cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stille natt (Randi Hansen og Olav Stedje-album)
Stille natt er et musikkalbum med Randi Hansen og Olav Stedje, utgitt i 1983. Albumet lå en uke på VG-lista i 1984 og endte med 17.-plass som beste plassering.
Bodø Håndballklubb
Bodø Håndballklubb (stiftet i 1953) er en håndballklubb fra Bodø. Klubben spilte i eliteserien i håndball for menn fra 2007 til 2010 og igjen fra 2012 til 2019. Klubben spiller sine hjemmekamper i Bodø Spektrum. Klubben hovedtrener er Sten Stockfleth - en trener med flere års erfaring fra norsk eliteserie.
Kings Road
Kings Road (engelsk for «Kongsgate»; også skrevet King's Road) er en øst-vestgående hovedgate gjennom Chelsea i London. I øst starter den ved Sloane Square, som definerer yttergrensen for Chelsea.
Dyrefôr
Dyrefôr (eller simpelthen fôr) er alt husdyr kan spise og drikke, og som tilfører dyrene næringsstoffer, og som er høstet, bearbeidet og/eller gjort tilgjengelig for dyret av mennesker (oppdretter eller bonde). Det er vanlig å skille mellom kraftfôr som har høy næringsverdi og grovfôr som har lavere næringsverdi. De fleste husdyr har en rasjon bestående av både kraftfôr og grovfôr.
Holubia
Holubia er en slekt av biller som hører til familien praktbiller (Buprestidae).
La Flèche Wallonne 2018
Julian Alaphilippe vant rittet.
Holubia
Utseende
Middelsstore, smale, svarte praktbiller, kroppen for en stor del kledt med gylne skjell. Hodet er forholdsvis lite, pronotum rundet, bredere enn langt og litt bredere enn de lange og smale dekkvingene. Antennene er korte og tynne.
Bodø Håndballklubb
2014/15-sesongen var BHKs beste sesong noensinne. Med tre sølvmedaljer fra cupen, ligaen og sluttspillet, ble klubbens spillende trener belønnet med tittelen: Årets trener. BHK hadde også flere av sine spillere på årets lag, deriblant stjerneskuddet Stig-Tore Moen Nilsen, som ble kåret til Årets Spiller i GRUNDIGligaen. Binai Aziz (venstre bakspiller) og Joachim Christensen (keeper) kom også på årets lag, på sine respektive posisjoner.
President de la Generalitat de Catalunya
President de la Generalitat de Catalunya er leder for Catalonias regjering.
Holubia
Utbredelse
Artene er utbredt i Afrika (Gabon)
Kings Road
Gaten er oppkalt etter aktiviteter rundt Kong Charles II. Nell Gwynn ble født i 1650 og var kongen elskerinne hele hans liv. Siden kongen ikke likte oppmerksomhet rundt sine turer fra Buckingham Palace til Nell Gwynn, kjøpe han opp områdene frem til hennes hus. Veien ble siden kalt Kingsroad på grunn av dette.
I 1960- og 1970-årene var gaten kjent for som er sentrum for hippienes og punkernes motkultur. I senere år har dette preget forsvunnet.
Bob Geldof
Robert Frederick «Bob» Geldof (født 5. oktober 1951 i Dublin) er en irsk sanger, låtskriver, skuespiller og politisk aktivist.
Bakgrunn
Geldof vokste opp i nærheten av Dublin. Etter morens død i 1959 overtok hans storesøster oppgaven å ta seg av ham, og sendte ham til rn katolsk internatskole - Blackrock College. Geldofs frar Bob sr. døde i 2010 i en alder av 96 år.
Karriere
I første fase av karrièren var han frontfigur i rock-bandet Boomtown Rats. Bandet som var banebrytende og hadde sin største hit med sangen «I Don't Like Mondays», som tar utgangspunkt i historien om Brenda Ann Spencer. I 1982 spilte han hovedrollen i Pink Floyds film The Wall. Han er mest kjent for å ha satt i gang Live Aid og Live 8.
I 1984 skrev han, sammen med Midge Ure, hit-en «Do They Know It's Christmas?» som ble kjent gjennom Band Aid og den senere konserten Live Aid som begge hadde til hensikt å samle penger og gi internasjonal oppmerksomhet på sultkatastrofen i Etiopia. Geldof sto i hovedsak for teksten, mens Ure skrev musikken og sto for korarrangementene til sangen.
Geldof ble i 1986 utnevnt til Honorary Knight Commander av Order of the British Empire. Fordi Geldof er irsk statsborger medfører utnevnelsen ikke ridderskap og han har heller ikke rett til å føre tiltaleformen sir foran sitt navn.
Geldof var gift med Paula Yates og hadde tre døtre med henne; Fifi Trixibelle, Peaches og Pixie. Paula Yates forlot Geldof i 1994 og fikk datteren Tiger Lily i 1996. Da både moren og faren døde, adopterte Geldof henne.
Rusty trombone
Rusty trombone er en seksuell aktivitet.
Den blir utført ved at partneren setter sine lepper ved mannens anus og utfører anilingus mens han/hun holder hendene sine på mannens penis, og onanerer ham som om han/hun spiller på en trombone.
VM i curling for kvinner 1998
Curling-VM for kvinner 1998 ble arrangert 4. april – 12. april 1998 i Riverside Coliseum i Kamloops i Britisk Columbia i Canada.
Benjamin Glazer
Benjamin Glazer (født 7. mai 1887 i Belfast, død 18. mars 1956 i Hollywood) var en amerikansk manusforfatter, filmprodusent, foleyartist og filmregissør. Han var den første som oversatte Ferenc Molnárs teaterstykke Liliom til engelsk i 1921. Hans oversettelse ble brukt i den opprinnelige Broadwayproduksjonen, i filmversjonen fra 1930 og i alle produksjoner på engelsk inntil nylig. Den var også basisen for librettoen i Rodgers og Hammersteins Carousel, så vel som for Phoebe og Henry Ephrons manus til 1956-filmatiseringe.
Glazer ble født i Belfast i Irland. Etter at han flyttet til USA studerte han ved University of Pennsylvania Law School og tok eksamen og ble advokat i 1906.
Glazer var en av grunnleggerne av Academy of Motion Picture Arts and Sciences. Han er best kjent for sitt Oscar-vinnende manus til Syvende himmel (1927) og Vår flygende korrespondent (1941). I tillegg er han blant annet kreditert for manuset til følgende: Den glade enke, Eros, Mata Hari, Farvel til våpnene, We're Not Dressing og Tortilla Flat.
Glazer regisserte også en film i 1948, Song of My Heart, en fiksjonsbiografi om Tsjajkovskij.
