cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lorenzo de’ Medici
Hersker av Firenze
Etter farens død i 1469 styrte Lorenzo Firenze, den mest betydningsfulle av de italienske statene, sammen med sin yngre bror Giuliano, inntil 1478. Dette året forsøkte hans motstandere med støtte av pave Sixtus IV å velte medicienes styre, ved et attentat rettet mot brødrene. Opprøret mislyktes, men Giuliano ble myrdet. Lorenzo var deretter enehersker inntil sin død i 1492. Skulpturene på hans gravsted i San Lorenzo-kirken er skapt av Michelangelo.
Lorenzo, som selv skrev dikt, var en stor mesén og støttet mange av renessansens kunstnere. Michelangelo ble medlem av kretsen omkring Lorenzo, og han ble inspirert ved studiet av Lorenzos antikke skulpturer. Også Leonardo da Vinci ble støttet av Lorenzo.
Macchiavelli kalte Lorenzo Medici «den største beskytter av litteratur og kunst noensinne». Lorenzo bærer tilnavnet il Magnifico («den prektige»).
To av hans sønner ble senere paver. Hans andre sønn, Leo, tok navnet Leo X, og hans adoptivsønn Giulio (som var uekte sønn av hans drepte bror) tok pavenavnet Klemens VII.
Medici-banken, som var grunnlaget for familiens enorme formue, gikk stadig dårligere under Lorenzo. Under Piero, hans første sønn ble banken lagt ned.
Medici-klanen rivaliserte med Milanos familie Sforza.
Porto Primavera-demningen
Porto Primavera-demningen (portugisisk: Usina Hidrelétrica Porto Primavera bzw. Usina Hidrelétrica Engenheiro Sérgio Motta) er en demning med et vannkraftverk i Paraná-elven, i delstaten Mato Grosso do Sul i det sørlige Brasil. Installert effekt er 1 571 MW, men det eksisterer planer fra 2007 om å utvide kapasiteten til 1 815 MW. Produksjonen startet i 1994.
Demningen er 38 meter høy og 11 380 meter lang, og demmer opp 20 km³ vannmasser. Porto Primavera-reservoaret har et areal på 2 250 km², og er i snitt 9 meter dypt, maksimalt 18,3 meter.
Per Holmberg
Per Holmberg, egentlig Per-Erik Holmberg (født 19. mai 1951 i Engelbrekts församling, Stockholm), er en svensk skuespiller.
Adil Belgaïd
Adil Belgaïd (født 15. september 1970) er en marokkansk judoka.
Han representerte Marokko under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i omspillet.
Skjermbildeundersøkelse
Skjermbildeundersøkelse innebærer røntgenundersøkelse der et røntgenapparat sender røntgenstråler gjennom pasienten, og de treffer en spesiell glass-skjerm med et fluoreserende belegg som lyser når den treffes av røntgenstrålene. Denne skjermen blir fotografert med et vanlig fotografiapparat, slik at man får røntgenbilde som vises på en relativt liten film.
Denne teknikken viste seg velegnet til masseundersøkelse for lungetuberkulose, som hadde vært Norges største folkesykdom de siste 200 år.
Når filmene etter undersøkelsene ble sendt til Oslo, fremkalt og gransket av røntgenlege og lungelege, ble pasientene som det ble funnet forandringer hos meddelt til Distriktslegen som kalte inn pasienten og fikk utredet pasienten og satt i gang behandling. Det var også viktig å utføre en miljøundersøkelse blant pasientens familie, arbeidskolleger, venner og andre nære kontakter for å oppdage om noen av disse var smittet, og for å få satt igang behandling så tidlig som mulig.
Siden tuberkulose er blitt en betydelig sjeldnere sykdom i Norge enn den var utover tidlige 1900-tallet, er systematisk masseundersøkelse med lungerøntgen avskaffet i 1970-årene. Tuberkulose dukker likevel opp hos et mindre antall årlig i Norge, så ved mistanke om sykdom i lungene har legene en lav terskel mot å ta røntgen av brysthulen med lungene (rtg.thorax).
Statens Skjermbildefotografering
Statens Skjermbildefotografering ble opprettet i 1943. Oppdagelsen av metoden for skjermbildefotografering førte til at det i 1940-årene ble det gjort undersøkelser med skjermbildebusser og båter som dekket hele Norge. I 1947 kom Lov om røntgenundersøkelse ved skjermbildefotografering som gjorde det pliktig å møte fram til skjermbildeundersøkelse.
I 1970-årene ble skjermbildefotograferingen redusert fra å undersøke hele befolkningen, til å undersøke aldersgrupper med størst risiko. På denne tiden skiftet institusjonen navn til Statens Helseundersøkelser, og det ble satt i gang undersøkelser for å kartlegge risiko for hjertesykdommer. Skermbildefotograferingen ble avsluttet i 1997.
Otto Galtung, som var tuberkuloseinspektør i det daværende Medicinaldirectoratet, (forgjenger til Helsetilsynet) var sentral i opprettelsen av tilbudet som ble til Statens Skjermbildefotografering. Side om Statens helseundersøkelser. Kjell Bjartveit har vært sjef for Statens Skjermbildefotografering fra 1968 til pensjonsalder i 1997 og arbeidet med tuberkulosepasienter fra 1953.
Problemer ved vanlig røntgen på film
Tidligere ble vanlige røntgenbilder, med samme størrelse som skjermen ved skjermbildefotografering, fremkalt og lagret i vanlig størrelse, noe som krever stor plass og et stort fysisk lager ved hver røntgenavdeling. Feilarkivering kunne være årsak til langvarige leteprosedyrer for å finne slike feilarkiverte store konvolutter med røntgenbilder. Dagens digitale lagring av bilder som er tatt med skjerm som gir digital fil direkte av røntgenbilde gjør lagring og gjenfinning nesten problemfritt.
Annen mobil røntgen
Fra april 2010 er det opprettet tilbud om mammografi (røntgen av bryst for å oppdage brystkreft) i busser som er ment å få tatt slike undersøkelser av alle kvinner mellom 50 og 69 år hvert annet år. Det finnes også tilbud om mobil røntgen der radiograf kjører til pasienten med røntgenutstyret, men slike tilbud er sjeldne. Det er vanlig på sykehus at radiograf kan ta med røntgenapparat på et enkelt stativ med hjul som gjør det mulig å ta røntgenbilder i mottagelsen, på operasjonsbord og i en sykeseng.
