cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Denis Mensjov
Høsten 2004 gikk Mensjov til det nederlandske laget Rabobank. Han var kaptein under Tour de France 2005, men endte på en skuffende 85.-plass, blant annet på grunn av sykdom. Han gjorde det imidlertid langt bedre i Vuelta a España 2005. Han vant to tempoetapper, og hadde ledertrøya en stund. På 15. etappe mistet han imidlertid ledelsen til Roberto Heras, og endte på andreplass i sammendraget. Senere ble Heras diskvalifisert for doping, og Mensjov ble utropt til offisiell vinner av Vuelta a España.
I Tour de France 2006 vant Mensjov den 11. etappen, årets andre fjelletappe, etter en hard spurt mot amerikanerne Levi Leipheimer og Floyd Landis. Han endte på en femteplass i sammendraget.
Mensjov var blant favorittene i Tour de France 2007, men endte opp som hjelperytter for Michael Rasmussen. Dagen etter at Rasmussen ble kastet ut av Touren, trakk Mensjov seg fra resten av rittet.
I Vuelta a España 2007 var Mensjov tilbake i form, og vant den 10. etappen, og vant rittet sammenlagt med tre og et halvt minutts margin til Carlos Sastre. Mensjov vant også klatretrøya og kombinasjonstrøya.
I 2008 ble han nummer fem i Giro d'Italia og nummer fire (tre) i Tour de France.
I Giro d'Italia 2009 tok han to etappeseire og vant rittet sammenlagt, 41 sekunder foran Danilo Di Luca.
Han la opp i mai 2013. I juli 2014 annonserte UCI at Mensjov var utestengt i to år (fra april 2013) på bakgrunn av uregelmessigheter i det biologiske passet, og at resultatene fra Tour de France 2009, 2010 og 2012 skulle strykes.
Meritter
IN = Pågår
WD = Brøt
DSQ = Diskvalifisert
Story Musgrave
Story Musgrave (født 19. august 1935 i Boston, Massachusetts) er en amerikansk lege og pensjonert NASA-astronaut.
Øvre luftveier
De øvre luftveier er en serie med organer og biologiske kanaler (passasjer) som transporterer luft (oksygen) ned til lungene hos landlevende virveldyr. Organene omfatter nesen med nesehulen og nesegangene, munnhulen, svelget og strupehodet (som markere skillet til de nedre luftveier).
Penelope Fitzgerald
Liv og virke
Hun var datter av redaktøren av vittighetsbladet Punch, Edmund Knox, og Christina Hicks, en av de første kvinner som studerte ved University of Oxford. Hun var niese til teolog og forfatter Ronald Knox, kodeknekkeren Dilly Knox og bibelforskeren Wilfred Knox. Hun uttalte at «Da jeg var ung tok jeg min far og mine tre onkler for gitt, og det falt meg aldri inn at noen andre ikke kunne like dem. Senere oppdaget jeg at det var feil, men jeg greide aldri helt å tilpasse meg det. Jeg antok at de var uvanlige, men jeg tenker fortsatt at de hadde rett, og så langt som verden var uenig med dem, var jeg uenig med verden.»
Fitzgerald ble utdannet ved Wycombe Abbey og Somerville College ved Universitetet i Oxford. Hun jobbet for BBC under den andre verdenskrig. I 1941 giftet hun seg med Desmond Fitzgerald, en irsk soldat, de fikk tre barn, en sønn og to døtre. I 1960 underviste hun ved den uavhengige skolen Italia Conti Academy, en dramaskole i London. Hun var også ansatt i en bokhandel i Southwold, Suffolk. En stund bodde hun i en båt på Themsen, en husbåt som angivelig sank to ganger. Hun startet sin litterære karriere i 1975, i en alder av 58 år, da hun fikk utgitt en biografi over kunstneren Edward Burne-Jones (1833–1898).
To år senere ble dette fulgt opp av boken Knox Brothers, en biografi om hennes far og onkler, der hun aldri nevnte seg selv ved navn. Senere i 1977 utga hun sin første roman, The Golden Child, et komisk mordmysterium. Romanen er sagt å ha blitt skrevet for å underholde hennes syke ektemann, som døde i 1976. I løpet av de neste fem årene utga hun fire romaner. Fitzgeralds siste roman, The Blue Flower, publisert i 1995, handler om en tysk poet og filosof, og hans kjærlighet for hva som er portrettert som et ganske vanlig barn. Dette er kalt hennes mesterverk, og i 1999 ble det tilpasset og dramatisert for BBC Radio.
Ljore
En ljore er en åpning i taket på en bygning for å slippe røyk ut fra ildstedet og lys inn (Norrønt ljôri, dansk lyre). Etymologisk er ordet antagelig beslektet med lys, norrønt ljôs. Bygninger med ljore ble også kalt årestuer eller røykstuer, fordi røyken fra ildstedet ble sluppet ut i rommet – pipe eller skorstein manglet. Røykstuer kunne ha åre eller røykovn som ildsted.
Historie
Før det var vanlig med vinduer i bolighus, var det alltid en ljore over ildstedet i oppholdsrommet. Åpningen lå gjerne tett inntil mønet og i midten av rommet. Åpningen var firkantet og på størrelse som et lite vindu. Ljoren var åpen om sommeren og i godt vær, og alltid mens det ble fyrt på åren eller i røykovnen. Ellers var den dekket av en skjå, en firkantet treramme som passet til åpningen. Rammen var trukket med en gjennomsiktig hinne laget av skinnet fra en kumave, senere med glass. Denne innretningen kunne lukkes eller åpnes ved hjelp av en «skjåstang». I gamle dager skal det ha vært slik at en frier som kom til gården burde holde hånden på skjåstangen når han frembrakte sitt ærend.
Fotball under Sommer-OL 1992
Fotball under Sommer-OL 1992. Fotball var med på det olympiske programmet for nittende gang under OL 1992 i Barcelona. Seksten lag deltok, kun menn, og turneringen ble avviklet mellom 24. juli og 8. august. Spania beseiret Polen med 3-2 i finalen og ble olympiske mestere i fotball.
Medaljevinnere
Gull – José Amavisca Rafael Berges Santiago Cañizares Abelardo Albert Ferrer Josep Guardiola Miguel Hernández Toni Mikel Lasa Juan Manuel López Javier Manjarín Luis Enrique Kiko Alfonso Antonio Pinilla Francisco Soler Gabriel Vidal Roberto Solozábal David Villabona Paqui
Ljore
Historie
Ljoren var en nødvendighet i husene helt fra de eldste former for boliger (telt, gamme, stue) oppsto og til ildsted med lukket røykløp ble innført på 1500- og 1600-tallet. Eilert Sundt skriver i 1862: Da det ble vanlig med vinduer i husene, forsvant behovet for lysåpning i taket, og ljoren ble i første omgang mindre, og ofte en tett treluke. Da åren og røyovnen ble avløst av peis eller lukket jernovn, ble røyken ledet opp i en skorstein med røykpipe over tak, og dermed forsvant ljoren i taket.