Glazer var gift med Sharon Lynn. Han døde av sirkulasjonssvikt i Hollywood i California i en alder av 68.
Scytaelina
Scytaelina er en type krepsdyr som på norsk er kjent som en type av «amfipoder» eller marflo. De er en slekt av småøyde havdyr som ser ut som små gjennomsiktige reker. Gruppen er usikker, og inneholder foreløpig 1 anerkjente arter.
Gruppen har en nordlig utbredelse, men ingen arter av denne gruppen er funnet i farvannene rundt Norge.
Taksonomisk plassering
Taksonomien til krepsdyrene er under regelmessig revisjon, og det er generelt omstridt å fin-inndele organismer taksonomisk. En moderne oppdatering av systematikken gis av Martin og Davis, som følgende oversikt følger ned til nivået orden, mens lavere nivåer i enkelte tilfeller følger Catalogue of Life: - og generelt bygger på WoRMS-databasen i detaljer på nivå lavere enn familie:
Lovisa Lindh
Lovisa Lindh (født 9. juli 1991) er en svensk friidrettsutøver som konkurrerer i mellomdistanseløp.
Hun representerte Sverige under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble utslått i semifinalen på 800 meter.
Henning Grove
Henning Kvist Gregersen Grove (født 7. april 1932 i Svoldrup i Himmerland, død 9. mai 2014 i Skals) var en dansk veterinær og konservativ politiker. Han var valgt til Folketinget fra Viborg amtskrets 1977–2001, fiskeriminister i Poul Schlüters første regjering 1982–1986 og 2. nestformann i Folketingets presidentskap 1993–2001.
Etter studentereksamen i 1952 studerte han veterinærmedisin ved Den Kongelige Veterinær- og Landbohøjskole 1952–1958. Han praktiserte som veterinær i Skals i Midtjylland fra 1960. Grove begynte sitt politiske virke lokalt som medlem av Låstrup-Skals sogneråd 1966–1970 og Viborg amtsråd 1970–1978.
Grove ble nominert til Folketinget fra Viborg krets i Viborg amtskrets i 1973 og innvalgt i 1977. I Folketinget var Grove medlem av finansutvalget i 1982, nestformann i den konservative folketingsgruppen 1989–1997, formann i markedsutvalget 1987–1991, formann i rettsutvalget 1991–1994 og 2. nestformann i presidentskapet 1993–2001.
Han var kommandør av 1. grad av Dannebrogordenen fra 1997, og ble tildelt Den islandske falkeorden og Finlands løves orden.
Chelsea McClammer
Bakgrunn
Hun drev med både basketball, tennis og friidrett som barn, men skadet ryggmargen i en bilulykke da hun var seks år gammel, og måtte da begynne med rullestol. Hun fortsatte imidlertid med idrett, og ble USAs yngste deltaker ved Paralympiske sommerleker 2008 i Beijing, 14 år gammel. I 2008 konkurrerte hun i klassen T54, men etter operasjon for skoliose har hun konkurrert i klassen T53.
Idrettskarriere
McClammer vant både 100, 200 400, 800 og 1500 meter ved National Junior Disability Championships i 2007.
Hun deltok på 800 meter ved Paralympiske sommerleker 2008, 14 år gammel. Der kom hun på 8.-plass i finalen, med tiden 1:51,88. Dette var ny personlig rekord. Hun deltok ved International Wheelchair and Amputee Sports Race, der hun kom på 2.-plass, og hun vant gateløpene Spring Dash (8 km) og Bloomsday Road Race (12 km).
Ved junior-VM i para-friidrett 2009 i Nottwil i Sveits vant hun flere medaljer. Hun vant 800 meter T53/54 i klassen U16, med tiden 2:18,29. Hun vant også 1500 meter T53/54 i klassen U18/U16, 2 hundredeler foran sveitsiske Catherine Debrunner, og hun vant 400 meter i klassen U16. På 100 og 200 meter fikk hun 2.-plass i klassen U16, der hun ble slått av Catherine Debrunner på begge distansene. På 4 x 100 meter stafett T51-54 i klassen U23 var det 3 lag som deltok, og USA kom på 2.-plass. McClammer deltok her sammen med Amber Lynn Weber, Kanya Sesser og Kristen Messer.
Hun deltok ved USA-mesterskapet i para-friidrett 2010, og kom der på 3.-plass på 200 meter og 4.-plass på 100 meter.
I januar 2011 deltok hun ved Para-VM i friidrett 2011 i Christchurch. På 200 meter der fikk hun 9. beste tid i kvalifiseringen, og ble ikke blant de 8 som deltok i finalen. Hun kjørte på 24,12.
Ved Parapanamerikanske leker 2011 i Guadalajara vant hun 5 gullmedaljer; hun vant både 100, 200, 400, 1500 og 5000 meter. På 800 meter kom hun på 3.-plass, der hun ble slått av lagvenninnen Amberlynn Weber og meksikanske Glória Sanchez.
USA-mesterskapet i parafriidrett 2012 var også uttakningsstevne for Paralympiske sommerleker 2012. McClammer kom på 4.-plass på 100 og 200 meter ved USA-mesterskapet, og 5.-plass på 400 meter. 100 og 200 meter ble vunnet av Jessica Galli, mens Shirley Reilly vant 400 meter. McClammer ble ikke tatt ut til Paralympics i London.
Hun ble kåret til All-American på 200, 400, 800 og 1500 meter for 2012. Hun ble også nominert til ESPN sin ESPY Award (Excellence in Sports Performance Yearly Award) i juli, men utmerkelsen for Best Female Athlete with a Disability gikk til Jessica Long.
Ved USA-mesterskapet i parafriidrett 2013 fikk hun tre gullmedaljer. Individuelt vant hun 100 og 200 meter, og hun fikk også gull på 4 x 400 meter. På 400 og 800 meter fikk hun sølv, bak Shirley Reilly, og på 5000 meter fikk hun bronse. Hun endte på 4.-plass på 1500 meter. Hun ble tatt ut til Para-VM i friidrett 2013, og fikk der bronse på 200 meter, bak Lisha Huang og Angela Ballard.
Hun vant tre nye nasjonale gullmedaljer ved USA-mesterskapet i parafriidrett 2014. Hun vant 100, 400 og 800 meter individuelt, og fikk sølv på 1500 meter, der Tatyana McFadden vant. I tillegg fikk hun bronse på 5000 meter, bak Tatyana McFadden og Amanda McGrory. Hun vant Indianapolis Mini Marathon, og kom på 4.-plass på Chicago Marathon og 9.-plass på New York City Marathon.
