cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Næringskjede
Beitekjeder og detrituskjeder
En beitekjede kan bestå av gran, barkbille, hakkespett og hønsehauk - eller planteplankton, planktonkrepsdyr, brasme, liten gjedde, fiskeørn eller stor gjedde. Hønsehauken, fiskeørnen og den store gjedda kan være toppkonsumenter i sitt økosystem. Isbjørn, spekkhogger, vandrefalk, makrellstørje og de største krokodillene og kattedyrene er andre eksempler på toppkonsumenter. Dersom økosystemet til hønsehauken også inkluderer kongeørn, gaupe, ulv eller bjørn, vil man gjerne kalle hønsehauken og andre mellomstore rovdyr for mesopredatorer.
I en detrituskjede eller nedbryterkjede brytes organismene ned av nedbrytere, dekomponenter, som mikroorganismer og smådyr. Meitemark er kjent som fremragende nedbrytere.
Næringspyramide
En næringspyramide viser hvor mye energi hvert av leddene i en næringskjede representerer.
Energiutbytte
Utbyttet av energi blir mindre og mindre dersom vi beveger oss oppover i næringskjeden. Dette skyldes dels at et dyr bare bruker en brøkdel av energiforbruket til å vokse (resten går til respirasjon osv.) – dels at en predator ofte bare kan utnytte en del av byttets energiinnhold. Dette betyr at det er mest lønnsomt å spise planter/dyr som ligger lavt nede i en næringskjede. Toppkonsumentene er derfor vanligvis fåtallige, særlig hvis de er betydelig større enn byttedyrene. Typisk i så måte er de største gjeddene. Omvendt kan enkelte toppkonsumenter ta dyr som er til dels betydelig større enn dem selv, f.eks. ved at ulv i stor grad lever av elger, som de angriper i flokk.
En regner ofte at mengden energi som blir igjen ifra ett ledd til neste i næringskjeden er 1/10, men dette varierer mye – til dels også innen samme art. En gjedde trenger således langt mer energi for å vokse fra 9 til 10 kg enn den trengte for å bli en kilosgjedde.
Næringsvev
Flere næringskjeder danner til sammen en næringsvev. I praksis er det en overforenkling å snakke om næringskjeder. Mange dyr, fra bjørn til løvgresshopper, er nærmest altetende (omninvore). Mange arter varierer mye i størrelse, og dette påvirker ofte plassen i næringskjeden. Fisk vokser hele livet, og typiske rovfisk (som gjedda) tar gjerne større byttedyr – etter hvert også mindre rovfisk – når de vokser til. Men også f.eks. mange arter av rovpattedyr varierer mye i størrelse, og dette kan påvirke plassen i næringskjeden. Også samme individ kan leve dels av plantekost, dels av planteetende (herbivore) dyr, og dels av mindre rovdyr de kan rå med. Mange rovdyr lever dels av åtsler, dels av dyr de dreper selv. En puma kan overfalle og drepe en enslig ulv, og befinner seg da over ulven i næringskjeden, men kan selv bli drept av en ulveflokk.
Eksterne lenker
Xarxa tròfica מארג מזון Rezo alimantè
Landsmannschaft
Landsmannschaft kan referere til
Davis County (Iowa)
Davis County er et fylke i den amerikanske delstaten Iowa.
Navn
Fylket er oppkalt etter Kentucky-politikeren Garrett Davis.
Kjerringåsen Alpinsenter
Kjerringåsen Alpinsenter i Sarpsborg er Østfolds største alpinanlegg. Bakken har tre heiser, fem nedfarter og en høydeforskjell på 146 meter. Dette gir gode muligheter for å stå slalåm og snowboard. Kjerringåsen Alpinsenter baserer seg i stor grad på bruk av kunstsnø, og har et godt utbygd anlegg med flere snøkanoner og stor produksjonskapasitet.
Snøkanon ble for første gang benyttet i Kjerringåsen i 1979.
Fakta om Kjerringåsen Alpinsenter:
Back in the U.S.
Back in the U.S. er et konsertalbum med Paul McCartney, utgitt i 2002 kun i Nord-Amerika og Japan. En internasjonal versjon med enkelte endringer i sporlisten, Back in the World, ble utgitt i 2003.
Johan Mølmann Lysholm
Johan Mølmann Lysholm (født 12. juni 1763 i Trondhjem, død 13. juli 1839 samme sted) var en norsk kjøpmann, industrigründer og politiker. Som politiker hadde han flere kommunale verv og var 2. representant til Stortinget for Throndhjem i 1818–1820 og 4. representant i 1821–1823.
Liv og virke
Skikken med å gi barn et for- eller etternavn som mellomnavn, kom til Norge fra Danmark. Navnet kunne være hentet utenfor familien, for å ære en person, eller det kunne være hentet innenfor familien. Navnet Mølmann viser i Johans tilfelle ikke til et familienavn innenfor Lysholm-slekten, men er hentet utenfra. Mølmann var, som Lysholm, en av de velhavende kjøpmannsslektene i Trondhjem, med opphav i Flensborg.
Johan Mølmann Lysholm ble født inn i Trondhjems handelspatrisiat, det såkalte Søgadepatrisiatet. Foreldrene var kjøpmann og kanselliråd Henrik Nicolaisen Lysholm (1724–1770) og Anna Catharina Tønder (1735–1804) fra Tønder. Faren og farbroren hadde innvandret til Trondhjem fra Flensborg, som så mange kjøpmenn i byen på 1600- og 1700-tallet. Johan var yngst i en søskenflokk på fire, og hadde to eldre søstre og en bror.
Da Johan var sju år, døde faren. Moren giftet seg fire år etter med den 16 år yngre kjøpmannen, justisråd Alexander Hammond Friedlieb (1751–1792), som hun, ifølge riksarkivar Koren, hadde vært fadder for da han ble døpt.
Kort tid etter farens død flyttet Johan til en moster og hennes mann, sogneprest til Byneset, Albrecht Midelfart. De var barnløse, og ønsket at han skulle vokse opp hos dem.
I 1782 kom Lysholm tilbake til Trondhjem, og i 1788 giftet han seg med prestedatteren Cecilie Catharina Fabricius (1771–1843). De fikk barna Henrik Lysholm (1790–1860), som ble borgermester i Trondhjem (1848–1860), direktør i Norges bank og stortingsmann, og Johan Mølmann Lysholm (1800–1874).
