cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vuhledar
Vuhledar (ukrainsk Вугледар, russisk Угледар, Ugledar) er en by i Donetsk oblast (provins) i Ukraina. Byen hadde innbyggere  før den ble angrepet av russiske styrker og dekker et areal på.
Historie
Da det sørlige Donbass begynte å bli utviklet, grunnla man i 1964 en liten by ved navn Pivdennyj Donetsk (ukrainsk Південний Донецьк). Den var påtenkt til å vokse seg meget stor, med hundre tusen innbyggere og mer enn ti gruver. Men nærmere 1970-tallet ble det klart at kullforekomstene i det sørlige Donbass var vesentlig lavere enn antatt. Dermed vokste heller ikke byen. I 1969 fikk den sitt nåværende navn.
Første dag av Russlands invasjon av Ukraina 2022, 24. februar 2022, ble Vuhledar angrepet med en ballistisk rakett med klaseammunisjon. Faketten traff nært et sykehus. Fire ble drept og ti ble skadet.
I 2023 angrep russiske styrker byen på nytt. Alle bygninger i byen ble skadet eller ødelagt.
Bonsach Lund
Lund ble major og sjef i Bergenske brigade i 1916, året etter overflyttet til Stjørdals bataljon. Han tok avskjed i 1930. Han var også utdannet fra Trondhjems tekniske læreanstalt og arbeidet som kasserer og hovedbokholder i rørleggerfirmaet K. Lund.
Vuhledar
Demografi
Ifølge folketellingen i 2001 var 63,1 % av byen befolkning ukrainere og 33,1 % russere.
Bonsach Lund
Han var ordfører i Strinda fra 1914 til 1916, valgt på Samlingspartiets liste (Høyre og Frisinnede Venstre) i Lade sogn. Han var formann i fellesstyret for Høyre og Frisinnede Venstre i Sør-Trøndelag fra 1920 til 1925.
Vuhledar
Demografi
Per februar 2023 var befolkningen redusert til under 500 personer grunnet harde gjentatte russiske angrep.
Bonsach Lund
Lund var formann i Sør-Trøndelag Distriktslag for Idrett fra 1923 til 1935.
Han var sønn av ingeniør Knud Henrik Holtermann Lund, som grunnla rørleggerfirmaet K. Lund i Trondheim, og hustru Louise Christine Nannestad. Farfaren var lensmann, fogd og stortingsmann Johan Grøn Lund, og morfaren var stiftamtmann Mathias Bonsach Krogh Nannestad. Han giftet seg i 1898 med Marie Roll. Flere av deres barn, deriblant sønnen Ove Roll Lund, ble knyttet til ingeniørvesenet.
Sjøforsvaret
Sjøforsvaret er den militære grenen i Norges forsvar som ivaretar Norges suverenitet ved å beskytte, overvåke og kontrollere kystlinjen og havområder i fred, krise og krig i nasjonal og internasjonal sammenheng. Sjøforsvaret omfatter militært de to operative avdelingene Kystvakten og Marinen.
Oppgaver
Sjøforsvarets oppgaver omfatter:
Historie
Organisert militærvesen i Norge kan spores tilbake til kongehirden og leidangen. Tidligere ble væpnede styrker satt opp tilfeldig, men i 954 vant Håkon den gode over Eirikssønnene og deres allierte, i et slag som sto ved Avaldsnes på Karmøy. Heimskringla forteller at Håkon skrev i loven at over hele landet langs sjøen, og så langt opp i elvene som laksen gikk, så skulle landets deles inn etter «skipreider». Bøndene i et skipreide måtte bygge og utruste et seilskip.
I Norge var det 270 slike skipreider i 1277. Skipsreien skulle sendes ut når det var allmenning. Allmenning skulle sendes ut når det var fiendtlige styrker i landet. På 1000-tallet er jarler nevnt som høvdinger i leidangen. På 1100-tallet ble biskopene sjef for leidangsflåten.
De fleste trefninger fra vikingtiden og opp gjennom middelalderen foregikk til sjøs, like mye som på landjorden. Den norske leidangsflåten viste seg ved sammenstøt mot tyske vitalinere først på 1400-tallet, å være fullstendig underlegne og med avleggs konstruksjon. Kravellbygde skip med høye kasteller overtok for de klinkerbygde langskipene. Under krigene på 16- og 1700-tallet ble det med vekslende hell forsøkt etablert flåteavdelinger, både av skjærbåter (rofartøyer) som under Bjelkefeiden, og såkalte defensjonsskip, som var større seilfartøyer bygd av handelsredere, som i påkommende tilfeller også kunne utrustes til krigsbruk. Spesielt under Gyldenløvefeiden på 1670-tallet og fram til 1720 hadde disse en viss betydning.
Da Norge igjen fikk sjøkrig i 1807, etter det britiske angrepet på København, var sjøforsvaret på et lavmål. Kysten var i realiteten lagt åpen for fransk kaperkrig mot Storbritannia helt siden krigsutbruddet internasjonalt i 1793. Et norsk sjøforsvar var godt forberedt på papiret alt i 1790, med hele tre flåtekommisjoner, som avga kompetente innstillinger om valg av skip, kystbatterier og oppsetting av norske mannskaper. Dette ble tatt til følge den første krigsvinteren, ved at den danske marinens mest krigserfarne sjøoffiser, Lorents Fisker, etter eget forslag reiste til Norge og organiserte Den norske Kystdefention ((2. november 1807). Det var i realiteten starten på det norske sjøforsvaret, og hele det grunnlag i materiell og mannskaper marinen hadde å bygge på i 1814. I sju år var det krig for det meste til sjøs, mens krigen til lands dreide seg om noen måneder 1808-09 på Østlandet, og et nytt svensk angrep begrenset til Østfold høsten 1814. Mens britiske skip blokkerte Norge gjennom lange år med, sult, nød og synkende folketall til følge. Henrik Ibsens episke dikt Terje Vigen omhandler disse krisetider i norsk historie.
Norske skip ble oppbragt, og tusenvis av sjøfolk fortvilte ved årelange opphold i britisk krigsfangenskap, når de ikke ga seg til å gå i fiendens tjeneste. Av og til kunne skjærgårdsbåter med lette kanoner gjøre motstand. Lorents Fisker satset på å bygge kanonbåter i to klasser: En for sjalupper opp til 60-70 fot og med et mannskap på 60-70 mann og en for joller på inntil 45 fot og med 20-25 manns besetning. Til 1814 ble det bygget over femti av hver type, og samtidig ble kystbatteriene utbedret eller nyanlagt.
