cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Søkerobot
Proporsjonal policy
En proporsjonal policy innebærer å gjenbesøke vevsider som oppdateres oftere med en høyere frekvens enn vevsidene som oppdateres sjelden. En proporsjonal tilnærming øker ferskheten av den lokale kopien, men ved hjelp av mye mindre båndbredde og maskinvare enn en ensartet tilnærming.
En søkerobot har mulighet for å sjekke om en vevside har oppdatert seg siden siste besøk, men den har ikke mulighet for å sjekke hvor mange ganger. Av den grunn er det viktig for søkeroboten og estimere hvor ofte en vevside oppdateres. Det er også viktig at søkeroboten ikke prioriterer vevsider som oppdaterer seg for ofte og av den grunn straffes sidene og de får redusert hvor ofte de skal oppdateres. Eksempler på slike sider kan være nyhetsbaserte vevsider.
Høflighetspolicy
Ettersom søkeroboter er mye raskere enn menneskelige besøkere kan de være en belastning for servere. Det er viktig at søkeroboten ikke reduserer serveren sin ytelse og at roboten er høflig mot serveren.
Dårlig programmerte søkeroboter kan medføre store serverbelastninger og til og med bruke så mye båndbredde at både rutere og servere kræsjer. Det settes opp et tidspunkt for hvor lenge søkeroboten skal avvente før den laster ned neste side av serveren.
Parallellpolicy
Det brukes ofte flere søkeroboter på likt for å effektivisere prosessen. Da er det viktig at søkerobotene ikke besøker den samme vevsiden, og da settes det opp en policy for hvordan dette skal forhindres.
Elisabeth Rasmusson
Elisabeth Kraakaas Rasmusson (født 20. april 1954 i Oslo) er en norsk organisasjonsarbeider som siden 2013 har hatt stillingen som visedirektør i Verdens matvareprogram (WFP). Hun har også tidligere arbeidet i humanitær sektor, nasjonalt og internasjonalt, og var blant annet generalsekretær i Flyktninghjelpen.
Karriere
I rollen som visedirektør i WFP har Rasmusson ansvar for organisasjonens partnerskapsaktiviteter med regjeringer, andre organisasjoner (inkludert de to andre FN-organisasjonene i Roma, FAO og IFAD) og privat sektor, samt WFP-kontorer i Beijing, Berlin, Brussel, København, London, Madrid, Paris, Seoul, Tokyo og Washington.
Før hun begynte i WFP var Rasmusson generalsekretær i Flyktninghjelpen. Rasmusson hadde ansvar for organisasjonens operasjoner i over 20 land.
Rasmusson ble i 2011 tildelt den franske Æreslegionen for sitt «utrettelige innsats for å fremme rettighetene til flyktninger og internt fordrevne og hennes dedikerte arbeid for den norske Flyktninghjelpen».
I sin karriere i humanitær sektor har hun blant annet vært FNs humanitære koordinator i Uganda og seniorrådgiver for FNs visenødhjelpskoordinator. Her har hun bidratt til en bedre forståelse av funksjonene til humanitære- og bosatte koordinatorer. Hun har arbeidet som feltkoordinator for FN i Angola; samarbeidskoordinator for ICRC i Colombia og nestleder for OSCEs misjon i Bosnia-Hercegovina.
Rasmusson er kvalifisert som Resident Coordinator / humanitær koordinator (HC) og er medlem av HC gruppen. Hun har vært styremedlem i Central Emergency Response Fund og i styret til DFIDs Humanitarian Emergency Response Review.
Harald Berntsen
Harald Berntsen (født 25. januar 1945 i Porsgrunn) er en norsk historiker. Han er aktiv på den radikale venstresiden i Norge. Han er magister i historie fra universitetet i Oslo i 1971.
Bakgrunn, utdannelse og yrke
Berntsen er oppvokst i Eidanger, et område med en stor industriarbeiderklasse, noe som tidlig påvirket Berntsen politisk. Berntsen var selv sønn av en Hydro-arbeider. Arbeidermiljøet rundt Norsk Hydro var grunnleggende sosialistisk og Berntsen ble tidlig politisk engasjert.
Da Sosialistisk Ungdomsforbund ble stiftet som Sosialistisk Folkepartis ungdomsorganisasjon i 1963 var Berntsen aktiv. Han deltok på landsmøtet i 1963, og var med i redaksjonen for SUFs blad Ungsosialisten året etter. Da Ungsosialisten kom som bilag i avisa Orientering i 1966 sto han som redaktør.
Berntsen ble senere en lederskikkelse i det venstreradikale-miljøet på Blindern. Han var med i Kommunistisk Arbeiderforbund fra 1973 og ble et sentralt medlem i Kommunistisk Universitetslag (KUL, stiftet 1973), som i flere år samarbeidet nært med KA. Berntsen var i deler av 1970-årene redaktør av KAs avis Den røde arbeideren og KAs s tidsskrift Røde Fane.
På den radikale venstresida har Harald Berntsen vært en av AKPs bitreste motstandere.
Berntsen har utgitt en rekke historiske verk samt to selvbiografiske bøker: Det lange friminuttet fra 1998 som dokumenterer framveksten av den radikale studentbevegelsen i Norge i 1960-årene, og selvbiografiske romanen Ut fra 2001 som beskriver hans barndom og ungdomstid på Herøya i Eidanger (nå del av Porsgrunn) til han reiste til Oslo for å bli student.
Berntsen var tidligere gift med Gerd-Liv Valla.
Kadaverfluer
Kadaverfluer (Carnidae) er en liten familie av små, svarte fluer. De er beslektet med detritusfluer og blir av og til regnet til denne familien. I alle fall noen av artene er knyttet til fuglereir og blir sjelden funnet utenom disse.
Utseende
Ganske små (1,0–2,4 mm), svarte fluer. Hodet er stort og rundt med store, runde fasettøyne. Ved innerkanten av hvert fasettøye sitter det to utoverrettede børster øverst og to innoverrettede børster under disse. I pannen har de en tydelig trekant med spissen pekende framover, avgrenset av en opphøyet list. De tre punktøynene (ocelli) sitter ved bakkanten av denne trekanten, det er et par utoverrettede børster mellom punktøynene og et par rette, parallelle børster rett bak dem. Antennen er av vanlig fluetype, tre-leddet, det tredje leddet er avrundet og bærer en ganske kort, hårete antennebørste (arista). Ved underkanten av hodet sitter det en rekke på 4-5 omtrent like kraftige børster, ingen av dem utmerker seg som en særlig kraftig kinnbørste (vibrissa). Brystet (thorax) er mer eller mindre skinnende med kraftige børster. Beina er slanke med noen rekker av lange hår på lårene (femorae), men ellers uten kraftige børster. Vingene er ganske store, avrundede. Vingefremkanten (costa) er brutt på to steder, og vingene har ingen tverr-årer i den ytre halvdelen. Bakkroppen er sylindrisk, hannens ytre kjønnsorganer synes som en blank kapsel, hunnen har et tydelig eggleggingsrør. Larvene er slanke, av vanlig maggot-type, tilspisset i hodeenden. Det bakerste segmentet har et par åndehull (spirakler) som sitter festet på krok-formede vorter.