Ved USA-mesterskapet i para-friidrett 2015 vant hun 800 meter, på tiden 1:53,06, 13 hundredeler foran Angela Ballard. Hun kom på 2.-plass på 5000 meter, der Tatyana McFadden vant øvelsen, samt på 400 meter. I tillegg fikk hun bronse på 1500 meter. Hun ble tatt ut til å delta ved Parapanamerikanske leker 2015, der hun vant 400 og 800 meter.
Calligrapha
Calligrapha er slekt av biller i delgruppen (underfamilien) Chrysomelinae.
Utseende
Middelsstore, bredt ovale, blanke, gjerne gule eller røde og svarte bladbiller. Antennene er litt fortykket mot spissen, knapt halvparten så lange som kroppen. Pronotum er rundet, mye bredere enn langt, ved roten så bredt som dekkvingene.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Amerika. Det er sannsynlig at de nordamerikanske artene som i dag er plassert i slekten Zygogramma hører hjemme i Calligrapha.
Solbergfeltet
Solbergfeltet er et helleristningsfelt i Skjeberg i Sarpsborg kommune. Det består av tre mindre felt som ligger nær opptil hverandre og som viser skipsfigurer, vogner og et solhjul, pluss en figur som må forestille et tre, noe som er meget uvanlig.
Solbergfeltet ligger like øst for E6 i Skjeberg, og går inn som et av de mange fortidsminnene langs «Oldtidsveien», fylkesvei 130.
Sloane Square
Sloane Square er en liten plass på grensen mellom Belgravia og Chelsea i London. Den har navn etter Sir Hans Sloane, hvis samling av kuriositeter ble starten på British Museum.
Purpurastrild
Purpurastrild er en fugl i gruppen Granatina i familien astrilder. Den forekommer i Etiopia, Kenya, Somalia, Tanzania og Uganda.
Sloane Square
Plassen ligger i den østre enden av Kings Road, og sørenden av Sloane Street. I 1980-årene oppsto uttrykket Sloane Rangers, et kallenavn på unge medlemmer av overklassen som jobbet lite men tilsynelatende hadde mer enn nok penger.
De to største bygningene ved plassen er varehuset Pete Jones og Royal Court Theatre.
Plassen og området har enkel adkomst til undergrunnsbanen med stasjonen Sloane Square som betjenes av både Circle- og District-linjen. Elven Westbourne er ført i rør under plassen; under denne igjen går undergrunnsbanen.
Kurt Kvarnström
Kurt Kvarnström (født 1948) er en svensk politiker for Socialdemokraterna, og har vært riksdagsmedlem i Sverige siden 2001. Han ble valgt inn i riksdagen for Dalarnas läns valkrets på plass 47.
Mr. Walker and the Walkmen
Mr. Walker and the Walkmen var en norsk popgruppe med Steinar Fjeld, Ståle Rasmussen og Rolf Graf.
Robertprisen for årets manuskript
Robertprisen for årets manuskript er en dansk filmpris som deles ut av Danmarks Film Akademi ved den årlige utdelingen av Robertprisen. Prisen har vært utdelt årlig med forskjellige betegnelser siden 1984 bortsett fra i 1989, 1991 og 1993.
I årene 1984–2004 og 2009–2014 ble den kalt årets manuskript og i ett tilfelle årets manusforfatter. I perioden 2005–2008 ble dette endret, da man skilte mellom årets originale og årets tilrettelagte manuskript, men det var kun i 2005 det ble utdelt pris i begge kategorier samtidig. Fra 2015 deles det ut to priser i kategorien for årets manuskript; Robertprisen for årets originale manuskript og Robertprisen for årets tilrettelagte manuskript (adapterte).
No More Tears (Enough Is Enough)
«No More Tears (Enough Is Enough)» er en duett og discosang skrevet av Bruce Roberts og Paul Jabara, og spilt inn første gang av Donna Summer og Barbra Streisand i 1979.
Sangen ble spilt inn for Streisands studioalbum Wet, men ble også med på Summers samlealbum On the Radio: Greatest Hits Volumes 1 & 2. Den fulle versjonen var med på Streisands album, mens en utvida versjon på 11 minutter ble med på Summers album.
Låten handler om en kvinne som pakker sammen tingene sine for å forlate kjæresten, fordi han er som alle andre. De to første versene er spilt inn i et avslappet tempo, mens sangen bryter ut i disco når det første refrenget begynner.
Opptredener
Summer og Streisand fikk aldri sunget sangen live sammen, men Summer sang det ofte på konsertene sine med andre artister, blant annet Tina Arena og søstera Mary Gaines Bernard. Streisand sang en liten del av den på turneen Back to Brooklyn. Hun snakket om det nylige dødsfallet til Summer, og at hun kunne ønske hun kunne synge den sammen med henne.
Julia Tervahartiala
Julia Tervahartiala (født 7. november 2002) er en finsk skihopper som representerer Lahti Ski Club.
Hun debuterte i verdenscupen den 28. januar 2018 i slovenske Ljubno under 2017/18-sesongen, hvor hun endte på en 38.-plass.
Tervahartiala ble tatt ut i den finske troppen til Ski-VM 2021 i Oberstdorf, der hun ikke kvalifiserte seg til normalbakkerennet, men kom på 9.-plass i lagkonkurransen for kvinner.
Mamadou Bah
Mamadou Bah kan være:
VM i curling for kvinner 1997
Curling-VM for kvinner 1997 ble arrangert 12. april – 20. april 1997 i Allmend Stadium i Bern i Sveits.
Hatlehol gravlund
Hatlehol gravlund er i Hatleholen, sørøst for Spjelkavik i Ålesund kommune i Møre og Romsdal. Gravlunden ligger sørøst for Blindheim stadion. Den ble tatt i bruk i 1978. Gravlunden er utvidet en rekke ganger, og det finnes regulerte områder for fremtidige utvidelser og eget felt for muslimske begravelser.
No Regrets
No Regrets er en sang skrevet av Tom Rush som ble spilt inn og gitt ut på singel med Tom Rush i 1968. Sangen ble også gitt ut på albumet The Circle Game senere samme år.
Ann-Margret og Lee Hazlewood spilte inn sangen og ga den ut på albumet The Cowboy & The Lady i 1969.
Only Daddy That’ll Walk the Line
Ann-Margret og Lee Hazlewood spilte inn sangen og ga den ut på albumet The Cowboy & The Lady i 1969. På albumet ble sangen kalt Only Mama That'll Walk the Line.
Walking (album)
Walking er et musikkalbum med Mr. Walker and the Walkmen, utgitt i 1985. Dette er bandets første og siste plate.
