cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Simplonpasset
Simplonpasset er et fjellpass i den sveitsiske kantonen Wallis. Den forbinder Rhônedalen i nord med den italienske dalen Val d'Ossola i sør. Passveien begynner i nord ved Brig. Sør for passet ligger de to walserkommunene Simplon og Zwischbergen, før man krysser grensen til Italia. Den første større italienske byen er Domodossola. 1300 høydemeter under passet sørger den 20 km lange Simplontunnelen for en jernbaneforbindelse mellom de samme dalene.
Passet har blitt trafikkert med muldyr siden 1600-tallet. Internasjonal betydning fikk det først da passveien ble bygget under Napoleon mellom 1800 og 1805. Samtidig begynte man å bygge et hospits på passhøyden.
Sarajevo kanton
Kantonens areal er 1 279,9 km². Administrasjonssenteret ligger i byen Sarajevo, som også er hovedstad og den største byen i Bosnia-Hercegovina.
Kommuner
Kantonen består av ni kommuner:
7. oktober
7. oktober er den 280. dagen i året og den 281. i skuddår. Det er 85 dager igjen av året.
Dagen er viet Jomfru av Rosenkransen.
Mannsdagen markeres tilsvarende som kvinnedagen den 8. mars.
Navnedag
Birgitte, Birgit, Berit.
Navnedagen er etter den hellige Birgitta av Vadstena, skytshelgen for Sverige.
Fødsler
Se flere som er født 7. oktober i Kategori:Fødsler 7. oktober.
Dødsfall
Se flere som døde 7. oktober i Kategori:Dødsfall 7. oktober.
Pels
Med pels eller pelshår mener man kroppsbehåringen hos pattedyr, bortsett fra mennesker, særlig dyreskinn med langt eller tett hår. Pels kan også bety ytterplagg som frakk eller kåpe laget av pels eller pelsverk. Bruk av pels til å lage plagg har lange tradisjoner både her og i en rekke andre land, fordi pels gir god beskyttelse mot vårt kalde klima. Fra 1200-tallet hører vi blant annet om Harald Gråfell, som var konge i Norge i perioden 959–970. Tilnavnet «gråfell» fikk han etter en hærferd til Kvitsjøområdet omkring år 965, der han skal ha sikret seg pelsverk for store verdier. Samene betalte ofte skatten sin i form av pelsverk.
Hårdannelse
Pelshår dannes fra hårløkene nede i huden. Hårene vokser opp gjennom hudoverflaten, der de viser seg som hårstrå. Etterhvert tilbakedannes hårløken, og hårstrået blir liggende i hårsekken. Deretter begynner dannelsen av en ny hårløk i bunnen av hårsekken. Hårstrået er nå helt løst, og befinner seg i den såkalte hvilefasen, og kan falle av (røyte) når som helst. Denne prosessen foregår kontinuerlig, men påvirkes av mange faktorer som lys, varme, kulde, stress, kosthold, hormoner, allergi og ulike sykdommer.
Hårlag
Pelsen hos pattedyr består av ulike typer hår, ofte fordelt i to ulike hårlag, bygget opp som hårstrå av molekyler som består av keratin. Keratin er det samme stoff som horn, hover, hår, klover og nebb dannes av. Hår er dødt materiale.
Underull
Et bunnlag med grunnhår, ofte kalt underpels eller underull, består av korte ulne hårstrå. Hårlaget i underpelsen består ofte av krøllete, tett behåring som er kortere enn vernehårene i dekkpelsen. Underpelsens primæroppgave er å spare energi gjennom isolasjon. Nyfødte og ungdyr mangler gjerne underull, noe de først utvikler på et senere stadium i livet.
Dekkhår
Det øvre laget med vernehår er ofte kalt dekkhår eller dekkpels. Hårene er lengre enn hårlaget i underpelsen, og som oftest slettere, glattere og grovere. Dekkhårene vokser ut gjennom underpelsen og legger seg som et beskyttende, ofte vann- og smussavstøtende lag over den. Dekkpelsen er normalt den mest synlige og er ofte sterkere pigmentert enn underpelsen. Enkelte arter kan få så stive dekkhår at behåringen kalles stikker eller pinner, eksempelvis piggsvin.
Røyting
Mange arter har også såkalt vinterpels og sommerpels, og bytter derfor pelsstruktur to ganger årlig (vår og høst). Fordi den isolerende egenskapen underullen har ikke alltid trengs eller er ønskelig, enten som følge av det permanente klimaet eller klimaendringer som følger årstidene, mister eller mangler noen dyr dette hårlaget hele eller deler av tiden. I den tiden dyra mister underpelsen sier vi at de røyter.
Hårløshet
Ikke alle pattedyr har pels. Dyr uten pels refereres ofte til som nakne, selv om de ofte kan ha spredt behåring. Et eksempel på slike dyr er nakenhunder. Årsaken til den manglende behåringen skyldes trolig en mutasjon, der ett eller flere gen inneholder arveanlegg, som enten kan være dominante eller recessive, for hårløshet.
Fenotyper hos hund
Under følger et eksempel på kombinasjoner av alleler for fem gener som koder for distinkte forskjeller i pelsen hos hunden. Genet FGF5 kontroller for eksempel mye av fenotypen for pelslengden. Genet RSPO2 kontrollerer vekstmønster og struktur. Genet KRT71 bidrar til krøller, mens genene FOXI3 og SGK3 kontrollerer kombinasjoner av total nakenhet og nakenhet med hårtufser.
Pelsfarge
Pelsfarge bestemmes genetisk og er arvelig, gjennom at visse farger dominerer over andre. Dette forklarer bredden av hårfarger hos dyr, både mellom og innad i artene. Ville dyr har imidlertid nærmest alltid en farge som gir god kamuflasje i dyrets naturlige habitat. Ofte er pelshårene agouti (flerfarget) – hvert pelshår består av bånd av brunt (eumelanin) og gult (phaeomelanin) pigment. Dyr som har en farge om sommeren og blir hvite om vinteren, skifter farge basert på daglengden, en funksjon av døgnrytmen.
For domestiserte dyr gir ikke fargen alltid kamuflasje, siden menneskelig avl er en selektiv utvelgelse.
Aggresjon og pelsfarger
Fordi mange studier med pelsfarger har vist at det kan være en sammenheng mellom utfarging og atferd hos dyr, ble det igangsatt en studie med sort, brun og gul labrador retriever, for å avdekke om pelsfargen kunne påvirke aggresjonsmønsteret. Hundene som inngikk i studien var alle pasienter ved The Veterinary Medical Teaching Hospital of Cornell University i USA. Resultatene ble sammenlignet med resultater fra Animal Behavior Clinic for aggression.