Baby Mama
Baby Mama er en amerikansk filmkomedie fra Universal Pictures utgitt i 2008. Filmen er regissert av Michael McCullers, og har Tina Fey, Amy Poehler, Sigourney Weaver, Greg Kinnear, Romany Malco, Dax Shepard og Steve Martin i de øvrige rollene. Filmen handler om en fremgangsrik forretningskvinne som i en alder av 37 år får vite at hun ikke kan bli gravid. Hun bestemmer seg for å finne en surrogatmor, men skjønner snart at dette kan bli en selsom opplevelse.
Sammendrag
Kate Holbrook er en suksessrik forretningskvinne som alltid har satt karrieren foran sitt personlige liv. I slutten av tretti-årene bestemmer hun seg for å få sitt eget barn, men oppdager at hun har liten mulighet for å bli gravid. Hun blir også nektet muligheten til å adoptere. Kate ansetter derfor en umoden kvinne ved navn Angie Ostrowski (spilt av Amy Poehler) for å bli surrogat-mor. Når Angie blir gravid, begynner Kate å forberede seg til morsrollen frem til surrogatkvinnen hennes dukker opp utenfor døra hennes uten noen steder å bo. Deres motstridende personligheter setter planene deres i fare, og Kate innser at det er vanskeligere enn hun trodde å balansere både morsrollen og sin karriere. Hun begynner også et forhold med eier av en lokal kafé, Rob Ackerman (spilt av Greg Kinnear).
Det Kate ikke vet er at befruktningsprosedyren til Angie ikke lyktes. Men hun later som hun fremdeles er gravid, i håp om å til slutt få betalingen fra Kate. Etter hvert begynner hun å angre på at hun lyver om å ikke være gravid, men hun lar være å tilstå. Når hun tar en ultralyd, oppdager hun at hun virkelig er gravid. Hun innser at babyen er hennes egen, sammen med ektemannen Carl (spilt av Dax Shepard) som hun nå er separert fra. Under Kates babyshower blir Angie tvunget til å tilstå. Når Kate forklarer at graviditetstesten ble tatt to uker etter inngrepet, og at babyen fremdeles kan tilhøre Kate, blir de to kvinnene uvenner og begynner å krangle.
Et rettsmøte bestemmer at babyen tilhører Angie, og hun ber Kate om unnskyldning. Angie begynner deretter å føde, og Kate skynder henne til et sykehus. En lege informerer Kate om at hun er to måneder gravid, resultat av forholdet hennes til sin nye kjæreste. Etter å ha mottatt nyheten besøker hun Angie, som har født en datter, Stef, oppkalt etter Gwen Stefani. Kate tilgir Angie, og de blir bestevenner. Angie og Kate begynner å oppdra barna sine sammen, og ett år senere feirer de sammen ved Stefs første bursdagsfest. Det avsløres at Kate og Rob er foreldre til en babydatter og er forlovet. Den siste scenen viser Angie og Kate som sitter foran en tv sammen med barna sine og ser på Tom og Jerry-tegnefilmer.
Hitra (øy)
Hitra er ei øy som utgjør den største delen av Hitra kommune i Trøndelag, sørvest for munninga av Trondheimsfjorden. Hitra er den sjuende største øya i Fastlands-Norge og den største i Sør-Norge.
Øyas landareal er 568,72 km², Det høyeste punktet på øya er Mørkdalstua på 345 moh. Langs kysten mot sør, vest og nord er naturen på øya prega av værhardt kystklime med nakne lyngheier. I det indre av finnes det furuskog, fjellterreng og store myrflater med rikt fugleliv. Det store Havmyran naturreservat (opprettet 1982) er ramsarområde på grunn av sin betydning for trekkfugler. Andre naturreservat er Grytelva naturreservat (2001), Sjømyråsen naturreservat (1987) og Helgebostadøya naturreservat (1992).
Utanfor Hitra ligg øya Frøya og Frøya kommune.
Tsjekkoslovakia under Sommer-OL 1968
Tsjekkoslovakia under Sommer-OL 1968. 121 sportsutøvere fra Tsjekkoslovakia deltok i 14 sporter under Sommer-OL 1968 i Mexico by. Tsjekkoslovakia kom på sjuendeplass med sju gull-, to sølv- og fire bronsemedaljer.
Slaget ved Fort Oswego
Slaget ved Fort Oswego var en av flere tidlige franske seire på den nordamerikanske krigsskueplassen i Syvårskrigen som de vant tross i at Ny-Frankrike var militært sårbare. I løpet av uken fra den 10. august 1756, klarte franske styrker under General Montcalm å ta og okkupere de britiske festningsverkene ved Fort Oswego i provinsen New York; åstedet er i det som nå er byen Oswego i Upstate New York.
I tillegg til 1 700 fanger, tok styrkene til Montcalm 121 kanoner fra fortet. Med tapet av Fort Oswego ble britene fjernet fra Ontariosjøen og de kunne ikke lenger true det nærliggende franskkontrollerte Fort Frontenac. Slaget er kjent for det viste at tradisjonell europeisk beleiringstaktikk kunne benyttes i Nord-Amerika når den ble benyttet under rette forhold og i rett terreng.
Bakgrunn
Etter begynnelsen på den åpne konflikten mellom franske og britiske kolonister i 1754, som startet med Slaget ved Jumonville Glen, sendte begge myndighetene en stående armé til Nord-Amerika for å kunne ta Ohio Country og andre tilstøtende områder, blant annet grenseområdet mellom den franske provinsen Canada og den britiske provinsen New York, et område som ligger i dagens Upstate New York som til da stort sett var kontrollert av Irokesarføderasjonen. En del av planen til britene for 1755 var å ta Fort Niagara på vestsiden av Ontariosjøen Den planlagte ruten for denne ekspedisjonen var å følge Oswego River til innsjøen og opprette en stor base ved elvemunningen (der dagens Oswego i New York ligger). Under veiledning fra William Shirley, guvernøren i Provinsen Massachusetts Bay'ble det opprinnelige Fort Oswego forsterket og to nye fort, Fort George og Fort Ontario bygget i 1755. Den planlagte ekspedisjonen til Fort Niagara fant aldri sted på grunn av logistiske vanskeligheter og festningsverkene rundt Oswego ble bemannet vinteren 1755–56.
