cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gift (roman)
Handling
Ikke lenge etter denne hendelsen oppdager Wenche at hun venter barn. Erkjennelsen får henne til å sette seg ned og ta et oppgjør med livet og ekteskapet. Hun må vedgå at utsiktene for det nye barnet ikke er de beste; å bli født inn i en familie der forholdet mellom ektefellene er blitt rutine og konvensjon, og der mor går med uklare tanker om et annet liv med en annen mann. Men hun forstår godt at vegen til Mordtmann nå er stengt for henne. Når hun om kvelden forteller nyheten til mannen, reagerer han på en måte hun slett ikke var forberedt på. Han flekker tenner mot henne og sier at barnet ikke er hans. Fortelleren vet å berette at Carsten nesten gjennom hele deres ekteskap har gått rundt og vært sjalu på andre menn, men at han har vært dannet nok til ikke å vise at han har lidd under den beundringa som Wenche har vakt hos mannfolk flest. Sjalusien har nådd et akutt stadium under den tida som Mordtmann har ferdes hos dem som husvenn, og nå går det over styr for ham.
Den lille istid
Virkningene i Rogaland
Trolig var klimaet medvirkende til stagnasjonen på Jæren, men ikke helt bestemmende. Forskjellen mellom indre og ytre strøk i Rogaland kan forklares med klimaet.
Reservasjoner om temperaturendringene
Frosne elver og store isbreer trenger ikke å ha direkte sammenheng med den lille istid. Det avhenger av hvor varme somrene var og hvor nedbørsrike vintrene var. Store breer betyr ikke nødvendigvis at det var så veldig mye kaldere.
Gift (roman)
Handling
Romanen ender med at Abraham står til konfirmasjon som førstemann på kirkegulvet. Faren overrekker ham et gullur, og formaner ham om hans samfunnsplikter.
Ruth Bader Ginsburg
Karriere
På 1970-tallet var hun prosessfullmektig i en rekke saker som omhandlet diskriminering og likestillingsspørsmål, samt direktør for den ikke-statlige borgerrettighetsorganisasjonen American Civil Liberties Unions prosjekt for kvinners rettigheter («Women’s Rights Project»). Hun førte flere saker frem til Høyesterett i Washington D.C.
I 1980 ble Bader Ginsburg utnevnt av president Jimmy Carter til dommer ved appelldomstolen for District of Columbia (U.S. Court of Appeals for the District of Columbia Circuit).
Hun ble utnevnt av president Bill Clinton til Høyesterett i 1993 og ble regnet blant Høyesteretts liberale fløy. Hun var den andre kvinnen i historien som ble nominert til embetet som dommer i USAs høyesterett. I 2002 ble hun innvotert i National Women's Hall of Fame.
Gjennom sine voteringer i Høyesterett markerte Ginsburg seg som en forkjemper for likestilling og kvinners rettigheter. I spørsmålet om abort inngikk hun i 2000 i dommerflertallet som førte til opphevelse av delstaten Nebraskas lovgivning mot «partial birth abortion» (Stenberg v. Carhart), og i 2007 var hun i det mindretall som var uenig i Høyesteretts opprettholdelse av visse restriksjoner mot visse former for «partial birth abortion» (Gonzales v. Carhart).
Særlig i det siste tiåret av sin karriere fikk hun en stor tilhengerskare blant mange unge amerikanere, som så på henne som et forbilde. Dagen etter dødsfallet strømmet folk til området utenfor Høyesteretts rettslokaler for å markere sin sorg over hennes bortgang.
Helseproblemer og død
Ginsburg ble diagnostisert med kreft i 1999. Hun ble operert og gjennomgikk kjemo- og strålingsterapi uten at det førte til noe fravær fra Høyesterett. Hun begynte et intenst fysisk treningsprogram som ga gode resultater.
Imidlertid måtte hun opereres igjen i februar 2009, denne gang for bukspyttkjertelkreft.
På grunn av et fall som påførte henne brist i tre ribben ble hun innlagt på sykehus igjen 8. november 2018, og under oppholdet der ble det oppdaget av kreften var vendt tilbake og hadde angrepet lungene. Hun gjennomgikk en operasjon for å fjerne de ondartede ene 21. desember.
I august 2019 offentliggjorde Høyesterett at Ginsburg hadde gjennomgått tre uker med strålingsbehandling for å bekjempe en svulst i bukspyttkjertelen. Hun skal ha vært kreftfri i januar 2020, men i mai fikk hun på nytt kreftbehandling. Hun døde av komplikasjoner i forbindelse med kreft i bukspyttkjertelen den 18. september samme år, mindre enn to måneder før presidentvalget i USA 2020. Kort tid før sin død dikterte hun følgende beskjed til amerikansk offentlighet: «Mitt mest brennende ønske er at jeg ikke blir erstattet inntil det er valgt en ny president.»
I kultur og media
Dokumentarfilmen RBG (2018) handler om Ginsburgs karriere. Samme år kom spillefilmen On the Basis of Sex, med Felicity Jones i hovedrollen som Ruth Bader Ginsberg. Filmen handler hovedsakelig om Ginsberg som ung jurist, og særlig om en av sakene hun førte der de tradisjonelle forestillingene om kjønnsroller ble utfordret.
Hans Engnestangen
Hans Engnestangen (født 28. mars 1908 på Brandbu, død 9. mai 2003 på Brandbu) var en norsk skøyteløper. Gjennom det meste av 1930-tallet var han en av verdens beste sprintere. Han representerte Hamar IL i de mest meritterte årene.
Skøytekarriere
Engnestangen tilhørte sammen med Ivar Ballangrud og Michael Staksrud den såkalte Hadelandstrioen. Som ung var han en del av arbeideridrettsbevegelsen, og 19 år gammel vant han både 500 og 1 500 m i vinterspartakiaden på Bislett. Han ble også norsk arbeideridrettsmester tre år på rad. I 1931 flytta han til Hamar, der han bodde hos og trente under Peter Sinnerud, og han representerte seinere Hamar Idrettslag.
Han vant 8 distanseseire på 500 og 1 500 m i internasjonale mesterskap, og i 1933 ble han også verdensmester sammenlagt – hans eneste internasjonale tittel. Mellom 1931 og 1938 ble han seks ganger blant de seks beste i EM og VM. Ofte valgte han imidlertid å trekke seg fra 10 000 m, tross god plassering etter tre løp. Han ble to ganger norsk mester (1937 og 1938). Han fikk Morgenbladets gullmedalje for sine meritter i 1938.