Studien viste at brune labrador retrievere var underrepresenterte i aggresjonsproblematikk, sammenlignet med det man kunne forvente i forhold til antallet dyr ved klinikken. Sorte individer var i balanse, mens gule individer var overrepresentert.
Podberscek og Serpell (1996) avdekket at ensfarga cocker spaniel oftere var aggressive enn partyfarga. Blant ensfarga var røde oftere aggressive enn sorte individer.
Pelspleie
Ville dyr steller pelsen sin selv, selv om sosiale ville dyr ofte kan hjelpe hverandre med pelsstellet. Som oftest skjer pelsstellet gjennom slikking av de kroppsdeler som trenger stell, eventuelt en kombinasjon av det å slikke direkte der dyret kommer til med tungen, eller gjennom å slikke seg våt på den ene labben og bruke denne til rense de deler av kroppen dyret ikke rekker med tungen. Noen ville dyr liker også å bade i vann eller sand for å holde seg rene.
Tamme kjæledyr har den fordel at de kan få hjelp av mennesket til å holde seg rene. Pelsdyr har imidlertid et beskyttende fettlag som dekker hårstråene og er med på å isolere mot kulde og regn, så det er ingen fordel å bade et pelsdyr med såpe og vann for ofte. Om en bruker såpe bør man bruke en som er tilpasset pelsdyr.
Pelsklær
Pels har siden tidenes morgen vært en viktig kilde til bekledning for folk, spesielt i kalde strøk av verden. Uttrykket pels brukes også som begrep om kostbare pelskåper, som i mange kulturer regnes som en luksusgjenstand. Særlig verdifullt pelsverk er for eksempel hermelin
Andre dyr med behåring
Også de for lengst utdødde flygeøglene mistenkes å ha hatt pels, eller i det minste vært hårkledte. Benevnelsen pels brukes også om den tette hårkledningen til en del leddyr, som den behårede kroppen til humler, nattsvermere og noen arter med edderkopper. Disse hårene er imidlertid laget av kitin, ikke keratin.
Nordlig kammygg
Nordlig kammygg (Dilophus borealis) er en art av mygg som tilhører familien hårmygg (Bibionidae). Til tross for at denne arten først ble beskrevet i 1993 er den ganske vanlig i fjellet i store deler av Europa.
Utseende
En ganske liten (lengde 3,5 – 5 mm) og spinkel hårmygg, den minste arten som forekommer i Norge. Som andre arter i slekten kammygg (Dilophus) har den to tverr-kammer av pigger på ryggsiden av forkroppen (thorax) og pigger i midten og rundt spissen av for-leggen (protibia). Hos denne arten er disse piggene temmelig spinkle. Den ligner sterkt på vanlig kammygg (Dilophus femoratus), men kan skilles fra denne på at beina er litt slankere, på at hunnens bein er omtrent ensfargede, mens lårene er gule og resten svarte hos vanlig kammygg, og på noen trekk ved hannens ytre kjønnsorganer. I tillegg kan de to artene lett skilles på flygetiden: vanlig kammygg flyr senest til slutten av juli, mens nordlig kammygg tidligst kan være på vingene i midten av august. Hannen er glinsende svart uten påfallende hår, vingene er melkehvite med de fremre vingeårene brune. Hunnen er svart, beina rødbrune. Vingene har et stort (men ikke så stort som hos vanlig kammygg), ovalt, brunt vingemerke. Larvene er korte og kraftige, hvite eller gulaktige (det er til nå ikke undersøkt ferske larver, bare gammelt spritmateriale).
Levevis
Arten lever på enger fra bjørkebeltet (subalpin region) til det lavere delen av høyfjellet. De voksne myggene flyr i august – september. Ellers er lite kjent om biologien til denne arten. På grunn av den sene flygetiden besøker den blomster i mindre grad enn de andre Dilophus-artene.
Utbredelse
Arten ble først beskrevet fra Dovrefjell, men det viser seg at den fantes museumsmateriale av den fra mange områder. Den er nå kjent fra Sierra Nevada i Spania i sør til nær Nordkapp i nord, med funn fra Norge, Sverige, Finland , Russland , Frankrike, Sveits , Italia , Østerrike og Spania. I Norge finnes den i fjellområdene i Sør-Norge, i nord også ut til kysten.
Marisko
Marisko (Cypripedium calceolus) er en plante i orkidefamilien og den eneste norske representanten for underfamilien Cypripedioideae, som i motsetning til de andre orkideene har to vanlige pollenknapper.
Utseende og pollinering
Mariskoplanter blir som regel rundt 30–50 cm lange med ugreina stengler og store, runde blader med tydelige nerver. Hver plante får 1–2 blomster som er flere centimeter store. Blomstene består av en stor, bolleforma, gul leppe og fire (egentlig fem, men to er nesten fullstendig sammenvokst) lange, rødbrune blomsterdekkblader som peker i hver sin retning. Blomsten har også et rødprikket, glatt staminodier som fungerer som landingsplass for insekter som tiltrekkes blomsten av duften. De fleste insektene ramler imidlertid ned fra denne landingsplassen og havner i "bollen". For å komme ut igjen må insektet krype bakover mot lyset som slipper inn gjennom to "vinduer" bak i bollen og presse seg ut i bakre kant av blomsten. Før insektet slipper fri må det først passere arrflikene og deretter pollenknappene. Slik sikres krysspollinering. Undersøkelser fra Skandinavia viser at pollinatorene i hovedsak er solitære bier.
Forekomster i Norge
Marisko er en sjelden plante, og selv om den finnes over store deler av landet er den i klar tilbakegang, og tilbakegangen forventes å fortsette. Den finnes fra Porsgrunn i sør til Porsanger og Sør-Varanger i nord. Den finnes spredt flere steder på Østlandet, i Romsdal, i Trøndelag og mye av Nord-Norge. Noen steder finnes den i store populasjoner med hundrevis av individer. Eksempler på dette er Snåsa og Børvatnet naturreservat i Bodø som har landets to største forekomster av marisko. Planta er motivet for kommunevåpenet til Snåsa, og den var også fylkesblomst i Nord-Trøndelag, fylket som Snåsa ligger i.
Vernestatus
Arten er oppført i Norsk rødliste for arter (2021) som sårbar (VU). Den er truet av nedbygging, skogsdrift og plukking, og er en av de plantene i Norge som har vært, og fortsatt er utsatt for florakriminalitet. Det er én av grunnene til at den er fredet.
Fylkesvei 4562
Fylkesvei 4562 går mellom Revheim og Madla i Stavanger.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 405.