Fotball under Sommer-OL 1992
Medaljevinnere
Sølv – Dariusz Adamczuk Marek Bajor Jerzy Brzęczek Marek Koźmiński Dariusz Gęsior Marcin Jałocha Tomasz Łapiński Tomasz Wałdoch Aleksander Kłak Andrzej Kobylański Ryszard Staniek Wojciech Kowalczyk Andrzej Juskowiak Grzegorz Mielcarski Piotr Świerczewski Mirosław Waligóra Dariusz Koseła Arkadiusz Onyszko Dariusz Szubert Tomasz Wieszczycki
Coach: Janusz Wójcik
Bronse  – Joachin Yaw Acheampong Simon Addo Sammi Adjei Maxwell Konadu Mamood Amadu Isaac Asare Frank Amankwah Nii Lamptey Bernard Aryee Kwame Ayew Mohammed Gargo Mohammed Kalilu Ibrahim Dossey Samuel Osei Kuffour Samuel Kumah Anthony Mensah Alex Nyarko Yaw Preko Shamo Quaye Oli Rahman
Coach: Sam Arday
Ljore
Historie
Skogsarbeidere bodde tidligere i laftede skogshusvær med ljore, kalt ljørkoier. Slike koier ble forbudt til overnatting først i 1937.
I våre dager kalles åpningen i taket på en lavvo for ljore, og den har tilnærmet samme funksjon som i de gamle bolighusene.
All Alone Am I
«All Alone Am I» er en sang fra 1962 med den amerikanske sangeren Brenda Lee. Melodien er opprinnelig komponert av den greske komponisten Manos Hadjidakis og spilt inn av Tzeni Karezi på soundtracket til filmen To nisi ton genneon (På norsk: De modiges øy). Senere ble en ny versjon av sangen produsert av Owen Bradley, og var med som tittelsporet på ett av Brenda Lees albumer. Den ble også utgitt på singlen Decca 31424.
I 1960 ble den greske filmen Aldri på en søndag utgitt til betraktelig applaus og mottok flere Oscar-nominasjoner. Filmens stjerne, Melina Mercouri, vant en Oscar for beste kvinnelige skuespiller, mens filmens tittelmelodi vant en Oscar for Best Original Song til dens komponist, Manos Hadjidakis, som hadde skrevet musikken som ble brukt i filmen. En melodi som fantes både i Aldri på en søndag og De modiges øy ble sendt til Brenda Lees management som en sang som skulle tas i betraktning for en plateinnspilling. Etter å ha blitt oversatt til engelsk av Arthur Altman ble den til «All Alone Am I».
Lee ble i et intervju spurt om hva hun syntes om filmen Aldri på en søndag og forklarte: «Jeg så den ikke før senere i livet», fordi hun følte at det dristige temaet (Mercouri spilte en prostituert) gjorde det upassende for en tenåring å se filmen på den tiden.
Coverversjoner
Den finske sangeren Carola oversatte teksten til fransk og spilte den inn på soundtracket til filmen Lumilinna i 1965. Filmen vant en gullrose i filmfestivalen i Montreux.
Norske versjoner
Michael Aas og Gunnar Jørstad har skrevet norske tekster. I Aas' versjon bærer den tittelen «Vårens varme vind». Jørstads versjon heter «(Der var) du og jeg».
Innspillinger
Arrangør for Sverre Johnsens versjon var Willy Andresen.
Produsent for sistnevnte plate var Lars Børke.
Weinmeisterstraße undergrunnsstasjon
Weinmeisterstraße undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Weinmeisterstraße er på linjen U8.
Etter delingen av Berlin i 1961 var Weinmeisterstraße en spøkelsesstasjon. vest-berlinske undergrunnstog passerte gjennom stasjonen men stoppet ikke. Stasjonen ble åpnet for trafikk igjen 1. juli 1990 etter gjenforeningen.
Bit-tuner
Bit-tuner (Marcel Gschwend) (født 1978 i St. Gallen) er en musiker fra Sveits. Hans musikk er en mørk elektronisk versjon av dubstep.
Nedre luftveier
De nedre luftveier er en serie med organer og biologiske passasjer (kanaler) som transporterer luft (oksygen) ned til lungene hos landlevende virveldyr. Organene omfatter strupehodet (som markere skillet til de øvre luftveier), luftrøret, lungene med bronkietreet og mellomgulvet.
Kvikne kirke (Tynset)
Kvikne kirke er en korskirke fra 1652 /1654 i Tynset kommune i Innlandet fylke.
Kirken er bygd i tømmer og har 203 plasser. Den har dekorert utstyr og interiør med utskåret altertavle og prekestol. Krusifikset i kirken er i romansk stil og dateres til omkring 1200. På loftet er det funnet stavkirkeplanker i Urnes-stil, trolig fra en tidligere kirke på stedet.
Bjørnstjerne Bjørnson er døpt i denne kirken.
Anderson River (Nordvestterritoriene)
Anderson River er en 682 km lang elv som renner gjennom Nordvestterritoriene i det nordlige Canada. Elveløpet begynner litt øst for Store Bjørnesjø, og går nordvestover til elven munner ut i Beauforthavet i Nordishavet. Elven går nesten parallelt med, og midt mellom Mackenzie River i vest og Coppermine River i øst. Munningen ligger på ca. 70° nord.
Dyrelivet omfatter moskusfe, isbjørn, grizzlybjørn, grønlandskaribu, snøgås, ringsel og hvithval ved munningen.
Kvikne kirke (Tynset)
Adkomst til stedet er via Rv3.
Kalkstein
Kalkstein, tidvis også kjent under navnet krittstein, er en sedimentær bergart bestående av mineralene kalsitt og aragonitt, som er to forskjellige krystallstrukturer av kalsiumkarbonat (CaCO3). Mange kalksteinsforekomster består av skallfragmenter fra marine organismer som koraller og poredyr.
Den første geolog som skilte kalkstein fra dolomitt var Belsazar Hacquet i 1778.
Opphav
Da marine organismer som koraller og poredyr døde, ble de liggende på havbunnen, alle bløtdeler gikk i oppløsning (nedbrutt). De harde kalkrike skallene ble etter hvert begravd i havbunnen. Nye lag med sand og leire (sedimenter) ble avsatt og tykkelsen på de overliggende massene økte. Trykket og temperaturen i de kalkrike lagene økte. Lagene ble sementert sammen. Lagene av leire og sand ble til skifer og sandstein. De kalkrike lagene ble til kalkstein.
