cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tamna
I Samguk Sagi heter det at Tamna etablerte en forbindelse med kongedømmet Baekje som på dette tidspunkt kontrollerte den sørvestlige delen av Koreahalvøya, trolig fra 476. Tamna opprettholdt ikke denne forbindelsen, men gikk heller til kongedommet Silla mellom 661 og 881. På et eller annet tidspunkt, trolig mot slutten av perioden De tre kongedømmer aksepterte Tamna å bli styrt av Silla. Silla gav så Tamnas tre prinser titler som de skulle beholde resten av kongedømmets historie; Seongju (성주, 星主), Wangja (왕자, 王子) og Donae (도내, 都內). Noen kilder indikerer at dette skjedde under kong Munmu av Silla mot slutten av 600-tallet.
Tamna fikk en kort selvstendig periode igjen etter kongedømmet Sillas fall i 935, men ble underlagt Kongedømmet Goryeo i 938 og offisielt annektert i 1105. Kongedømmet beholdt imidlertid en viss selvstendighet fram til 1404 da Taejong av Joseon la Tamna under sentral kontroll og avsluttet kongedømmet Tamnas historie for godt. En episode mot slutten av Tamnas historie var Sambyeolcho-opprøret som endte blodig på Jeju i 1274.
Michael Johnson (1988)
Michael Johnson (født 24. februar 1988) er en engelsk midtbanespiller som spiller for Manchester City FC.
Han signerte for Manchester City i 2004, og fikk sin debut for City i 2006, i 4-0-tapet for Wigan Athletic FC. Han scoret sitt første mål for klubben i 1-0-seieren over Derby County FC i 2007.
Johnson har landskamper på Englands U19- og U21-landslag.
Xinan
Xinan (korttegn: 西南, pinyin: Xīnán , som mer fullstendig er Xīnán Dìqū = 'vestsørlige region' ) er en kinesisk betegnelse for de følgende sørvestlige administrasjonsenheter på provinsnivå i Kina:
Fridtjof Nilsen
Fridtjof Riege Nilsen (født 1977) er en norsk musiker og programleder, og tidligere gitarist i rockegruppa Span. Nilsen har også spilt i Explicit Lyrics sammen med tidligere Span-kollega Jarle Bernhoft. Som programleder har han i en periode vært programleder i TV 2-programmet Sone 2. Han har også vært med i reklamefilmer for MatPrat fra 2002. Nilsen har også vært programleder for programmer som Kakekrigen, Gøy på landet og Alt for Norge.
TV-karriere
Nilsen slo gjennom som 11-åring i da han spilte en rolle i Karlsson på taket. Siden hadde han en liten rolle i Frida – med hjertet i hånden (1991). I 2000 hadde han en liten gjesterolle i TV-såpen Hotel Cæsar som Flash.
I 2011 ble han programleder i TVNorge, og ledet Gøy på landet sammen med Alexander Nyhagen. Gøy på landet er en serie i 44 episoder hvor byjenter sendes ut i distriktene «på jakt etter drømmebygda og drømmemannen». Byjentene kjører landet rundt i buss som stopper i kommuner som er utvalgt fordi de har et overskudd av menn, og jenter som faller for noen av bygdemennene kan bli igjen i bygda. Første sesong av programmet ble nominert til Gullruten i kategorien for beste nyskapning. Andre sesong av Gøy på landet ble sendt i 2012 i Norge. I 2011 ble rettighetene til konseptet solgt til 35 land og i 2012 ble serien sendt i blant annet Danmark, Tyskland og Frankrike.
Nyhagen og Nilsen var også programledere for Damene først på TVNorge, hvor de hjalp seks menn å bli bedre ektemenn for konene sine. I 2012 begynte de også med «Alex og Fridtjofs podcast», Norges første TV-podkast, som kommer ut hver torsdag.
Siden 2013 har han vært programleder i Kakekrigen hos FEM. Et bakeprogram med deltakere hver uke som konkurrerer om å bli den beste bakeren. I 2016 tok han over som programleder for programmet Alt for Norge, som etterfølger for Henriette Bruusgaard.
Fridtjof Nilsen spiller i 2012 i rockebandet Dog Almighty i Norge, og i det danske rockebandet Royal Highness.
Nilsen spilte den norske stemmen til figuren Sigurd Sprett i tegneserien Tiny Toon Adventures.
Peter Serck
Peter Serck-Hanssen (født 15. mars 1957) er en norsk forfatter. Han er sønn av husmor Therese Krag og patolog Arne Serck-Hanssen, og er dattersønn av billedhuggeren Sigri Welhaven.
Per Inge Torkelsen
Per Inge Torkelsen, også kjent under etternavnet Torkildsen (født 21. mars 1953 i Stavanger, død 22. juni 2021 i Oslo) var en norsk komiker, skuespiller, forfatter, radiokåsør, politiker som blant annet er kjent for sine spissformuleringer, som at han «ønsker kristenrocken til Helvete» og «gi ungdommen en flaske brennevin før idretten tar dem».
I 2007 ble han valgt inn i bystyret i Stavanger for Venstre. Han var kandidat nummer 59 for Venstre, men ble kumulert opp til en 6. og fast plass i bystyret. I 2011 ble han gjenvalgt. Denne gangen klatret han fra 63. til 5. plass og fast plass i bystyret.
I 2012 fikk han konstatert prostatakreft, og gikk de etterfølgende årene til kontroll fire ganger i året.
Torkelsen døde i juni 2021 på Radiumhospitalet i Oslo som følge av vedvarende komplikasjoner etter en operasjon høsten 2020.
