cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Guyanas bank
Sentralbanksjef
Pr mai 2016 er Dr. Gobind Ganga sentralbanksjef. Lawrence T. Williams var sentralbanksjef fram til han døde 7. mai 2014, og Ganga overtok da som fungerende sentralbanksjef. Den 2. desember 2014 ble han utnevnt til sentralbanksjef. Ganga hadde før dette vært visesentralbanksjef siden 2005.
Prison Break
Prison Break er en amerikansk action- og dramaserie som gikk på Fox fra 2005 til 2017. Serien ble skapt av Paul Scheuring, og sesong 1 ble filmet i Joliet Prison i Illinois. Prison Break var opprinnelig en serie på kun 13 episoder, men på grunn av den store suksessen ble den forlenget.
En ny sesong hadde premiere 6. april 2017.
Handling
Michael Scofield er ingeniør og regnes som et geni. Broren hans, Lincoln Burrows, er uskyldig dømt til døden for drapet på visepresidentens bror. I begynnelsen er det kun Michael som tror på hans uskyld, så han lager en plan for å redde broren. Etter fire måneders arbeid får han tatovert fengselets blueprint «kryptert» på kroppen. Han har planlagt alt ned til minste detalj. Michael begår et væpnet bankran for å komme seg inn til fengselet der broren sitter. Han lykkes i det, og sammen med en gjeng andre innsatte forsøker de å rømme fra fengselet sammen med Lincoln, som sitter på «death row».
Sesong 1
Sesong 1 handler om Michaels forsøk på å befri broren Lincoln fra Fox River, hvor han sitter på «death row» (fengselsavdeling for de dødsdømte) etter å ha blitt dømt for drapet på Terrence Steadman, visepresidentens bror. Etter nøye planlegging får Michael satt seg selv inn i det samme fengselet, noe som skjer ved at han begår et væpnet bankran. Michael jobber som bygningsingeniør, og har tilgang til tegningene over Fox River. Han stjeler dem, Og disse får han tatovert inn på overkroppen, siden han ikke kan ta med seg noen eiendeler inn i fengselet. Han har også gjort nøye research før han blir satt inn, slik at han vet hvilke fanger som kan hjelpe han og broren med å rømme. Det dukker opp uforutsette hindringer underveis, men etter et mislykket rømningsforsøk, lykkes det ham å få seg selv, Lincoln og seks andre ut av fengselet. Flyet som de skulle bruke til å komme seg vekk flyr av sted uten dem om bord, fordi de ikke rekker tidsfristen. Etter hvert finner Lincolns advokat ut at Terrence Steadman er i live og lever i skjul. Hun oppdager også at det var en konspirasjon som fikk Lincoln i fengsel. Det viser seg at det er visepresidenten og en organisasjon kalt «The Company» som står bak alt.
Sesong 2
Sesong 2 begynner der Sesong 1 sluttet, med Michael, Lincoln og deres medfangers flukt fra staten. Michael har en plan som tar dem mot Panama, og også i denne sammenhengen bruker han tatoveringene sine for å finne fram. Etter at Sara Tancredi hjalp dem med å rømme fra Fox River, får hun et sammenbrudd. Hun blir tiltalt for å ha hjulpet fangene med å rømme, og blir også tvunget til å gå i gruppeterapi. Her møter hun en av mennene som jobber for «The Company», og han ønsker å bruke henne for å få tak i Michael og Lincoln. Det blir etter hvert viktig for Michael å komme i kontakt med Sara for å vite at hun har det bra. Da det viser seg at hun sitter med viktig informasjon, blir hennes liv satt i fare, og hun vurderer om hun skal rømme med Michael og Lincoln. FBI-agenten Alexander Mahone begynner sammen med et team av FBI-agenter for å fange rømlingene. Etter hvert viser det seg at Mahone jobber for «The Company» og dreper alle rømlingene han klarer å fange i tilfelle Michael har fortalt dem noe om konspirasjonen.
Sesong 3
På grunn av «Writers' Strike» som pågikk i USA i 2007 og 2008 ble kun 13 av 22 episoder produsert.
Sesong 4
Michael skal ta hevn for Saras død. Det viser seg etter hvert at Sara ikke ble drept, men er i live. Både Michael, Lincoln og Sucre havner i problemer, men agent Donald Self samler Michael, Lincoln, Sara, Sucre, Mahone, Bellick og Roland (hacker, ny karakter) for å gjøre et oppdrag for ham. Oppdraget går ut på å tilintetgjøre «The Company» og få tak i 6 minnebrikker ved navn «Scylla». Dersom de klarer dette skal Self ordne det slik at de kan leve et normalt liv. Når de får tak i «Scylla» overleverer de denne til agent Self, hvorpå de finner ut at Self kun har brukt dem for å få tak i «Scylla». Agent Self allierer seg med T-Bag og bruker Gretchen til å få solgt «Scylla». «The Company» fanger Michael og gir han hjerneoperasjonen han trenger for å holdes i live i bytte mot at Lincoln stjeler «Scylla» tilbake til «The Company». Etter hvert klarer Michael og Lincoln å få tak i «Scylla» og gir det til UN. De to, Sucre, Mahone, Sara, C-Note får navnene sine renvasket og kan leve livene sine normalt. T-Bag blir sendt til fengselet i Los Angeles. Mot slutten av siste episode går Michael og Sara på en strand, og Michael får symptomer på hjernesvulsten igjen. Fire år etter, møtes Sara, Lincoln, Sucre og Mahone fremfor graven til Michael. Han har da dødd av hjernesvulsten han visstnok ikke ble kvitt etter operasjonen. Sønnen til Michael og Sara legger en blomster på graven, og Lincoln legger en origami-svane på gravsteinen. I sesongavslutningen blir Sara satt i fengsel og blir utsatt for voldelige hendelses. Michael skal prøve og få henne ut derifra, men det er så å si umulig.
Prison Break – The Final Break
Priser
Vunnet:
Nominert:
Thomas Owen Clancy
Clancys hovedarbeidsområder er utviklingen av kristendommen i Skottland i tidlig middelalder, skotsk poesi fra samme periode, gæliske, spesielt kristne, fortellinger fra middelalderen, skotske stedsnavn og helgendedikasjoner, walisiske fortellinger fra middelalderen og briter i de nordlige områdene.
Hans far, Joseph P. Clancy, er kjent som en av de fremste oversetterne av walisisk litteratur.
Heifjellfly
Heifjellfly (Lasionycta staudingeri) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er funnet spredt i fjellet fra Oppland til Finnmark i Norge.