Handel, industri og bergverk
I 1784 ble både Nicolai og Johan Mølmann Lysholm tatt opp som kompanjonger i stefarens handelsfirma Alexander Friedlieb & Co. Etter at stefaren døde i 1792, fortsatte brødrene driften av firmaet. De drev en stor og omfattende forretning i slutten av det 18. og begynnelsen av det 19. århundre.
Johan Mølmann ble etter hvert den ledende i firmaet, ettersom Nicolai ofret seg mer og mer for fabrikken Lysholmsminde, som var anlagt på hans initiativ. Den lå i bydelen Lade, ved Trondheimsfjorden, på gården Devles grunn. Den første virksomheten de anla, var et trankokeri i 1791. Det hadde vært et rikt sildefiske i fjorden i noen år, men dette varte ikke, så trankokeriet ble snart ulønnsomt. De startet isteden et såpekokeri, og etter hvert anskaffet de apparater og utstyr og utviklet anlegget til et kjemisk laboratorium, som blant annet kunne levere ulike såpetyper, salt og fargestoffer. Da denne fabrikken sto ferdig, var den landets største anlegg i sin bransje.
Etter at broren døde i 1814, var Johan Mølmann Lysholm eneinnehaver av firmaet. Det var økonomiske nedgangstider etter 1814, og i 1826 måtte firmaet nedlegges. Lysholm arbeidet senere som postmester (1829–1831), og i 1831 ble han beskikket som måler, veier og vraker, en stilling som i hovedsak var forbeholdt eldre kjøpmenn, som sinekyre.
Han hadde interesser i både Røros og Ytterøens kobberverk, og satt i direksjonen («Overdirektionen») for Røros Kobberværk i perioden 1812–1820.
Politikk
I mars 1814 var det valg av representanter for Trondhjem til Riksforsamlingen på Eidsvoll. Johan Mølmann Lysholm ble valgt, sammen med justitiarius Rogert. Begge nektet å motta valget. Valgstyret nektet å innvilge nektelsen, og foretok loddtrekning mellom kandidatene. Resultatet ble at Rogert ble Trondheims representant, sammen med Peter Schmidt junior. Lysholm har i sine etterlatte papirer skrevet at Nicolai, hans bror og kompanjong, var meget syk, og at dette var årsaken til at han «måtte frasi seg dette hedershverv».
Han representerte Trondhjem på Stortinget i 1818, og ble valgt også i 1821. Han var da en tid medlem av Lagtinget. Til det overordentlige Storting i 1822 meldte han forfall.
Børs og bank
Lysholm var en av initiativtagerne til å få opprettet Trondhjems børs. Han var også medlem av den første børskomiteen i byen.
Ved nyttårstider 1823 konstituerte fem av byens borgere seg som bankkomité, og opptok arbeidet med å få en sparebank til byen. I mai samme år ble banken etablert. Lysholm ble innvalgt i bankens første direksjon.
Rederivirksomhet og eksport
Johan Mølmann og Nicolai Lysholm eksporterte fiskevarer og importerte kolonialvarer som kaffe og sydfrukter. For at kjøpmennene i Trondhjem skulle få hånd om mest mulig av fiskehandelen på Nordland, ble Trondhjems Handel- og Fiskerietablissement etablert på Hundholmen i Nordland i 1803. Dette var et firma som ble startet for å eksportere fiskevarer til utlandet. Johan M. Lysholm var en av direktørene.
Brødrene var interessert i rederidrift, og noen av skipene som seilte fra Hundholmen til utlandet, tilhørte dem. I årene etter oppstart ble det dårlige tider – og negativt resultat for interessentene, men selskapet hadde likevel betydning. Stedet var anlagt som eksporthavn, og i 1816 ble Bodø anlagt på Hundholmen.
Omdømme og heder
At han ble utnevnt til å være en av Trondhjems eligerte menn, var ønsket som representant ved riksforsamlingen på Eidsvold, og ble valgt til både kommunale og statlige verv, som for eksempel forlikskommissær, viser at Johan Mølmann Lysholm var en vel ansett mann.
Han var medlem av Selskapet for Norges Vels distriktskommisjon nordenfjells, og han var ridder av Dannebrogordenen.
East Sepik
East Sepik, er en provins i Papua Ny-Guinea.
Administrativ innleding
Provinsen er inndelt i seks distrikt.
Ilhabela (São Paulo)
Ilhabela er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Ola Johnsrud
Ola Johnsrud (født 27. april 1940) er en norsk journalist og kringkastingsmedarbeider. Han har blant annet vært stasjonert som NRKs utenrikskorrespondent i Bonn, Vest-Tyskland (1973–1976), i Brussel (1998–2000) og i Berlin (2000–2002).
Elisabeth Aanje
Elisabeth Aanje (født 6. juni 1947) er en norsk tekstforfatter. Hun skrev de fleste tekstene til filmmusikken til Kamilla og tyven, er representert med en salme i Norsk salmebok 2013 og har skrevet tekster for kor og en rekke musikaler for barn og ungdom.
Akselerasjon
Akselerasjon er i fysikken endringen av hastigheten til et legeme med hensyn på tiden. Et legemes akselerasjon er netto resultat av alle de krefter som virker på legemet, som beskrevet av Newtons andre lov. SI-enhet for akselerasjon er meter per sekund i andre potens (m/s2), eller meter per sekund per sekund.
I dagligtale er akselerasjon relatert til endring av fart. For eksempel, akselererer en bil når den øker farten fra en 50-sone til en 60-sone. Men akselerasjon i fysikken er også definert som endring av retningen til et legeme i bevegelse. Dermed akselererer bilen også når den kjører gjennom en kurve, selv om speedometret viser konstant hastighet. På grunn av dette brukes vektorer når akselerasjon skal behandles matematisk. Negativ akselerasjon (bremsing) henvises ofte til som retardasjon (fra latin, «forsinkelse»).
Gjennomsnittlig akselerasjon
Et legemes gjennomsnittlige akselerasjon \bar{a} over en tidsperiode er dets forandring av fart dividert med varigheten av perioden \Delta t som uttrykkes:
der v_1 og v_2 er hastigheten ved henholdsvis start og enden av perioden, og t_1 og t_2 er tiden ved henholdsvis start og enden av den samme perioden.
På samme måte er fartens gjennomsnittsverdi \bar{v} over en tidsperiode, forandring av posisjon (vei) dividert med varigheten av perioden \Delta t som uttrykkes:
der s_1 og s_2 henholdsvis posisjonene ved start og enden av den samme tidsperioden.
