cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Den romerske republikk
Utøvende magistrater
En kontroll på en magistrats makt var hans tilknytning (collega). Hver magistratkontor kunne bli holdt samtidig av minst to personer. En annen kontroll var provocatio som var en opprinnelig form for prinsipp at statens skal respektere alle rettighetene til den enkelte. Det var en forløpet til habeas corpus («du [skal] ha kroppen»). Om en magistrat forsøkte å bruke statens makt mot en borger, kunne denne borgeren anke magistratens beslutning til en tribune. I tillegg måtte en magistrat, straks hans periode på et år var over, vente i ti år før han på nytt kunne tjenestegjøre i samme posisjon. Det skapte problemer for en del konsuler og pretorer, og disse magistratene vikk tidvis deres imperium utvidet. I praksis ville de beholde posisjonens makt (som promagistrat) uten at de offisielt hadde denne posisjonen.
Konsulene i den romerske republikk var de høyeste magistrater, og hver av dem fungerte i posisjonen i et år. Konsulene hadde makt av høyeste rang i både sivile og militære saker. I byen Roma var konsulene også ledere av den romerske regjering. De ledet senatet og dets råd. Mens de var utenlands kunne enhver konsul kommandere en hær, og hans autoritet utenlands var nesten fullstendig. Pretorene administrerte sivil lov og kommanderte provinshærene. For hvert femte år ble to censorer valgt for en periode på 18 måneder, og i denne tiden ville de utføre en folketelling. I løpet av denne ville de melde inn borgere i senatet, eller renske dem ut av senatet. Ediler var offiserer som ble valgt for å administrere innenriksaffærer i Roma, slik som å håndtere offentlige leker og oppvisninger. Kvestorene ville vanligvis assistere konsulene i Roma, og guvernørene i provinsene. Deres plikter var ofte finansielle.
Ettersom tribunene ble betraktet som legemliggjøringen av plebeierne var de sakrosankt, det vil si hellig og ukrenkelig. Deres sakrosankt ble påtvunget av en ed, tatt av plebeierne, om å drepe enhver som skadet eller forstyrret en tribun i løpet av hans periode i posisjonen. All den makt som tribunen hadde kom fra deres sakrosankt. En konsekvens var det ble betraktet som en kriminell handling å skade en tribun, å ikke ta hensyn til hans veto, eller forstyrre tribunen. I tider med militær nødstilfelle kunne en diktator bli utnevnt for en periode på seks måneder. Den konstitusjonelle regjeringen ble da oppløst, og diktatoren hadde eneveldig makt over staten. Når diktatorens periode var over, ble den konstitusjonelle regjeringen gjenopprettet.
Republikkens tidlige historie
Ifølge Livius ble republikken grunnlagt da den siste kongen av Roma, Lucius Tarquinius Superbus, ble jaget fra byen. Kongens sønn, Sextus Tarquinius, skal ha voldtatt en adelskvinne ved navn Lucretia. Hun skal ha bedt sin familie og slektninger om å ta hevn, deretter hadde hun tatt sitt eget liv. Hennes slektninger skal ha startet et opprør som endte med at kongefamilien ble utvist fra Roma og sendt i eksil til Etruria.
Lucretias enkemann, Lucius Tarquinius Collatinus og hennes bror, Lucius Junius Brutus, ble valgt til konsuler i den nye republikken i 509 f.Kr., som også er årstallet for grunnleggelsen av den romerske republikk. (Marcus Junius Brutus, som senere var med på å drepe Julius Cæsar, hevdet å nedstamme fra Lucius Junius Brutus).
CFR Cluj
CFR Cluj er en rumensk fotballklubb som holder til i Cluj-Napoca. De spiller for tiden i Liga I, Romanias øverste divisjon.
Den romerske republikk
Republikkens tidlige historie
De omtrent 1000 rikeste borgerne, det vil si de som eide land i den tidligere bystaten Roma ble kalt patrisierer, og hadde fast plass i Senatet, som ble den grunnleggende maktinstansen i republikken. Retten til å sitte i Senatet var arvelig, så allerede i begynnelsen ble Romerriket bygd aristokratisk. De romerske borgerne som ikke hadde plass i Senatet ble kalt plebeierer og hadde en demokratisk rett til å sitte i Tribusforsamlingen.
Grunnlaget for opprørene
Stenderkampene mellom 500 og 300 f.Kr. var en lang rekke plebeieropprør mot aristokratiet i republikken. Etter hvert som riket ble større, fikk mange plebeiere mer penger og makt, og krevde reell innflytelse på styret av republikken gjennom å få tilgang til embetsmannsposter eller sete i senatet.
Resultatet av opprørene
Stenderkampene førte til en rekke endringer. Opprørene og militærstreikene endte i at plebeierne ble mer rettslig likestilte med patrisierne. Forbudet mot ekteskap mellom stendene ble opphevet og plebeierne fikk blant annet muligheten til å bli valgt inn i embetsmannsposter. Med lex hortensia i 287 f.Kr. ble plebeierforsamlingen likestilt senatet, og lovvedtak gjort i førstnevnte gjaldt hele befolkningen. Det var nå ingen politisk forskjell mellom plebeierne og patrisierne.
Det var likevel fremdeles slik at ingen statlige verv (embetsmannsposter) ble lønnet. Det praktiske utfallet av de rettslige utjevningene mellom patrisierne og plebeierne ble derfor at et fåtall av de rikeste plebeierne lot seg velge til embetsmenn og gifte seg inn i patrisierstanden.
Til tross for at opprøret aldri førte med seg noen store sosiale systemendringer kan en vise til at de resulterte i at de laveste stendene fikk flere rettigheter. Blant annet ble rettsvernet kraftig forbedret gjennom at det romerske lovverket ble nedskrevet, og det ble åpnet en port for sosial klatring fra plebeierstanden til den patrisiske, gjennom ekteskaps- og embetsmannslovgivelsen.
Konsolideringen av Italia
På 300-tallet f.Kr. kjempet romerne en rekke kriger med sine naboer på Den italienske halvøy. I Latinerkrigen kjempet Roma mot sine tidligere allierte i Latinerforbundet (en sammenslutning av byer og landsbyer i og rundt området Latium). Den største konflikten kom mot Romas største trussel mot hegemoni i Italia: samnittene. Samnitterkrigene var en serie med tre kriger, der Roma til slutt vant, og klarte å etablere seg som den dominerende maktfaktoren i Italia.
Den første punerkrig (264–241 f.Kr.)