Utseende
Et forholdsvis lite (vingespenn 21 – 27 mm), mørkgrått nattfly. Arten virker svært mørk, nesten svart. Kroppen er kledt med ganske lange hår og virker rufsete. Forvingen er mørkgrå, med få definerte tegninger bortsett fra litt lysere mellomlinjer (tverrlinjer rundt midten). Nyre- og ringmerkene er neppe synlige. Bakvingen er grå, mørkere langs ytterkanten, uten noen markert, svart flekk i den indre delen.
Levevis
Larvene lever trolig på ulike lave planter, blant annet løvetann (Taraxacum spp.) og krekling (Emptrum spp.). De voksne sommerfuglene flyr i en ganske kort periode i juli.
Utbredelse
Arten er kjent fra Skandinavia, det nordvestlige Russland, Sibir og Nord-Amerika. I Norge er den funnet i fjellet i Oppland, Sør-Trøndelag, Nordland og Finnmark.
Lille Øvregaten
Lille Øvregate (Lille Øvregaten til 1993) ligger i strøket Vågsbunnen i Bergen, og grenser til strøket Fjellet. Gateløpet er kurvet og går fra Domkirkeplassen i syd til Vetrlidsallmenningen i nord, hvor gateløpet fortsetter som Øvregaten. Gateløpet er et av Bergens eldste og var opprinnelig den søndre del av Øvregaten. Gaten krysses av Øvre Korskirkeallmenning (etablert etter bybrannen 14. februar 1582) og Øvre Hamburgersmauet. Øvre Korskirkesmauet forbinder også gaten vestover mot Kong Oscars gate.
Gaten har mange trehus. Lille Øvregaten har eksempler på hus i empirestil, blant annet nummer 3. Under utgravinger på 1990-tallet ble det funnet sjakkbrikker laget av reinsdyrgevir i en stil kjent fra 1200-tallet. Funnet ble gjort i masser fra en brann rundt år 1400. Byloven fra 1200-tallet omtaler «sjøstretet»/bryggene og Øvrestretet/«Stretet»/Øvre Langgate som byens to lengdeakser, og disse møttes ved Olavskirken (Bergen domkirke, i middelalderen gikk Vågen innover forbi Korskirken og nesten til Domkirken). Dette Øvrestretet faller i hovedsak sammen med Lille Øvregaten. Hallvardskirken (Bergen) som forsvant på 1500-tallet lå ved Kong Oscars gate og hadde kirkegård nedenfor Lille Øvregaten nr 3 til 9. Hallvardskirken ble særlig brukt av tyske håndverkere. Ved nummer 7 er det ruiner som trolig skriver seg fra Hallvardskirken. På hjøret mot Vetrlidsallmenningen lå byens viktigste badstue, Bergbadstova, nevnt første gang 1404. Lille Øvregaten fikk sammenhengende bebyggelse på 1600-tallet. Øvregaten med Lille Øvregate var del av eller begynte som ridevei eller bygdevei mellom Holmen og kongsgården Alrekstad ved Store Lungegårdsvann. Lille Øvregate ble ikke omregulert etter brannen i 1702 og har derfor beholdt middelalderpreget. Øvregaten var i middelalderen trolig omtrent så smal som Lille Øvregate er i moderne tid.
Bøkkerne holdt i middelalderen til i det som nå er Lille Øvregates nordlige ende.
Navn
Gaten ble lenge også kalt Små-Øvregaten. Navnet «Lille Øvregaten» ble offisielt stadfestet i 1857. I 1993 endret Bergen kommune v/navneutvalget gatens navn til ubestemt form: «Lille Øvregate», men i Klagenemda for stedsnavnsaker ble det året etter bestemt at navneutvalget ikke fikk medhold i blant annet navneformen smug og at gate skulle skrives i ubestemt form.
Middelalderen
Gateløpet er en av byens eldste og kjent fra middelalderen som «Øvre Strete» eller «Langstretet». Fram til skomakerne flyttet til Skostredet på 1300-tallet ble gaten også kalt «Sutarestretet», dvs. Skomakerstredet. Gateløpet var den gang en del av hovedkommunikasjonsåren mellom maktsenteret på Holmen (Bergenhus festning) og Olavskirken i Vågsbunnen (Domkirken). Øvregaten var en langgate som gikk parallelt med sjølinjen, med tverrgående forbindelser fra gaten til sjøen. I Magnus Lagabøtes bylov fra 1276 skulle stræti minst ha en bredde på tolv alen (rundt seks meter). Til sammenligning skulle allmenningene være åtte alen og veitene mellom bryggegårdene tre alen.
Ifølge byloven skulle byens håndverkere og småhandlere holde til i her: gullsmeder, skreddere, bøkkere, salmakere osv. Det lå også en rekke vertshus i stretet. På hjørne ved Auta-allmenningen, dagens Vetrlidsallmenning, lå Sjurelvens nordre løp og i tilknytning til denne lå byens viktigste badstue, «Bergbadstova». Bergbadstova er første gang nevnt i 1404.
På baksiden av Lille Øvregate 7 ligger det ruiner etter Halvardskirken. Det er i dag etablert et byrom her som har fått navnet «Hallvardskirkeplassen».
Reguleringen etter bybrannen i 1702
Etter brannen i 1702 ble Auta-allmenningen utvidet og endret navn til Vetrlidsallmenningen som da delte Øvregaten i Lille Øvregaten og Øvregaten. Øvregaten ble også utvidet til en mye åpnere og lysere gate, mens Lille Øvregaten har fått beholde middelalderstretets trangere preg.
Cille Gads plass
Hvor Hamburgersmuget krysser Lille Øvregaten ligger Cille Gads plass. Plassen er oppkalt etter en lærd kvinne som levde her mot slutten av 1600-tallet. Cille Gad (1675–1711) vakte oppsikt i samtiden med sine kunnskaper i latin, gresk og hebraisk. I 1704 ble hun gravid med en sjømann ved navn Henry Putean. I mars 1705 fødte hun et barn som senere ble funnet i en kiste. For dette ble hun anmeldt, fengslet og dømt til halshugging for barnedrap. Etter å ha skrevet et bønneskrift på latin ble Cille Gad benådet av kong Frederik IV av Danmark og Norge 2. september 1707. I 1711 døde hun i en pestepedemi i København.
