cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Skjønnheten og udyret (1991)
Rollefigurer
Belles ansiktstrekk var inspirert av de britiske skuespillerne Vivien Leigh og Audrey Hepburn, mens den gule ballkjolen var basert på et av Hepburns kostymer i komedien Prinsesse på vift (1953). Ifølge forfatter Lincoln Geraghty var rollefiguren også inspirert av Judy Garlands rollefigur Dorothy Gale i Trollmannen fra Oz (1939) og Julie Andrews' rollefigur Maria i The Sound of Music (1965). Belles fryktløse natur var inspirert av Katharine Hepburns rollefigur i dramafilmen Unge kvinner (1933). Walt Disney Animation Studios ønsket at Jodi Benson fra Den lille havfruen skulle ha stemmen til Belle. Valget falt likevel på sceneskuespilleren Paige O'Hara, fordi de ønsket en mer voksen stemme. Howard Ashman var i tillegg interessert i O'Hara etter en innspilling av musikalen Show Boat.
Glen Keane tegnet udyret og ønsket at skikkelsen skulle fremstå jordnær. Udyret er en kimære, en kombinasjon av flere dyr. Han har hodet og hornene til en amerikansk bison, armene og kroppen til en bjørn, øyenbrynene til en gorilla, kjevene, tennene og manken til en løve, støttennene til et villsvin og beinene og halen til en ulv. Han har også fellestrekk med mytiske skapninger, blant annet en Minotauros og en varulv.
Gaston, filmens narsissistiske hovedskurk, ble tegnet av Andreas Deja. I de første utkastene var han en arrogant, brautende mann med bart, en liten panne og en stor kjeve. Jeffrey Katzenberg ønsket at utseendet skulle bli mer seriøst for å understreke budskapet i filmen. Deja bearbeidet skissene sine og gikk bort fra den klassiske casanova-typen. Gaston-figuren skulle virke overfladisk kjekk på utsiden og stygg på innsiden. Figuren er ikke med i eventyret, men ble et dramaturgisk virkemiddel i filmen.
Animasjon
Produksjonen av Skjønnheten og udyret skulle bli ferdigstilt i et tidsrom på to år, i stedet for fire år som var det vanlige tidsskjemaet Walt Disney Animation Studios fulgte på den tiden. Årsaken var at de hadde brukt for lang tid i forarbeidet på Richard Purdums versjon av filmen. Det meste av arbeidet foregikk på hovedstudioet til Walt Disney Animation i Glendale i California. En mindre gruppe på fornøyelsesparken i Disney-MGM Studios i Florida hjalp California-gruppen på flere av scenene, spesielt på musikkinnslaget «Be Our Guest».
Skjønnheten og udyret var den andre filmen, etter Bernard og Bianca i Australia (1990), som tok i bruk det nye animasjonssystemet Computer Animation Production System (CAPS). CAPS var en proprietær samling med programvarer, skannekameraer, servere, nettverksbaserte datamaskiner og spesiallagde tegnebord som The Walt Disney Company utviklet sammen med Pixar på slutten av 1980-årene. Programvaren åpnet for et bredere antall farger, myk skyggelegging og fargelagte linjeeffekter på rollefigurene. Dette hadde de ikke hatt muligheten til siden de begynte med xerografi på slutten av 1950-årene. Med CAPS kunne de også plassere rollefigurene og/eller bakgrunnsbildene på ulike lag og flytte dem mot eller fra kameraet på z-aksen. Slik kunne de gi dybde til bildeutsnittet og ulikt fokus til hvert av lagene.
CAPS gjorde det også lettere å kombinere håndtegningene med dataanimasjon. Før introduksjonen av CAPS-systemet måtte de legge håndtegningene i en plotter for å få animasjonspapir, deretter xerografere dem og male de på tradisjonelt vis. Den nye teknikken ble spesielt viktig i animasjonen av dansescenen, hvor Belle og udyret danser i en dataanimert ballsal mens kameraet svinger rundt dem i et simulert 3D-rom. Animatørene var i utgangspunktet imot bruken av datamaskiner til fordel for den gammeldagse animasjonsmetoden, men da teknologien ble god nok var det enighet om å bruke dataanimasjon i ballsalscenen. Scenen var avgjørende for utviklingen av dataanimasjon i etterfølgende tegnefilmer.
Tekst og melodi
Howard Ashman og Alan Menken komponerte lydsporet til Skjønnheten og udyret i forarbeidsfasen i Fishkill. I det operetteaktige åpningssporet «Belle» synger Belle om landsbyen sin mens befolkningen rundt henne er travelt opptatt med sine daglige gjøremål og trivielt sladder. Sangen blir også sunget i reprise etter at Gaston har fridd til henne. Låtene har blitt sammenlignet med sanger fra musikalfilmene West Side Story (1961) og The Sound of Music (1965), og Janet Maslin fra The New York Times skrev at åpningssporet «omfavner filmens appell». Både låten og dens reprise etablerer Belles karaktertrekk som ei leseglad, bedåret og annerledes jente, og i løpet av sangene tar hun avstand fra Gaston og forteller publikum at hun drømmer om å gjøre noe mer med livet sitt («I want adventure in the great wide somewhere / I want it more than I can tell»).
I sangen «Gaston» prøver Lefou å oppmuntre sin venn etter at han har blitt avvist av Belle. Reprisen til «Gaston» blir sunget av Gaston og Lefou når de legger planen om å tvangsinnlegge Maurice i asylet. Sangene beskriver Gastons mange ferdigheter og etablerer skikkelsen som filmens antagonist. Sangen «Be Our Guest» blir sunget til Belle på slottet av møblene og serviset. Låten var i utgangspunktet en sang til Maurice, men dette ble endret i løpet av forarbeidet. Flere kritikere har sammenlignet nummeret med produksjonene til Busby Berkeley, som har koreografert flere musikaler i Hollywood. Låten er ment som en varm velkomst til Belle, men beskriver også herskapets lengsel etter gamle dager («Ah, those good old days when we were useful [...] | Suddenly those good old days are gone»). Den norske oversettelsen av låten heter «Vær vår gjest».
«Human Again» er en låt som ble skrevet fra herskapets perspektiv, for å beskrive den yrende romansen mellom skjønnheten og udyret. Den ble etter hvert skrinlagt fordi den ikke passet inn kronologisk og erstattet med «Something There» (på norsk «Noe skjer»). I «Something There», en duett sunget av Belle og udyret, oppdager paret at de har følelser for hverandre («There may be something there that wasn't there before»). O'Hara ble instruert til å etterligne sangartisten Barbra Streisand da hun skulle spille inn låten, og sangen er i likhet med «Belle» inspirert av Broadway-musikk. «Human Again» ble senere bearbeidet for scenemusikalen Skjønnheten og udyret og for nyutgivelsen av filmen i 2002.