Den første punerkrigen er regnet som den utløsende faktoren til romernes ekspansjon. Det var først nå de fikk politiske interesser utenfor Italia.
Punerne var fønikere, et semittisk folk som holdt til i Karthago, nær Tunisia i Nord-Afrika og på sørkysten av Hispania. Karthago hadde i løpet av det tredje århundre f.Kr. skaffet seg kontroll over store deler av Nord-Afrika, sør- og østkysten av Hispania, Korsika, Sardinia og Sicilia. Punerne og romerne var gamle allierte. Som følge av krigen mot Pyrrhos fikk romerne større interesse for områdene i Sør-Italia og på Sicilia (Magna Graecia). Dette førte til at det ble krig mot punerne.
Romerne ønsket å bremse punernes innflytelse på Sicila og utvide sin egen. For å få støtte hos befolkningen lovde senatet et rikt krigsutbytte. Det som skjedde etter erobringen av Sicilia var at den romerske ekspansjonsappetitten økte så sterkt at de også drev punerne fra Sardinia og Korsika.
Den andre punerkrig (218–201 f.Kr.)
Det er få kilder som viser årsaken til krigen, men man tenker seg at årsaken var at punerne ble drevet ut av Hispania i tiden etter den første punerkrig. Det ble inngått avtaler mellom Roma og punerne hvor grensene mellom de to rikene skulle gå, men disse avtalene ble senere brutt av romerne. Dette var trolig på grunn av at de fryktet punerne, og dermed ville ha grensemessig kontroll.
Utbruddet av krigen ble ført av krigens mest kjente skikkelse, den puniske generalen Hannibal. Han klarte å krysse Pyreneene og Alpene med en hær av ryttere, elefanter og fotsoldater, men led store tap under disse dristige vandringene, og nådde Italia med under 30 000 mann. På grunn av Hannibals enestående oppfinnsomhet og dristighet var han uslåelig i slag. Selv om romerne så ut til tape, klarte de å utmatte Hannibal på grunn av sin tallmessige overlegenhet. De klarte å presse Hannibal ut av Italia, og senere slå ham i slaget ved Zama i Nord-Afrika i 202 f.Kr.
Under krigen mot Hannibal mistet romerne Gallia Cisalpina, og startet en gjenerobring. De anla soldatkolonier og bygde veier, og landet ble latinisert.
Makedonerkrigene og den tredje punerkrig (ca. 201–146 f.Kr.)
Mye av årsaken til Romerrikets suksess var at de behandlet erobrede folk relativt godt. De fikk rettigheter så vel som plikter og nøt godt av handel, veibygging og andre goder i Romerriket. For det meste var forholdene fredelige i Romerrikets provinser, selv om et og annet opprør måtte slås ned. Når kontrollen over den vestre halvdelen av Middelhavet var sikret, vendte de blikket østover. Romerrikets hovedfiende i øst var Makedonia, men de ble beseiret og Makedonia ble romersk provins i 148 f.Kr. I tiden videre okkuperte de vestkysten av Lilleasia, mens kongeriket Pergamon ble testamentert til Romerriket. I år 146 f.Kr. ble Kartago endelig beseiret og lagt i ruiner, og hele den puniske befolkningen ble massakrert.
Ingenting kunne nå hindre at Romerriket tok kontroll over hele Middelhavet. Egypt ble beseiret og ble en sikker kornkilde for den stadig voksende storbyen Roma. Videre ekspansjon måtte nå gå enten østover mot Mesopotamia eller nordover mot Gallia og Germania. Romerne gjorde begge deler, men fikk problemer mot nord. Germanere nord for Alpene og piktere nord for England satte en stopper for ekspansjonen nordover, mens Gallia var et problematisk område å holde kontroll over. De slet også med å få kontroll over Dakia, som omtrent tilsvarer dagens Romania.
Sosial revolusjon
Etter erobringene i mellomrepublikken kunne Roma nå kalle seg et verdensrike. Med det fulgte også flere problemer. Først og fremst hadde punerkrigene, særlig krigen mot Hannibal, krevd mange menneskeliv, så folketallet sank betydelig i denne perioden. I 163 f.Kr. var toppen på potensielle soldater 386 000, og etter det ble det stadig færre.
I tillegg til de militære problemene var det også sosiale problemer. Det største problemet lå i arveskiftene. Bønder som hadde flere sønner fikk satt opp testamente, slik at jorden han eide ble delt likt mellom sønnene. Det skulle ikke mange generasjonene til før jordlappen ble så liten at det ikke var mulig å leve av den. Dette medførte at bøndene ble proletarisert. For Roma var dette en stor krise, for loven tilsa at kun bønder kunne bli soldater, og med flere bønder som mistet sin rett og ble proletarisert, førte dette naturligvis med seg at hæren ble mindre.
Samtidig som kårene ble verre for de fattigste, ble tilstanden bedre for de mektige. Senatsadelen økte sin velstand ved å ta hånd om det store overskuddet imperiet og krigføringen førte med seg. Rikdommen ble stort sett plassert i jord, som var den viktigste inntektskilden under republikken. Forskjellen mellom fattig og rik økte dramatisk. Alt dette førte til et behov for endring, som skulle begynne med graccherne.
Tiberius Gracchus' jordreform
Tiberius Gracchus ville fordele jord til de fattige. Hensikten med det var å øke antall personer som var økonomisk kvalifiserte til å gjøre militærtjeneste. Tiberius Gracchus brukte den militære krisen til å foreslå å styrke småbrukerne som sosialt sjikt gjennom en jordreform. Lovforslaget gikk ut på å gjennomføre gamle bestemmelser om hvor mye det skulle være tillatt å leie av ager publicus. Alle med mer enn 500 jugera, omtrent 1,3 km², skulle gi opp det de hadde til overs. Det som var under 500 jugeras skulle bli eierens private jord, ager privatus. Jorda som ble til overs skulle deles ut til proletares (fattige, eller frigitte slaver) i jordlodder på inntil 30 jugera. De som fikk slike jordlodder var kvalifisert til å gjennomføre militærtjeneste. Jordloven ble vedtatt etter mye krangling mellom senatet og folkeforsamlingen. Senatet fryktet at Tiberius Gracchus ville skaffe seg et alt for stort klientell og gjøre seg selv til konge, så de slo ham i hjel i 132 f.Kr. Dette var det første dokumenterte politiske drap i republikken, og det har i ettertid blitt sett som et sentralt skritt mot den uro som fulgte frem mot opprettelsen av keiserdømmet.