En bil beveger seg ved tiden med en hastighet på  på veien (eller 36 km/h). Ti sekunder senere, ved tiden, er hastigheten økt til (eller 108 km/t). Hva er bilens gjennomsnittlige akselerasjon?
Den gjennomsnittlige akselerasjon av bilen i dette tidsintervallet finnes slik:
Hastigheten har altså gjennomsnittlig endret seg 2 m/s (eller 7,2 km/h) over de ti sekundene.
Momentant akselerasjon
[[Fil:1-D kinematics.svg|mini|Illustrasjon av parametre for bevegelse: • tilbakelagt strekning som funksjon av tiden s(t);
• hastigheten for bevegelsen v(t);
• akselerasjon (og retardasjon) for den samme bevegelsen a(t).]]
Momentan akselerasjon er grenseverdien av gjennomsnittlig akselerasjon over et uendelig lite (infinitesimal) tidsintervall. Det vil si at om en vil finne akselerasjonen i posisjon 1 der hastigheten er v_1 lar en målepunktet for posisjon 2 der hastigheten er v_2, og tilhørerne tidspunkter t_1 og t_2, komme nærmere og nærmere posisjon 1. Slik blir den gjennomsnittlige akselerasjonen en stadig mindre hastighetsendring over et stadig mindre tidsintervall. Det innebærer at \Delta v og \Delta t blir stadig mindre, men forholdet mellom dem blir nødvendigvis ikke lite. I matematikken sier en at grenseverdien av når \Delta t går mot null er den deriverte av farten med hensyn på tiden:
En sier at momentan akselerasjon er den momentane hastighetsendringen over tid.
På samme måte defineres momentan hastighet som grenseverdien av den gjennomsnittlige hastigheten når tidsintervallet går mot null. Altså den momentane endring av posisjon over tid:
Integralet av funksjonen som beskriver akselerasjonen
a(t)
er hastighetsfunksjonen
v(t)
, det vil si arealet under kurven for en funksjon som beskriver akselerasjon i forhold til tiden (
a
versus
t
) svarer til hastigheten.
Akselerasjonen kan også tolkes som den annenderiverte av posisjonen
s
i forhold til tiden
Konstant akselerasjon
Konstant akselerasjon er en type bevegelse der hastigheten til et legeme endres konstant innenfor ethvert likt tidsintervall. Et typisk eksempel på jevn akselerasjon er et legeme i fritt fall i et homogent gravitasjonsfelt. Akselerasjonen av et fallende legeme i fravær av motstand mot bevegelsen er avhengig bare av gravitasjonsfeltetsstyrken g, også kalt tyngdeakselerasjonen.
Generelt er det enkle analytiske egenskaper som gjelder ved konstant akselerasjon, dermed er det også enkle formler som gjelder for medgått vei, start- og tidsavhengig hastigheter, samt akselerasjon ved medgått tid:
der:
Fra toppen av det skjeve tårn i Pisa slippes en kule, hva er dens posisjon (tilbakelagt strekning fra toppen) og hastighet etter 2 sekunder? Forutsett at den faller fritt og at begynnelseshastigheten er null.
Likningene over benyttes, der a erstattes med tyngdeakselrasjonen g først for å finne et uttrykk for tilbakelagt strekning:
og etter 2 sekunder blir tilbakelagt strekning:
Og et uttrykk for hastigheten blir slik:
Etter 2 sekunder er hastigheten:
Akselerasjon med endring av retning
Akselerasjon og hastighet behandles på grunn av dette ofte matematisk som vektorstørrelser, hvilket vil si at de har både en størrelse og retning, og kan adderes etter parallellogramloven. Si at et legeme beveger seg fra posisjonen 1 til 2 og at hastigheten i løpet av tiden fra t_1 til t_2 har endret seg i både retning og størrelse. Den vektorielle endringen av hastigheten er da: og den gjennomsnittlige vektorielle akselerasjonen i tidsintervallet :
Gjennomsnittlig akselerasjon er en vektor med samme retning som den vektorielle gjennomsnittlige hastighet. Den momentane vektorielle akselerasjon blir definert på samme måte som akselerasjon for forandring av fart, altså:
altså den deriverte av hastighetsvektoren \vec{v} med hensyn på tiden
t
.
Det er vanlig å betrakte fart bare som en absoluttverdi, mens hastighet beskrives både som størrelse og retning, altså en størrelse som beskrives som en vektor.
Bevegelse og akselerasjon kan også være noe som skjer i tre dimensjoner, altså ikke en hendelse i planet, men i rommet, dermed er det vanlig å dekomponere akselerasjonen i x-, y- og z-komponenter. For momentan akselerasjon blir definisjonen av disse komponentene:
der v_x, v_y og v_z er hastigheten i henholdsvis x-, y- og z-retningene.
Uttrykt med enhetsvektorer blir dette en akselerasjonsvektor slik:
der i, j og k er enhetsvektorene i henholdsvis x-, y- og z-retningene.
Siden hver av akselerasjonskomponentene er den dobbeltderiverte av strekningen kan dette også uttrykkes:
der s_x, s_y og s_z er hastigheten i henholdsvis x-, y- og z-retningene. Og akselerasjonsvektoren blir etter dette:
Tangential og sentripetalakselerasjon
Hastigheten til et legeme som beveger seg i en buet bane som en funksjon av tiden kan skrives som:
med v(t) som er lik hastigheten for bevegelse langs banen, og:
som er en tangentiell enhetsvektor til banen som peker i bevegelsesretningen på det valgte øyeblikk i tid. Tatt i betraktning både skiftende hastighet v(t) og skiftende retning av \vec u_t, kan akselerasjonen til en partikkel som beveger seg i en buet bane, skrives med kjerneregelen for derivering for et produkt av to funksjoner av tid som:
der \vec u_n er enhetsnormalvektoren (innover) til legemets bane (også kalt hovednormalen), og r er dens momentane kurveradius basert på den aktuelle krumningssirkelen for tidspunktet t. Disse komponentene blir kalt henholdsvis tangentiell akselerasjon og normal- eller radiell akselerasjon (eller sentripetalakselerasjon i sirkulær bevegelse).
