cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pakicetus
Pakicetidene (Pakicetidae), som disse dyrene kalles i et familiebegrep, omfatter i tillegg til slekten Pakicetus også de tre slektene Gandakasia, Nalacetus og Ichthyolestes (sistnevnte på størrelse med en rødrev).
Fossile pakicetider er funnet både i Pakistan og i det nordvestre India, i et område forskerne mener var et kystområde for 52 millioner år siden. Man kan derfor tenke seg at de kjøttetende pakicetidene kanskje fant føden langs denne kyststripen eller kanskje direkte i vannkanten. De kan således være hvalenes progenitor.
Otto Hennig
Otto Hennig (født 6. august 1871 i Kristiania, død 30. juli 1920 samme sted) var en norsk maler. Hennig regnes som en av de mest talentfulle representantene for nyromantikken i norsk billedkunst. Han høstet betydelig anerkjennelse i sin samtid som en kunstner med et særegent og meget personlig kunstnerisk uttrykk.
Otto Hennigs landskapsmalerier, som utgjorde det vesentligste i hans produksjon, er ofte preget av en mollstemt, dyster og nesten trolsk stemning. Hans tolkning på lerretet av naturens innerste vesen, slik han søkte og så det, er et vitnesbyrd om en helt spesiell kunstnerbegavelse.
Utdannelse
Otto Hennig begynte samtidig på Knud Bergsliens malerskole og Den kgl. Tegneskole i 1890, da nyromantikken blomstret opp. Han debuterte på Høstutstillingen i 1894, og reiste samme høsten til København og studier hos den store danske maler Kristian Zahrtmann.
Hos Zahrtmann fikk han, som han selv sa, lagt grunnlaget for sin «linjeførende stilkunst». Et grundig naturstudium og en sterk opptatthet av linjeføring og komposisjon i bildene, fulgte ham som maler hele livet.
Fra København dro Hennig i 1895 til Berlin og München. Der studerte han særlig arbeidene til de ledende tyske romantiske malerne Arnold Böcklin, Salomon van Ruysdael og Moritz von Schwind. De tyske romantikerne fikk stor betydning for Hennigs utvikling som kunstner.
Kunstneren og kunsten
Etter hvert skildret Hennig helst mollstemte og øde landskaper, ruvende høyfjellsmotiver med truende uværsskyer, skogsinteriører med dype kløfter og vindfall, stor og dyster natur med islett av dramatisk grått og fiolett i fargeskalaen. Han søkte stillhet og stemninger preget av det opprinnelige og av ensomhet. Vågå, Jotunheimen og Hallingdal var steder han gjennom årene gjerne hentet inspirasjon.
Av og til er Hennigs landskapsbilder så dystert-mørke i koloritten at motivene kan være vanskelig å se skikkelig unntatt i meget godt lys - da kommer til gjengjeld fargenyansene frem. Gårder er små, hvis de i det hele tatt er der, og da fungerer de gjerne som symboler på menneskets og det menneskelige litenhet i det desto mer mektige landskapet.
Hennigs penselstrøk var ofte litt «lodne» og upresise. Nerven og temperamentet var der imidlertid i desto større grad. Otto Hennig hadde ikke som mål å drive ren naturetterligning. Det han var interessert i, var å tolke naturens stemninger og innerste vesen. Og hans tolkninger fikk en form og et uttrykk som ingen andre gjorde helt på samme måte. Hans naturblikk var ganske enkelt hans eget, og bare hans. Derfor ble hans bilder også unike.
Det kunstinteresserte publikum i Kristiania hadde tidvis et litt nølende forhold til Otto Hennig. Kunstpublikumet hadde vanskelig for å ta ham helt til sitt bryst, selv om han både ble respektert, anerkjent og fikk "et navn" i samtiden. Han malte for spesielt, for utfordrende, for «annerledes», for den «gode smak» til å bli en publikumsyndling. Ikke var han særlig utadvendt av vesen, heller, og gjorde seg ikke nevneverdig bemerket i det stadig mer omfattende og utadvendte sosiale kunstnerliv i hovedstaden.
Men kunstkritikerne i pressen hadde betydelig sans for ham, og fulgte ham med interesse: Otto Hennigs kunstneriske begavelse var det ingen som noen gang satte spørsmålstegn ved.
5. oktober 1909 startet et rabalder i Kristiania-pressen som varte nesten til jul det året. Det siste fra Paris hadde sluppet til på Høstutstillingen. Flere unge norske malere hadde reist til Frankrike og søkt inspirasjon hos Henri Matisse. De norske såkalte Matisse-elevene, med Henrik Sørensen i spissen, gjorde seg altså sterkt gjeldende på utstillingen og skapte voldsom debatt. Impresjonismen var for alvor kommet til Norge.
Otto Hennig hadde også reist til Paris - i 1905. Resultatet av det oppholdet var at han forsøkte å fornye seg. Hennig så aldri på impresjonismen som noe kunstnerisk mål for egen del, men ifølge Norsk kunstnerleksikon fikk han «et nytt syn på fargenes og lysets selvstendige betydning i maleriet». Konkret forsøkte han å ta inn de lysere og vennligere fargene fra impresjonistene i sine egne bilder og sin allerede veletablerte uttrykksform.
Han lyktes imidlertid ikke helt med det. Det som Hennig ønsket å skildre, formilde og tolke fra naturen inn i sine malerier, klarte han ikke fullt ut å kombinere med den impresjonistiske fargepaljetten. Hans personlige og gjerne mørke indre blikk av de landskapene han søkte inspirasjon i, hadde ikke det rette slektskap med impresjonisme-paljettens ofte så florlette, lyse og luftige vesen og verden. Etter hvert rådet en nokså samlet kritikerstand ham til «å vende tilbake til seg selv».
«Et drømmende og innadvendt sind»
''«Nu har han igjen slaat ind paa de gamle veie og fundet ind paa sit gamle domæne, som ingen kjenner saa godt som han, og som ingen kan skildre saa inderlig og indtrængende som han. Det er høyfjeldet han maler, de store vidder der oppe, de ødlige furumoer hvor mennesker aldrig kommer... det er et drømmende og innadvendt sind, som taler til os ut fra disse dystre landskaper, en sildefødt romantiker, som nynner sine tusmørkesange ved kvæld og maaneskind.»''
Otto Hennig var deltager på Høstutstillingen i periodene 1894–1907, 1909–1913 og 1915–1919.