Lille Øvregaten 7
Lille Øvregaten har i dag en rekke godt bevarte trehus som ble gjenreist etter den store bybrannen i 1702. Et av de best bevarte er Lille Øvregaten 7, som er en bygning på 1 ½ etasje og saltak med gavl vendt mot gaten. Bygningen ble oppført for mesterskomaker Claus Høegh, som ble mester i 1684 og døde i 1710. Bygningen har snekkerdetaljering i louis seize-stil som trolig stammer fra tiden da fiskeveier, senere høker og handelsborger Henrich Pohlmeyer (1753–1837) eide huset. I 1766 ble huset beskrevet som et enetasjes trehus. I 1866 ble huset påbygget med en etasje. Huset ble senere innredet med to leiligheter. Huset har stort sett vært eid og bebodd av håndverkere og handelsborgere. Ved folketellingen i 1865 var huset eid av skipper Mens Erpecom og huset var bebodd av seks personer. I 1875 var huset bebodd av tre familier med til sammen 14 personer. I 1891 overtok handelsmann og fetevarehandler Lorenz Guttormsen huset. Bygningen ble fredet av Miljøverndepartementet i 1984 som et typisk bergensk bolighus fra 1700-tallet. Huset ble mellom 1985-87 skånsomt ombygget og istandsatt etter arkitekt Elin Thorsnes tegninger.
Lille Øvregaten 27
I Lille Øvregaten 27 bodde en tid skarpretter Johannes Mühlhausen, Bergens nest-siste bøddel. Den siste han henrettet var Jens Fenstad (1777–1825). Han var dømt til døden fire ganger for falskmynteri og halshugget 9. november 1825. Dette var også den siste henrettelsen i Bergen. Mühlhausens etterfølger var Samson Isberg, Norges siste skarpretter.
Latinskolen
I Lille Øvregaten 38, like nord for Domkirken, ligger den gamle latinskolen som i dag huser Bergen Skolemuseum. Bygningen ble oppført etter tegninginger av byggmester Hans Martin Heintz i 1706 og fredet som kulturminne i 1927.
Svein Tenol-Tuxen
Hans kunstverk er kjøpt inn av blant andre Fylkesgalleriet i Sogn og Fjordane, Norsk kulturråd og Sentralsykehuset i Førde.
Kvitfjell Alpinanlegg
Kvitfjell Alpinanlegg er et alpinanlegg som ligger i Fåvang i Ringebu kommune ca. 45 minutters kjøring fra Lillehammer. Under Vinter-OL i 1994 ble konkurransene i utfor og super-g for damer og herrer avviklet i anlegget.
Kvitfjell Alpinanlegg består av tre sammenknyttede deler med et familievennlig område på Kvitfjell Vestsiden og et på Varden. På Kvitfjell Øst (ofte referert til som Mellomstasjonen) finnes World Cup-bakken og andre utfordrende nedfarter.
Kvitfjellanlegget er idag eid av Alpinco, som også eier Hafjell Alpinsenter. Hafjell og Kvitfjell er knyttet sammen med gratis skibuss som tar ca. 30 minutter og til sammen danner de Norges største skidestinasjon med totalt 75 km nedfarter (samme heiskort).
Skianlegget har 33 nedfarter og det finnes 14 heiser. I tilknytning til alpinanlegget finnes det også langrennsløyper med en total lengde på 600 km.
Alpinanlegget på Kvitfjell samarbeidet tidligere med anleggene på Skeikampen, Sjusjøen og Gålå, slik at man kunne bruke det samme skikortet i alle de 5 skianleggene. Samlet ga samarbeidet 55 heiser og 125 nedfarter. Alpinanlegget er knyttet sammen med langrennsløypene og det kjøres løyper fra blant annet den nyutbyggede siden på Varden til Skeikampen og Gålå.
Det arrangeres årlig verdenscuprenn i utfor og super-g i begynnelsen av mars i Kvitfjell.
Johan Blackstad
Blackstad var sønn av en prokurator. Han ble student i 1852 og cand. jur. i 1857. De neste årene arbeidet han som fullmektig hos sorenskriveren i søre Hedmark. Og fra 1860 som kopist i justisdepartementet. 1870-74 var han fut og sorenskriver i Varanger, deretter amtmann i Finnmark fra 1874 til 1882. Senere sorenskriver i Eiker fra 1882, lagmann i Eidsivating fra 1889 og i Oslo fra 1892. I tiden 1891-1901 var han fungerende riksadvokat, utnevnt til embetet i 1901.
Eskil
Eskil er nordisk mannsnavn med norrøn opprinnelse. Navnet er sammensatt av ledd som betyr «gud» og «hjelm, el kjele».
Grunnkretser i Siljan kommune
Grunnkretser i Siljan kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Siljan kommune, Telemark, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Marjorie Bruce
Marjorie Bruce (født ca. desember 1296, død 1316 eller 1317) var den eldste datteren til kong Robert I av Skottland, og det eneste barnet til hans første kone Isabella av Mar. Marjories besteforeldre var Robert de Brus, 6. lord av Annandale og Marjorie av Carrick, 3. grevinne av Carrick. Marjorie ble gift med Walter Stewart, 6. High Steward av Skottland, noe som ble begynnelsen på Huset Stewart, senere skrevet på fransk vis som Stuart. Hennes sønn, Robert II, ble den første Stewart-monarken av Skottland.
Eskil
Etymologi
Esko er en finsk variant av Esa, som er en kortform av Eskil og andre navn på Es-.
Marjorie Bruce
Tidlig liv
Marjories mor, Isabella, var en adelskvinne fra klanen/stammen eller familien Mar på det skotske lavlandet. Marjorie ble oppkalt etter farens mor, Marjorie, grevinne av Carrick. Rett etter fødselen av Marjorie, i en alder av 19, døde Isabella. Marjories far var på den tiden jarlen av Carrick.
I henhold til en legendarisk fortelling var Marjories foreldre svært forelsket, og Robert Bruce giftet seg ikke igjen før i 1302, seks år etter sin første hustrus død, da til en hoffkvinne ved navn Elizabeth de Burgh. Den 27. mars 1306 ble hennes far kronet til skottenes konge på kroningsstedet Scone Abbey i Perthshire, og Marjorie, da ti år gammel, ble en prinsesse av Skottland. Kroningen skjedde under den skotske uavhengighetskrigen i opposisjon til kong Edvard I av England.
Fengsling
I juni 1306, tre måneder etter kroningen, ble faren hennes beseiret i slaget ved Methven. Han sendte sin kone, to søstre og Marjorie nordover sammen med sin støttespiller Isabella MacDuff, grevinne av Buchan, og jarlen av Atholl. De søkte mot Orknøyene og derfra å forsøke tilflukt og beskyttelse i Norge hos Bruces søster Isabella, gift med kong Eirik II Magnusson. Før de kom så langt ble de tatt til fange ved Tain på sørkysten av Dornoch Firth av Uilleam II, jarl av Ross, en støttespiller av John Balliol og fiende av Bruce-familien. Han overleverte dem til engelskmennene.