Gaius Gracchus
Tiberius' yngre bror, Gaius Gracchus, ble i 123 f.Kr. valgt til folketribun. Gaius tok lærdom av brorens skjebne, og valgte å tilarbeide seg et større klientell ved å ta opp et bredt spekter av politiske emner. Han ville gjennomføre juridiske, økonomiske og utenrikspolitiske reformer.
Juridisk reform
Gaius' juridiske reformer ble trolig gjennomført for å splitte eliten. Han fikk vedtatt en lov som fjernet senatorene fra juryen, og ga plassene til ridderne. Ridderne lå under senatorene i innflytelse, prestisje og rikdom. De utgjorde den delen av adelen som ikke søkte til embeter. Navnet kom av at de var rike nok til å stille med hest i hæren. Denne kløften mellom ridderne og senatorene kom til å vedvare helt til Julius Cæsars tid, og den førte til flere nederlag for senatet.
Økonomisk reform
Gaius fikk vedtatt en lov som påbød at staten hver måned skulle selge en rasjon korn til fast, lav pris til borgerne i Roma. Dette kom fra det antikke prinsippet om at statsformuen tilhørte alle borgerne.
Utenrikspolitisk reform
Det som førte til Gaius Gracchus' fall var spørsmålet om forbundsfellenes rettigheter. Forbundsfellene var Romas allierte av italiensk opprinnelse, og var inndelt i to kategorier: latinerne og allierte stater. Gaius ville gi full romersk rett til de med latinsk rett og latinsk rett til de allierte. Senatet satte inn et motstøt og startet en propagandakrig, der de blant annet satte ut rykter om at han etablerte en koloni i det forbannede Kartago. Det hele endte med at Gaius og 3000 av hans tilhengere ble henrettet i 121 f.Kr.
Kort oppsummert bidro Gaius med følgende tema i romersk politikk: sammensetningen av domstolene, statssubsidiert korn, kolonispørsmålet og spørsmålet om utvidelse av den romerske borgerretten.
Følgene av Gracchernes reformer
Gracchernes viste at det var mulig å splitte overklassen i Roma. De viste at folketribunatet og forsamlingen kunne brukes mot senatet. I tillegg viste de ridderne og folket hvilke økonomiske ressurser det var mulig å presse ut av provinsene. De mente at senatsstyret skulle opprettholdes, og at det ikke skulle gjøres inngrep i eiendomsretten.
Jordfordelingsloven ble gradvis avskaffet, og godseiere kunne etter 119 f.Kr. kjøpe opp jordlodder som hadde blitt delt ut. En lov fra 111 f.Kr. gjorde ager publicus om til privat jord. Resultatet var at småbrukerne ble offer for godseierne, noe som igjen førte til at godsdannelsen ble styrket og småbrukerne ble svekket.
Marius
På grunn av uro og lite prestisje i senatet klarte de fattige og ridderne å velge Marius til konsul, en dyktig offiser og ridder. Marius' mål var å oppnå dignitas og skaffe seg et stort klientell, men dette ble nektet ham av optimaten Metellus, derfor allierte han seg med popularene.
Senatet hadde besluttet å forlenge kommandoen for feltherren i Numidia, Metellus, med et år. Marius fikk forhindret dette ved å gå til folkeforsamlingen med en ny lov som fratok Metellus kommandoen og ga den til ham selv, en gjerning som senere ble gjentatt av Pompeius og Cæsar.
Svoveldioksid
Svoveldioksid er en fargeløs gass som dannes ved at svovel brenner. Svoveldioksid reagerer med oksygen, og er lett løselig i vann. Dette gjør at svoveldioksid kan medføre uønskede helseeffekter.
Den romerske republikk
Marius
Etter Jugurthakrigen dukket en ny trussel opp. Fra nord kom de germanske folkene; teutonerne og kimbrerne. I den påfølgende kimbrerkrigen ble situasjonen i Roma ytterligere forverret. Romerne gikk på flere smeller, blant annet i slaget ved Arausio, der romerne hadde et av sine største nederlag noensinne. Tapene fra dette slaget lå på mellom 60–80 000. Folkets aggresjon vendte seg mot senatet, og flere senatorer ble stilt for folkeforsamlingen, anklaget for forræderi. Marius ble derfor gjenvalgt til konsul fem år på rad, ned til 100 f.Kr.
Svoveldioksid
Reaksjonslikninger
Reaksjonsligningen viser at et svovelatom kan reagere med oksygengass og danne svoveldioksid:
Den romerske republikk
Marius' reformer
Marius begynte å trene og organisere en ny type hær. Med denne klarte han å ta knekken på trusselen fra nord. Den gamle romerske armé fungerte slik at soldatene ble utskrevet hver gang en krig blusset opp. Soldatene skulle være økonomisk uavhengige, selveiende bønder, slik at staten ikke måtte forsørge dem etter endt krigstjeneste. Marius brøt med den tradisjonelle ordningen ved å skape en profesjonell hær. Virkningen av dette var at hæren ble bundet til generalen i mye større grad enn før, fordi generalen var den som ga andel og skaffet pensjoner etter militærtjenesten. Dette åpnet rekkene for proletarene, som ikke hadde noe å tape på å bli soldater.
Svoveldioksid
Reaksjonslikninger
S + O2 → SO2
Den romerske republikk
Marius' reformer
Soldatene til Marius måtte gjennomgå mye hardere trening enn sine forgjengere. De måtte marsjere med tung last, svømme, hoppe høyde, og trene nærkamp med gladiatorer. Reformen la grunnlaget for yrkeshæren, et verktøy som kom til å bli brukt av generalene under borgerkrigene.
Svoveldioksid
Reaksjonslikninger
Reaksjonslikningen nedenfor viser at dersom soveldiosksid løses i vann, dannes svovelsyrling:
SO2 + H2O → H2SO3
Historielag
Historielag er foreninger med medlemmer som interesserer seg for lokalhistorie og kulturvern.
Svoveldioksid
Reaksjonslikninger
Svovelsyrling kan igjen reagere med oksygen og danne svovelsyre, som vist i reaksjonslikningen nedenfor:
Den romerske republikk
Sulla
Etter militærkrisen viste senatet at de ikke var kapable til sin rolle, ved å mislykkes i sitt forsøk på å bedre forholdene mellom Roma og dets forbundsfeller i Italia. Etter at reformatoren Livius Drusus ble drept i 91 f.Kr., startet størstedelen av de italienske forbundsfellene et opprør som ble til forbundsfellekrigen. Krigen endte i 88 f.Kr., da alle italienere som bodde sør for elven Po fikk romersk borgerskap.