Landheving og erosjon kan så løfte kalksteinsavsetninger opp i dagen igjen. Geologisk er kalkstein et området som tidligere har ligget under vann, et grunt hav. Langs kystlinjer med kalksteinsforekomster kan vi finne kalksteinsklipper. Kalksteinen eroderer lett, så en kan finne spektakulære formasjoner som loddrette klipper og øyer ned i havet. Slike idylliske kalksteinsklipper kan vi finne i Thailand og Vietnam, men også mange andre steder i verden. De mest kjente i Europa, finner vi langs Den engelske kanal (The White Cliffs of Dover; «Dovers hvite klipper»). Nærmere Norge finner vi de danske klintene. Mye av kalksteinen er forøvrig farget av andre sedimenter, slik at den like gjerne kan finnes i varianter av gråfarge. Cap Blanc Nez («Hvitkapp») og Cap Gris Nez («Gråkapp») ligger i Normandie med noen mils avstand mellom og illustrerer forskjellen.
Kinesisk hagekunst
I Kina er det tradisjon for å benytte kalksteiner som har ligget i lang tid under vann og dermed blitt utsatt for vannerosjon og fått merkelige former som dekorasjonselementer i hageanlegg. Ettersom de fleste av steinene tradisjonelt kommer fra en øy i Taihusjøen i nærheten av Shanghai, kalles disse steinene for Taihusteiner (太湖石).
Omdannet kalkstein
Kalkstein som har blitt utsatt for høyt trykk og varme over lang tid, er omdannet (metamorfose) til marmor, en metamorf bergart.
Industriell utnytting
Kalkstein brukes til en rekke formål, blant annet sement, og har vært tatt ut i steinbrudd mange steder i landet. Større anlegg finnes i Brevik og Kjøpsvik. Anlegget på Slemmestad i Buskerud hentet sitt råstoff fra Langøya ved Holmestrand, da den lokale kalksteinen var for dårlig. Da sementproduksjonen ble nedlagt i Slemmestad ble Langøya med steinbruddet solgt, og stedet brukes i dag som mottaksanlegg for kjemikalier og farlig avfall. Andre nedlagte kalksteinsbrudd er fredet, som eksempelvis i Østhagan landskapsvernområde ved Grua i Oppland.
New York Knicks
New York Knickerbockers, oftest omtalt som New York Knicks, er et basketballag i den amerikanske proffligaen NBA.
Hannah Arendt
Hannah Arendt (1906–1975) var en tyskfødt amerikansk statsviter, ofte beskrevet som politisk filosof. Hun brukte imidlertid ikke betegnelsen filosof om seg selv. Arendts mest kjente arbeider handler om å forstå opprinnelsen til totalitarisme; i The Origins of Totalitarianism forsøker hun å vise nazismens og kommunismens felles røtter.
New York Knicks
Knicks er et av tre lag som har eksistert siden NBA ble grunnlagt i 1946; de andre to er Boston Celtics og Golden State Warriors (opprinnelig Philadelphia Warriors). De har to NBA-mesterskap, fra 1970 og 1973.
Hannah Arendt
Arendt hadde selv jødisk bakgrunn og mange av hennes arbeider berører jødiske spørsmål. Arendt inntok mange synspunkter som gjorde henne omstridt i jødiske miljøer. Hun var en tidlig kritiker av Israel og sionismen som ideologi. I sin omstridte bok Eichmann i Jerusalem ga hun jødiske ledere en del av skylden for omfanget av jødeforfølgelsene, og presenterte sin teori om ondskapens banalitet.
New York Knicks
Berømte spillere gjennom tidene inkluderer Patrick Ewing og Bill Bradley. Bradley ble senere politiker og var senator for New Jersey fra 1979 til 1997.
Hannah Arendt
Familie og utdanning
Hannah Arendt ble født som Johanna Arendt 14. oktober 1906 i Hannover, Tyskland. Hun tilhørte en velstående sekulær familie av jødisk opprinnelse i Linden, Hannover, og vokste opp i Østpreussens hovedstad Königsberg og i Berlin. Faren døde tidlig. Hjemme i Königsberg hadde familien kontakt med mange slags jødiske miljøer blant annet sionister, tyske borgere av jødisk tro, jøder som fluktet vestover, det flere hundre år gamle jødiske miljøet i Königsberg og jøder som hadde forlatt religionen. Familien var tydelig jødisk men ikke særlig religiøs. Politisk sympatiserte familien med sosialdemokratene.
New York Knicks
Spillerstall
''Sist oppdatert 2. april 2014''
Hannah Arendt
Familie og utdanning
Arendt tok artium i 1924 og studerte teologi og deretter filosofi og gresk i Berlin, Marburg, Freiburg og Heidelberg. Hun studerte filosofi med Martin Heidegger ved Philipps-Universität Marburg. Fra hun var 19 år hadde hun et kjærlighetsforhold til Heidegger, som da var midt i 30-årene. Etter å ha avbrutt forholdet, dro hun til Heidelberg for å skrive en doktorgradsavhandling over kjærlighet i Augustins tenkning, under eksistensialist-filosofen Karl Jaspers' veiledning.
New York Knicks
Hall of Fame
De følgende 23 personene har hatt tilknytning til klubben, og er innvalgt i Naismith Memorial Basketball Hall of Fame:
Hannah Arendt
Familie og utdanning
Arendt var påvirket av Heideggers eksistensialisme, men tok senere sterk avstand fra hans politiske tenkning.
Avhandlingen ble publisert i 1929 under tittelen ''Der Liebesbegriff bei Augustin. Versuch einer philosophischen Interpretation'', men Arendt fikk ikke habilitere seg (få professorkompetanse) i 1933 fordi hun var jøde, og forlot derfor hjemlandet og slo seg ned i Paris.