Levevis
De voksne fluene finnes ofte på åtsel, møkk eller annet råtnende materiale, men kan også besøke blomster. Noen arter i slekten Meoneura finnes ofte på kuruker. En del arter synes være knyttet til fuglereir. Arten Carnus hemiapterus lever i ulike slags fuglereir som ligger i hule trær eller fritt i busker og trær. Larvene lever av dødt organisk materiale (matrester, hud- og fjærrester o.l.) i reiret, forpupper seg om høsten og overvintrer som pupper i det gamle reiret. De voksne fluene klekkes om våren og flyr ut på leting etter et nytt fuglereir. Når de har funnet et reir, lever de på de rugende fuglene eller på deres reirunger. Vingene brekker av, og fluene klynger seg til fuglenes fjær. De lever for det meste av fjær- og hudrester, men suger også blod.
Systematisk inndeling
Kadaverfluer blir av og til regnet som en undergruppe av detritusfluer Milichiidae
Aemulister
Aemulister er en slekt av stumpbiller.
Utseende
Små (ca. 2 millimeter). ovale og hvelvede, blanke, brunlige stumpbiller. Kroppen er spredt kledt med korte, oppstående børstehår. Pronotum har en oval grop på hver side. Dekkvingene dekker nesten hele bakkroppen.
Levevis
Denne gruppen er myrmekofiler, det vil si at de lever sammen med maur i reirene/tuene deres og er knyttet til hærmaur i slekten Eciton.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Costa Rica.
Chile under Panamerikanske leker 1955
Chile under Panamerikanske leker 1955 kom på fjerdeplass med fire gull-, sju sølv- og tretten bronsemedaljer. Chile deltok i de andre Panamerikanske leker som ble arrangert i Mexico by mellom 12. og 26. mars 1955.
Café (magasin)
Café er Sveriges største moteblad for menn med cirka 180 000 lesere hver måned, hvor 78,5 prosent er menn og 21,5 prosent er kvinner. Den inneholder artikler om blant annet mote, nöje og sport. Cafés målgruppe er menn mellom 18 og 40 år, som bor i by. Cafés TS-kontrollerede opplag (hele år 2005) er 42 600 solgte eksemplar per måned.
MF «Geiranger» (1979)
MF «Geiranger» er en bilferge bygget i 1979 som per 2023 drives av Fjord1 og går i rute på strekningen Sæbø-Leknes. Fartøyet kan ta 245 passasjerer.
Tsjornaja vual
Tsjornaja vual (originaltittel: Чёрная вуаль) er en russisk film fra 1995, regissert av Aleksandr Prosjkin.
Handling
Andrej Roksjin fra St. Petersburg blir regnet som en velstående, smart, sjarmerende og modig filantrop. Imidlertid blir Roksjin myrdet. Etterforsker Sinev blir deretter satt på saken.
Jousseau-demningen
Jousseau-demningen er en demning med vannkraftverk i Frankrike. Den er anlagt ved elva Vienne, som er ei stor sideelv til vasdraget Loire. Demningen leverer kraft til eget vannkraftverk knyttet direkte til damanlegget.
Anlegget ligger nord for storbyen Limoges, og langt sør i departementet Vienne, litt sør for Civaux kjernekraftverk mellom Limoges og Poitiers, i regionen Nouvelle-Aquitaine.
Pinzgauer
Pinzgauer er et terrengkjøretøy tidligere produsert av østerrikske Steyr-Daimler-Puch i Graz. Siden 2000 produseres det av Automotive Technik i Surrey, Storbritannia.
Fjellhvitkurle
Utseende
Fjellhvitkurle er ikke av de mest spektakulære orkidéene vi har. Den har relativt små og gulhvite blomster øverst på en 10–20 cm lang stengel omkranset av grønne, avlange blader. Det mest karakteristiske ved planta er lukta, den har nemlig sterk vaniljelukt på blomstene. Den nære slektningen hvitkurle er svært lik denne planta.
Finner en et blomstrende skudd av fjellhvitkurle kan en være ganske sikker på å finne flere. Planta setter ikke rotskudd, men den pleier likevel å opptre i bestand.
Rasheedat Ajibade
Rasheedat Busayo Ajibade (født 8. desember 1999) er en nigeriansk fotballspiller som spiller for Atlético Madrid og det nigerianske landslaget.
Pinzgauer
Første generasjon
Opprinnelig ble Pinzgauer levert med en luftkjølt bensinmotor med forgasser. Dette for å forenkle vedlikeholdet og redusere antallet deler. Motoren var også tilpasset for å jobbe i ekstreme vinkler i terrenget, blant annet med to oljepumper.
Fjellhvitkurle
Forekomster i Norge
Dette er en fjellplante som først og fremst er tilknyttet de kalkrike fjellstrøkene. Fjellhvitkurle er en karakterart for vegetasjonstypen reinrosehei.
De sørligste lokalitetene til fjellhvitkurle er helt nede i Åmli og Bygland, og planta går helt nord til Nordkapp. I de fleste fjellområder med kalk i grunnen er planta relativt vanlig, og i Nord-Norge går den også ned til kysten. Fjellhvitkurle er i rødlistevurderingen 2021 regnet som livskraftig (LC).
Pinzgauer
Første generasjon
Bilen var bygget opp på en sentralrørsramme med pendelaksler og portalnav. Dette siste er en nedgiring i navet, slik at akselen går inn i navet over senteret, og dette medfører både høyere bakkeklaring, da differensialene er montert høyere opp, og mindre belastninger på drivlinjen ellers.
Bilen var tilgjengelig med kalesje eller lasteplan, som stasjonsvogn, ambulanse eller med avtagbart skap. Forskjellige spesialmodeller som for eksempel brannbil ble også produsert.
Fra 1971 til 1985 ble 18 349 eksemplarer av modellene 710 og 712 produsert.