Kjærlighetsballaden «Beauty and the Beast» blir sunget av fru Potts mens Belle og udyret tilbringer en romantisk kveld sammen i ballsalen. Sangen beskriver det romantiske forholdet som har utviklet seg mellom skjønnheten og udyret («Barely even friends / Then somebody bends / Unexpectedly»). Låten vant Oscar for beste sang. Låten heter «Kjærlighetens sang» i den norske oversettelsen. I «The Mob Song» synger Gaston om hvilket grufullt monster udyret er, og han leder den sinte horden til slottet for å drepe ham. Den norske oversettelsen er «Horden synger». Sangteksten har blitt sammenlignet med stigmatiseringen rundt aids i 1980- og 1990-årene («We don't like / What we don't understand / In fact, it scares us / And this monster is mysterious at least»). Tekstforfatteren Howard Ashman døde av denne sykdommen 14. mars 1991, åtte måneder før filmens premiere. Filmen er dedisert til ham med en tekstplakat på slutten av rulleteksten: «''Til vår venn, Howard, som gav en havfrue sin stemme og et udyr sin sjel. Vi vil alltid være takknemlig. Howard Ashman: 1950–1991''.»
Utgivelse
En uferdig utgave av Skjønnheten og udyret ble vist på filmfestivalen i New York 29. september 1991. 70% av animasjonen hadde blitt fullført, mens den resterende prosentandelen ble vist med skisser og storyboardtegninger. Filmen ble også vist på filmfestivalen i Cannes i 1992, men deltok ikke i hovedkonkurransen. Skjønnheten og udyret hadde ordinær kinopremiere i USA 22. november 1991. I Norge hadde hadde filmen førpremiere i Oslo 29. november 1992 og ordinær kinopremiere 3. desember. Skjønnheten og udyret ble en kassasuksess og spilte inn 425 milliarder dollar (til sammen for alle kinoutgivelsene) på verdensbasis i billettinntekter. Det var den 3. mest innbringende kinofilmen i USA i 1991, bak Terminator II – Dommens dag og Robin Hood – tyvenes prins.
Filmen fikk aldersgrensen G i USA, som betyr at den er tillat for alle. Den fikk 10 års-aldersgrense i Norge av Medietilsynet med følgende begrunnelse: «Filmen får 10-årsgrense med bakgrunn i scener hvor faren angripes av udyr, jente angripes og fanges av udyr, jente og hest angripes av ulver, flere slosskamper, mange mørke scener og kraftige lydeffekter.» Filmen fikk en ny aldersgrense i Norge i 2001 i forbindelse med nyutgivelsen, denne gangen en 7 års-aldersgrense.
Anmeldelser
Skjønnheten og udyret fikk god kritikk. Den amerikanske nettsiden Rotten Tomatoes oppgir at 94 % av 118 anmeldelser var positive. Ifølge siden er kritikernes konsensus at Skjønnheten og udyret er «fortryllende, feiende romantisk og med mange flotte musikkinnslag – og en av Disneys mest elegante animasjonsfilmer.» Roger Ebert fra Chicago Sun-Times gav filmen fire av fire stjerner og sammenlignet den positivt med Snehvit og de syv dvergene (1937) og Pinocchio (1940). Han skrev at «Skjønnheten og udyret når tilbake til en eldre og sunnere Hollywood-tradisjon hvor de beste manusforfatterne, musikerne og filmskaperne samler seg for et prosjekt fordi familiepublikumet fortjener bra underholdning, de også.» Janet Maslin fra The New York Times var også fornøyd: «Det er en overraskelse, i en tid med oppfølgere og nyinnspillinger, at en ny film er så frisk og triumferende på sitt eget vis.»
Utmerkelser
Skjønnheten og udyret ble nominert til seks priser for den 64. Oscar-utdelingen. Menken og Ashman vant Oscar for beste sang for «Beauty and the Beast», mens Menkens lydspor vant beste originalmusikk. Sangene «Belle» og «Be Our Guest» ble også nominert til beste sang. Filmen ble i tillegg nominert til Oscar for beste lydmiks og Oscar for beste film.
Dette var den første animasjonsfilmen til å bli nominert til beste film. Først da priskategorien ble utvidet til å kunne inneholde ti nominerte ble den neste animasjonsfilmen nominert til beste film, da Se opp ble nominert i 2010. Filmregissøren Trygve Allister Diesen har kommentert denne Oscar-nominasjonen: «Tegnefilmer har tradisjonelt blitt sett på som for «lette» til å bli Oscar-nominert som beste film. Den æren pleier å være forbeholdt velmenende «kvalitetsfilmer», beregnet for et voksent, reflektert publikum. Tegnefilmer har alltid blitt sett på som barnefilm. Med Skjønnheten og udyret har Disney-studioet bevist at en tegnefilm kan appellere til alle aldersgrupper.»
Skjønnheten og udyret ble også den første animasjonsfilmen til å vinne en Golden Globe for beste musikal eller komedie. Filmen ble nominert til to British Academy Film Awards, to Saturn Awards og tre andre Golden Globe-priser. Lydsporet til filmen og låten «Beauty and the Beast» vant også fem priser under Grammy-utdelingen i 1993.
Video
Skjønnheten og udyret ble utgitt på VHS og LaserDisc 30. oktober 1992 som en del av varemerket «Walt Disney Classics» før den gikk ut av salg 30. april 1992. Det ble gjort en minimal endring på denne versjonen av filmen: hodeskallene som dukker opp i Gastons øyne idet han faller fra slottet ble fjernet. Denne endringen forekommer ikke på noen andre utgivelser av filmen. Den uferdige versjonen som ble vist på filmfestivalen i New York ble også utgitt på VHS og LaserDisc på denne tiden. En utvidet versjon i forbindelse med IMAX-utgivelsen ble utgitt på DVD og VHS som «Platinum Edition» 8. oktober 2002. DVD-platen inneholdt tre versjoner av filmen: den utvida versjonen, som blant annet inneholdt den nye musikkscenen «Leve igjen», kinoversjonen fra 1991 og den uferdige versjonen. Salget av denne, samt de to oppfølgerne, stoppet i januar 2003. 5. oktober 2010 kom en «Diamond Edition»-utgivelse, som inneholdt både DVD- og Blu-ray-versjoner. I tillegg til de tre andre versjonene, inneholdt denne en ny versjon hvor man kunne se storyboard-tegningene side ved side med kinoversjonen. Blu-ray 3D-utgivelsen kom i 2011. Den ble utgitt på Blu-ray én gang til i forbindelse med 25 års-markeringen av filmen i 2016. Den ble også den andre Disney-filmen i den nye «Signature Edition»-serien.