Franskmennene hadde i 1755 de eneste store marinefartøyene på Ontariosjøen og flyttet seg fritt omkring på innsjøen mellom Fort Niagara i vest og Fort Frontenac ved innløpet til St. Lawrence-elven. I mars 1756 slo de til mot Fort Bull som var en viktig forsyningsbase til fortene ved Oswego. De klarte å ødelegge forsyningene som var ment for garnisonene i Oswego og ødela planene til Shirley om en ekspedisjon mot Fort Niagara i 1756. Etter ordre fra guvernøren i Ny-Frankrike, Pierre François de Rigaud, Marquis de Vaudreuil-Cavagnal, i mai 1756 startet franske og indianske styrker kommandert av Louis Coulon de Villiers å angripe garnisonen i Oswego fra en leir ved Henderson Bay (sør for dagens Sackett's Harbor i New York). General Louis-Joseph de Montcalm kom frem til Montreal i mai 1756 for å lede den franske arméen. Han og guvernør Vaudreuil kom med en gang på kant med hverandre og var ueinig i om hvem som skulle ta kommandoen. Montcalm var urolig over de store britiske styrkene i sørenden av Lake George, og kom derfor først til Fort Carillon ved Lake Champlain for å se over forsvarsverkene der. Vaudreuil startet samtidig å samle tropper ved Fort Frontenac for et mulig angrep på Oswego. Etter å ha fått gode rapporter fra Villiers, bestemte Montcalm og Vaudreuil seg for å gjøre et forsøk. Guvernør Shirley fikk i mars 1756 melding om at han skulle erstattes av John Campbell, 4. Earl of Loudoun. Loudouns nestkommanderende, general General James Abercrombie kom først til Albany sent i juni og Shirley benyttet mellomtiden til å forsterke forsyningene i Oswego i påvente av å lede en ekspedisjon mot de franske fortene ved Lake Ontario. I juni reiste William Johnson til hovedkvarteret til irokeserne i Onondaga og klarte å få irokeserne Shawnee og Delaware over på britisk side. Styrker som Shirley håpet å kunne benytte i ekspedisjonen sin. Shirley ledet også 2 000 armerte «battoemen», som egentlig var sjømenn og skipsbyggere. Under John Bradstreet klarte disse mennene å forsyne fortene i Oswego i juli, selv om de ble angrepet av en fransk styrke på vei tilbake og tapte 60-70 mann.
Da Loudon kom til Albany sent i juli avlyste han planene til Shirley om en Oswego-basert ekspedisjon.
Forsvaret ved Oswego
Forsvarkomplekset ved Oswego bestod av tre forskjellige fort. På østsiden av Oswego River lå Fort Ontario, en tømmerfestning som var bygget i 1755 ovenfor elvemunningen. Fortet hadde en garnison på 370 mann og var i forholdsvis god forfatning. Fort Oswego lå på vestsiden av elven og hadde en sentral struktur i stein og leire omringet av jordvoller i sør og vest, men var helt åpen mot Fort Ontario på andre siden av elven. Et nybygget Fort George bestod av en uferdig trepalisade som til og med manglet skytehull som forsvarerne kunne skyte gjennom. Her holdt 150 militssoldater til. De to sistenevnte fortene hadde ikke mye beskyttelse for garnisonen som var der og hele forsvarkomplekset hadde bare noen få kanoner til sammen. Store deler av de to regimentene fra Massachusetts hadde overvintret der og manglet forsyninger, særlig mat. Så selv om garnisonen talte 2 000 mann, var det mindre enn1 200 mann som var tjenestedyktige.
Franskmennene nærmer seg
Montcalm forlot Carillon den 16. juli kommandert av Chevalier de Levis, og nådde Montreal tre dager senere. Etter to dager reiste han mot Fort Frontenac, hvor franske soldater samlet seg sammen med mange indianere. Av de franske styrkene fant en bataljoner fra Leene Sarre, Guyenne og Béarn, marinesoldater og kolonimilitssoldater, mens indianerne som talte 250 mann kom fra alle områder i Ny-Frankrike. Totalt besto styrken av 3 000 mann. Bror til guvernøren, François-Pierre de Rigaud ledet en fortropp på 700 mann for å møte styrken til Villiers ved Sackett Harbor før hovedstyrken fortsatte videre den 4. august. De krysset elven om natten til det som i dag heter Wolfe Island, mens baktroppen ble liggende der om dagen før de på natten krysset over til Sackett's Harbor. Den 8. august var hele styrken samlet der og fortsatte dagen etter mot Oswego. . Den 9. august marsjerte troppene til Rigaud og Villiers over land til Oswego, mens Montcalm og resten av styrken holdt seg langs bredden av Bateaux, og gikk i land tre km øst for Fort Ontario tidlig den 10. august. De ble ikke oppdaget før en liten patruljebåt oppdaget dem morgenen etter. Større båter ble sendt av britene for å drive bort det franske feltartilleriet.
Slaget
Ingeniøren til Montcalm inspiserte det britiske forsvarverket sammen med andre offiserer og noen indianere. En av indianerne som var ivrig etter å få en skalp, trodde ingeniøren var en britisk soldat og skjøt ham ned. Montcalm ba Pierre Pouchot om å ta over for å finne ut hvordan de skulle beleire de britiske stillingene. Natt til 12. august begynte franskmennene å grave grøfter mot Fort Ontario. De begynte å skyte på hverandre med kanonene frem til sent på dagen 13. august, da de etter ordre fra Mercer forlot fortet, selv før franskmennene var ferdig med grøftene sine.
Montcalm okkuperte dermed fortet og satte opp batteri på vestsiden av høyden hvor de kunne nå Fort Oswego på østsiden. Franskmennene hadde ni kanoner klare om morgenen den 14. august. Da disse åpnet ild mot steinbygningene i Fort Oswego falt murene sammen. Kanonene i Fort Oswego var ikke rettet mot elven i det hele tatt, fordi en ikke ventet angrep fra den kanten. Kanonene ble omsider snudd rundt og fikk avfyrt noen skudd tilbake. Montcalm hadde gitt Rigaud ordre om å føre noen menn over elven ovenfor festningen, og disse mennene nådde klaringen utenfor Fort Oswego om lag samtidig med at oberst Mercer ble truffet og drept av en fransk kanonkule. Etter et kort møte heiste John Littlehales, som tok over kommandoen etter Mercer det hvite flagget.