Sirkelbevegelse
Uniform sirkulær bevegelse vil si at det er konstant fart langs en sirkulær bane, som er et eksempel på at et legeme akselererer. Selv om farten er konstant, endrer retningen av hastigheten seg konstant. Retningen av legemets bevegelse er tangentiell til sirkelen, og er en vektor som er i stadig forandring. Denne akselerasjonen er en radial akselerasjon a_{rad} siden det alltid er rettet mot midten av sirkelen. Absoluttverdien uttrykkes:
der v er legemets lineære fart langs den sirkulære bane og r er radius til sirkelbanen. Denne størrelsen kan også beregnes ut fra legemets vinkelhastighet \omega:
Zenia Stampe
Zenia Stampe Lyngbo (født 30. mars 1979 i Roskilde) er en dansk politiker (RV). Hun har vært valgt til Folketinget fra Sjællands storkrets siden 2011.
Akselerasjon
Sirkelbevegelse
Med ikke-uniform sirkulær bevegelse menes at hastighet langs den sirkulære banen endres, dette betyr at det også virker en akselerasjon som er parallell med den momentane hastigheten. Denne akselerasjonen er i tillegg en tangent til sirkelbanen. Denne komponenten a_{tan} uttrykkes:
Zenia Stampe
Hun er datter av cand.mag. Hinrich Birger Heide Hansen og barnepsykolog Susanne Stampe Mortensen fra Roskilde. Zenia Stampe er gift med Martin Lyngbo, teaterdirektør ved Mungo Park, og bosatt i Hillerød. Hun er kandidat i statsvitenskap fra Københavns Universitet fra 2009. Hun var konsulent i Kommunernes Landsforening i 2008, konsulent for innovasjon i Københavns kommunes helse- og omsorgsforvaltning 2009–2010 samt fullmektig i Fornyelsesfondet i Ervervs- og bygningsdirektoratet 2010–2011.
Akselerasjon
Sirkelbevegelse
der er absoluttverdien av hastighetsvektoren, altså farten. En annen sammenheng som gjelder for farten og periodetiden T, altså tiden for legemet å gjennomløpe en runde i sirkelbanen:
Zenia Stampe
Stampe engasjerte seg i Sozialdemokratische Partei der Schweiz som utvekslingselev i Sveits 1996–1997. I 1998 meldte hun seg inn i Radikal Ungdom, hvor hun var formann 2003–2006. Hun har vært medlem av Radikale Venstres hovedstyre og forretningsutvalg siden 2003, i årene 2008–2011 som nestformann. Hun var nominert til Folketinget fra kretsene Vordingborg, Køge og Aarhus i henholdsvis 2001, 2005 og 2007, men ble ikke valgt. I 2009 ble hun den første formannen i Den Republikanske Grundlovsbevægelse. Hun har vært valgt til Folketinget fra Sjællands storkrets siden 2011, etter å ha blitt nominert fra Roskilde og Næstved kretser og fått 3 703 personlige stemmer.
Akselerasjon
Sirkelbevegelse
og ved å sette denne sammenheng inn i formelen for radialakselerasjon over fås denne sammenhengen:
Denne akselerasjonskomponenten kan også finnes ut fra vinkelhastigheten, den er proporsjonal med endring av vinkelhastigheten rundt sirkelen ganger radius r:
Sammenheng mellom akselerasjon og kraft
Ved anvendelse av Newtons andre lov på kraften F, kan en finne en sammenheng mellom akselerasjon og kraften som virker på et legeme:
der m er massen av legemet.
Akselerasjonen og nettokraften som virker på et legeme i uniform sirkulær bevegelse er rettet mot midten av sirkelen. Denne kraften er kalt sentripetalkraften. Mens den såkalte sentrifugalkraften som synes å opptre i motsatt retning på legemet, er i virkeligheten en fiktiv kraft som kun oppleves i selve referansesystemet til et legeme i sirkulær bevegelse.
Størrelsen av nettokraften som virker på et legeme i uniform sirkulær bevegelse er gitt av:
der størrelsene er de samme som før.
Ekvivalensprinsippet og generell relativitet
Ekvivalensprinsippet sier at det ikke er noe gravitasjonsfelt i et fritt fallende referansesystem. Det går tilbake til betraktningene til Galileo Galilei og Isaac Newton, som erkjente at alle legemer som akselererer på grunn av gravitasjon, gjør det uavhengig av deres masse. En observatør i et laboratorium kan ikke avgjøre om hennes eller hans laboratorium er i vektløs tilstand eller befinner seg i fritt fall. Observatøren kan heller ikke fastslå om laboratoriet flyttes med jevn akselerasjon, eller om det er i et eksternt homogent gravitasjonsfelt som virker gjennom det (for eksempel at laboratoriet står på jorden).
Eksempler på størrelsen av akselerasjon
Størrelsen av typiske akselerasjoner fra hverdagen og fra universet:
Wimbledon-turneringen 2002
Wimbledon-turneringen 2002 ble spilt i juni i London og er en Grand Slam-turnering i tennis på gress. Wimbledon-finalen for damer ble historisk, for første gang på 118 år møttes et søskenpar i finalen, Serena Williams og Venus Williams. Det var andre gangen i Wimbledon-turneringens historie dette skjedde, forrige gang var i den første finalen i 1884 da de britiske søstrene Maud Watson og Lilian Watson gjorde opp om singletittelen. Serena Williams vant finalen over sin søster, hun vant også doublefinalen da sammen med Venus Williams. Herrenes singlefinale ble vunnet av Lleyton Hewitt fra Australia. Double-turneringen for herrer ble vunnet av det svensk / australske paret Jonas Björkman / Todd Woodbridge. Russiske Elena Likhovtseva vant sammen Mahesh Bhupathi fra India mixed double.
Decatur County (Iowa)
Decatur County er et fylke i den amerikanske delstaten Iowa.
Navn
Fylket er oppkalt etter Stephen Decatur, som deltok i 1812-krigen og bekjempet sjørøveri i Middelhavet.
Hammarbyleden
Hammarbyleden (Hammarbykanalen) er en skipsled for sjøtrafikk mellom Saltsjön og Mälaren i Stockholm. Den er 5,56 kilometer lang og går fra Liljeholmsviken og Årstaviken i vest, via Hammarby sjö til Danvikskanalen i øst, hvor den munner ut i Saltsjön ved Masthamnen. Langs leden ligger Liljeholmen, Södermalm, Årsta, Norra og Södra Hammarbyhamnen.