Oppfølgere
Filmen fikk en rekke spin off-serier og oppfølgere. Barneserien Sing Me a Story with Belle (1995–1999) utspiller seg i Belles bokhandel, hvor Belle forteller historier og synger sanger. Walt Disney Television Animation har også produsert to oppfølgere som ble utgitt rett på video. Begge filmene foregår i tiden hvor Belle er fanget i udyrets slott, og begge fikk dårlig kritikk sammenlignet med Skjønnheten og udyret. I Skjønnheten og udyret – Den fortryllende julen (1997) forbyr udyret noen form for julefeiring, og Belle og herskapet må overbevise han om det motsatte. Skjønnheten og udyret – Belles magiske verden (1998) består av fire kortfilmer om enkelthendelser i slottet.
Broadway-musikal
Filmen ble også bearbeidet til en scenemusikal på Broadway, regissert av Robert Jess Roth og koreografert av Matt West. Alan Menken og Tim Rice skrev nye låter til sceneversjonen, blant annet balladen «If I Can't Love Her» og en bearbeidet versjon av «Human Again». Skjønnheten og udyret hadde sin urpremiere 18. april 1994 i Palace Theatre i New York City, til blandet mottakelse. Musikalen ble en kassasuksess og blir stadig satt opp på teatre verden rundt. Broadway-versjonen vant en Tony Award og ble den første i en lang rekke med teaterproduksjoner fra Disney. Den siste Broadway-forestillingen ble holdt 29. juli 2007, etter 46 forhåndsvisninger og 5461 forestillinger. Scenemusikalen har også blitt satt opp av Christiania Theater i Norge, med Mari Lerberg Fossum og Hans Marius Hoff Mittet i rollene som skjønnheten og udyret. Jørgen Kirkeby-Gardstad regisserte og koreograferte den norske oppsetningen.
Nyinnspilling
Skjønnheten og udyret (2017) er en nyinnspilling som realfilm. Emma Watson og Dan Stevens spilte hovedrollene som skjønnheten og udyret, mens Luke Evans, Kevin Kline, Ewan McGregor, Ian McKellen og Emma Thompson hadde biroller. Menken og Tim Rice skrev nye låter til filmen, blant annet «How Does a Moment Last Forever», «Days in the Sun» og «Evermore». Filmen hadde premiere i USA og Norge 17. mars 2017.
Filmen fikk generelt god kritikk, men ble kritisert for å være lik originalen. Birger Vestmo fra Filmpolitiet skrev at «Skjønnheten og Udyret er et pent eventyr som først og fremst er en påminnelse om hvor god tegnefilmen var og hvor fantastisk Alan Menkens originale komposisjoner er. [...] [Den] føyer seg pent inn i rekken av Disneys nye versjoner av gamle tegnefilmer, selv om den må finne seg i å overskygges av originalen.» Nyinnspillingen ble nominert til to Oscar-priser.
Nyutgivelser
Skjønnheten og udyret har vært utgitt på kino flere ganger etter den opprinnelige kinoutgivelsen i 1991. Filmen ble restaurert og forbedret til en kinoutgivelse på første nyttårsdag i 2002, denne gangen i IMAX-format. I forbindelse med denne nyutgivelsen ble det også lagt til en helt ny musikksekvens i andre akt, med den bortklipte låten «Human Again» (på norsk oversatt til «Leve igjen»). Utvalgte kinoer i USA viste en allsang-versjon av filmen i september og oktober 2010, som ble kommentert av sangartisten Jordin Sparks. I forbindelse med kinoutgivelsen sang hun sin egen versjon av «Beauty and the Beast», som også fikk sin egen musikkvideo med små snutter fra filmen. Versjonen hennes ble i tillegg inkludert på en ny utgivelse av musikkalbumet i 2010. En 3D-utgivelse av filmen var planlagt i USA 12. februar 2010, men den ble utsatt et halvannet år. 3D-utgaven hadde omsider premiere i Hollywood i september 2011. Filmselskapet brukte i underkant av 10 millioner dollar på 3D-restaureringen.
Analyser
Kritikere har analysert filmens maskuline holdninger. Populærkulturforfatteren Susan Jefford skrev artikkelen «The Curse of Masculinity: Disney's Beauty and the Beast» som en del av boken Hard Bodies: Hollywood Masculinity in the Reagan Era og beskrev filmen som et moderne moralspill på maskulin reformasjon. Jeffords foreslo at filmen markerte Disneys svar på endringen av holdningene til maskulinitet i populærkulturen på begynnelsen av 1990-tallet. Hun skrev at filmen presenterte udyret som «den følsomme, nye mannen som kan transformere seg selv fra den harde, muskelopptatte, dominerende mannen fra 80-tallet til den hensynsfulle, romantiske og selvoppofrende mannen fra 90-tallet.» Hun nevner tre strategier Disney bruker for å skilte denne overgangen:
Judith Welikala skrev artikkelen «How Walt Disney's women have grown up» for den britiske avisen The Independent. Hun roste Belles evne til å «se forbi udyrets utseende», men kritiserte rollefiguren «for å innta konerollen på nytt så snart han blir en kjekk prins igjen». Andrew Teverson skrev boken Fairy Tale, og mente at Belle var Disneys forsøk på å ta opp «den feministiske kritikken de forrige kvinnefigurene deres fikk». Han kritiserte rollefigurens nysgjerrighet for å «kun åpne seg for kjærlighet», og anklagde karakteren for å være en «en nidkjær individualist med en patologisk fiendtlighet til hverdagens menn og kvinner». Susan Jeffords skrev i boken sin at «Belle blir etablert som en heltinne ... når hun er den eneste av de single kvinnene i byen som ikke dåner over Gaston». Hun skrev også at rollefigurens kjærlighet for bøker «markerer henne som bedre og mindre provinsiell enn resten av befolkningen».