Under krigen
Hans Engnestangen var blant de få skøyteløperne som ikke deltok i idrettsboikotten under okkupasjonen. Vinteren 1942 deltok han ikke bare i stevner i Norge, men også i landskampen Tyskland–Norge i Klagenfurt. I juli 1942 var han idrettsinstruktør på et 3-ukers lagførerkurs i Alta for om lag 60 gutte-elever i alderen 14-18 år (unghirden) og alle elevene ble hentet fra NSUFs egne rekker. Den 12. januar 1944 ble det publisert i Åndalsnes avis et innlegg av Hans Engnestangen med tittelen: Hvorfor jeg er medlem av NS.
Han ble under landssvikoppgjøret dømt til 2 års tvangsarbeid.
Meritter
Mellom 1933 og 1938 satte han tre ganger verdensrekord på 500 m og en gang på 1 500 m i Davos. Tidene 41,8 (5. februar 1938) og 2.13,8 (29. januar 1939) ble stående inntil de ble sletta av russiske løpere på Medeobanen i januar 1952.
Liste over verdensrekordnoteringer gjort av Hans Engnestangen.
Europeiska arbetarpartiet
Europeiska arbetarpartiet (EAP) er et lite, internasjonalt politisk parti i Sverige uten parlamentarisk representasjon. Partiet er den svenske delen av LaRouche-bevegelsen.
Partiet kan ikke henføres til noen av de klassiske ideologiene. Partiets standpunkter kjennetegnes av teknikkoptimisme. Tradisjonelt har derimot partiet, siden starten av 1980-tallet, blitt karakterisert som høyreekstremistisk.
Martin Ryle
Martin Ryle (født 27. september 1918 i Brighton, død 20. oktober 1984 i Cambridge, Cambridgeshire) var en britisk fysiker og nobelprisvinner. Ryle og landsmannen Antony Hewish mottok Nobelprisen i fysikk i 1974 «for banebrytende arbeider innen radioastrofysikken: Ryle for sine observasjoner og oppfinnelser, særskilt apertursynteseteknikken, og Hewish for sin innsats ved oppdagelsen av pulsarene».
Etter å ha tatt en fysikkgrad ved University of Oxford i 1939 jobbet Ryle ved Telecommunications Research Establishment med design av antenner for flyvende radarutstyr under andre verdenskrig. Etter krigen ble han partner ved the Cavendish Laboratory.
Fokuset i hans tidlige arbeider ved Cambridge var på radiobølger fra solen. Ryles interesse flyttet seg imidlertid raskt til andre områder og å utforske de han tidlig bestemte at Cambridge-gruppen skulle utvikle nye observasjonsteknikker for. Som et resultat ble Ryle drivkraften i etableringen og forbedringen av astronomisk interferometri og apertursyntese som har bidratt til å oppgradere kvaliteten på radioastronomiske data.
Grevinnen og hovmesteren
Grevinnen og hovmesteren (tysk originaltittel: Der 90. Geburtstag eller på engelsk Dinner for One) er en tysk engelskspråklig TV-sketsj produsert av Norddeutscher Rundfunk i 1963. May Warden spiller rollen som gammel grevinne i et middagsselskap med innbilte, avdøde gjester, Freddie Frinton i rollen som komisk hovmester som må skåle for alle og blir stadig mer beruset. Den er basert på et britisk teaterstykke ved navn Dinner for One, som stammer fra 1920-årene.
Grevinnen og hovmesteren har blitt et tradisjonelt innslag i fjernsynssendingene på nyttårsaften i mange land, blant annet i opphavslandet Tyskland, men også i Østerrike, Sveits, Luxembourg, Danmark, Sverige, Finland, Estland, Grønland, Australia, Færøyene og Sør-Afrika. Spesielt i Tyskland, Østerrike og Sveits har programmet fått kultstatus. I Norge har NRK siden 1980 de fleste årene sendt filmen på lille julaften.
Handling
Mange tror Miss Sophie feirer nyttårsaften, men dette er feil. At James, i rollen som Mr Pomeroy, sier: «Happy New Year, Miss Sophie», skyldes nok alkoholinntaket. Det mest kjente sitatet fra filmen er Miss Sophies gjentatte: «Same procedure as every year, James!».
Produksjon
Regissør var Heinz Dunkhase (1928-87). Filmens manus er et skuespill som opprinnelig kom fra London, skrevet av Lauri Wylie (1880-1951) og urfremført i 1948. Sketsjen inneholder mange forskjellige former for humor, som slapstick og situasjonskomedie. Den ble opprinnelig importert til Norge som et eksempel på forskjellige typer humor.
Rollene blir spilt av den engelske skuespilleren May Warden (1891–1978) og den engelske komikeren Freddie Frinton (1909–68). Ironisk nok var Frinton avholdsmann og rørte aldri en dråpe alkohol i sitt liv. Filmopptaket var opprinnelig i svart-hvitt, men ble senere fargelagt digitalt.
Fargeleggingen falt ikke i god jord hos det norske publikum. Da NRK tilbød sketsjen i farger i 2001, ble forslaget nedstemt landet rundt: «Vi vil ikkje ha ho i fargar!» - for det skal være same procedure as every year.
Forskjellige versjoner
I tillegg til to tyske innspillinger på 18 minutter, én med publikum og én uten, finnes det en 11-minutters versjon spilt inn av den sveitsiske TV-kanalen SF. I den sveitsiske versjonen spiller også Frinton og Warden, men den inneholder færre detaljer og kulisser. Det er sistnevnte som vises på norske tv-skjermer lille julaften.
Popularitet
Selv om både sketsjen og skuespillerne er britiske, er filmen nærmest ukjent i Storbritannia; den ble første gang sendt på britisk fjernsyn i 2018.
Spørsmålet er hvorfor en britisk sketsj som er helt glemt i hjemlandet, har slått an i en slik grad i ulike land som Sveits, Danmark, Estland, Sør-Afrika, Australia og Færøyene, der den er et sentral innslag i julefeiringen. Professor Rainer Stollmann ved universitetet i Bremen foreslo i 2004 at det kunne skyldes sketsjens revolusjonære potensial, ettersom den harselerer med britisk aristokrati. Spiegel foretok da en ringerunde til BBC, og fikk bekreftet at BBCs ansatte ikke en gang hadde hørt om sketsjen, på tross av oppføringen i Guinness' rekordbok.
Cerambyx cerdo
Stor eikebukk (Cerambyx cerdo) er en meget stor bille som tilhører familien trebukker (Cerambycidae). I Norden finnes arten nå bare på én lokalitet på Öland i Sverige. Den er fredet.