Edvard I tok hard hevn. Robert Bruces brødre Neil, Christopher og John ble hengt, trukket og kvartert, jarlen av Atholl og Simon Fraser ble fraktet til London for å bli henrettet. Kvinnene ble holdt som gisler, men ikke ustraffet. Edvard I av England sendte gislene sine til forskjellige steder i England. Marjorie ble sendt til klosteret i Watton i Yorkshire. Tanten hennes, Christina Bruce, ble sendt til et annet kloster. Elizabeth de Burgh ble satt i husarrest på en herregård i Yorkshire. Elizabeth de Burghs straff var lettere enn de andre. Dette skyldes det faktum at Edvard I trengte støtte fra faren hennes, den mektige jarlen av Ulster. Marjories tante, Mary Bruce, og grevinnen av Buchan ble fengslet utendørs i bur, utsatt for offentlig visning, på henholdsvis Roxburgh Castle og Berwick Castle.
I de neste fire årene måtte Elizabeth, Christina, Mary og Isabella fengsling i isolasjon. De to sistnevnte opplevde daglig offentlig ydmykelse. Et bur ble også bygget for Marjorie, som var rundt 12 år gammel, ved Tower of London, men Edward I revurderte. Han sendte henne i stedet til Gilbertine-klosteret i Watton. Christopher Seton, Christinas ektemann, ble henrettet.
Blue Note Jazz Club
Blue Note Jazz Club er en internasjonal kjede av jazzklubber. Den originale klubben i New York har vært hjem til en rekke kjente jazzartister, som Dizzy Gillespie, Tony Bennett, George Benson, Ray Charles, Natalie Cole, Herbie Hancock, Chick Corea, Ray Brown og Oscar Peterson. Konseptet spredte seg etterhvert til Asia og omfatter nå fire klubber i Japan og én i Sør-Korea. Det finnes også en Blue Note i Milano i Italia, og tidligere en Blue Note på Aladdin Casino i Las Vegas (nå nedlagt).
Eskil
Etymologi
Eskil har gitt opphav til stedsnavnet Eskilstuna.
Marjorie Bruce
Fengsling
Edvard I døde 7. juli 1307. Han ble etterfulgt av sønnen Edvard II, som senere holdt Marjorie fanget i et kloster i omtrent syv år til. Hun ble løslatt i oktober 1314, utvekslet mot Humphrey de Bohun, 4. jarl av Hereford, tatt til fange etter slaget ved Bannockburn.
Eskil
Utbredelse
Áskæll og Æskæll er kjent i 27 nordiske runeinnskrifter, så navnet var antakelig nokså vanlig i vikingtiden.
Formen Eskil er kjent brukt i Norge fra 1300-tallet. I Sverige var Eskil mest brukt i 1920- og 1930-årene. I Norge har navnet vært mest brukt siden år 2000. Formen Eskild var i Danmark mest brukt i 1900- 1910- og 1980-årene.
Marjorie Bruce
Ekteskap og død
Den tradisjonelle historien er at to år senere, den 2. mars 1316, var Marjorie ridende i Gallowhill, Paisley, Renfrewshire mens hun var høygravid. Hesten hennes ble plutselig skremt og kastet henne i bakken. Hun gikk inn i for tidlig fødsel og barnet hennes, Robert II av Skottland, ble født. Marjorie døde like etterpå i en alder av rundt 20 år, i likhet med moren, som var omtrent på samme alder da hun døde i eller rett etter å ha født. Det er imidlertid ikke helt klart at denne tradisjonelle historien er riktig; noen beretninger indikerer at hun kan ha overlevd fram til 1317. Hun kan fortsatt ha omkommet i en rideulykke, men dette kan ha funnet sted etter sønnens fødsel. Faktisk oppgir en kilde at hun døde i oktober 1317, etter å ha falt fra en hest, under en andre graviditet.
I veikrysset mellom Renfrew Road og Dundonald Road i Paisley, markerer en varde det sted som er kalt «the Knock», i nærheten av der Marjorie angivelig falt fra hesten sin. Bruce Road og Marjorie Drive er navngitt til hennes ære. Hun blir gravlagt i Paisley Abbey.
Eskil
Utbredelse
Eskil og relaterte navn har navnedag i flere land.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Marjorie Bruce
Ekteskap og død
Sønnen hennes etterfulgte sin barnløse onkel David II av Skottland i 1371 som kong Robert II. Hennes etterkommere inkluderer Huset Stewart (nå skrevet som Stuart) og alle deres etterfølgere på tronen i Skottland, England og Storbritannia.
Marjorie i fiksjonen
Den unge voksenromanen Girl in a Cage (2004), av Jane Yolen og Robert J. Harris, har Marjorie Bruce som hovedperson. I den er Marjorie fengslet i et bur. Selv om det er et forord som sier at det er fiktivt, ligger rammehistorien nær opp til faktisk historie.
Den historiske fiksjonsromanen Spirit of Fire: The Tale of Marjorie Bruce (2016), av den unge forfatteren Emmerson Brand, har Marjorie Bruce som hovedperson.
I den historiske actiondramafilmen Outlaw King (2018) er Marjorie omtalt som en mindre dramatisk figur under den skotske uavhengighetskrigen.
Minnemarkering
Det opprinnelige stedet til festningen Bathgate Castle, som var en del av medgiften hennes, kan nå bli funnet på eiendommen til Bathgate Golf Club. Området er beskyttet av Historic Environment Scotland og klubben er utestengt fra å utføre noe gravearbeid på stedet uten forhåndstillatelse.
Hvert år den første lørdagen i juni feirer byen Bathgate ekteskapet til Marjorie og Walter i en årlige historiske konkurranse, like før byens Bathgate Procession and Community Festival (tidligere Bathgate Procession og John Newland Festival). Lokale skolebarn får rollene som Marjorie, Walter og andre medlemmer ved hoffet. Etter konkurransen blir alle med på prosesjonen til hest sammen med den som framstiller Robert Bruce.
Inception
Inception er en amerikansk-britisk eventyr-action og science fiction-film fra 2010 regissert av Christopher Nolan. Filmen handler om en mann som er i stand til å hente det som er på dypet av underbevisstheten hos folk mens de drømmer. Evnen har gjort ham svært ettertraktet hos de som ser nytte av å bedrive industrispionasje. I et siste oppdrag skal han forsøke noe helt nytt - å plante en ide i hodet på en viktig person. Hovedrollen spilles av Leonardo DiCaprio, mens sentrale biroller Ken Watanabe, Joseph Gordon-Levitt, Marion Cotillard, Elliot Page, Tom Hardy, Dileep Rao, Cillian Murphy, Tom Berenger og Michael Caine.
Filmen ble meget populær, både i USA og andre deler av verden. Den ble den fjerde mest innbringende filmen på verdensbasis i 2010.
William Towns
Han startet sin lære som designer hos bilprodusenten Roots i 1954, hvor han hovedsakelig arbeidet med design av seter og dørhåndtak. Senere arbeidet han også med Hillman Hunter. Han gikk til Rover i 1963 og arbeidet der for David Bache og designet karosseriet til Rover-BRM, gassturbin-bilen bygget for Le Mans. I 1966 gikk han til Aston Martin som setedesigner hvor han kom til å bli ryggraden til Aston Martin Lagonda.