Analytikere har også vært kritiske til Belles forhold med filmens mannlige rollefigurer, spesielt udyret, og stilt spørsmål til moralen bak og hvilken påvirkning mannen har. Både Jeffords og Faith Dickens skrev at Belle blir «et redskap for å løse udyrets problemer», og Jeffords skrev at hun fikk en mindre viktig plass i filmatiseringen enn i det franske eventyret den er basert på. Dickens kritiserte også filmen for å vise at Belle er «perfekt som hun er», mens udyret «trenger en forandring». Mary Grace Garis skrev artikkelen «From Snow White to Moana: The Evolution of the Adventurous Disney Princess» for kvinnemagasinet Bustle, og kritiserte slutten og Belles forhold til udyret: «Når filmen slutter, er de fortsatt med en mann, og drømmene om eventyr er etterlatt. På dette grunnlag er Disney-renessansen mer preget av teoretiske ønsker om eventyr enn den faktiske jakten på oppfyllelse.»
Politikeren Farid Shariati skrev i Dagbladet at Skjønnheten og udyret er «et prakteksempel på hvordan barn lærer seg å glorifisere destruktive og misbrukende atferdsmønstre i jakten på kjærligheten». «Filmens kvinnelige hovedrollefigur, Belle, blir innelåst i slottet til udyret og manipulert av udyrets tjenere så hun skal kunne bli forelsket i ham. Belle utvikler etter hvert et slags stockholmssyndrom for udyret, og filmen slutter lykkelig med at Belle blir forelsket i udyret og bryter dennes forbannelse så han blir forvandlet til en vanlig mann igjen. Samtidig spør vi oss hvorfor så mange kvinner havner i usunne relasjoner der deres partner manipulativt begrenser deres handlingsrom ...»
Torjul kraftverk
Torjul kraftverk er et vannkraftverk i Torjulvågen i Tingvoll kommune i Møre og Romsdal.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på ca 225 meter i Torjulelva.
Installert effekt er 40 kW fra to peltonturbiner. Årsproduksjon er 0,2 GWh.
Flaggciklide
Flaggciklide er en art i gruppen ciklider. Det er en fisk som lever i ferskvann i Brasil, Peru og Bolivia. Den blir 12-15 cm lang,
I 1991 ble Mesonauta festivus revidert. Resultatet var at gruppen Mesonauta ble delt i fem: Mesonauta festivus fra sideelvene som strømmer inn i Amazonas i Bolivia og Paraguay, Mesonauta acora fra Tocantins og Xingu, Mesonauta egregius fra Orinoco i Colombia, Mesonauta insignis fra øvre Rio Negro og Orinoco, i nærheten av Casiquiare, og Mesonauta mirificus fra delstaten Amazonas i Peru.
Robert Mugabe
Robert Gabriel Mugabe (født 21. februar 1924 i Masvingo, død 6. september 2019 i Singapore) var en zimbabwisk politiker og leder for Zimbabwes regjering fra 1980 til 2017, først som statsminister og deretter som president fra 31. desember 1987 til november 2017.
Mugabe ble satt i husarrest av militæret i landet 15. november 2017 i det som beskrives som et statskupp. Tidligere visepresident Emmerson Mnangagwa tok midlertidig over makten i landet. I et brev til parlamentet 21. november erklærte Mugabe at han frivillig gikk av som president. Erklæringen kom etter at høringer for eventuell riksrett mot Mugabe var innledet.
Tidlig liv
Robert Mugabe var tredje av fire brødre, de to eldste døde mens han var barn. Hans far forlot familien på den tiden. Han fikk sin skoleutdannelse i katolske skoler. Han ble beskrevet som et barn som var sjenert og en einstøing som sjelden deltok i fellesaktiviteter, men likte heller å lese og være for seg selv. Den irske presten i landsbyen Kutama la merke til den seriøse og begavede gutten som gikk til messe hver dag, og mente gutten en dag ville bli en fremstående person.
Mugabe startet sin høyere utdannelse i 1949. Han utdannet seg først som lærer, men fortsatte deretter studiene på ulike universiteter og i ulike disipliner. Ved siden av fire bachelorgrader holder han også to mastergrader, i henholdsvis naturvitenskap og jus som han fikk via fjernstudier ved Universitetet i London. Han begynte å jobbe som lærer i 1958 i Zambia og senere i Ghana, der han møtte sin første kone, Sally Hayfron. De giftet seg i 1961 og fikk en sønn som døde av malaria i 1966.
Frigjøringskampen
Han var med på å etablere Zimbabwe African National Union (ZANU) i 1963, som en utbrytergruppe fra Zimbabwe African People's Union (ZAPU). I 1964 ble Mugabe dømt for «statsfiendtlig tale» og satt ti år i fengsel. Han var mislikt i Storbritannia. I 1974 ble han leder av ZANU, og med hovedbase i Mosambik førte han geriljakrig mot apartheidstyret til Ian Smith i daværende Rhodesia. Frigjøringskrigen pågikk i perioden 1964–1979. Mugabe – som hørte til majoritetsgruppen shona – ble feiret som en stor frigjøringshelt på grunn av sin innsats under frigjøringskrigen mot Smith-regimet, på samme måte som Joshua Nkomo, som hørte til minoritetsfolkegruppen ndebele og ledet ZAPU, med hovedbase i Zambia.
Hadromychus
Hadromychus er en slekt av biller som hører til familien soppmarihøner (Endomychidae).
Robert Mugabe
Etter frigjøringen
Ved de første valg etter frigjøringen – valg som var preget av trusler fra alle parter, mistillit, og rapporter om uregelmessigheter – sørget shona-majoriteten for at Robert Mugabe 4. mars 1980 ble valgt til å lede den første regjeringen som statsminister. Ian Smith og de hvite farmerne ble overrasket og lettet da Mugabe lot dem bli og beholde jorden, mot at de holdt seg unna politikk. I Mugabes tid utviklet Zimbabwe seg økonomisk og sosialt, landets befolkning var blant Afrikas best utdannede.
Hadromychus
Utseende
Små (gjerne 2-2,5 millimeter), avlange, fint hårete, blanke, rødbrune soppmarihøner. Antennene kan ha noen sterkt utvidete ledd.
Robert Mugabe
Etter frigjøringen
Mellom 1982 og 1985 startet Mugabe en hemmelig utryddelseskrig mot sine tidligere allierte ZAPU. Tusener – opp mot 20 000 ifølge enkelte kilder – ZAPU-tilhengere ble drept i en operasjon kalt Gukurahundi (shona-ord som betyr «regnet som spyler bort klinten før vår-regnet»). Han fikk hjelp av Nord-Korea til opplæring av soldater som han brukte til å undertrykke den viktigste minoritetsstammen, Ndebele.