I tillegg til tallrike separatutstillinger i Norge, deltok han gjennom sin karriere ved en rekke kollektivutstillinger utenlands; i Sverige, Finland, Italia, Tyskland, Russland, Frankrike, England og USA. Hennig ble tildelt bronsemedalje ved Verdensutstillingen i Paris i 1900, og en sølvmedalje ved Panama-Pacific Exhibition i San Francisco i 1915.
Otto Hennig er representert i Nasjonalmuseet for kunst/Nasjonalgalleriet med fire av sine landskaper. Han er også bl.a. representert i offentlige kunstsamlinger i Bergen, Trondheim, Drammen, Skien og Sarpsborg.
Signe Anderson
Signe Anderson (født Signe Toly 15. september 1941 i Seattle i Washington, død 28. januar 2016 i Beaverton i Oregon) var den opprinnelige sangeren i bandet Jefferson Airplane.
Benin under Sommer-OL 2008
Benin under Sommer-OL 2008. Fem sportsutøvere, tre menn og to kvinner fra Benin deltok i tre sporter, friidrett, taekwondo og svømming under Sommer-OL 2008 i Beijing. De vant ingen medaljer.
Signe Anderson
Hun flyttet til San Francisco i 1965 og ble oppdaget av Marty Balin da hun sang på klubben «Drinking Gourd club». Han tilbød henne rollen som sanger i det nystartede bandet Jefferson Airplane.
I september 1965 giftet hun seg med bandets lystekniker Jerry Anderson. De fikk en datter i mai 1966, og hun sluttet snart i Jefferson Airplane. Senere sang hun i ulike band i Oregon.
Anderson døde 28. januar 2016, samme dag som Paul Kantner.
Siri Bjørkesett
Siri Bjørkesett (født 2. september 1983 i Trondheim) er en tidligere sandvolleyballspiller fra Stavanger. Hun la opp som aktiv utøver i 2011.
Idrettskarriere
Hun startet å spille sandvolleyball i KFUM Stavanger Volleyball. I 2004 tok hun en bronsemedalje U23-klassen i junior-NM sammen med Tonje Reme Sand, som representerte Oslo Volley. Etter flere sesonger sammen med Tonje Reme Sand byttet hun makker i 2008, da hun begynte å konkurrere sammen med Ragnhild Aas. Sammen satte duoen Bjørkesett/Aas spor i det norske sandvolleyballmiljøet gjennom sammenlagtseier i norgestouren og en 4. plass i NM samme året. I 2009 deltok Bjørkesett og Aas i VM i Stavanger på det norske landslaget. I juni 2010 deltok Bjørkesett på nytt sammen med Aas i World Tour Stavanger. Hun avsluttet karrieren sammen med makkeren Vilde Sollvoll i 2011.
Utdannelse
Hun har en mastergrad i geologi og arbeider som geolog.
Discovery Channel
Discovery Channel er et amerikansk kabel-TV-nettverk som hovedsakelig sender vitenskapelige programmer, som dokumentarer og naturprogrammer. Nettverket eies av Warner Bros. Discovery, som også eier TLC (tidligere The Learning Channel), Animal Planet, Travel Channel, The Science Channel, Discovery World, Discovery Science, Discovery Travel & Living og FitTV. Discovery Channel har også flere digitale kanaler: Discovery Times (drives i samarbeid med The New York Times), Discovery Health, Discovery Home, Discovery Kids og Discovery HD Theater (en HDTV-kanal).
En europeisk versjon med base i England ble lansert i 1989.
Programserier
Ufullstendig, legg gjerne til
Ræge kirke
Ræge kirke er en rektangulær kirke i tegl fra 2009 i Sola kommune, Rogaland. Arkitekter for bygget var Link Arkitektur. Kirken har 300 sitteplasser.
Det planlegges et byggetrinn 2.
Det er kirkegård nordøst for kirken.
Cronk Karran
Cronk Karran er en forhistorisk steinsetting i nærheten av folkeminnelandsbyen Cregneash på øya Man.
Det neolittiske steinmonumentet som ligger på en klippe helt ute ved kysten i sørenden av Man, ikke langt fra landsbyen Port St Mary langs vegen A31 til Cregneash hvor en mindre veg fører til Chasms og kysten. Cronk Karran er blitt beskrevet både som en gravsirkel og en «hyttesirkel» («hut circle»).
Malvik Everk
Malvik kommunale kraftanlegg ble startet i 1921. Det var på dette tidspunktet fire ansatte. Navnet ble endret til Malvik Kommunale Elverk i 1963 og igjen til Malvik Everk i 1992.
Malvik Everk ble i 2001 omdannet til kommunalt foretak. 1. januar 2005 ble dette omdannet til aksjeselskap. Gjennomsnittlig var det ansatt 41 årsverk i 2010. Per juni 2011 var det 40 ansatte, derav fire lærlinger.
Bermuda under Sommer-OL 2000
Bermuda under Sommer-OL 2000. Seks sportsutøvere, fire menn og to kvinner fra Bermuda deltok i fire sporter, friidrett, seiling, svømming og hestesport under Sommer-OL 2000 i Sydney. De vant ikke noen medaljer.
Tove Smaadahl
Tove Smaadahl (født 23. januar 1954) er en norsk organisasjonskvinne og politiker for Arbeiderpartiet, kjent for sin innsats mot vold mot kvinner. Hun var daglig leder for Krisesentersekretariatet fra 1999 til 2020 og har vært involvert i arbeidet med å bygge opp et krisesentertilbud i Norge siden tidlig i 1980-årene. Hun var en av initiativtakerne til Indre Østfold krisesenter i 1984 og arbeidet der til hun ble ansatt som daglig leder av Krisesentersekretariatet.
Smaadahl vokste opp i Bodø og har vært bosatt i Trøgstad i Indre Østfold siden 1978. I 2007 ble hun valgt inn i kommunestyret i Trøgstad for Arbeiderpartiet.
Priser
Tove Smaadahl ble i 2008 tildelt Zola-prisen for sin innsats mot kvinnemishandling. I 2009 tok hun imot LOs likestillingspris på vegne av Krisesentersekretariatet og i 2012 ble hun tildelt Gina Krog-prisen. I 2019 ble hun tildelt Nordiske Kvinner mot Vold sin ærespris.
Malvik Everk
Malvik Everk ble drevet innenfor tre forretningsområder: nett, kraft og installasjon. I tillegg startet Malvik Everk og Nord-Trøndelag Elektrisitetsverk opp Malvik Fibernett og eide 50 prosent hver.
i 2012 det inngått avtale mellom Malvik kommune og TrønderEnergi AS om at Malvik Everk AS skal slås sammen med TrønderEnergi.