Frank Zappa Meets the Mothers of Prevention
Frank Zappa Meets the Mothers of Prevention er et musikkalbum av Frank Zappa fra 1985. Albumet ble først gitt ut i to forskjellige versjoner i USA og Europa.
Albumets tittel er en referanse til the lobbygruppen, PMRC (Parents Music Resource Center), som kjempet for at platekompanier skulle sette advarsler på albumene som de syntes var litt vel offensive, og på Zappas tidligere band, The Mothers of Invention.
Utgivelse
Etter distribusjonproblemer med Zappas album Thing-Fish, som tidligere Barking Pumpkin-distributør MCA Records nektet å distribuere, lagde Zappa en avtale med EMI Records, gjorde at Them or Us og Thing-Fish kunne bli distributert av Capitol Records i USA.
Zappa skrev en "advarsel" i innercoveret på disse albumene, og også på Frank Zappa Meets the Mothers of Prevention, som var skrevet slik:
WARNING/GUARANTEE: This album contains material which a truly free society would neither fear nor suppress. In some socially retarded areas, religious fanatics and ultra-conservative political organizations violate your First Amendment Rights by attempting to censor rock & roll albums. We feel that this is un-Constitutional and un-American. As an alternative to these government-supported programs (designed to keep you docile and ignorant). Barking Pumpkin is pleased to provide stimulating digital audio entertainment for those of you who have outgrown the ordinary. The language and concepts contained herein are GUARANTEED NOT TO CAUSE ETERNAL TORMENT IN THE PLACE WHERE THE GUY WITH THE HORNS AND POINTED STICK CONDUCTS HIS BUSINESS. This guarantee is as real as the threats of the video fundamentalists who use attacks on rock music in their attempt to transform America into a nation of check-mailing nincompoops (in the name of Jesus Christ). If there is a hell, its fires wait for them, not us.
Opplysningene på albumet inneholdt også en uttalelse fra Senator Ernest Hollings, som fastslo ved PMRC høringene: "…if I could find some way constitutionally to do away with it [foul language in music], I would", og også Zappa's ofte repeterte tekst der han oppfordrer sine fans å registrere seg for å få stemme.
Den originale USA-versjonen av albumet inneholder sporet "Porn Wars" – en lydsamling fra PMRC (Parents Music Resource Center) høringer. Dette sporet ble fjernet fra ikke-USA versjoner, og isteden utgitt med tre andre spor: «I Don't Even Care», skrevet av Zappa og Johnny "Guitar" Watson, og to instrumentale spor, «One Man, One Vote» (en synclavier komposisjon) og «H.R. 2911», som som forklarer noe av bakgrunnsmusikken fra «Porn Wars», uten PMRC utalelser. Den tidlige EMI CD'en inkluderte bare den Europeiske versjonen. Den originale Rykodisc CD'n la til to av de tre three europeiske sporene og byttet rekkefølgen på de andre sporene. Remaster–utgaven fra 1995 av Rykodisc la til et tredje spor på den Europeiske utgaven med sporene i omstokket orden.
Sporliste
Alle låter skrevet av Frank Zappa der intet annet et oppgitt.
Radio Kos
Radio Kos ble etablert i 1988 av predikanten Jan Pedersen i Stavanger. Radiokanalen rettet seg mot lyttere på Nord-Jæren, og sendingene bestod av musikk, lokalt innhold og andakter.
Frank Zappa Meets the Mothers of Prevention
Sporliste
Side 1
Radio Kos
Opprinnelig ble programmene sendt fra Stavanger. I 2009 etablerte Pedersen Foreningen Radio Kos, og begynte med nærradiosendinger fra Sandnes på frekvensen 105,2 mhZ. Fra 2015 har Radio Kos hatt sendinger hele døgnet på DAB og over Internett. Ingen av medarbeiderne mottar lønn for arbeidet i nærradioen.
Frank Zappa Meets the Mothers of Prevention
Sporliste
Side 2
CD-utgave 1995
Ornithopter
En tidlig skisse til et ornithopter ble gjort av Leonardo da Vinci (1452-1519), og det første praktiske flyforsøket ble gjort av italieneren G. B. Danti 1503 i Perugia, som dog ble mislykket. Prøver med ornithopter i full størrelse i de senere århundrer har ikke heller hatt noen suksess.
Guatemalas departementer
Guatemalas departementer Guatemala er inndelt i 22 enheter (departamentos). Departementene er inndelt i 332 kommuner (municipios).
Rhabdomyosarkom
Rhabdomyosarkom er vanligste bløtvevssarkom hos barn og unge. Det oppstår i tverrstripet muskulatur. Aggressiv, rammer først og fremst hode, nakke og genitourinært system (steder med lite skjelettmuskel). Ca 2/3 av barn kureres, voksne har dårligere prognose.
Første verdenskrig
Første verdenskrig var en global konflikt, utløst av skuddene i Sarajevo, med sentrum i Europa, som varte fra 1914 til 1918. Mer enn 70 millioner soldater ble mobilisert, over 9 millioner stridende og over 7 millioner sivile ble drept. Krigen omfattet datidens stormakter: Ententemaktene (opprinnelig Frankrike, Russland og Storbritannia, USA fra 1917) og sentralmaktene (Tyskland, Østerrike-Ungarn, kort etter krigsutbruddet det osmanske rike). Begge alliansegrupper forsøkte å mobilisere hele samfunnet i en total krig; særlig bidro kvinner til mye av arbeidet. Sentrale årsaker til krigen var de europeiske stormaktenes imperialisme og militarisme, drevet frem av rasisme og nasjonalisme, i land preget av klassemotsetninger og diskriminerende kjønnsroller.
Emmy Worm-Müller
Emmy Helene Worm-Müller (født Emmy Helene Hornemann 3. mai 1875 i Strinda i Sør-Trøndelag, død 23. august 1950) var en norsk skuespiller.
Første verdenskrig
Den 28. juli 1914 erklærte Østerrike-Ungarn krig mot Serbia, mens dets alliansepartner Tyskland angrep Belgia og Frankrike i vest, og Russland angrep Tyskland i øst. Etter noen måneder låste kampene på vestfronten seg, og frem til våren 1918 ble frontlinjene ubetydelig endret. På østfronten var frontlinjene mer bevegelige, og krigen endte med sentralmaktenes seier etter de russiske revolusjonene i 1917. Kampene i Afrika brøt ut i august 1914, da konflikten ble spredd fra de imperialistiske statene i Europa til koloniene. Fra 1915 iverksatte Det osmanske rike folkemordet på armenerne. Etter Russlands kapitulasjon (nederlag) i 1918 konsentrerte Tyskland sine styrker på vestfronten, men den tyske våroffensiven stoppet etterhvert opp. Ententemaktenes hundredagersoffensiv presset den tyske hæren tilbake, og landet måtte undertegne våpenhvile den 11. november 1918.