Historielag
Historielagene bedriver aktiviteter som kulturminnevern, museumsarbeid, slektsforskning, kilderegistrering, innsamling av folkeminner og utgivelse av årbøker.
Den romerske republikk
Sulla
Ut fra denne krigen kom en ny sterk general til makten, Lucius Cornelius Sulla Felix. Sulla var stadig i konflikt med Marius, som han hadde tjenestegjort under tidligere. De to kjempet om å lede an i krigen mot Mithrandiene i Hellas, som Sulla vant ved å invadere Roma med sin hær. Dette var aldri blitt gjort før, men var nå mulig på grunn av de militære reformene av Marius. I den påfølgende krigen viste Sulla at han var en fremragende general, og han klarte å jage mithrandiene ut av Hellas og tilbake til Asia. Samtidig benyttet Marius anledningen ved Sullas fravær til å samle en hær av slaver og veteraner, og tvinge til seg sitt syvende konsulembete. Denne konsulperioden ble kort, da Marius døde noen få dager senere av hjerneblødning.
Svoveldioksid
Reaksjonslikninger
Svoveldioksid kan også reagere med hydrogenperoksid og danne svovelsyre:
Historielag
I Norge finnes det ca. 600 historielag, hvorav 381, med ca. 72.000 enkeltmedlemmer, er medlem av paraplyorganisasjonen Landslaget for lokalhistorie.
Den romerske republikk
Sulla
Sulla kom tilbake til Roma i 83 f.Kr., der han nedkjempet Marius' arvtaker, Gnaeus Papirius Carbo, som ikke var i nærheten av sin mentors kaliber. Sulla invaderte Roma med sin hær nok en gang og utnevnte seg deretter til diktator, med hovedhensikten å fjerne popularene. Sullas diktatorstyre var uinnskrenket, og var dermed en forsmak på keiserdømmet. Sulla styrket senatet ved å øke antall senatorer til 600.
Svoveldioksid
Reaksjonslikninger
SO2 + H2O2 → H2SO4
Den romerske republikk
Sulla
Liste over Sullas bidrag til romersk politisk tradisjon:
Svoveldioksid
Strukturformel og bindingstyper
SO2 er et bøyd molekyl med C2v symmetrigruppe. Svovelatomet har et oksidasjonstrinn på +4, en ladning på 0, og er omgitt av 5 elektronpar og kan beskrives som et hypervalent molekyl. Fra perspektiv av molekylorbitalteorien, er de fleste valenselektronene bundet opp i S-O bindinger.
Den romerske republikk
Pompeius
Sulla ønsket å gjenopprette den klassiske republikken, men hans måte å gjøre det på resulterte i det motsatte. For han som tok Sullas plass, skulle følge i hans fotspor. Senatet ble nesten tvunget til å velge ut Gnaeus Pompeius, kalt Pompeius den store. Han hadde arvet farens armé, og gikk inn i kampen mot Marius' tilhengere. For den innsatsen fikk han navnet carnifex adulescentulus, den meget unge bøddelen. Da Sulla døde, ble det klart at systemet han hadde dannet bar på trøbbel. Lepidus, konsulen som ble støttet av Pompeius, brukte uroen blant de jordløse til å legge press på Roma. Pompeius brøt støtten til Lepidus da det viste seg at Sullas veteraner ikke sluttet seg til ham, og han nedkjempet Lepidus' hær med støtte fra senatet.
Svoveldioksid
Strukturformel og bindingstyper
S-O bindingene er kortere i SO2 (143.1 pm) enn i svovelmonoksid, SO (148.1 pm), mens O-O bindingene er lenger i O3 (127.8 pm) enn i dioksigen, O2 (120.7 pm). Bindingsenergien er større i SO2 (548 kJ mol−1) enn i SO (524 kJ mol−1), mens den er mindre i O3 (297 kJ mol−1) enn i O2 (490 kJ mol−1). Disse dataene fører kjemikere til å konkludere med at S-O bindingene i svoveldioksid har en bindingsorden på minst 2, som er forskjellig fra O-O bindingene i ozon, som har en bindingsorden på 1.5
Den romerske republikk
Pompeius
Lepidus' opprør var et eksempel på at senatet ikke hadde kontroll og var avhengig av en privatmann med soldater. Pompeius fikk ordre om å løse opp sin private hær, men nektet. I stedet dro han til Hispania for å kjempe mot tilhengere av Marius. Der opparbeidet han en maktposisjon ved å gi borgerrett til hispaniere, som ble hans klienter. Dette gjorde ham til den sterkeste i Roma. Han begynte dessuten å true med å marsjere mot Roma hvis ikke senatet føyde seg. Det skulle dukke opp flere problemer i 70-årene f.Kr. som tvang senatet til å akseptere Pompeius som redningsmannen:
Spartacus ble i hovedsak slått av Marcus Licinius Crassus, med litt hjelp fra Pompeius. Størstedelen av slavehæren til Spartacus ble slått av Crassus, men noen klarte å rømme nordover, der de ble møtt av Pompeius. De ble nedkjempet og 6000 slaver ble korsfestet langs den appiske vei fra Roma til Capua. Pompeius brøt med Sullatradisjonen ved å ikke oppløse sin private hær, og gikk heller mot konsulembetet, noe han var for ung til. Pompeius klarte med et imperium å renske Middelhavet for sjørøvere som plyndret handelsrutene til Roma. Han slo også Mithradates, og gjorde deres rike om til den romerske provinsen Pontus. Syria ble gjort til provins, og Judea ble lagt til Syria, med unntak av en del som ble styrt av den jødiske ypperstepresten. Pompeius vendte Romas interesse mot øst.
Julius Cæsar og det første triumvirat
Da Pompeius returnerte fra Østen fryktet mange senatorer, spesielt optimatene, at han skulle følge i fotsporene til Sulla og utrope seg til diktator. Pompeius oppløste i stedet hæren, men krevde i gjengjeld tre ting: triumf, jord til veteranene og anerkjennelse for sine bedrifter i øst. Optimatene, som ble ledet av Cato, stolte fortsatt ikke på Pompeius, og fikk senatet til å nekte ham jord. Siden Pompeius hadde oppløst sin hær, sto han uten pressmidler, noe som førte til at han ble med i dannelsen av det første triumvirat.
Nummer to i den hemmelige alliansen var Crassus, som også hadde blitt svartelistet av senatet. Cato hadde også klart å gjøre Crassus og store deler av ridderstanden til fiender av senatet. Cato hadde dermed klart å få Crassus, som var Romas rikeste mann og fungerte som patron til mange riddere, til å bli fiende av staten.