Under naziregimet
I 1964 fortalte hun at hun ble politisk engasjert 27. februar 1933 etter riksdagsbrannen og de påfølgende «beskyttelsesarrestasjonene». Hun begynte å samle informasjon om nazistenes politikk overfor jødene i landet til bruk for informasjonsarbeid i utlandet. Arendt ble i 1933 arrestert mens hun arbeidet med dette i statsbiblioteket og slapp ut etter åtte dager av en vennlig politimann som ikke visste helt hva han skulle gjøre. Hun planla straks å forlate Tyskland uten reisedokumenter. Hun og moren snek seg over grensen til Tsjekkoslovakia og reiste via Geneve til Paris. I Paris måtte hun stadig skjule seg for politiet fordi hun ikke hadde og ikke fikk identitetsdokumenter. Erfaringen som papirløs og senere statsløs flyktning var viktig grunnlag for hennes drøfting av forholdet mellom statsborgerskap og menneskeretter. I Frankrike arbeidet hun for å hjelpe tysk-jødiske flyktninger og støttet arbeidet med emigrasjon av jødiske barn til Palestina. Arendt mistet sitt tyske statsborgerskap i 1937, og var deretter statsløs. I 1940 giftet hun seg med den tyske kommunistiske men antistalinistiske forfatteren og filosofen Heinrich Blücher. I mai 1940, etter den tyske invasjon av Frankrike, ble hun skilt fra ektemannen og internert i Gurs-leiren i Pyreneene (i nærheten av Pau) sammen med 6,000 andre statsløse tyskere. Få uker senere brøt den franske motstanden sammen og man ventet at interneringsleiren snart ville bli overtatt av fremrykkende tyske styrker og 2,000 av 7,000 kvinner i leiren flyktet. Hun flyktet fra interneringsleiren og tok seg til fots til Montauban (under Vichy-regimets kontroll) der hun tilfeldigvis møtte Blücher. Blücher hadde på egen hånd tatt seg dit etter hans interneringsleir ble evakuert. I Marseilles møtte de Walter Benjamin og Arendt fikk en kopi av Benjamins historisk-filosofisk verk ferdigstilt våren 1940. Benjamin tok sitt eget liv og Arendt utga senere verket. Arendt kom på Varian Frys liste over jøder som måtte reddes ut av Vichy-Frankrike og de kom seg på den måten med skip fra Lisboa i 1941 etter å ha ventet i Lisboa i tre måneder. De kom i 1941 til USA sammen med Blücher og Arendts mor. Hun ble deretter aktiv i det tyske jødiske samfunnet i New York og skrev for tidsskriftet Aufbau. Ved siden av morsmålet tysk var det fransk som var Arendts primære fremmedspråk, og med haltende engelskkunnskaper måtte hun bygge opp sin tilværelse på nytt. De omkring 4,000 internerte jøder som ikke unnslapp Gurs-leiren i Frankrike ble av Vichy-regimet senere (1942–1943) utlevert til den tyske okkupanten som deporterte dem til Auschwitz. Det var Theodor Dannecker, Eichmanns medarbeider, som organiserte transporten fra Gurs. Etter krigen fikk Arendt kjennskap til at hun selv kunne ha havnet i denne transporten. Erfaringene som flyktning gjorde henne bevisst på hvor viktige tilfeldigheter, uforutsigbarhet og sammentreff er i livet.
Karriere i USA
Etter krigen tok hun opp igjen kontakten med Heidegger og Karl Jaspers, som hun utviklet et dypt intellektuelt vennskap med. Hun ble amerikansk statsborger i 1950. I 1953 ble hun professor ved Brooklyn College i New York. Hun underviste ved en rekke universiteter, og i 1959 ble hun den første kvinne som ble utnevnt til full professor ved Princeton-universitetet.
Arbeider
Arendts arbeider omhandler emner som makt, politikk, autoritet og totalitarisme. Hun ble særlig etter krigen opptatt av politisk handling og direkte deltakelse i politikken. Arendt beundret Rosa Luxemburg og var kritisk til Lenins revolusjonsteori. Hun var opptatt byråkratiets potensial for uforutsigbarhet og umenneskelighet snarere enn rasjonalitet og forutsigbarhet som Max Weber var opptatt av. Dette hang også samme med hennes analyser av Eichmann og hans rolle i nazisystemet.
Arendt om jødedom, Israel og sionisme
På 1940-tallet, samtidig med opprettelsen av Israel, skrev Arendt en rekke tekster om jødiske spørsmål, sionismen og opprettelsen av Israel. Hun advarte i kraftige ordelag mot den nye jødiske nasjonalismen, og ironiserte over Theodor Herzls bok Der Judenstaat og ideen om at en jødisk stat i Palestina skulle være et svar på antisemittisme. Hun fryktet også at en jødisk stat ville bli avhengig av andre stater, og skrev at morgendagens antisemittisme ville hevde at jødene profitterte på og iscenesatte fremmede makters tilstedeværelse i Midtøsten. Disse synspunktene utviklet hun videre i senere arbeider som gjorde henne omstridt særlig i Israel.
Arendt om ondskap
Hannah Arendt er kjent som en kompromissløs filosof, skribent og debattør. Hennes oppgjør med alt som er totalitært og hennes utforskning på menneskers ondskap er fortsatt aktuelt. Noe av det farligste, mente hun, var når mennesker i sin iver etter å være til nytte, handler med automatikk. Hennes tenkning er en hyllest til refleksjonen og den sunne fornuft som setter mennesket i stand til å tre et skritt tilbake fra verdens vrimmel og selv velge hva det vil.
Rettssaken mot Eichmann
Den tidligere SS-mannen Adolf Eichmann ble i 1961 stilt for retten i Jerusalem særlig for sitt bidrag til holocaust. Arendt rapporterte fra rettssaken for The New Yorker og disse reportasjene ble senere utgitt i boken Eichmann i Jerusalem. Arendt formulerte på grunnlag av sine observasjoner den berømte tesen om «ondskapens banalitet» (engelsk: banality of evil). Eichmann hadde ikke selv drept noen eller beordret noen drept, han var ingen sadist og fremsto som grå og alminnelig. For Arendt var han skremmende normal og hun ble slått av hvor grunn, likegyldig og lite reflektert han var. For Arendt var Eichmanns ondskap banal fordi den var tankeløs. For å forstå Eichmann endte Arendt på viktige punkter opp med å akseptere hans egen fremstilling og tok tilsynelatende hans parti. Arendts tilnærming fikk Eichmann til å fremstå i litt bedre enn lys enn aktoratet gjorde. Arendt mente han var skyldig og unnskyldte ikke Eichmanns medvirkning til folkemord. I Arendts perspektiv var ikke antisemittisme en fullgod forklaring på Eichmanns handlinger.
Arendt påpekte at Eichmann og mange andre ansvarlige og gjerningsmenn under holocaust var påfallende eller urovekkende normale. Hun beskrev Eichmann som språklig lite avansert, han snakket i klisjeer og med lite variasjon. Arendt skrev at Eichmann ikke bare var helt normal og alminnelig, men også hadde et forbilledlig forhold til venner og familie. Arendt og andre observatør antok at Eichmann var preget av personlighetstrekkene omgjengelig (engelsk: agreeable) og planmessig/samvittighetsfull (engelsk: conscientiousness).
