cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Psechridae
Utseende
Ganske store (kroppslengde opptil 20 mm), svært langbeinte edderkopper, lyst brunlige på farge. Det ytterste fotleddet er svært bøyelig. Forkroppen er ganske bred, bakkroppen er avlangt tilspisset.
Levevis
Mange av disse edderkoppene lever i huler, der de spinner flatt traktformede nett i huletaket og beveger seg på undersiden av disse. Andre lager nettene sine i lave trær og busker. Nettene er laget av cribellat (svært fintrådet og krusete) silke og kan bli mer enn en meter i diameter.
Utbredelse
Familien er utbredt i Sørøst-Asia, mot nord til Kina, østover til Ny-Guinea og det nordlige Australia. Det er også kjent en fossil art fra baltisk rav (ca. 40 millioner år gammelt), så gruppen har tidligere hatt en videre utbredelse.
Polarhare
Polarhare (andre navn: snøhare, arktisk hare, hvithare, grønlandshare ) (Lepus arcticus) er en dyreart i harefamilien som er godt tilpasset et liv på den arktiske tundra eller andre habitater med snø og is.
Utseende, utbredelse og levevis
For å overleve i det barske klimaet har polarharen utviklet kortere ører og lemmer, mindre nese, tykkere fettlag og en tykkere pels en sine slektninger lenger sør. For å holde seg varm og å sove pleier den også å grave hull i bakken eller snøen. Polarharer observeres vanligvis alene, men kan også opptre i grupper med et dusin harer eller mer når de kommer sammen for å holde varmen.
Paringstiden er månedene april og mai. Hannene kan pare seg med flere hunner, hvis revirene overlapper hverandre. Når de finner en make vil de lage et hi. Ungene blir født sent på våren eller tidlig sommer, med åpne øyne og tykk pels. Et typisk kull består av seks unger. Ungene blir hos moren i bare noen få uker før de må klare seg selv. Neste vår er de kjønnsmodne. Polarharen blir normalt 3 til 5 år gammel.
Polarharen finnes i de nordlige og vestlige kystregionene på Grønland, i Det kanadiske polararkipelet, Newfoundland og i fastlands-Canada nord for skoggrensen. Den lever på tundraen, høyslettene og ved de treløse kystene.
Rovdyr
Blant rovdyr som lever av polarhare kan nevnes fjellrev, rødrev, ulv, kanadisk gaupe, røyskatt, snøugle, jaktfalk og fjellvåk. I tillegg driver mennesker jakt på polarhare. Til sitt forsvar kan en polarhare løpe med en fart på opptil 65 kilometer i timen på kortere distanser.
Underarter
De finnes fire underarter av polarhare:
Storskrymten
Storskrymten ligger i fjellområdet Dovrefjell og er det høyeste fjellet i Trøndelag fylke. Det har en høyde på 1 985,3 meter over havet. Selve toppen markerer grensen mellom de tre kommunene og fylkene Oppdal i Trøndelag, Sunndal i Møre og Romsdal og Lesja i Innlandet. Fjellet ligger i Dovrefjell-Sunndalsfjella nasjonalpark. Rett ved siden av mot øst ligger Litlskrymten.
Bascanus
Bascanus er en slekt av løpebiller. En art er registret fra Norge.
Dynastes miyashitai
Dynastes miyashitai er en bille som hører til gruppen hornbiller (Dynastinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Bascanus
Utseende
Middelsstore, avlange, rødlige løpebiller. Pronotum og dekkvingene er rundede.
Dynastes miyashitai
Utseende
En stor (kroppslengde hos hannene 50-90 millimeter), kraftig bille. Kroppen er sylindrisk, glatt og skinnende, dekkvingene gulgrå med mørkbrune flekker. Pronotum er mørkt hos hunnen. Beina er svarte. Hannen har et krumt, svart horn på hodet som danner en klype mot et krumt horn på pronotum. Hornet på pornotum har en brem av korte, gule hår på undersiden, hornet på hodet har en firkantet tann nær spissen. Hunnen mangler hornene i pannen og på pronotum, som er kraftig punktert, det samme gjelder dekkvingenes rot.
Bascanus
Utbredelse
Slekten er utbredt i det sørlige Afrika.
Dynastes miyashitai
Levevis
Hannene bruker hornene på hodet og pronotum til å kjempe om hunnene. De prøver å gripe motstanderen mellom hornet på hodet og det på pronotum, og vippe ham over på ryggen. Billene er svært sterke for sin størrelse.
Bascanus
Systematisk inndeling
Systematikken følger Carabidae of the World.
Dynastes miyashitai
Utbredelse
Arten er beskrevet fra Mexico.
Systematisk plassering
Arten blir ofte plassert som et synonym for Dynastes hyllus.
Aker sykepleierhøgskole
Skolen ble organisatorisk løsrevet fra sykehuset gjennom en lovrevisjon i sykepleierutdanningen i 1962. Den fikk status og navn som høgskole i løpet av 1980-årene.
Ellingsrudelva
Elva har navn etter gården Ellingsrud. Den har utspring fra innsjøen fra Nord-Elvåga og renner derfra mot nord, og dreier gradvis mot nordøst til den ved Lørenskog stasjon brått dreier mot sørøst og inn i Lørenskog, hvor den munner ut lengst nord i Langvannet. Vassdraget har sine kilder i skogsområdene langs og sør for Elvåga. De viktigste sideelvene er Munkebekken fra Nordre Puttjern i vest, og de to småbekkene Stovnerbekken og Djupdalsbekken som kommer fra nord ved Lørenskog stasjon.
Ellingsrudelva har opp gjennom tidene vært brukt som drivkraft til industriell virksomhet av mange slag. Allerede rundt 1600 nevnes flomsager i elva, men det var først mot slutten av 1700-tallet at produksjonen ved sagbruk og møller ble av større omfang. På slutten av 1800-tallet bygde kjøpmannen Even Steen teglverk og kornmølle på Rabben ved Mølleråsen. Det ligger fremdeles rester og fundamenter etter sagbruk, teglverk og møller langs elva.
Elvåga er en av Oslos drikkevannskilder, noe som har medført at vannføringen i Ellingsrudelva nå er betydelig lavere enn før. Ved Nuggerud var Ellingsrudelva frem til midten av 1950-åra oppdemt, for derved å gjøre det enklere å kontrollere vannføringen til møller, sagbruk og tømmerfløtning. Bak demningen lå et rundt én kilometer langt vann kalt Nuggeruddammen.