Hammarbyleden ble et stort infrastrukturprosjekt i Sør-Stockholm. I prosjektet inngikk tre klaffebruer: Danviksbron (1922), Skansbron (1925) og Liljeholmsbron (1928), høybrua Årstabron over Årsta holmar (1929), samt kanal- og sluseanleggene: Hammarby sluse, Danvikskanalen og Sickla kanal med Sickla sluse (1930-1931). Hammarbyleden ble også en forutsetning for et nytt havneanlegg (Hammarbyhamnen) og et nytt industriområde i Sør-Stockholm.
Bakgrunn
Stockholms stad hadde hatt spørsmålet om en ny skipsled mellom Mälaren og Saltsjön under utredning i flere år på begynnelsen av 1910-tallet. Årsaken var at Nils Ericsons sluse fra 1850 var blitt alt for liten til å klare å håndtere den voksende sjøfarten. Med Sammanbindningsbanan, som ble åpnet i 1871, krysset også togtrafikken den gamle skipsleden ved Söderström, med besværlige bruåpninger til følge. Samtidig var det også behov for nye industriområder i tilknytning til havnen i Hammarby, og i 1917 ble derfor Hammarby gård kjøpt av Danvikens hospital. Meningen var at større og mer dyptgående fartøy skulle kunne passere via Stockholm til og fra Østersjøen.
Flere forslag hadde blitt lagt fram, men det som til slutt ble godkjent var en kanalled gjennom Hammarby sjö. 25. mai 1914 besluttet Stockholms stad at en ny skipsled via Liljeholmsviken, Årstaviken og Hammarby sjö skulle anlegges. Forutsetninger for beslutningen var dels at fartøy med 5,5 meters dyptgående skulle kunne passere den planlagte Hammarbyleden, dels at Västra stambanan skulle flyttes og føres over en høybru (den senere Årstabron) over Årstaviken ved Årsta holmar. Dessuten ble det forlangt at den nye brua skulle ha en seilingshøyde på 26 meter over vannflaten og være utstyrt med et bevegelig spenn for å tillate enda høyere fartøy å passere.
Byggingen
Anleggsarbeidene på Hammarbyleden begynte i 1918 og ble avsluttet i 1925. Leden ble åpnet i 1930 da Hammarby sluse sto ferdig. De opprinnelige vikene ved Skanstull (Årstaviken) og Danvikstull (Danviken) ble sprengt ut, og Hammarby sjö ble tømt for vann via en provisorisk avløpsrenne ved Saltsjö-Duvnäs og gjennom pumping. Provisoriske dammer ble bygget mot Saltsjön, Sicklasundet og Årstaviken. Sjøsenkningen medførte også at grunnvannet ble senket og en del brønner rundt sjøen ble tørrlagt. Våren 1922 hadde mesteparten av Hammarby sjö blitt tømt for vann.
I løpet av 1925 var alle sjakt- og mudringsarbeider avsluttet og samme år kunne man slippe vannet inn igjen, nå på samme nivå som Saltsjön (4,7 meter lavere enn tidligere). Før Hammarbyleden ble bygget lå Hammarby sjö og Sicklasjön (daværende Långsjön) på samme nivå, men på grunn av sjøsenkningen ble det i 1928 besluttet å anlegge Sickla kanal med Sickla sluse. Den ble åpnet i 1931, men kom ikke til å bli brukt i noen større utstrekning.
For skipsleden gjennom Hammarby sjö og Danvikskanalen samt for anlegget av Hammarbyhamnen ble det tatt ut 497 000 m³ stein, 430 000 m³ jord og 1 600 000 m³ mudder. Til sprengningsarbeidene gikk det med 90 tonn dynamitt og over 100 kilometer lunte. Syv arbeidere omkom under byggingen, hvorav tre gjennom drukning. Hele prosjektet ble utført av Hamnstyrelsens bygningsavdelning.
I forbindelse med kanalens offisielle åpning i 1930 ble en rekke områder rundt Hammarby sjö og kanalen overført fra Nacka til Stockholms stad, så som Danviksklippan, Lugnet og Hammarby gård (den nåværende Södra Hammarbyhamnen). Hammarbyledens anleggskostnader kom på knapt 15 millioner kroner, ikke medregnet kostnadene for nye bruer eller for nye havneanlegg.
Ledens betydning
Hammarbyledens oppgave var også å skape en ny havn, Hammarbyhamnen, med mulighet for et nytt industriområde på Stockholms store jordområder i søndre Södermalm og nordre Hammarby. En av de første industriene var General Motors monteringsfabrikk og Kooperativa förbundets lyspærefabrikk, begge på Södra Hammarbyhamnen.
Hammarbyleden og Hammarbyhamnen kom imidlertid aldri til å få den store betydningen for sjøfart og industri som man hadde håpet på, ettersom bare noen få industrianlegg kom til å utnytte havnen. Dette skyldtes delvis at deler av kanalen var for grunn for havgående fartøy. Idag er stort sett all industri borte, og Norra og Södra Hammarbyhamnen er i stedet bebygget med boliger under fellesnavnet Hammarby sjöstad.
Torgeir Kvalvaag
Han ble født på Kvalvåg på Nordmøre. Etter Oslo Handelsgymnasium ble han cand.mag. på Universitetet i Oslo (UiO). I 1997 tok han i tillegg Forsvarets Høgskole.
Hans journalistkarriere begynte i Associated Press i 1971 og deretter i Vårt Land i 1972. Han var ansatt i NRK fra 1973 til 2005, først som reporter og programleder i Dagsrevyen. I perioden 1986-1990 var han NRKs korrespondent i Midt Østen med base i Amman, Jordan. Han har også arbeidet for Norges Industriforbund og Norges Rederiforbund.
Kjetil Tronvoll
Kjetil Tronvoll (født 1966) er en norsk forsker på menneskerettigheter, fred, konflikt og forsoning. Mest i Afrika, som han har skrevet flere bøker om.
Han er i 2022 professor i freds- og konfliktstudier ved Oslo Nye Høyskole. Tidligere var han professor i menneskerettigheter ved Universitetet i Oslo. Tronvoll er direktør i analyse- og oppdragsselskapet Oslo Analytica.
Fra 1998 til 2003 tok han doktorgrad ved London School of Economics, på avhandlingen ''Identities in Conflict. An Ethnography of War and the Politics of Identity in Ethiopia, 1998-2000''. I 2005 ble han førsteamanuensis og seniorforsker ved SMF. I 2009 ble han professor ved SFM og ekspert på Zanzibar.