Det norske sjøforsvaret hadde i 1814 under 10 havgående fartøyer av briggs størrelse, og rundt 100 kanonbåter for kystnære farvann. Flåten ble de følgende år sterkt redusert, og mannskapene ble demobiliserte alt samme høst. I det følgende kom en ny faglig konsolidering til å skje ved Fredriksvern Verft, fram til Horten verft overtok gradvis over flere etapper fra 1830. I 1828 ble det sjøsatt et nytt fartøy, fregatten Freia, og det skjedde på en nybygd bedding i Horten. Arbeidet ble utført med bare norske håndverkere. Det skulle dog ennå gå et decennium før Stortinget overvant sin mistillit til den norske marinens offiserer, og det ble bevilget nye midler til marinen, etter den fatale «Marinefallitten».
Trusselbildet, slik den fra svensk side ble definert, var innrettet mot var et russisk angrep mot Sverige over Østersjøen. I et slikt tilfelle skulle det norske og svenske linjeforsvaret samles i Midt-Sverige for å slåss mot invasjonsstyrkene. Denne tanken måtte forlates etter som ny marineteknologi gjorde det mulig å angripe alle kystområder. Den tenkte russiske trusselen førte også til en sterk fornorskningspolitikk i nordområdene, fordi Russland tradisjonelt sett ikke var fiende av Norge - mange mente at nordmenn derfor ble ufrivillig trukket inn i en konflikt som kun angikk Sverige og Russland.
Sverige som krigstrussel forsvant nærmest de første årene etter unionsoppløsningen i 1905, men samtidig rustet stormaktene på kontinentet opp, og en verdenskrig var under oppseiling. Norge valgte å holde seg nøytralt. Mens verdenskrigen raste ble den norske marinen mobilisert i sin helhet mobilisert sammen med noen kystbefestninger og elementer fra Hæren. Gjennom hele krigsforløpet holdt Norge en strengt nøytral linje, hvor Marinen tok hovedtyngden av håndheving på norsk territorium. Etter at krigen var over, var både personell og materiell i Marinen utslitt, og samtidig ble forsvaret som helhet i etterkrigstiden bygget ned. Mange av fartøyene som var i bruk under første verdenskrig, var allerede ved århundreskiftet foreldede og til liten nytte. Likevel tjenestegjorde de også etter første verdenskrig. En ny klasse ubåter ble bestilt, B-klassen, men disse var utdaterte allerede ved overlevering. Samtidig kom en ny forsvarsgren til, etter som flyteknologien for alvor ble tatt i bruk. Først ble flyene disponert under Hæren flyvåpen og Marinens flyvåpen, men etter hvert ble det et felles Luftforsvar.
Det norske forsvaret ble nedkjempet i løpet av et par måneder i 1940, til tross for noen allierte forsterkninger. Etter kapitulasjonen i Nord-Norge den 9. juni 1940 bestod Sjøforsvarets fartøysmateriell i Storbritannia av 15 fartøyer.
Se Liste over Sjøforsvarets fartøysmateriell i juni 1940.
Etter krigen bestod sjøforsvaret av noen få tidligere fartøyer, men også en del overtatte tyske krigsskip, samt britiske og amerikanske skip som var overtatt av og tjenestegjorde i den norske marinen i eksil under krigen. På 50-tallet ble britiske MTBer fra krigen erstattet av Elco-klassen og Rapp-klassen. Rapp-klassen var den første norskbygde MTB-en, og bygget på ved Westermoen verft i Mandal. I 1950-årene planla man marinens oppgradering som ble vedtatt som flåteplanen av 1960: Fem nye fregatter i Oslo-klassen, fem korvetter i Sleipner-klassen (senere redusert til to), femten ubåter av Kobben-klassen, åtte MTB-er av Tjeld-klassen og 23 (senere redusert til 20) MKBer av Storm-klassen.
Mot slutten av 1950-, og ut over mot 1970-tallet ble Rapp- og Elco klassene igjen erstattet av Tjeld-klassen, Storm-klassen og Snøgg-klassen. Fartøyene utgjorde sammen med ubåtene kjernen i marinens del av kystforsvaret under den kalde krigen. De to sistnevnte klassene hadde operative fartøy helt til slutten av 90-tallet.
Etter Sovjetunionens og Warszawapaktens oppløsning rundt 1990 ble Forsvaret bygget kraftig ned. En ubalanse mellom mål og tildelte midler hadde blitt stadig tydeligere, og fra 1990-tallet ble antallet soldater betydelig redusert. I etterkrigsårene hadde også Forsvaret hatt utenlandsstyrker, spesielt i FN-regi. Marinen fikk dog i slutten av 1980-årene levert seks ubåter av Ula-klassen, og litt tidligere hadde nye MTB-er av Hauk-klassen blitt bygget, for å på sikt erstatte Tjeld-klassen. Fem fregatter av Fritjof Nansen-klassen ble tatt i bruk fra 2006 til 2011, og nye korvetter i Skjold-klassen er operative fra 2008.
Organisasjon
Sjøforsvaret ledes av Sjef Sjøforsvaret som er stasjonert på Haakonsvern orlogsstasjon utenfor Bergen. Stillingen innehas per mars 2019 av kontreadmiral Nils Andreas Stensønes.
Organisasjon før omstillingene
Sjøforsvaret bestod inntil de store omstillingene rundt årtusenskiftet av de tre våpengrenene Marinen, Kystartilleriet og Kystvakten. I krig og ved beredskap inngikk også Sjøheimevernet (som i fredstid var en integrert del av Heimevernet).
Den Kongelige Norske Marinen ble etablert 12. april 1814. Kystartilleriet ble besluttet opprettet ved kongelig resolusjon 17. juni 1899 og oppsatt 1. oktober samme år. Kystvakten ble opprettet som en del av Forsvarets organisasjon 1. april 1977. Alle kystfort ble lagt ned og de to våpenartene Kystartilleriet og Marinen ble slått sammen og permanent etablert under navnet «Kysteskadren» 1. januar 2002. Fra 1. august 2016 ble derimot betegnelsen «kysteskadren» avviklet, og igjen gitt navnet Marinen.
Fartøy
Dette er en opplisting over nåværende fartøyer. Se også listen Liste over den Kongelige Norske Marines skip for tidligere fartøyer.
Fregatter (Fridtjof Nansen-klassen)
Sjøforsvaret har fire operative fregatter i Nansen-klassen. Fregattene er havgående og har kapasitet til å medbringe og operere et middelstungt helikopter av NH90-typen. Viktige våpensystemer er Naval Strike Missile, luftvernmissilet RIM-162 ESSM, AU torpedoen Stingray mod 1 og 76 mm OTO Melara kanon.