Argulus nobilis
Argulus nobilis er en art av fiskelus. Dette er en type krepsdyr som lever som parasitter på større dyr, i regelen fisk, men også tidvis på for eksempel rumpetroll. Arten ble beskrevet allerede i 1904. I USA lever den i elvene langs Mexicogulfen i delstatene Texas og Mississippi.
Anatomien er særegen, kroppen er sammenklemt og et stort skjold dekker det meste av den, men på undersiden er kroppens ledd og anatomi godt synlig. Inndelingen i hode, kropp (thorax) og bakkropp (abdomen) er tydelig. Arten er mellomstor, den er noen mm lange. Øynene er store tydelige, og de har også et naupilus-øye. Begge antenne-parene er omdannet til haker som holder fiskelusen fast i vertsdyret.
Obriini
Obriini er en gruppe av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Små til middelsstore, avlange, blanke trebukker. Antennene er minst så lange som kroppen. Pronotum er tydelig lengre enn bredt og har et par trekantede knøler i midten. Dekkvingene har markerte "skuldre" og parallelle sider. Beina er middels lange med mer eller mindre klubbeformede lår og tynne legger.
Utbredelse
Gruppen er vidt utbredt, men de fleste artene lever i Vestindia, Sør-Amerika og Sørøst-Asia.
Le Droit Humain
Le Droit Humain (fransk: menneskerettigheter) er en forkortelse av den internasjonale orden av fellesfrimureri, Le Droit Humain. Le Droit Humain er en verdensomspennende frimurerorden for både kvinner og menn. Ordenen har rundt 25,000 medlemmer i mer enn 60 land (2008).
Ordenen stiller ikke krav til kjønn, nasjonalitet, religiøs eller etnisk tilhørighet. På det individuelle plan er dens formål «å fremme utviklingen av den enkeltes menneskeverd, uten å påtvinge noe dogme, eller å avtvinge forkastelsen av noen kulturelle eller religiøse idéer». På det kollektive plan arbeider den for «å forene menn og kvinner som er enige om en humanistisk åndelighet, mens de samtidig respekterer individuelle og kulturelle forskjeller».
Mens andre frimurerordener opererer med nasjonale jurisdiksjoner, er Le Droit Humain verdensomspennende og har mange føderasjoner og jurisdiksjoner over hele verden. Ordenens høyeste råd har sitt hovedkvarter i Paris.
Historie
Le Droit Humain ble grunnlagt i Frankrike som verdens første frimurerorden som er åpen for kvinner, og også verdens første internasjonale frimurerorden. Den har idag medlemmer i mer enn 60 land.
Franske frimurere hadde lenge forsøkt å innlemme kvinner, og Grand Orient av Frankrike hadde allerede i 1774 innviet kvinner i «riten av adopsjon». Gjennom denne kunne losjer «adoptere» søstre, koner og døtre til mannlige frimurere, og innvie dem i de tre første gradene av St. Johannes.
Maria Deraismes innvies i «Les Libres Penseurs» (1881)
En av disse losjene, «fritenkerne» (Les Libres Penseurs), holdt sine møter i Le Pecq, en småby nord for Paris i det tidligere departementet Seine et Oise. I dets charter hadde det forbeholdt seg retten til å innvie kvinner i frimureriet, og proklamerte det essensielle likeverd mellom kjønnene. Den 25. november 1881 ble den franske kvinnesaksforkjemperen Maria Deraismes anbefalt av losjen «fritenkerne» som medlem. I nærvær av stormesteren Hubron 18° og seks andre frimurere ble hun innviet den 14. januar 1882.
Innvielsen skapte reaksjoner blant konservative krefter, og den 15. juni 1882 krevde flertallet i losjen at den måtte «restaurere deres gamle disiplin». Den 17. november 1882 ble losjens stormester ekskludert, og den 15. juni 1883 erklærte losjen at kvinner ikke hadde adgang. Navnet til Maria Deraismes ble samtidig strøket fra medlemslisten.
Georges Martin foreslår kvinnelige høygrads-frimurere (1890)
I 1890 sendte en annen losje tilhørende «den symbolske storlosje i Frankrike», La Jerusalem Écossaise, et sirkulære til alle andre losjer i Frankrike der de ble oppfordret til å oppta kvinner som medlemmer. Sirkulæret var utformet etter initiativ fra den franske senatoren Georges Martin, som forsvarte likestilling, og som både var medlem av «fritenkerne» og La Jerusalem Écossaise.
Losjen La Jerusalem foreslo ikke å innvie kvinner selv, men å opprette en ny losje underlagt «den symbolske storlosje i Frankrike».
Den 8. mai 1891 behandlet den symbolske storlosje «prosjektet for å konstituere blandede losjer», men dette førte til en opphetet debatt og intern motstand. Ifølge møteprotokollene for den 11. mai 1891 avviste Georges Martin kritikken med at iverksettelsen av planene allerede var i gang. Den 6. juli 1891 la brødrene Goumain-Corneille, Andrien, Schafer og Georges Martin frem et nytt forslag overfor den symbolske losje om å innvie kvinner. Forslaget ble imidlertid avvist.
Det er uklart om flertallet av den symbolske storlosje selv var motstandere av å innvie kvinner, eller om forslaget ble avvist av taktiske årsaker. Storlosjen bestod av losjer som allerede hadde brutt ut av Grand Orient av Frankrike; ytterligere endringer av losjenes praksis kunne resultere i at den symbolske storlosje ble utstøtt fra enhver anerkjennelse av andre frimurerordener på verdensbasis. I 1896 ble storlosjen oppløst, og dens losjer ble gjenforent med Grand Orient av Frankrike.
Le Droit Humain, Paris (1893)
La Respectable Loge, Le Droit Humain, Maçonnerie Mixte (Den respektable losje, menneskerettigheter, fellesfrimureri) ble grunnlagt den 14. mars 1893 i Paris av Maria Deraismes, Georges Martin og flere andre mannlige frimurere. De innviet 16 franske kvinner i losjen.
Den 4. april 1893 ble storlosjen Grande Loge Symbolique Écossaise Mixte de France (Fellesfrimureriets Storlosje av den skotske rite i Frankrike) grunnlagt. Den skulle senere bli kjent som Den Internasjonale Orden av Fellesfrimureri, Le Droit Humain.
Leonardo da Vinci internasjonale lufthavn
Leonardo da Vinci internasjonale lufthavn, offisielt; Aeroporto internazionale di Roma-Fiumicino) (IATA: FCO, ICAO: LIRF) er en internasjonal lufthavn ved Fiumicino utenfor Roma. Lufthavnen er Italias største, og i 2019 var det drøyt 43 millioner passasjerer som benyttet flyplassen.