Oreomunnea
Oreomunnea en slekt av eviggrønne, opptil 25 m høye trær i valnøttfamilien (Juglandaceae). Bladene er finnete og sitter motsatt, noe som er uvanlig i valnøttfamilien. Frukten er en nøtt med en trefliket vinge. Slekta er utbredt i Mellom-Amerika fra sørlige Mexico til nordlige Colombia.
Lockheed L-12 Electra Junior
Lockheed -12 Electra Junior var et to-motors, lav-vinget fly for seks passasjerer fra midten av 30-årene.
Flyet ble utviklet som en forminsket utgave av Lockheeds Lockheed 10 Electra. Prototypen fløy første gang 27. juni 1936. Flyet var beregnet på mindre flyselskaper og som forretningsfly
Tilsammen ble det bygget 130 Electra Juniors. og Lockheed ledet på salgsstatistikken i forhold til den konkurrerende Beech 18. Lockheed fikk solgt dobbelt så mange fly som Beech. Etter Pearl Harbor, da USA kom med i den andre verdenskrig, måtte Lockheed konsentrere seg om å bygge mer avanserte fly for det amerikanske flyvåpen, hadde Lockheed over to dusin bestillinger som de ikke kunne imøtekomme. Disse ble overlatt til Beechcraft, som etterhvert bygget mange tusen av sin Model 18.
Tesem
Tesem (hieroglyfene former ordet ṯzm gjennom lydtegnene ch z m avsluttet med tegnet av en hund) regnes av mange som selveste urmynden, en progenitor for urmyndene og podencoene, men dette lar seg vanskelig dokumentere i dag, siden den for lengst er utdødd. Det er aldri funnet arkeologiske bevis for at tesem har eksistert, men dette kan ha en annen forklaring enn at den aldri har eksistert. Det er nemlig svært vanskelig, for ikke å si nærmest umulig, å typebestemme en hund med basis i fossile funn. Det finnes imidlertid både fagfolk og legfolk som hevder at tesem kan ha vært et fabeldyr, selv om de fleste eksperter i dag mener at den må ha eksistert.
Beskrivelse
Urmynden ble avbildet en rekke ganger i den gamle egyptiske kulturen, og den framstår gjerne som en mynde- eller podencolignende hund med ekstreme proporsjoner. Den har som regel et karakteristisk langt og smalt hode, uten markert stopp og med høye, stående ører. Kroppen, som er utstyrt med lange, slanke ben, er myndelignende, slank og aristokratisk elegant. Ryggen, som er rett, avsluttes nesten alltid av en meget karakteristisk krøllhale, som bæres over krysset. Det finnes imidlertid også eksempler på at tesem er avbildet med hengende ører og krøllhale, eksempelvis i et relieff på en stele funnet under arkeologiske utgravninger i Koptos. Man kan således ikke konkludere med at tesem alltid hadde høye, stående ører, slik den gjerne har blitt framstilt her i vesten.
Tesems betydning
Det finnes også en rekke (over sytti er funnet) eksempler på at hunder hadde egennavn, ofte i form av et beskrivende navn. For eksempel navn som «Trofast», «Sterk», «Modig», «Tyvbiter» eller «Nordavind», ja selv «Ubrukelig» var den en som het. Også navn som enkelt beskrev fargen på hunden er kjent, eksempelvis «Svart» eller «Ibenholt». Noen fikk til og med tallnavn som «Fem» og «Seks», noe som kan indikere at eieren kanskje hadde flere hunder i sitt eierskap. Det er imidlertid uklart om navnene har sammenheng med hunder av tesem-typen eller andre typer.
I denne kulturen er det få andre hunder å observere fra tisepoken før det såkalte mellomriket, men i perioden 2025–1700 f.Kr. og framover endrer dette seg ganske drastisk. Da dukker det oftere og oftere opp avbildinger av hunder med andre øreformer og annerledes haleføring. Alt oftere ser man også andre typer hunder, både mindre typer og kraftigere typer. En av typene som dukker opp er små støverlignende hunder med hengeører. En annen type er store, kraftige kamphunder med molosserlignende trekk. Denne typen ser man ofte avbildet i kamplignende handlinger mellom mennesker, der hunden også aktivt deltar.
Ofte ser man urmynden avbildet i jaktscener, men på mange steder kan man også se at de må ha hatt stor rituell betydning. Urmynden bærer alltid halsring og går av og til i bånd, så det er klart at det dreier som om hunder som har et eierskap. Det er derfor også grunn til å tro at denne hunden, i hverfall for noen, må ha vært en viktig sosial partner. Om den er avbildet sammen med andre hunder, blir den gjerne framstilt på en mer verdig måte enn disse. Enten i form av væremåte, utsmykning eller selve plasseringen i avbildingen. Fra ulike inskripsjoner, blant annet fra gravkamre, er det kjent at fødselen av en myndevalp (jaktmynde) bare ble overgått av det å få en sønn. Myndelignende hunder ble også balsamert og begravet sammen med sin eiere, noe vi se av de mange mumifiserte hundene som er funnet i egyptiske graver gjennom årene.
Arven fra tesem
Blant oppdrettere og kynologer i den moderne verden har det vært vanlig i lang tid å ta tesem til inntekt for bestemte hunderaser, eksempelvis basenji, faraohund og ibizahund. De har som regel basert sine påstander med henvisninger til anatomisk og morfologisk likhet mellom den aktuelle rasen og tesem.
Innen kynologien har eksempelvis faraohunden vært hevdet å være «verdens eldste hunderase», en direkte etterkommer av tesem. Det kom nok derfor som en sjokk på mange, da den svenske forskeren Peter Savolainen kunngjorde resultatene fra sin store DNA-undersøkelse om hunder på begynnelsen av 2000-tallet.
Gjennom sine studier med mtDNA kunne Savolainen dokumentere at blant annet faraohunden ikke kunne være stort mer enn ca. 150 år gammel i sin nåværende form. Podencoene som gruppe var ikke engang særlig nært beslektet med våre eldste hunder, urhundene og pariahundene, men falt inn under gruppen av vestlige verdens hunderaser. En lignende mønster gjaldt også for de fleste mynderasene. Det er blant annet blitt dokumentert at alle greyhounder som lever i dag nedstammer fra kun ei tispe, som levde i Storbritannia på 1700-tallet. Å hevde at greyhound er 6 000 år gammel, slik mange har gjort, blir da feil, selv om typen nok kan hevdes å være så gammel. I Norge fikk vi også et «skudd for baugen» med hensyn til norsk elghund grå, som mange har ment stammer fra Vikingtiden eller før. Savolainen kunne imidlertid slå fast at elghunden nok ikke var mer enn ca. 150 år gammel den heller. Derimot ble det bekreftet at nåen få mynderaser, blant annet azawakh, saluki, sloughi og tazi, faller inn i gruppen med våre eldste hunder, sammen med dingo og flere pariahunder.