Ved krigens avslutning ble mange lands grenser tegnet om, og nasjoner ble igjen selvstendige eller ble opprettet. Det osmanske rike ble oppløst. Østerrike-Ungarn ble erstattet av en mengde mindre sentraleuropeiske stater. Tyskland ble omformet fra keiserdømme til republikk. Under fredskonferansen i Paris i 1919 ble de fire stormaktene (Storbritannia, Frankrike, Italia og USA) enige om vilkår for de tapende nasjonene i en rekke avtaler (blant annet Versaillestraktaten), og Folkeforbundet ble opprettet. Begynnelsen til avkolonisering kobles av historikere til første verdenskrig, og dens ettervirkninger. Første verdenskrig avsluttet Europas århundrelange hegemoni over resten av verden. En rekke faktorer knyttet til følgene av første verdenskrig, som revolusjoner, store økonomiske svingninger (den store depresjonen), og tysk følelse av å ha blitt ydmyket (oppildnet av nasjonalistisk propaganda, som i dolkestøtlegenden), bidro til utbruddet av den andre verdenskrig.
Emmy Worm-Müller
Hun debuterte med Olaus Olsens Theaterselskab i 1895, som Laura i Bjørnsons De nygifte. I mange år reiste hun med private turnéfortagender og etablerte seg som en frodig komedienne, særlig i norske komedieklassikere. Blant hennes roller var Ane i Geografi og kjærlighet, fru Lavinia i Det lykkelige valg, Geske i Den politiske kandestøper, madam Sørensen i Baldevins bryllup og Dobbelt-Petra i Den store barnedåpen. Hun var fast ansatt ved Trondhjems Nationale Scene 1920-26 og ved Carl Johan Teatret 1933-43. Også engasjementer ved andre teatre.
Første verdenskrig
Navn
Til tross for at krigen 1914–1918 omtales som «den første verdenskrigen», var det flere verdensomspennende kriger mellom europeiske makter før den tid; den første var syvårskrigen (1756–1763). Frem til andre verdenskrig brøt ut, ble første verdenskrig vanligvis bare omtalt som «Verdenskrigen» (engelsk: the Great War).
Stormakter i verden 1871–1914
Etter Napoleonskrigene (1803–1815) var Tyskland delt opp i mange stater; de fleste var små, løst sammenknyttet i det tyske forbund. I 1860-årene var Preussen, under ledelse av rikskansler Otto von Bismarck den drivende kraft i arbeidet for en tysk samling, mot rivalen Keiserriket Østerrike. Preussen beseiret Danmark i andre slesvigske krig i 1864 og Østerrike i den østerriksk-prøyssiske krig i 1866–1867 i konflikter om landområder. Et tilnærmet samlet Tyskland beseiret Frankrike i den fransk-tyske krig i 1870. Alsace-Lorraine ble etablert som en prøyssisk provins (Reichsland Elsaß-Lothringen). Tysklands samling ble 18. januar 1871 proklamert i Speilsalen i Versailles. Dette skapte bitterhet og revansjisme – hevnlyst og krav om å få tilbake de avståtte områdene – i Frankrike. Med seieren ble også Tyskland den kontinentale stormakten i Europa. Tyskland ble både fryktet og en del av stormaktsspillet.
De neste 19 årene, til 1890, ble dominert av Bismarcks diplomatiske system, der han fokuserte på å holde fred i Europa ved å holde Frankrike isolert politisk, og at Tyskland var på parti med minst to av de andre europeiske stormaktene. Ett av trekkene var å opprette trekeiserforbundet med Østerrike-Ungarn og Russland i 1873. I 1890 avsatte Wilhelm II av Tyskland Bismarck. Under Wilhelm II nedprioriterte rikskanslerne diplomatiske avtaler med Russland, som da gikk inn i forhandlinger med Frankrike og i 1894 inngikk en allianse. Dette var et problem både for Tyskland, som ble inneklemt, og Storbritannia, som var Frankrikes imperialistiske rival i Afrika og Russlands i Asia, i årene 1895–1905 var særlig Storbritannia isolert i Europa. En allianse mellom to av Storbritannias rivaler ville tidligere ført til en britisk-tysk allianse. At så ikke skjedde var dels grunnet britisk tilbakeholdenhet, dels amatørmessig tysk diplomati, men særlig den tyske flåteopprustningen.
Emmy Worm-Müller
Hun medvirket i noen av de aller tidligste norske stumfilmene. Worm-Müller debuterte i 1911 i Fattigdommens forbandelse og kom deretter til sporadisk å medvirke i filmer fram til 1940-tallet. Hun gjorde sin siste filmrolle i 1942 i Rasmus Breisteins Trysil-Knut.
Første verdenskrig
Stormakter i verden 1871–1914
Ved århundreskiftet hadde Tyskland hjulpet Frankrike og Russland i Kina, mens britene hadde hindret dem. Forsøk på allianse, eller i det minste en overenskomst, mellom Storbritannia og Tyskland mislyktes. Først i 1904 kom en avgjørelse, da Storbritannia og Frankrike signerte Entente cordiale (en avtale, opprinnelig kun knyttet til grenser for landenes kolonier). Tyskland betvilte styrken til denne overenskomsten, og året etter reiste keiser Wilhelm II til Marokko for å støtte landets uavhengighet. Marokko var kontrollert av Frankrike, og Wilhelms besøk ble oppfattet av Frankrike som en provokasjon. Dette ble kjent som den første Marokkokrisen, og den endte i diplomatisk nederlag for Tyskland, mens ententen kom styrket ut. Også andre tyske fremstøt endte med å styrke ententen. I 1911 blusset det opp en konfrontasjon i Marokko, Agadirkrisen, og igjen kom Tyskland tapende ut.
Gjennom store deler av 1800-tallet hadde Russland og Storbritannia vært rivaler i det store spillet (rivaliseringen mellom Russland og Storbritannia over Afghanistan og tilstøtende områder). Rivaliseringen ble avsluttet ved at Russland ble en del av ententen, nå kjent som trippelententen. Av de fem stormaktene var tre på samme side, og Tyskland og Østerrike-Ungarn var i mindretall. Både før og etter Balkankrigene (1912–1913) var det osmanske rike ute etter en sterk alliert. Tyskland hadde investert i jernbanen Berlin-Bagdad, og bisto med militær opplæring og rådgivning. Det osmanske rike hadde hatt en rekke kriger mot Russland, og ettersom Russland var alliert med Frankrike og Storbritannia, var det antirussiske alternativet gunstigst. Det var imidlertid ingen formell allianse med Tyskland – både Storbritannia og Frankrike hadde også militære rådgivere i landet.