Han er mest kjent for sine «barberblad-design» fra 1970-tallets firkantede bildesignperiode hos Aston Martin. Towns designet periodens kanskje mest outrerte firkantede design med Aston Martin Lagonda fra 1976.
Han forlot Aston Martin i 1977 etter Lagondaen for å drive med mere industriell design, men han designet også den vellykkede Hustler byggesettbilen, samt Reliant SS2 og den foreslåtte gjennoppstandelsen av Railton.
Frem til juli 2005 ble hans biler vist på Heritage Motor Centre i Gaydon i Storbritannia.
Det Norske Operafond
Det Norske Operafond ble opprettet som en stiftelse i 1935. Det hadde som formål å støtte drift av en operascene eller oppføringer av norske operaer i Oslo. Midler ble blant annet gitt av borgere som ønsket opera.
Operafondet eide fram til 2008 10 % av aksjeselskapet Den Norske Opera & Ballett. Da denne institusjonen dette året kunne flytte inn i det nye operahuset i Bjørvika, anså operafondet sin oppgave som fullført og la seg selv ned. Egenkapitalen ble overlatt til Den Norske Opera & Ballett, og staten ble eneeier.
Hadelandshøgda
Hadelandshøgda er en ås på grensen mellom Oslo og Lunner kommune. Den ligger mellom Skinnskattberget i øst og Store Sandungen i vest. Største høyde på åsen er 495 meter over havet, og toppunktet ligger i Lunner.
Fylkesvei 124 (Troms)
Fylkesvei 124 (Fv124) i Troms gikk mellom Altevik og Brurberget ved Slagstad på Sandsøya i Harstad kommune. Veien var 4,1 km lang.
2019 ble veien del av fylkesvei 7800.
Macropoides
Macropoides er en slekt av biller som hører til undergruppen praktskarabider (Rutelinae) i den store familien skarabider (Scarabaeidae).
Johan Fredrik Eckersberg
Bakgrunn
Eckersberg var født i en handelsfamilie hvor faren var kjøpmann. I yngre år ble han opplært innen handel og ble i den forbindelse sendt til Nederland for utdanning. Her ble han kjent med malerkunsten.
Macropoides
Utseende
Middelsstore (ca. 25 millimeter), blekgule eller rødbrune skarabider. Oversiden har en litt matt glans og er ikke påfallende punktert. Hannen har forlengede bakbein med krumme legger.
Johan Fredrik Eckersberg
Bakgrunn
Eckersberg ble utdannet ved Den kgl. Tegneskole, under Johannes Flintoe 1843–46, ved Kunstakademie Düsseldorf under Johann Wilhelm Schirmer. I Düsseldorf fikk han også veiledning av Hans Gude og ble påvirket av både hans og avdøde August Cappelens malerstil.
Moni Nilsson
Moni Nilsson, tidligere Moni Nilsson-Brännström (født 24. februar 1955 i Bandhagen, oppvokst på Kungsholmen) er en svensk barnebokforfatter, best kjent for de fem bøkene om Tsatsiki.
Johan Fredrik Eckersberg
Maler
Fra 1848 bosatte Eckersberg seg i Christiania og levde av å male landskapsbilder og illustrere eventyr for Peter Christen Asbjørnsen. Han utførte også tegninger til plansjeverk utgitt av Christian Tønsberg som Norge fremstillet i Tegninger, Norske Folkelivsbilleder og Christiania med Omgivelser.
Moni Nilsson
Hun har handelsskoleutdanning. Hun debuterte med Bartolomeus och spöket i 1983, og har skrevet om lag 20 bøker. Den første av Tsatsiki-bøkene utkom i 1995, og ble fulgt av fire til, den siste i 2001. Serien følger Tsatsikis liv fra ca 7 til 11 år, i familie, ferie og skole. Bøkene ble filmatisert med to filmer i 1999 og 2001, og er oversatt til ca 20 språk. I seriens begynnelse er Tsatsiki enebarn av en alenemor med Pippi-aktige karaktertrekk; faren som han aldri har møtt er blekksprutfisker i Hellas.
Johan Fredrik Eckersberg
Maler
Eckersberg hadde helseproblemer og i årene 1852-54 bodde han derfor på Madeira. Året etter at han returnerte til Norge fikk han utgitt en mappe med farvelitografier basert på oppholdet.
Moni Nilsson
Moni Nilsson har vært medlem av Svenska barnboksakademien.
Macropoides
Levevis
Artene lever i regnskog mellom 100-1600 meter over havet. Larvene utvikler seg i råtnende trestokker, utviklingen tar trolig to år.
FA-cupen 1914/15
FA-cupen 1914/15 var den 44. sesongen av den engelske FA-cupen og den siste før første verdenskrig. I finalen spilte Sheffield United og Chelsea. Dette året ble finalen spilt på Old Trafford i Manchester.
Macropoides
Utbredelse
Slekten er utbredt i Mellom-Amerika.
Johan Fredrik Eckersberg
Maler
I fremstillingen av det norske landskapet la Eckersberg vekt på den klare, skarpe streken. Det koloristiske ble nedtonet og landskapene fremstår som mer virkelighetsnære enn tilsvarende som de andre norske Düsseldorf-malerne utførte. Slik ble han en overgangsfigur i norsk kunsthistorie mellom romantikken og realismen.
Omfale
Omfale (gresk: Ὀμφάλη, «navle») var i henhold til gresk mytologi dronning eller prinsesse av Lydia. Det blir også sagt at hun var amasonedronning og skal ha regjert i det sydlige imperiet i Libya.
Johan Fredrik Eckersberg
Maler
«Fra Valle i Setesdal» er hans første hovedverk, midt i 1860-årene kom «Solnedgang på fjellet» og «Fra Jotunheimen».
Omfale
Den mest kjente historien om Omfale forteller at hun holdt helten Herakles som slave i tre år. Som straff for at Herakles drepte Iphitus (i noen versjoner drepte han sin kone og sønn), bestemte Zevs at han skulle selges som slave, og Omfale kjøpte ham og tok ham med seg hjem. Det sies at det var vanlig for amasoner i høy posisjon å kjøpe mannlige slaver med attraktivt utseende og sensuelle manerer.
Erik Satie
Erik Satie (født 17. mai 1866 i Honfleur, død 1. juli 1925 i Paris, ) var en fransk komponist. Han er best kjent for sine minimalistiske stykker for piano, som for eksempel de tre Gymnopediene og Gnossiennene. Gymnopedie nr. 1 har blitt særlig kjent for norske lyttere gjennom TV-serien Sommeren på Mirabelløya fra 1975 som er blitt sendt i reprise flere ganger.