Rettssaken mot Eichmann ble kjent blant annet på grunn av Arendts reportasje og uttrykket «ondskapens banalitet» i beskrivelsen av Eichmanns person og virke. Arendts analyse vakte oppsikt og var kontroversiell i samtiden, særlig blant mange jøder, og har blitt mye debattert i ettertid. Arendt var meget kritisk til prosessen og til fokuset på Eichmanns person, som hun mente ble gitt en uforholdsmessig stor rolle, og hevdet at Eichmann ikke var spesielt ond, men at feilen han hadde gjort var å være en ekstremt lovlydig person i et ondt system og å ha latt være å tenke og sette sitt arbeid inn i en større sammenheng. Arendts bok var sterkt kontroversiell blant mange jøder og ble voldsomt debattert. Noen gikk så langt som å kalle henne en «selvhatende jøde». I boken sammenlignet hun også Eichmann med medlemmene av de såkalte jøderådene, som hun beskrev som feige mennesker som bare tenkte på egne interesser, og gav jødiske ledere en del av skylden for omfanget av forfølgelsene.
Stanley Milgram innledet det kjente Milgram-eksperimentet et par måneder etter at rettssaken i Jerusalem åpnet. Arendts observasjoner ble støttet av konklusjoner fra Milgram-forsøkene.. Stanley Milgram bemerket at Arendts ondskapens banalitet er nærmere sannheten enn man kunne frykte. Arendt støttet arrestasjonen og henrettelsen av Eichmann. Hun mente at han var fullt klar over massemordene, men at hans tjenestevillighet skyldes at han var del av en bevegelse som omfavnet og fulgte. I ettertid har Arendts vurdering og konklusjon blitt kritisert for å basere seg bare de lille hun så av Eichmann i glassburet i retten samt rettens dokumenter.
Bernt Hagtvet skrev i innledningen til den norske 2000-utgaven at det er mulig at Eichmanns opptreden i retten var skuespill for å gi inntrykk at han var passiv og underdanig i et forsøk på å redde seg selv. Hagtvet stiller spørsmål om fremstillingen i retten ga et dekkende bilde av mannens virke og om han kan ha hatt mer personlige og ambisiøse mål enn bare å adlyde ordre. Den norske filosofen Arne Johan Vetlesen stiller spørsmålet hvorfor Arendt tok Eichmann på ordet: Hvorfor antok hun at Eichmanns svikt lå i hans manglende tenkeevne og ikke i hans mulige mangler på det emosjonelle området. Ifølge Hagtvet skyldes en god del av striden Arendts egen skriftlige stil fordi hun skrev tett, ofte polemisk og ironisk. Derfor er ifølge Hagtvet tekstene underforståtte, indirekte og ofte sarkastiske, og særlig i USA var det vanskelig for henne å vinne frem med sine intrikate og oppsiktsvekkende betraktninger. Arendt omtalte saken som Ben-Gurions skueprosess (show trial). Striden om Eichmann i Jerusalem skal ha kostet henne vennskap og var en personlig påkjenning.
Oppfatning av at Eichmann bare var en tankeløs byråkrat som lojalt utførte ordrer skriver seg fra Milgram, men tilskrives ofte Arendt som understreket at Milgram misforsto hennes poeng. Mens Milgram mente at lydighet i et byråkrat medførte redusert ansvar, mente Arendt at lydighet og støtte er det samme: Arendt mente Eichmann støttet villig regimet og fortjente straff for regimets forbrytelser.
Totalitærstatens opprinnelse
Hannah Arendt er også kjent for sin bok The Origins of Totalitarianism (tysk utgave Elemente und Ursprünge totalitärer Herrschaft), hvor hun prøver å søke røttene til kommunisme og fascisme, og deres forbindelse til antisemittisme. Det var hennes mann som hadde introdusert henne for marxistisk tenkning og politisk teori, men hennes beskjeftigelse med marxismen ble et nådeløst oppgjør med en ideologi hun anså som totalitær og som hun i sin bok sidestilte med fascismen.
Origins ble utgitt i 1951 og gjorde Arendt kjent internasjonalt. Deretter publisert hun flere bøker om blant annet vold, sivil ulydighet, autoritet og revolusjon. Arendt ble gjennom dette en intellektuell i offentligheten.
Om revolusjon
I boken On Revolution sammenligner hun den franske revolusjon og den amerikanske revolusjon. Arendt hevdet den amerikanske revolusjon var en vellykket revolusjon, mens den franske revolusjon var en mislykket revolusjon. Ifølge Arendt utviklet Frankrike seg bort fra lovmessig stabilitet og konstitusjonelt styre.
Arendts arbeidsbegrep
Hannah Arendt er også kjent for sitt aktivitetsbegrep eller arbeidsbegrep hvor hun i hovedverket Vita activa oder Vom tätigen Leben (1958 i engelsk utgave, 1960 i hennes egen oversettelse til tysk) skjelner mellom tre typer menneskelig aktivitet:
Ifølge Arendt er kjennetegnet på det moderne teknologiske samfunnet at handlings- og frembringelsesaktiviteter blir nedvurdert til fordel for arbeidsaktiviteten, noe som er et ledd i den fremskridende likhetsideologien.
Uttrykket «verden» finnes i en spesiell betydning allerede hos Heidegger og betegner i den fenomenologiske tradisjonen (fra gresk phainomena, «det som viser seg for oss når vi retter oss mot det»), menneskenes skapte verden. «Verden» for Arendt er noe meget konkret som homo faber (det redskapstilverkende menneske) er opphavet til slik at vi kjenner oss hjemme i denne verden. Via en kritikk av Descartes sporer Arendt fremmedgjøringen av verden i og med at Descartes gjennom introspeksjon forelegger sannheten i oss og forklarer mennesket som en «tenkende ting».
Ettermæle
Arendt døde den 4. desember 1975 i New York og ble begravet ved Bard College i New York, hvor hennes mann hadde undervist i mange år.
Hun regnes av Arbeitsgemeinschaft Orte der Demokratiegeschichte blant de viktigste personer som i løpet av de siste 200 år, har bidratt til dannelsen av demokratiet i Tyskland.
Lauren Koslow
Lauren Koslow (født 9. mars 1953 i Boston) er en amerikansk skuespiller, best kjent for sin rolle som Kate Roberts i TV-serien I gode og onde dager, en rolle hun hadde kontinuerlig siden 1996.
Koslow ble utdannet ved University of Massachusetts og Virginia Polytechnic Institute & State University der hun ble uteksaminert med en grad i teater og kostymedesign. Hun er gift med makeup-artist Nick Schillace, og de har to barn. Hun begynte sin karriere på fjernsyn på midten av 1980-tallet med rollen som Lindsay Wells i den populære såpeoperaen The Young and the Restless på CBS, en rolle hun hadde mellom 1984 og 1986. Hun dukket tidligere opp i serier som The Bold and The Beatiful.