Rasisme, imperialisme og rustningskappløpet
Bakgrunnen for første verdenskrig var en i hovedsak europeisk nasjonalisme, fundert på rasisme, som for de større nasjonene (særlig Storbritannia, Frankrike og Tyskland) førte til etablering av kolonier, eller rivalisering om dem. Fra 1880-årene var det en ny bølge av kolonisering, kjent som ny-imperialisme (engelsk: new imperialism) eller høyimperialisme. Ifølge historikeren John Morrow jr. kan første verdenskrig ikke forstås uten å se den i sammenheng med datidens imperialisme. Offisielt ble ekspansjonen forklart ved behov for råmaterialer og markeder, geopolitisk vinning ved kontroll av strategiske områder, økt nasjonal prestisje og for å sikre bosetning for hjemlandets overflødige befolkning. Ny-imperialismen spiret fra og forsterket den utbredte rasistiske nasjonalismen i Europa mot slutten av 1800-tallet, basert på sosialdarwinisme. Datidens rådende forståelse av sosialdarwinisme - at statene var dømt til å kjempe mot hverandre - spilte også en stor rolle for samtidens syn på krig.
Emmy Worm-Müller
Hun var datter av infanterikaptein i Trondhjemske brigade Johan Lebrecht Hornemann og hustru Helene Sophie Thrane. Hun ble født på gården Vestre Fagerli på Bakkaunet i Lade sogn. Da hun ble konfirmert, bodde de i Qvalegården i Dronningens gate i Trondhjem. Hun giftet seg med journalisten Jacob Worm-Müller (1866–1911). De fikk døtrene Helene Ulrikke Amalie Hornemann Worm-Müller og Anna Maria Hornemann Worm-Müller.
Første verdenskrig
Rasisme, imperialisme og rustningskappløpet
Kulturen i perioden med ny-imperialisme var gjennomsyret av tanken på krig, den europeiske over- og middelklassens menn bokstavelig talt lengtet etter å utmerke seg i kamp. Ulike organisasjoner, fra speiderbevegelsen i Storbritannia, til wandervogel i Tyskland, skulle forberede ungdommen på krig. Imperialistisk tankegang preget europeernes syn på seg selv, og på andre europeere, til den grad at ulike nasjonaliteter ble oppfattet som forskjellige raser.
Under utenriksminister Bernhard von Bülow lanserte Tyskland mot slutten av 1890-årene en strategi de kalte Weltpolitik (global politikk). Bakgrunnen var innenrikspolitisk, men resultatet var et ønske om kolonier, og derved også en vesentlig større marine. Som følge av den tyske flåteutvidelsen vedtok Storbritannia å bygge opp, og konsentrere en stor flåte i Nordsjøen, med base i Skottland. Denne strategien ble støttet ved britiske avtaler med Frankrike, Japan og USA, hvor de tre sjømaktene påtok seg å dekke andre områder enn Nordsjøen. Erfaringene fra den russisk-japanske krig (1904–1905) ble studert av de europeiske stormaktene, den tyske generalstaben innså fordelen med skyttergraver og mobilt tungt artilleri.
I årene rett før 1914 mente en del europeiske ledere, særlig i Tyskland og Frankrike, at en storkrig i Europa nærmest var uunngåelig Dette var et resultatet av endringene i maktbalansen, og de store militære opprustningene som startet med flåtekappløpet, maktbalansen ble militarisert. Tyskland var den største landmilitære makten, og hvis den store krigen var uunngåelig, var det mange tyske offiserer som hevdet at den burde komme raskt. De hadde ikke råd til å vente på resultatene av de store militære opprustningene i Frankrike og Russland. Andre ledere, spesielt i Storbritannia, mente at Europa var så sammenknyttet økonomisk at en storkrig i praksis var umulig. Det internasjonale finansmarkedet viste heller ingen særlig bekymring for krig før de siste dagene i juli 1914, først da begynte frykten for konflikt å vises i lavere priser på statsobligasjoner.
I årene fra 1908 til 1913 økte de europeiske maktenes militære utgifter med 50 %, rustningskappløpet, særlig det på land, var en hovedårsak til krigsutbruddet. Fra 1911 var det en kraftig økning av antallet soldater i de kontinentale stormaktenes arméer, i juli 1914 var 3,6 millioner menn i aktiv tjeneste, før selve mobiliseringen begynte. Østerrike-Ungarn var unntaket, de hadde en mobiliserbar styrke rundt halvparten av hva Tyskland eller Frankrike hadde.
Krigsplaner og tofrontskrig
Det tyske keiserrikets krigsplan (ofte omtalt som Schlieffenplanen, mer korrekt Schlieffen-Moltkeplanen) forberedte en tofrontskrig, mot Russland i øst og Frankrike i vest. Ved mobilisering skulle fronten mot russerne forsvares med en mindre styrke, mens hovedstyrken angrep franskmennene. Siden festningene langs den tysk-franske grensen ble ansett som for sterke til å trenge igjennom, skulle det tyske angrepet gå gjennom det svakere Belgia, og deretter inn i Frankrike fra nord. Etter at Paris var inntatt og Frankrike var slått, skulle store deler av de tyske styrkene transporteres østover med jernbane for å avgjøre krigen mot russerne. Analyser etter krigen har vist at Schlieffen-Moltkeplanen var en logistisk umulighet.
Den franske krigsplanen ble forandret fra århundreskiftet, og frem mot 1914. Fra et defensivt forsvar ved grensen, ble planen endret til angrep på Tyskland, og gjenerobring av Alsace-Lorraine. Mens en mindre styrke skulle beskytte grensen mot Belgia overfor et mulig angrep fra Tyskland, skulle den franske hovedstyrken angripe Tyskland i øst, og trenge frem mot Rhinen. Bakgrunnen for endringen fra defensiv til offensiv strid, var dels en utvidelse av den franske hæren, dels et ønske om å bidra så sterkt som mulig til å nedkjempe Tyskland, sammen med Frankrikes viktigste allierte, Russland. De fransk-russiske krigsplanene var basert på at krigen ville bli avgjort i løpet av de første seks ukene, derfor var rask innsats av store styrker fra begge land avgjørende.