Veidnesbrua
Veidnesbrua er ei stålkassebru på europavei 69 i Nordkapp kommune i Finnmark. Brua krysser bukta Kobbholet på sørsiden av Magerøya. Brua er 520 meter lang, med 10 meter seilingshøyde og lengste spenn (av 7) 80 meter. Byggingen av Veidnesbrua startet sommeren 1996, og brua var ferdig 5. november 1998. Sammen med resten av fastlandsforbindelsen til Magerøya, FATIMA-prosjektet, ble Veidnesbrua offisielt åpnet 15. juni 1999.
Samsvarsbøyning
Samsvarsbøyning eller kongruens er forholdet mellom bøyde ord, som gjør at de bøyes i samsvar med et andre. Ordet som styrer bøyningsformen, hovedordet, er gjerne et substantiv eller et pronomen, eller et ord fra en annen ordklasse som brukes substantivisk. Bøyningen gjøres, avhengig av hvilke elementer språket har, etter kjønn, tall og kasus.
Det varierer fra et språk til et annet hvor omfattende bruken av samsvarbøyning er. Japansk har nesten ingen samsvarsbøyning, engelsk har svært lite, latin har moderat bruk og ungarsk har omfattende bruk av samsvarbøyning. Det skilles også mellom predikativ samsvarsbøyning og attributiv samsvarsbøyning. I tysk er det bare attributiv samsvarsbøying, mens norsk og andre skandinaviske språk både har attributiv og predikativ samsvarsbøyning. Ungarsk har bare predikativ. I norsk vil for eksempel «eplet er rødt» ha predikativ samsvarsbøyning siden adjektivet står som predikativ. Eksempelet «en blå bil» har attributiv samsvarsbøyning da «blå» står som attributt. Unntak fra disse samsvarsbøyingsreglene på norsk oppstår bare i pannekakesetninger.
På norsk, som har lite samsvarsbøyning, brukes det på adjektiver og perfektum partisipp, som bøyes i forhold til substantivet eller frasen de står til. For eksempel «en rød bil», «to røde biler» og «et rødt hus».
6. oktober
Navnedag
Målfrid, Møyfrid
Fødsler
Se flere som er født 6. oktober i Kategori:Fødsler 6. oktober.
Dødsfall
Se flere som døde 6. oktober i Kategori:Dødsfall 6. oktober.
Penthetria funebris
Penthetria funebris er en art av mygg som tilhører familien hårmygg (Bibionidae). Den er den eneste innfødte europeiske representanten for gruppen markmygg (Pleciinae), og den eneste kjente hårmyggarten som har forkortede vinger og ikke kan fly. Den er funnet i våre naboland, men hittil ikke i Norge.
Utseende
En middelsstor (kroppslengde ca. 7 – 8 mm), nokså slank og langbeint, fløyelsaktig svart over hele kroppen og vingene. Den er kledt med ganske korte, svarte hår. Vingene er redusert til korte stubber med redusert årenett hos hannen, hos hunnen er de normalt utseende, men forminskede, slik at heller ikke denne kan fly. Hannen skiller seg fra andre hårmygg også ved at fasettøynene er forminskede og ikke møtes på toppen av hodet, dette har sammenheng med at arten ikke svermer, men løper omkring på bakken. Et annet trekk, som også er meget utbredt hos ikke-flygedyktige insekter, er at de ytre kjønnsorganene er forstørret. Hannene har uvanlig lange bein til hårmygg å være, og kan minne om stankelbein. Larven er mørkt gråbrun (jordfarget), kroppen har tallrike lange, fingeraktige utvekster som ligner pigger, men er ganske myke og bøyelige.
Levevis
Arten lever for det meste på fuktige steder i skog, kanskje særlig oreskog. De voksne myggene kryper om kring i juni. Ulikt hårmygg i underfamilien Bibioninae lever larvene enkeltvis, ikke i tette klynger.
Utbredelse
Arten er utbredt i Mellom- og Nord-Europa, men den mangler i Storbritannia og er hittil ikke funnet i Norge. Det foreligger funn fra Sverige ganske nær norskegrensen, så det er sannsynlig at den kan dukke opp også her i landet.
Mỹ Sơn
Mỹ Sơn (vietnamesisk: Thánh địa Mỹ Sơn) er et kompleks av hinduistiske templer i Quang Nam-provinsen i Vietnam. My Son kom med på UNESCOs verdensarvliste i 1999. Templene ble bygget mellom det 4. og det 14. århundre e.Kr. av kongene i Champa (Chiêm Thành på vietnamesisk). Mỹ Sơn ligger nær landsbyen Duy Phú, i det administrative distriktet Duy Xuyen i Quang Nam-provinsen i det sentrale Vietnam, 69 km sørvest for Danang, og ca. 10 km fra den historiske Tra Kiệu-byen. Templene er i en dal som er omtrent to kilometer bred og omgitt av to fjellkjeder.
Blåtårn
Blåtårn var tårnet på Københavns slott. Man vet ikke når det ble bygget, men det antas å ha vært under Erik av Pommern (f.1382-d.1459); man vet at det eksisterte da kong Hans regjerte.
Ruinene av Blåtårn ble funnet av arkeologer i 1902 og ligger under Christiansborg slott, nærmere bestemt under slottsplassen. Ruinene ble gravet ut i 1917, og det har vært offentlig adgang til dem siden 1924.
Bygningen
Tårnet lå mellom riddersalen og portbygningen. Det var i 5 etasjer og med et kvadratisk grunnplan, som målte omtrent 16 meter på hver side. Da Christian IV ble kronet i 1596, ble muren forhøyet med nesten 3 meter til rundt 28 meter (44 alen), og det ble føyet til et spir med kobbertak. Da Frederik IV bygget om Københavns slott i begynnelsen av 1700-tallet, ble Blåtårn stående, men det ble gjennombrutt av den nye hovedporten til slottsgården og kom dermed også til å fungere som portbygning.
Av andre kjente fanger kan nevnes Torben Oxe (riksråden som ble anklaget for å forårsake Dyvekes død); Knud Pedersen Gyldenstjerne; den siste katolske biskop i Roskilde, Joachim Rønnov; Agnete Sophie Budde og Kristina Nilsdotter Gyllenstierna.
Men først og fremst var Blåtårn beregnet på «kongens betjenter», dvs. offentlig ansatte. Den islandske bøsseskytten Jon Olafsson opplevde selv å bli idømt et opphold i Blåtårns dypeste kjeller for en forseelse. Han forteller at tårnvokteren fikk ham heist ned i Blåtårn i et tynt tau. På bunnen var det et tregulv som en stor forhøyning. Rundt var det en dyp kloakkrenne. Der satt Olafsson i en måned. Hver dag ble et kar heist ned til ham, med kanner med øl og tallerkner med mat. «Blåtårn er glatt som et egg innvendig, så det er umulig for noe menneske ved naturlige krefter å slippe ut.»