The Windmills of Your Mind
«The Windmills of Your Mind» er en sang med melodi av Michel Legrand. Teksten er skrevet av ekteparet Alan Bergman og Marilyn Bergman. Sangen ble fremført av Noel Harrison i spillefilmen Thomas Crown, bankrøveren (The Thomas Crown Affair) fra 1968. Den vant en Oscar for beste sang i 1969. (Harrisons far, den britiske skuespilleren Rex Harrison hadde fremført fjorårets Oscar-vinnende «Talk to the Animals»).
De to første melodilinjene var tilpasset fra Mozarts Sinfonia Concertante for fiolin, bratsj og orkester.
Dusty Springfields versjon av sangen er også velkjent. Den nådde en 31.-plass på den amerikanske Billboard Hot 100-singlelisten og en tredjeplass på Billboard Easy Listening-listen i 1969. Denne innspillingen finnes også på soundtracket til spillefilmen Breakfast on Pluto fra 2005.
Andre artister som har spilt inn coverversjoner av sangen innbefatter Edward Woodward (på albumet The Edward Woodward Album fra 1972), Alison Moyet (på albumet Voice fra 2004),, indie rock-bandet Paranthetical Girls (på albumet Entranglements fra 2008) samt Sting, hvis versjon ble anvendt i nyinnspillingen av The Thomas Crown Affair fra 1999. I Norge hadde den tittelen Eventyreren Thomas Crown.
Norsk versjon
Terje Mosnes har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Dine tankers selvportrett».
Innspilling
Inger Lise Rypdal, Terje Rypdals orkester. Utgitt på singlen RCA NA 1354 i 1969. Arrangør var Terje Rypdal.
Back (elv)
Back River er en 1 150 km lang elv som renner gjennom Nordvestterritoriene i det nordlige Canada. Elveløpet begynner langt øst for Store Bjørnesjø og går rett østover via blant annet Garry Lake (2 538 km²), deretter til slutt nord til elven munner ut ved Adelaidehalvøya i Nordishavet. Nedbørsområdet er på 106 500 km².
Dyrelivet omfatter blant annet moskusfe, isbjørn, grønlandskaribu, jerv, polarhare og snøgås. I området ligger også en stratovulkan.
Fylkesvei 3958
Fylkesvei 3958 går mellom Søgne videregående skole og Berge i Kristiansand kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 168 (Vest-Agder).
Kanelugle
Kanelugle (Aegolius ridgwayi) er en liten ugleart i gruppen Aegolius. Den lever i sørdlige Nord-Amerika og deler av Mellom-Amerika.
Inndeling
Inndelingen følger Taxonomy in Flux og er i hovedsak basert på Wink et al. (2008) og Fuchs et al. (2008b). Underfamilien er delt i ni slekter og en underslekt. En art antas å være utdødd.
Flo Rida
Tramar Dillard (født 16. september 1979 i Florida i USA) bedre kjent med sitt kunstnernavn Flo Rida, er en amerikansk rapper. Som tenåring turnerte han rundt med et band kalt «2 Live Crew». Mail on Sunday var Flo Ridas debutalbum, og hans første singel «Low» lå på førsteplass på den amerikanske singellisten i ti uker i 2008. I 2009 kom hans andre album, R.O.O.T.S., med hittene «Be on You» med Ne-Yo, og «Sugar» med Whynter.
Han deltok i Eurovision Song Contest 2021 for San Marino, sammen med Senhit og sangen «Adrenalina». Låten ble nummer 22 av 26 i finalen.
Kanelugle
Inndeling
Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008). Norske navn i parentes er ikke offisielle navn, men antas å være beskrivende.
579 Sidonia
579 Sidonia er en hovedbelteasteroide og et medlem av asteroidefamilien Eos. Den ble oppdaga den 3. november 1905 av August Kopff fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Den er oppkalt etter en skikkelse i Christoph Willibald Glucks opera Armide. Navnet er trolig inspirert av asteroidens provisoriske navn, 1905 SD.
Beleiringen av Fort Charlotte
Beleiringen av Fort Charlotte var en to uker lang beleiring utført av den spanske generalen Bernardo de Gálvez mot de britiske festningsverkene som voktet dagens Mobile, Alabama under den amerikanske uavhengighetskrigen. Fort Charlotte var den siste gjenværende britiske pionérposten som var i stand til å true New Orleans i Spanias nabokoloni Louisiana, og dens fall drev britene ut fra de vestlige delene av West Florida.
Gálvez' hær seilte fra New Orleans på en liten flåte av transportskip den 28. januar. 10. februar gikk spanjolene i land nær Fort Charlotte. Den tallmessig underlegne britiske garnisonen stod i mot til flere hundre regulære infanterister og artillerimenn rodde i land for å styrke Gálvez' hær. De gav da opp den 9. mars. Garnisonkommandanten kaptein Elias Durnford hadde forventet unnsetning fra Pensacola som aldri kom. Deres kapitulasjon sikret den vestlige kysten av Mobile Bay fra britene og åpnet veien for operasjoner mot Pensacola.
Paul-Eerik Rummo
Paul-Eerik Rummo (født 19. januar 1942 i Tallinn) er en estisk politiker, oversetter og forfatter.
Rummo var medlem av den estiske nasjonalforsamlingen Riigikogu fra 1992 til 2015. Han var kultur- og utdanningsminister i det uavhengige Estlands første reelt politisk valgte regjering fra 1992 til 1994. Han var også medlem av bystyret i Tallinn fra 1996 til 2000. Han ledet Det estiske liberaldemokratiske partiet (ELDP), som i 1994 gikk opp i Det estiske reformpartiet. Rummo var minister uten portefølje (uoffisielt kalt befolkningsminister) i Juhan Parts og Andrus Ansips regjeringer fra 2003 til 2007.
Han er sønn av forfatteren Paul Rummo. Paul-Eerik studerte litteraturvitenskap ved Universitetet i Tartu, med eksamen i 1965 og arbeidet deretter ved teatre i Tartu og Tallinn. På morssiden er han av romanislekt. Paul-Eerik Rummo er gift med Viiu Härm som er forfatter og skuespiller; paret har 4 barn.
Som forfatter debuterte han i 1962 med Ankruhiivaja (ankerløfter), og han har skrevet nærmere 20 bøker. Som oversetter arbeider han med engelske og russiske forfattere, og har blant annet oversatt Pusjkin, Dylan Thomas og T.S. Eliot til estisk. Han mottok i 1966 Juhan Liiv-prisen og i 2005 Estlands kulturfonds litteraturpris.
Toventunnelen
Toventunnelen er en veitunnel på fylkesvei 78 i mellom Leirfjord og Vefsn kommuner i Nordland. Tunnelen ble åpnet 22. november 2014. Den går gjennom Tovenfjellet, mellom Leirosen i Leirfjorden og Brattli i Drevjadalen. Tunnelen har en lengde på 10,665 meter og har ett felt i hver retning. Det er den lengste veitunnelen i Nord-Norge. Den erstatter en smal, svingete og rasfarlig veistrekning, med blant annet Korsnestunnelen som nå er stengt.