Det siste medlemmet i triumviratet var Julius Cæsar, som også fikk smake Catos vrede. Han ønsket å feire triumf etter Hispaniakrigen og være kandidat til konsulvalget. Til tross for at Cato jobbet aktivt for at Cæsar ikke skulle få embetet, ble han valgt som konsul. Det Cato så gjorde var å få senatet til å bestemme at neste års konsuler skulle få Italias gårdsområder som sine provinser, i stedet for en provins med mulighet for krig. Med dette gikk Cæsar i allianse med Crassus og Pompeius, i et forbund som de selv kalte vennskap, men som av motstanderne ble kalt sammensvergelse og tyranni.
Triumviratet skulle ikke vare lenge. I 54 f.Kr. døde Pompeius kone, Julia, som var datteren til Cæsar, og hans viktigste bånd til Pompeius. Crassus falt i slag i 53 f.Kr. Krigene han førte i disse områdene gav ham store rikdommer som styrket hans makt, senatet støttet Pompeius og så Cæsar som en trussel. Pompeius, som fungerte som leder av triumviratet, så en stadig større trussel i sin partner, og sammen med senatet erklærte han Julius Cæsar som fiende av den romerske staten. Pompeius ble kommandør for den republikanske hær. De to kampherrene skulle møtes i to slag, ved Dyrrhachium, der Pompeius vant, men som han ikke klarte å følge opp, og i Pharsalus, der Julius Cæsar vant. Pompeius måtte flykte til Egypt for å reorganisere seg, men ble knivstukket og halshugget av senatorene Achillas, Septimius og Salvius da han ankom Egypt.
Cæsar ble etter dette fungerende enehersker i Roma og satte i gang en rekke reformer. Tallet på mottakere av korn ble redusert fra 320 000 til 150 000 ettersom mange som tidligere hadde vært fattige nok til å motta korn etter flere år hadde kommet seg ut av fattighet og derfor tok subsidier som egentlig var ment for fattige. Han oppløste også klubbene for småkårsfolk. Cæsar skapte et nytt system for lokalt styre, hele Italia ble inndelt i byer, omgitt av et territorium. Hver by ble styrt av valgte magistrater, et system som kom til å bli viktig i administrasjonen under keiserdømmet.
Cæsars maktgrunnlag var hærens lojalitet, og med et slikt grunnlag kunne han erklære seg som diktator på livstid i 44 f.Kr. Han fungerte dermed som patron for alle i den romerske republikken, inkludert senatorene. Dette diktaturet vakte stor oppstand hos senatorene, og førte til slutt til at en gjeng senatorer allierte seg i en sammensvergelse, og myrdet Cæsar den 15. mars 44 f.Kr.
Octavianus og det andre triumvirat
Etter Julius Cæsars død trodde senatorene at de skulle klare å gjenopprette republikken, men slik ble det ikke. Cæsars ånd hadde festet seg i folket, og de som hadde støttet Cæsar kom fort til makten igjen. Lederen av disse følgesvennene var Marcus Antonius, som hadde vært Cæsars nærmeste støttespiller.
En annen skikkelse som dukket opp var Octavianus, Julius Cæsars adoptivsønn og testamentsarving. Octavianus nektet å la seg underkaste Antonius, og startet sin egen kampanje. Han klarte fort å samle seg støtte hos mange av Cæsars tidligere støtter, samt i noen av hans legioner. Det var nå duket for en maktkamp mellom Octavianus og Marcus Antonius.
Antonius var upopulær hos senatorene, så Octavianus fikk tidlig støtte der og ble i tillegg valgt til senator selv, i en alder av 19 år. Cicero, den daværende lederen av senatet, så en taktisk alliert i Octavianus, og grep sjansen til å erklære krig mot Antonius da han var på felttog i Nord-Italia. Marcus Antonius ble slått ved Mutina i 43 f.Kr. og tvunget til å trekke seg tilbake til Gallia. Cicero ble felt av sin egen taktikk da han fullstendig mistet kontrollen på Octavianus. For i august 43 f.Kr. marsjerte Oktavian inn i Roma og forlangte at han skulle bli valgt til konsul. Octavianus, som nå hadde støtte både i senatet og blant folket, ble derfor valgt til konsul, før han var fylt 20.
Etter at Octavianus ble valgt til senator, inngikk han en avtale med Lepidus og Marcus Antonius i Bononia (Bologna), kalt det andre triumvirat. De tre mektigste mennene i Roma var nå allierte. I kjølvannet av dette ble Cicero drept. Brutus og Cassius (Cassius begikk «selvmord» ved å beordre sin trell å drepe ham), som begge var hovedmennene bak drapet på Cæsar, ble også drept i Filippi i Nord-Hellas. Etter seieren inngikk seierherrene Antonius og Octavianus en ny avtale i år 40 f.Kr. Riket ble nå delt mellom dem.
Cårrujavrit kraftverk
Cårrujarvit kraftverk er et vannkraftverk i Kvænangen kommune i Troms og Finnmark fylke.
Den romerske republikk
Octavianus og det andre triumvirat
Octavianus var ikke lenger fornøyd med å kun bli kalt Octavianus. Med påvirkning av sin mentor, Cæsar, ville han også guddommeliggjøres. Octavianus skulle nå bli kalt Cæsar, og i tillegg omtalte han seg selv som «divi filius», sønn av den guddommelige.
Cårrujavrit kraftverk
Kraftverket utnytter fallet på 305 meter mellom et inntaksmagasin i elven Njemenjaikojohka og innsjøen Corrojávrrit. Corrojávrrit er magasin for Kvænangsbotn kraftverk. Suoikkatjavri er magasin for verket og reguleres mellom 529 og 516 moh.
Det er installert en francisturbin på 1,7 MW. Midlere årsproduksjon er på 6 GWh.
Den romerske republikk
Octavianus og det andre triumvirat
Etter slaget ved Actium var Octavianus i realiteten enehersker i den romerske republikken. Slutten på republikken er gjerne satt i sammenheng med Octavianus reformer i 27 f.Kr. og da han fikk utdelt tittelen Augustus.
Cårrujavrit kraftverk
Kraftverket er eid av Kvænangen Kraftverk AS som Troms Kraft eier 48,2% av.
Standard
Standard er en teknisk spesifikasjon som beskriver hvordan ulike objekter skal kunne defineres på en entydig måte, for eksempel mål og vekt, eller som beskriver arbeidsmetoder, for eksempel kvalitetsstyring i en bedrift. Standarder blir vanligvis utviklet og vedlikeholdt av en standardiseringsorganisasjon på nasjonalt, europeisk eller globalt plan.