Andre bygninger med betegnelsen Blåtårn
Blåtårn ble revet ned sammen med resten av slottet i 1731–32. På folkemunne gikk navnet over til Frederiksholms arresthus som lå i enden av Frederiksholms Kanal for personer som hadde brutt loven enten i Københavns Amt eller falt inn under Hof- og Stadsretten. Særlig havnet «utenbys misdedere», hoffolk og embetsmenn i dette arresthuset, deriblant ulydige skuespillere og dansere fra Det Kongelige Teater, ettersom disse frem til det politiske systemskiftet i 1849 hadde rang som hofftjenere. I 1848 ble dette «Blåtårn» avløst av Kjøbenhavns Amts Ting- og Arresthus på Blegdamsvej og revet.
Teherankonferansen i 1943
Teherankonferansen er en betegnelse som brukes om de allierte lederne Josef Stalin, Franklin Delano Roosevelt og Winston Churchill første felles møte under andre verdenskrig. Konferansen ble avholdt i Sovjetunionens ambassade i Teheran, Iran, fra 28. november til 1. desember 1943.
Teherankonferansen kom etter Kairokonferansen (22. – 26. november 1943), den ble fulgt av Jaltakonferansen (4. – 11. februar 1945), og Potsdamkonferansen (17. juli til 2. august 1945). Hoveddiskusjonen var sentrert rundt åpningen av en ny front i Vest-Europa (det som ble invasjonen i Frankrike i 1944). Sovjetunionens diktator Josef Stalin lovet også sovjetisk krigserklæring mot Japan når Tyskland var beseiret.
Bakgrunn
Irans statsoverhode Reza Pahlavi sympatiserte med Nazi-Tyskland. Ved utbruddet av krigen erklærte sjahen Iran som nøytralt. Etter det tyske angrepet på Sovjetunion, invaderte britiske og sovjetiske styrker Iran fra 25. august 1941. Hensikten med invasjonen var å oljefeltene i Midtøsten, stanse tysk aktivitet i Iran, sikre forsyningslinjene til Sovjetunionen og forebygge en mulig tysk trussel mot Irans vestlige grenser.
Innen 1943 var allierte styrker formelt trukket ut av Teheran, men det var fortsatt et stort antall allierte soldater i byen. Den sovjetiske ambassaden i byen ble ansett som et trygt sted å avholde møte mellom de allierte topplederne. Roosevelt og Stalin bodde i den sovjetiske ambassaden, mens Churchill bodde i den britiske legasjonens lokaler i nærheten.
Samtidig lovet en separat protokoll at de tre landene skulle anerkjenne Irans uavhengighet:
Viktigst var konferansen organisert for å planlegge den endelige strategien for krigen mot Tyskland og dens allierte.
Viktige konklusjoner av Teherankonferansen
Vedrørende spørsmålet om hva som skulle gjøres med Tyskland etter det var beseiret, så var det ulike meninger om det. Stalin ville annektere den nordøstlige delen av Preussen, noe Roosevelt og Churchill aksepterte. Mens Churchill mente roten til tysk militarisme lå i Preussen, og at det derfor måtte behandles særlig strengt, mente Stalin at tyske soldater fra Bayern og andre deler av landet hadde kjempet like hard, landet måtte derfor demilitariseres. Det endte med at spørsmålet om Tyskland ble utsatt.
Oberland
Oberland («det øvre landet») er en betegnelse som forekommer som ledd i flere tyske geografiske navn, ofte i motsetning til Unterland:
Gildeteorien
Gildeteorien er en arkeologisk teori for hva som motiverte overgangen fra jegersamfunn til jordbruk under den neolittiske revolusjonen.
Arkeologen Brian Hayden mener at økende sosial konkurranse mellom tettere befolkede jegergrupper skapte en større hierarkisk lagdeling og økt fokus på å framvise makt og ressurser. Hayden mener økende fokus på gaver og etegilder (slik man senere har sett blant annet blant indianere i Amerika) kan ha utviklet hierarkiske samfunn som stimulerte utviklingen av overskuddsproduksjon gjennom landbruk. Også Hayden peker på funnene fra Göbekli Tepe.
For en variant av slike endogene teorier, se sosial mobiliseringsteori.
Av spesiell interesse for gildeteorien er funnstedet ved Göbekli Tepe i sørøstlige Tyrkia, hvor det fra omkring 9 000 f.Kr. er funnet rester av imponerende kommunale kultanlegg og seremonibygninger for offentlige ritualer, men ingen spor etter domestisering av hverken planter eller dyr.
David Crosby
David Van Cortland Crosby (født 14. august 1941, død 18. januar 2023) var en amerikansk musiker. I tillegg til sin solokarriere, var han med på å starte The Byrds og Crosby, Stills & Nash.
Crosby satset tidlig på et liv som musiker. I 1964 dannet han The Byrds. Han var gitarist i bandet frem til 1967 da han sluttet etter å ikke ha fått gjennom en av sine ideer. Han var til stor del ansvarlig for den mer psykedelisk pregede musikken The Byrds begynte å spille etter sin folk-rock-periode. Bandet hadde sin første nr. 1 hit på Billboard Hot 100 med Bob Dylans «Mr. Tambourine Man».
Crosby har vært med på å skrive låter som «Lady Friend», «Everybody's Been Burned», «Why» og «Eight Miles High» med The Byrds og «Guinnevere», «Wooden Ships», «Shadow Captain» og «In My Dreams» med Crosby, Stills & Nash. Han skrev «Almost Cut My Hair» og tittelsporet, «Déjà Vu» for Crosby, Stills, Nash & Youngs 1970-album med samme navn.
Han spilte senere inn flere soloalbum, noen med medlemmer av tidligere Crosby, Stills & Nash.
Tidlig liv
David Van Cortlandt Crosby ble født i Los Angeles, California, den andre sønnen til Academy Award-vinneren og filmfotografen Floyd Crosby og Aliph Van Cortlandt Whitehead, barnebarn til Cortlandt Whitehead, biskop i Pittsburgh. David Crosby var yngre bror av musikeren Ethan Crosby. De vokste opp i California. David gikk på forskjellige skoler, som the University Elementary School i Los Angeles, Crane Country Day School i Montecito og Laguna Blanca School i Santa Barbara. Crosby klarte ikke å ta eksamen på Cate School i Carpinteria.