Ettervirkning
Britene overgav seg med 1 700 mann som bestod av arbeidere, skipsbyggere, kvinner og barn. Da fortet ble åpnet for de kanadiske militssoldatene og indianerne skyndte de seg inn og plyndret fortet, åpnet tønner med rom og drakk seg fulle. Under forvirringen som oppsto, prøvde noen briter å rømme, men ble drept av fulle franskmenn og indianere. General Montcalm, som var sjokkert over oppførselen, klarte til å slutt å stoppe drapene og ga så ordre om å ødelegge alle forsyningene som franskmennene ikke tok med seg, samt båtene som var under bygging. Etter det reiste hele kompaniet med fangene til Montreal,
Den 12. august fikk Loudoun vite at Oswego hadde falt. Han trakk seg tilbake til German Flatts hvor Loudoun forble for å hindre franskmennene i å rykke videre frem. Loudoun brukte de neste månedene på å gi William Shirley skylden for tapet. Han ble renvasket for alle formelle beskyldinger, men det kom likevel frem mye som var i uorden. Shirley hadde politiske forbindelser i London som gjorde at han senere fikk nye, gode stillinger.
Oswego ble forlatt i 1758 da britene gjenerobret området og Bradstreet førte en ekspedisjon som erobret og ødela Fort Frontenac. Det ble benyttet igjen i 1759 da britene la ut mot Fort Niagara og i 1760 av arméen til Jeffrey Amherst som var på vei mot Montreal.
Svømming under EM i svømmesport 2010 – 800 meter frisvømming menn
Øvelsen 800 meter frisvømming menn ved EM i svømming 2010 på langbane fant sted 12. og 13. august i Budapest, Ungarn.
Flyteterapi
Flyteterapi er en behandlingsform hvor man flyter i kroppstemperert vann med høyt epsomsaltinnhold og hvor man er skjermet for tilnærmet all ytre stimuli som lyd, lys, temperatur og berøring.
Kampene på Ringerike
Kampene på Ringerike varte fra 11. til 16. april 1940, og sto mellom avdelinger fra 2. divisjon, hovedsakelig Vestoppland infanteriregiment nr. 6 (IR 6) samt Ingeniørregimentet (INGR) og kampgruppe Adlhoch med to bataljoner av henholdsvis IR 236 og IR 324.
Etterhvert som de norske styrkene ble samlet under kommando av oberst C. Mork fikk de fellesbetegnelsen Gruppen Mork og ble stilt direkte under Hærens overkommando (HOK).
Flyteterapi
Metoden ble utviklet av den amerikanske psykologen John C. Lilly ved National Institute of Mental Health mellom 1954 og 1956.
Kampene på Ringerike
Vestoppland infanteriregiment (IR 6) med oberst Mork som sjef hadde standkvarter på Hønefoss og mobiliseringplass på Helgelandsmoen. Regimentet satte i løpet av mobiliseringen opp to feltbataljoner samt en Landvernsbataljon (Lv.Btj).
Landevernsbataljonen under major Haneborg Hansen mobiliserte i Soknedalen og ble senere overført til Ådalen og deltok i kampene der. Regimentets mobilisering var ferdig den 13. april.
Ingeniørregimentet med mobiliseringsplass Hvalsmoen mobiliserte kun sine avdelinger for feltbrigadene. Avdelingene var ferdigmoblisert den 13. april. Tredje pionerkompani (Pikp 3) var den 8. april ferdig med nøytralitetsvakt i Rogaland og ble den 9. april opptatt i 4. divisjons feltbrigade.
Den 14. april ble 2. bataljon av Akershus infanteriregiment nr. 4 (II/IR 4) med et Landvernkompani av IR 5 tildelt gruppen Mork, disse ble stående i Roa-avsnittet. I Roa-avsnittet hadde gruppen som oppdrag å dekke veiene ut fra Jevnaker og Brandbu mot Toten og Dokka.
Det tyske infanteriregiment nr. 236 (I/IR 236) kom til Drammen den 11. april og fortsatte dagen etter mot Hokksund og kom til Vikersund den 13. april og gikk i kvarter på Tyristrand.
Bombingen av Hvalsmoen
Under oppsettingen av Ingeniørregimentets styrker den 10. og 11. april ble Hvalsmoen bombet av tyske fly.
Kampene ved Sollihøgda
Den 11. april kom kaptein Axel Baumann med 3. kompani (Kp. 3/IR 6) til Nypefoss, to kilometer sørøst for Sollihøgda, og tok stilling der. Formålet var å dekke regimentets mobilisering. Samme dag kom en bataljon av det tyske 324. infanteriregiment (I/IR 324) til Sandvika og sendte en mindre avdeling med busser innover Ringeriksveien. De stoppet ved Smestadgrend og gikk av bussene. Ca. kl. 18.00 rykket de videre til fots og ble tatt under heftig mitraljøseild fra de norske stillingene. Tyskerne stoppet og besvarte ilden før de trakk seg tilbake.
Neste dag ble den tyske styrken utvidet med enda en bataljon. Ved de norske stillingene gikk en avdeling tyskere opp i flanken på vestsiden av veien og beskjøt nordmennene derfra. De fremste norske trakk seg da tilbake mot Nypefoss. En tysk parlamentær gikk fram med hvitt flagg. Han spurte hvorfor nordmennene ikke gjorde som deres regjeringssjef Quisling hadde sagt, og la ned våpnene? Han fikk høflig beskjed om at nevnte person slett ikke var regjeringssjef, og våpnene aktet de sannelig å bruke så godt de kunne.
Tyskerne forholdt seg rolig den natten, og de norske styrkene fikk evakuere fra Sollihøgda i fred. Om kvelden den 12. april ble det gitt ordre om tilbaketrekning til Sundvollen og Vik.
Trefningen ved Vik
Fra Sollihøgda gikk den norske Ringeriksgruppen til området rundt Norderhov. Brua ved Sundøya ble sprengt, og en mindre feltvakt ble lagt ved Vik nordvest for Sundvollen. Der lå løytnant Snersrud med 20 mann og tre mitraljøser. Ved middagstid den 13. april kom oberst Adlhoch med tre bataljoner ned mot Sundvollen. Det ble skutt mot Snersruds stillinger, men på langt hold og med liten virkning. Tyskerne satte igjen kjøretøyene sine, og gikk over isen. Snersruds folk lå i gode stillinger og bet godt fra seg. Men tyskerne omgikk dem på deres høyre flanke. Samtidig ble den nøyaktige posisjonen til stillingene kjent for dem, og det kom tett bombekasterild over de norske stillingene. Kl. 17.00 måtte nordmennene trekke seg tilbake mot Norderhov. Kl. 20.00 sto de fremste tyske avdelingene ved den norske forsvarslinjen ved Norderhov. Det ble en skuddveksling som varte et stykke ut mot natten. Den tyske framrykningen stoppet opp en kort stund.