Flyplassen ble åpnet mellom 1956 og 1961. Den ligger i Fiumicino og betjener Roma. Tidligere het flyplassen Fiumicino Airport, men er oppkalt etter kunstneren Leonardo da Vinci.
Flyplassen er en av de to basene til det italienske nasjonalselskaper Alitalia sammen med Milano Malpensa lufthavn.
Lillian Helle
Lillian Jorunn Helle er en norsk slavist og professor ved Universitetet i Bergen.
Lillian Helle studerte ved universitetet i Bergen og ble cand. philol. i 1981. Fra 1982 til 1984 var hun sendelektor i norsk ved statsuniversitetet i Moskva, før hun ble stipendiat ved universitetet i Bergen. I 1989 ble hun førsteamanuensis ved universitetet i Oslo. Hun ble dr. philos. i 1992 med en avhandling om Andrej Belyj, og samme år ble hun førsteamanuensis ved universitetet i Bergen, hvor hun har vært professor siden 1998. Hun var dessuten direktør for Det norske universitetssenter i Sankt Petersburg fra 2000 til 2005. Fra 2000 til 2003 var hun leder for Norsk slavistforbund. Helles spesialfelt er russisk litteratur.
Massakren ved Wounded Knee
Massakren ved Wounded Knee, Lakota: Čhaŋkpé Ópi Wakpála, også kalt «slaget ved Wounded Knee», var det siste væpnede sammenstøtet mellom den innfødte Lakotanasjonen (Sioux, Dakota) og USA. Det skjedde 29. desember 1890 ved Wounded Knee i Pine Ridge-reservatet i Territoriet Dakota. Den amerikanske hæren brukte fire Hotchkiss M1875 Mountain Gun, mens lakotakrigerne knapt hadde våpen. Da kanonaden stilnet, lå 153 (menn, kvinner og barn) av 350 indianere døde igjen i snøen, 51 var skadet (fire menn, 47 kvinner og barn) hvorav noen døde senere.
Bakgrunn
Allerede den 15. desember var høvdingen for Lakotanasjonen, Sitting Bull, blitt drept av reservatets innfødte politi under et mislykket forsøk på å ta ham i arrest. Halvbroren hans, Big Foot, ble valgt til ny leder. Som et resultat av en generell følelse av håpløshet i reservatet etter Sitting Bulls død, valgte Big Foot å føre folket sitt fra reservatet de var tildelt for å søke seg til sine slektninger under høvding Red Cloud i et annet reservat lenger sør.
Da Big Foot og hans lakota-gruppe på 350 menn, kvinner og barn ankom sitt mål, kjente Red Cloud allerede til de hvites reaksjoner og ba dem straks dra tilbake for ikke å sette Red Cloud og hans folk i en knipe. Big Foot var allerede på vei tilbake da han ble «avskåret» av det 7. kavaleri. Han var selv i en elendig tilstand, og gruppen med flyktninger var en fillete og forkommen flokk, så de overgav seg uten motstand.
Leiren ved Wounded Knee Creek
Whitside overførte Big Foot til en armé-ambulanse på grunn av alvorlig lungebetennelse og eskorterte de innfødte amerikanerne til en foreløpig leir ved Wounded Knee Creek før de skulle eskorteres videre tilbake til reservatet de hadde «flyktet» fra. Hæren ga lakotaene telt og litt mat og talte dem. Det var 120 menn og 230 kvinner og barn.
Neste morgen så lakotaene at flere kavalerisoldater med hotchkisskanoner hadde kommet i løpet av natten. Kanonene ble satt opp på en lav ås rett over leiren. Oberst John W. Forsyth var blant de nyankomne fra 7. kavaleriregiment og overtok kommandoen over alle de amerikanske styrkene, som på dette tidspunktet utgjorde 500 mann.
Forsyth informerte om at lakotaene skulle tas til en militærleir i Omaha i Nebraska. De amerikanske soldatene fikk ordre om å avvæpne lakotaene, som nå ble sett på som fanger.
Major Whitside hadde ikke gjort noe forsøk på å avvæpne dem da de overgav seg dagen før, da han ikke så på dem som noen trussel. Men om morgenen ble lakotaene kalt inn til møte i leiren, der de fikk beskjed om å levere inn alle skytevåpen. Da soldatene ikke var fornøyde med mengden våpen de fikk i den frivillige overleveringen, begynte de å gjennomsøke teltene og fjernet alt som kunne brukes som våpen, blant annet ekstra teltstenger og småøkser til vedhogging, som var livsnødvendig for lakotaene. Så begynte soldatene å undersøke krigerne personlig. I denne prosessen ble lakotaene mer og mer irriterte og uregjerlige, ifølge hærens egne rapporter.
Etter massakren
Sårede soldater og innfødte amerikanere ble fraktet i vogner til Pine Ridge. Om lag 50 lakotaer kom dit, men ble holdt utendørs i kulden i lang tid i påvente av husly. Ca. 150 lakotaer kan en ikke gjøre greie for. De fleste kildene viser til at de lyktes med å flykte, og et ukjent antall av dem døde av skader og kulden ute på den vinterlige prærien, uten muligheter til å finne ly. Det er ingen rapporter om at noen av dem fant tilbake til reservatet sitt, det eneste sted de hadde å søke seg til. De militære engasjerte flere sivile til å begravet de døde lakotaene som lå igjen i leiren i Wounded Knee. På grunn av en snøstorm tok det tre dager før de ankom. De døde lå nedfrosset i bakken, og de sivile graverne samlet de døde og la dem i en fellesgrav på den samme bakketoppen hvor artilleriet hadde stått. Tilsammen ble 84 menn, 44 kvinner og 18 barn drept på området, mens minst syv lakotaer ble dødelig såret.
Reaksjoner
Oberst Forsyths overordnede, general Nelson A. Miles, suspenderte ham og tok fra ham kommandoen over 7. kavaleriregiment. Miles satte ned en undersøkelseskommisjon, som kom med kritikk mot Forsyth for hans disposisjoner, men fritok ham for ansvar. Kommisjonen var imidlertid ikke en formell krigsrett. Forsyth ble derfor gjeninnsatt i sin kommando over 7. kavaleriregiment på tross av vitnemål som hevdet at soldatene hadde forsøkt å skade ikke-stridende.
Miles, som senere ble hærsjef og militærguvernør for Puerto Rico, fortsatte sin kritikk av Forsyth og hevdet at han hadde hatt som mål å utrydde lakotaene. Miles fremmet konklusjonen om at massakren var utført med hensikt og påpekte at den ikke var en tragedie som følge av uheldige omstendigheter. Han ønsket slik å stoppe Forsyths karriere, men Forsyth ble imidlertid senere forfremmet til generalmajor.