Foreldrene hans skilte seg i 1960 og faren hans giftet seg med Betty Cormack Andrews.
Senere studerte Crosby drama ved Santa Barbara City College, men droppet ut for å prøve seg på en karriere innen musikk. Han opptrådte først med sangeren Terry Callier i Chicago og Greenwich Village, men duoen fikk aldri noen platekontrakt. Han opptrådte også med Les Baxter's Balladeers i 1962. Med hjelp av produsenten Jim Dickson, spilte Crosby noen låter i 1963. På den tiden var han også inspirert av country-artister som Johnny Cash, Carl Perkins, Gene Vincent og The Everly Brothers.
The Byrds
Da David Crosby kom tilbake til Chicago fra New York City var han mye sammen med Terry Callier. På den tiden var Miriam Makeba og bandet hennes i Chicago., Callier kjente musikeren Jim McGuinn og presenterte ham for Crosby. Crosby begynte å spille sammen med Jim McGuinn (som senere forandret navnet sitt til Roger) og Gene Clark, som fikk navnet the Jet Set. De fikk med Michael Clarke på trommer, noe som gjorde at Crosby forsøkte, uten suksess, å spille bassgitar. Sent i 1964, ble Chris Hillman med i bandet som bassist, og Crosby befridde Gene Clark fra rytmegitaren. Via et kjennskap Jim Dickson (the Byrds manager) hadde med en i Bob Dylans stab, fik bandet muligheten til å spille inn en demo av Dylan's "Mr. Tambourine Man" og senere spille inn en versjon av sangen, med McGuinn på 12-strengs gitar Og McGuinn, Crosby og Clark's trestemte sang. Sangen viste seg å bli en massive hit, som klatret til nummer 1 på hitlistene både i USA og i Storbritannia i 1965. Mens McGuinn skapte the Byrds' varemerke, 12-strengsgitarlyden, var Crosby ansvarlig gor de litt såre hsangarmoniene, ofte med en litt uvanlig frasering Av sangene sine, selvom han ikke sang førstestemme på noen av sine to første album. Han sang førstestemme på deres andre singel, "All I Really Want to Do".
Benny Carter
Bennett Lester «Benny» Carter (født 8. august 1907 i New York City, død 12. juli 2003 i Los Angeles) var en amerikansk jazzmusiker (saksofon og trompet), arrangør og orkesterleder, kjent som en av swingjazz-epokens ledende.
David Crosby
The Byrds
I 1966, Gene Clark, som da var bandets fremste låtskriver, sluttet i bandet på grunn av stress slik at all låtskriving måtte utføres av McGuinn, Crosby og Hillman. Crosby grep muligheten og ble en relativt dyktig låtskriver i samarbeid med McGuinn på «I See You» (også innspilt av Yes i 1969) og «What's Happening». Noen av hans tidlige låter med The Byrds var 1966 hiten «Eight Miles High» (der han bidro litt, mens Clark og McGuinn skrev resten). B-siden «Why», ble skrevet sammen med McGuinn.
Benny Carter
Bakgrunn
Benny Carter var den yngste av seks barn, og den eneste gutt blant dem. Han fikk sin første prianoundervisning fra sin mor. Da han var femten begynte han følge musikklivet i bydelen Harlem på Manhattan,
David Crosby
The Byrds
Fordi Crosby følte seg ansvarlig for kreditert for å gjøre åten «Hey Joe», overtalte han de andre medlemmene av the Byrds til å spille in låten på albumet Fifth Dimension. Da albumet Younger Than Yesterday, The Byrds album fra 1967, begynte Crosby å finne sin egen stil på sanger som for eksempel «Renaissance Fair» (skrevet sammen med McGuinn), «Mind Gardens» og «It Happens Each Day». Den siste av disse låten kom ikke med på det siste albumet, men kom med som et as a bonus-spor den remastrede utgaven fra 1996. Dette albumet inneholdt også innspillinger av «Why» og «Everybody's Been Burned», en jazz-inspirert sang fra Crosbys repertoar før han begynte å spille med The Byrds og som kom ut som en demo i 1963.
Benny Carter
Musiker
Fra 1924 til 1928 fikk Carter profesjonell erfaring som hjelper i noen av New Yorks mest fremstående bands. Han bodde i arlem, nær Bubber Miley, som var Duke Ellingtons hovedtrompetist. Benny Carter lot seg inspirere av Miley og kjøpte seg trompet, men da han fant ut at han ikke klarte å spille som Miley, byttet han den om til en saksofon.
David Crosby
The Byrds
I 1973 ble Crosby gjenforent med det originale Byrds for albumet Byrds, med Crosby som albumets produsent. Albumet klatret til nr. 20 på hitlistene, deres beste album siden deres album nr. 2, men ble ikke så godt mottatt av kritikerne. Albumet markerer det siste samarbeidet av det originale bandet.
Benny Carter
Musiker
De neste to årene spilte han med jazzmusikere som kornettisten Rex Stewart, klarinettisten og sopransaksofonisteb Sidney Bechet, pianistebe Earl Hines, Willie Smith, Fats Waller, James P. Johnson, Duke Ellington, og deres respective grupper.
David Crosby
Crosby, Stills, Nash & Young
Deres første album, Crosby, Stills & Nash fra 1969, ble raskt en stor hit, med to topp 40 hitsingler og ble spilt mye på det nye FM radioformatet, av disc jockeyer som den gang kunne spille hele albumet.
Benny Carter
Musiker
Hans platedebut var med Charlie Johnsons orkester der Carter medvirket og også arrangerte (1928). Han spilte trompet i Cotton Pickers (Detroit, 1931), før han etablerte eget orkester (1932–34) som innbefattet unge Chu Berry saksofon og Teddy Wilson piano.
David Crosby
Crosby, Stills, Nash & Young
Sangene David Crosby skrev mens han var i Crosby, Stills & Nash (CSN) inkluderer «Guinnevere», «Long Time Gone» og «Delta». Han skrev også «Wooden Ships» sammen med Paul Kantner fra Jefferson Airplane og Steven Stills.
Benny Carter
Musiker
Carter var også den som introduserte den unge Ella Fitzgerald til orkesterlederen Chick Webb.
David Crosby
Crosby, Stills, Nash & Young
I 1969 ble Neil Young med i bandet, og med ham spilte de inn albumet Déjà Vu, som klatret til nr. 1 på Billboard 200 og ARIA Charts. 30. september 1969, ble Crosbys partner, Christine Hinton, drept i en bilulykke bare dager etter at after Hinton, Crosby og Debbie Donovan flyttet fra Los Angeles til the San Francisco Bay Area. Crosby ble helt satt ut, og begynte å misbruke rusmidler mer alvorlig enn tidligere. Likevel klarte han å spille inn «Almost Cut My Hair» oge albumets tittelspor. Etter utgivelsen av det dobbelte livealbumet 4 Way Street, tok gruppen en pause for å fokusere på sine respektive karrierer.