Utseende
En stor (svenske eksemplarer 40–53 mm, søreuropeiske gjerne noe mindre), slank, svart trebukk. Den er den største nordiske tømmerbukken, bare Ergates faber blir omtrent like stor av trebukkene som forekommer i Nord-Europa. Dekkvingenes spiss er mørkt rødbrun, ellers er den svart. Antennene er kraftige, hos hannen mye lengre enn kroppen, hos hunnen omtrent så lange som kroppen. Hodet er fremstrakt med ganske store kjever (mandibler). Pronotum er bredere enn langt, blankt, knudrete og med pigger på sidene. Dekkvingene har markerte, rettvinklede skuldre, er svakt tilsmalnende bakover og har en læraktig overflate. Beina er temmelig lange. Larven er opptil 8 centimeter lang og 2 centimeter bred, hvit med tre par velutviklede bein, en gul hodekapsel og svarte munndeler.
Levevis
Larvene utvikler seg i skadede partier av grove, fortsatt levende eiker. Trærne bør helst være soleksponerte. Larven lever først under barken, men gnager seg så inn i veden. Den kan også gå inn i levende ved. Det er publisert tilfeller av at denne arten har klekket fra cognac-fat av eik, har gått inn og lagt seg selv på sprit, fatene må i så fall være forholdsvis nye. Larveutviklingen tar fire til fem år. Den utvokste larven bygger et puppekammer og forsegler dette med et lokk av kalk. Her forvandler den seg til en puppe, og etter omtrent seks uker, på høsten, klekkes den voksne billen. Denne overvintrer i puppekammeret og kommer først fram neste vår. De voksne billene er aktive det meste av sommeren og flyr i solskinn eller løper omkring på eikestammene, denne store og tunge arten er overraskende kjapp. Samme eiketre kan trolig brukes av arten i minst 100 år om det får stå i fred.
Utbredelse
I Nord-Europa finnes arten etter alt å dømme bare på lokaliteten Halltorps hage på Öland, der den er kjent fra mer enn 150 år tilbake. Hele bestanden er knyttet til et titalls gamle eiker. Tidligere var den noe mer utbredt i Sør-Sverige. Lenger sørover i Europa er arten noe vanligere, slik at den enkelte steder blir oppfattet som et skadedyr. Den finnes også i Nord-Afrika og østover til Iran.
Silhår
Silhår er et filter for siling av melk. Silhår er gjerne laget av kutagl eller mer sjelden av hestetagl (halehår fra ku eller hest). Silhår er runde og laget med nålebinding, men det forekommer også silhår som er heklet. Silhåret ble lagt over hullet i bunnen av en melkesil laget av tre. Når melken rant gjennom silhåret, renset en vekk fluer, hår og annen rusk. Noen steder brukte man å legge en silklut (av tekstil) over silhåret for å få bedre rensing.
Når en lagde silhår klipte en håret av kurumpa før kyrene ble sendt inn om høsten. Da var hårene på det reneste. Det avklipte håret ble vasket, kokt og spunnet til en tykk tråd som man så laget silhåret av. Det forekommer også at rektangulære kluter laget av kultagl, kalles silhår, men slike ser ut til heller å være brukt som skurekluter for å holde melkekarene godt rene. Slitte silhår kunne også bli tatt i bruk som skurekluter.
Bruken av silhåret ble avløst av silklut og silvatt.
Qingyun (Dezhou)
Qingyun (kinesisk: 庆云县; pinyin:  Qìngyún Xiàn) er et fylke i provinsen Shandong i Folkerepublikken Kina. Det ligger under byprefekturet Dezhou.
Befolkningen i 1999 var på 289 986.
Samferdsel
Kinas riksvei 205 passerer gjennom området. Den begynner i Shanhaiguan og ender opp sør i Shenzhen i provinsen Guangdong. Underveis er den innom blant annet Tangshan, Tianjin, Zibo, Huai'an, Nanjing, Wuhu, Sanming, Heyuan og Huizhou.
Tony Tucker
Tony Craig «TNT» Tucker (født 27. desember 1958 i Grand Rapids Michigan, USA) er en amerikansk bokser som var verdensmester i tungvektsboksing i en kort periode i 1987.
Han ble verdensmester 30. mai 1987 da han beseiret James Buster Douglas på teknisk knockout i den tiende runden og vant den ledige IBF-tittelen. Allerede 1. august samme år mistet han tittelen. Han møtte Mike Tyson som var WBAs og WBCs verdensmester. Tyson vant kampen på poeng.
Tucker bokset 66 kamper som profesjonell. Han vant 58, hvorav 48 på knockout, tapte 7 og 1 endte uavgjort.
James Logan
Logan vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo. Han var med på det canadiske ishockeylaget som kom på tredjeplass i turneringen bak Sovjetunionen og USA. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Canada vant tre og tapte to kamper i sluttspillsserien. Sovjetunionen vant alle fem kampene og vant serien med maksimale ti poeng foran USA med åtte og Canada med seks. OL-turneringen var også det 23. verdensmesterskapet i ishockey. Logan spilte alle åtte kampene og scoret sju mål.
Cangshan
Med Cangshan kan det siktes til:
Allsång på Skansen
Allsång på Skansen er et musikk- og sangshow som arrangeres på Skansen i Stockholm hver sommer. Hver uke gjester forskjellige kjente musikere programmet og leder publikum i allsang. Den første utgaven ble arrangert i 1935 med Sveriges Radios Sven Lilja som konferansier. Han ledet showet hver sommer til og med 1950. Sven Lilja døde 7. januar 1951, 63 år gammel. Etter Liljas død tok det fem år før showet gjorde comback med Egon Kjerrman (1920-2007) som ledet allsangen til og med 1966 da showet tok en ny pause som varte til 1974. Allsång på Skansen ble gjenopplivet i 1974 med Bosse Larsson (1934-2015) som programleder. Han ledet allsangen i 20 år til og med 1993. Showet ble første gang sendt på svensk tv 3. august 1979. TV-sendingen var opprinnelig sporadisk. En første sesong med fire episoder ble sendt i 1979 og en andre sesong med åtte episoder i 1980. Allsång på skansen tok en pause frem 1984 da programnet kom tilbake med fire episoder. Resten av 1980-tallet ble det ikke sendt nye programmer fra Skansen, bortsett fra et "jubileumsprogram" i 1986. Det var først etter at SVT startet nye sendinger i 1990 at Allsång på Skansenble et årlig program.