Alle Pinzgauere av første generasjon er utstyrt med:
Andre generasjon
I 1980 startet Steyr-Daimler-Puch utviklingen av andre generasjon Pinzgauer. Etter seks år rullet den første modellen av samlebåndet i 1986. I 2000 solgte Magna rettighetene til Pinzgauer til Automotive Technik i Storbritannia. De tok over produksjonen og har holdt fram siden.
Modellen med firehjulstrekk heter nå 716 og med sekshulstrekk 718. Den leveres med samme typer karosseri.
Designet ble oppdatert med:
Andre generasjon ble oppdatert flere ganger, i motsetning til første, som ble produsert mer eller mindre lik gjennom karrieren. De første andre-generasjons Pinzgauere ble hetende P80, etter første revisjon i 1990 P90, etter andre revisjon i 1993 P93. I 2002 ble motoren byttet ut med en ny turbodiesel fra Volkswagen som oppfylte de såkalte Euro III utslippskrav.
Bruksområder
Pinzgauer brukes av den britiske hæren og forsvaret i Østerrike og Sveits.
Typiske militære bruksområder er som feltvogn, ambulanse, personellkjøretøy, sambandsbærer og artilleritraktor.
Sivile varianter inkluderer brannbil, ambulanse og som mannskapsvogn, for eksempel hos kraftselskaper.
Den høye prisen, i overkant av USD 100 000 per stykk, begrenser bruken av Pinzgauer i forhold til rimeligere alternativer.
Konkurrenter
Pinzgauers nærmeste konkurrenter er britiske Land Rover Defender, tyske Mercedes-Benz Geländewagen, amerikanske HMMWV, sveitsiske MOWAG Duro og til en viss grad tyske Mercedes-Benz Unimog.
Stig Herbern
Stig Magnus Herbern (født 16. august 1956 ) er en norsk forretningsmann og tidligere bedriftsleder.
Herbern kommer fra familen som drev herberge og skjenkested på Lille og Store Herbern utenfor Bygdøy og faren var offiser. Han ble uteksaminert som handelsøkonom fra Handelsakademiet i 1980 og er siviløkonom med MBA fra Arizona State University.
Herbern er både norsk og nordisk mester i fekting og var blant de 36 beste i VM. I 1976 ble han norgesmester i fekting som deltager i lagmesterskapet hvor laget til Bygdø Fekteklubb vant.
Han var rektor på Oslo Handelshøyskole i 5 år fra 1988 til 1992. I 1992 ble han utnevnt til årets rektor av NHO.
Han har hatt ansvaret for å byggingen av Gule sider (administrerende direktør for Telenor Media A/S fra 1993 ) og fikk etter det ansvaret for Telenor Mobil fra 1996. I tillegg til ledelse av Telenor Mobil ble han også leder av Telenor Privat fra 1997. I 1999 sa han opp stillingen i Telenor, men på grunn av planene om sammenslåing av Telenor og Telia valgte han å bli. I 2000 gikk han midlertidig over i en konsernrådgiverfunksjon i Telenor. På grunn av fusjonsplanene med Telia hadde Ingvild Myhre overtatt jobben som administrerende direktør i Telenor Mobil.
I 2000 ble Herbern styremdlem i NRK og var det styremedlemmet som var involvert i flest selskaper. Dagbladet skrev om ham at «[h]an lever av å sitte i diverse styrer eller som eier i forskjellige selskaper». Han ble gjenvalgt i NRK sitt styre flere ganger  og var styremedlem i NRK til 2010.
Etter noen år som finansiell aktør ble han i 2005 daglig leder i Bredbåndsalliansen, regisserte fusjonen med BaneTele og han overtok sjefstolen i BaneTele i 2007. Før jul 2007 kjøpte Bredbåndsalliansen den norske delen av Ventelo og Herbern ble arbeidende styreformann i BaneTele og Ventelo Holding AS samt admnistrerende direktør i Bredbåndsalliansen. Da Bredbåndsalliansen, Banetele og Ventelo ble slått sammen i 2009 ble han leder for konsernet. Da Wallenbergfamiliens oppkjøpsfond EQT fullførte oppkjøpet av Ventelo i 2012 gikk Herbern over til å være styremedlem.
Med en inntekt på NOK 26 426 446 i skattelistene for 2012 var han nr 63 på listen over de 100 som tjente mest i Norge det året. I 2014 kåret Computerworld ham til nummer 7 på sin liste over de rikeste it-folkene.
I 2015-2016 var han en av tre styremedlemmer i Sigurd Aases oljeselskap Crudecorp og ble fire ganger saksøkt av investorer fra Stavanger som krevde mer enn 50 millioner kroner. Investorene tapte samtlige saker og i den siste saken som ble avgjort av Gulating lagmannsretts dom i 2019 ble de saksøkte tilkjent saksomkostninger på 1,9 millioner kroner. Saken ble anket til Høyesterett hvor ankeutvalget enstemmig fant at det ikke var tilstrekkelig grunn til å fremme saken for Høyesterett.
Mjåsundet
Mjåsundet er et sund på nordsiden av Vestvågøya i Lofoten som strekker seg over 3 kilometer fra Flaget nord for Eggum til Jellvollsstraumen ved Nesjeøya i sørøst. På vestsiden ligger Vestvågøya mens på østsiden ligger Nesjeøyan og Borgflesa.
Sundet er gjennomgående svært grunt, med dybder på under 5 meter og en rekke skjær.Innløpet til Borgpollan og Lauvåspollen, en sammenhengende rekke med poller og sund som strekker seg nesten 11 kilometer sørøstover, går via Mjåsundet.
Øst for Borgflesa, i nordøstenden av sundet, ligger Borgværet landskapsvernområde. Fv994 går langs vestsiden.
MF «Geiranger»
MF «Geiranger» kan vise til
Arts & Business Norway
Arts & Business Norway er en medlemsorganisasjon som arbeider for å styrke samarbeid mellom kultur og næringsliv. Foreningen ble opprettet i 2001 under navnet Forum for Kultur og Næringsliv. Foreningen er selveiende og bedrifter, organisasjoner og enkeltpersoner kan være medlemmer. I tillegg til medlemskontingent mottar organisasjonen statlig støtte. Fram til 2010 fikk organisasjonen midler fra Nærings- og Handelsdepartementet, Kulturdepartementet og Kommunal- og Regionaldepartementet. Etter 2010 kommer støtten fra Nærings- og Handelsdepartementet.
Arts & Business Norway sine primære aktiviteter er knyttet til seminarer, foredrag, workshops, konferanser og studieturer. I tillegg er organisasjonen brukt som informasjonskilde for myndigheter og media og er i noen grad også rådgiver for medlemsbedriftene. Arts & Business Norway publiserer også jevnlige nyhetsbrev og tilgjengeliggjør fagmateriell for sine medlemmer.