Johan Fredrik Eckersberg
Maler
Eckersberg døde av tuberkulose i Sandvika hvor han hadde hatt tilhold hver sommer siden han slo seg ned i Christiania i 1848.
Erik Satie
Satie var selv varsom med å bruke begrepet komponist om sin egen virksomhet. Han foretrakk gymnopedist (som han selv kalte seg fra 1887), eller fonometrograf – som betyr «en som måler og noterer lyd».
Bakgrunn
Han tilbragte barndommen og ungdommen i Honfleur, Normandie, og Paris. Da han var seks år gammel, døde hans mor, og besteforeldrene på farssiden tok hånd om ham og broren Conrad. Det var her han fikk sin første undervisning av en lokal organist ved navn Vinot. Da farmoren døde i 1878, ble han sendt tilbake til faren i Paris, som i mellomtiden hadde giftet seg med en pianolærer.
I 1879 kom Satie inn på Konservatoriet for Musikk i Paris, men akademikerne stemplet ham som talentløs. Omsider sluttet han studiene og gikk i stedet inn i militærtjeneste. Etter bare få uker fant han imidlertid ut at han hadde gjort feil valg, og lurte seg ut av tjenesten.
Kunstner
I 1887 møtte han poeten Patrice Contamine, som han startet et livslangt vennskap med. Han ble en del av det kunstneriske klientellet ved Le Chat Noir Café-cabareten, og det var her han publiserte sine Gymnopedier. Satie ble på denne tiden også kjent med malerinnen og modellen Suzanne Valadon, og Erik ble stormfullt forelsket.
Musiker
Av hans egne skrifter og notater fra denne tiden kan man lese seg til at forelskelsen nærmet seg en besettelse. De inngikk et forhold i 1893, men et halvt år senere avbrøt Suzanna affæren. Satie falt i håpløs kjærlighetssorg. Dette korte kjærlighetsforholdet var også hans eneste. Under dette forholdet og i sørgeprosessen som fulgte, komponerte han Danses Gothiques som terapi.
I 1896 erfarte han økonomiske vanskeligheter, og han ble tvunget til å flytte til bydelen Arcueil, et stykke utenfor Paris. Han gjenopprettet kontakten med broren Conrad, både av finansielle og praktiske grunner. Fra 1899 av begynte han å tjene penger som cabaretpianist. Han arrangerte populære sanger for piano, og flettet også inn egne komposisjoner i fremførelsene. Senere skulle Satie komme til å forkaste alle disse stykkene siden han følte at de stod i konflikt med hans musikkfilosofi. På denne tiden kom imidlertid stykkene godt med som inntektskilde.
Johan Fredrik Eckersberg
Utmerkelser
Eckersberg var ridder av Vasaordenen og ble tildelt St. Olavs Orden i 1870.
Erik Satie
Musiker
Satie tok opp studiene igjen i 1905, og ble tatt i skole av komponisten og musikklæreren Vincent d'Indy. Dette overrasket mange, siden d'Indy hadde vært elev av Camille Saint-Saëns – en komponist som Satie på mange måter foraktet. Under dette oppholdet lærte han seg kontrapunkt, mye pga. den negative kritikken han hadde fått angående sin harmonibruk i de tidlige komposisjonene. Han mente også at en kjennskap til klassisk toneføring og kontrapunkt kunne lede vei til en større klarhet i tonespråket. Han mottok sitt diplom i 1908.
I denne tiden ble han også politisk aktiv i et radikalt, sosialistisk parti. Han begynte å opptre som en laps, med bowlerhatt og paraply, og dyrket en merkelig hobby ved siden av musikken: Han begynte å tegne små fantasibilder av byggverk og hus på små kort, for så å sette inn annonser i aviser og magasiner hvor han proklamerte husene for leie eller salg (Denne absurde humoren, som kan fremstå som tilsynelatende formåls- og meningsløs, peker frem mot den retningen Satie senere skulle bli bedre kjent med, nemlig dadaismen.)
I 1910 fikk Satie en opphøyd status blant en gruppe unge Paris-komponister som mente at hans tidlige verker (før utdanningen under d'Indy) var en direkte forløper til Debussys musikk. Satie ble nok smigret av dette siden han tidligere hadde sett seg selv som en konkurrent til Debussy. Men siden disse ungdommene syntes å forfekte hans eldre musikk, til forkleinelse for hans nyere ideer, følte han at han burde søke mot en annen omgangskrets. Denne fant han i kunstnere som Roland-Manuel, Georges Auric og Jean Cocteau.
Sammen med Cocteau skrev Satie balletten Parade, som i 1917 ble oppført på den anerkjente ballettscenen til impresarioen Sergei Diaghilev – Ballets Russes i Paris. Pablo Picasso laget dekorasjoner og kostymer, og Leonide Massine koreograferte. Det var gjennom Picasso at Satie fikk kjennskap til kubistene, deriblant Georges Braque.
I 1919 kom han i kontakt med Tristan Tzara, en av grunnleggerne av dadaismen, og Tzara introduserte ham for andre dadaister, deriblant Man Ray, Marcel Duchamp, André Derain og André Breton. Mange av hans idéer, både formmessig og kunstfilosofisk, sammenfalt i stor grad med disse kunstnerne.
I 1925 fikk han brysthinnebetennelse, og den 1. juli 1925 døde han på St. Joseph Hospital i Paris, etter å ha ligget i sykeseng i flere måneder.
Stil
Satie var en opponent til mange musikkstiler, og kunne stort sett verken fordra wagnerianerne, med alle sine tilhengere, eller annen romantisk musikk, som Saint-Saëns og César Franck.
På grunn av Saties motforestillinger mot klassiske komposisjonsformer, hvor et tema først gjerne eksponeres og deretter behandles og varieres, er de aller fleste av hans komposisjoner korte og preget av knapphet. Et typisk Satie-stykke tar sjelden mer enn noen få minutter å spille igjennom.
Et godt eksempel på denne knappheten er hans best kjente stykke: ''Gymnopedie nr. 1''. Her fremfører han temaet, for så å repetere det. I repetisjonens siste sekvens, som er den eneste sekvensen med variasjon, benytter han en dissonerende harmonibruk som ender i en ventende og uforløst mollakkord. I de tidlige klaverstykkene hans finnes det heller ingen utstrakt bruk av kontrapunkt.
Satie brukte ofte humor i musikken. I enkelte av sine tidlige verker kunne han skrive kommentarer i partituret på et ellers instrumentalt stykke og anmode musikerne om å lese disse kommentarene høyt under fremføringen. I hans senere periode begynte han imidlertid å forby musikerne dette siden han etter hvert ønsket å fremstå som en seriøs komponist (eller fonometrograf).