Larsson var programleder frem til 1994, da Lasse Berghagen tok over. Med ham fulgte en fornying av programmet, og det ble mer populært enn noen gang tidligere. Da Berghagen tok over, hadde programmet omkring 600 000 seere, og da han ga seg som programleder, hadde programmet omtrent 2 millioner seere hver uke. Programmet er også inspirasjonskilden til norske Allsang på Grensen. Sanna Nielsen overtok som programleder i 2016.
Finland under Sommer-OL 1980
Finland under Sommer-OL 1980. 105 sportsutøvere, nittini menn og seks kvinner fra Finland deltok i seksten sporter under Sommer-OL 1980 i Moskva. Finland kom på tolvteplass med tre gull- en sølv- og fire bronsemedaljer. Peter Tallberg var Finlands flaggbærer under åpningsseremonien.
Svartekunst
Svartekunst henviser tradisjonelt til bruken av overnaturlige krefter eller magi til onde og egoistiske formål. I norsk folketro er svartekunst nært knyttet til Svarteboka, og innehavere av slike bøker var påstått å kunne kaste forbannelser over andre. Bruk av svartekunst var også sentralt i mange av hekseprosessene i Europa.
Svartekunst på fransk er magie noire, som er avledet av middelalderlatinske nigromantia (= «sort spådom»), i betydningen at man kun få vite (eller lære å vite) skjebnen eller framtiden fra de døde. Nigromantia er etter all sannsynlighet en direkte fonetisk oversettelse fra greske nekromanteia (fra nekros, «lik, den døde» + manteia, «forutsigelse, orakel»). Stavingen ble påvirket i middelalderlatinen av niger = «svart», i forståelsen av «svarte kunstarter». Det engelske begrepet nygromauncy ble stavingen korrigert på midten av 1600-tallet da denne misforståelsen ble innsett.
Som motsetningen hvit magi kan opprinnelsen til svart magi spores tilbake til primitiv og rituell tilbedelse av ånder. Under renessansen ble magisk praksis og ritualer betraktet som ondt eller irreligiøst, og ved dens utvidelse, som «svartekunst» i den brede mening. Trolldom og esoteriske undersøkelser var forbudt og ble med harde virkemidler forfulgt av den katolske inkvisisjonen. Av den grunn ble naturlig magi utviklet som en måte for tenkere, lærde og intellektuelle, som Marsilio Ficino, abbed Johannes Trithemius og Heinrich Cornelius Agrippa, å videreutvikle esoterisk og rituelle studier (om enn fortsatt i hemmelighet) uten vesentlig forfølgelse.
Mens «naturlig magi» ble populært blant de utdannede og overklassen i 1500- og 1600-tallet, forble rituell magi og folketro magi utsatt for forfølgelser. Den engelske teologen William Perkins (1558–1602) ga følgende instruksjon i 1608:
I særdeleshet ble begrepet svartekunst vanligvis forbeholdt de som ble anklaget for å kalle på demoner og andre onder, de som forbannet deres naboer, som brukte magi for å ødelegge deres avlinger, og de som kunne forlate deres fysiske, jordiske legemer og reiste over store avstander i ånden (hvor Malleus Maleficarum («Heksehammeren») «vier et langt og viktig kapittel»).
Mens gresk «nekromantikk» beskjeftiger seg med besvergelser overfor de døde ble latinske «nigromantikk» forbundet med svarteboksformularer og utøvelsen av forbudte og skadelige kunster. I likhet med skillet mellom hvite og svarte løgner snakker en i folketroen om et verdivalg mellom trollkyndige som velger kun å anvende sine krefter for hjelpe andre (hvit magi) og dem som tilegner seg og bruker sine evner til svart magi for å volde skade.
Corpse Bride
Handling
«Victor» klarer først å lure «Emily», og får den alderende «Elder Gutknecht» (Michael Gough) til å sende dem tilbake til de levendes land ved hjelp av en ukrainsk trylleformel. Han forteller «Emily» at han vil introdusere henne for hans foreldre. Da de er tilbake drar han isteden til «Victoria» for å erklære sin kjærlighet til henne, men «Emily» oppdager dem og tar ham med tilbake til de dødes land mens «Victoria» ser hjelpeløst på. Mens «Victoria» forgjeves forsøker å overbevise pastoren og sine foreldre om at «Victor» trenger hjelp, låser «Maudeline» og «Finis» henne inne, og planlegger å gifte henne med den tilsynelatende rike «Lord Barkis Bittern». Ingen er klar over at «Barkis» planlegger å drepe «Victoria» og stjele hennes formue, som han fremdeles tror hun har.
Van Dort-familiens kusk, «Mayhew», dør på dette tidspunktet og ankommer de dødes land. Der forteller han «Victor» om Victorias forlovelse med «Barkis». «Victor», som tror at «Victoria» gifter seg med «Barkis» av fri vilje, bestemmer seg for å gjøre det beste ut av sin situasjon, og går med på å drikke gift som del av en seremoni i de levendes land som vil gjøre hans ekteskap med «Emily» offisielt. Mens «Victoria» og «Barkis» gifter seg forbereder innbyggerne i de dødes land seg på «Victor» og «Emilys» bryllup, og stormer både byen og bryllupet i de levendes land. Under kaoset oppdager den nygifte «Lord Barkis» til sin forferdelse av «Victoria» ikke eier en penny.
«Victoria» følger etter de døde til kirken, og oppdager «Victor» i midten av den bryllupsseremonien som vil drepe ham. «Emily» ser at «Victoria» ser på dem, og innser at hun er iferd med å berøve «Victoria» et lykkelig liv. Hun stanser «Victor» da han skal til å drikke den forgiftede vinen, og gir «Victor» tilbake til «Victoria». Gjenforeningen blir avbrutt av «Barkis», som minner forsamlingen på at «Victoria» nå er hans hustru, og at han ikke vil dra uten henne. En kamp oppstår mellom «Victor» og «Barkis». «Emily» gjenkjenner «Barkis» som mannen som forførte og drepte henne for lenge siden. Hun ber ham forsvinne og truer ham med et sverd. En selvsikker «Barkis» drikker den forgiftede vinen som var beregnet for «Victor», idet han hånende vil utbringe en siste skål for «Emily». Sekunder senere dør han, og de døde omgir og kaster seg over det skrekkslagne liket av «Barkis».
«Emily» forklarer for «Victor» og «Victoria» at de hører sammen. Da «Victor» protesterer og sier at han gav et løfte, sier «Emily» at han allerede har holdt det ved å sette henne fri. Nå vil hun sette ham fri. Hun går til utgangen av kirken, snur seg en siste gang, og går ut. I det hun kommer ut forvandles kroppen hennes til hundrevis av sommerfugler som flyr opp mot månen. «Victor» og «Victoria» ser på sammen, lykkelige over å endelig være gjenforent.