Tesem har et anatomisk ytre som unektelig peker mot mynder og podencoer, men det har av mange også blitt tolket som en krysning mellom hund og sjakal. Kanskje fordi noen sammenligner tesem med anubis, egypternes dødsgud, som har et hode mange mener illustrerer en sjakal. Morfologisk og anatomisk minner imidlertid tesem mest om en krysning mellom pariahunder og mynder. Siden tesem både er avbildet med stående og hengende ører, samtidig som myndelignende hunder avbildes parallelt i tiden uten krøllhale og med hengende ører, er det nærmest umulig å trekke noen sikre konklusjoner omkring denne staselige hunden, annet enn at den kan har vært en slags stamfar for alle myndelignende hunder som gruppe.
Natalja Dontsjenko
Natalja Sergejevna Dontsjenko (russisk: Наталья Сергеевна Донченко; født 25. august 1932) var en sovjetisk skøyteløper som deltok i de olympiske vinterleker 1960 i Squaw Valley.
Dontsjenko vant en olympisk sølvmedalje under vinter-OL 1960 i Squaw Valley. Hun kom på andreplass på 500 meter skøyter, bak Helga Haase fra Tyskland.
.uk
.uk er Storbritannias nasjonale toppnivådomene (ccTLD) for Internett. Ved utgangen av 2006 var det det fjerde mest populære toppnivådomenet i verden (etter .com, .de og .net), med over 5 millioner registreringer.
Historie
Bruken av .uk i stedet for .gb som toppnivådomene skyldes .uk’s forutgående bruk i det nå foreldete JANET Name Registration Scheme hvor rekkefølgen på adressekomponentene var reversert. .uk ble gjort tilgjengelig i DNS for å forenkle oversettelsen til og fra disse adressene. Det var planer om en påfølgende overføring til .gb, men dette ble aldri gjort og bruken av .uk er nå befestet.
Som tilfellet var med andre ccTLD’er i Internetts tidlige år, så ble domenet opprinnelig delegert til en enkeltperson av Jon Postel. Med tiden ble det overført til Dr Willie Black ved UK Education and Research Networking Association (UKERNA). Domenesøknader ble emailet til og manuelt gjennomgått av UK Naming Committee før de ble behandlet av UKERNA. Denne komiteen var i praksis en mailingliste med representanter for alle organisasjoner som var involvert i Storbritannias Internett-system på den tiden.
Ved midten av 1990-tallet hadde Internetts vekst, og i særdeleshet tilkomsten av World Wide Web, økt antallet søknader om registrering domenenavn til nivåer som ikke var mulig å håndtere av en gruppe frivillige på deltidsbasis. Oliver Smith fra Demon Internet presset frem en løsning ved å stille en rekke automatiserte verktøy til komiteens rådighet. Disse verktøyene, som ble kalt «the automaton» (roboten), formaliserte og automatiserte hele navneprosessen. Dette gjorde at mange flere registreringer kunne behandles langt mer pålitelig og raskere, og inspirerte personer som Ivan Pope til å utforske mere forretningsmessige tilnærminger til registrering.
Mange forskjellige planer ble presentert for hvordan domenet kunne administreres, hovedsakelig fra internettleverandører som ønsket å få en del av kaka, og som hver for seg var uakseptable for resten av komiteen. Som et svar på dette trådte Dr Black frem med et vågalt forslag om en non-profit kommersiell organisasjon for å håndtere .uk-domenet ordentlig. Kommersielle interesser steilet til å begynne med over dette, men Nominet UK ble opprettet med bred støtte, for å være .uk’s Network Information Centre (NIC), en rolle det fortsatt har i dag.
Domenestruktur
Regelverkets generelle form (dvs hvilke domener som kan registreres og hvorvidt andrenivå-registreringer skal tillates) ble fastsatt av Naming Committee. Nominet har ikke foretatt større endringer i reglene, selv om de har introdusert et nytt andrenivå-domene, .me.uk, for enkeltpersoner.
Det er ikke tillatt å registrere et domenenavn direkte under .uk (slik som internet.uk). Det må i stedet brukes et andrenivå-subdomene (slik som internet.co.uk).
Det gjenstår imidlertid enkelte domener som ble registrert før opprettelsen av Nominet UK. Dette gjelder for eksempel: Ingen nye «normale» registreringer på andre nivå blir akseptert, selv om det finnes et system for å allokere nye andrenivå-domener for å utvide kapasiteten i systemet. Slike allokeringer blir imidlertid sjelden gjort.
Registrering
Det er mulig å registrere et domenenavn direkte hos Nominet UK, men det er raskere og billigere å gjøre det via en av Nominets registrarer (tag holders).
Alle registreringer foregår som nevnt på tredje nivå, under generisk kategoriserte subdomener på andre nivå.
Inaktive andrenivå-domener
.co.uk, .ltd.uk, .me.uk, .net.uk, .nic.uk, .org.uk, .plc.uk og .sch.uk drives av Nominet UK og er med unntak av .nic.uk tilgjengelig for registrering fra offentligheten (selv om de alle har restriksjoner i varierende grad). De øvrige andrenivå-domenene drives av diverse regjeringsetater, og er generelt sett mere strengt kontrollert.
Allokering av domenenavn
Allokeringer foregår på førstemann-til-mølla basis til kvalifiserte søkere. Det er ingen territorielle restriksjoner, og søkere trenger ikke ha noen forbindelse til Storbritannia.
.co.uk er med stor margin det mest brukte domenet, fulgt av .org.uk, mens .plc.uk og .ltd.uk bare sjelden blir brukt.
Begrensningen av .co.uk til selskaper er rent nominell, for i praksis er det åpent for alle søkere. Likeledes, selv om .org.uk egentlig er for organisasjoner, så er det ingen restriksjoner på registrering av domenenavn. Domenet .me.uk hadde opprinnelig ingen restriksjoner på registranter, men det er senere blitt strammet inn og det kreves nå at registrantene skal være fysiske personer (dvs ikke selskaper etc).
Registranter in .ltd.uk må være, og forbli, private aksjeselskaper, og navnet må samsvare med det registrerte selskapsnavnet. De samme betingelser gjelder for .plc.uk, med den forskjell at det da gjelder for børsnoterte selskaper. Ingen av disse domenene er særlig mye brukt.
.net.uk er mere åpen, men Nominets regelverk betyr fremdeles at en registrant må være en ISP, eller lignende, og at domenet ikke skal brukes til å tilby tjenester til sluttbrukere. .nic.uk derimot, er utelukkende forbeholdt Nominets egne domener.