Hadromychus
Levevis
Soppmarihønene lever av sopp av ulike slag. De kan finnes på kjuker, på ulike slags sopp-fruktlegemer, under barken på døde trær, mellom råtnende plantedeler og i tilknytning til maur.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Nord-Amerika.
Robert Mugabe
Etter frigjøringen
Mugabe viste hele tiden siden selvstendigheten klare autoritære trekk, men regimet hans mottok likevel betydelig støtte fra utlandet i 1980-årene (med bl.a. Gukurahundi) og 1990-årene – inkludert vestlige land som Storbritannia og Norge.
Despotisme
I økende grad, og særlig siden andre halvdel av 1990-årene førte Mugabes styresett til at Zimbabwe gikk fra å være et av Afrikas mest velstående og lovende land, til å bli et land med stadig mer autoritært regime, økonomisk krise, hyperinflasjon, skyhøy arbeidsledighet og med økende omfang av overgrep mot befolkningen. Fra begynnelsen av 2000 førte Mugabe en etterhvert katastrofal landreformpolitikk. Påskuddet var å rette på skjevfordeling av land mellom de få hvite farmerne og den svarte hoveddelen av befolkningen. Zimbabwe ble på denne tiden ansett som regionens brødkurv og de hvite farmene var ved siden av gruvedriften hovedintektskilden for landet. Under kaotiske og voldelige forhold ble over de neste årene bortimot alle farmerne fratatt sine gårder, som stort sett havnet i hendene til den politiske eliten og deres medhjelpere. De nye eierne hadde som regel ingen erfaring og vilje til å drive det intensive, industrielle landbruket videre og landets landbruksproduksjon imploderte. Mugabes despotiske kleptokrati har de senere årene blitt møtt med internasjonal fordømmelse og økende isolasjon på grunn av undertrykkelse av den politiske opposisjonen, menneskerettighetsbrudd, korrupsjon, valgfusk og konfiskering av de aller fleste av de drøyt 4,000 store, kommersielle farmene – som var eid av hvite farmere – og dermed også fordrivelse av hundretusener av fattige landarbeidere.
Presidentvalget 2008
Mugabe kunngjorde i januar 2008 at årets presidentvalg, parlamentsvalg og lokalvalg skulle avholdes 29. mars. Mugabe stilte som presidentkandidat også denne gangen. Hans hovedmotstander var lederen for opposisjonspartiet Movement for Democratic Change, Morgan Tsvangirai. Et sentralt medlem i ZANU-PF, tidligere finansminister Simba Makoni, annonserte at han stilte som motkandidat til Mugabe i presidentvalget.
Valget ble sterkt preget av vold og uregelmessigheter, der Tsvangirai sannsynligvis fikk over 50% av stemmene i første valgomgang, men gjennom uregelmessigheter ble en ny valgomgang presset gjennom. Etter trakassering, trusler og voldelige handlinger fra Mugabes støttespillere mot alle former for valgkamp fra opposisjonen, valgte Tsvangirai den 22. juni å trekke seg fra valget med blant annet følgende uttalelse: «''- Vi i MDC kan ikke oppfordre folk til å stemme 27. juni når det kan koste dem livet.''» På tross av en rekke internasjonale oppfordringer til Mugabe om å utsette valget til forholdene lå til rette for frie og rettferdige valg, bestemte Mugabe og myndighetene at valget skulle avholdes som planlagt, med Mugabe som eneste kandidat. Ifølge det offisielle resultatet fikk Mugabe 85 % av stemmene, og valgdeltakelsen var 42,4 %. Det kom mange rapporter om bruk av trusler for å få folk til å stemme. Valget har blitt sterkt kritisert av politiske ledere både fra Afrika og fra vesten, samt av FN.
Internasjonalt press, særlig fra de andre statene i det sørlige Afrika (via Southern African Development Community (SADC)), tvang Mugabe og hans parti inn i en koalisjon med valgvinneren MDC i februar 2009. Likevel greide Mugabe å beholde det meste av den reelle makten, og MDC må finne seg i å bli overstyrt av ZANU-PF i de fleste viktige, kontroversielle sakene.
Privatliv
Han møtte sin første kone Sally Hayfron mens han jobbet som lærer i Ghana. De giftet seg i 1961 og fikk en sønn som døde av malaria i 1966. Sally ble ansett som en modererende faktor på hans autoritære tendenser og etter hennes død i 1992 har Mugabes politikk hardnet til utover 1990-årene. I 1996 giftet han seg med den 41 år yngre Grace Marufu, som etterhvert ble beryktet for sitt store pengeforbruk og utsvevende livsstil. De har tre barn.
Ifølge familien hadde Mugabe slitt med dårlig helse i lengre tid og døde under behandling på et sykehus i Singapore, hvor han hadde oppholdt seg siden april 2019. Mugabe ble gravlagt fra National Sports Stadium i Harare. Flere ledende politikere fra andre afrikanske land var til stede. Stadionet har en kapasitet på 60,000 tilskuere, stadionet var omkring ¼ fullt.
Axel Helgeland AS
Axel Helgeland AS var en jernvare- og byggevaregrossist i Drammen. Selskapet var grunnlagt i 1907, men ble de første årene drevet under navnet R. Mortvedt & Co inntil for så å bli overtatt og drevet videre av grosserer Axel Emil Helgeland under navnet Axel Helgeland AS fra 1916.
Historikk
miniatyr|I 1959 ble det åpnet et nytt lagerbygg i Rosenkrantzgaten 151. Grosserer Axel Emil Helgeland (født 17. august 1883, død 19. september 1962) var gift med Hanna Helgeland, født Nebell (født 28. desember 1881, død 24. desember 1963). De fikk syv barn, tre døtre og fire sønner.
Det var de fire sønnene Hans Andreas Helgeland (1911-1985), Alf Helgeland (1913-1994), Eivinn Helgeland (1920-1996) og Kjell Dagfin Helgeland (1922-2001) som etter hvert tok over både aksjer og driften av selskapet etter deres far Axel Emil Helgeland.
De første driftsårene befant virksomheten seg i en lav to-etasjes bygning ved hjørnet av Øvre Strandgate og nedre del av Bragernes torg på Bragernes-siden av Drammen.
Selskapet kjøpte tidlig sin egen forretningseiendom i Øvre Storgate 9 Drammen (en sentrumseiendom på hjørnet av Øvre Storgate og St. Olavs gate) på Bragernes i Drammen.