Linyi (Dezhou)
Linyi (kinesisk: 临邑县; pinyin:  Línyì Xiàn) er et fylke i provinsen Shandong i Folkerepublikken Kina. Det ligger under byprefekturet Dezhou.
Befolkningen i 1999 var på 509 846.
Samferdsel
Kinas riksvei 104 løper også gjennom fylket. Den begynner i Beijing, løper sørover via Dezhou og så til Jinan, Xuzhou, Nanjing, Hangzhou, Wenzhou og ender opp i Fuzhou.
Elliðavatn
Like i nærheten ligger den kjente naturparken Heiðmörk med stier for vandring og sykling, små skoger og lavaformasjoner.
Den islandske hovedveien hringvegur over Hellisheiði mot hovedstaden går forbi innsjøen.
Eric Wyndham White
Eric Wyndham White (født 26. januar 1913, død 27. januar 1980) var en britisk økonom. Han var den første generaldirektøren i World Trade Organization.
McDonnell Douglas MD-12
McDonnell Douglas MD-12 var et designstudium for et fly, som ble utført av selskapet McDonnell Douglas på 1990-tallet. Det er verdt å merke seg at det var en gjenopptagelse av et studium fra 60-tallet.
Historie og utvikling
Opprinnelig var det ment å være en forlenget variant av tre-motorsflyet MD-11, med større kapasitet. Designstudien utviklet seg etterhvert til et mye større fly med 4 motorer og 2 etasjer i hele flyskrogets lengde. Dette forslaget ble lansert i april 1992. Konseptet lignet mye på Airbus A380 og Boeing NLA, og det ville ha blitt større enn Boeing 747.
På tross av aggressiv markedsføring og stor begeistring i begynnelsen, spesielt i luftfarts-pressen, fikk ikke McDonnell Douglas noen bestillinger på flyet. Flyet ble sett på som et PR-stunt, for å skjule at selskapet hadde store problemer på grunn av den sterke konkurransen fra Boeing og Airbus. Det var åpenbart for mesteparten av industrien at MDC ikke hadde verken ressurser eller penger nok til å utvikle et slikt fly, og studiumet gikk raskt i glemmeboken. Ingen fly ble bestilt, og det ble raskt glemt etter fusjonen mellom McDonnell Douglas og Boeing i 1997.
I tilbakeblikk, har det vært ekstremt dyrt og innviklet å utvikle et nytt to-etasjers bredbuksfly, selv for de gjenværende flyindustri-kjempene Boeing og Airbus. Et lignende konsept til MD-12 – det enorme Airbus A380 – har blitt drevet fram til en produksjonsmodell. Prosjektet har forøvrig vært utsatt for flere forsinkelser og enorme kostnadsoverskridelser siden 2005.
Spesifikasjoner (MD-12 HC, i henhold til design)
Generelle spesifikasjoner:
Ytelse:
Samisk høgskole
Samisk høgskole (SH; nordsamisk: Sámi allaskuvla, SA) er en norsk statlig høgskole i Kautokeino i Finnmark med særskilt ansvar for det samiske samfunnet i det samiske kulturområdet, Sápmi. Høgskolen ble etablert i 1989. Den har over 200 studenter fra Norge, Finland, Sverige og Russland og mer enn 100 ansatte.
Bakgrunn og virksomhet
Samisk høgskole ble etablert for å styrke samisk kompetanse.
Samisk høgskole er en høyere utdannings- og forskningsinstitusjon som skal dekke det samiske samfunnets behov. Skolens hovedspråk er samisk både i undervisningen, administrasjonen og blant de ansatte og studentene. Samisk utdanning og forskning danner høgskolens særegne faglige profil og høgskolen har et nordisk-samisk og internasjonalt perspektiv med blant annet studenter fra alle land i Sápmi: Norge, Finland, Sverige og Russland.
Studieprogrammer
Samisk høgskole tilbyr følgende programstudier:
I tillegg tilbyr høgskolen en rekke enkeltemner, videreutdanninger og begynneropplæring i samisk språk. Mange av de ulike tilbudene har ikke årlig oppstart.
Organisering
Høgskolen er en av seks statlige høgskoler i Norge.
Samisk høgskole består av to institutter som har ansvaret for forsknings og utdanningsvirksomheten innen sine respektive felt:
I tillegg er Senter for samisk i opplæringa organisert under Samisk høgskole. Senteret er et nasjonalt kompetansesenter spesielt rettet mot opplæringssystemet fra barnehagestadiet til høgere utdanning. Senter for samisk i opplæringen arbeider vidt for å fremme muntlig og skriftlig bruk av samisk i befolkningen.
I 2005 ble Nordisk Samisk Institutt samorganisert med Samisk høgskole og ble i juli 2009 samlokalisert da Samisk vitenskapsbygg, Diehtosiida, stod ferdig.
Studentsamskipnaden i Indre Finnmark er ansvarlig for studentvelferden til studentene ved SA.
Ledelse
Samisk høgskole har en såkalt toledermodell med valgt rektor og ansatt direktør, hjemlet i Universitets- og høgskolelovens §10-2. Rektor velges blant de ansatte og studentene ved institusjonen for fire år av gangen og maksimalt åtte år sammenhengende. Direktør ansettes av styret. Rektor har et overordnet ansvar for institusjonen og er styrets leder, mens direktøren sitter på det helhetlige administrative ansvaret.
Franz Xaver Gruber
Franz Xaver Gruber (født 25. november 1787 i Unterweitzberg ved Hochburg-Ach i Østerrike, død 7. juni 1863 i Hallein) var en østerriksk lærer og organist, først i Oberndorf og så i Hallein i Salzburg. Sammen med den katolske presten Josef Mohr, som skrev den opprinnelige teksten på tysk, komponerte han julesangen Stille natt (eller Glade jul på norsk) i 1818. Sangen ble første gang fremført i kirken i Oberndorf i Østerrike 25. desember 1818.
Ebbe Carlsson-skandalen
Ebbe Carlsson-skandalen var en politisk skandale i Sverige som begynte den 1. juni 1988, da kveldsavisen Expressen avslørte at bokutgiveren Ebbe Carlsson etterforsket PKKs mulige delaktighet i Palmemordet, med støtte fra justisminister Anna-Greta Leijon.