Besettingen av Hønefoss
Tidlig på morgenen den 14. april rykket de tre tyske bataljonene fram mot Hønefoss. Her delte de seg. 2. bataljon av IR 159 fortsatte mot Hvalsmoen, som var forlatt av de norske styrkene. De to andre bataljonene, I og II / IR 236, forble under kommando av oberst Adlhoch, og vendte seg mot nordøst, og mot de norske avdelingene av IR 6 som hadde samlet seg i Haugsbygd.
Kampene i Haugsbygd
Resten av dagen drev tyskerne utstrakt patruljevirksomhet øst for Hønefoss, og selve framrykkingen startet tidlig på morgenen 15. april. De første norske linjene lå øst for Sætranggårdene, og det utviklet seg til kraftig ildveksling. Tyskerne forsøkte et flankeangrep nord for de norske stillingene, men det ble avvist. Kampene bølget fram og tilbake det meste av dagen, men på kvelden trakk Adlhoch styrkene sine tilbake i bivuakk. Han hadde fått melding om at en avdeling lette stridsvogner var kommet til Oslo og var øyeblikkelig blitt sendt mot Ringerike.
Det var 3. Panzerabteilung z.b.V 40, utrustet med PzKw I og PzKw II som var på vei. De norske styrkene var fullstendig uten våpen som kunne ha noen effekt mot stridsvogner, selv så små og lett pansrede som disse. Kl. 09.30 åpnet den tyske bombekasterilden. Samtidig gikk to bergjegertropper med fire stridsvogner opp til Nedre Klekken og videre mot Haug kirke. Resten av bataljonen kom etter i åpen formasjon. Cirka kl. 10.30 sto stridsvognene foran den norske stillingen ved Klækken turisthotell. De ble møtt med kraftig mitraljøseild, som tvang bergjegerne ned, men som ikke hadde noen effekt på stridsvognene. Niende kompani andre feltbataljon (II/IR 6) under ledelse av kaptein Brinch måtte trekke de norske styrkene tilbake i ny stilling, men stridsvognene kom snart etter også til denne. Man forsøkte å møte det tyske angrepet med flere motstøt, men motstanden mot stridsvognene var nytteløs. Tyskerne brøt gjennom og kompaniet ble trukket tilbake over Randselva.
Trefningen ved Mosmoen
Kl. 16.45 kom de igjen, denne gangen med de to bergjegertroppene. I tre kvarter raste harde kamper før tyskerne måtte trekke seg tilbake. Stillingen holdt, men i mellomtiden hadde tyskerne brutt gjennom ved Bjørgeseter. Dermed ble stillingen satt i fare for å bli tatt i ryggen, og mannskapene ble evakuert etter mørkets frembrudd den 17. april.
Sluttkampene
Den 17. april ble 2. bataljon av Infanteriregiment nr. 4 (II/IR 4), som da lå ved Eina stasjon overført til gruppen Dahl. Den 18. april ble gruppen Mork oppløst.
Falne
16 nordmenn falt i kampene.
Lage Jørgensen Urne
Lage Jørgensen Urne (født 1468, død 29. april 1529) var en dansk biskop.
Bakgrunn
Han har formentlig gått i skole på Fyn, og derfra ble han i 1490 immatrikulert ved Greifswald Universitet, hvor han året etter tok baccalaureatgraden. Siden begav han seg til Rostock, der han ble mag.art.
Erter sin hjemkomst nevnes han første gang i mars 1496 som offentlig notar ved Sjællands Landsting i Ringsted.
I 1497 nevnes han som kannik i Roskilde og biskop Niels Skaves assistent. Fra 1499 var han biskopens kansler. I 1504 nevnes han som «Decretorum doctor» (doktor i kirkelig lovgivning) og «Cantor principalis» (førstestemme) i Roskilde Domkapitel, i 1507 tillike som kannik i Lund og Århus. I 1511 var han kong Hans' sendebud til keiser Maximilian i Tyskland for å få kejseren til å ta Danmarks parti i en strid med Lübeck, noe som dog ikke lykkedes.
Snart etter ble han kansler hos den utvalgte prins (den senere Christian II).
Biskop
Biskop Johan Jepsen Ravensbergs fratreden i 1512 åpnet hans vei til Roskilde bispestol, etter å ha fått pavens stadfestelse. Bispevielsen skjedde i januar 1513 i Ribe Domkirke ved biskop Iver Munk i kong Hans' og dronning Christines nærvær. I denne sin nye stilling kunne han i august 1513, etter pave Leo Xs tilladelse, absolvere Christian II, som knelende og ydmykt hadde bedt om tilgivelse for sin behandling av den avdøde biskop Carl av Hamar.
Som biskop i Roskilde Stift, hvortil Rygen på det tidspunkt hørte, besatt han minst 20 hovedgårder, til dels bortforlent til slekt og venner, og han hadde også vesentlige øvrige inntekter.
En lang periode synes hans forhold til Christian II å ha vært godt; men dette ble endret da kongen ble mer autokratisk og samtidig la nye byrder på kirkens personer og eiendommer for å skaffe midler til sine felttog i Sverige. Dertil kom kongens fremferd ikke bare ved fengslingen av biskop Jens Andersen Beldenak i Odense, men især mot de svenske biskoper, som han «uden Skriftemål» lot henrette, og endelig hans innsettelse av en så uverdig person som avlatskremmeren Diderik Slagheck på Lunds erkebispesete.
Etter at støtten til kongen begynte å vakle våren 1523, flyktet Urne – under foregivende av at han ikke følte seg sikker for Sigbrit Willoms' etterstrebelser – først til sitt slott Dragsholm og siden til Jylland. Herfra skrev han 28. mars til kongen og advarte ham mot sammensvergelse, samtidig med at han tilbød ham sin tro tjeneste hvis han viste sig gunstig mot Roskilde Domkirke samt biskopens gods og eiendom, slekt og venner. Få dager etter hjalp han imidlertid hertug Frederik ved hans ankomst til Århus. Og den 10. april sendte han fra Horsens til Christian II et langt brev hvori han etter å ha foreholdt ham hele hans synderegister, endte med å oppsi sin troskap. Brevet er imidlertid visstnok ikke kommet kongen i hende, da denne allerede 13. april forlot landet. Muligvis skyldes tonen i brevet også at Urne på det tidspunkt hadde erfart at to av hans sjællandske herregårder etter hans bortreise var blitt herjet og plyndret av en av kongens menn, Niels Pedersen Halveg.