I 2009 ble han deleier i det private firmaet International Law and Policy Institute (ILPI) som han startet sammen med Gro Nystuen og Njål Høstmælingen, et aksjeselskap som ga råd i utenrikssaker. I oktober 2016 skrev VG om prosjektstøtte fra Utenriksdepartementet (UD) til ILPI; hvor UD i ettertid fikk kritikk for manglende interne saksbehandlingsrutiner.
Ole Christian Lagesen
Ole Christian Lagesen (født 11. juli 1936) er en norsk journalist i NRK. Han har vært programleder og kommentator og har også vært NRKs korrespondent i New York 1969–1971.
Lagesen begynte i NRK som programsekretær i Dagsnytt/Radio i 1961. Han sto for programmer med tyngdepunkt i innenriks- og utenrikspolitiske temaer. Han var også programleder med temaer fra kultur og friluftsliv og om norsk okkupasjonshistorie.
Midt på 1960-tallet var han også en periode generalsektær i Fulbrightkontoret i Norge. Han ble deretter stortingsmedarbeider, senere utenriksmedarbeider i NRK. I perioden 1969–1971 var han NRKs New York-korrespondent. I 1975 ble han redaksjonssjef og nestleder i Fjernsynets opplysningsavdeling. I alt har han stått for kommentarene til nærmere 1000 norske og utenlandskproduserte dokumentarprogrammer og filmer.
Lagesen var rektor ved Journalisthøgskolen fra 1990 til 1994. I 1992-94 var han leder i rektorkollegiet for Høgskolen i Oslo og Akershus. I den nye Høgskolen i Oslo var han prodekan, seniorrådgiver og tilslutt prorektor før nådd pensjonsalder i 2006.
Lagesen har deltatt i en lang rekke frivillige organisasjoner og var blant annet formann i Norsk Studentsamband (nå Norsk Studentorganisasjon). Han satt i Den norske Turistforenings styre på 1960- og 1970-tallet og senere åtte år i foreningens råd. Han var leder i Kringkastingens Landsforening (nå NTL/NRK) på 1970-tallet, og satt i flere år i representantskapet i Oslo Faglige Samorganisasjon. I senere år har han også hatt ledende tillitsverv i nasjonale og internasjonale organisasjoner for synshemmede.
Lagesens tok realartium ved (Oslo katedralskole), studentfaglinje (Oslo Handelsgymnasium) og har cand.mag.-eksamen fra Universitetet i Oslo.
Diane Kruger
Diane Kruger (født Diane Heidkrüger; 15. juli 1976 i Algermissen ved Hildesheim) er en tysk skuespillerinne.
I filmen Troja av Wolfgang Petersen spilte hun rollen som Helena. Julen 2005 var hun aktuell som Anna Sørensen i filmen En dag uten krig (Joyeux Noël). Hun har også spilt i filmen National Treasure. Hun ble også sett i filmen Inglourious Basterds. Før det spilte hun i Farvel Bafana, som handler om forholdet mellom Nelson Mandela og hans fangevokter James Gregory. Diane spiller James Gregorys kone, Gloria Gregory.
Diane Kruger ble i 2001 gift med den franske skuespilleren Guillaume Canet men i 2006 skilte de lag. Hun er nå partner med Joshua Jackson (2006-nå).
Tidlig liv
Hun ble født som Diane Heidkrüger i Algermissen i Tyskland, nær Hildesheim, datter av en datamaskinspesialist Hans-Heinrich Heidkrüger, og hans kone, Maria-Theresa, en bank ansatt. Hun ble oppdratt katolsk og gikk på katolsk skole. Hun vokste opp i Tyskland med sin yngre bror, Stefan. Moren sendte henne til studentutveksling da hun var tenåring å forbedre sin engelsk. Som barn Kruger ønsket å bli en ballerina og vellykket audition for the Royal Ballet School i London.
Men etter en skade avsluttet sin ballett karrieren tidlig, flyttet Kruger til Paris og snudde henne energi mot modellering og lære fransk. Modeling I 1992 representerte Kruger Tyskland i Elite Model Look og startet modellering etterpå. Til tross for hennes relativt liten ramme av 5 ft 8 tommer (173 cm) for en modell, klarte hun å legge prestisjefylte bestillinger som reklame fra Yves Saint Laurent, Chanel, Salvatore Ferragamo, Giorgio Armani, Jil Sander, Christian Dior, Burberry og Louis Vuitton; rullebane viser fra Marc Jacobs, D & G, og Sonia Rykiel, samt skinn på forsiden av Vogue Paris, Marie Claire og Cosmopolitan til henne modellering repertoaret. Hun gradvis stoppet modellering etter beslutter å forfølge en karriere som skuespiller.
Konstituert karriere
Kruger ble snart interessert i skuespill og tok timer på Cours Florent. Hun landet noen små opptredener i flere franske filmer. Hun gjorde sin debut på skjermen i 2002, motsatt Dennis Hopper og Christopher Lambert i The Piano Player, en TV-film av Jean-Pierre Roux. Hennes første store rolle var samme år da hun spilte i henne da manns regidebut man Idole. Hun spilte Julie Wood i 2003 har Michel Valliant og Lisa i Wicker Park (2004), sammen med Josh Hartnett og Rose Byrne. En av hennes flere høyprofilerte roller til dags dato er hennes skildring av Helen of Sparta i Wolfgang Petersens episke Troy. Hun ble rangert femtinde på Maxim Hot 100 kvinner i 2005. I 2004, Kruger spilte med Nicolas Cage og Sean Bean (som co-stjerne med henne i Troy) i filmen National Treasure, går på å dukke opp i filmer Joyeux Noël (2005) og Kopiering Beethoven (2006). Hun gjentok sin rolle som Dr. Abigail Chase i National Treasure: Book of Secrets, utgitt i desember 2007. Kruger på 2009 Venice Film FestivalKruger var vertinne for åpning og lukking seremonier i 2007 Cannes Film Festival. Kruger på 2012 Berlin Film FestivalKruger var jurymedlem av den 58. Berlin International Film Festival i 2008. Festivalen ledes av Costa Gavras. I 2009, hun birollen som en tysk skuespillerinne slått Axis sabotør i Quentin Tarantinos film Inglourious Basterds. Kruger spilte i 2011 i Liam Neeson filmen Ukjent sammen January Jones. I desember 2009 annonserte hun nominasjonene i det 67. Golden Globe Awards og også plukket opp nominasjoner fra Screen Actors Guild for beste kvinnelige birolle og Outstanding Performance av en rollebesetning av en Motion Picture for sin rolle i Inglourious Basterds. Kruger spilte Anna i Jaco Van Dormael Mr. Nobody, som ble hovedsakelig finansiert gjennom europeiske finansfolk, og fikk begrenset utgivelse i enkelte land i 2010. Kritiske reaksjoner har berømmet filmens artisteri og Kruger fungerende. Hun ble nominert det Volpi Cup for beste skuespillerinne i det 66. Venice International Film Festival for sin prestasjon. [trenger referanse] Kruger gjorde en kort opptreden i en april 2010 episode på Fox showet Fringe, der hennes kjæreste, er skuespiller Joshua Jackson en stjerne. I 2010, Kruger også dukket opp i Mark Ronson sin musikkvideo for «Somebody to Love Me», hvor hun spiller Boy George. I 2011 ble det annonsert at hun hadde erstattet Eva Green i rollen som Marie Antoinette i den franskspråklige film, Les Adieux à la Reine. I 2012 ble hun utnevnt som medlem av juryen for hovedkonkurransen på 2012 filmfestivalen i Cannes.