Korvetter (Skjold-klassen)
Sjøforsvaret har seks korvetter i Skjoldklassen. Fartøyene er bygd i et komposittmaterial og er av typen «luftputekatamaran». Korvettene er meget hurtiggående og hovedvåpnene er Naval Strike Missile og en 76mm Oto Melara kanon.
Mineryddingsfartøyer (Oksøy/Alta klassen)
Sjøforsvaret har seks mineryddingsfartøyer i Oksøy/Alta klassen. Av disse er Oksøy klassen (M341 - M343) minejaktfartøyer utrustet med skrogmontert sonar og ROV (Fjernstyrt undervannsfarkost). Minejaktfartøyene vil også som regel ha et lag med minedykkere fra Minedykkerkommandoen ombord. Alta klassen (M350 - M352) er minesveipere med et avansert influenssveip (AGATE/ELMA) samt skrogmontert sonar.
Cryptocharidius
Cryptocharidius er en slekt av små løpebiller.
Utseende
En liten, avlang, gulbrun løpebille. Fasettøynene er ganske små men mangler ikke helt. Pronotum er avrundet firkantet med skarpe hjørner og en fin midtfure. Dekkvingene er nokså jevnbrede uten punktstriper.
Levevis
Artene har et underjordisk levesett.
Utbredelse
Arten lever i Andesfjellene i Peru.
Sylvia Earle
Sylvia Alice (Reade) Earle (født 30. august 1935 i Gibbstown) er en amerikansk marinbiolog, oseanograf, oppdager, forfatter og foreleser. Hun har vært National Geographics faste bidragsyter og konsulent siden 1998. Earle var den første kvinnelige vitenskapelige sjefen for National Oceanic and Atmospheric Administration, og ble kåret av Time Magazine som den første til å bli «Hero of the Planet» i 1998.
Tidlig liv og utdanning
Earle ble født i 1935 i Gibbstown, Greenwich, New Jersey av foreldrene Lewis Reade og Alice Freas (Richie) Earle. Begge Earles foreldre var entusiastiske friluftsmennesker og støttet datteren i hennes tidlige interesser for naturens verden. Familien flyttet til vestkysten av Florida da Earle var liten. Earle har en bachelor of science fra Florida State University (1954), videre en Master of Science (1955) og doktorgrad i fykologi (1966) fra Duke University.
Karriere
Earle var kurator for fykologi ved California Academy of Sciences (1979–1986) og forskningsmedarbeider ved University of California, Berkeley (1969–1981), Radcliffe Institutt (1967–1969) samt stipendiat ved Harvard University (1967–1981). Etter å ha mottatt sin Ph. D. i 1966, tilbragte Earle et år som stipendiat ved Harvard, deretter gikk hun tilbake til Florida som direktør ved Cape Haze Marine Laboratory. I 1969 søkte hun om å delta i Tektite Project, en installasjon femti meter under havoverflaten utenfor kysten av Jomfruøyene som tillot forskere å leve nedsenket og studere i sitt arbeidsfellesskap i opp til flere uker. Selv om hun hadde logget på mer enn 1 000 forskningstimer under vann, ble Earle avvist. Neste år ble hun valgt til å lede den første all-female team av aquanaut Tektite II.
I 1979 dykket hun til havbunnen i nærheten av Oahu, satte dybderekord for kvinner på 381 m. I 1979 begynte hun som kurator i fykologi ved California Academy of Sciences hvor hun ble til 1986.
Fra 1980 til 1984 arbeidet hun ved National Advisory Committee on Oceans and Atmosphere. I 1982 begynte hun og hennes mann, ingeniøren Graham Hawkes, som var spesialist på nedsenkbare oppholdsrom, å utforme en robot for undervannsarbeid. I 1985 konstruerte de Deep Rover – et undersjøisk forskningslaboratorium, som arbeidet ned til 1 000 m. I 1986 hadde DeepRover blitt testet, og Earle sluttet seg til teamet for å gjennomføre opplæring utenfor Lee Stocking Island på Bahamas.
Earle forlot selskapet i 1990 for å begynne som forsker ved National Oceanic and Atmospheric Administration, hvor hun var frem til 1992. Hun var den første kvinne i denne stillingen.
Europaligaen i fotball for menn 2023/24
Europaligaen i fotball for menn 2023/24 vil bli den 15. utgaven av Europaligaen. Turneringen begynner den 10. august 2023 med de tredje kvalifiseringsrunde og  avsluttes med finale den 22. mai 2024 i Dublin i Irland.
Sylvia Earle
Karriere
I 1992 grunnla Earle Deep Ocean Exploration and Research (DOER Marine) for å ytterligere å fremme marinteknikk. Selskapet, som nå drives av Earles datter Elizabeth, konstruerer, bygger og drifter utstyr for dyphavsselskaper.
Lift Me
Veien mot utgivelse
Sangen er en kjærlighetssang som opprinnelig ble innspilt av Madrugada i 2001 og deretter i 2004 (men ikke utgitt). Opprinnelig hadde den form av en countrysang, og bandet kalte sangen ganske enkelt for «The Country Song», før den ble endret til «Lift Me». Sangen ble opprinnelig sunget av Madrugadas vokalist Sivert Høyem alene, altså var det bare «mannen» i sangen som fortalte i teksten. Frode Jacobsen skrev sangen, men som alle andre Madrugada-sanger ble den kreditert som «Music by Madrugada», mens Jacobsen ble kreditert for låtskrivingen.
Europaligaen i fotball for menn 2023/24
UEFA-koeffisient
Totalt 58 lag fra mellom 31 og 36 av de 55 UEFA-medlemsforbund forventes å delta i UEFA Europa League 2023–24. Blant dem har 15 forbundslag som direkte kvalifiserer seg for Europa League, mens for de andre 40 forbundene som ikke har noen lag som kvalifiserer seg direkte, kan mellom 15 og 20 av dem ha lag som deltar etter overgang fra Champions League (den eneste medlemsforbundet som ikke kan ha en deltaker er Liechtenstein, som ikke organiserer en hjemlig liga, og kan bare delta med cupvinneren i Europa Conference League gitt deres forbundsrangering). Koeffisient rangeringen er basert på UEFA-landskoeffisientene som brukes til å bestemme antall deltagende lag for hvert forbund.