Et av begrepene som Satie lanserte, var møbelmusikk – musique d’ameublement. Han brukte uttrykket for første gang i 1917, og det betegner bakgrunnsmusikk, altså musikk som kun har som funksjon å være et bakgrunnsteppe for en annen begivenhet. Møbelmusikk som begrep kan sies å være en forløper til det mer moderne ordet muzak.
Omfale
Historien forteller at Omfale fikk Herakles til å veve, spinne og karde ull, og ga ham i tillegg mange andre plikter. Hvis han feilet i oppgavene sine, slo hun ham med en gyllen sandal. For moro kledde hun ham i gjennomsiktige, rosa kjoler. Hun skal ha fått en sønn med ham, kalt Agelaos. Etter tre år ble Omfale lei av Herakles, og sendte ham tilbake til hjemlandet sitt.
Mathias Bonsach Krogh Nannestad
Mathias Bonsach Krogh Nannestad (født 14. oktober 1815 i Ørlandet, død 17. mars 1878 i Drøbak) var en norsk embedsmann.
Fra 1858 til 1866 var han amtmann i Finnmark, og deretter fra 1866 til 1869 amtmann i Troms.
Ronald Wayne
Ronald Wayne (født 17. mai 1934) er en amerikansk forretningsmann. Han var grunnlegger av IT-selskapet Apple Computer sammen med Steve Jobs og Steve Wozniak. Wayne solgte sin del på 10 prosent for 800 dollar i 1977.
Albertsjøen
Albertsjøen, også kjent som Albert Nyanza, er en innsjø i Afrika. Sjøen ligger på 615 moh. og har et areal på 5 527 km². Den danner grense mellom Uganda og Den demokratiske republikken Kongo.
De to største elvene som renner inn i sjøen er Victorianilen og Semliki (Semuliki).
Peter Strauss
Straus er kjent for å ha spilt i flere TV-serier på 1970- og 1980-tallet. Han mottok en Emmy i 1979 for sin rolle i filmen The Jericho Mile.
Malcolm I av Skottland
Malcolm I (skotsk-gælisk: Máel Coluim mac Domnaill; født ca. 900, død 954) var konge av Alba i tiden 943 – 954. Han ble konge da hans eldre fetter Konstantin II (Causantín mac Áeda) abdiserte som en gammel mann og et av de lengste regjeringstidene for en skotsk konge for bli munk. Malcolm var sønn av den tidligere kongen Donald II (Domnall mac Causantín). Han ble sett på som en «tapper fyrste» og en lovgiver. Hans tilnavn var An Bodhbhdercc, «den farlige røde».
Liv og virke
Siden Malcolms far var kjent å levd i året 900, må Malcolm ha blitt født ikke senere enn 901. Ved 940-tallet var han ikke lenger en ung mann, og kan ha blitt utålmodig å vente på tronen mens kong Konstantin II var blitt en gammel mann på kanskje rundt 70 år. Frivillig eller ikke, en tekstsamling på vers fra 1000-tallet, Bercháns profeti, framstilt retrospektivt som spådommer, hentyder at det ikke var en frivillig beslutning for Konstantin II å abdisere i 943 og gå i kloster. Konstantins sønn Hans sønn Indulf var ennå ikke voksen, og det var etter gælisk og irsk skikk forventet at kongen var voksen. Indulf ble konge etter Malcolm.
Sju år senere skrev Krønike om kongene av Alba følgende:
Forskeren Alex Woolf foreslår at omtalen av Konstantin i forbindelsen med raidet er et senere tillegg, en som er avledet fra en nå tapt tekst eller dikt. Det er usannsynlig at Konstantin ville ha kommet ut av klosteret nær 80 år gammel for å føre krig, eller at Malcolm ville ha tillatt det.
I henhold til Den piktiske krønike ble Malcolm drept i kamp i år 954, ikke mot utenlandske fiender, med under et forsøk på å slå ned et opprør fra mennene i Moray ledet av Cellach ved breddene av elven Forth i Kincardineshire (the Mearns). Krønike om kongene av Alba sier at Malcolm «drepte Cellach». Denne Cellach er ikke navngitt i de bevarte genealogier over herskere i Moray, og hans identitet er således ukjent. Han ble gravlagt som andre skotske konger på øya Iona.
Smellefjellfly
Smellefjellfly (Lasionycta proxima) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er funnet nord til Nord-Trøndelag og er den vanligste arten i slekten Lasionycta i Norge.
Utseende
Et middelsstort (vingespenn 30 – 34 mm), grått nattfly. Ulikt de andre norske Lasionycta-artene har den skarpe vingetegninger. Forvingen er grå med noe mørkere midtfelt, i dette midtfeltet er det tydelige, lysgrå nyre- og ringmerker. Bak ringmerket er det en smal, svart skråstrek (tappmerke). Mellomlinjene, som avgrenser midtfeltet, er skarpe og mørke. Bakvingen er lysgrå.
Levevis
Tross det norske navnet er denne arten ikke spesielt knyttet til fjellet, selv om den kan forekomme ganske høyt over havet. Larvene lever på smeller (Silene spp.) og andre planter i nellikfamilien (Caryophyllaceae). De voksne sommerfuglene flyr i juli – august.
Utbredelse
Den er utbredt over hele Europa, unntatt lengst i vest. I Norge er den funnet nord til Nord-Trøndelag, men på Vestlandet forekommer den bare i indre strøk.
Dauvit Broun
Dr. Dauvit Broun (David Brown) (født 1961) er en skotsk historiker ved University of Glasgow.
Broun arbeider hovedsakelig med skotske og keltiske middelalderstudier.
Fylkesvei 125 (Troms)
Fylkesvei 125 (Fv125) i Troms går mellom Nordsand og Altevik på Sandsøya i Harstad kommune. Veien er 3,7 km lang.
15. desember 2018 ble Sandsøybruene tatt i bruk.
2019 ble veien del av fylkesvei 7800.
Terrorangrepene i Al-Hajaj 21. januar 2008
'''Terrorangrepene i Al-Hajaj 21. januar 2008''' skjedde 21. januar 2008, da en selvmordsbomber sprengte seg selv i luften i en begravelse i landsbyen Al-Hajaj nord for Bagdad, Irak.
Angrepet
En selvmordsbomber sprengte seg selv i luften inne blant et gravfølge for en avdød sikkerhetssjef i Salaheddin-provinsen.
Ansvar
Ingen tok på seg ansvaret for angrepet.
