårsaket hans død. Genetisk testing for STEVOR, AMA1 og MSP1-gener særskilt for en malariaart (Plasmodium falciparum) avdekket indikasjoner på malaria i fire mumier, inkludert Tutankhamons, men om de var faktisk dødsårsak, er fortsatt diskutabelt.
I 2013 fikk egyptologen Chris Naunton utført en «virtuell autopsi» av Tutankhamon som påviste en rekke skader langs kroppens ene side. Naunton konkluderte med at Tutankhamon ble drept i en ulykke, der en hestetrukket stridsvogn smalt inn i ham mens han stdo på knærne, og knuste ribbein og bekken på ham. enda skanning har påvist at skadene ble påført etter hans død. Samme undersøkelse viste også en delvis klumpfot, og de 130 krykkene funnet i gravkammeret hans viser at han var uskikket til krigsdeltakelse.