Lift Me
Veien mot utgivelse
I 2005 ble «Lift Me» på nytt innspilt som duett mellom Madrugada og Ane Brun og utgitt som singel, som ble en stor hit. Singelen la seg på andreplass på VG-lista samme uken som den kom ut og nådde førsteplassen uken etter, hvor den lå i hele seks uker i 2005 og 2006. Til sammen lå singelen 22 uker på VG-lista. Den ble tatt med på Ane Bruns album Duets og Madrugadas album Live at Tralfamadore, begge utgitt i 2005. På den kjente versjonen fra 2005, med Madrugada og Ane Brun, ble teksten forandret av Sivert Høyem for å passe bedre til en duett. Førsteverset, som ble sunget av kun Høyem, ble uforandret. Også refrenget ble fremført i den opprinnelige versjonen. Andreverset, som ble sunget av Ane Brun, ble forandret av Høyem. I tillegg ble en stryker-solo lagt til, og etter denne ble det lagt til et nytt kort vers skrevet av Høyem og et ekstra refreng. Sisteverset var derimot likedann på begge versjonene. Et strykearrangement arrangert av Matias Monsen preger 2005-versjonen. Monsen krevde senere å bli kreditert som låtskriver for «Lift Me», og saksøkte Madrugada for å få dette til. Monsen krevde å bli anerkjent som opphaver, og i tillegg krevde han flere millioner i erstatning for radiospilling av sangen. Monsens advokat Thomas Rieber-Mohn og Madrugadas advokat Pedro Fasting fremforhandlet et forlik rett før saken skulle behandles i tingretten. Forliket innebar at Monsen oppnådde å bli navngitt som en av låtskriver ne bak sangen.
Sylvia Earle
Karriere
Siden 1998 har Earle hatt faste oppdrag for National Geographic (Explorer-in-Residence). Hun er noen ganger kalt "Her Deepenes" eller "The Sturegom General."
Europaligaen i fotball for menn 2023/24
Forbundsrangering
For UEFA Europa League 2023–24 tildeles forbundene plasser i henhold til UEFA-landskoeffisientene i 2022, noe som tar hensyn til prestasjonene deres i europeiske konkurranser fra 2017 til 2018 til 2021–22.
Lift Me
Priser og listeplasseringer
Ane Bruns album Duets nådde en andreplass på VG-lista og lå totalt på topp 40 i 26 uker. Madrugadas album Live at Tralfadamore nådde førsteplass og lå på topp 40 i 33 uker.
Sylvia Earle
Karriere
Fra 1998 til 2002 ledet hun Sustainable Seas Expeditions, et femårig program sponset av National Geographic Society og finansiert av Goldman Foundation for å studere United States National Marine Sanctuary. Earle var en leder for Sustainable Seas Expeditions for Harte Research Institute for the Gulf of Mexico Studies ved Texas A&M-Corpus Christi, og leder for det rådgivende organ for havene i Google Earth. Hun har også arbeidet med DeepWorker 2000, et undervannsutstyr ble brukt til å kvantifisere fiskeartene så vel som plassressursene som brukes i Stellwagen Bank National Marine Sanctuary.
Europaligaen i fotball for menn 2023/24
Forbundsrangering
Bortsett fra tildelingen basert på landskoeffisientene, kan forbundene ha flere lag som deltar i Champions League, som nevnt nedenfor:
Lift Me
Priser og listeplasseringer
I 2010 ble «Lift Me» kåret til tiårets beste norske sang. Under Spellemannprisen 2005 ble «Lift Me» kåret til «Årets låt», samtidig som Madrugada ble kåret til Årets spellemann (den aller største av prisene). I tillegg vant Madrugada også Spellemann i klassen Rock for sitt album The Deep End. «Lift Me» var også den mest spilte sangen på norsk radio i 2006 og totalt den fjerde mest spilte sangen på norsk radio mellom 2006 og 2010.
Sylvia Earle
Karriere
Earle grunnla Mission Blue (også kjent som Sylvia Earle Alliansen, Deep Search Foundation, og Deep Search), en non-profit stiftelse for å beskytte og utforske Jordens hav. I tillegg sitter hun i flere styrer, inkludert Marine Conservation Institute.
Europaligaen i fotball for menn 2023/24
Fordeling
Følgende er tilgangslisten for denne sesongen.
Nes (Vest-Agder)
Fra 1837 utgjorde Nes sammen med Hidra Nes og Hidra formannskapsdistrikt.
Sylvia Earle
Karriere
Som ekspert på effekten av oljesøl, ble Earle anmodet om å lede flere tokt under den persiske Gulfkrigen i 1991 for å finne miljøskader forårsaket av Iraks ødeleggelse av Kuwaitiske oljebrønner. Med hennes tidligere erfaring med oljesøl fra Exxon Valdez og Mega Borg, ble Earle anmodet om å konsultere under Deepwater Horizon ulykken i Mexico-Gulfen i 2010.
Nes (Vest-Agder)
8. oktober 1893 ble området delt i to selvstendige enheter: Nes kommune og Hidra kommune. Nes kommune hadde ved opprettelsen 1 704 innbyggere.
I 1942 ble en del av Nes med 377 innbyggere tillagt Flekkefjord kommune.
Historie
De eldre kommunale arkivkildene for kommunen finnes i dag hos Interkommunalt arkiv i Vest-Agder IKS (IKAVA). Dette inkluderer protokoller fra for eksempel kommunestyre, formannskap, fattigstyre, skolestyre og arkiver med blant annet personopplysninger i form av klientarkiver, skatteprotokoller og skoleprotokoller.
Lift Me
Musikkvideo
Det ble laget en musikkvideo til sangen, som ble mye vist på TV i 2006. Den første versjonen av singelen, som ble utgitt på Virgin i november 2005, inneholder først en CD med selve sporet, og deretter en DVD med musikkvideoen av «Lift Me».
Sylvia Earle
Karriere
I Haag Internasjonale Model United Nations Conference i 2010, ga Earle en 14-minutters tale foran på 3 500 delegater og FN-ambassadører. I juli 2012 ledet Earle en ekspedisjon til NOAA s Aquarius undervanns laboratorium som ligger utenfor Key Largo, Florida. Ekspedisjonen, med tittelen "Celebrating 50 Years of living Beneath the Sea", feiret femtiårsjubileet av Jacques Cousteau s Conshelf I-prosjekt og undersøkte korallrev. Mark Patterson ledet ekspedisjonen sammen med Earle. Akvanautteamet deres inkluderte også undervannsfilmskaperen D.J. Rulle og havforsker M. Dale Suckers.
Earle laget en cameo-opptreden i den daglige tegneseriestripen Sherman's Laguoon i september 2012, for å diskutere stenging av Aquarius undervannslaboratorium.
I mai 2013 ble Science Laureates of the United States Act of 2013 (H.R. 1891; 113th Congress) introdusert i kongressen. Sylvia Earle ble oppført av en kommentator som en mulig kandidat til stillingen av Science-Vinner, hvis loven skulle bli godkjent.