Reaksjonene i den amerikanske offentligheten var generelt sett positive. 20 soldater fikk Kongressens æresmedalje. Redaktør Lyman Frank Baum, senere berømt forfatter av Trollmannen fra Oz, skrev i Aberdeen Saturday Pioneer den 3. januar 1891:
«''Avisen min har før erklært at vår eneste trygghet er avhengig av den totale utryddelsen av indianerne. Vi har gjort dem ille i hundrevis av år, så vi må for å verne sivilisasjonen vår følge opp med en dårlig ting til og utrydde disse utemmede og utemmelige vesenene fra jordens overflate. I dette ligger sikkerheten for nybyggerne våre og for soldatene, som er under inkompetent kommando. Hvis ikke vi gjør dette, kan vi vente at kommende år blir like fulle av trøbbel med rødhudene som årene før.»''
Ettertidens syn
Det var ingen endring i synet på «slaget ved Wounded Knee» før på 1970-tallet. Da var tonen blitt mer kritisk. I dag mener mange at hendelsen var en av de verste massakrene i USAs historie. Hendelsen er blitt minnet i en folkesang av Buffy Sainte-Marie og boken Bury My Heart At Wounded Knee av historikeren Dee Brown. Både Sainte-Marie og Brown er selv av innfødt amerikansk opphav.
Argulus piperatus
Argulus piperatus er en art av fiskelus. Dette er en type krepsdyr som lever som parasitter på større dyr, i regelen fisk, men også tidvis på for eksempel rumpetroll. Arten ble beskrevet først i 1921.
Massakren ved Wounded Knee
Ettertidens syn
Historisk sett er massakren ved Wounded Knee regnet som sluttpunktet for perioden med «indianerkrigene», serien av konflikter mellom hvite soldater på den ene siden og urfolket på den andre, siden 1600-tallet, konflikter som endte med total US-amerikansk dominans i det såkalte grenselandet («The Frontier»). I 1890 ble det også erklært at «The Frontier» ikke fantes lenger.
Argulus piperatus
Anatomien er særegen, kroppen er sammenklemt og et stort skjold dekker det meste av den, men på undersiden er kroppens ledd og anatomi godt synlig. Inndelingen i hode, kropp (thorax) og bakkropp (abdomen) er tydelig. Arten er mellomstor, den er noen mm lange. Øynene er store tydelige, og de har også et naupilus-øye. Begge antenne-parene er omdannet til haker som holder fiskelusen fast i vertsdyret.
Massakren ved Wounded Knee
Ettertidens syn
I 2007 ga HBO Films ut en filmadapsjon av boken Bury My Heart At Wounded Knee med samme navn. Filmen ble nominert til hele 17 Emmy-priser og ble tildelt seks priser.
Nasjonalt minnesmerke
Stedet har vært en nasjonalt minnesmerke fra 1965 og ble først skrevet inn i National Historic Landmark og deretter inn i National Register of Historic Places året etter.
Stroopwafel
thumb|right|Stroopwafels thumb|right|Vaffeljern for steking av stroopwafels thumb|En kjele med dampende varm sirup som brukes som fyll i stroopwafels En stroopwafel (opprinnelig siroopwafel (nederlandsk) er en nederlandsk kjeks som består av to tynne, harde, runde, rutemønstrede vafler med et lag søt sirup i mellom. Vaflene ble for første gang laget i Gouda i den nederlandske provinsen Zuid-Holland rundt år 1810, noe som har gjort at de også er kjent som Goudse wafels. De selges i supermarkeder, spesialbutikker og ofte nystekte på markeder. Opprinnelig hadde de en diameter på omtrent 10 cm, men finnes nå i varianter fra ca. 5 cm opp til 25 cm. I spesialbutikkene og på markedene selges ofte også «snippers», smuler av avskårne kanter og mislykkede kjeks.
Opprinnelig ble stroopwafels laget av kjekssmuler, deigrester og sirup, noe som gjorde dem meget billige å lage. Dette ga dem navnet armenkoeken (fattigmannskjeks).
Røren lages av mel, smør, brunt sukker, gjær, melk og egg, og stekes i et vaffeljern. Etter at vaflene er stekt blir de delt på midten mens de fremdeles er varme, og den ene halvparten blir smurt med sirup, før de føyes sammen igjen. Sirupen er laget av brunt sukker, smør og kanel.
Den oppskriften som sies være eldst, «de Kamphuysen siroopwafel», beskriver en sirupsvaffel som er laget av to sprø kjeks som er limt sammen med sirup.
Den tradisjonelle måten å spise stroopwafel på er å balansere kjeksen oppå kaffekoppen slik at den dekker åpningen. Varmen fra kaffen gjør at sirupen blir myk.
Christopher Latham Sholes
Cristhopher Latham Sholes (født 14. februar 1819, død 17. februar 1890) var en amerikansk oppfinner, politiker, journalist og redaktør. Han oppfant tastaturoppsettet kjent som QWERTY.
Pachyonychis
Pachyonychis er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten, som er familien Smilacaceae.
Utbredelse
Arten er utbredt i det østlige USA (Pennsylvania, Alabama, Florida).
Systematisk inndeling
Slekten må ikke forveksles med den beslektede Pachyonychus (med u), som også lever i Nord-Amerika på samme plantefamilie (arten har også samme artstillegg).
Hjörtur Hermannsson
Hjörtur Hermannsson (født 8. februar 1995) er en islandsk fotballspiller som spiller for den italienske klubben AC Pisa 1909.
Landslaget
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
Hva gjør vi nå?
Hva gjør vi nå? (arabisk: وهلّأ لوين؟ w halla' la wayn, fransk: Et maintenant, on va où) er en libanesisk film fra 2011. Det er den andre spillefilmen til regissøren Nadine Labaki etter Karamell. Filmen hadde premiere under filmfestivalen i Cannes, hvor den deltok i sideprogrammet Un Certain Regard. Filmen er Libanons bidrag til Oscar-utdelingen.
Where Do We Go Now? handler om en landsby omringet av landminer hvor isolasjonen fører til gnisninger mellom den kristne og den muslimske befolkningen.
USS «Lexington» (CV-16)
USS «Lexington» er et amerikansk hangarskip av Essex-klassen. Hun er det femte amerikanske krigsskipet som er kalt «Lexington», oppkalt etter slagene ved Lexington og Concord under uavhengighetskrigene. Hun skulle egentlig hete «Cabot», men etter at hangarskipet USS «Lexington» (CV-2) ble senket under slaget i Korallhavet 8. mai 1942 fikk hun navnet til denne.