Fotgjengere og syklister har ikke lov til å benytte Toventunnelen, men kan ta bussen gjennom tunnelen; det er busstopp ved begge tunnelmunningene. Alternative veiruter er fylkesvei 17 og ferjesambandet Levang–Nesna. Den gamle veien er stengt for all trafikk, og lysene i Korsnestunnelen er slukket. Deler av strekningen anses som å være rasfarlig, og der skjer all ferdsel på eget ansvar.
Finansiering
Prosjektet blir delfinansiert med bompenger. Finansieringen fordeler seg slik:
Maksimal innkrevingstid settes til 20 år ved Toventunnelen dersom bompengeselskapet oppfyller sine økonomiske forpliktelser. Fylkestinget forutsetter takstene kan økes, og bompengeperioden kan utvides med inntil 5 år, dersom bompengeselskapet ikke oppfyller sine økonomiske forpliktelser.
Viktor Krumm
Viktor Krum Виктор Крум Victor Krum Figuren der Harry-Potter-Romane Viktor Krum Viktor Krum Viktor Krum Viktor Krum Viktor Krum Viktor Krum Viktor Krum ビクトール・クラム Vítor Krum Viktor Krum Luettelo Harry Potter -sarjan sivuhenkilöistä Viktor Krum Viktor Krum
Hornvannkalver
Hornvannkalver er en liten familie av biller som ligner vannkalver, men kan skilles fra disse på at kroppen er nokså høyt hvelvet (vannkalvene er temmelig flate) og bredest foran midten (hos vannkalvene er kroppen vanligvis bredest i eller bak midten, eller de er jevnbrede). Antennene er ofte mer eller mindre fortykkede. De er rovdyr som lever i vann, og noen av artene er raske svømmere, andre ikke så gode. Noen av artene graver i bunnmudder og bredden av vannet. Av de ca. 270 kjente artene er to funnet i Norge, begge i slekten Noterus.
Pedro Moya de Contreras
Don Pedro Moya de Contreras (født 1528, død 21. desember 1591) var erkebiskop av Mexico mellom 1573 og 1591 og visekonge av Ny-Spania mellom den 25. september 1584 og den 16. oktober 1585.
Øymarksjøen
Øymarksjøen er en lang og smal innsjø som ligger i kommunene Aremark og Marker i Viken. Søndre del av Øymarksjøen kalles Bøensfjorden, og nordre del Lifjorden.
Innsjøen inngår i Haldenkanalen, og har tilløp fra Rødenessjøen i nord og utløp i sør til Aremarksjøen.
Øymarksjøen er blant annet kjent for en stor gjeddebestand. Den største som har blitt fanget var på 14,5 kilo.
Attila Richard Bende
Attila Richard Bende (født 22. mai 1934, død 28. april 2008) var en ungarsk fotballspiller som spilte for.
Bende kom til Norge som flyktning fra Ungarn i 1956. Han sto i mål for Start fra 1957 til 1961 og var dermed en del av laget som rykket opp til 1. divisjon i 1959. Senere spilte han for det lokale laget Torridal i mange år og var også innom andre klubber på lavere nivå. Attila etterlater seg fire barn. Barna er Attila Janos, László, Teresa Szuzsanna og Judit Bende.
580 Selene
580 Selene er en asteroide i det ytre av hovedbeltet. Den ble oppdaga den 17. desember 1905 av Max Wolf fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Den er oppkalt etter den greske gudinnen Selene, en personifisering av månen.
Mull (Skottland)
Mull (skotsk-gælisk: Muile) er den nest største øya i Indre Hebridene (etter Skye) utenfor vestkysten av Skottland i regionen Argyll and Bute. Med et areal på 875,35 km² er Mull den fjerde største skotske øya og den fjerde største øya som omgir De britiske øyer (inkludert Irland). Ved folketellingen i 2011 utgjorde den fastboende befolkningen på 2 800 innbyggere, noe som er svak økningen på 2 667 innbyggere ved tilsvarende undersøkelse i 2001. I sommermånedene er antallet mennesker økt med mange turister. Det meste av den fastboende befolkningen bor i Tobermory, den eneste burgh på øya fram til 1973, og er øyas hovedstad. Tobermory er også lokaliseringen av Mulls eneste destilleri for framstilling av singel malt whisky, også kalt Tobermory (tidligere Ledaig).
Natur og miljø
Mulls kystlinje er 480 km lang, og landskapet på øya består hovedsakelig av lynghei, men også noe skog og myrområder. Øya har noen få topper; den høyeste er Ben More på 966 moh. Kystlinjen er sterkt innbuktet, med tallrike grunne bukter. Klimaet er fuktig, med mye regn og tåke til alle årstider.
Mull har over 250 fuglearter, inkludert havørnen, som ble satt ut på ny på naboøya Rùm og som deretter emigrerte til Mull. Kongeørn og myrhauk er også forholdsvis vanlige på øya. Av pattedyr er hjort og oter nokså tallrike, og noen områder har bestander av forvillede geiter. I havområdene rundt øya finner man blant annet vågehval, niser og delfiner. Her ligger det også betydelige sjøfuglkolonier på flere øyer, særlig øygruppen Treshnish Isles.
Historie
Øya har trolig vært bebodd siden kort etter slutten av siste istid, fra rundt 6000 f.Kr. Innbyggerne i bronsealderen bygget menhirer (bautasteiner), broch (rundhus av stein) og en steinsirkel, og det finnes arkeologiske spor som gravhauger, hellekister, stående steiner, keramikk og knivblader fra denne perioden.
Mellom 600 f.Kr. og 400 e.Kr. bygde innbyggerne defensive festninger, dun, og crannóg (plattformhus). Den tidlige kristne perioden begynte på 500-tallet hvor særlig året 563 var et særlig vendepunkt da det er antatt at kristendommen ble innført til denne delen av nordlige Britannia av sankt Columba da han ankom fra Irland for å opprette et kloster på øya Iona som lå rett utenfor sørvestpunktet av Mull.
I 1773 ble Mull besøkte av Samuel Johnson og James Boswell under deres kjente reise til de vestlige øyene, som resulterte i utgivelsen Tour of the Western Islands.
I middelalderen var øya underlagt herredømmet til Lord of the Isles («herren av øyene»), senere (fra 1493) ble den kontrollert av klanen MacLean, med sete på festningen Duart Castle, og deretter klanen Campbell. Befolkningen var oppe i ca. 10 000, men ble redusert til 3000 under avfolkningen av det skotske høylandet i den prosessen som ble kjent som Highland Clearances («Utrenskningen av Høylandet») på 1800-tallet, forsterket av en ødeleggende tørråte-epidemi på de viktige potetene i 1846.