.ac.uk domener er ment å brukes av høyere utdanningsinstitusjoner, og brukes også av en del akademiske støttefunksjoner, offentlige forskningsinstutusjoner og lærde sammenslutninger som Royal Society (royalsoc.ac.uk) og Royal Institution (ri.ac.uk ). Grunnskoler og videregående skoler bruker .sch.uk.
Uvanlig nok, så er .sch.uk-domener allokert på fjerde nivå, med tredje nivå opptatt av navnet på den lokale myndigheten. For eksempel, Loughborough Grammar School i Leicestershire har nettadressen loughgs.leics.sch.uk. Tidligere ble søknader sendt og behandlet på vanlig måte, men etter at Nominet kom frem til en avtale med utdannelsesmyndighetene blir et domene pr skloe utstedt automatisk.
Tygers of Pan Tang
Tygers of Pan Tang er et engelsk heavy metal-band.
Starten og platekontrakt
Bandet ble dannet av Jess Cox (vokalist), Robb Weir (gitarist), Richard «Rocky» Laws (bassist), og Brian Dick (slagverk), i Whitley Bay i 1978, og var en del av New Wave of British Heavy Metal bevegelsen. De skrev først kontrakt med Neat Records før de fikk en større platekontrakt med MCA.
Albumutgivelser og oppløsningen
De ga ut debutalbumet Wild Cat i 1980, og albumet nådde #18 på albumlisten i Storbritannia allerede den første uken. John Sykes (senere gitarist i blant annet Whitesnake og Thin Lizzy), kom med som gitarist nummer to. Cox falt ut med resten av bandet, og sluttet for å bli erstattet av Jon Deverill. Bandet ga så ut oppfølgeralbumet Spellbound i 1981. Etter det tredje musikkalbumet, Crazy Nights (1982), sluttet Sykes for å prøvespile for Ozzy Osbourne. Han ble raskt erstattet av Fred Purser. De ga så ut albumet The Cage samme år, men etter dette falt de ut med plateselskapet, som endte med at bandet besluttet å legge opp for å slippe unna kontrakten.
Gjenforening og ny oppløsning
Jon Deverill og Brian Dick gjenforente bandet i 1985 med Steve Lamb (gitarist), Neil Sheppard (gitarist) og Clin Irwin (bassist). Dave Donaldson erstattet senere Irwin. I mellomtiden startet Robb Weir og Jess Cox spin-off bandet «Tyger-Tyger».
Tygers of Pan Tang ga ut albumene The Wreck-Age i 1985 gjennom Music for Nations, og Burning in the Shades i 1987, gjennom Zebra Records. Sistnevnte album fikk dårlig kritikk og bandet ble igjen oppløst. De to første plateselskapene, Neat Records og MCA, ga så ut et utvalg av samlealbum av bandet.
Badulla
Badulla var sete for den singalesiske fyrsten som kontrollerte området, men ble så inkorporert i det britiske kolonirike.
Phil Anselmo
Philip Hansen Anselmo (født 30. juni 1968 i New Orleans i Louisiana) er en amerikansk musiker. Han er mest kjent som vokalist i Pantera, men har også vært vokalist i band som Superjoint Ritual og Down.
Lynn Anderson
Bakgrunn
Anderson ble født i Grand Forks i North Dakota og vokste opp i Fair Oaks i California, som datter av countrysangskriverne Casey og Liz Anderson. Familien hadde norske røtter. Oldefaren kom fra Øymark i Østfold. Tippoldemoren kom fra Drangedal i Telemark. Dette ble offentlig da hun deltok i det norske tv-programmet Tore på sporet, der hun besøkte Norge og møtte fjerne slektninger.
Anderson begynte at synge for alvor som 6-årig og opptrådte snart ved lokale arrangementer, hvor hun også vant de første av sine mange hedersbevisninger. Som ungdom opptrådte hun jevnlig i et lokalt tv-program.
I 1965 arbeidet hun som sekretær ved en radiostasjon i California da en av morens sanger ble en mindre hit for Merle Haggard. Dette medførte at moren fikk en platekontrakt, og Lynn fulgte med henne på en tur til country-hovedstaden Nashville. Her førte spontan hyggesang på et hotelrom med blant annet Haggard til at sjefen for et plateselskap, Chart, oppdaget talentet henne, og deretter fikk hun selv sin første platekontrakt.
Sangerinne
I 1966 utgav hun sammen med en mannlig sanger sin første single uten større oppmerksomhet, men den tredje kom på hitlistene, og det følgende år utsendte hun «If I Kiss You», som nådde en femteplass på Billboards countryhitliste. Suksessen ble fulgt opp med flere hits, og Anderson kom til å opptre jevnlig på The Lawrence Welk Show. Dette medførte at hun også ble lagt merke til på en bredere popscene og la grunnen for hennes store suksess i 1970-årene.
I 1968 ble hun gift med produceren Glenn Sutton, som også ble hennes profesjonelle partner. I 1970 skiftet hun fra Chart til det store Columbia Records, mens Chart fortsatt utgav sanger med henne, og som befestet hennes popularitet.
Hennes mest kjente sang er «Rose Garden», som var komponert av Joe South. For den fikk hun en Grammy i 1971 for beste prestasjon av en kvinnelig countrysanger.
Mange i Norge kjenner til samarbeidet mellom det norske bandet Ole Ivars og Anderson. Det var i 2013 at hun sang inn bandets store hit, «You Are the light of my life» (Jag trodde englarna fanns). Innspillingen ble gjort i Nashville i den anledning at hamarbandet fylte 50 år.
Diskografi
Studioalbum
NM i bandy 2001
'''Det 84. Norgesmesterskapet i bandy – 2001'''
Kvalgruppe A
Tåsen trakk laget før seriestart. Ready overtok plassen.
Elite A
26. desember
31. desember
3. januar
9. januar
17. januar
21. januar
31. januar
7. februar
11. februar
Finale
Mål:
Thorstein Treholt
Thorstein Treholt (født 13. april 1911 i Skoger i Vestfold, død 17. mars 1993) var en norsk politiker (Ap), som var formann for Stortingets landbrukskomité på 1960-tallet og landbruksminister i to perioder på 1970-tallet. Etter karrieren i rikspolitikken var han fylkesmann i Oppland.
Fylkesvei 1016
Fylkesvei 1016 går mellom Knapstad stoppested og Bjaberg i Indre Østfold kommune.