Siden 1992 har det ligget i Corpus Christi i Texas og er musemsskip.
Kielland
Kielland er et etternavn, gårdsnavn og et slektsnavn. Slekten Kielland var på 1700- og 1800-tallet en av de ledende slektene i Stavanger-området. Slektens opphavet er en gård med navnet Kjelland i Sokndal kommune, Rogaland. Navnet kommer av en jettegryte ved gården som tidligere var fylt med vann.
Det finnes også 10 andre norske gårder som har gitt opphav til etternavn med lignende uttale, skrevet som Kielland, Kjelland eller Tjelland.
Slektsvåpen
Det er brukt to forskjellige slektsvåpen fra 1700-tallet i to grener av slekten.
Det ene våpenet er en differensiering av slekten Kirseboms våpen, og det ble tatt i bruk av Gabriel Kirsebom Kielland (død 1780). Våpenet har i et sølv skjold et kirsebærtre med røtter som trenger gjennom et rødt timeglass på et svart dødninghode over to krysslagte knokler, samt på hver side en rød rose. Som hjelmtegn oppe på hjelmen er det en naturfarget Fortuna-skikkelse med lendeklede som svinger et skipsseil over hodet og står på en jordklode. Dette våpenet skiller seg fra Kirseboms slektsvåpen ved de to rosene og timeglasset i skjoldet, samt ved hjelmtegnet som hos Kirsebom er et kirsebærtre mellom to vinger.
Det andre slektsvåpenet Kielland er en kombinasjon av flere våpen, et såkalt unionsvåpen, og tatt i bruk av Gabriel Schanche Kielland (død 1821). Skjoldet er kvadrert i blått og rødt med i 1. og 4. felt et rustningskledt, sølv ben med spore, og i 2. og 3. felt et sølv oksehode. Midt på skjoldet er det et mindre gull hjerteskjold med en sølv trane som holder en stein i en hevet fot. Hjelmtegn er en rustningskledt arm som holder et sverd. Av disse figurene er oksehodet fra Gabriels ektefelle Johanne M. Bull (død 1818), mens benet og tranen går tilbake på Gabriels formødre i slektene Schanche (Skanke) og Thrane.
Erlend Ottem
Erlend Ottem (født 13. desember 1968 i Molde) er en norsk musiker som var med og startet rapcore-bandet Clawfinger, hvor han også spilte gitar.
Ottem startet sin musikalske karrière i Arendal med bandet Pubmates. Senere ble han rekruttert til bandet Theo (oppkalt etter trommeslager Stig Theo Eriksen). Theo ga ut LP-en The Good, the Bad, and the Ugly på Veps plateselskap i 1988. Både Ottem og den andre gitaristen i Theo, Bård Torstensen, var med og startet opp Clawfinger i 1990 da begge møtte de andre bandmedlemmene i Stockholm, hvor de alle arbeidet på et sykehus. Erlend sluttet i Clawfinger i 2003, etter fem musikkalbum og 14 år, for å følge en karrière som dataprogrammerer.
Mercedes-Benz CLS-klasse
Mercedes-Benz CLS-klasse (2004–) er større familiebiler fra tyske Mercedes-Benz.
Bokstaven "CLS" betyr at dette er den noe mindre CL-utgaven (Coupe Longo) av den store Mercedes-Benz S-klasse, selv om CLS er bygget på den praktiske familiebilen Mercedes-Benz E-Klasse.
Første utgave (W219, 2004–10) var tegnet av Michael Fink, en bakhjulsdrevet 4-dørs sedan med 4 seter (lang coupe).
Andre utgave (C218, 2011–17) hadde ifølge Oppland Arbeiderblad montert LED-lys. Fra 2012 fås den også som 5-dørs stasjonsvogn (shooting brake).
Tredje utgave (C257) lanseres i 2018 og har nye motorer der sylindrene er satt inn med et spesielt glidemiddel ("nanoslide").
CLS kommer i mange varianter, med og uten 4Matic firehjulsdrift, samt spesialutgaver fra blant andre tyske Mercedes-AMG. I 2013 kom Mercedes-Benz CLA-klasse som er CL-utgaven av den lille Mercedes-Benz A-klasse.
Tarragona (Davao Oriental)
Tarragona er en kommune i provinsen Davao Oriental på Filippinene. Under folketellingen i 2000 kom man til et befolkningstall på 22 846 i 4 458 husstander.
Barangayer
På landsbygda er en barangay en landsby med omland. I byene kan man sammenligne en barangay men våre bydeler, alle med et visst selvstyre.
Itamus
Itamus er en slekt av løpebiller.
Utseende
Små, avlange, rødbrune løpebiller. I motsetning til mange andre Paussinae ligner de på "normale" løpebiller. Antenenne er litt klubbeformede, omtrent så lange som hode + pronotum. Hodet er bredt med nokså små fasettøyne. Pronotum er trapesformet, mye bredere enn langt, med skarpe hjørner. Dekkvingene er jevnbrede med fine punktrader.
Levevis
I likhet med mange andre Paussinae er artene knyttet til maur, men det ser ikke ut til at assosiasjonen er obligatorisk - larver har også blitt funnet under løs bark uten at det er maur til stede.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.
Malmö Arena
Malmö Arena, også kalt Hyllie Arena, er en idrettshall i Malmö i Sverige. Malmö Arena ble innviet 6. november 2008. Den har en kapasitet på cirka 13 700 tilskuere ved sportsarrangement, med bare sitteplasser tar arenaen ca. 12 500 tilskuere. Ved konserter og øvrige arrangement hvor også banen kan brukes er kapasiteten opp mot 15 500 personer. Arenaen har 72 losjer, inkludert disse er det restaurant- og barplasser til 3 250 personer.
For å komme til Malmö Arena kan man ta buss eller tog til Hyllie stasjon.
Bygging
Arbeidet med å bygge Malmö Arena ble påbegynt 10. januar 2007. Den er tegnet av MM Matsson Konsult AB, Pöyry Architects og Wingårdh arkitektkontor. Hovedentrepenør var Parkfast AB.
Bruk
Malmö Arena er hjemmebane for ishockeylaget Malmö Redhawks. Arenaer har også vært brukt som konsertarena for blant andre Britney Spears, Bob Dylan, Ulf Lundell, Cliff Richard, Tom Jones, Rammstein, Judas Priest og Lady Gaga. I 2009, 2010, 2011 og 2012 var den åsted for delfinaler i Melodifestivalen.