Da Frederik I ble konge, ventet Lage Urne nok bedre tider for den katolske kirke, og kongens håndfestelse som ble utstedt i Roskilde 3. august 1523) inneholdt en forpliktelse til «aldrig at tilstede nogen Kætter, Luthers Disciple eller andre, at prædike eller lære lønlig eller åbenbarlig imod den helligste Fader Paven eller Romerkirken».
Han døde i 1529 på sin gård Bistrup ved Roskilde og ble begravet i St. Laurentii Kapel ved Roskilde Domkirke.
I 1536 ble det katolske bispegods i Danmark overtatt av staten.
Ivar Papadopoulos Samuelsen
Han har blant annet gått til fots fra Norge til Iran (1976 – 1977), og rodd en liten åpen båt fra Norge til Hellas (2005 – 2006). Samuelsen har skrevet tre bøker om sine reiser.
Chiltoniella elongata
Chiltoniella elongata er en art av krepsdyr, som lever på bunnen i havet. Dette er eneste art i slekten Chiltoniella, som inngår i familien Hutchinsoniellidae i den høyere gruppen av Cephalocarida. Dette er et anatomisk arkaisk krepsdyr.
Cephalocarida-artene har en langstrakt, 2–4 mm lang leddet kropp med stort hode. Hovedkroppen (thorax) består av 10 ledd. I likhet med andre krepsdyr har de grenete bein, bare de første antennene er enkelt-leddede. Andre antennepar er plassert bak hodet også hos voksne Cephalocarida (ikke bare hos larvene), og dette er enestående blant krepsdyr og bestemmer denne gruppen som distinkt fra andre krepsdyr. lenketittel
Alfonso Michele Litta
Alfonso Michele Litta  (født 19. september 1608 i Milano i Italia, død 28. august 1678 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var tilknyttet Den romerske kurie. Han ble senere erkebiskop av Milano 1652–1679.
Borgå landkommune
Borgå landkommune ble slått sammen med Borgå by i 1997.
Alfonso Michele Litta
Han ble utnevnt in pectore til kardinal i januar 1664 av pave Pius VII, publisert i februar 1666, med Santa Croce in Gerusalemme som tittelkirke.
I samme slekt var kardinal Lorenzo Litta (kreert 1801), og på morssiden nevø til kardinal Agostino Cusani (1588).
Han deltok ved konklavet 1667, konklavet 1669-1670 og konklavet 1676.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Morgan Endicott-Davies
Morgan Endicott-Davies (født 21. september 1980) er en australsk judoka.
Han representerte Australia under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i omspillet.
Liste over fornavn som er palindromer
Dette er en liste over fornavn som er palindromer.
Erikoide blader
Erikoide blader (navn etter lyngfamilien, Ericaceae) er et begrep som brukes om blader med en særegen bygning som bidrar til at planta kan redusere vanntap. Denne typen blader finnes hos flere ulike arter, men er særlig vanlig i lyngfamilien.
Erikoide blader har sterkt nedrullet bladkant, i noen tilfeller er bladkantene rullet ned så mye at de mer eller mindre møtes på undersiden. Fordelen med denne bygningen er at spalteåpningene på undersiden dermed kan åpnes til et hulrom som vil ha høyere luftfuktighet og dermed vil det uunngåelige vanntapet som følger med gassutvekslingen, reduseres.
Elle Sofe Sara
Elle Sofe Sara (tidligere Elle Sofe Henriksen, født i 1984 i Guovdageaidnu) er en samisk koreograf og regissør.
Hun er utdannet som dansekunstner ved Trinity Laban Conservatoire i London (2003-2006). I 2007 koreograferte og regisserte hun dansefilmen Biegga savkala duoddara duohken lea soames, som ble vist på Tromsø internasjonale filmfestival og Riddu riđđu-festivalen. Filmen vant Čorvos-prisen og publikumsprisen på Samisk filmfestival i 2007. I perioden 2007-2010 hadde hun engasjement ved Åarjelhsaemien Teatere under ledelse av Ada Einmo Jürgensen.
I 2010 var hun med å arrangere kunstnerlab KOLT for urfolks kunstnere på Riddu riđđu festival sammen med Alexandra Wingate. Kunstnere som deltok på KOLT Riddu var blant annet Lisandro Guarcax, Rosa Chavez, Lena Stenberg, Matti Aikio, Mike Thomsen og Banhi-re Kayapo. Påsken 2011 arrangerte hun og Alexandra Wingate KOLT Kautokeino hvor deltakerne var blant annet Hilde Skancke Pedersen, Lana Hansen, Stine Marcinkowski og Marianne Kjærsund.
Sammen med kunstneren Máret Ánne Sara grunnla hun det samiske kunstnerkollektivet, Dáiddadállu i 2014. Samiske kunstnere innenfor ulike kunstformer er i dag en del av Dáiddadállu.
I 2015 hadde kortfilmen Sámi bojá premiere som del av Seven Sámi Stories, initiert av Internašunála Sámi Filbmainstituhtta, det internasjonale samiske filminstituttet. I 2015 koreograferte hun bestillingsverk for Kedja Hammerfest initiert av Davvi senter for scenekunst (tidligere Dansearena nord). I 2017 arrangerte hun seminar Vuoiŋŋalaš vierut om samiske åndelige tradisjoner i samarbeid med Sámi allaskuvla og førsteamanuensis Lovisa Sjøberg Mienna.
Hun debuterte som regissør på teater i 2018, med Pippi Langstrømpe på nordsamisk på Det samiske nasjonalteateret Beaivvaš. I tillegg har hun har koreografert Jielemen aavoe, Snøfrid og Njuorju Niila for Det samiske nasjonalteateret Beaivváš og Mon lean duhát jagi for Giron Sámi teater i Kiruna.
I 2019 regisserte og produserte hun kortfilmene Giitu giitu og Ribadit. Ribadit vant Moon Jury Prize ved Imagine Native Film + Media Arts Festival i Toronto.
I 2020-2021 var hun kunstnerisk profil ved Festspillene i Nord-Norge, og åpnet festivalen med forestillingen Vástádus eana/ The answer is land. Andre medvirkende i forestillingen var blant annet komponist Frode Fjellheim, joiker Sara Marielle Gaup Beaska, joiker Kajsa Balto, kunstner Elin Melberg.
Björk
Björk (født Björk Guðmundsdóttir 21. november 1965) er en islandsk artist og låtskriver.