Anders Behring Breivik
Fjotolf Hansen (født 13. februar 1979 ), hovedsakelig kjent som Anders Behring Breivik, hans navn inntil 2017, er en norsk terrorist og massemorder som stod bak terrorangrepene i Norge 22. juli 2011: først et bombeangrep på regjeringskvartalet i Oslo som drepte åtte personer, og knapt to timer etterpå en massakre med skytevåpen som kostet 69 mennesker livet – 33 av dem under 18 år – på Arbeidernes ungdomsfylkings (AUF) sommerleir på Utøya i Tyrifjorden. Handlingene skadet i tillegg flere hundre mennesker. Breivik ble 24. august 2012 dømt i Oslo tingrett til forvaring i 21 år for massemord, å ha forårsaket en dødelig bombeeksplosjon, og terrorisme.
Terrorangrepene ble planlagt over lengre tid. For å presentere sin høyreekstreme og militante ideologi, hadde Breivik utarbeidet et kompendium, en tekstsamling som han kalte 2083 – A European Declaration of Independence og distribuerte elektronisk få timer før angrepene. På bakgrunn av kompendiets innhold blir han ansett for å ha islamofobe oppfatninger. I årene før angrepene var Breivik en aktiv deltager på nettfora med nasjonalistisk og islamskeptisk tilsnitt, og han var tilknyttet den norske islamfiendtlige organisasjonen Norsk Forsvars Allianse. Han fremsto som en nazist under en rettssak om sine soningsforhold i mars 2016.
I september 2020 søkte han om prøveløslatelse. Det ble satt av fire dager til saken fra 17. januar 2022, og den 18. januar 2022 startet rettssaken ved Telemark tingrett for å avgjøre om Riksadvokatens avslag om prøveløslatelse skulle omgjøres eller opprettholdes. Rettssaken ble avsluttet den 20. januar 2022, og den 1. februar 2022 falt dommen der tingretten avslo kravet om prøveløslatelse. Dommen ble anket av Breivik og lagmannsretten vil vurdere om den skal ta saken.
Oppvekst og familieforhold
Anders Behring Breivik ble født i Oslo, og er sønn av Jens Breivik (født 1935) og Wenche Behring Breivik (1947–2013). Seks måneder gammel flyttet han med sine foreldre og en seks år eldre halvsøster til London, der hans far, som er utdannet siviløkonom, arbeidet ved ambassaden i Storbritannia. Foreldrene skilte seg i 1980, da Breivik var halvannet år. Moren, halvsøsteren og Breivik flyttet da tilbake til Oslo. I en bekymringsmelding til barnevernet i 1983 rapporterte psykologen at «gutten ble utsatt for omsorgssvikt og anbefalte at han ble flyttet fra hjemmet». Faren forsøkte igjen å få foreldreansvaret, men saken ble forlikt, slik at Breivik ble boende hos moren.
Videre i oppveksten bodde Breivik sammen med moren og halvsøsteren på vestkanten i Oslo, og han reiste på besøk til faren, som sammen med sin nye kone bodde i Paris i Frankrike. Han var også på besøk i farens feriehus i Normandie.
Faren var lite fornøyd med det Breivik selv kaller sin «graffitifase» mellom 13 og 16 år, og han skal ha opplevd sønnen som «vanskelig». De to skal ha mistet kontakt i 1995, da Breivik var 15 år gammel. Sønnen skal likevel ha bevart et godt forhold til farens senere fraskilte norske kone, som arbeidet i forvaltningen, og følte at hun hadde et spesielt bånd med sin tidligere manns sønn.
Skolegang
Breivik gikk på Smestad barneskole og Ris ungdomsskole på Oslos vestkant, og på Hartvig Nissens skole og Oslo handelsgymnasium (1995–1998). En klassekamerat har fortalt at Breivik ble oppfattet som en intelligent person, fysisk sterkere enn andre på samme alder, og at han tok seg av folk som ble mobbet.
I begynnelsen av tyveårene skal han ha gjennomgått noe kosmetisk kirurgi, ifølge venner i haken, nesen og pannen, med hvilket resultat han var meget fornøyd.
Breivik tjenestegjorde aldri i Forsvaret da han ved sesjon ble klassifisert som «ikke tjenesteskikket».
Arbeid
Breivik arbeidet på slutten av 1990-årene for et telesalgselskap. Han etablerte selskapet Media Group AS med en venn sommeren 1999 som drev med utvikling og salg av utendørs reklameplasser i Oslo. Breivik solgte sine aksjer i selskapet uten fortjeneste i 2001. Samme år etablerte han enkeltpersonforetaket Citygroup, men dette ble avviklet i 2004.
Etter at han sluttet med produksjon av falske vitnemål i 2006 levde Breivik på oppsparte midler og aksjehandel. Han hadde fra 2006 ingen lønnsinntekt og mottok ingen stønader fra det offentlige.
Organisasjonsliv
Breivik var engasjert i Fremskrittspartiets Ungdom (FpU) fra 1997 til 2007, som nestformann i lokalpartiet Oslo Vest fra januar 2002 til oktober 2002 og styremedlem samme sted fra oktober 2002 til november 2004. Han skal ha festet med og hatt kontakt med sentrale FpU-medlemmer, både hjemme hos seg selv og hos andre FpU-medlemmer. Breivik ble oppfattet som en med sterke meninger om innvandring, men ikke som en potensiell terrorist og massedrapsmann. På ungdomspartiets nettforum uttrykte Breivik et intenst ønske om økonomisk rikdom. I 2007 meldte han seg ut av FpU. Fra 1999 til 2006 var han medlem av Fremskrittspartiet, men holdt ingen verv der. I ettertid kritiserte han partiet for å være for liberalt og for å være en del av det politisk korrekte etablissementet.
Videre holdt Breivik medlemskap i Oslo Pistolklubb, noe som gav ham mulighet til å anskaffe skytevåpen lovlig. Han skal ifølge media hatt våpenkort på tre skytevåpen; en Ruger Mini-14 halvautomatisk rifle, en Glock 34-pistol og en Benelli Nova pumpehagle. Han var også medlem av frimurerlosjen St. Johanneslogen St. Olaus til de tre Søiler, men ble ekskludert med umiddelbar virkning fra Den Norske Frimurerorden etter terrorhandlingene.
Forumdeltagelse
Før terroraksjonene skal Breivik ha vært aktiv på minst 40 forskjellige nettsteder deriblant på VG og Aftenpostens debattfora, Minerva, FpUs nettsider og det borgerjournalistiske nettstedet Document.no. Breivik fremsto som motstander av et multikulturelt samfunn og han kalte seg kulturkonservativ og nasjonalistisk.
Videospill
I lengre perioder skal Breivik ha deltatt i MMORPG, en type rollespill for datamaskiner og spillkonsoller som tillater tusenvis av mennesker å koble seg til tjenere og delta i virtuelle verdener. Hver spiller er representert med sin egen avatar, gjennom hvilken spilleren kommuniserer med andre og deltar i aktiviteter.