Thorstein Treholt
Bakgrunn, utdannelse
Han giftet seg i 1939 med Olga Lyngstad (1913-1976) fra Øystre Slidre i Valdres. Han tok handelsskole og gikk på Vestfold landbruksskole (1928–1930) og Statens småbrukslærerskole (1933–1934).
Yrkeskarriere
Fra 1939 var han småbruker i Brandbu, og hadde samtidig forskjellige stillinger i landbruksforvaltningen blant annet som herredsagronom i Brandbu (1939-1947) og reiseinspektør i Driftskredittkassen for landbruket (1948-1949). Han begynte som småbrukslærer ved Valdres landbruksskole i 1945 og var rektor ved skolen fra 1950 til 1960.
Politisk karriere
Thorstein Treholt var statssekretær i Landbruksdepartementet fra 1954 til 1957, stortingsrepresentant fra Oppland fra 1958 til 1977 og dessuten formann for Stortingets landbrukskomité fra 1961 til 1965. Han var landbruksminister fra 1971 til 1972 og igjen fra 1973 til 1976.
Fylkesvei 1016
Traséer: Bjaberg – Knapstad (4,2 km), Knapstad – Knapstad stoppested (0,5 km).
Thorstein Treholt
Politisk karriere
Treholt var medlem av Nord-Aurdal herredstyre 1952-1955, Brandbu kommunestyre 1960-61 og Gran kommunestyre 1962-1967. Han var fylkesmann i Oppland fra 1976 til 1981. Treholt hadde flere tillitsverv innenfor landbruket blant annet som formann i styret for Statens landbruksbank (fra 1965).
Fylkesvei 1016
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 208.
Thorstein Treholt
Politisk karriere
I 1981 ble han utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden.
Han var far til spiondømte Arne Treholt. Thorstein Treholt levde lenge nok til å oppleve at sønnen ble løslatt fra fengsel.
Smalahove
Smalahove, smalehovud, sau(d)(e)hau(d) eller skjelte, er en matrett av svidd, røykt og kokt hode av lam eller sau. Hodene kan også flås og tørkes før ferdig tilberedning. Retten har lange tradisjoner på Vestlandet i Norge, særlig på Voss og i perioden før jul, og oppstod for å utnytte all mat på dyrene. Smalahove betraktes i dag av mange, blant annet turister, som en eksotisk delikatesse. Ordet smalahove kommer av dialektordet smale, som betyr «småfe» eller «sau». Matfestivalen Smalahovesleppet avholdes hvert år på Voss i månedsskiftet september–oktober.
Eksterne lenker
Svið_(matur)
Indre Oslofjord
Indre Oslofjord er den delen av Oslofjorden som ligger nord for Drøbaksundet. Skillet mot Ytre Oslofjord går ved «Drøbaksterskelen», en fjordterskel som ligger mellom Frogn og Hurumlandet utenfor Drøbak – like sør for Oscarsborg festning. Indre Oslofjord ligger i Oslo og Viken fylker og strekker seg inn til havnebassenget i Oslo by, runder Nesoddtangen, og fortsetter mot sørøst som Bunnefjorden. Indre Oslofjord er mellom tre og syv kilometer bred.
Geologi
Indre Oslofjord er tildels formet av istidene de siste 2,5 millioner år. Dessuten finnes løsmasser som ble avsatt da isen trakk seg tilbake etter siste istid for 9000 år siden. Ås–Ski-trinnet danner terskelen for Indre Oslofjord. Store sandterrasser er avsatt da iskanten lå ved Drøbak–Svelvik. Geologisk ligger Indre Oslofjord i det geologene kaller Oslofeltet.
Miljøforhold
Indre Oslofjord er en terskelfjord som er preget av relativt rolig vær, og med varme somrer og kalde vintre. Miljøet er bestemt av et komplisert samspill mellom naturgitte forutsetninger og direkte og indirekte menneskeskapte påvirkninger. Oslofjordens spesielle form, med det trange innløpet og den grunne terskelen ved Drøbak påvirker inn- og utstrømningsforholdene. Sammen med klimaforholdene har alle disse faktorene betydning for miljøet i fjorden:
Grunnet blant annet befolkningsvekst langs fjorden har presset på miljøforholdene i Indre Oslofjord vært under press. I januar 2020 ble det forbudt å fiske torsk i Indre Oslofjord. Flere forskninsrapporter peker også på økt tilføresel av blant annet nitorgen de siste årene
Båttrafikk og friluftsliv
Oslofjorden har landets høyeste trafikk av båter, både ferjer, lastebåter, charter- og fritidsbåter. Indre og Ytre Oslofjord er dessuten Norges tettest befolkede friluftsområde med tilknytning til sjøen. Hyttene langs kysten er mange og svært dyre, og aktivitetsnivået er særlig høyt om sommeren.
Vassdrag med utløp i Indre Oslofjord
En lang rekke bekker og små og mellomstore elver renner ut i Indre Oslofjord. Størst av disse er Akerselva, Sandvikselva og Lysakerelva.
Av disse har 13 nedbørsfelt på over 10 km²:
Forurensning
Avløpsvann fra industrien og fra befolkningen i kommunene rundt fjorden har ført til en betydelig forurensning i Indre Oslofjord. Ved Drøbak danner sjøbunnen dessuten en terskel og utskiftinga av vannet i fjorden innenfor er derfor liten. Dette har ført til oksygenmangel på dypt vann i Indre Oslofjord. Det gjelder særlig Oslofjordens innerste, sørgående arm, Bunnefjorden. Det er gjort en rekke tiltak for å redusere forurensninga og rydde opp i Indre Oslofjord de seinere åra.
Marc Anthony
Marc Anthony (født 16. september 1968 i New York City i New York i USA) er en puertoricansk-amerikansk sanger, musiker og skuespiller, som er spesielt populær i Latin-Amerika for sin salsamusikk. Han har tidligere vært gift med Miss Universe-vinner Dayanara Torres (2000 – 2004) og Jennifer Lopez.
Album
Otra Nota (1993)
Frelsesarmeens korps
Frelsesarmeens korps er lokalmenighetene i bevegelsen og kirkesamfunnet Frelsesarmeen. Korpsene sorterer under divisjoner, som igjen ligger under et territorium. Divisjonssjef er den øverste åndelige og administrative lederen for en samling med korps (menigheter). Divisjonssjefene har egne kontor kalt divisjonshovedkvarter. Divisjonssjefen har tilsyn med menighetene. Nærmeste overordnede for divisjonssjefen er feltsjefen. Denne har sitt kontor i Oslo (se: Frelsesarmeens hovedkvarter)
Territorier
Et territorium kan være et land eller en del av et land eller flere land slått sammen. Territorialleder er den øverste lederen i et territorium. En territorialleder er som regel kommandør. Territoriallederen for Island, Færøyene og Norge er kommandør Clive T. Adams
Det finnes noen territorier som egentlig er for små til å være egne territorier, men som på grunn av historie, egenart eller av andre grunner har blitt eget territorium. Et eksempel på dette er Danmark, hvor Frelsesarmeen egentlig er ganske liten. Det er ganske vanlig at territoriallederne kommer fra et land utenfor territoriet.