Standard er også en betegnelse på standardiserte, «alminnelige», bestemmelser for kontraktsinngåelse og kontrakter, særlig Norsk Standard forkortet til NS.
Juridisk brukes også standard eller «rettslig standard» som betegnelse på skjønnmessige regler, slik som plikten til å overholde god forretningsskikk og lignende.
En forvaltningsstandard er standard gitt av en relevant myndighet om at en bestemt standard skal legges til grunn for hele eller større deler av offentlig forvaltning.
Forskjellige typer standarder
Jf. bransjestandard.
Nyttige standarder
I dagliglivet er vi vant til å bruke mange produkter som kan brukes fordi de har en utforming som gjør at produkter fra forskjellige produsenter kan brukes om hverandre.
Ett godt eksempel er utforming av kontakt og støpsel for 230 V husholdningselektrisitet. Alle vanlige elektriske produkter som bruker 230 V som selges i ett land, har støpsel som passer i de kontaktene som er vanlige i landet.
For radioer og musikkelektronikk er det standarder for hodetelefonkontakter, høyttalerkontakter, CD-spillere og andre kilder for elektronisk lyd med definert fysisk utførelse og spenning / impedanse. Dette gir stor valgfrihet ved bruk av høyttalere, hodetelefoner og mange former for lydkilder med mange kombinasjons- og valgmuligheter for brukeren.
I helsevesenet i Norge brukes sprøyter, sprøytespisser og infusjonsutstyr med standardisert utforming på tilkoblingen, kalt "Luerlock". En annen standard kalles "Record". Med Luerlock-koblingen på alt utstyr er det enkelt å bruke sprøyter, spisser, infusjonssett etc. om hverandre selv om utstyret kommer fra forskjellige leverandører.
Erik Byléhn
Erik Byléhn (født 15. januar 1898, død 14. november 1986) var en svensk friidrettsutøver (sprinter og mellomdistanseløper).
Standard
Manglende standarder
Mobiltelefoner og handsfree anlegg for disse har et stort antall forskjellige utforminger både for elektrisk tilkobling og for mekanisk feste for telefonen i handsfreeholderen.
Erik Byléhn
Byléhn deltok på det svenske laget på 4 x 400 meter stafett, som tok sølv under OL 1924 i Paris. De andre på laget var Artur Svensson, Gustaf Weijnarth og Nils Engdahl)
Standard
Eksterne lenker
Standard
Erik Byléhn
Fire år senere, under OL 1928 i Amsterdam, tok han en individuell sølvmedalje på 800 meter. Også denne gang deltok han på 4 x 400 meter stafett, men denne gangen måtte svenskene nøye seg med fjerdeplass.
Byléhn hadde den svenske rekorden på 800 meter fra 1928 til 1933.
Michael Ruffin
Michael David Ruffin er en amerikansk basketballspiller. Ruffin har spilt i NBA siden 1999 og har da vært innom klubbene Philadelphia 76ers, Utah Jazz, Washington Wizards, Milwaukee Bucks, Chicago Bulls og Portland Trail Blazers i tillegg til Portland TrailBlazers. Ruffin er også interessert i dyrepleie og har tidligere hatt en samling eksotiske dyr som besto av totalt 16 dyr. Han har lyst på en karriere innenfor dataprogramering når han er ferdig med sin NBA-karriere.
Karriere
Michael Ruffin gikk på University of Tulsa i fire år fra 1995 til 1999 før han kom til NBA. Her spilte han totalt 128 kamper der han i gjennomsnitt scoret 9,4 poeng per kamp, tok i gjennomsnitt 9,5 returer per kamp og blokkerte i gjennomsnitt 2,1 skudd fra motstanderen per kamp. Til sammen scoret han over 1000 poeng, tok over 1000 returer og blokkerte over 250 skudd fra motstanderen.
Michael Ruffin har spilt for 5 forskjellige NBA-klubber fra 1999 da han ble trukket opp til NBA av klubben Chicago Bulls i andre utaksrunde. Han spilte for klubben til 2001 da han ble byttet til Philadelphia 76ers. Her hadde Ruffin et veldig dårlig år, med enormt dårlig treffprosent på skuddene sine. Han ble kun i klubben i en sesong før han tok et år fri fra basketballen.
Utah Jazz signerte i 2003 en kontrakt med Ruffin som varte et år. Etter et år ble han nemlig byttet til Washington Wizards der han skulle spille de neste 3 sesongene, det ble det lengste Ruffin skulle være i en klubb.
I 2007 fikk Michael Ruffin seg nok en ny klubb, Milwaukee Bucks. Her ble han kun i en sesong før han ble byttet til Chicago bulls der han spilte som power forward og center.
Nå spiller Ruffin for Portland Trail Blazers etter han ble byttet dit fra Chicago Bulls.
Fritt radiospektrum
Nasjonale myndigheter tildeler nå frekvensbånd (noen ganger basert på retningslinjer fra ITU) til bruk av alle så lenge de respekterer visse tekniske rammebegrensninger, særlig en begrensning på total senderstyrke. Ulisensierte frekvensbånd er desentralisert: det er ingen lisensbetalinger eller sentral kontrollinstans for brukere.
Tradisjonell bruk av ulisensierte frekvensbånd inkluderer trådløse telefoner og spedbarnsmonitorer. En samling av nye teknologier som utnytter ulisensierte frekvensbånd inkluderer Wi-Fi, Ultra Wideband, spread spectrum, programvaredefinert radio, kognitiv radio og mesh networks.
Radioastronomiens behov
Astronomer bruker mange radioteleskoper til å betrakte objekter som pulsarer i vår egen galakse og i fjerntliggende radiogalakser opptil halve avstanden av den observerbare sfæren av vårt univers. Bruken av radiofrekvenser til kommunikasjon skaper forurensning fra astronomenes synspunkt, i beste fall støy, eller blender i verste fall fullstendig det astronomiske samfunn for visse slags observasjoner av svært fjerntliggende objekter. Ettersom fler og fler frekvenser blir benyttet til kommunikasjon blir derfor astronomiske observasjoner mer og mer vanskelige.
Maksim Gorkij
Maksim Gorkij (russisk: Максим Горький; egentlig Aleksej Maksimovitsj Pesjkov [russisk: Алексей Максимович Пешков]; født i Nizjnij Novgorod, død 18. juni 1936 i Gorki Leninskije) var en russisk forfatter. Han var også en politisk aktivist, og regnes som grunnleggeren av sosialrealismen.