Tidlig karriere
Björk fikk sitt internasjonale gjennombrudd i 1988 sammen med gruppen The Sugarcubes, men hun startet sin karriere allerede som elleveåring i 1976 da hennes pianolærer sendte inn en demo til en radiostasjon. Björk fremførte en coverversjon av Tina Charles' «I Love To Love» på demoen. Den ble spilt på radiostasjonen, og et lokalt plateselskap fattet interesse for henne. Året etter, i 1977, ga Björk ut sitt første soloalbum. Det selvtitulerte albumet ble meget populært på Island.
I årene som fulgte var hun medlem av diverse grupper, stort sett innenfor rock- og punk-sjangrene. I 1986 ble hun med i The Sugarcubes samtidig som hun fikk sin første sønn. Gruppen ble oppløst i 1992.
Solokarriere
Foruten at Björk ga ut Björk i 1977, ga hun i 1990 ut albumet Gling-Gló. Det var likevel først i 1993 at hun fikk sitt definitive gjennombrudd som soloartist. Sammen med produsent Nellee Hooper lagde hun albumet Debut som ble meget godt mottatt i hele verden. Blant annet kåret NME det til årets album. Björk sin musikalske stil var nå forandret fra pop/rock-preget fra tiden i band til mer eksperimentell elektronisk musikk, dominert av hennes karakteristiske stemme.
I årene som fulgte fikk Björk stadig mer internasjonal anseelse. Hun har jobbet med forskjellige produsenter på sine album samtidig som hun selv er svært aktiv i både produksjonen og miksingen, noe som gir albumene en identitet. Konsertene hennes er kjent for å være meget spektakulære.
Björk har også samarbeidet med Madonna og skrevet tittelsporet til hennes plate Bedtime Stories. Ved siden av har hun også samarbeidet med Tricky, Goldie, Evelyn Glennie og Zeena Parkins. Musikken hennes har også blitt mikset av en rekke kjente artister, som for eksempel Skunk Anansie og Graham Massey for å nevne noen.
Hun er også kjent for å jobbe med svært kreative personer når hun lager musikkvideoer, og av den grunn har hennes videoer fått mye oppmerksomhet; både ved å være gode håndverk samt ved å være proaktive. Hun har eksempelvis jobbet med Spike Jonze, Chris Cunningham og Michel Gondry.
Björk som skuespiller
Björk har hatt en kort karriere som filmskuespiller ved siden av musikken. Hun har hatt roller i Juniper Tree og Prêt-à-Porter. Mest kjent er hun for sin innsats i Lars von Triers Dancer in the Dark. Filmen kom ut i 2000 og høstet gode kritikker. Den handler om en immigrant i USA som på grunn av en arvelig sykdom er i ferd med å miste synet. Samtidig forsøker hun å tjene nok penger slik at hennes sønn kan få en operasjon som vil berge synet hans. For sin innsats fikk hun pris for beste kvinnelige skuespiller under Cannesfestivalen i 2000. Selv om hennes skuespillerinnsats kan sies å ha vært en suksess, har hun gjort det klart at hun aldri ønsker å spille i film igjen. Björk lagde også musikken til filmen som ble utgitt som Selmasongs (etter hovedpersonen Selma i Dancer in the Dark).
Utmerkelser
Den franske regjering hedret i 2001 Björk ved å utnevne henne til ridder av Den nasjonale fortjenstorden. Hun er blitt nominert til Nordic Music Prize tre ganger: i 2011 for Biophilia, i 2015 for Vulnicura og i 2017 for Utopia.
The Sugarcubes diskografi (1986 – 1992)
Andre utgivelser:
Jupiá-demningen
Jupiá-demningen (portugisisk: Usina Hidrelétrica Engenheiro Souza Dias) er en demning med et vannkraftverk i Paraná-elven, i delstaten São Paulo i det sørøstlige Brasil. Installert effekt er 1 551 MW, fordelt på 14 turbiner. Anleggsarbeidet startet i 1960, mens produksjonen startet i 1968 og hele anlegget var ferdig i 1974.
Demningen er 53 meter høy, vannspeilet er hevet 43 meter og demmer opp 3,353 km³ vannmasser, hvorav 0,903 km³ er nyttbart magasin. Demningen er 5 495 meter lang, hvorav den sentrale betongdemningen utgjør 1 040 meter. Jupiá-reservoaret har et areal på 544 km² ved full vannmengde, men ofte bare 350-400 km². Innsjøen er i snitt 9 meter dypt, maksimalt 18,3 meter.
Tabuk
Tabuk kan sikte til:
.bn
.bn er Bruneis nasjonale toppnivådomene (ccTLD) for Internett. Det administreres av Telekom Brunei Berhad, eller bare TelBru (tidligere kjent som Jabatan Telekom Brunei).
Registrering
Registrering foregår på tredje nivå, under følgende kategoriserte subdomener på andre nivå: For å kunne registrere et domene må registranten være et selskap eller organisasjon registrert i Brunei.
Eksterne lenker
Toppdomän
The Aftermath
«The Aftermath» er en sang fra Iron Maidens tiende album The X Factor. Sangen er den sjette sangen på albumet. Som mesteparten av sangene på The X Factor, så begynner denne sangen rolig, men glir raskt oer til en rytmisk og mørk sang. Sangen er skrevet av Steve Harris, Blaze Bayley og Janick Gers. Sangen har en spilletid på 6 minutter og 21 sekunder.
Bakgrunn
«The Aftermath» er en sang som stiller spørsmål om hvorfor vi trenger krig. Den har og noen elementer fra «Fortunes of War», hvor sangen forteller om de psykologiske skadene etter en krig.
Liste over episoder av Boardwalk Empire
Dette er en liste over Boardwalk Empire-episoder. Boardwalk Empire er en amerikansk TV-serie skapt av Terence Winter, basert på romanen Boardwalk Empire: The Birth, High Times and Corruption of Atlantic City av Nelson Johnson. Serien hadde premiere på HBO 19. september 2010.
Alessandro Giannessi
Alessandro Giannessi (født 30. mai 1990 i La Spezia) er en italiensk tennisspiller.
Liste over episoder av Boardwalk Empire
Per 30. november 2010, er 11 episoder av Boardwalk Empire sendt.
Alessandro Giannessi
Hans beste resultat i Grand Slam-sammenheng er en 2. runde i US Open.
Liste over episoder av Boardwalk Empire
Sesong 2
Boardwalk Empire har blitt fornyet for en sesong 2.