Franz Xaver Gruber
Bakgrunn
I 1805 påbegynte Franz Xaver sin musikalske utdannelse hos organisten Georg Hartdobler i Burghausen, året derpå avsluttet han sin lærerutdannelse i Ried im Innkreis og tok sin eksamen der og i Salzburg.
Ebbe Carlsson-skandalen
Skandalen førte blant annet til at Leijon ble tvunget til å gå av i begynnelsen av juni 1988, samt at Ebbe Carlsson ble dømt til bøter for varesmugling i mars 1992. Riksdagens konstitusjonskomité gransket skandalen gjennom utspørringer som ble direktesendt på TV i begynnelsen av august 1988. En kraftig debatt mellom Carl Lidbom og komiteens visepresident Anders Björck fikk betydelig oppmerksomhet i mediene.
Det er uklart om alle detaljer i skandalen har blitt kjent for offentligheten.
Franz Xaver Gruber
Lærer
Etter utdannelsen gjennomførte han et år som hjelpelærer som da var et krav. Året tilbrakte hos sin mentor og lærer Andreas Peterlechner i Hochburg-Ach, før han 12. november 1807 ble ansatt som lærer i Arnsdorf. Han giftet seg med klokkerenken Elisabeth Fischinger, som hadde to barn fra tidligere, og fikk to barn med henne.
Mellom 1816 og 1829 arbeidet han ekstra som kantor i Nikolaikirken i Oberndorf. Han kunne dermed kombinere oppgavene som skolelærer, kantor og klokker. Klokkerbostaden ved kirken ble med tiden museum.
Gruber er fremst kjent som tonesetter til det verdenskjente julediktet av hjelpepresten Joseph Mohr, «Stille Nacht, heilige Nacht», som han første gang fremførte på julaften 1818 i Nikolaikirken i Oberndorf, med Joseph Mohr på gitar. Senere arrangerte han også hymnen for orgel. Gruber og Mohr skrev senere ytterligere salmer sammen.
Etter at hustruen Elisabeth døde i 1825, giftet Gruber seg igjen, i 1826, med Maria Breitfuss fra Arnsdorf, som ti år tidligere hadde vært hans elev. Paret fikk ti barn sammen. Av Grubers totalt tolv biologiske barn overlevde bare fire: Franz Xaver (født 27. november 1826 i Lamprechtshausen; død 18. april 1871 i Hallein), Elisabeth (født 1. november 1832 i Berndorf; død 31. mars 1902 i Hallein), Amalie (født 9. juni 1834 i Berndorf; død 2. mai 1871 i Hallein) og Felix (født 18. mai 1840, død 11. januar 1884 i Hallein). Franz Xaver og Felix var også musikalsk aktive, og Franz Xaver grunnla i 1849 Halleins Liedertafel.
Gruber ble lærer i nærliggende Berndorf i 1829 og i 1833 korleder i byen Hallein. Etter hustruen Marias død giftet Gruber seg en tredje gang i 1842 med Katharina Rieser.
Grubers grav nær Halleins katolske menighetskirke er idag den eneste gjenværende graven fra den gamle kirkegården som ble oppgitt i 1882.
Anna-Greta Leijon
Anna-Greta Leijon (født Anna-Margareta Maria Leijon 30. juni 1939 i Stockholm) er en svensk politiker (sosialdemokrat) som har vært parlamentsmedlem og justisminister. Leijon er mor til politikeren Britta Lejon.
Britisk Øst-Afrika
Britisk Øst-Afrika var et britisk protektorat i Afrika. Området dekker mesteparten av nåtidens Kenya. Protektoratet varte fra 1890 til 1920 da området ble organisert som en britisk koloni.
Soul
Soul kan vise til:''
Cangshan (Fuzhou)
Cangshan (kinesisk: 仓山区; pinyin:  Cāngshān Qū) er et distrikt i provinsen Fujian i Folkerepublikken Kina. Det ligger under byprefekturet Fuzhou.
Det har et areal på 139 km² og teller 370.000 innbyggere (2004).
Doxocopa
Doxocopa er en slekt av sommerfugler som tilhører gruppen glanssommerfugler (Apaturinae) i den store familien flikvinger (Nymphalidae).
Utseende
Store, kraftige sommerfugler med trekantede forvinger. Kroppen er stor og kraftig. Hos hannene er vingenes overside er blålig metallskimrende med hvite flekker. Hunnene er brune med hvite og gule tverrbånd.
Levevis
Larvene går blant annet på nesletre (Celtis spp., hampfamilien). De voksne sommerfuglene holder seg mest oppe i trekronene, der hannene forsvarer territorier. Særlig hunnene kommer sjelden ned til marknivå. Artene lever i regnskog og tåkeskog, i alle fall opp til 1800 meter over havet. De drikker gjerne mineralrikt vann fra leire og blir også tiltrukket til svette og urin. Hunnene etterligner giftige sommerfugler i slekten Adelpha (Limenitidinae).
Utbredelse
Slekten er utbredt i den Neotropiske økosonen og finnes over det meste av Sør-Amerika.
St. Paul skole
St. Paul skole er en katolsk grunnskole i Bergen, grunnlagt i 1873 og eid av Oslo Katolske Bispedømme. Skolen har ca. 340 elever på første til tiende klassetrinn, med 7 klasser på barnetrinnet og 6 klasser på ungdomstrinnet.
Høsten 2012 opprettet skolen også en katolsk videregående avdeling: St. Paul gymnas.
Odd Aalen
Odd Olai Aalen (født 6. mai 1947 i Oslo) er en norsk statistiker og er internasjonalt kjent for sin forskning på forløps- og overlevelsesanalyse.
Aalen vokste opp i Oslo og fullførte Oslo katedralskole i 1966. Han studerte fysikk- og matematikk ved Universitetet i Oslo og ble cand.real. med hovedfag i statistikk i 1972. Deretter begynte han på doktorgradsstudier ved University of California i Berkeley, USA. Etter doktorgraden jobbet han som forsker ved Københavns Universitet og Universitetet i Tromsø, før han i 1982 ble medisinsk statistikker ved Universitetet i Oslo. Han ble professor fra 1985 og har nå en stilling ved Avdeling for biostatistikk.
Han ble den første rene statistiker som ble fast ansatt ved Det medisinske fakultet ved Universitetet i Oslo. Han har jobbet med å integrere kunnskap fra statistikkfaget i medisinstudiet. I 1992 ble han medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi. Fra 1997 til 1999 var han leder for Norsk statistisk forening.