Organisasjonen har siden opprettelsen vært den sentrale kanalen for offentlig støtte til samspill mellom kultur og næringsliv, og er det eneste organet som utelukkende arbeider med dette formålet. Forumet er unikt som både en uavhengig medlemsorganisasjon og mottaker av statlig støtte for å forvalte et spesifikt samfunnsmål.
Gründer og initiativtaker var Elizabeth C. Bjørn-Hansen (1962 - 2010), og hun var organisasjonens direktør fram til sin bortgang. Etter henne overtok Øyvind Stålsett som direktør.
I oktober 2011 endret foreningen navn til Arts & Business Norway for å markere en tydeligere internasjonal orientering, et tydeligere næringsfokus og et engasjement i den delen av kulturlivet som har sitt opphav i kunsten. Organisasjonen har likevel kulturnæringene som helhet innenfor sitt interessefelt.
Organisasjonen teller (pr 2014) rundt 200 betalende medlemmer. Det er bedrifter innen ulike bransjer i næringslivet, kulturorganisasjoner og -institusjoner, kunstnere og andre personer med interesse for temafeltet kultur og næring. Også offentlige myndigheter har støttet foreningens virksomhet. Helt siden starten i 2001 har organisasjonen samarbeidet med Kulturdepartementet, Nærings- og handelsdepartementet og - fram til 2010 - også Kommunal- og regionaldepartementet.
Siden 2010 har Arts & Business har utgitt en årlig fagrapport fra temafeltet kultur og næring, rapportene Status 2010, 2011, 2012 og 2013
I samarbeid professor Anne-Britt Gran (Handelshøyskolen BI) har Arts & Business gjort årlige målinger av omfanget av samarbeid mellom bedrifter i Norge og kulturlivet, gjennom Norges Næringslivsundersøkelser (NNU). Målingene har vært utført på oppdrag fra Forum for Kultur og Næringsliv/Arts & Business, og resultatene er publisert i boken Kultursponsing og i rapportene Status.
I 2012 – 2013 utviklet Arts & Business et kompetanseprogram for kulturelt entreprenørskap som fikk navnet «Kreatør ledet av Rebekka de Leon og finansiert av Nærings- og Handelsdepartementet.
Sandsundværulykken
Sandsundværulykken var en naturkatastrofe som skjedde i fiskeværet Sandsundvær i Herøy i Nordland den 22. januar 1901. Kombinasjonen av springflo og sterk vind med orkan styrke endte med at 34 mennesker mistet livet, hvorav åtte aldri ble funnet.
Været
Den 21. januar var været mildt og rolig. Det ble observert lysfenomener i horisonten. Disse er blitt beskrevet som «lys uten torden». Utpå natta satte det inn med nedbør med hagl av uvanlig størrelse. Det ble sagt at haglene var like store som hønseegg. Tirsdag den 22. januar våknet fiskerne til stiv kuling fra sørvest, og sjøen sto høyt som ved springflo, enda det normalt skulle være fjære.
Tungsjøen vokste i takt med at sjøen flødde, og snart gikk havet opp under bugolvene og vasket nesten vinduene. Frem mot middag var situasjonen så betenkelig at fiskerne begynte å rømme buene. Klær, matkister og børskap ble båret i sikkerhet til de høyeste punktene. Etter hvert dreide vinden mot nordvest, samtidig med at tungsjøen og dønningene kom fra vest-sørvest. Dette gjorde situasjonen betraktelig verre. Noen av fiskerne strakte tau mellom faste punkter. De tenkte å bruke det som gelender for å komme seg imellom buene i uværet. Ishagl pisket ned, og sjøen fosset over fiskeværet. Sjøen hadde ennå flere timer igjen å flø, og stemningen var i ferd med å bli panisk. Den 20. januar var det fullmåne, noe som gjorde at tidevannet gikk ekstra høyt.
Menneskene som opplevde stormen
Nedenfor følger fortellinger om hva som skjedde med folket.
Ytterloddet
På Ytterloddet sto det ei bu som huset 16 menn. Syv av disse kom seg over til en holme ved Ytterloddet, hvor de var trygge. De ni som var igjen skjønte at hvis de ble værende på Ytterloddet, ville de bli tatt av sjøen som allerede hadde begynt å ta med seg bua de bodde i. Redningen deres lå i en treroings nordlandsbåt som lå på kaia foran bua. Det var ingen enkel oppgave å få båten på havet, fordi hver gang en bølge slo inn over holmen, flødde både båten og kaia. Løsningen på problemet ble at syv av mennene gikk i båten og sto klare med årene. De to som ble igjen på land skulle dytte båten alt de klarte når bølgen kom. Da sjøen kom, skjøv de to fra, og båten ble tatt til en holme. Her løp fire av båtens besetning på syv av, og de tre gjenværende skulle returnere til Ytterloddet for å hente de to andre. De hadde dårlig tid, og fra båten så de en kjempebølge som tok fiskeværets største hus, som sto på Innerloddet. Klokken var nå 11.30. Det var nå så mye vrakgods og slitte båter mellom holmene at det var risikabelt å oppholde seg også i båt. De fire som hadde gått i land fra treroingen fikk til tider øye på en fot og en arm stikkende opp av sjøen da den fosset forbi mellom holmene, men de kunne ikke gjøre noen verdens ting, da de hadde mer enn nok med å klamre seg fast. Man kjenner ikke til om de to som ble igjen på Ytterholmen ble reddet.
Innerloddet
Åtte mann som befant seg på Innerloddet klamret seg fast til et tau de hadde festet i en bolt. Flere meter høye bølger slo over dem. På grunn av vrakgodset som kunne slå dem i hjel, måtte de noen ganger slippe tauet for å skyve godset vekk. Til tider kunne man ikke se de åtte personene grunnet de høye bølgene, men hver gang havet dro ut sto de der og tviholdt på tauet. En kjempebølge tok alle utfor berget, men halvparten klarte å hale seg opp etter tauet og starte på ny. Folk som så på har fortalt at disse krøket seg sammen for at sjøen skulle få mindre tak på dem, men dette hjalp lite. En ny stor bølge kom, og alle ble skylt ut i havet. Dette var visstnok den siste bølgen som slo helt over stedet der de stod. Det var ikke bare kreftene fra bølgene alene som tappet folkene for krefter, men også det kalde vannet, som gjorde musklene stive, og etter hvert mistet de følelsene i hendene, og de mistet taket. De forsøkte å hjelpe hverandre så godt de kunne, men i denne kampen på liv og død var det mange som ikke var i stand til å hjelpe seg selv en gang.