I 1959 sto selskapets engroslager i Rosenkrantzgaten 151 på Åssiden i Drammen ferdig. Det var det mest moderne engroslageret på Østlandet etter datidens standard for logistikk og lagring. Lageret var spesialisert og innrettet for en ekspansiv engros- og detaljhandel av jernvarer, verktøy, sports- og fritidsartikler, bygningsartikler generelt samt armeringsjern og stål via representasjons- og agenturrettigheter for internasjonale og norske merkevarer og produsenter.
Selskapet bidro tidlig på 1960-tallet med både initiativ og utforming av så vel forretningsidé og opprettelse av flere nasjonale kjedevirksomheter innen bransjene jernvarer (Norjerv AS), bygningsartikler (Norgros AS) og sportsutstyr for egne import- handelsagenturer (Sportgros). Disse kjedevirksomhetene rettet seg mot norske lokaleide handelsbedrifter med sterke lokale markedsposisjoner og spredt geografisk over hele landet.
Selskapet benyttet også navnet «Jernhelgeland» som telegramadresse og i øvrig annonse- og reklamemateriell for å markere sin sterke markedsposisjon med betydelige leveranser av både armeringsjern og bygningsartikler generelt (engros og detalj) til direktekunder i Drammen og omegn samt til forhandlere og øvrige kjedemedlemmer over store deler av Sør- og Østlandet.
Kjedesamarbeidet gjennom Norjerv AS, Norgros AS og Sportgros utformet og fremforhandlet kollektive rammebetingelser for innkjøp og landsdekkende markedsføring av jernvarer, industrivarer, bygningsartikler og sportsartikler for medlemsbedriftene vis-à-vis både det norske private forbrukermarkedet og profesjonelle entreprenørmarkedet over hele Norge.
Selskapet utviklet seg til et av Norges største handelsselskap innen engros- og detaljomsetning av bygningsartikler samt jernvarer og sportsartikler frem til 1990-tallet, hvoretter det ble delt opp i hhv et eiendomsselskaper og et handelsselskap. Handelsselskapet ble deretter kjøpt opp av annen virksomhet og skiftet navn etter fusjonering.
Kjell Dagfin Helgeland solgte seg helt ut av Axel Helgeland AS i 1978, og avsluttet således for sin del alt operativt driftsansvar i dette selskapet - til fordel for å utvikle annen konkurrerende handelsvirksomhet i Drammen og omegn med spesialisering innen flere av de samme forretningsområdene han hadde hatt operativt ansvar for hos Axel Helgeland AS.
Selskapene Norjerv AS og Norgros AS kan i dag spores videre til dagens Norske handels- og kjedevirksomheter i henholdsvis Maxbo og Byggmakker.
National City (California)
National City er en amerikansk by som ligger i San Diego County i California.
Den har og dekker et areal på 23,61 km².
Václav Nedomanský
Václav Nedomanský (født 14. mars 1944 i Hodonín i Böhmen-Mähren) er en tsjekkisk tidligere ishockeyspiller. Han er kjent for å være den første ishockeyspilleren fra Østblokken (sammen med lagkameraten Richard Farda) som hoppet av til Vesten for å spille i Nord-Amerika.
Nedomanský anses som en av de beste tsjekkoslovakiske ishockeyspillerne gjennom tidene. Innen flukten var han en av de viktigste personlighetene i tsjekkoslovakisk ishockey på 1960- og 1970-tallet hvor han spilte for Slovan ChZJD Bratislava i den tsjekkoslovakiske toppligaen i ishockey (1. liga) i 12 sesonger. Foruten å være ligaens målkonge 4 ganger var han også en av de viktigste spillerne på det tsjekkoslovakiske herrelandslaget hvor han blant annet vant OL-sølv i 1968, OL-bronse i 1972 og VM-gull i 1972. Etter at han hoppet av til Vesten i 1974 spilte han for Toronto Toros og Birmingham Bulls i World Hockey Association (WHA) og for Detroit Red Wings, New York Rangers og St. Louis Blues i National Hockey League (NHL).
Etter han la opp som spiller har han arbeidet som trener for Schwenninger ERC i DEL og EV Innsbruck i ÖEL, og som talentspeider for NHL-klubbene Los Angeles Kings og Buffalo Sabres.
Karriere i Tsjekkoslovakia (1962–1974)
Nedomanský ble født i Hodonín i det sørlige Mähren, som den gang var en del av Riksprotektoratet Böhmen-Mähren og i dag ligger 55 km fra grensen til Slovakia. Han spilte juniorhockey i SHK Hodonín hvor hans talent var tydelig fra ung alder. Som 18-åring flyttet han til Bratislava for å spille ishockey og studere biologi og fysikk, og debuterte for Slovan ChZJD Bratislava i den tsjekkoslovakiske toppligaen (1. liga) i 1962/63-sesongen.
Han spilte for klubben i 12 sesonger og han ble raskt en av de beste spillerne i ligaen. I alt scoret han 369 mål på 419 kamper, og var ligaens poengkonge fire ganger – 1967, 1971, 1972 og 1974. I sin tid i ville han også spille sammen med slovaken Marián Šťastný, som i likhet med Nedomanský ville hoppe av til Vesten sammen med brødrene Peter og Anton. Ikke bare hadde han et håndleddsskudd som var kraftigere og raskere enn mange spilleres slagskudd, men hans fysikk gjorde ham til et drømmeobjekt blant NHL- og WHA-speidere da de så ham spille for det tsjekkoslovakiske landslaget.
I 1974 var han på toppen av sin karriere - han ble poengkongen i den tsjekkoslovakiske ligaen for fjerde gang etter å ha scoret 46 mål og 28 assists (74 poeng) på 44, hvoretter han vant sølv og ble valgt til turneringens beste angrepsspiller og turnerings All Star-lag ved ishockey-VM i Finland.
Flukt og karriere i Nord-Amerika (1974–1982)
Sommeren 1974 ble tsjekkoslovakisk ishockey rystet av to svært overraskende avhopp til Vesten da Richard Farda (fra ZKL Brno) og Nedomanský flyktet til Canada mens de var på sommerferie i Sveits. Han beskrev flukten således:
Landslagskarriere
Foruten å være en av de beste spillerne i den tsjekkoslovakiske toppligaen så var Nedomanský også en av de viktigste og beste spillerne på det tsjekkoslovakiske herrelandslaget på 1960- og 1970-tallet.
Den 21. august 1968 ble Tsjekkoslovakia invadert av militære styrker fra Sovjetunionen og andre land i Warszawapakten. Bakgrunnen var at Sovjetunionen ville sette en stopper for Alexander Dubčeks politiske liberaliseringreformer (den såkalte Prahavåren). Invasjonen endte med at Tsjekkoslovakia ble tvunget til å undertegnet Moskva-protokollen og at landet var under militær okkupasjon til 1991.