Fritt radiospektrum
Radioastronomiens behov
Forhandlinger for å forsvare de delene av spektrumet som er av størst nytte for observering av universet utføres for det meste av det internasjonale astronomiske miljøet, som en innsats på grasrotnivå, og koordineres i vitenskapskomiteen for frekvenstildelinger for radioastronomi og romvitenskap.
Maksim Gorkij
Fra 1906 til 1913 og fra 1921 til 1929 bodde Gorkij utenlands, hovedsakelig på Capri. Etter sin retur til Sovjetunionen aksepterte han den kulturelle politikken som da gjaldt, men han fikk forbud mot å forlate landet.
Liv
Gorkij ble foreldreløs i en alder av 9 år, og vokste opp sammen bestemoren, som var en flink historieforteller. Hennes død gikk sterkt inn på ham, og etter et mislykket selvmord i desember 1887 reiste han rundt i det russiske riket i fem år, der han tok det som dukket opp av jobber, samtidig som han samlet inntrykk til senere bøker.
Gorkij ble Lenins venn etter at de møttes i 1902. Under første verdenskrig ble hans leilighet i Petrograd omgjort til kontor for bolsjevikene, men hans forhold til kommunistene ble etterhvert dårligere. To uker etter oktoberrevolusjonen skrev han: «Lenin og Trotskij har ingen tanker om frihet eller menneskerettigheter. De er allerede korrumperte med maktens skitne gift, dette ser man lett av deres skamfulle mangel på respekt for talefrihet og enhver annen frihet som demokratiet kjemper for». Lenins brev til Gorkij i 1919 inneholdt trusler som: «Mitt råd til deg er: Endre dine omgivelser, dine synspunkter, dine handlinger, ellers kan livet vende seg fra deg.»
I august 1921 ble hans venn og kollega Nikolaj Gumiljov, som var gift med Anna Akhmatova, arrestert fordi han var for monarki. Gorkij dro til Moskva, og fikk av Lenin personlig en kjennelse på at Gumiljov skulle løslates. Men, innen han kom til Petrograd med kjennelsen, fikk han vite at han var skutt. Gorkij emigrerte til Italia i oktober på grunn av dårlig helse, han hadde tuberkulose.
Ifølge Solzjenitsyn var Gorkijs hjemkomst motivert av materielle interesser. I Sorrento gikk han tom for penger. Han besøkte Sovjetunionen flere ganger etter 1929, og i 1932 ble han invitert av Josef Stalin personlig til å komme tilbake for godt, et tilbud han aksepterte. I juni 1929 besøkte han Solovki (ved Kvitsjøen) for siste gang, og skrev en positiv artikkel om GULag-direktoratet, som allerede hadde oppnådd dårlig omdømme i vesten.
Det at han returnerte fra det fascistiske Italia var en stor propagandamessig seier for sovjeterne. Han mottok Leninordenen, og fikk en herregård i Moskva som tidligere hadde tilhørt millionæren Rjabusjinskij (boligen er i dag Gorkij-museum), samt en datsja (sommerhus) i utkanten av Moskva. En av gatene i Moskva sentrum (Tverskaja) ble også kalt opp etter ham, det samme gjelder en fornøyelsespark og hans fødeby.
Verdens største fly på midten av 30-tallet, Tupolev ANT-20, fikk også navnet Maxim Gorky. Det ble brukt til propaganda, og fløy ofte demonstrativt over Moskva. I mai 1935 krasjet det i et boligområde i Moskva, 41 omkom.
I 1933 utga han en beryktet bok om kanalen mellom Kvitsjøen og Østersjøen, som ble presentert som et eksempel på tidligere folkefiender som har blitt rehabilitert på en vellykket måte.
Etterhvert som Stalins undertrykkelse økte, og særlig etter Sergej Kirovs død i desember 1934, ble Gorkij hemmelig plassert i husarrest i sitt hus i Moskva. Han fikk daglig en redigert utgave av avisen Pravda, der alle nyheter om arrestasjoner og utrenskinger var redigert bort.
Hans sønn, Maksim Pesjkov, døde brått i mai 1935, og Gorkij døde i juni 1936. Begge døde under mistenkelige omstendigheter, men spekulasjonene om at de ble forgiftet er aldri bevist.
Stalin selv og Vjatsjeslav Molotov var med på å bære hans kiste i begravelsen.
Under rettssaken mot Nikolaj Bukharin i 1938 var en av anklagene at Gorkij ble drept av Nikolaj Jezjovs NKVD-agenter.
Hans hjemby, Nizjnij Novgorod, hadde navnet Gorkij fra 1932 til 1990.
Portrett (album)
Portrett er et musikkalbum utgitt av Lillebjørn Nilsen på Polydor Records i 1973. Albumet ble gjenutgitt på Grappa Music Group – Lillebjørn Nilsens nåværende plateselskap – i 2001 og i 2003. Sistnevnte utgivelse med et tillegg av fem bonusspor, hvorav flere sanger er opptak fra konserter.
Lillebjørn Nilsen sprengte seg vei inn i det norske folks bevissthet med dette albumet – som er Lillebjørns andre soloalbum i rekken – og det førte til en fornyet interesse for visetradisjonen – populært kalt «visebølgen» – også som et middel for å oppnå rettferdighet og fjerne klasseskillet. Albumet – som var Lillebjørn Nilsens store gjennombrudd – lå 23 uker på VG-lista i 1973 og 1974, hvorav åtte uker var på førsteplassen. Suksessen førte etter hvert til at han fikk flere oppdrag for NRK, sammen med Øystein Sunde.
Om albumet
Portrett er gjennomgående preget av arbeiderånd og klassekamp, men albumet har allikevel (eller nettopp derfor vil noen andre si) fostret flere sanger som nå er en del av den norske «sangskatten», som for eksempel «Barn av regnbuen», «Alle duene», «Regnet er en venn» og «Ola Tveiten», hvorav førstnevnte er basert på Pete Seegers «My Rainbow Race» med norsk gjendiktning og tekst av Lillebjørn Nilsen , og den sistnevnte er inspirert av en livlig engelsk tradisjonell sang, «Little Chance» , som Lillebjørn Nilsens venn Tony Sheehan konstant gikk og trallet på.
«Barn av regnbuen»
Tekst/musikk: Lillebjørn Nilsen/Pete Seeger
Hvem kan vel glemme Lillebjørn Nilsen i NRKs store studio, omgitt av barn mens de sang «En himmel full av stjerner, blått hav så langt du ser, en jord der blomster gror, kan du ønske mer?» Slik lyder de første strofene i klassikeren «Barn av regnbuen».