Av de 28 personene som var på Innerloddet var det bare én som klarte seg. Dette var Albert Krum fra Leirfjord. Han klamret seg fast til et stykke vrakgods, en påle fra en fiskehjell. Albert drev lenge rundt sundet mellom Innerloddet og Ytterloddet før pålen til slutt drev i land på Vefsnholmen. Her kravlet han seg opp fjærsteinene, og folk som var på holmen dro han i sikkerhet. Vefsenholmen var den av de seks holmene som var minst utsatt for uværet.
Hvaltangen
Enok Edvardsen fra Tenna i Herøy ble værende i bua si på Hvaltangen. De om lag 40 andre på Hvaltangen klamret seg fast til en kjetting de hadde slått rundt brønnen som ble bygget i 1900. Da de ropte til Enok for å si at han måtte komme ut til dem, svarte han «Er det meningen at jeg skal gå i dag, nytter det ikke å rømme». At sjøen veltet petromaxen som sto på ei tønne i bua hans, fikk ham ikke til å ombestemme seg. For å unngå at sjøen skulle rive bua av stolpene, tømte han vann i tønnene som sto på gulvet og plasserte dem i hjørnene. Enok, som var en gammel og skrøpelig mann, bandt seg fast i bua og overlevde. Dette var den eneste av Hvaltangens tre buer som ble stående. Fire mann fra Hvaltangen døde.
Panikken
Folk søkte hysterisk til steder hvor sjøen ikke kunne nå dem. En mann satte seg på taket på bua si og klamret seg fast til pipa. Bua var ikke sterk nok til å motstå uværet, og den ble revet av muren med mannen på taket. Bua begynte å drive mot Skibbåtsvær og ble knust da den traff holmen. Under disse omstendighetene var det ingenting som kunne redde mannen.
Jens Svenholmen fra Seløy hoppet i desperasjon ned i en færing. Den drev inn mot en fembøring («storbåt»), og han kom seg om bord i denne. Der satt han og øste, og det sies at man utover kvelden og natta hørte stygge rop fra ham, helt til han ble berget neste morgen.
Anne Marselie Johansen fra Innerodden på Gåsvær var kommet for å sette i stand klær til fiskeoppkjøper Jørgen Benjaminsen. Han bodde om bord i sin egen båt. Jenta var også om bord da uværet satte inn. Båten sleit seg og drev av gårde. Fra land kunne folk se at kvinnen stod ved båtripa og vinket fortvilet med hodetørkleet for å påkalle oppmerksomhet. Hennes egen far måtte se på at båten ble knust mot brenningen. Faren klamret seg for øvrig til en kjetting som var gjort fast til en brønn. Fiskeoppkjøperen må ha falt eller hoppet over bord, for han ble senere sett på et skjær. Etter at to bølger hadde slått over skjæret, sto han fremdeles oppreist. Etter den tredje bølgen lå han på knærne, og etter at den fjerde bølgen hadde fosset over skjæret, var han borte.
Det verste uværet roer seg
Det verste uværet hadde roet seg til rundt klokken 14.00, men Sandsundvær måtte holde ut med sammenhengende uvær i tre dager. En gruppe mennesker ble stående gjennomvåte på en holme fra klokken 11 den 22. januar til klokken 6 neste morgen. Edvard Måsvær var blant disse. Han satte folkene i gang med å bære stein. De bar stein fra ett sted til et annet. Deretter bar de steinen tilbake igjen. På denne måten holdt de varmen og unngikk å fryse ihjel. Måsvær døde for øvrig i 1976 som den siste overlevende fra denne ulykken.
Folk fikk ikke vite om ulykken før den 25. januar. Da var været så godt at en listerbåt kunne dra fra Sandsundvær med 40–50 mann om bord. De skulle til Herøy og Leirfjord for å spre de triste nyhetene om hva som hadde hendt. Det ble sendt hjelp utover til Sandsundvær, og de omkomne ble fraktet til sine hjemsteder.
Folk som opplevde ulykken har fortalt at da uværet sto på som verst, var det nesten umulig å se noe som helst. Det var ikke mulig å komme seg mellom holmene slik forholdene var, og folk måtte greie seg som best de kunne der de var. Alt var som et kaos av sjøsprøyt og vrakgods. Sjøen trillet store steiner på holmene som om det skulle være gummiballer. Sandsundvær hadde vært omgitt av så urolig hav disse dagene at da været roet seg etter den tredje dagen, var det blitt kastet store mengder uer opp på land. Det ble sagt at «det var helt rødt i tangen rundt holmene».
Ulykkens omfang
Skadene var enorme. 34 mennesker døde, og åtte av de som mistet livet ble aldri funnet. De fleste av dem som omkom druknet ikke, men ble slått i hjel av vrakgods som havet førte med seg med voldsom fart og kraft. De 26 som ble funnet, alle nordøst for Hjarthaugen, ble lagt i ei bu. Denne bua fikk senere navnet «Daumannsbua».
Bare ni av fiskeværets 16 buer stod igjen etter uværet. Tapet av redskaper og båter var stort. Blant annet ble 26 storbåter (fembøringer) helt ødelagt.
Folk som opplevde ulykken har fortalt at det var tre kjempebølger som gjorde de største ødeleggelsene. Disse tre bølgene var så høye at de slo over Skarholmen, som ligger 16,5 meter over havet.
En katastrofe som dette kan vanskelig regnes i kroner og øre, men ble i sin tid beregnet til 117 200 kroner.
De omkomne
Alfabetisk liste over de som mistet livet 22. januar 1901 i Sandsundvær. Opplysningene til denne listen er hentet fra kildene og.
22 av de 26 menneskene som omkom i ulykken ble lagt i en fellesgrav på Herøy gamle kirkegård. De fire andre ble fraktet til hjemkommunen Leirfjord.
Álvaro Domínguez
Álvaro Domínguez Soto (født 16. mai 1989 i Madrid) er en spansk tidligere fotballspiller.
Han kom fra Atlético Madrid i 2012.
Adam Petty
Adam Kyler Petty (født 10. juli 1980, død 12. mai 2000) var en fører i den amerikanske motorsporten NASCAR.
Petty ble født i High Point, Nord-Carolina som sønn av føreren Kyle Petty, og begynte racingkarrieren kort tid etter 18-årsdagen i 1998.
Fra 2000 kjørte Petty i NASCARs nest øverste klasse, Busch Series. Den 12. mai, under trening til et løp dagen etter, fikk han tekniske problemer med bilen og kjørte med fronten først i veggen på New Hampshire International Speedway. Adam Petty omkom momentant i ulykken.