1991: American Academy of Achievement Golden Plate Award
1996: Lindbergh Foundation award, i Explorers Club-medalje og Zonta International æresmedlem
1997: SeaKeeper-prisen ved den internasjonale SeaKeepers Society's Bal de la Mer
1998: FNS Global 500-vinner og National Wildlife Federation «Verner av Året»
2004: Internasjonale Banksia Prisen, Richard Hopper Day Memorial-medalje fra Philadelphia Academy of Sciences, og Barnard College-medalje
Europaligaen i fotball for menn 2023/24
Fordeling
På grunn av suspensjonen av Russland for den europeiske sesongen 2023–24, er følgende endringer i tilgangslisten gjort:
Sylvia Earle
Karriere
2009: Earle ble tildelt National Audubon Societys prestisjetunge Rachel Carson-prisen, en førsteklasses pris for å hedre fremragende amerikanske miljøvernkvinner 2013: Æresdoktorat ved Nelson Mandela Metropolitan University og Hubbard-medalje, National Geographic Societys høyeste ære, "for ferdighet i leting, funn og forskning"
Europaligaen i fotball for menn 2023/24
Lag
Etikettene i parentesene viser hvordan hvert lag kvalifiserte seg til plassen for sin start runde:
Sylvia Earle
Karriere
2014: Walter Cronkite-risen, FN-Champions av Jorden-prisen, Glamour Woman of the Year, og den første kvinne til å bli feiret på en Explorers Club Hyllest-seremoni
Europaligaen i fotball for menn 2023/24
Lag
Den tredje kvalifiseringsrunde og playoff runden er delt inn i Champions Path (CH) og Main Path (MP).
Kampoppsett
Tidsplanen for konkurransen er som følger. Kamper er planlagt på torsdager bortsett fra finalen, som finner sted på en onsdag, men unntaksvis kan finne sted på tirsdager eller onsdager på grunn av planleggings konflikter. Planlagte avsparkstider fra gruppespillet er 18:45 og 21:00 CEST/CET, men unntaksvis kan finne sted kl 16:30 på grunn av geografiske årsaker.
Alle trekninger holdes i UEFAs hovedkvarter i Nyon, Sveits.
Tredje kvalifiseringsrunde
Trekningen av den tredje kvalifiseringsrunden ble avholdt 24. juli 2023.
Playoff
Trekningen av playoff-runden ble avholdt 7. august 2023.
Gruppespill
Trekningen av gruppespillet gjennomføres 1. september 2023. De 32 lagene trekkes inn i åtte grupper på fire. Før trekningen vil lagene seedes i fire potter, hver av åtte lag, basert på følgende prinsipper:
Pot 1
Pot 1 eller 2
Pot 2 eller 3
Pot 2, 3 eller 4
Pot 1, 2, 3 eller 4
Pehr Qværnstrøm
Pehr Qværnstrøm (født 8. februar 1878 i Halden, død 12. desember 1949) var en norsk skuespiller.
Jacksonville Jaguars i NFL-sesongen 2021
Jacksonville Jaguars spilte i lagets 27. sesong i National Football League, eneste under hovedtrener Urban Meyer og første under general manager Trent Baalke. De hadde første pick i NFL Draft i 2021, som de brukte på quarterbacken Trevor Lawrence.
Fjorårets tapsrekke på 15 kamper fortsatte inn i denne sesongen da Jaguars startet med fem strake nederlag, men ble avsluttet da Jaguars sikret en seier over delstatsrivalene Miami Dolphins 23–20 i London. Det var den tredje lengste tapsrekken i NFLs historie, etter Tampa Bay Buccaneers mellom 1976 og 1977 (26) og Chicago Cardinals mellom 1942 og 1945 (29). Med en 9–6 seier over Buffalo Bills i uke 9 forbedret Jaguars på fjorårets sesongresultat på 1–15. Med et tap mot Tennessee Titans i uke 14 var det ikke lenger mulig for laget å nå sluttspillet for fjerde år på rad. Med et sesongresultat på 3–14 sikret Jaguars første pick i draftet og ble det første laget siden Cleveland Browns i 2017 og 2018 til å ha første pick to år på rad.
Etter et år med skandaler og drama fikk Meyer sparken den 16. desember 2021 og ble erstattet med Darrell Bevell ut sesongen.
Draft
Bytter før draftet
Bytter under draftet
Sesongoppkjøring
Jaguars' motstandere og terminliste for sesongoppkjøringen ble annonsert 12. mai.
Terminliste
Merk: Divisjonslag vises i fet tekst.
Uke 6: mot Miami Dolphins
NFL London Games
Rustflekkatt
Se inndeling!
Rustflekkatt (Prionailurus rubiginosus) er et lite rovpattedyr kattefamilien, og kanskje er den verdens minste ville katt, der arten videre inngår i slekten fiskerkatter (Prionailurus). Arten er utbredt i India og Nepal, samt på Sri Lanka i Sør-Asia. Som nesten alle katter har den 19 kromosompar. Tre underarter anerkjennes.
Biologi
Rustflekkatten er kanskje verdens minste kattedyr, selv om den afrikanske svartfotkatten (Felis nigripes) kan være like liten. Kroppslengden måler 35–48 cm. I tillegg kommer halen med 15–30 cm. Vekten ligger på 1,1–1,6 kg. Hannene blir såvidt større enn hunnene og veier typisk 1,5–1,6 kg, mens hunnene gjerne veier 1,1–1,5 kg.
Rustflekkatten har fått navn etter de små, rustfargede prikkene som opptrer i linjer langs flankene på den gråbrune pelsen dette dyret bærer. Prikkmønsteret langs flankene er så distinkt at hvert enkelt individ kan identifiseres ut ifra det. Og arten har et like distinkt mønster i skallen og der værhårene på snuten sitter. På undersiden av kroppen og innsiden lemmene har pelsen hvite lignende markeringer. Hodet er lite og rundt og har 2 langsgående lyse striper opp fra innsiden av øynene og til skallen. Kattene på Sri Lanka har noe klarere farger enn populasjonen som lever på fastlandet i India. På fastlandet er grunnfargen enten lysebrun eller gråbrun, mens de to underartene på Sri Lanka gjerne har en mer kanelbrun grunnfarge, men variasjoner dem imellom er uklar.
Rustflekkatt finnes over store deler av India og i Nepal, samt på Sri Lanka. Tidligere trodde man at den bare fantes i det sørlige India, men ny forskning viser at den også finnes i de fleste andre regioner av landet, inkludert langs foten av Himalaya. Den nordlige bestanden er imidlertid usikker. Fastlandspopulasjonen lever stort sett i områder der det finnes gressland, savanne, buskmark og annen småskog. De to distinkte populasjonene på Sri Lanka er henholdsvis utbredt i den tørre lavlandssonen og i den fuktige skogssonen. Arten opptrer i høyder på opp mot NaN.