Den russiske krigsplanen var preget av landets store avstander og at styrkeoppbygging derfor ville ta tid. En mulig tofrontskrig mot Tyskland i vest og Østerrike-Ungarn i sørvest, var også en utfordring. Den russiske hæren ble stadig sterkere frem mot 1914, og i 1910 ble krigsplanen endret fra defensivt forsvar til å skulle angripe Tyskland. Den russiske overkommandoen anså et angrep på Tyskland som nødvendig for å hindre fransk isolasjon ved utbrudd av en krig.
Østerrike-Ungarn var den svakeste av de europeiske stormaktene. Det anså seg truet av Serbia, som igjen var støttet av Russland. En konflikt ville derfor også for dem bli en tofrontskrig. Hæren skulle derfor deles i tre, den sterkeste gruppen skulle gå mot Russland i nordøst, en mindre del mot Serbia, mens en tredje gruppe skulle være reserve for begge frontavsnitt.
Belgias krigsplaner hadde Londontraktaten av 1839 som grunnlag. De belgiske styresmaktene var fast bestemt på å ikke binde seg til noe land, slik at deres egen nøytralitet ikke kunne bestrides av noen av landene som hadde signert traktaten. De belgiske styrkene skulle konsentreres sentralt i landet, med den befestede havnebyen Antwerpen i ryggen. I denne posisjonen kunne styrkene forsvare seg mot et angrep, enten det kom fra Tyskland, Frankrike eller Storbritannia.
Skuddene i Sarajevo og julikrisen
Konfliktnivået var dermed allerede høyt da den østerrikske tronfølgeren Franz Ferdinand og hans kone Sophie besøkte Sarajevo, hovedstaden i Bosnia, den 28. juni 1914. Der ble begge myrdet i et politisk attentat, av den unge bosniske serberen Gavrilo Princip. Attentatet gikk over i historien under navnet «Skuddene i Sarajevo».
Begivenhetene som fulgte er kjent som «julikrisen». I Tyskland erklærte kansler Theobald von Bethmann Hollweg at de ville støtte Østerrike-Ungarn militært hvis Russland blandet seg inn (i ettertid kjent som «den blanke sjekken»). Østerrike-Ungarn trodde derfor at Russland ville forholde seg nøytralt, og Bethmann Hollweg anså innledningsvis at krisen kunne begrenses til Balkan. Den 23. juli 1914 stilte Østerrike-Ungarn et ultimatum på ti punkter overfor Serbia med frist på 48 timer. Ultimatumet fra Østerrike-Ungarn krevde at Serbia formelt og offentlig skulle fordømme den «skadelige propagandaen» mot Østerrike-Ungarn, hvis endelige mål, ble det hevdet, var å «fjerne fra monarkiet områder som tilhørte det». Videre skulle Beograd «med alle mål undertrykke denne kriminelle terroristpropagandaen». I tillegg skulle den serbiske regjeringen gjøre følgende:
I avslutningen av dokumentet forventet Østerrike-Ungarns regjering et svar fra Serbias regjering senest klokken 17, 25. juli 1914. Et tillegg til hovedteksten nevnte ulike detaljer fra «etterforskningen av forbrytelsen gjennomført av domstolen i Sarajevo, mot Gavrilo Princip og hans kamerater, med grunnlag i attentatet», som ble oppgitt å skulle skyld, og bistand til konspiratørene fra ulike serbiske tjenestemenn. Hvis ikke Serbia sørget for å slå ned på anti-østerrikske og nasjonalistiske strømninger, ville østerrikerne gå inn militært i Serbia. Serbia sendte 24. juli en appell til tsar Nikolaj II, og ba om hjelp da de anså kravene som nedverdigende og tidsfristen for kort. Tsaren svarte at ultimatumet var ydmykende for Serbia, og at Østerrike-Ungarn fremprovoserte en krig. Den 26. juli startet Russland mobiliseringen, selv om den offisielle mobiliseringsordren ikke ble gitt før 30. juli.
Storbritannia ønsket i det lengste å løse krisen diplomatisk, og inviterte 26. juli Tyskland og Frankrike til å diskutere situasjonen. Tyskland avslo, og presset Østerrike-Ungarn med at invasjonen måtte komme raskt. Samtidig kom de første svake hentydningene fra Storbritannia om at de ville støtte Frankrike hvis Tyskland angrep. Den 25. juli brøt Østerrike-Ungarn samtalene med Serbia, og 28. juli kom krigserklæringen i form av et telegram. Da Tyskland 1. august 1914 kom med sin krigserklæring mot Russland, betydde dette i praksis også en krigserklæring mot Frankrike (de to land var i allianse). Lederne for de to alliansene fryktet at krig ikke ville bli akseptert av arbeiderklassen. Deler av sosialistbevegelsen mente det samme, men under trusselen av det de fleste oppfattet som forsvarskrig, forble sosialistene og arbeiderne lojale mot sine ulike land, og organisasjonen den andre internasjonalen ble splittet.
Da Storbritannia 4. august erklærte krig, var den direkte årsak at Tyskland invaderte Belgia som et ledd i invasjonen av Frankrike. Storbritannia hadde i Londontraktaten av 1839 garantert for Belgias uavhengighet. En underliggende viktigere grunn var tysk kontroll over det kontinentale Europa, om Frankrike led nederlag, det ville ledet til at Storbritannias rivalisering med Russland og Frankrike om kolonier hadde fortsatt, og at landet måtte alliert seg med Tyskland. Av landene i de to alliansegruppene var det bare Italia som i første omgang holdt seg utenfor krigen. Ved krigens utbrudd hadde sentralmaktene (Tyskland og Østerrike-Ungarn) 136 divisjoner, mot ententens (Russland, Frankrike og Storbritannia) 182 divisjoner.
Uenighet om sentralmaktenes strategi
Sentralmaktenes strategi ved krigens start ble preget av manglende koordinering. Basert på Schlieffen-Moltkeplanen konsentrerte Tyskland først sine styrker for angrep mot Frankrike i vest. En mindre styrke skulle føre oppholdende strid mot Russland i øst. Tyskland hadde lovet å støtte Østerrike-Ungarns invasjon av Serbia, men de to landene hadde en sprikende forståelse av hva dette egentlig medførte.
Lederne i Østerrike-Ungarn trodde at Tyskland ville bidra til å dekke deres nordlige flanke mot Russland, mens de angrep Serbia. Ledelsen i Tyskland så derimot for seg at mesteparten av de østerriksk-ungarske troppene ble satt inn mot Russland, mens Tyskland tok seg av Frankrike. Denne misforståelsen tvang Østerrike-Ungarn til å avsette større styrker for fronten mot Russland og mindre mot Serbia, enn det som var nødvendig for å slå Serbia.