I sine tidlige studieår videreutviklet han den matematiske teknikken for overlevelsesanalyse som nå kalles Nelson-Aalen-estimatoren. Denne et svært hyppig brukt teknikk for beregning av risiko innen medisinsk forskning med livsløpsdata, forsikringsmatematikk og analyse av antatt levetid for tekniske komponenter. Hans mest siterte vitenskapelige artikkel er Nonparametric inference for a family of counting processes fra 1978.
György Gurics
György Gurics (født 27. januar 1929 i Dunapentele, død 10. september 2013 i Budapest) var en ungarsk bryter som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors, 1956 i Melbourne og 1960 i Roma.
Gurics vant en olympisk bronsemedalje i bryting under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Han kom på tredjeplass i den tredje tyngste vektklassen, mellomvekt opp til 79,0 kg i fri stil bak David Tsjimakuridze fra Sovjetunionen og iranske Gholamreza Takhti.
Hellas under Sommer-OL 1980
Hellas under Sommer-OL 1980. Førtitre sportsutøvere, førti menn og tre kvinner fra Hellas deltok i åtte sporter under Sommer-OL 1980 i Moskva. Hellas kom på 22.-plass med en gull- og to bronsemedaljer.
MS «Rygertroll»
MS «Rygertroll» er en katamaran og passasjerbåt, bygget i 2012 ved skipsverftet Brødrene Aa i Hyen for rederiet L. Rødne og Sønner. Leveransen ble forsinket i et halvt år grunnet problemer med fremdriftssystemet som Rolls-Royce Marine Propulsion sto som underleverandør av. Det spesielle med denne leveransen var at båten var den første i verden med propellsystem i produsert i karbonkompositt. Dette gjør båten meget stillegående.
Den er sertifisert for 147 passasjerer og har bauglem som også er tilpasset rullestolbrukere. Med to dieselmotorer hver på 749 kW har den en toppfart på 30 knop.
Båten brukes blant annet til sightseeingturer.
Cardiff
Cardiff (walisisk Caerdydd – fra caer, «fort», og en endret genitivform av elvenavnet Taf; derfor, «fortet ved elven Taf») er hovedstaden og den største byen i Wales. Den ligger i det bevarte grevskapet Glamorgan i det sørlige Wales, og har siden 1996 vært et selvstyrt hovedområde.
Byen var liten inntil begynnelsen av det 19. århundre, da havneanlegget Cardiff Docks sør i byen ble tatt i bruk som havn for transport av kull. Den fikk status som city i 1905, og ble hovedstad i Wales 20. desember 1955. I 2018 hadde Cardiff 305 353 innbyggere, noe som gjorde den til Storbritannias 13. største by.
Nasjonalforsamlingen for Wales har sitt sete i Cardiff.
Historie
Man var lenge i tvil om betydningen av det walisiske navnet på byen, Caerdydd. Caer, «fort», var uproblematisk, men dydd betyr «dag» på moderne walisisk, og dette ga ingen skikkelig mening. Man trodde lenge at det kunne være en forvanskning av navnet på elven Taff, som byen ligger ved, altså «fortet ved Taff». Nyere forskning har avvist dette, og man har funnet ut at romeren Antonius Didius bygde et fort der byen ligger, og at Dydd er en forvanskning av Didius. Det finnes ingen kjente rester etter det romerske fortet, men et normannisk slott, Cardiff Castle, på samme sted er bevart. Det ble utvidet og ombygget i viktoriansk tid av John Patrick Chrichton-Stuart, 3. marki av Bute og arkitekten William Burges.
Kultur, medier, sport og turisme
I tillegg til Cardiff slott, Castell Coch og nasjonalforsamlingens bygning finner man Det nasjonale museum og galleri og Cathays Park. I sistnevnte ligger lokaladministrasjonens bygninger, som er reist etter modell av tilsvarende bygninger i New Delhi. Den walisiske operaen flyttet inn i Wales Millennium Centre i november 2004.
Byen har et eget universitet, Cardiff University, og i tillegg til to høyskoler og et institutt tilhørende University of Wales og Royal Welsh College of Music and Drama.
Cardiff var vertskap for den nasjonale Eisteddfod i 1883, 1899, 1938, 1960 og 1978.
Det har også vært en norsk kirke i byen. Kirken blir nå brukt som kunstsenter.
Saltlageret i Lübeck
Saltlageret i Lübeck (tysk: Salzspeicher) består av seks historiske bygninger av teglstein ved elva Trave nær Holstentor (vestre byport) i Lübeck.
Handelen med Lüneburgersalt var en viktig årsak til Lübecks og Hansaens økonomiske og politiske posisjon i senmiddelalderen. Saltlagrene i Lübeck ble etterhvert tatt i bruk til andre lagerformål.
Peter B. Kierulf
Som professor emeritus har Kierulf vært forskningsombud for Oslo Universitetssykehus og Det medisinske fakultet ved Universitetet i Oslo fra 2008 til 2017. Han er far til juristen Anine Kierulf.
Northfields undergrunnsstasjon
Northfields undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon i Ealing, London. Den er en del av Piccadilly-linjen og ligger i kollektivsone 3.
Slaget ved Lipariøyene
Slaget ved Lipariøyene var det første sammenstøtet mellom flåtene til Karthago og den romerske republikk, utkjempet som en del av den første punerkrig. Seieren til Karthago kom som et resultat av et bakholdsangrep.
Slaget
Mens Scipio befant seg i sundet mottok han informasjon om at garnisonen ved Lipara var villig til å gå over på romernes side. Hendelsene som fulgte er vanligvis beskrevet som en forrædersk handling fra karthagenernes side, men kildene - som stort sett var pro-romerske - går ikke i detalj rundt omstendighetene. Scipio lot ikke muligheten til å erobre en viktig by uten kamp gå fra seg, og seilte mot Lipara. Da romerne ankom havnen, lå en avdeling av karthagenske skip i bakhold, anført av Hannibal Gisco (generalen som ble slått ved Agrigentum) og Boodes. Romerne ble blokkert inne i havna og ga seg uten stor motstand. De uerfarne mannskapene fikk panikk og flyktet, og konsulen ble tatt til fange. Hans kløktighet ble belønnet med den nedsettende tilnavnet Asina, som betyr esel på latin.
Hendelsen ved Lipara førte ikke til en slutt på den første punerkrig, eller Scipio Asinas karriere. Kort tid etter fikk han sin hevn da juniorkonsulen, Gaius Duilius, vant slaget ved Mylae.
Jack McKenzie
John William «Jack» McKenzie (født 22. juli 1930, død 11. november 2010) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1956 i Cortina d'Ampezzo.