Påtegning
Kruger er en helt ambassadør for klokkeprodusent Jaeger-LeCoultre. I desember 2009 ble hun annonsert som den globale talsperson for L'Oréal. Det ble annonsert i mai 2010 som hun ville bli den siste ansiktet for Calvin Klein nyeste duft linje, Beauty.
Privatliv
Hun giftet seg med den franske skuespilleren og regissøren Guillaume Canet i 2001 og ble skilt 2006. Hun har vært i et forhold med Joshua Jackson siden 2006. Utenom tysk, snakker Kruger engelsk og fransk flytende. Kruger deler sin tid mellom Paris, Los Angeles og Vancouver.
Planckteleskopet
Planckteleskopet er et romteleskop som skal observere den kosmiske bakgrunnsstrålingen. Teleskopet er oppkalt etter den tyske fysikeren Max Planck, og er utviklet i regi av ESA. Det ble skutt opp 14. mai 2009 sammen med Herschelteleskopet på en Ariane V-rakett fra Kourou i Fransk Guyana, og er nå på vei mot sin bane rundt det andre Lagrange-punktet til jorden og solen.
Pavel Aleksandrov
Pavel Sergejevitsj Aleksandrov (russisk: Па́вел Серге́евич Алекса́ндров, også Paul S. Alexandroff, født 7. mai 1892 i Bogorodsk utenfor Moskva i Tsar-Russland, død 16. november 1982 i Moskva i Sovjetunionen) var en sovjetrussisk matematiker.
Aleksandrov gjorde fundamentale oppdagelser, blant annet innen mengdelæren og homologiteorien og var en av grunnleggerne av den sovjetiske skole innen topologien.
Factoring
Factoring er en form for finansiering til næringslivet. Finansieringen kommer gjerne i tillegg til annen finansiering som rene pantelån, leasing og annet.
Factoring er finansiering på et selskaps fordringer, det vil si fakturaer de utsteder til sine kunder som handler på kreditt. Fakturaene sendes jevnlig til factoringselskapet som umiddelbart finansierer rundt 80 % av verdien på disse fakturaene. Beløpet utbetales til selskapet. Fakturaene skal betales til factoringselskapet som overfører restbeløpet til selskapet med fradrag av sine gebyrer og renter. Factoringselskapet sørger samtidig for at fakturaene blir betalt til rett tid og sender purringer hvis så ikke skjer. Er fakturaen betalt for sent vil det bli produsert en rentefaktura som sendes til skyldner. Renteinntekten går normalt i sin helhet til factoringkunden.
Historikk
Factoring, i noen form, kan noteres tilbake til antikken. En faktor var ofte en nøkkelfigur innen økonomien i gamle Roma. Rike senatorer og adelsmenn overlot ofte håndteringen av sine eiendommer og produkter fra sine enorme gårdsbruk til agenter som i sin tur tok en provisjon for sine tjenester. «Outsourcing» heter det i dag.
Faktorene skal ha mye av æren for at verdenshandelen blomstret opp på tidlig 16. århundre. De fulgte portugiserne ut i den store verden, blant annet til Øst-India. Faktorene ble etterhvert godt kjent på de lokale markeder og kunne tilby sine tjenester til kjøpmenn i de gamle kjøpesentre som Genova, Lyon, Madrid og Barcelona. Faktorene kjøpte og solgte varene på provisjonsbasis.
Varesortimentet var vesentlig råmaterialer som ull, hamp, bomull, jern, sukker osv. Alt så tidlig som på 14. århundre kommer faktorene inn på tekstilindustrien og det er denne industrien som har påvirket den moderne factoring. Det var spesielt England som tok i bruk factoring som et instrument for å bygge opp tekstilindustrien.
Rundt århundreskiftet innførte en rekke land i Europa forbud mot denne form for finansiering og factoring som var utviklet på denne tiden stoppet brått opp. I stedet dukket såkalte handelshus opp og gjenopptok finansieringen, men denne gang som «confirming», nærmest som en forsikring om betaling. Det var stort sett de samme handelshus som senere, rundt 1950, tok opp igjen factoring, mer eller mindre i sin nåværende form.
Factoring hadde en formidabel vekst etter 1950, og viste meget gode resultater, hvilket resulterte i at de store amerikanske banker engasjerte seg. Dette medførte ytterligere vekst.
I Norden kom vi meget sent igang, først i 1960-årene begynte aktiviteten og Sverige var først ute med Svenska Finans, eiet av Svenska Handelsbanken.
I Norge startet Møbel- og Tekstilfinans i Ålesund opp 1961, deretter fulgte Norinvest, Factoring Finans, Norsk Leasing og Factoring (Lefac), Kristiansund Finans, Norfactor, Norkreditt, Fabin, Nevi, Sørfinans og en del til etterhvert. Aktører per 2009 er blant annet SG Finans AS, Nordea Finans Norge, DnBNOR Finans, Sparebank1 Factoring, Collector og Svea Finans.
En rekke inkassobyråer som Intrum Justitia, Lindorff, KrediNor og Aktiv Kapital driver også med oppkjøp av fordringer gjennom finansieringspartnere.