Under Håndball-VM 2011 for menn var Malmö Arena finalearena.
Det store økumenske arrangementet From Conflict to Communion – Together in Hope, med deltakelse av blant andre pave Frans finner sted på Malmö Arena 31. oktober 2016.
Tumut 3 vannkraftverk
Tumut 3 er en vannkraftstasjon i Tumut River i New South Wales i det sørlige Australia. Den er en del av kraft- og irrigasjonsprosjektet Snowy Mountains Scheme, som leder vann fra Tumut River og Snowy River til elva Murray, og driver syv vannkraftverk. Vannet ledes med et fall på 800 meter, og vann fra 14 oppdemmede magasiner ledes gjennom 145 km tunneler og 80 km akvadukter til de sju kraftverkene. Utbyggingsområdet sammenfaller i stor grad med Kosciuszko nasjonalpark.
Strømproduksjonen forsyner Canberra, New South Wales, og Victoria. Hele Snowy Mountains-prosjektet ble ferdigstilt i 1974 etter 25 års utbygging, organisert etter modell av Tennessee Valley Authority. 10 000 mennesker fra 30 land deltok i utbyggingsarbeidet. Etter økologiske granskinger fra 1998 ble vannmengden i Snowy River økt, etter at det ble klart at den nesten totale avledningen i tunneler til Murray-Darling-bassenget truet med å ødelegge økosystemer lenger nede i den nå uttørkede Snowy-elva.
Kraftanleggene i Snowy River-utbyggingen omfatter:
Utbyggingsprosjektet er det største ingeniørprosjektet i Australias historie.
Reidar Liaklev
Reidar Kristofer Liaklev (født 15. juli 1917 i Jaren, død 1. mars 2006 samme sted) var en norsk skøyteløper som representerte Brandbu Idrettsforening og vant OL-gull på 5 000 meter i St. Moritz. Liaklev var en utpreget langdistanseløper, men vant likevel ett europamesterskap allround.
Liaklev tok bronse i junior-NM 1939, hvor han vant 5 000 meteren, men som de fleste idrettsmenn i sin generasjon fikk han karrieren forkortet av verdenskrigen. Hans første internasjonale seniormesterskap var VM i 1947, hvor han ble nummer tre på 5 000 før han gikk seg opp fra niende- til fjerdeplass etter å ha vunnet 10 000 meter.
I de første olympiske leker etter krigen, i St. Moritz tidlig i februar 1948, vant Liaklev først 5 000 meter med tiden 8.29,4, og to dager seinere var han blant favorittene på 10 000 meter. Liaklev fikk imidlertid problemer med høyden, og måtte bryte løpet, mens svensken Åke Seyffarth – som Liaklev slo på de to lengste distansene under EM i 1947 og VM i 1948 – vant gullet.
To uker senere vant han europamesterskapet på Hamar med over ett tidspoeng på svensken Göthe Hedlund. Da VM ble avholdt i Helsingfors var Liaklev imidlertid ikke i samme form, og han endte på sjetteplass, slått med tre poeng av verdensmesteren Odd Lundberg.
I 1949 ble han norgesmester, men havnet bak Lundberg og Hjalmar Andersen på sammenlagtlistene både i EM (5.-plass) og VM (8.-plass). Året etter tok han sølv i EM i Helsingfors, etter igjen å ha vunnet 10 000 meteren. Andersen vant imidlertid de tre andre distansene og EM med over to poengs margin.
To etter Liaklev
Radiokommentatoren Finn «Niff» Amundsen innførte uttrykket to etter Liaklev. Uttrykket oppsto under VM allround 1947. Før den avsluttende 10 000 meteren ledet Sverre Farstad foran Lassi Parkkinen fra Finland. Parkkinen måtte slå Farstad med 22,3 sekunder i samløp på siste par for å vinne sammenlagt. Liaklev ledet 10 000 meteren før det avgjørende paret, og Parkkinen ble sammenlignet med Liaklevs passeringstider. Gjennom hele løpet lå Parkkinen omtrent to etter Liaklev. Parkkinen gikk til slutt i mål 1,2 sekunder etter Liaklev, men 23,7 sekunder foran Sverre Farstad. Parkkinen vant sammenlagt, men Liaklev beholdt distanseseieren.
Uttrykket to etter Liaklev overlevde lenge etter at Liaklev la opp i 1950.
Ida Bobach
Ida Bobach (født 30.juli 1991) er en dansk orienteringsløper. Hun representerer den danske orienteringsklubben OK Pan Aarhus og det danske landslaget. Bobach er verdensmester i orientering.
Karriere
Med sine syv gull fra Junior-VM i orientering er hun den mestvinnende løperen i juniorverdensmesterskapets historie. Bobach har også lytes bra blant senioreliten og ble verdensmester på to øvelser i Inverness 2015. Hun gikk til topps på stafett og langdistanse i Skottland og var også en del av det danske stafettlaget som tok sølv i Italia i 2014. Sammen med sin daværende klubb, Ulricehamns OK ble det seier i den prestisjetunge Venla-stafetten i 2009. Bobach løp første etappe. De resterende etappene ble løpt av sterke løpere som Maja Alm, Jenny Johansson og Simone Niggli. Bobach var også sentral da Pan Aarhus i 2014 sørget for dansk seier i Tiomila for første gang i historien.
Meritter
Se oversikten til høyre over medaljer fra hennes karriere.
Familie
Ida Bobach er søsteren til verdensmesteren Søren Bobach.
Safed Koh
Safed Koh (persisk: سفید کوه) eller Spin Ghar (pashto: سپين غر) er en fjellkjede på grensen mellom Afghanistan og Pakistan. Navnet Safed Koh betyr bokstavelig talt «hvitt fjell». Fjellkjeden er også kjent som Safidfjellene eller Morgafjellene. Den høyeste fjelltoppen er Sikaram, 4 761 moh. Dette fjellet har bratte sider og utsyn over alle omkringliggende fjell. Med unntak av et smalt lavpunkt, Kabul-elven, som skjærer gjennom fjellene og renner østover ut i Indus, er fjellkjeden direkte forbundet med Shandur-utløperen av fjellsystemet Hindu Kush.
En liten del av fjellkjeden krysses av Khyber-passet. De lave skråningene er nesten golde; furu og himalaiaseder vokste tidligere på hovedkjeden, men ødeleggelsene under den afghanske borgerkrigen reduserte tømmerressurser. Det drives noe jordbruk i dalene.