Benny Carter
Musiker
Derpå fulgte en Europa-periode der han tidvis også besøkte Skandinavia (1935–38), ledet BBC-bandet i England (1936), hadde band i Nederland, gjorde innspillinger med Quintette du Hot Club de France (1935,37) og spilte med gjestende amerikanske musikere som Coleman Hawkins.
David Crosby
Crosby, Stills, Nash & Young
I desember 1969 opptrådte Crosby igjen med CSNY ved Altamont Free Concert, etter at han også hadde opptrådt ved Monterey International Pop Festival og Woodstock. I begynnelsen av 1970, kom han sammen med Jerry Garcia, Phil Lesh og Mickey Hart fra Grateful Dead under navnet "David and the Dorks", og lagde en liveinnspilling ved The Matrix 15. desember 1970.
Benny Carter
Musiker
Han gjorde opptak og utgivelser med svenske jazzmusikere (1936) på selskapet Sonora, samt spilte inn den første jazzvals, Waltzing the blues.
David Crosby
Crosby, Stills, Nash & Young
CSNY kom sammen igjen sommeren 1973 for noen mislykkede innspillinger i Maui og Los Angeles. De kom sammen og spilte på en Stills-konsert i Winterland Ballroom i San Francisco i oktober. Dette var begynnelsen på deres suksessfulle turné sommeren 1974. Etter turnéen, prøvde de fire nok engang å spille inn et nytt album, med tittelen Human Highway. Innspillingen, som foregikk i Record Plant i Sausalito, ble utrivelig, med masse krangling. Det ble for mye krangling og innspillingen av albumet ble avbrutt.
Benny Carter
Musiker
På Savoy i Harlem etablerte Carter eget storband (1939–41) samt egen bebop-inspirert sekstett med Dizzy Gillespie og Kenny Clarke (1941–42). Derpå flyttet han permanent til vestkysten og ledet en besetning med Miles Davis, J. J. Johnson, Buddy Rich, Max Roach og Art Pepper (1943–46). En ung George Russell spilte også for Carter og dediserte verket New World til ham.
David Crosby
Crosby, Stills, Nash & Young
Under øvingene til turnéen i 1974, spilte CSNY inn en da uutgitt sang av Crosby, «Little Blind Fish». En annen versjon av sangen er med på det andre albumet til CPR, mer enn to tiår senere. Turnéen i 1974 ble også preget av krangling, men de klarte å fullføre den planlagte turnéen. Et "greatest hits" samlingsalbum med tittelen So Far ble utgitt i 1974 for å markere og kanskje tjene litt på turnéen.
Benny Carter
Musiker
Etter en tid med Jazz at the Philharmonic var Carter mest involvert i jazz-utdanning, blant annet ved Princeton University, der han også ble beæret med en «honorary doctorate og humanities» (1974) for sitt virke, samt ved Harvard University. Han har mottatt flere Grammy og priser utgitt av Down Beat. Hans komposisjoner er å finne på The Benny Carter Songbook (1995), og han er biografert i boken A life in american music (1982), samt filmen Symphony in Riffs (1996).
Utgivelsen Skyline drive besto av 1982-opptak med Arne Domnérus, Bengt Hallberg og Putte Wickman Carter ga konsert ved Oslo Jazzfestival på sin 90-årsdag (1997). Han var også mentor for Roberta Gambarini (1999–) inntil han døde av bronkitt.
David Crosby
Crosby, Stills, Nash & Young
I 1976 jobbet Crosby & Nash og Stills & Young som to separate duoer på sine respektive album og ville prøve å slå sammen arbeidet sitt og lage et nytt CSNY album. Dette arbeidet sluttet da Stills & Young fjernet Crosby & Nash sine vokalinnspillinger fra sitt album Long May You Run.
CSNY opptrådte ikke sammen igjen som en kvartett før Live Aid i Philadelphia i 1985, og etter det opptrådte de kun sporadisk på 1980-tallet og 1990-tallet (hovedsaklig på det årlige "Bridge School Benefit" organisert av Neil Youngs kone Pegi). Uten Young, begynte Crosby, Stills & Nash opptre mer regelmessig. Trioen turnerte for å støtte sine albumutgivelser i 1977 og 1982, albumene CSN og Daylight Again og startet i slutten av 1980-tallet, å turnére regelmessig år for år. Gruppen fortsatte med å opptre live og siden 1982 har de gitt ut fire album med nytt materiale: American Dream (1988, med Young), Live It Up (1990), After the Storm (1994) og Looking Forward (1999, med Young). I tillegg ga Crosby & Nash ut sitt selvbetitlede album Crosby & Nash i 2004.
Omfattende turnéringer med CSNY fant sted i 2000, 2002 og 2006. I et intervju med Nash i november 2015 uttrykte han at han fortsatt håpet på at CSNY fortsatt hadde en fremtid. 6. mars 2016, annonserte Nash at Crosby, Stills & Nash aldri ville opptre sammen igjen. på grunn av hans dårlige forhold til Crosby.
1971–2022: Solokarriere og Crosby & Nash
I 1971 ga Crosby ut sitt første soloalbum, If I Could Only Remember My Name, med hjelp fra musikere som Graham Nash, Neil Young, Joni Mitchell og medlemmer av Jefferson Airplane, Grateful Dead og Santana. På en liste fra 2010 med "Beste Album" publisert av avisen fra Vatikanet, L'Osservatore Romano, havnet If I Could Only Remember My Name på andreplass, etter Revolver med The Beatles.
Som duo, ga Crosby & Nash (C&N) ut fire studioalbum og to livealbum, inkludert Another Stoney Evening, som inneholder duoen i en akustisk opptreden i 1971 uten noe bakgrunnsband. Crosbys sanger innspilt av C&N på 1970-tallet inkluderer «Whole Cloth», «Where Will I Be?», «Page 43», «Games», «The Wall Song», «Carry Me», «Bittersweet», «Naked in the Rain» (skrevet sammen med Nash), «Low Down Payment», «Homeward Through the Haze», «Time After Time», «Dancer», «Taken at All» (også skrevet sammen med Nash) og «Foolish Man». På midten av 1970-tallet, hadde Crosby og Nash en lukrativ karriere som studiomusikere, med solo-opptredener og som en duo, der de bidro harmonier og bakgrunnsang på album av Joni Mitchell, Jackson Browne, Dave Mason, Rick Roberts, James Taylor (mest kjent for «Lighthouse» og «Mexico»), Art Garfunkel, J. D. Souther, Carole King, Elton John og Gary Wright.