For å drive factoringvirksomhet må man ha konsesjon som finansieringsselskap på grunn av utlånsvirksomheten. Det er en rekke aktører i Norge som driver innkreving av fordringer før rettslig inkasso. Disse selskapene tilbyr ikke factoring.
Zoran Janković
Zoran Janković (født 8. januar 1940 i Zenica i nåværende Bosnia-Hercegovina, død 25. mai 2002 i Beograd) var en jugoslavisk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1964 i Tokyo 1968 i Mexico by og 1972 i München.
Janković ble olympisk mester i vannpolo under Sommer-OL 1968 i Mexico by. Han var med på det jugoslaviske laget som vant vannpoloturneringen foran Sovjetunionen og Ungarn. Jugoslavia vant semifinalen med 8-6 over Ungarn og finalen mot Sovjetunionen med 13-11. Janković spilte ni kamper og scoret tjueén mål i OL-turneringen.
Njål Høstmælingen
Njål Høstmælingen (født 1965) er en norsk jurist og forsker som har utgitt flere bøker og siden 1998 også drevet rådgivning.
Han ble cand.jur. i 1992. Etter en kort periode som vitenskapelig assistent for professor Torkel Opsahl var han dommerfullmektig i to og et halvt år ved Nes sorenskriverembete og fikk etter det sin advokatbevilling. Han tiltrådte i 1996 som kontorsjef ved det frittstående Institutt for menneskerettigheter (IMR), som senere ble del av Universitetet i Oslo. I 1995 og 1996 redigerte han tre bind av Torkel Opsahls etterlatte manuskripter (Statsmakt og menneskerettigheter og Law and Equality). I 1996 redigerte han boken Gjennomføring av menneskerettigheter i norsk rett, og i 1998 Livssyns- og trosfrihet i et menneskerettighetsperspektiv. I 1999 var han medredaktør av en bok om alternativ medisin. Fra 2001 til 2006 var han stipendiat ved Norsk senter for menneskerettigheter (SMR, videreføring av IMR) med Lucy Smith som veileder, uten å gjøre ferdig sin doktorgrad. I 2003 utga han læreboken Internasjonale menneskerettigheter, som var pensum blant annet ved Juridisk fakultet i Oslo til og med 2015. I 2004 var han redaktør for en bok om hijab. Han utga første utgave av boken Hva er menneskerettigheter i 2005, en bok som senere er tilpasset og oversatt til kurdisk, swahili og portugisisk. Han var medredaktør for boken Stat, kirke og menneskerettigheter i 2006. Han skrev to kapitler for Arbeids- og inkluderingsdepartementets gavebok til nye landsmenn i 2006. I 2008 var han medredaktør av boken Barnekonvensjonen: barns rettigheter i Norge. I 2007-2008 var han leder for Nasjonal institusjon for menneskerettigheter, som på den tiden var del av Norsk Senter for Menneskerettigheter. Han er en hyppig kronikør i Aftenposten og Dagbladet, bidrar i ulike programmer i NRK og er en mye brukt foredragsholder. Han har vært medlem av Bioteknologinemnda, styret i Norsk forening for internasjonal rett og styret i Norges Røde Kors.
I 2009 etablerte han det private firmaet International Law and Policy Institute (ILPI) AS, som han har startet sammen med Gro Nystuen (født 1959) og Kjetil Tronvoll. Selskapet tar på seg oppdrag innen utredning, analyse, forskning, formidling og prosess. En stor del av oppdragene kommer fra Utenriksdepartementet (UD). I oktober 2016 startet VG en større reportasjeserie om bruk av bistandsmidler, med utgangspunkt i UDs anskaffelser fra og tilskudd til ILPI. En rapport fra Sentral Konfrollenhet publisert i desember 2016 konkluderer med at det ikke er grunnlag for å hevde at ILPI ble behandlet forskjellig fra andre søkere i UDs atomvåpenprosjekt. Men den fant flere svakheter i departementets tilskuddsforvaltning.
Knut Haukelid
Knut Haukelid (født 17. mai 1911 i Brooklyn, USA, død Oslo 8. mars 1994) var en norsk offiser og fenrik i Kompani Linge. Haukelid er for ettertiden kjent for sin deltakelse i Vemork-aksjonen mot produksjonen av tungtvann på Rjukan.
Aphthona
Aphthona er en slekt med biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Knut Haukelid
Bakgrunn
Haukelid var tvillingbror av den norsk-amerikanske filmskuespilleren Sigrid Gurie. Deres foreldre var Sigrid og Bjørgulf Haukelid.
Aphthona
Utseende
Aphthona er små biller, vanligvis under 5 mm lange. De har ofte en metallisk glans i bronse, blått eller grønt. Men de kan også være lyse, og uten metall glans. Kroppen er litt langsmal, oval som bladbillene ofte er. Baklåret er tykkere enn de andre lårene. Mange av artene er svært like hverandre og sikker artsbestemmelse kan bare skje ved undersøkelse av genitaliene.
Knut Haukelid
Bakgrunn
Han studerte 1937–38 ved universitetet i Berlin. I 1938 ble han disponent i firmaet Haukelid og Five AS.
Aphthona
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten.
Knut Haukelid
Andre verdenskrig
Under den tyske invasjonen av Norge i 1940 deltok Haukelid i felttoget på Østlandet. Han ble tidlig involvert i illegalt arbeid sammen med Sverre Midskau, som høsten 1940 kom fra Storbritannia i etterretningsoppdrag for SIS. I 1941 måtte han rømme til Sverige og derfra til Storbritannia. Her ble han innrullert i Kompani Linge.
Aphthona
Levevis
Aphthona tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Knut Haukelid
Andre verdenskrig
Den 16. februar 1943 hoppet Haukelid sammen med fem andre fra Kompani Linge ut over Hardangervidda som ledd i Vemork-aksjonen (Operasjon Gunnerside). Her sluttet de seg til fortroppen (Operasjon Grouse, fra da av kalt Swallow), som hadde overvintret på vidda siden oktober 1942. Natt til 28. februar gjennomførte de en vellykket sprengning av tungtvannsanlegget, og ødela 900 kilo tungtvann.
Aphthona
Systematisk inndeling med europeiske arter
Oversikten har med europeiske arter.
Kulturminneforvaltningen i Norge
Kulturminneforvaltningen er et samlebegrep for ulike offentlige etater som har delegert myndighet etter kulturminneloven, det vil si et formelt forvaltningsansvar for kulturminner og kulturmiljøer.