Det franske kjøkken
Det franske kjøkken er mat fra Frankrike. Den er utviklet gjennom mange hundre år med sosial og politisk forandring. I middelalderen ble det kjennetegnet av ekstravagante banketter med utførlig utsmykkede og sterkt krydrete matretter som ble laget av kokker som Guillaume Tirel. Under den franske revolusjonen minket bruken av krydder og den ble etterhvert erstattet av urter og mer raffinerte matlagingsmetoder der kokker som François Pierre La Varenne viste vei og som senere ble ytterligerer videreutviklet av kokker i tjeneste hos Napoleon, som for eksempel Marie-Antoine Carême.
Fra 2010 er det franske kjøkken oppført på UNESCOs liste over Mesterverker i muntlig og immateriell kulturarv.
Det sosialdemokratiske partiet (Estland)
Det sosialdemokratiske parti (estisk: Sotsiaaldemokraatlik Erakond, forkortet SDE) er et sosialdemokratisk politisk parti i Estland.
I glasnosttiden oppstod flere sosialdemokratiske grupperinger, som i 1990 slo seg sammen til Det estiske sosialdemokratiske partiet (ESDP). En av grupperingene som gikk inn i partiet var eksilavdelingen av Det estiske sosialistiske arbeiderpartiet fra mellomkrigstiden, den gangen anført av August Rei. Partiavdelingen hadde blitt opprettholdt av estiske flyktninger i Stockholm i sovjettiden.
Ved de første frie parlamentsvalgene etter Sovjetunionens fall stilte sosialdemokratene i valgforbund med et mindre bondeparti, Den estiske landsbygdas senterparti (EMKE), stiftet i 1990. De kalte seg «de moderate» (på estisk Mõõdukad). I 1996 slo partiene seg sammen under dette navnet.
Ved parlamentsvalget i mars 1999 stilte de moderate i valgforbund med Folkepartiet (se Det republikanske og konservative folkepartiet). I november det året slo de seg sammen til Det moderate folkepartiet (på estisk Rahvaerakond Mõõdukad). Den uvanlige sammenslåingen fikk utenlandske kommentatorer til å beskrive dem som «høyresosialister». I 2004 tok partiet navnet Det sosialdemokratiske parti.
Etter at Estland ble medlem av EU i 2004, har sosialdemokratene vært representert i Europaparlamentet, hvor de er tilsluttet Det progressive forbundet av sosialister og demokrater. Partiet ble medlem av Det europeiske sosialdemokratiske parti i 2003.
T. F. Green lufthavn
T. F. Green lufthavn (Fullt navn: Theodore Francis Green Memorial State Airport, IATA: PVD, ICAO: KPVD) er en lufthavn i den minste av delstatene i USA, Rhode Island. Lufthavnen har for det meste innenriks flytrafikk i USA, og utenriks flytrafikk til Kapp Verde - øyene. Condor Airlines har flyrute til Frankfurt internasjonale lufthavn i Tyskland (sesong). Norwegian starter rute til Bergen lufthavn, Flesland (sesong) og flere ruter til Irland samt Edinburgh i Skottland i juli 2017.
Jefferson County (Vest-Virginia)
Jefferson Countys totale areal er 548 km² hvorav 5 km² er vann. I 2000 hadde fylket 42 190 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i Charles Town. I fylket ligger også den historiske byen Harpers Ferry.
Fylket ble grunnlagt i 1801 av land fra Berkely County, og det er oppkalt etter Thomas Jefferson, forfatter av USAs uavhengighetserklæring og USAs tredje president, som besøkte fylket i 1783.
Det er det eneste fylket i Vest-Virginia der både Blue Ridge Mountains og Shenandoah River finnes, som i sangen til John Denver: «Take me home, country roads».
Rajah Humabon
Rajah Humabon, senere døpt som Don Carlos, var rajahen av Cebu på det tidspunkt for den portugisiske oppdageren Ferdinand Magellans ankomst til Filippinene i 1521. Det er ingen offisiell dokumentasjon av hans eksistens før spanjolenes kontakt i 1521. Den eksisterende informasjonen er nedskrevet av Magellans reisekrøniker, Antonio Pigafetta om Humabon og de innfødte filippinske rikene som eksisterte før den spanske koloniseringen.
Myrmosinae
Utseende
Små til middelsstore, avlange, fint og tett hårete vesper med kraftige, trådformede antenner. Som vanlig hos maurvepser er det stor forskjell på kjønnene. Hannene er gjerne svarte og har velutviklede vinger, hunnene er brokete farget i rødt, gult og svart, mangler vinger og ligner overflatisk på maur.
Levevis
De er ektoparasitter på larver og pupper av bier og gravevepser som lage ganger i bakken. Man finner dem oftest på varme, sandete steder. Hannene besøker gjerne blomster.
Jan Ivar Bjørnflaten
Jan Ivar Bjørnflaten (født 1949) er en norsk slavist og professor ved Universitetet i Oslo (UiO).
Bjørnflaten studerte ved UiO og ble cand. mag. i slavisk språkvitenskap i 1978. Han ble dr. philos. på en avhandling om russiske dialekter i 1988 og ble samme år professor i slaviske språk ved UiO. Fra 1998 til 2000 var han bestyrer av Det norske universitetssenter i St. Petersburg, og fra 2007 til 2010 leder av Norsk slavistforbund. Bjørnflatens spesialfelt er russisk språkhistorie og sammenlignende slavisk språkvitenskap.
I 2004 mottok han medaljen «Til minne om St. Petersburgs 300-årsjubileum».
Argulus pugettensis
Argulus pugettensis er en art av fiskelus. Dette er en type krepsdyr som lever som parasitter på større dyr, i regelen fisk, men også tidvis på for eksempel rumpetroll. Arten ble beskrevet allerede i 1853, av James Dwight Dana. I USA og Canada lever den langs kysten av Stillehavet.
Anatomien er særegen, kroppen er sammenklemt og et stort skjold dekker det meste av den, men på undersiden er kroppens ledd og anatomi godt synlig. Inndelingen i hode, kropp (thorax) og bakkropp (abdomen) er tydelig. Arten er mellomstor, den er noen mm lange. Øynene er store tydelige, og de har også et naupilus-øye. Begge antenne-parene er omdannet til haker som holder fiskelusen fast i vertsdyret.