Etter å ha fornyet sin kontakt med det musikalske miljøet i San Francisco som hadde bidratt på hans soloalbum, sang Crosby bakgrunnsang på diverse Paul Kantner og Grace Slick album fra 1971 og gjennom 1974 og albumet Burgers til Hot Tuna i 1972. Han deltok også som låtskriver sammen med Ned Lagin på prosjektet Seastones sammen med medlemmer av Grateful Dead og Jefferson Starship.
Crosby jobbet sammen med Phil Collins iblant fra slutten av 1980-tallet tidlig 1990-tall. Han var bakgrunnsanger på Collins sanger «That's Just the Way It Is» og «Another Day in Paradise», og på sin egen sang fra 1993, «Hero», fra hans album Thousand Roads, der Collins sang bakgrunnssang. I 1992 sang Crosby bakgrunnsang på albumet Rites of Passage med The Indigo Girls på sporene «Galileo» og «Let it Be Me». I 1999, var han med på hyllningsalbumet, Return of the Grievous Angel: A Tribute to Gram Parsons, der han sang en duett på tittelsporet sammen med Lucinda Williams.
I 2006 jobbet Crosby og Nash sammen med David Gilmour som bakgrunnsangere på Gilmours tredje soloalbum, On an Island. Albumet ble utgitt i mars 2006 og klatret til nummer 1 på hitlistene i Storbritannia. De opptrådte også live med Gilmour på konserten hans i Royal Albert Hall i London i mai 2006 og turnerte sammen i the USA, noe man kan oppleve på Gilmours DVD, Remember That Night, fra 2007. De sang også bakgrunnsang på tittelsporet på John Mayer's album fra 2012, Born and Raised.
I januar 2014 ga Crosby ut sitt første soloalbum på 20 år, Croz, innspilt i samarbeide med sin sønn, James Raymond, (fra bandet CPR) i sønnens hjemmestudio.
14, juli 2016, annonserte Crosby et nytt soloalbum kalt Lighthouse, som ble utgitt 21. oktober 2016. Album var produsert av Michael League fra bandet Snarky Puppy, som han traff på Twitter. Albumet inneholdt også bidrag fra de fremtidige samarbeidspartnerne Becca Stevens og Michelle Willis. 26. August 2016, annonserte Crosby en USA turné, en 18-konserters turné som skulle begynne 18. november 2016, i Atlanta, Georgia og slutte 16. desember 2016, i Ithaca, New York. Han snakket også ut mot Donald Trump i løpet av Trumps valgkampanje.
I april 2018, opptrådte Crosby på National Public Radios "Live from Here", i duett med programverten Chris Thile.
I juli 2021, ga Crosby ut det som skulle vise seg å bli hans siste studioalbum, For Free. Dette ble fulgt opp med en nyutgivelse av en utvidet versjon av det 50-årsjubilerende albumet, If I Could Only Remember My Name den 15. oktober. Albumet inneholder remastrede sanger og demos fra den originale innspillingen. During reklamekampanjen for utgivelsen av albumet, uttalte Crosby at hans andre samarbeidsalbum med League, Stevens og Willis var påbegynt. Resultatet, Crosbys siste utgivelse, som var et livealbum innspilt under en turné, Live at the Capitol Theater, utkom 4. oktober 2022.
1996–2004: CPR
I 1996, dannet Crosby CPR eller Crosby, Pevar & Raymond med gitaristen Jeff Pevar, og pianisten James Raymond, Crosbys sønn. Bandet ga ut to studioalbum og to livealbum før de oppløste bandet i 2004. Den første sangen som Crosby og Raymond skrev sammen, «Morrison», ble framført live første gang i januar 1997. Sangen forteller om Crosbys følelser om portretteringen av Jim Morrison i filmen The Doors. Suksessen med 1997-turéen ledet til et innspillingsprosjekt, Live at Cuesta College, utgitt i mars 1998. Det finnes et CPR studioalbum, Just Like Gravity, og et annet livealbum, Live at the Wiltern, innspilt i Wiltern Theatre i Los Angeles, der også Phil Collins og Graham Nash deltar.
Etter at gruppen var oppløst, fortsatte Raymond med å opptre sammen med Crosby som medlemmer i de turnerende gruppene C&N og CSN, og også i Crosbys soloprosjekt, inkludert 2014s Croz og deres turné, der han deltok som musikalsk leder. Pevar har turnert med mange artister i sin his produktive karriere, inkludert CSN, Ray Charles, Joe Cocker, Marc Cohn, Phil Lesh & Friends, Jazz Is Dead, Rickie Lee Jones, Jefferson Starship og Bette Midler. Pevar har utgitt et soloalbum, From the Core, som ble improvisert og innspilt i Oregon Caves og har med seg vokalisten fra Yes, Jon Anderson.
Crosby kom sammen igjen med de to andre medlemmene CPR i 2018 som David Crosby & Friends, som opptrådte i en rekke av show til støtte for Crosbys nye album Skytrails. Under den globale pandemien, hadde Crosby også en podcast for "the Osiris music network" med sin venn, journalist Steve Silberman.
Privatliv
Familie
Crosby fikk en sønn, James Raymond, sammen med Celia Crawford Ferguson i 1962. Raymon ble plassert bort for adopsjon og ble senere sammen med Crosby igjen som voksen. Fra 1997 begynte Raymond å opptre sammen med Crosby på scenen og i studio, som medlem i CPR, og som medlem i det turnerende bandet Crosby & Nash and Crosby, plus Stills & Nash. Crosby hadde tre andre barn: en datter, Erika, sammen med Jackie Guthrie, en datter, Donovan Crosby, sammen med en tidligere kjæreste, Debbie Donovan og en sønn, Django Crosby, med Jan Dance.
Skuespillerkarriere
Død
David Crosby døde 81 pr gammel den 18. januar 2023 i Santa Ynez i Santa bargara County i California. Det ble snart etter sagt at det skyldes at hans allerede svekkede helse var blitt bebyrdet med covid-19. Den 23. januar sa Stephen Stills ekshustru Véronique Sanson på fransk fjernsyn at Crosby hadde dødd i sin søvn av covid-19-komplikasjoner, fem dager inn i sykdomsforløpet.
Diskografi (solo)
Studioalbum
Singler
Fransiskanerordenen
Fransiskanerordenen (Ordo Fratrum Minorum, «De små brødrenes orden», forkortes O.F.M.) er en katolsk orden, grunnlagt av Frans av Assisi i 1209, og bærer således hans navn. Ordenen blir også kalt «Gråbrødrene», på grunn av den gråfargede ordensdrakten.