Frelsesarmeen i Norge tilhører territoriet Norge, Island og Færøyene og er delt opp i syv enheter:
Nordre divisjon
Den omfatter 18 korps i Midt-Norge; Nord- og Sør-Trøndelag, Møre og Romsdal, samt deler av Nordland og Sogn og Fjordane og strekker seg fra Mo i Rana i nord til Florø i vest og Røros i øst. Divisjonens administrasjonskontor ligger i Trondheim.
Sentraldivisjonen
Divisjonsledere er majorene Eli Nodland Hagen og Jan Harald Hagen Divisjonshovedkvarteret ligger i Oslo. Divisjonen omfatter Frelsesarmeens menigheter, det sosiale arbeidet er organisert under Frelsesarmeens sosialtjeneste.
Østre divisjon
Divisjonssjef major Solfrid Bakken. Divisjonshovedkvarteret ligger på Brendsrudtoppen i Asker
Vestre divisjon
Divisjonssjefer majorene Magna og Jostein Nielsen. Divisjonshovedkvarteret ligger i Stavanger.
Dalsnuten
Dalsnuten er et fjell i Sandnes kommune i Rogaland. Det ligger øst for Gandsfjorden ovenfor Dale. Fjellet har en høyde på 323 meter over havet. Dalsnuten er et populært turmål i Sandnes og en av de mest besøkte toppene i kommunen. Fra parkeringsplassen på Gramstad finnes det en turløype til Dalsnuten. I 2009 startet Sandnes idrettslag et motbakkeløp; Dalsnuten 323 som har målgang ved varden på toppen av Dalsnuten.
I forbindelse med Sandnes 150-årsjubileum fikk kommunen en kikkert fra kommunene Klepp, Time, Hå, Gjesdal og Randaberg. Den ble plassert på Dalsnuten.
Tessa Worley
Tessa Worley (født 4. oktober 1989) er en fransk tidligere alpinist.
Hun debuterte i verdenscupen 4. februar 2006 med en 29.–plass i storslalåmrennet i Ofterschwang. Under junior-VM 2007 i Flachau kom hun på niendeplass i storslalåm, og samme år kom hun på tredjeplass i storslalåm og femteplass i super-G under det franske mesterskapet i Val-d’Isère. Under junior-VM 2008 i Formigal tok hun bronse storslalåm.
Hun har gull i lagkonkurransen fra VM i alpint 2011 og 2017 og fra storslalåm i VM i alpint 2013 og 2017.
Hun deltok i alpint under vinter-OL 2022 i Beijing der hun ikke fullførte storslalåm etter at hun lå som nummer sju etter første omgang. Hun var en av Frankrikes flaggbærere under åpningsseremonien.
Hun vant storslalåmcupen sesongen 2016/17 og sesongen 2021/22.
Ytre Oslofjord
I sør går Oslofjorden over i Skagerrak. Her er grensen mindre presist definert. Oslofjordens Friluftsråd regner Ytre Oslofjord til og med Singlefjorden i sørøst og Larviksfjorden i sørvest, og har alle kommuner fra svenskegrensen til og med Larvik blant sine medlemmer. Denne avgrensningen ville gi en linje fra skjærgården utenfor Stavern i vest til skjærgården sør for Hvaler i øst. I enkelte sammenhenger regnes også Telemarkskysten med Frierfjorden og kommunene Porsgrunn, Bamble og Kragerø med til Ytre Oslofjord. I snevreste forstand er det kun fjordstrekket fra sørkysten av Hurumlandet til Færder som regnes med.
Ytre Oslofjord i bred forstand omfatter en lang rekke mindre fjordområder, som Holmestrandfjorden, Breiangen, Krokstadfjorden, Tønsbergfjorden, Mefjorden, Sandefjordsfjorden, Viksfjorden, Ringdalsfjorden, Iddefjorden og som nevnt Larviksfjorden, Frierfjorden og Singlefjorden. Det ligger en rekke større øyer i fjorden, som Jeløya, Bastøy, Rauer, Hankø, Bolærne, Nøtterøy, Tjøme, Hvasser og Hvaler. Innseilingen til fjorden er markert med de tre fyrene Svenner, Færder og Torbjørnskjær.
Både østsiden og vestsiden av fjorden er tett befolket. Landskapet langs fjorden er preget av skjærgårdkyst, og er et populært område for frilufts-, hytte- og båtliv. I norsk sammenheng er Ytre Oslofjord kjent for et behagelig klima, med forholdsvis milde vintre og varme somre.
Engelhardia
Engelhardia  er en slekt av løvfellende, eller helt eller delvis eviggrønne trær i valnøttfamilien (Juglandaceae).
De er som regel sambu, men kan også være særbu. Bladene er spredte og finnete med 2–14 småblad. Blomstene bestøves av vinden, og frukten er en nøtt med tre vinger. Slekta er utbredt i Sør- og Sørøst-Asia fra Himalaya i vest sørover til Java, østover til Filippinene og Ny-Guinea og nordover til Sør-Kina.
Mer enn ti Engelhardia-arter er beskrevet, men flere av disse artsnavnene er nok synonymer. Engelhardia roxburghiana er flyttet til slekta Alfaropsis.
Slekta fantes også i Europa fra eocen, men den forsvant gradvis etter som klimaet ble kaldere og tørrere. I Mellom-Europa er de yngste funnene 3,4 millioner år gamle og på Den iberiske halvøy 2,2 millioner år, altså fra pliocen. I Italia, Balkan og Vest-Asia overlevde slekta mye lenger, til slutten av midtre pleistocen, og pollen er funnet i bunnprøver fra Adriaterhavet (300 000 år) og det sørlige Svartehavet (200 000 år).
Christian Mohn
Christian J. Mohn (født 20. april 1926, død 31. desember 2018) var en norsk skihopper og idrettsleder. Han var skipresident i perioden 1978-1980, og har vært leder av interesseforeningen Hoppsportens Venner. Som aktiv representerte han IL Heming.
Han deltok i VM i 1950 og 1954, og ble nummer 4 i Lake Placid i 1950 og nummer 20 i Falun i 1954. I Holmenkollrennet tok han 2.-plass i 1952 og 3.-plass i erstatningsrennet i 1954. Han var reserve i OL i St. Moritz i 1948.