McKenzie vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo. Han var med på det canadiske ishockeylaget som kom på tredjeplass i turneringen bak Sovjetunionen og USA. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Canada vant tre og tapte to kamper i sluttspillsserien. Sovjetunionen vant alle fem kampene og vant serien med maksimale ti poeng foran USA med åtte og Canada med seks. OL-turneringen var også det 23. verdensmesterskapet i ishockey. McKenzie spilte alle åtte kampene og scoret sju mål.
Ebbe Carlsson
Nils Ebbe Knut Carlsson (født 28. september 1947 i Lundby i Göteborg, død 3. august 1992 i Stockholm) var en svensk forlagsredaktør. Han var informasjonssekretær i justitiedepartementet i perioden 1974–1976 (se Geijeraffären). Han var den hovedinvolverte i den såkalte Ebbe Carlsson-skandalen i 1988. Carlsson døde av aids.
Lanling
Cangshan (kinesisk: 苍山县; pinyin:  Cāngshān Xiàn) er et fylke i provinsen Shandong i Folkerepublikken Kina. Det ligger under byprefekturet Linyi.
Befolkningen i 1999 var på 1 137 651.
Samferdsel
Kinas riksvei 206 løper fra kystbyen Yantai til kystbyen Shantou i provinsen Guangdong. Den løper gjennom provinsene Shandong, Jiangsu, Anhui, Jiangxi og til slutt Guangdong.
Yushu Kitano
Yushu Kitano (født 14. april 1930 i Osaka, død 27. februar 2016 i Nishinomiya) var en japansk bryter som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors.
Kitano vant en olympisk sølvmedalje i bryting under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Han kom på andreplass i den letteste vektklassen, fluevekt opp til 52,0 kg i fri stil, bak Hassan Gemici fra Tyrkia.
Han vant en sølvmedalje i Asialekene 1954 i Manila.
Tre Små Kinesere (EP)
Tre Små Kinesere er en musikk-EP utgitt av Tre Små Kinesere i 1988. Utgivelsen inneholder den senere hiten «Soleplassland».
True Norwegian Black Metal
True Norwegian Black Metal et kallenavn på den black metal-stilen som ble skapt av det tidlige norske black metal-miljøet. True Norwegian Black Metal kan også vise til:
Michele Waagaard
Michele Waagaard (født 1980 på Hønefoss) er en norsk-thailandsk modell, skuespiller og programleder.
Waagaard begynte karrieren sin i 1995 da hun spilte i musikkvideoen til Thailands største popstjerne Bird Thongchai Mcintyre. I 1996 ble hun over et veddemål med på en modellkonkurranse for ungdomsbladet «The Boy». Waagaard vant konkurransen som «The Boy's female model of the year».
Michele Waagaard fortsatte modellkarrieren, og var en av de mest ettertraktede ansikter på catwalken.
I 2002 begynte hun som produsent og programleder for MTV Thailand.
Etter ca. 10 år i Bangkok flyttet hun i 2004 tilbake til Norge, og har begynt som programleder for Svisj på NRK2.
Pyreneisk mastiff
Pyreneisk mastiff (FCI #092) er en gigantstor molosser som stammer fra de sørlige fjellstrøkene av Pyreneene i Spania. Denne storvokste hunden er også kjent som navarramastiff og aragonmastiff av mange. Rasen må ikke forveksles med pyreneerhund, som er en fransk hunderase.
Opprinnelse og alder
Pyreneisk mastiff er en gammel hunderase, men nøyaktig hvor gammel den er vet man ikke. Hunden skal ha vært i bruk som vokterhund i det bratte landskapet på sørsiden av de mektige Pyreneene, i nordlige Spania, gjennom århundrer, der den også er kjent under navn som navarramastiff og aragonmastiff. Disse navnene henleder på de tidligere kongedømmene i Aragon og Navarra. Bøndene i området benyttet tradisjonelt denne hunden til å beskytte buskapen mot brunbjørn og ulv i tidligere tider, men etter hvert som disse rovdyrene forsvant ble det mindre vanlig å holde slike hunder.
På 1930-tallet var rasen i sterk tilbakegang, som følge av at bjørn og ulv nå nærmest var blitt utryddet. Tilbakegangen ble ytterligere forsterktet av den spanske borgerkrigen under årene 1936–1939 og andre verdenskrig som fulgte like etter. På 1960-tallet var rasen så degenerert at den sto i umiddelbar fare for å dø ut. En gruppe entusiaster tok imidlertid initiativ til å redde den, og samlet inn opplysninger om hunder som var rasetypiske nok til å kunne danne et genetisk grunnlag for videre avl. Ti hunder ble valgt ut og avl igangsatt på begynnelsen av 1970-tallet. Disse ti hundene danner derfor det genetiske grunnlaget for rasens eksistens i dag.
Den spanske mastiffklubben ble grunnlagt i 1977. Rasen er ganske tallrik i Europa, der den skal finnes i mer enn 4000 eksemplarer i Spania alene. Det første eksemplaret kom til Norge i 1986 og var enn hannhund. I 1989 ble det også importert to hanner og ei tispe hit. Norsk Pyreneisk Mastiff Klubb ble grunnlagt i 1991 og er en avdeling under Klubben for Større Selskapshunder (KSS). Pyreneisk mastiff er fortsatt en meget sjelden hunderase i Norge.
Utseende, anatomi og fysikk
Pyreneisk mastiff har massive proporsjoner og en kropp som bare er svakt lengre enn høyden. Den er en meget muskuløs og kraftull hund med en kompakt benstamme og en behåring som tåler det meste av vær og vind.
Hodet er stort og skallen lett avrundet uten markert stopp. Snutepartiet er rektangulært og smalner ut mot snuten. Øynene er små og mandelformede, og skal helst være mørk nøttebrune og ha sorte øyenlokk. De nedre øyenlokkene henger svakt ned og kan blottlegge bindhinnen noe. Ørene er mellomstore, triangelformede og faller ned flatt mot kinnene. Halsen er kraftig avsmalende opp mot hodet og har løsskinn. Manken er noe uttalt. Kroppen er litt lengre enn høyden og meget robust og kraftig. Brystkassen er stor og bred og har vel velvende ribben. Buklinjen er måtlig opptrukket. Ryggen er kraftig og muskuløs, og krysset bredt, solid og sluttende. Muskuløse ben og store kompakte labber med buede tær. Halen er tykk ved basen, smidig og rikelig behåret. Når hunden hviler eller er uinteressert henger den ned mot hasene, med den ytre tredjedelen lett oppsvingt.