I øyeblikket vet man lite om artens ernæringspreferanser. Man tror at den jakter mest på små pattedyr og fugler, trolig også reptiler og insekter. I så måte er den observert mens den spiser både frosk og små gnagerdyr. Den tar også domestisert fjærkre om anledningen byr seg.
Rustflekkatter lever normalt solitært uten om i paringstiden, som varierer med utbredelsen. Brunsten varer i cirka 5 dager, og hannen forlater deretter hunnen. Hun går drektig i cirka 60–71 dager (litt avhengig av underart) og nedkommer normalt med et kull som består av 1–3 unger, som avvennes etter cirka 40 dager og regnes som forplantningsdyktige cirka 12 måneder gamle (8–12 måneder på Sri Lanka). Det er også kjent at rustflekkatter parer seg med huskatter og får avkom, men det er ukjent om avkommet blir fertilt.
John Ford
John Ford (født John Martin Feeney 1. februar 1894 i Cape Elizabeth i Maine i USA, død 31. august 1973 i Palm Desert i California) var en amerikansk regissør.
Hans storhetstid strakte seg fra 1930- til 60-tallet. Han er særlig kjent for sine westernfilmer, men hans fire Oscarstatuetter for beste regi er vunnet for fire ikke-westerns: Angiveren, Vredens druer, Grønn var min barndoms dal og Den tause mann.
Finland under Sommer-OL 1912
Finland under Sommer-OL 1912. 164 sportsutøvere fra Finland deltok i ti sporter under Sommer-OL 1912 i Stockholm. Finland ble fjerde beste nasjon med ni gull-, åtte sølv- og ni bronsemedaljer.
John Ford
Han har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame og har også blitt tildelt Presidentens frihetsmedalje.
Ford gjorde John Wayne berømt via westernfilmen Siste vogn til Lordsbury og brukte ham siden i over 20 filmer.
Fra Feeney til Ford
John Ford ble født som John Martin Feeney (selv om han senere ofte oppgav sit fornavn som Sean Aloysius og sitt etternavn som O'Feeny eller O'Fearna) i Cape Elizabeth i staten Maine som sønn av John Augustine Feeney og Barbara (Abbey) Curran, som begge var født i Spiddal i County Galway i Irland i 1856.
John Augustine og Barbara Feeney kom til Boston og Portland med få dagets mellomrom i mai og juni 1872, ble gift i 1875 og ble amerikanske statsborgere tre år senere. De fik rlleve barn.
Mange av John Fords filmer inneholder direkte eller indirekte henvisninger til hans irske og gæliske bakgrunn. Hans familie kalte ham Sean.
Film
Han begynte som skuespiller i 1914 og brukte Ford som sitt scenenavn. Han giftet seg med Mary McBride Smith i 1920, og de fikk to barn.
Instruktør
Ford begynte å instruere film i 1921 som assistant for den kvinnelige stumfilmsskuespilleren, produsenten og regissøren Lois Weber. Opp gjennom 1920-årene var han president for Motion Picture Directors Association, forløperen for den senere Directors' Guild of America.
Over en periode på 35 år opptrådte John Wayne i mer enn 20 av Fords filmer, blant annet Siste vogn til Lordsbury (1939), Storm over prærien (1949), Den tause mann (1952), På sporet (1956), Den udødelige "Spig" (1957) og Mannen som skjøt Liberty Valance (1962).
Fords yndlingssted for filminnspilling var Monument Valley i staten Utah. Ford beskrev det amerikanske vesten med noen av de vakreste og sterkeste bilder innen filmen, blant annet i Siste vogn til Lordsbury, På sporet, Fort Apache og Storm over prærien.
Flåtekarriere og etterfølgende arbeide
Under Annen verdenskrig gjorde John Ford tjeneste i flåten og laget dokumentarfilmer. Han vant ytterligere to Oscars i denne periode, én for The Battle of Midway (1942) og en annen for dokumentarfilmen December 7th (1943).
Ford var med på Omaha Beach på D-dagen. Som sjef for en filmenhet krysset han den engelske kanal og var vitne til den første landgangsbølgen, og kort tid etter gikk han selv i land sammen med et kamerateam som opptok slaget fra stranden med Ford som instruktør. Filmen ble redigert i London, men kun meget lite ble offentliggjort. Ford forklarte i 1964 at den amerikanske regjering hadde vært redd for å vise de store amerikanske tap på filmlerretet.
I 1955 ble Ford valgt til å instruere den klassiske flåtekomedie Mister Roberts med Henry Fonda, Jack Lemmon, William Powell og James Cagney i hovedrollene. Ford ble imidlertid erstattet av Mervyn LeRoy under innspillingene på grunn av en sprengt galleblære.
Ford fikk Ward Bond til å spille skikkelsen John Dodge, som var basert på Ford selv, i filmen The Wings of Eagles fra 1957, som også hadde Fords gode venner John Wayne og Maureen O'Hara i hovedrollene.
Ford døde av magekreft i en alder av 79.
Priser
Ford vant fire Oscars i kategorien Beste instruktør for Angiveren (1935), Vredens druer (1940), Grønn var min barndoms dal (1941) og Den tause mann (1952). Han ble nominert som beste instruktør for Siste vogn til Lordsbury (1939). Ford er den eneste instruktør som har vunnet fire Oscars som beste instruktør.
Som producer har han vært nominert i kategorien Beste film for ''Den tause mann. Han var den første som mottok American Film Institute Life Achievement Award i 1973.
Politikk
Politisk var Ford tilhenger av Det demokratiske parti, hans yndlingspresidenter var Abraham Lincoln, Franklin D. Roosevelt og John F. Kennedy. Mange oppfattet ham som høyreorientert på grunn av hans mangeårige venbskap med skuespillere som John Wayne, James Stewart og Ward Bond.
Fords holdning til Joseph McCarthy og hans ideer i Hollywood illustreres av en historie som Joseph L. Mankiewicz fortalte. En gruppe innenfor Directors' Guild of America anført av Cecil B. DeMille hadde forsøkt å få det gjort obligatorisk for hvert medlem å underskrive en lojalitetserklæring. De kjørte en hviskekampanje mot Mankiewicz, presidenten for forbundet, og hevdet at han var kommunistsympatisør. På et viktig møte i forbundet der DeMilles gruppe hadde talt i fire timer, gikk Ford imot DeMille og foreslo et tillitsvotum til Mankiewicz, som ble vedtatt. Ifølge Mankiewicz sa Ford:
Stumfilm
Som Jack Ford:
Som John Ford:
Liv Arentz
Liv Arentz (født Liv Lange 24. juli 1900 i Sandefjord, død 9. november 1954 ) var en norsk tennisspiller.