Tumut 1 vannkraftverk
Tumut 1 er en vannkraftstasjon i Tumut River i New South Wales i det sørlige Australia. Den er en del av kraft- og irrigasjonsprosjektet Snowy Mountains Scheme, som leder vann fra Tumut River og Snowy River til elvaMurray, og driver syv vannkraftverk. Vannet ledes med et fall på 800 meter, og vann fra 14 demninger ledes gjennom 145 km tunneler og 80 km akvadukter til de sju kraftverkene. Utbyggingsområdet sammenfaller i stor grad med Kosciuszko nasjonalpark.
Kimbrere
Kimbrerne var en germansk stamme som opprinnelig bodde nord for Elben. Etter en stormflod forlot de sitt hjemsted og vandret rundt i Sentral-Europa i omkring 20 år. På sin vei møtte de teutonerne, de to folkeslagene slo seg sammen og vandret mot sørøst til Donau og slo seg ned på de ungarske sletter.
Tumut 1 vannkraftverk
Strømproduksjonen forsyner Canberra, New South Wales, og Victoria. Hele Snowy Mountains-prosjektet ble ferdigstilt i 1974 etter 25 års utbygging, organisert etter modell av Tennessee Valley Authority. 10 000 mennesker fra 30 land deltok i utbyggingsarbeidet. Etter økologiske granskinger fra 1998 ble vannmengden i Snowy River økt, etter at det ble klart at den nesten totale avledningen i tunneler til Murray-Darling-bassenget truet med å ødelegge økosystemer lenger nede i den nå uttørkede Snowy-elva.
Kimbrere
På sin vandring støtte de på romerne. En annen gruppe av kimbrere skal etter sigende ha utvandret østover langs Østersjøen og slått seg ned i de østlige områder  av det som senere ville bli Preussen.
Tumut 1 vannkraftverk
Utbyggingsprosjektet er det største ingeniørprosjektet i Australias historie.
Kimbrere
I 103 f.kr. gjenforentes de kimbriske og teutonske folketogene ved Lutetia (Paris) nord i Gallia. Derfra vandret de sammen sørover igjen, for så på ny å skille lag. Mens teutonerne enda en gang rykket mot Provincia, for å invadere Italia fra vest, dro kimbrerne østover nord for Alpene for å invadere Italia fra øst. Teutonerne ble tilintetgjort i et slag med nye romerske legioner, som møtte dem i Aqua Sextiae, dagens Aix-en-Provence, i 102 f.kr.
Kimbrerne kom lenger. De invaderte Po-dalen fra øst som planlagt og herjet seg oppover dalen. Men konsul Gaius Marius knuste kimbrerne i et slag ved Vercellae (dagens Vercelli) i 101 f.kr. Ifølge samtidige kilder ble over 200 000 kimbrere drept i slaget. Etter slaget skal flere hundre kimbriske kvinner ha drept sine barn for at barna ikke skulle komme i romernes hender. Flere titusener av kvinner, barn og overlevende kimbriske krigere ble tatt som fanger og gjort til slaver. Bare omkring 1000 av de omkring 300 000 kimbrerne skal ha kommet seg unna. De slo seg ned i et område i nærheten og blandet seg med lokalbefolkningen.
Man har ikke klarlagt nøyaktig hvor kimbrerne stammet fra. En antar at de kom fra Himmerland i Danmark.
Jordin Sparks (album)
Jordin Sparks er det selvtitulerte debutalbumet fra American Idol vinneren Jordin Sparks.
Espen Lind har skrevet teksten til «Now You Tell Me» og «Just for the Record», og norske Stargate har produsert «Tattoo», «Freeze» og «Just for the Record» (+ bonussporet «Virginia Is for Lovers»).
Sporliste
Bonusspor
Tomopterus
Tomopterus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, slanke, mer eller mindre brunsvarte trebukker. Disse artene har sterkt forkortede, rundede dekkvinger som ikke dekker bakkroppen eller flygevingene. Antennene er kortere enn kroppen, oftest betydelig fortykkede mot spissen og noe sagtakkede. Hodet har en påfallende "snute" foran fasettøynene. Pronotum er mer eller mindre tønneformet, uten pigger på sidene. Dekkvingene er små, hvelvede og rundede. Beina er middels lange med tydelig klubbeformede lår og tynne legger.
Utbredelse
Slekten er vidt utbredt i Mellom- og Sør-Amerika.
Systematisk inndeling
Slektslisten følger.
Finn Helgesen
Under OL i St. Moritz i 1948 tok han gull på 500 m, ett tidels sekund foran tre løpere som delte sølvmedaljen. I Oslo fire år seinere fikk han samme tid som Gordon Audley og Arne Johansen som delte bronseplassen, men fordi han ble dømt bak Audley i mål i parløp, ble han henvist til femteplass.
Helgesen representerte Strømmen Fotballklubb frem til 1938 og deretter Oslo Skøiteklub.
Argulus rotundus
Argulus rotundus er en art av fiskelus. Dette er en type krepsdyr som lever som parasitter på større dyr, i regelen fisk, men også tidvis på for eksempel rumpetroll. Arten ble beskrevet først i 1944. I USA lever den langs Mexicogulfen.
Anatomien er særegen, kroppen er sammenklemt og et stort skjold dekker det meste av den, men på undersiden er kroppens ledd og anatomi godt synlig. Inndelingen i hode, kropp (thorax) og bakkropp (abdomen) er tydelig. Arten er mellomstor, den er noen mm lange. Øynene er store tydelige, og de har også et naupilus-øye. Begge antenne-parene er omdannet til haker som holder fiskelusen fast i vertsdyret.
Men of Honor
Men of Honor (utgitt i Storbritannia og Irland som Men of Honour) er en amerikansk dramafilm fra 2000, med Robert De Niro og Cuba Gooding jr. i hovedrollene. Filmen ble regissert av George Tillman Jr. Filmen er inspirert av den sanne historien om Carl Brashear, den første afroamerikanske dykkeren i den amerikanske marinen.
Handling.
Carl Brashear (Cuba Gooding jr) bestemmer seg for å forlate familien sin i Kentucky i 1948 for å verve seg til den amerikanske marinen. Som et medlem av mannskapet på skipet USS Hoist, blir han inspirert av tapperheten til en av dykkerne, Leslie William "Billy" Sunday (Robert De Niro). Brashear er fast bestemt på å bli den første afroamerikanske dykkeren i marinen. Han kommer til slutt inn på en skole for marinens dykkere som ligger i Bayonne, New Jersey. Brashear kjemper for å overvinne sine pedagogiske svakheter, som var et resultat av han måtte forlatte skolen etter 7. klasse for å hjelpe de fattige foreldrene på familie-gården. Han mottar undervisning fra sin fremtidige hustru, en aspirerende lege, som arbeider deltid ved et offentlig bibliotek.