Terrorisme
Terrorisme (også kalt en terroraksjon, et terrorangrep, en terrorhandling eller et terroranslag) kan beskrives som realiserte, målbevisste, voldelige handlinger rettet mot sivile (ikke-militære) mennesker eller mot myndigheter eller deres installasjoner til tider og steder som ellers ville vært fredelige. Handlinger av en slik art blir gjerne fulgt opp med trusler om nye hendinger. Handlingene utføres av personer eller grupper med en agenda som ikke faller sammen med de styrendes, og vil ofte ta sikte på å oppnå at noe skal endres i en bestemt retning.
Et viktig trekk ved terrorisme er at tilfeldige ofre brukes til å skape frykt hos andre for å påvirke en tredjepart. Jan Oskar Engene nevner at hatkriminalitet, der gjerningspersonen har holdning til offeret, fungerer på samme måte som terrorisme ved at ofrene representerer en gruppe som gjerningspersonen ønsker å skremme eller påvirke. CIA legger vekt på at volden er overlagt og politisk motivert rettet mot ikke-militære for å påvirke tilskuerne. Fordi volden har til hensikt å påvirke tilskuerne, velges ofte mål som har symbolverdi slik at terrorhandlingen får mye oppmerksomhet.
Definisjoner
Terrorforskern Alex P. Schmid og Albert J. Jongman definerer terrorisme slik:
Anders Romarheim ved Institutt for forsvarsstudier definerer terrorisme slik:
I Norge ble terrorhandlinger tidligere definert i den nå opphevede lov om forebyggende sikkerhetstjeneste (sikkerhetsloven av 1998) § 3 nr 5: Ulovlig bruk av, eller trussel om bruk av, makt eller vold mot personer eller eiendom, i et forsøk på å legge press på landets myndigheter eller befolkning eller samfunnet forøvrig for å oppnå politiske, religiøse eller ideologiske mål. Loven er nå erstattet av lov om nasjonal sikkerhet, som også har kortformen «sikkerhetsloven».
Norsk straffelov definerer terrorhensikt som mål om å 1) forstyrre alvorlig en funksjon av grunnleggende betydning i samfunnet, 2) skape alvorlig frykt i samfunnet, eller 3) tvinge offentlige myndigheter eller mellomstatlige organisasjoner til noe av vesentlig betydning for stater eller mellomstatlige organisasjoner. Bestemmelsen viderefører definisjonen fra straffeloven av 1902, slik den ble etter lovendring i 2002.
I USA bruker CIA en definisjon fra US Code Title 22 § 2656f(d):
Historie
De jødiske selotene omtales ofte som historiens første terrorister. I tiden før Kristi fødsel kjempet de mot det romerske imperiets okkupasjon. En annen tidlig form for terrorisme var grupper av assasiner, en muslimsk sjiittisk sekt på 1100- og 1200-tallet med feste rundt om i Midtøsten. Assassinerne brukte snikmordet som våpen, medlemmene deres ble sendt ut i små grupper som tok livet på hærførere i som truet befestningene deres.
Begrepet terrorisme ble først brukt på slutten av 1700-tallet i forbindelse med den franske revolusjonen og jakobinernes skrekkregime regime de la terreur. Maximilien de Robespierre var en av jakobinernes ledere og han mente at forsvaret av revolusjonens høye ideal mot dets ytre og indre fiender krevde terror. Da ordet terrorisme ble innført i Académie française i 1798 var det forbundet med det statlige skrekkveldet som etterfulgte den franske revolusjonen.
På 1800-tallet ble terrorismen først og fremst forbundet med små opposisjonelle grupper som benyttet vold for å oppnå sine politiske mål. De flittigste terroristene i denne perioden var anarkister. Volden var framfor alt rettet mot politikere og andra ledere, såvel russiske tsarer som amerikanske presidenter ble drept. Medlemmene i den russiske revolusjonære gruppen Narodnaja Volja (Folkets vilje) brukte stolt ordet terrorisme. De anså at tsaren og det daværende politiske systemet var umoralsk og at det var berettiget å bruke vold mot regimet. I 1881 drepte de tsar Alexander II, men gruppen mislyktes med å starte den revolusjonen de drømte om. Gruppens metoder skulle likevel inspirere andre som håpte at det skulle være mulig å forandre de politiske vilkårene med radikale metoder. En av disse var den serbiske studenten Gavrilo Princip som var med i den serbiske nasjonalistiske gruppen Svarte hånd. I juni 1914 drepte han Østerrike-Ungarns tronarving Franz Ferdinand, et attentat som ble den utløsende årsaken til første verdenskrig.
Under andre verdenskrig opererte fremgangsrike statsstøttede terrorgrupper hvorav mange var geriljaer, partisangrupper og motstandsbevegelser som ble organisert og utrustet av de allierte. Den britiske Special Operations Executive utviklet mange av de taktikker og teknikker som benyttes av terroristgrupper idag.
I kampen for en jødisk stat i Palestina utførte de jødiske organisasjonene Irgun og Lehi terrorhandlinger. Blant annet tok de livet av den svenske FN-forhandleren Folke Bernadotte.
De ikkeeuropeiske motstandsbevegelsene utviklet seg etter krigen ofte til nasjonalistiske terroristgrupper eller geriljagrupper som kjempet for avkolonisering. Under den kalde krigen benyttet begge sidene seg av terroristgrupper for å krige gjennom mellommenn. Et eksempel på dette er måten CIA medvirket til å bygge opp flere av dagens islamske terrorgrupper gjennom trening i Afghanistan.
En variant av terrorisme som oppsto på 1960-tallet var flykapringer. I 1969 utgjorde kapringene nær 50 % av alle internasjonale terrorangrep det året. I 1973 ble det installert metalldetektorer på flyplassene, og få år senere hadde antallet kapringer blitt redusert med over 90 %. På 1970-tallet ble terrorismen en hverdagskost i Vest-Europa gjennom den tyske Den røde armé-fraksjonen (Baader-Meinhof-ligaen), IRA, ETA og De røde brigader. Grupper som PLO og PKK var aktive i Midtøsten. Blodig statsterrorisme ble brukt av Kambodsja og Iran og mange land i Afrika, Midtøsten og Sør-Amerika har vært rammet av terror både fra staten og separate terrorgrupper. Israel og Palestina har siden den tiden blitt rammet av tilbakevendende terrorisme og statsterrorisme. Det første større selvmordsangrepet i moderne tid var bombingen av den Irakiske ambassaden i Beirut 1981. Islamistisk terrorisme var ukjent før 1970-tallet. Israel støttet i hemmelighet det islamistiske Hamas mot ikke-religiøse PLO.