Hun var datter av skipsreder Alexander Lange i Sandefjord (1860-1922) og Hanna Bryde (1862-). Hun ble gift med Thorleif Arentz i 1921.
Hun vant seks NM-gull i double og mixed double i tennis i perioden 1931–1936.
Hun var mor til alpinisten Bjarne Arentz, i tillegg til Eivind Arentz og Thorleif Arentz.
Kinas kvinnelandslag i basketball
Kinas kvinnelandslag i basketball er landslaget i basketball som representerer Kina i internasjonale konkurranser.
Landslaget er rangert som nummer 8 på FIBA-rankingen, og tok sølv i Sommer-OL 1992 og bronse i Sommer-OL 1984.
Bøen skule
Bøen skule er en tidligere barneskole på Rjukan i Tinn kommune. Den ble bygd i 1922, pusset opp innvendig i 1987-88, og bygd ut i 2000. Skolen ble lag tned i 2010 og elevene overført til Atrå barne- og ungdomsskule.
Bygningsmassen ble rehabilitert i 2008 og huser i dag kontorer og Bøen barnehage.
Hotell Hellman
Hotell Hellman er et musikkalbum med Onkel Tuka, utgitt i 2008.
Mottakelsen ble god i Dagsavisen med terningkast 5.
Geriljagospel
Geriljagospel er et musikkalbum med Onkel Tuka, utgitt i 2006.
Kathleen Russell (friidrettsutøver)
Kathleen May Russell (født 31. august 1927, død 27. august 1969) var en jamaicansk friidrettsutøver, som konkurrerte i sprintløp og lengdehopp. Hun deltok i Sommer-OL 1948, der hun kom på sjetteplass i lengdehopp, og har til sammen seks medaljer fra Sentralamerikanske og karibiske leker.
Hun døde i en bussulykke i 1969, 41 år gammel.
Idrettskarriere
Russell deltok under Sentralamerikanske og karibiske leker i 1946, og fikk der bronse på 80 meter hekk, bak Josefine Lewis og Mavis Evelyn. Hun løp der på 12,7 sekunder. Hun deltok igjen under Sentralamerikanske og karibiske leker 1950, og fikk der gull på 4 x 100 meter stafett sammen med Kareen Searchwell, Hyacint Walters og Cynthia Thompson, samt bronse på 80 meter hekk. Under Sentralamerikanske og karibiske leker 1954 fikk hun gull i høydehopp og sølv på 80 meter hekk, og Jamaica fikk sølv på 4 x 100 meter hekk.
Hun deltok i Sommer-OL 1948, som ble arrangert i London. Hennes beste plassering ble sjetteplass i lengdehopp, der hun hoppet 6,02 meter. Hun deltok også på 100 meter, der hun kom på sjette- og sisteplass i sin semifinale, og nådde dermed ikke finalen. Hun deltok i lengdehopp under Sommer-OL 1952, og fikk der 31. beste resultat i kvalifiseringsrunden, og gikk dermed ikke til finalerunden
Referanser
<References />
Elgonotyphlus
Elgonotyphlus er en slekt av små løpebiller.
Utseende
En bitteliten (1,3 millimeter), avlang, gulaktig, blind løpebille. Fasettøynene mangler helt. Hodet er avrundet firkantet, kjevene noe kortere enn resten av hodet. Pronotum er avrundet trapesformet med skarpe hjørner. Dekkvingene er rundede uten punktstriper, men med flere lange børstehår, forkortede slik at de bakerste to og et halvt bakkroppsleddene ikke er dekket.
Levevis
Artene har et underjordisk levesett.
Utbredelse
Arten lever i Kenya (Mount Elgon).
Münster bispedømme
Münster bispedømme er et katolsk bispedømme i Münsterland og Niederrhein i den tyske delstaten Nordrhein-Westfalen, såvel som i Oldenburger Land i Niedersachsen med sete i Münster. Det er som suffraganbispedømme en del av Köln erkebispedømme.
Lockyer Island
Lockyer Island er en øy som er fire km lang og som ligger utenfor sørsiden av James Ross Island sørvest i Admiralty Sound i Antarktis Øya ble først kalt Cape Lockyer av kaptein James Clark Ross den 7. januar 1843, etter forslag fra kaptein Francis R.M. Crozier til ære for vennen hans, kaptein Nicholas Lockyer i Royal Navy. At det var en øy ble fastsatt av Den svenske antarktiskekspedisjonen under Otto Nordenskiöld i 1902.
David Snellgrove
David Llewellyn Snellgrove (født 1920 i Portsmouth i Storbritannia, død 25. mars 2016 i Berkhamsted) var en britisk tibetolog. Hen ble kjent for sine arbeider om tibetansk buddhisme og for tallrike reiseskildringer. Snellgrove var professor for tibetansk språk ved School of Oriental and African Studies (SOAS) ved University of London til han i 1982 gikk i pensjon.
Rincón de Valentín
Rincón de Valentín er tettsted og administrasjonssenteret i Rincón de Valentín kommune i Salto-departementet i det nordvestlige Uruguay. Tidligere ble tettstedet kalt May før det skiftet navn til Rincón de Valentín.
Historie
Rincón de Valentín ble grunnlagt i 1868 av Charles May.
Befolkning
Tettstedet har 481 innbyggere (Beregning 2011)
Kilde:
Transport
Ruta 31 Coronel Gorgonio Aguiar forbinder Rincón de Valentín med Salto, Biassini og Tacuarembó.
Behind The Dreams
Behind The Dreams er en video med Tina Turner som ble gitt ut i 1997. Videoen inneholder en dokumentar om Wildest Dreams World Tour. Både opptak bak scenen og øvelser er inkludert. Turner snakker om turneen og albumet og det er en del scenebilder fra øvelser. Turner ser ut til å nyte hver eneste del av det hun gjør i denne videoen. Den ultimate turnévideoen så langt.
Friidrett under Samveldelekene 2018 – Kulestøt menn
Kulestøt for menn var en del av friidrett under Samveldelekene 2018. Konkurransen ble arrangert 8. og 9. april 2018 på Carrara Stadium i Gold Coast i Australia.
Kvalifisering
Kvalifiseringskrav for finalen: 19,00 meter (Q) eller de 12 beste utøverne gikk til finalen.
Leslie Moonves
Leslie «Les» Moonves (født 6. oktober 1949) var administrerende direktør i CBS Television, som er en del av Viacom Group.
Moonves er direktør, og, siden juni 2004, visepresident i Viacom, som kjøpte CBS i 1999. Før dette var han sjef i CBS Entertainment fra 1995 og sjef i Warner Bros. Television fra 1993. Les Moonves har også vært skuespiller.