Opprinnelig skulle ishockey-VM 1969 avholdes i den tsjekkoslovakiske hovedstaden Praha, men på grunn av urolighetene som følge av invasjonen ble det ved en konferanse i oktober 1968 i Genève i Sveits besluttet av Det internasjonale ishockeyforbundet (IIHF) å flytte den til Sverige. Av den grunn ville de to kampene kampene mellom Tsjekkoslovakia og Sovjetunionen bli to av de mest følelsesladede i ishockeyens historie.
Fylt med hat var tsjekkoslovakenes eneste mål å slå russerne. Lagkaptein Jozef Golonka uttalte i et intervju mange år senere at «Vi sa til oss selv at selv om vi må dø på isen så må vi slå dem» og at laget «fikk hundrevis av telegrammer fra fans da vi ankom Stockholm. Nesten alle av dem sa: Slå Sovjetunionen. Du trenger ikke å slå noen andre. Bare slå russerne». Nedomanský beskrev stemningen således:
Det tsjekkoslovakiske landslaget vant kampene mot Sovjetunionen 2-0 og 3-4. Men til tross for dette klarte de ikke å mobilisere nok krefter og vilje til å beseire Sverige i deres siste kamp (med uavgjort eller seier ville Tsjekkoslovakia ta gull) og endte dermed på en tredjeplass. Nedomanský selv noterte seg for 9 mål og 2 assist i turneringen − et av målene i 3−4-seieren over Sovjetunionen − og ble valgt til turneringens all star-lag.
Rivaliseringen mellom Tsjekkoslovakia og Sovjetunionen fortsatte. Ut over å vinne bronse igjen i VM 1970 hadde Nedomanský sitt beste VM poengmessig med 10 mål og 17 assists (17 poeng) og ble igjen valgt til turneringens all star-lag. Året etter var ikke like godt poengmessig, men han noterte seg for 8 poeng (8 mål) og vant sølv.
Høydepunktet for Nedomanskýs landslagskarriere ville bli ishockey-VM 1972, som ble avholdt i Praha. Turneringen markerte første gang at ishockey-VM og vinter-OL ble arrangert samme år. Følelsene og hatet for russerne var stadig sterkt, og etter at Tsjekkoslovakia hadde kommet på tredjeplass i OL var de ekstra motiverte for å vinne gull på hjemmebane. Nedomanský ville bli lagets feltherre og beste poengplukker. Etter at turneringen var halvspilt stod både Sovjetunionen og Tsjekkoslovakia med 4 seire og en uavgjort (hvilket var kampen mellom disse landene), og etter at de begge vant sine neste tre kamper, ville kampen den 20. april 1972 bli «finalen» som avgjorde hvem som vant gull (dog hadde begge lag en kamp igjen etter denne). Tsjekkoslovakia vant kampen 3-2 etter mål av Nedomanský, Richard Farda og Jaroslav Holík, og etter at de knuste Finland 8-2 var VM-gullet et faktum. Med VM-seieren hadde Tsjekkoslovakia brutt Sovjetunionens dominans og 10-årige seiersrekke. Nedomanský var sammen med Jan Klapáč lagets beste poengplukker med 9 mål og 6 assists (15 poeng). Nedomanský beskrev VM-seieren således:
I de siste årene av hans landslagskarriere fortsatte han å være en av de viktigste offensive brikkene. I VM 1973 vant han bronse og noterte seg for 12 poeng (9 mål og 3 assists) og i VM 1974 vant han sølv, noterte seg for 13 poeng (10 mål og 3 assists) og ble valgt til turneringens beste angrepsspiller av IIHFs direktorat. Dette ville bli hans siste VM da han senere samme år hoppet av til Vesten.
Fotnoter
<references group="N" />
Ricky Williams
Tidlig liv
Ved Patrick Henry High School i San Diego spilte Williams i hovedsak baseball og amerikansk fotball, og var også aktiv innen friidrett. Han drev også med bryting, og tapte blant annet mot fremtidig NCAA-mester og trippel Super Bowl-vinner Stephen Neal.
Da han begynte på high school var Williams 175 cm høy og veide 70 kg, og skulle legge på seg 11 kg til før han ble junior. Ettersom at han likte fysisk krevende idrett spilte Williams outside linebacker og strong safety i tillegg til hovedposisjonen sin, running back. I løpet av sin karriere i high school løp han for 4 129 yards og 55 touchdowns, og som senior løp han for 2 099 yards og 25 touchdowns, som førte til at han ble utpekt til San Diego Union-Tribunes Player of the Year i 1994. Noen av hans prestasjoner som senior inkluderte 200+ yards i et nederlag mot Helix High School, 248 yards (på 24 løp) og tre touchdowns i en 26–3 seier borte mot Chula Vista High School, 215 yards (21 løp) og to touchdowns i en 13–3 seier over Mira Mesa Senior High School, og 129 yards (24 løp) og en touchdown mot den høyt rangerte Samuel F.B. Morse High School, hvor Williams hadde 47 av Patrick Henrys 69 yards på Patrick Henrys kampvinnende drive som sikret en 20–17 seier. To uker etter seieren over Morse vant skolen sin første Eastern League-tittel på 11 år etter en 21–12 seier over San Diego High School; Williams var på vei til å sette en rekord med sine 115 yards og to touchdowns i første kvarter av kampen før han pådro seg en skade i foten på tredje play av andre kvarter. Etter å ha blitt hjulpet av banen kom han tilbake og fikk forsøkt et løp, men måtte bæres av banen og inn i garderoben etterpå. Etter to uker med hvile kunne Williams delta i den første runden av sluttspillet i CIF-San Diego Section Division 1 mot San Dieguito og, til tross for vedvarende smerte i foten, sikret 94 yards på 25 løp i en 15–14 seier. I andre runde løp Williams for 110 yards i en 21–17 seier over Rancho Buena Vista, som sendte Patrick Henry til mesterskapskampen i Jack Murphy Stadium, en omkamp med Morse. Patrick Henry tapte derimot i tittelkampen, 13–0, og Williams fikk kun løpt for 46 yards, hans laveste resultat i sesongen, mens laget hans samlet kun hadde 62 yards på angrep.