Heike Henkel
Heike Henkel (født Heike Redetzky 5. mai 1964 i Kiel) er en tysk tidligere friidrettsutøver som konkurrerte i høydehopp.
Henkel ble verdensmester 1991 i Tokyo med et hopp på 2,05 hele sju centimeter høyere enn Jelena Jelesina som vant sølvmedalje. Hun ble også olympisk mester, hun vant høydehoppfinalen med 2,02 under OL 1992 i Barcelona. Hun satte verdensrekord innendørs 4. februar under tyske mesterskapet i Karlsruhe i 1992 med et hopp på 2,07. Hun var gift med svømmeren Rainer Henkel mellom 1989 og 2001. Gitet seg senere med den tidligere OL-deltageren (1992)og ti-kjemperen Paul Meier.
Marian Anderson
Marian Anderson (født 27. februar 1897, død 8. april 1993) var en amerikansk klassisk skolert altsangerinne. Anderson regnes som en av USAs fremste spirituals-sangere, men hun opptrådte også i operaer og på konserter. I årene 1925 til 1965 sang hun med kjente orkestre over hele USA og i Europa.
Anderson var en viktig person i kampen mot raseadskillelse i USA. I 1939 var raseskillet fremdeles et faktum i USA, og organisasjonen Daughters of the American Revolution (DAR) nektet henne å delta i en konsert for et flerkulturelt publikum i Washington, D.C. Dette plasserte henne i søkelyset internasjonalt på en måte som ikke var vanlig for en klassisk skolert musiker. Hun fikk derfor avholdt en utendørskonsert på trappene foran Lincoln Memorial påskesøndag 9. april 1939, med støtte fra blant annet USAs førstedame Eleanor Roosevelt og hennes mann, president Franklin D. Roosevelt. Hun opptrådte for over 75,000 tilhørere, og i tillegg kom noen millioner radiolytterne.
Hun ble den første afro-amerikanske kunstneren som opptrådte på Metropolitan Opera, 7. januar 1955, i operaen Maskeballet. Anderson var også en av delegatene til FNs menneskerettskomite, og hun opptrådte over hele verden som en «goodwill ambassador» for det amerikanske utenriksdepartementet. I 1960-årene var hun aktiv innenfor borgerrettsbevegelsen i USA, og opptrådte blant annet ved marsjen mot Washington i 1963 da Martin Luther King jr. holdt sin tale som begynte med «Jeg har en drøm».
Anderson mottok mange æresbevisninger, i 1963 ble hun tildelt Presidentens frihetsmedalje av president John F. Kennedy, i 1973 innvotert i National Women's Hall of Fame, i 1977 Kongressens gullmedalje og i 1986 USAs National Medal of Arts. Anderson ble tildelt Grammy Lifetime Achievement Award sammen med Bob Dylan, John Lennon og Kitty Wells i 1991. Seremonien for avdukingen av hennes stjerne på Hollywood Walk of Fame ble avholdt i 1960.
Bermuda under Sommer-OL 2004
Bermuda under Sommer-OL 2004. Ti sportsutøvere, fem menn og fem kvinner fra Bermuda deltok i seks grener, friidrett, seiling, svømming, stuping, triatlon og hestesport under Sommer-OL 2004 i Athen. De vant ingen medaljer.
Libertiner
Libertiner og libertinisme har i dag den nedsettende betydningen «nytelsessyk, utsvevende, vellysting», det vil si en person som lever fritt og uavhengig i henhold til gjeldende moral, og som uhemmet omfavner personlige nytelser, især seksuelle. Ordet er i dag betraktet som noe gammeldags på norsk, og lite egnet som positiv eller negativ beskrivelse. Det står i kontrast til tidligere tider hvor det å betegne seg som libertiner hadde en annet begrepsinnhold: en radikal person som selv hadde frie religiøse tanker eller som var i opposisjon til de rådende religiøse oppfatninger, det vil si en fritenker.
I den første betydningen legger libertinere vekt på fysiske og sanselige gleder, og som filosofi ble libertinisme som radikal ideologi forsvart på 1600-, 1700- og 1800-tallet, da særlig i Frankrike og Storbritannia. De mest konsekvente blant disse var John Wilmot, 2. jarl av Rochester (1647–1680) og Marki de Sade (1740–1814). I moderne tid har libertinisme blitt assosiert med nihilisme, sadomasochisme og tilhengere av fri kjærlighet.
Etymologi
Libertiner kommer fra latinske libertnus, «frigitt (slave)», avledet fra liber, «fri», som også har gitt ord som «liberal» og «liberalisme». På engelsk er libertine dokumentert på slutten av 1300-tallet, men betydningen «fritenker» er først nedtegnet på 1560-tallet fra fransk libertin, opprinnelig den betegnelse som ble gitt av katolikker for bestemte protestantiske sekter i Frankrike og Nederlandene. Den andre betydningen, «tøylesløs, utsvevende, lastefull person» er først nedtegnet på 1590-tallet. Den mørkere betydning kan muligens ha sin årsak til en misforståelse av det latinske begrepet libertinus i Det nye testamente.
Calvins fordømmelse
Den franske protestanten Jean Calvin (1509–1564), opphavsmann til kalvinismen, fremmet begrepet «libertiner» for på negativt vis beskrive sin meningsmotstandere i sveitsiske Genève. Denne gruppen, ledet av sveitsiske Ami Perrin (død 1561), argumenterte mot Calvins «insistering på at kirkedisiplinen burde bli ensartet påtvunget alle medlemmer av samfunnet i Genève.» Perrin og hans allierte ble valgt inn til bystyret i 1548 og «utvidet deres base med støtte i Genève ved å hisse opp irritasjon blant den eldre garde mot det økende antall religiøse flyktninger som rømte fra Frankrike i stadig økende antall.»
Den skotske presten og teologen Samuel Rutherford (død 1661) var enig i Calvins vektlegging av ensartet kirkedisiplin i Genève og ga en hard og streng behandling av «libertanisme» i sitt polemiske verk A Free Disputation against pretended Liberty of Conscience (1649) og hvor han slo fast at «libertinere gir oss troens skeptisisme og ubesluttsomhet.»
Opplysningstidens libertinisme
I den barokke tidsalder i Frankrike eksisterte det en filosofisk og intellektuell krets av fritenkere som kollektivt var kjent som libertinage érudit. Blant disse var Gabriel Naudé (1600–1653); Élie Diodati (1576–1661); og François de La Mothe Le Vayer (1588 –1672).