Etter ulykken har faren, Kyle Petty, kjørt en sort bil hver gang han har kjørt på New Hampshire International Speedway, for å hedre sønnen.
Lunner
Lunner er en kommune på Hadeland og i Viken fylke. Fra 1. januar 2024 vil Lunner kommune tilhøre Akershus fylke, som per 2022 er under gjenoppretting.
Administrasjonssenteret, Roa, ligger 55 km nord for Oslo, 67 km sør for Gjøvik og 35 km vest for Gardermoen. Kommunen grenser i nord til Gran, i øst til Nannestad, i sør til Nittedal og Oslo, og i vest til Ringerike og Jevnaker.
Lunner kommune er en del av Stor-Oslo og tilhører Akershus stortingsvalgsdistrikt.
Areal og befolkning
De fleste av kommunens innbyggerne bor i tettstedene Harestua, Grua, Roa og Lunner. Mindre steder er Stryken, Bjørgeseter, Oppdalen, Vestbygda, Kalvsjø og Grindvoll.
Rundt 77 % av arealet er dekket av skog, 9% er dyrket mark og kornarealet utgjør ca. 71% av dyrket areal. Resten er tettsteder, utmark og vann.
De største arbeidsplassene i Lunner er Lunner kommune med ca. 460 årsverk og Olivia Solhaugen AS med ca. 80 ansatte. Lunner Almenning med datterselskaper har ca. 25 ansatte. Lunner Almenning eier ca. 1/3 av kommunens areal.
Terreng og geologi
Lunner kommune ligger innenfor det geologisk kjente Oslo-feltet. Terrenget er kupert med forholdsvis høytliggende åslandskap. Det meste av kommunens areal ligger i en høgde over havet på 400–550 m. De laveste partiene ligger ved Harestuvatnet på 234 moh., og de høyeste åsene strekker seg til 600–670 moh. Fjellgrunnen består hovedsakelig av vulkanske bergarter som syenitt, granitt og rombeporfyr. I Sveadistriktet, finnes sedimentære bergarter på grensen mot det store silurområdet på Hadeland. I Piper-traktene, øst for Harestua, er det påvist store forekomster av rombeporfyr. De løse jordlagene består av moreneavleiringer som er mer eller mindre blandet med stein, grus og sand. I de bratteste liene er det en god del skred- og forvitringsjord. I kommunens nordvestre område er jordlaget iblandet en del steddannede forvitringsjordarter. På åsryggene stikker granittfjellet helt fram i dagen og er bare dekket av grunne jordrygger, eller har bare et dekke av stein og mose. Lunner kommune huser også de to naturreservatene Skotjernfjellet og Rinilhaugen.
Historie
Lunner var opprinnelig en del av Jevnaker kommune, men ble skilt ut som egen kommune i 1898. I forbindelse med regionreformen søkte Lunner om å tilhøre Viken fylke, fremfor å bli en del av Innlandet. Stortinget vedtok i 2018 at Lunner skulle ble en del av Viken fra 1. januar 2020.
Det store Vestbyfunnet fra yngre bronsealder ble funnet ved gården Vestby på Grindvoll i Lunner kommune. Dette er i dag utstilt i Historisk museum i Oslo. Funnet er i dag blitt gjenstand for et spel fra sen bronsealder – 500 år f.kr, Bronsebukkene, som oppføres om sommeren på Midtre Olimb gård i Østre Jevnaker ikke langt fra funnstedet, med stor publikumsdeltagelse. En hederspris er også blitt etablert, Årets Bronsebukk, som for 2008 gikk til Kåre Willoch.
På 1500-tallet ble jernmalm brutt ut av fjellet i Gruaområdet. Blymalm ble brutt på 1600-tallet fram til midten av 1800-tallet. Sinkforekomster er brutt fra 1880-tallet fram til nedleggelsen av all gruvevirksomhet i 1927. Spor etter den tidligere gruvevirksomheten er vernet som naturminne i Muttagruven, Muttatjern og Skjerpemyr like vest for Grua tettsted.
Nyseter gruver øst for Grua, tjener i dag som omvisningsobjekter for Hadeland Bergverksmuseum.
Mellom 14. og 17. april 1940 var det harde kamper mellom norske og tyske styrker ved Stryken, Harestua, Bjørgeseter og Grua.
Tusenårssted
Kommunens tusenårssted er Frøystad skoleanlegg. Her har blant annet FAU (Foreldrenes ArbeidsUtvalg) ved Frøystad ungdomsskole fått opparbeidet nordsiden av den indre skoleplassen i tråd med Tusenårsstedets planer ved hjelp av offentlige midler.
Sport og idrett
Lunner ILs håndballag var i mange år blant de beste damehåndballagene i Norge. De vant noen serie- og sluttspillmedaljer og sølv i cupen etter tap 15-20 for Byåsen. Laget hadde mange landslagsspillere som Kjersti Grini, Cathrine Svendsen og ca. 10-12 andre som fikk prøvd seg på landslaget.
Lunner ILs fotballag var oppe noen ganger i gamle 3. divisjon, det som nå er 2. divisjon og var i flere perioder Hadelands beste lag, selv om Jevnaker IF over tid har vært bedre.
Ski, skøyter, hundekjøring, rallycross, motocross og flere andre idretter har Lunner hatt topp nasjonale og enkelte bra internasjonale utøvere i.
Kakaja tsjudnaja igra
Kakaja tsjudnaja igra (originaltittel: Какая чудная игра) er en russisk film fra 1995 regissert av Pjotr Todorovskij.
One Step Closer
«One Step Closer» er debutsingelen fra det amerikanske Nu Metall-bandet Linkin Park og ble utgitt i 2001. Sangen er det andre sporet på bandets debutalbum Hybrid Theory.
Den opprinnelige tittelen på sangen var «Plaster». Bandet har sagt at de skrev «One Step Closer» mens de slet med det sjette sporet på albumet, «Runaway». Singelen ble utgitt i 2001 og fikk en del suksess i Australia, men kun moderat suksess i Storbritannia og USA.
På «One Step Closer» gjør Mike Shinoda noen få linjer i løpet av refrenget mens Chester Bennington sier «Everything you say to me» og «I need a little room to breathe».
Daram
Daram (Bayan ng Daram) er en øy og kommune på Filippinene. Kommunen tilhør provinsen Samar og ligger ligger tett inntil øya ved samme navn. Folkemengden var på 42,879 innbyggere i 2015.
Øya var del av kommunen Zumarraga frem til den ble utskilt som egen kommune 1. september 1949 ved dekret gitt av president Elpidio Quirino.