Historie
Ordenens første regel, som ble skrevet av Frans, har gått tapt. Den eldste bevarte regelen er den som ble omskrevet og godkjent av pave Honorius III i 1223. Regelen var radikal, da den krevde ikke bare personlig fattigdom, men også kollektiv. Dette førte til at brødrene ikke kunne eie noe, og måtte livnære seg ved tigging eller sin egen arbeidskraft.
Etter kort tid begynte brødrene å opprette faste ordenshus som en følge av ordenens vekst, og da ble kravet om kollektiv eiendom vanskelig å følge. Frans av Assisi påla sine ordensbrødre at de ikke fikk motta penger, men skulle tjene sitt daglige brød ved arbeid. Men kunne de ikke det, skulle de ikke skamme seg over å tigge for føden. Hos dominikanerne ble aldri fattigdomsløftet like strengt oppfattet som i fransiskanerordenen, der det kom til bitter strid mellom en streng («spiritualene» eller fraticelli, italiensk for «småbrødrene») og en mild retning, der sistnevnte mente at ordenen fritt kunne bruke gaver den hadde mottatt, så lenge eiendomsretten ikke var ordenens, men givernes eller kirkens. Slik ble det mulig å samle inn penger til å oppføre store klosteranlegg og kirker. At pavene tok parti for den milde retningen, bidro ikke til å minske den sterke indre spliden dette skapte frem til reformasjonen. Etter at pave Johannes XXII dømte til fordel for den milde retningen i 1317 og 1318, og dermed tillot kollektiv eiendom, brøt spiritualene ut.
I 1321 oppsto en krass debatt mellom fransiskanerne og dominikanerne om spørsmålet om Jesus Kristus og apostlene hadde hatt eiendom eller ikke.
De hadde også ulikt syn på jomfru Maria. Fransiskanerne mente hun hadde syndet i sin mors liv, mens dominikanerne mente at Maria var født syndfri, og dette førte også til uforsonlig strid.
Kombinert med svartedauden i årene frem mot 1350 og det store vestlige skisma 1378–1417, førte dette til en nedgang for ordenen. Den ble da splittet mellom de konventuelle og de observante. Sistnevnte krevde en streng tolkning av regelen. I 1517 ble det erklært at de observante var den sanne fransiskanerordenen, og de konventuelle ble en egen orden.
En ny reform i 1529 førte til opprettelsen av kapusinerordenen. Flere mindre splittelser fulgte, med nye ordensgrener som «De reformerte», «Rekollektene» (en fransk reformert gren av fransiskanerne, stiftet i 1637 ) og «De uskodde» stiftet i 1590. Frans av Assisi så på bare føtter som et symbol på etterligning av Kristus og apostolisk fattigdom og ydmykhet. Nonnene i St. Clares kloster i San Damiano gikk først barføtt, men godtok etter hvert sandaler.
Fransiskanere i Norge
Gråbrødreklosteret i Tønsberg ble opprettet i 1250, og er med dette kanskje det første fransiskanerklosteret i Norge. Et annet kloster ble opprettet i Oslo rundt år 1300, i dagens Gamlebyen. Dette klosteret ble oppløst under reformasjonen på 1530-tallet og bygningsmassen overdratt til Oslo Hospital, som også er dagens navn på stedet.
Pr. 2017 finnes det en mannlig fransiskanerkommunitet tilknyttet St. Franciskus Xaverius kirke og kloster i Arendal med polske «brødre», og klarisser ved Høysteinane kloster i Larvik.
Eksterne lenker
Řád menších bratří
Unterland
Unterland («det nedre landet») er en betegnelse som forekommer som ledd i flere tyske geografiske navn, ofte i motsetning til Oberland:
Samuel William Manthey
Samuel William Manthey (født 1774 i Glückstadt i hertugdømmet Holstein, død 4. august 1815) var en norsk jurist og politiker. Manthey ble innvalgt på det overordentlige storting 1814 som representant for Smaalenenes amt. Han var sorenskriver og byfogd av yrke.
Han var gift med Elisabeth Antonette de Stockfleth (1777–1857), datter av Thomas Rosing de Stockfleth. Deres etterkommere var
Allround-VM på skøyter 2014
Allround-VM på skøyter 2014 var tildelt nederlandske Heerenveen og IJsstadion Thialf.
Regjerende mestere i allround var de nederlandske Ireen Wüst som forsvarte sitt mesterskap og tok sitt femte allround-verdensmesterskap og Sven Kramer som ikke stilte til start. Nederlandske Koen Verweij vant for herrene og tok sin første individuelle internasjonale mesterskapstittel i senior.
Regler
Alle 24 deltagende skøyteløpere får gå de tre første distansene og 8 løpere får gå den fjerde distansen. Disse 8 løperne blir bestemt etter ved og ta plasseringer på den lengste av de tre første distansene (3 000 meter for damene og 5 000 meter for herrene), samt samamenlagt plasseringer etter tre distanser, og sammenligne disse listene som følger:
Fushi vannkraftverk
Fushi vannkraftverk er en demning med to vannkraftverk i provinsen Guangxi, i det sørlige Kina. Arbeidet startet i 2004, og anlegget Fushi I stod ferdig i 2008 med 3 x 18 MW. Samme år ble planene godkjent for Fushi II (Rongyuan) vannkraftverk med 1 x 18 MW kapasitet. Dette siste anlegget skal stå ferdig i 2013.
Parthenon
Parthenon (gammelgresk: Παρθενών; gresk: Παρθενώνας, Parthenónas) er et tidligere gresk tempel på akropolis i Athen, og var viet til Pallas Athene, byens skytsgudinne. Byggingen begynte i 447 f.Kr. da det athenske rike var på høyden av sin makt. Det ble fullført i 438 f.Kr., skjønt dekoreringen av tempelet fortsatt fram til 432 f.Kr. Det er det viktigste bevarte bygning fra klassiske Hellas, generelt betraktet som høydepunktet for dorisk søyleorden. Dets dekorative skulpturer er betraktet som en del av fremste innen antikkens gresk kunst. Parthenon er ansett som et evigvarig symbol på antikkens Hellas, det athenske demokrati og vestlige sivilisasjon, og et av verdens største kulturelle monumenter. For athenerne som bygget det, ble Parthenon og andre monumenter under Perikles på Akropolis forstått som en feiring av å beseire den persiske invasjonen og som en takknemlighet overfor gudene for seieren. De greske myndigheter har siden 1900- og inn i 2000-tallet drevet vedlikehold og restaurering av det delvis ødelagte tempelet.