Sangen er basert på Pete Seegers originale sang «My Rainbow Race» fra 1973 - utgitt på Pete Seegers album Rainbow Race også fra samme år, som handler om at vi alle skal leve sammen i fred og fordragelighet, uansett farge eller rase. Originalsangen bærer sterkt preg av å ha blitt skrevet i etterkant av de store borgerrettighetskonfliktene på 60-tallet - en tid preget av sterkt raseskille og store konflikter - noe som kulminerte i at borgerrettighetsforkjemperen Martin Luther King jr. ble myrdet i 1968.
Sangen ble også utgitt som singel med «Alle duene» som B-side og lå på førsteplass på VGs singelliste i uke 43–52 (11 uker) i 1973, til sammen 21 uker totalt 1973-1974. Sangen har siden blitt utgitt på samleplater og i nye versjoner, for eksempel av Gitarkameratene på en singel fra 1990, og av andre norske artister.
«Gategutt»
Tekst/musikk: Rudolf Nilsen/Lillebjørn Nilsen
«Gategutt» er basert på et dikt av lyrikeren, arbeiderklasseforkjemperen og dikteren Rudolf Nilsen (1901-1929), som Lillebjørn Nilsen satte melodi til. Sangen handler tilværelsen for en fattig arbeidergutt – altså en gategutt – og om kampen for å overleve i den tidens klassesamfunn.
Lillebjørn Nilsen er selv erklært arbeiderklassemann, noe han viste i 1999 ved å helle ølglasset sitt i hodet på FrP mannen Vidar Kleppe under en debatt på Tostrupkjelleren. Dette førte angivelig til at Nilsen gikk glipp av Oslo bys kulturpris det året, da prisen gikk til kunstneren og billedhuggeren Nina Sundbye. Lillebjørn Nilsen fikk imidlertid prisen i 2004 i stedet.
Lillebjørn Nilsen skulle også på sitt neste album På stengrunn – hvor han i tillegg fikk med seg en rekke artister – ta for seg flere av Rudolf Nilsens arbeiderklasseskildringer, med totalt 16 låter, basert på diktsamlingen ved samme navn, utgitt i 1925.
«Ola Tveiten»
Tekst/musikk: Lillebjørn Nilsen (inspirert av Tony Sheehans sang om en gruvehest)
Tidlig på 70-tallet kom Tony Sheehan til Norge. Sheehnan var en folkesanger med opprinnelse i Newcastle i England, og han viste seg etter hvert å være et oppkomme av engelske visetradisjoner og arbeiderviser. Selv om Sheehan ikke spilte noen instrumenter, gikk han stadig vekk og nynnet og trallet på tradisjonelle engelske viser. En av de sangene han trallet mest på var «Little Chance» – som Sheehan sang a cappella (uten tonefølge) – som var en ganske livlig og fengende sang om en gruvehest, hvor det første verset lyder slik:
Lillebjørn Nilsen, som ikke forsto så mye av det Sheehan sang – mest fordi Sheehan hadde en merkelig dialekt selv til engelskmann å være (Tyneside dialekt fra Newcastle upon Tyne) – begynte å erte Sheehan og sang refrenget på norsk, hvor «Titty fal la, titty fal lay» ble til «Suddelida, suddelidei», og «ower the wall is oot» ble til «fyll opp mitt tomme krus».
Likheten med originalen er ganske slående om man sammenligner de to versjonene.
I Lillebjørn Nilsens gjendiktning handler sangen om arbeidermannen Ola Tveiten, som egentlig skulle være en fiktiv person. Men under en konsert i Oslo rådhus, der Lillebjørn Nilsen opptrådte for en samling bygdelagsungdom som nettopp hadde flyttet til byen, satt Lillebjørn Nilsen på en benk ved bakveggen, ved siden av en eldre bunadkledd herre, og da Lillebjørn Nilsen ble annonsert, og Lillebjørn reiste seg opp for å gå frem til scenen, så hørte han en stemme bak seg som sa: «Eg heiter Ola Tveiten, eg...».
«Ola Tveiten» fikk raskt en plass i norske sangbøker og er til og med tatt med i sangboka til det islandske veivesenet.
«Alle Duene»
Tekst: Lillebjørn Nilsen
På nyutgivelsen av albumet Portrett fra 2003 er det inkludert en konsertversjon av «Alle Duene», som Lillebjørn Nilsen dediserte til den gjengen som okkuperte Rønneberghuset i Ålesund i mars måned i 1973. Lillebjørn engasjerte seg sterkt i saken og sendte blant annet et telegram til okkupantene hvor han uttrykte sin støtte. Dette telegrammet ble lest opp på Dagsrevyen, da det viste seg vanskelig å få levert og overbragt telegrammet på normal måte. Telegrammet er for øvrig avbildet i CD-boken. Sangen er opprinnelig en britisk folkevise ved navn The Keeper, som Nilsen lærte av skotske Ian Campell.
«Beltet»
Tekst og musikk: Tradisjonell vise fra Telemark Arrangement: Lillebjørn Nilsen
«Birkelandsvisa»
Tekst/musikk: Johannes Birkeland/Tradisjonell melodi Arrangement: Lillebjørn Nilsen
«Den bakvendte visa»
Tekst/musikk: Tradisjonell folkevise Arrangement: Lillebjørn Nilsen
«25. september -72»
''Musikk: P. Coal Creek March-Steele/P. Steele ''
«Regnet er en venn»
Tekst og musikk: Lillebjørn Nilsen
«John Riley»
''Tekst/musikk: Hartvig Kiran/Trad. amerikansk folkevise  ''
Arrangement: Lillebjørn Nilsen
«Fingra ta fatet»
Tekst: Lillebjørn Nilsen/Øystein Sunde Arrangement: Lillebjørn Nilsen
«Streiken ved de amerikanske jernbaner»
Tekst/musikk: Gammel skillingsvise
Arrangement: Lillebjørn Nilsen
«Streiken ved de amerikanske jernbaner» er en tradisjonell arbeiderklassesang som tar utgangspunkt i streikene ved den amerikanske jernbanen fra 1877 og utover (The Great Railroad Strike). Sangen – som forteller om hvordan streikelederen Webb ledet an massene i et opprør mot undertrykkelsen i Baltimore – ble brukt som kampsang i Norge for å få høyere lønn og bedre arbeidsvilkår.