One Step Closer
Konserter
Frem til 2007 avsluttet bandet konsertene sine med sangen «One Step Closer». De strofene Davis synger pleier nå å bli sunget av Mike Shinoda, noen få ganger blir den sunget av Chester Bennington.
Daram
Barangayer
Daram er inndelt i 58 barangayer per 30. september 2019.
One Step Closer
Video
Det var Joe Hahn som kom med ideen bak musikkvideoen. Før Joe Hahn steppet inn hadde bandet tenkt seg en «vanlig» musikkvideo med bandet som fremfører sangen under en konsert. Filmen ble laget i en forlatt LA T-banetunnel. Dette er en av de få musikkvideoene Scott Koziol er med i, da det er to klipp der man kan se ham.
Listeplasseringer
«One Step Closer» kom på 4.-plass på Mainstream Rock Tracks i USA og i Australia. «One Step Closer» kom på 10.-plass på «United World Chart», 24.-plass på UK Singles Chart, 32.-plass på den tyske listen, 46.-plass på den italienske listen og 75.-plass på Billboard Hot 100.
Sporliste
Bonus
Sammen med andre artister
Linkin Park har sunget denne sangen sammen med en rekke artister gjennom årene:
Eisenbahn-Revue International
Eisenbahn-Revue International (ofte forkortet ERI) er et sveitsisk fagtidsskrift for jernbane som har blitt publisert siden 1994. Tidsskriftet blir gitt ut av forlaget Minirex i Luzern og fokuserer hovedsakelig på jernbanetransport i Europa. Hvert år utkommer om lag 11 utgaver.
Forlaget Minirex har også gitt ut jernbanetidsskriftet Schweizer Eisenbahn-Revue siden 1978, Eisenbahn Österreich siden 1995, Railway Update siden 2006 og Schienenverkehr aktuell siden 2010. Innholdet i disse tidsskriftene er til tider ganske likt.
Tidsskriftet Eisenbahn Österreich har blitt publisert av et annet forlag siden 1959.
De koreanske martyrene
De koreanske martyrene viser til 103 koreanere som ble drept for din tro i 1800-tallets Korea. Trolig ble så mange som 8000 drept for din tro under forfølgelsene, hvorav 103 ble helligkåret av den romersk-katolske kirke i 2004.
Denne forfølgelsen skjedde i en periode av Koreas historie der landet var stengt for utlendinger og all utenlandsk innflytelse var forbudt.
De 103 martyrene er et utvalg av alle de som ble drept, hvorav en er Andreas Kim Taegon. 10 av disse var franske misjonærer.
Helligkåringen skjedde i Seoul (og ikke i Roma) under pave Johannes Paul II sitt besøk i Sør-Korea i forbindelse med 200-årsfesten for kristendommens innføring i landet.
Viasat Explore
Viasat Explore (til 2014 Viasat Explorer) er en TV-kanal som viser program om ville dyr, ekstremsport, eventyr fra det virkelige liv med mer. Kanalen er eid av Viasat.
I første omgang ble den lansert i Finland, Norge, Danmark og Sverige. Siden 1. november 2003 ble den også lansert i Russland, Kasakhstan, Baltikum, Moldova, Hviterussland, Ungarn, Polen, Romania og Bulgaria.
Ødegårdsveien (Hole)
Ødegårdsveien (11-43, 2-36, spredte husnummer) er en vei på Røyse i Hole kommune i Viken fylke.
Ødegårdsveien er en sidevei til Fjellsveien, nordover fra denne, rett etter avkjøringen fra Gomnesveien. Den går i parallell med Fritjof Frøknes vei og Fjordgløttveien. Veien ligger cirka 139 meter over havet ved avkjøringen fra Fjellsveien.
Tuburan
Tuburan kan sikte til:
Ødegårdsveien (Hole)
Da kommunestyret i Hole bestemte navnet på veien i 1980 var det to forslag til navn, der et mindretall stemte for alternativet, som var Øvre Gomnesvei.
Hendersonøya
Hendersonøya er ei ubebodd koralløy i den sørlige delen av Stillehavet. Øya ligger under Pitcairnøyene siden 1902. Hendersonøya er 9,6 km lang og 5,1 km bred og har et areal på 37,3 km². I 1988 ble Hendersonøya merket som et verdensarvsted på grunn av det rike fuglelivet og de urørte fosfatreservene.
Hendersonøya er for liten for jordbruk og har ingen ferskvannskilde. Øyas høyeste punkt er 33 meter over havet. Selv om Hendersonøya er ubebodd i dag, tyder arkeologiske utgravinger på at øya tidligere har vært bebodd av en polynesisk gruppe mellom 1100- og 1400-tallet. Hvorfor øya ble forlatt er ukjent, men sannsynligvis var bosetningen der knyttet til Pitcairnøyene, som også ble forlatt.
Hendersonøya ble oppdaget av den portugisiske sjøfareren Pedro Fernandes de Queiros den 29. januar 1606, og han ga øya navnet San Jõao Baptista. Den 17. juni 1819 ble øya gjenoppdaget av den britiske kapteinen Henderson med fartøyet «Hercules», utsendt av Det britiske ostindiske kompani.
Mannskapet på det sunkne amerikanske hvalskipet «Essex» fra Nantucket gjorde kortvarig landgang på øya og ble der fra 20. til 27. desember 1820. Tre av mannskapet – Thomas Chappel, Seth Weeks og William Wright – ble værende igjen og overlevde inntil de ble reddet den 9. april 1821, mens deres kamerater seilte videre i tre hvalbåter med Sør-Amerika som mål. De strandete sjøfolkene rapporterte å ha sett menneskeskjelett i en hule.
I august 1851 fant besøkende fra Pitcairnøyene også skjeletter i en hule og et skipsvrak ved den tilstøtende stranden. Etter at en gruppe fra Pitcairnøya som samlet trevare gjenoppdaget skjelettene i mars 1958 ble det utført en medisinsk undersøkelse og det ble bestemt at beinene var av kaukasoide opprinnelse, og de ble deretter gravlagt i en grunn grav i grotten. Beinlevningene ble undersøkt på nytt av en amerikansk gruppe i 1966 og deretter gravlagt i fem kister i det venstre hjørnet av hulen. Denne undersøkelsen konkluderte med at det var levninger av fem eller seks mennesker, en av dem mellom tre og fem år. Det er antatt det var overlevende fra et skipsvrak som døde av dehydrering.