Karriere i college
Williams fikk et idrettsstipend til University of Texas, hvor han spilte for Texas Longhorns fra 1995 til 1998. Williams holder eller deler 20 NCAA-rekorder, og tok rekorden for yards på løp i NCAA Division I-A i 1998 med 6 279 yards (slått året derpå av University of Wisconsins Ron Dayne). Williams hadde en solid senior-sesong, hvor han blant annet løp for ni touchdowns og 385 yards i de to første kampene i sesongen; løp for 318 yards og seks touchdowns mot Rice; løp for 350 yards og fem touchdowns mot Iowa State; og løp for 150 yards mot Nebraska. Han hjalp Texas til seier over rivalene Oklahoma med 166 yards på løp og to scoringer.
Williams slo NCAA-rekorden for yards på løp i den årlige kampen dagen etter Thanksgiving (dette året falt kampen på 27. november 1998) mot rivalene Texas A&M. Han trengte kun 11 yards for å slå Tony Dorsetts 22 år gamle NCAA Division 1-A-rekord (6 082), da han stilte opp med 1:13 igjen av første kvarter; han fikk ballen og spant mellom blokkeringene fra left tackle Leonard Davis og left guard Roger Roesler. Etter å ha sprunget forbi Texas A&M linebacker Warrick Holdman utnyttet Williams en blokkering av fullback Ricky Brown og løp ned langs venstre sidelinje. Han presset seg så gjennom et taklingsforsøk av Texas A&M safety Rich Coady på A&Ms 12-yard-linje, før han utnyttet en blokkering av wide receiver Wane McGarrity og løp forbi cornerback Jason Websters takling på mållinjen.
Kampen ble midlertidig stanset mens Williams fikk kampballen og ble hedret av blant andre Dorsett. Williams' løp gav Texas an 10–0 ledelse på vei til en 26–24 seier over #6 Texas A&M. Han avsluttet kampen med 259 yards og satte en personlig rekord med 44 løp. Han slo NCAA Division I-A-rekordene for touchdowns på løp og poeng i 1998 med henholdsvis 73 og 452 (slått året etter av Miami Universitys Travis Prentice), og løp for 200+ yards i tolv forskjellige kamper (en NCAA-rekord delt med Dayne og USCs Marcus Allen). Williams vant det 64. Heisman-troféet, den andre spilleren for Texas Longhorns til å vinne trofféet etter Earl Campbell.
Williams ble til tider kalt for "The Texas Torando".
Williams har en egen statue i Darrell K Royal–Texas Memorial Stadium på University of Texas' campus i Austin i Texas.
Minor league baseball
Williams ble også draftet av Montreal Expos i 1998, som byttet rettighetene til ham til Texas Rangers. Williams valgte heller en karriere i NFL.
New Orleans Saints
Williams ble plukket opp som nummer fem i første runde av NFL Draft 1999 av New Orleans Saints. Hovedtrener Mike Ditka byttet alle Saints' gjenværende picks i 199 (picket i andre runde hadde allerede blitt byttet til Rams for å få Eddie Kennison) til Washington Redskins for å få Williams, samt picks i første og tredje runde året etter. Dette var første gang at et lag i NFL valgte kun én spiller i draftet.
Kongsberg Jernverk
Kongsberg Jernverk hadde oppstart 1809. Dette var oppstarten til fabrikken som i dag er kjent som Kongsberg Våpenfabrikk. Grunnlegger var Poul Steenstrup. Ved oppstarten var det et eldre hammeranlegg og masovn. Våpenproduksjon ble godkjent og kom i gang 1814 med 8-10 arbeidere første året.
Ricky Williams
New Orleans Saints
Williams og Ditka poserte som en brud og brudgom under tittelen "For Better or for Worse" på forsiden av ESPN The Magazine. Master Ps (aka Percy Miller) organisasjon "No Limit Sports" forhandlet kontrakten, som i hovedsak var basert på insentiver; han fikk en signeringsbonus på $8 millioner, med insentiver fra $11 millioner til $68 millioner dersom han nådde alle målene sine, hvor mesteparten krevde et veldig høyt prestasjonsnivå fra Williams. Kontrakten ble kritisert av både agenter og journalister, som innså at en person i Williams posisjon fortjente en høyere garantert utbetaling. Williams sparket senere "No Limit Sports" og ansatte Leigh Steinberg som agent. Ditka fikk sparken etter lagets dårlige resultat i sesongen.
Kongsberg Jernverk
Jernverket var anlagt ved elva Numedalslågen der nedre fabrikk tilhørende Kongsberg Våpenfabrikk ligger i dag.
Ricky Williams
New Orleans Saints
Williams tilbrakte tre sesonger (1999–2001) med Saints. I sin debut løp han 40 yards på ti løp i en 19–10 seier over Carolina Panthers. Som nykommer hadde han 884 yards og to touchdowns på løp i 12 kamper. I 2000 løp han for nøyaktig 1 000 yards og scoret ni touchdowns i løpet av ti kamper. Han gikk glipp av lagets seks siste kamper i seriespillet og den første kampen av sluttspillet på grunn av en skade han pådro seg i en kamp mot Panthers. Saints avsluttet -sesongen 10–6 og vant lagets første sluttspillkamp, mot St. Louis Rams. Den neste sesongen var en opptur for Williams. En av hans mer minneverdige kamper var en 28–15 seier over Minnesota Vikings i uke 4, hvor han løp for 136 yards og en touchdown og ble utpekt til NFC Offensive Player of the Week honors. Hans 441 yards på løp med to touchdowns og 22 mottakelser for 157 yards i løpet av oktober vant ham tittelen som NFC Offensive Player of the month. Med sine 1 245 yards på løp var Williams nummer åtte i ligaen. I sin siste sesong med Saints tok han imot 60 pasninger for 511 yards.
Første periode
Williams ble byttet til Miami Dolphins 8. mars 2002 mot fire draft picks, hvor to var i første runde. Han hadde en imponerende første sesong med Dolphins i, hvor han hadde minst 100 yards på løp i ti kamper. I uke 12 mot San Diego Chargers hadde han 143 yards og to touchdowns på løp, som vant ham tittelen som AFC Offensive Player of the Week. Han fulgte det opp med 228 yards og to touchdowns på løp mot Buffalo Bills. Uken etter vant han sin andre AFC Offensive Player of the Week-tittel etter å ha løpt for 216 yards og to touchdowns i en kamp mot Chicago Bears. Han ledet ligaen med 1 853 yards på løp, og ble utvalgt til både Pro Bowl og All-Pro førstelag.
I 2003-sesongen løp Williams for 1 372 yards og ni touchdowns, og hadde også 351 yards og en touchdown fra pasninger.