Østerrike-Ungarns mislykkede felttog i Serbia
Østerrike-Ungarn invaderte Serbia og utkjempet slaget om Cer i august 1914. De serbiske styrkene var overlegne i antall, hadde krigserfaring og kjente det vanskelige terrenget. De østerriksk-ungarske styrkene var uerfarne, og ledelsen undervurderte motstanderne. I løpet av de neste to ukene ble de østerriksk-ungarske styrkene slått tilbake med store tap, og håpet om en rask seier over Serbia ble knust. Som et resultat måtte Østerrike-Ungarn holde store styrker på den serbiske fronten, noe som svekket keiserdømmets innsats mot Russland. Etter et serbisk motangrep inn i Bosnia-Hercegovina invaderte Østerrike-Ungarn på ny, og slaget om Kolubara ble utkjempet i november-desember 1914. De serbiske styrkene slo igjen tilbake invasjonen, og drev i desember 1914 nok en gang de østerriksk-ungarske styrkene ut av Serbia. De østerriksk-ungarske styrkene gikk brutalt frem mot den serbiske sivilbefolkningen under det korte felttoget, mellom 3500 og 4000 sivile ble massakrert.
Vestfronten, tysk invasjon av Frankrike og nederlag ved Marne
Det tyske hovedangrepet i vest hadde utgangspunkt i byer langs grensen mot Belgia, Luxembourg og Frankrike (som Aachen, Trier og Metz), hvor styrkene ankom med tog. Derfra måtte soldatene marsjere til fots, gjennom Belgia og Luxembourg mot Frankrike. Totalt utgjorde de tyske styrkene i vest, 78 infanteridivisjoner og 10 kavaleridivisjoner, fordelt på 7 arméer. De første troppene angrep Belgia 4. august 1914, og besto av tre arméer med totalt 16 korps. Tyskerne regnet med at belgierne ville akseptere de tyske styrkenes gjennommarsj, slik det hadde skjedd i Luxembourg. Men de belgiske styrkene motsatte seg invasjonen. Sterke belgiske fort i Liège og Namur forsinket den tyske fremrykkingen. Den tyske invasjonen av Belgia var ulovlig i henhold til internasjonal rett, og i tillegg brøt de tyske styrkene med folkeretten ved å summarisk skyte over fem tusen sivile, deportere rundt 13 tusen sivile til Tyskland, og ødelegge mellom 15–20 tusen bygninger. Invasjonen av et lite, nøytralt land, og de tyske soldatenes fremferd, ga det tyske keiserriket et omdømmetap det aldri klarte å rette opp.
Mens de tyske styrkene rykket frem gjennom Belgia og Luxembourg i nord, angrep den franske styrken med 1. og 2. armé den 14. august 1914 Tyskland fra nordøst i Frankrike. Målet var å gjenvinne områdene i Alsace-Lorraine, som Frankrike hadde tapt under den fransk-prøyssiske krigen i 1870. Offensiven startet bra, og byen Mulhouse ble erobret. Kort tid etter gikk imidlertid de tyske 6. og 7. arméer til motangrep, og de franske styrkene ble slått tilbake i slutten av august 1914. De stridende motpartenes styrker ved vestfronten var omtrent like store, men de franske soldatene var dårligere trent og utstyrt enn de tyske.
Den franske øverstkommanderende, general Joseph Joffre, ble nokså sent i august klar over at den tyske hovedstyrken rykket frem gjennom Belgia. Han begynte derfor å omdisponere styrker for å møte det tyske angrepet. Den franske 3. og 4. armé forsøkte 21.–23. august å angripe i slaget om Ardennene, men ble slått tilbake av angripende tyske styrker. Den franske femte armé ble slått og led store tap i slaget om Charleroi 21.–23. august. Etter harde kamper under slaget om Mons 23. august, trakk British Expeditionary Force (BEF) seg tilbake. Beleiringen av Liège ble avsluttet med tysk erobring den 16. august, mens fortene i Namur ble erobret den 24. august. Ved sin seier i det som senere ble kjent som slaget om grensene 21.–24. august, presset de tyske arméene seg inn i Frankrike fra nord.
Den 23. august befant de franske og britiske styrkene seg i en sterkt presset situasjon. Dagen etter beordret general Joffre en generell retrett, senere kjent som den store retretten. De påfølgende ukene foretok de franske og britiske styrkene en massiv tilbaketrekning og marsjerte sørover, tett fulgt av tyske styrker. Parallelt med retretten ble store franske styrker overført fra den stabiliserte fronten i nordøst. Den 23. august sto 24 tyske divisjoner mot 17 franske og britiske ved fronten nær Paris. I begynnelsen av september 1914 var styrkeforholdet endret til 41 franske og britiske divisjoner, mot 27 tyske. Den tyske fremrykkingen var dårlig koordinert fra generalstaben, med lange forsyningslinjer. I tillegg ble styrken redusert. Ett korps ble avsatt til å dekke belgiske styrker i Antwerpen og to korps ble sendt til østfronten. Den tyske generalstaben var tvunget til å lede de fremrykkende styrkene uten effektiv etterretning og kommunikasjon. De franske forsvarerne kunne på sin side bruke landets telefon- og telegraflinjer.
Vitenskapsåret 1618
Vitenskapsåret 1618 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 1618.
Første verdenskrig
Vestfronten, tysk invasjon av Frankrike og nederlag ved Marne
Den 5. september ble den fransk-britiske retretten avsluttet, og de tyske styrkene ble angrepet i det som senere ble kjent som slaget ved Marne. Det var en rekke sammenhengende kamper over en frontlinje på om lag 160 km, hvor begge parter angrep og hvor mye av striden var i tysk favør. I tillegg til at de franske styrkene, støttet av britene, i antall var overlegne (25 tyske, mot 41 franske og britiske divisjoner), hadde den tyske 1. og 2. armé under generaloberstene Kluck og Karl von Bülow rykket frem i en retning som gjorde dem sårbare for angrep i flanken. Etter råd fra sin etterretningssjef oberstløytnant Richard Hentsch bestemte den tyske generalstabssjef (i praksis øverstkommanderende), generaloberst Helmuth von Moltke, at videre fremrykking var for risikabelt, og de tyske styrkene ble beordret til retrett. Det var et strategisk nederlag for Tyskland, planen om en rask seier i vest var uoppnåelig, og landet sto overfor en to-frontskrig som det ikke kunne vinne. Ved den tyske retretten gikk prosentandelen okkupert fransk land ned fra 7,5 % til 4 %, men med de viktige industriområdene i nord og malmfeltene i Lorraine under tysk okkupasjon.