Fra tidlig i 2004 var Les Moonves regelmessig med på Late Show with David Letterman, der David Letterman ringte ham opp og diskuterte aktuelle ting i CBS med ham.
Kinas herrelandslag i basketball
Kinas herrelandslag i basketball er landslaget i basketball som representerer Kina i internasjonale konkurranser.
Landslaget er rangert som nummer 14 på FIBA-rankingen, og har i Asialekene tatt syv gull-, to sølv- og én bronsemedalje.
Tsjystjakove
Tsjystjakove (ukrainsk: Чистякове; før 2016: Torez, russisk Чистяково) er en by i Donetsk oblast i Ukraina. Byen har omkring 80 000 innbyggere (2010).
De fleste innbyggerne arbeider i gruveindustrien.
I Sovjet-tiden ble byens navn endret fra Tsjystjakove til Torez til ære for lederen i Det franske kommunistparti Maurice Thorez, i 1964, året han døde.
Torez ble første gang internasjonalt kjent 17. juli 2014 da veteran fra det russiske militæret Igor «Strelkov» Girkin, som startet angrepet mot Donbass, kunngjorde at styrkene hans hadde skutt ned et fly i nærheten av Torez. Flyet viste seg kort tid senere å være flight MH17, et sivilt passasjerfly fra Malaysian Airlines. Alle de 298 ombord omkom.
I mai 2016 vedtok Verkhovna Rada (parlamentet i Ukraina) at byen skiftet navn tilbake til Tsjystjakove, i henhold til ukrainsk lov om fjerning av kommunistiske symboler og endring av kommunistrelaterte navn. Ukraina har ikke kontroll over byen; den er under militær kontroll av russisk-støttede opprørere. En av de største russiske militærbasene i Ukraina ligger i Torez.
Historie
Siden 1860-årene har byen vært et senter for kullgruvedrift.
Europavei 577
Europavei 577 går mellom Ploiești og Buzău i Romania. Veiens lengde er rundt 77 km.
Donald Sewell Lopez jr.
Donald Sewell Lopez jr. (født 1952 i Washington, D.C. i USA) er en amerikansk tibetolog.
Han er professor for buddhistiske og tibetanske studier ved University of Michigan. I 1982 tok han doktorgraden ved University of Virginia. Hans fagområder er indisk og tibetansk buddhisme, Tibets historie og tibetansk språk.
Li Jingquan
Li Jingquan (født 19. september 1908 i Lichuan i prfekturet Fuzhou i provinsen Jiangxi i Kina, død 24. april 1989 i Beijing) var en kommunistisk hakkakinesisk politiker.
Bakgrunn
Li Jingquan var hakkakineser av bondeslekt, familien var landeiere. Han begynte å studere marxistist teori i ungdomsårene. Han studerte ved Guomindangs bondeinstitutt i Guangzhou da det ble ledet av Mao Zedong.
Politiker
I 1949 deltok han i erobringen av Sichuan-provinsen, og han ble senere en viktig politiker i provinsen.
Etter at Tibet ble inkorporert med Folkerepublikken Kina i 1950 var Li fiendtlig innstilt til den offisielle politikken i Tibet, som lot den gamle tibetanske regjeringen fortsette som lokal myndighet. Blant annet nektet han å møte Dalai Lama da han reiste gjennom Sichuan i 1954, noe som ble oppfattet som en krenkelse ikke bare av tibetanere, men også av kinesiske kommunister.
I 1956 begynte Li Jingquan, som da var partisekreterær i Sichuan, å gjennomføre kollektivisering av jordbruket i provinsen, noe som førte til opprør blant den tibetanske befolkningen. Opprøret førte til uroligheter i det sentrale Tibet, der det tibetanske opprøret brøt ut tre år etter. Under «det store spranget» skal Lis politikk ha bidratt til at antallet dødsoffer for hungersnøden årene 1959–1962 ble særlig høyt i Sichuan.
Liste over flaggbærere for Storbritannia under OL
Liste over flaggbærere for Storbritannia under OL inneholder samtlige idrettsutøvere som har båret Storbritannias flagg under åpningsseremoniene til sommer- og/eller vinter-OL.
Micandra
Micandra er en slekt av glansvinger som tilhører underfamilien stjertvinger (Theclinae).
Utseende
Middelsstore, bredvingede stjertvinger, bakvingen med én ganske kort og én lengre og nokså bred stjert. Oversiden er metallisk blå med brune ytterkanter, den brune fargen er mer utbredt og blåfargen litt mattere hos hunnene enn hos hannene. Undersiden er brun eller brunrød med hvite tverrstriper.
Levevis
Artene lever i høytliggende områder mellom 1000 og 3200 meter over havet, gjerne i tåkeskog.
Utbredelse
Disse artene lever i Sør- og Mellom-Amerika, fra Mexico i nord til Argentina i sør.
Geriljagress
Geriljagress er et musikkalbum med Onkel Tuka, utgitt i 1998. Dette er bandets debutalbum.
Jelloway Creek
Jelloway Creek is a bekk i delstaten Ohio, USA.
Jelloway Creek har fått sitt navn etter Tom Jelloway, en høvding av urbefolkningen.
Heino Puuste
Heino Puuste (født 7. september 1955 i Lagedi i Harju) er en estisk tidligere spydkaster som representerte Sovjetunionen og senere Estland. Han endte som fjerdemann både i OL 1980 i Moskva og under VM 1983 i Helsingfors. Karrierens høydepunkt var utvilsomt sølvmedaljen fra EM 1982 i Athen. Puuste har også to andreplasser fra Universiaden (1979 og 1981).
Gjøvik Guttekorps
Gjøvik Guttekorps var et buekorps med sete i Gjøvik, Innlandet. Etablert i 1907 under navnet kjøpmann Schjerpens guttegarde. Guttene var utstyr med vakre uniformer, tregevær og drev eksersiser og idrett etter mønster av de bergenske buekorpsene. Da korpset ble dannet i 1907 var det underlagt idrettsforeningen og hadde 65 medlemmer under ledelse av kjøpmann Erik Schjerpen. Som buekorps alene fikk ikke Gjøvik Guttekorps noen lang historie. I 1910 bestemte Schjerpen at gruppen også trengte et musikkorps, også dette kortlivet. Allerede i 1912 ble hele korpset avviklet, både som musikkorps, buekorps og som garde. I løpet av sin korte levetid som musikkorps spilte de blant annet da Carl Cederström gikk opp i fly fra idrettsplassen på Gjøvik.
Selv om buekorpset la ned etter kort tids drift, gjenoppsto det som skolekorps under ledelse av lærer Olav Engen, med sterk innflytelse av Sigurd Islandsmoen. Også dette skolekorpset var kalt Gjøvik Guttekorps.