Final Fantasy III
Final Fantasy III (ファイナルファンタジーIII Fainaru Fantajī Surī) er et konsollrollespill utviklet og utgitt av Square (nå Square Enix) i 1990 til Nintendo Family Computer (Famicom, kjent internasjonalt som Nintendo Entertainment System) som en del av Final Fantasy-serien. Det er det første Final Fantasy-spillet som inneholder jobb-byttesystemet og var et av de største rollespillene skapt for Nintendos konsoll.
Spillet kom ikke ut i Nord-Amerika eller Europa før det ble utgitt til Nintendo DS. Denne utgivelsen hadde oppgradert grafikk og lyd, men fulgte samme historie som den tidligere utgivelsen. Det handler om fire helter som drar ut i verden for å stoppe en truende ondskap fra å ødelegge alt liv. De fire heltene begynner som «Freelancers», men kan etter hvert endre yrke etter spillerens behov. Dette systemet var revulosjonerende for sin tid.
Final Fantasy III ble godt mottatt da det kom ut i Japan og DS-versjonen fikk også en ganske god mottakelse. Noen av klagene involverte at spillets litt søte design kanskje ikke passet seg så godt, og at grafikken og lyden kunne vært bedre.
Kenny Irwin
Kenny Irwin Jr. (født 5. august 1969, død 7. juli 2000) var fører i den amerikanske motorsporten NASCAR.
Kenny begynte i NASCARs Craftsman Truck Series i 1996 og avanserte til Busch Series i 1999.
Den 7. juli 2000 omkom Kenny Irwin Jr. i en ulykke under trening på New Hampshire International Speedway. Dette var på nøyaktig samme sted som Adam Petty omkom kun to måneder tidligere, under de samme omstendigheter.
Dirty Dancing
Dirty Dancing er en amerikansk romantisk drama og musikkfilm fra 1987. Den er skrevet av Eleanor Bergstein og regissert av Emile Ardolino. Koreografi var vad Kenny Ortega.
Filmen fikk svært gode kritikker da den kom ut og ble en stor suksess. Den var rettet spesielt mot ungdom, og ble også i ettertid en svært populær film. Den er også ansett som en av de klassiske dansefilmene fra 80-tallet, i likhet med Flashdance og Fame. Jennifer Grey og Patrick Swayze hadde hovedrollene. Den mest kjente sangen fra filmen, «(I've Had) The Time of My Life», vant en Golden Globe, Oscar for beste sang og en Grammy Award for den beste duetten.
Det amerikanske filminstituttet (AFI) har kåret filmen til tidenes 93. beste kjærlighetsfilm fra USA.
Handling
Handlingen foregår på 60-tallet, og presenterer en kontrast mellom den amerikanske velstående overklassekulturen med tilhørende kjernefamilieverdier, og framveksten av en frodig, individualistisk ungdomskultur med en frigjort moral. Det er også en historie om å bli moden nok til å ta kontrollen over sitt eget liv, og om å velge egne veier fremfor omgivelsenes forventninger.
Frances «Baby» Houseman (Jennifer Grey) er en «snill pike» på sommerferie med sin velstående familie. De besøker et respektabelt hotellanlegg. Hennes foreldre forventer at hun vil gjøre likesinnede bekjentskaper, men Baby snubler istedenfor over den tiltrekkende, men pengelense Johnny Castle (Patrick Swayze), en av anleggets to danseinstruktører. Gjennom ham får Baby oppleve en annen verden, nemlig den frigjorte, ansvarsløse livsgleden som hersker blant anleggets unge ansatte, og som gir seg særlig uttrykk gjennom dampende, latinamerikansk-inspirert dans til sensuelle rockerytmer. Dette foregår i dunkle, røykfylte lokaler bak hotellets plettfrie kulisser.
Fylkesvei 6366
Fylkesvei 6366 (Fv6366) går mellom Kvithylla og Vestre Naust i Indre Fosen kommune.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 141 (Sør-Trøndelag).
USAs president
USAs president er et embete i Amerikas forente stater. Embetet utgjør landets føderale utøvende myndighet, og innehaveren er både statssjef, regjeringssjef og øverstkommanderende for de væpnede styrker. Den offisielle embetstittelen i grunnloven er President of the United States (forkortes iblant POTUS). I alt har 45 forskjellige personer vært USAs president.
På grunn av USAs status som «supermakt» blir presidenten ofte regnet som verdens mektigste person. Under den kalde krigen oppsto sågar tittelen «den frie verdens leder». Makten til presidenten har økt betydelig siden posisjonen ble etablert i 1789. Presidentens makt har spilt en økende sterk rolle i amerikansk politisk liv siden begynnelsen av 1900-tallet med en merkbar utvidelse i presidentskapet til Franklin D. Roosevelt. I nyere tid har presidenten også blitt sett på som en av verdens mest mektige politiske figurer som leder av den eneste gjenværende globale supermakt. Som leder av USA med den største økonomi ved nominell BNP, innehar presidenten betydelig nasjonal og internasjonal hard og myk makt.
Artikkel II i USAs grunnlov etablerer den utøvende gren av den føderale regjering og bekler presidentens utøvende makt og myndighet. Makten omfatter utøvelsen og håndheving av føderal lov og ansvaret til å utnevne føderale ledere, diplomatarisk, regulerende og juridiske myndighetspersoner. Presidenten har myndigheten til utnevne og motta ambassadører og inngå avtaler med utenlandske makter, og har hovedansvaret for å lede amerikansk utenrikspolitikk. Rollen omfatter ansvaret for å lede verdens mest kostbare militærapparat, som har den nest største nukleære våpenlager.
Den 46. og sittende presidenten er demokratiske Joe Biden, som ble valgt i presidentvalget i 2020 og som tiltrådte 20. januar 2021. (Grunnen til at presidenttallet er en høyere enn antallet presidenter som faktisk har tjenestegjort, er at Grover Cleveland feilaktig ble tildelt to nummer i listen. Denne feilen har nå blitt så utbredt at den ikke lar seg korrigere, bare referere.)
Opprinnelse
I juli 1776 under den amerikanske uavhengighetskrigen samlet delegater fra de tretten kolonier seg under den andre kontinentale kongress for i fellesskap å erklære seg som 13 uavhengige og suverene stater og ikke lenger under britisk overherredømme. De 13 statene innså behovet for å synkronisere motstanden mot britene tett, så Kongressen begynte samtidig prosessen med å skrive et utkast til en forfatning som ville binde de amerikanske statene sammen. Det var lange diskusjoner over en rekke saker, inkludert representasjon og avstemning, og hvor mye makt som skulle bli gitt til en sentral regjering. Kongressen fullførte sitt arbeid med konføderasjonsartiklene for å etablere en bestandig union mellom de 13 statene i november 1777 og sendte disse ut til statene for ratifisering.