Næringsliv
Jordbrukets betydning er sterkt redusert, men store deler av øya brukes fortsatt til beiting av sauer og storfe. Fiske var tidligere viktig, men er nå av liten betydning. Turisme har blitt svært viktig, og øya markedsføres gjerne som Storbritannias betydeligste villmark. Det finnes hoteller i mange landsbyer og tallrike små pensjonater. Det organiseres også mange slags turer, gjerne for å se etter øyas rike dyreliv. Tobermory er kjent i Storbritannia fra barne-TV-serien Balamory, som har gått i mange år på BBC. Dette drar en god del turister. Andre betydelige turistattraksjoner er slottene Duart Castle og Torosay Castle. Det sistnevnte særlig kjent for sitt storslagne hageanlegg.
Landsbyer og bosetninger på Mull
Tobermory er den eneste landsbyen av en viss størrelse på øya.
Gert Petersen
Gert Verner Petersen (født 19. august 1927, død 1. januar 2009) var en dansk journalist og politiker fra Socialistisk Folkeparti, som han ledet fra 1974 til 1991. Han ble født i Nykøbing Falster og var student ved Nykøbing Katedralskole i 1945. Deretter studerte han historie ved Københavns Universitet.
Han var som 13-årig i noen måneder (1940) medlem av Danmarks Nationalsocialistiske Arbejderparti, men skiftet politisk standpunkt og ble fra 1943 aktiv i motstandsbevegelsen. Han ble arrestert av Gestapo i 1944 og fengslet i Frøslevlejren til okkupasjonen var over.
Alrek
Alrek er en grunnkrets i Bergen kommune. Alrek ligger i bydelen Årstad. Her lå i vikingtiden en av Norges eldste kongsgårder, og det har vært kjøpmanns hovedgård. I dag er det en spesialskole for Bergen kommune.
Gert Petersen
I 1945 gikk han inn i Danmarks Kommunistiske Parti (DKP), men sto snart for en demokratisk sosialisme. Han fulgte med Aksel Larsen ut av DKP og de to stiftet Socialistisk Folkeparti (SF) den 22. november 1958.
Alrek
Historie
I norrøn tid hadde stedet navnet Alrekstaðir. Stedet er et gammelt høvdingesete fra yngre bronsealder. Alrekstad var en av de kongsgårdene langs den sørvestnorske kysten der Harald Hårfagre og hans etterfølgere tok opphold på 900-tallet før det kom opp byer i Norge. Etter slaget ved Fitjar på Stord omkring år 960 var Kong Håkon den gode på vei til Alrekstad da han døde av banesårene i Håkonshella.
Gert Petersen
Han var sentralstyremedlem i SF fra 1961 og partiformann 1974–1991. Han formulerte en demokratisk, særdansk folkesocialisme som moderniserte SF på et tidlig tidspunkt, og staket ut en tredje retning mellom sosialdemokrati og kommunisme. Han var siden 1980-tallet talsmann for den «arbejderflertalsstrategi» som partiet vedtok om samarbeid med Socialdemokratiet og de andre partiene på venstresiden.
Alrek
Historie
Ifølge Snorre Sturlasons saga om Håkon den gode 32, etter slaget Fitjar:
Kilometer
Kilometer er en avledet SI-enhet for avstand. En kilometer er lik 1000 meter. Symbolet for kilometer er km.
Kilometer er en av de mest brukte måleenheter for avstand, og brukes særlig til å angi avstanden mellom steder.
Alrek
Historie
I 26 år styrte Olav Kyrre landet fra Alrekstad. Kongsgården var landets hovedstad. Olav Kyrre styrte med visdom og fredsvilje i en tid med fremgang for landet. En tur til området der den gamle kongsgården lå, viser raskt at stedet ikke var tilfeldig valgt. Stedet har en strategisk plassering. I øst reiser det majestetiske Ålreken (Ulriken) seg, i forgrunnen ligger Ålrekstadvågen, Store Lungegårdsvann, i nord Ålrekstadvannet, i dag Svartediket. Sentralt i landskapet ligger også Skinhosa, i dag Puddefjorden. Det var på Alrekstad Olav Kyrre bestemte seg for å grunnlegge byen Bjørgvin. Her satt han og skuet utover Vågen, til området på Holmen, og planla bygging av den store Kristkirken, domkirken for hele Vestlandet.
På en sentral kongsgård som Alrek må det ha stått en trekirke i den eldste kristne tiden her i landet, kanskje alt i Håkon den godes dager. Senere stod det en stenkrike her Det Hellige Korskirke som først blir nevnt i år 1395, men som antakelig er mye eldre, kanskje oppført allerede på 1100-tallet. Kirken ble revet på 1600-tallet, og steinene ble brukt til å bygge små murer langs Årstadgeilen. I 1277 testamenterte Magnus Lagabøte Alrekstad kongsgård til Nonneseter kloster. Eiendommen ble holdt i hevd til reformasjonen, da Vincens Lunge lot både kloster og kongsgård forfalle. På 1800-tallet var Årstadvollen ekserserplass. I 1898 kjøpte Bergen kommune området.
Kilometer
Og motsatt:
Alrek
Historie
Samuel Boysen Meyer kjøpte den gamle kongsgården Årstad gård i 1848 og opprettet garveriet Meyers Læderfabrik på gården ved dens sydvestlige grense mot Møllendalselven. I 1875 hadde garveriet 14 fast ansatte, og var etter datidens mål et stort og tidsmessig garveri. Det hadde to barkemøller og benyttet både vannkraft og dampmaskin i produksjonen, hadde moderne garverimaskiner, barkepresse og lærpresse. Fabrikken ble drevet av fire generasjoner Meyer over mer enn 100 år. I 1970 kjøpte Bergen kommune området og rev bygningene for å gi plass til den nye Haukeland skole.
Søndag 10. september 2000 ble en minneplate avduket ved inngangspartiet til Alrekstad skole, støttet av Årstad menighet og Årstad skole.
Penaeaceae
Se teksten
Ronni Le Tekrø
Rolf Ågrim Tekrø, kjent som Ronni Le Tekrø (født 1963) er en norsk gitarist, komponist og produsent kjent fra bandet TNT og Vagabond. Han har siden 1990 drevet eget musikkstudio.
Penaeaceae
Penaeaceae er en plantefamilie i ordenen Myrtales. Den har 7 slekter med i alt ca. 25 arter. De vokser i Sør-Afrika.
Ronni Le Tekrø
Biografi
Tekrø flyttet fra Oslo til Vestre Toten med familien da han var 6-7 år og har bodd der siden med unntak av et kort avbrekk fra 1982 til 1985, da han bodde i Trondheim og Long Island, New York.