Bakgrunn
Per Inge Torkelsen var elev ved Stavanger katedralskole. Han var utdannet adjunkt med lærerskole og engelsk grunnfag, men er best kjent som humorist. Han jobbet som postmann, skraphandler og illusjonist, og han var norgesmester i tryllekunst. Artistnavnet han brukte var Monsieur M. Han var også programleder på barne-tv (Atte Katte Noa) og hadde i en periode faste innslag i Norge Rundt.
På slutten av 1970-tallet var han leder i Rogaland Unge Venstre. Fra 1980 satt han en periode i kommunestyret i hjembyen Stavanger for Venstre. Han var leder i Eiganes og Våland Bydelsutvalg 2003-2007.
Han var 15 år da han gjorde seg bemerket i riksmediene første gang. Da lurte han arkeologene ved Stavanger museum ved å legge fem kinesiske mynter i et utgravingsfelt i Stavanger. På slutten av 1960-tallet ble Stavanger kretsfengsel og noen andre bygninger på torget i Stavanger revet, og arkeologer drev samtidig utgravinger. Stavanger museum sendte ut pressemeldinger om funnet, og snart var saken kjent over hele landet. Men etter en tid kontaktet Per Inges far Stavanger Aftenblad for å fortelle sannheten.
Virke
Torkelsen var kjent som en talsmann for røykerne og harselerte flere ganger rundt dette temaet. Han var også en ivrig tegneseriesamler og eide en av Norges største samlinger med tegneserier med over 28 000 hefter. De fleste av dem er utstilt i Barnemuseet i Stavanger. Han var også kjent for bøkene Den store stygge idrettsboka, Den store norske begravelsesboka, Ikkje heilt rektige og den kontroversielle Den store, stygge eldreboka. Han hadde suksess med revygruppen Løgnaslaget (sammen med Dag Schreiner og Steinar Lyse). De spilte også inn flere plater.
Torkelsen var en av stifterne av Den store Norske Humorfestivalen som hvert år foregår i Stavanger.
Fra 2003 var han fast ukentlig kåsør i radioprogrammet Norgesglasset på NRK-radio. I 2007 sendte NRK dokumentaren Faktor – Klovn til fjells hvor Kjell Fuglehaug inviterte Per Inge Torkelsen opp på høyfjellet til hytta for å prøve å overbevise Torkelsen om at det var bra med skiturer og isfiske.
I 2000 vakte Torkelsen debatt da han lanserte boka Den store stygge eldreboka. I boka skrev Torkelsen blant annet at pensjonister som hadde mye penger, burde betale for seg, slik at minstepensjonister uten annen inntekt, alenemødre og familier i etableringsfasen skulle få det bedre. På grunn av dette ble han både drapstruet og flere ganger angrepet på gata. Samme år politianmeldte han Rogalands Avis og en innringer som i avisa oppfordret «gode pensjonister» til å skyte humoristen. Da anmeldelsen ble henlagt, klagde han avisa inn for Pressens faglige utvalg, men utvalget fant ikke at avisa brøt med god presseskikk.
Torkelsen vakte også debatt med Den store norske begravelsesboka fra 1996. I 1992 lanserte han humorboka Den store stygge idrettsboka. Han ble etter utgivelsen saksøkt av spydkaster Trine Hattestad på grunn av påstander om doping. Saken ble avgjort i forliksrådet der Torkelsen sa seg villig til å betale 100,000 kroner i oppreisning.
Vamp sin populære sang «Sitte å tenke» har tekst av Per Inge Torkelsen.
Konferansier
I pinsehelgen 2006 var han konferansier for teaterfestivalen i Sandnes der det var 13 forskjellige teatre. Han var fra høsten 2006 til våren 2008 instruktør for Teaterverkstedet Ganddal som i samarbeid med Rogaland Amatørteater stod for teaterfestivalen.
Instruktør
Som instruktør for Teaterverkstedet Ganddal har han instruert tre stykker:
MiRA-Senteret
MiRA-Senteret (MiRA – Ressurssenter for kvinner med minoritetsbakgrunn) er en landsdekkende, frivillig organisasjon som arbeider for å bedre minoritetskvinners og -jenters levekår i Norge, særlig gjennom integrerings- og likestillingsarbeid. Organisasjonen ble grunnlagt i 1989. Grunnlegger og daglig leder er Fakhra Salimi. Senteret mottar sin grunnfinansiering over statsbudsjettet og kommunalbudsjettet i Oslo kommune, og prosjektfinansiering fra ulike departementer og andre offentlige virksomheter. Organisasjonen har konsultativ status i FNs økonomiske og sosiale råd. Dronning Sonja er høyeste beskytter for MiRA-Senteret.
Early One Morning (album)
Early One Morning… er det eneste studioalbumet av den irske gruppen Mushroom. Albumet ble utgitt i 1973.
Syrictoides
Levevis
Larvene utvikler seg under barken på døde trær, mest løvtrær. De ser ut til å leve mest av andre insekter og vokser raskt, utviklingen tar noen få måneder. De voksne billene er aktive rovdyr som dreper og spiser andre insekter, men de spiser trolig også en del frukt.
Utbredelse
Arten er utbredt i det sørlige Afrika.
Systematisk inndeling
Arten er trolig synonym med Callistemonus intrusus og bør kanskje heller plasseres i Pentodontini.
Petra von der Fehr
Petra von der Fehr (født 22. august 1963) er en norsk forfatter.
Michael Johnson
Michael Johnson er navnet til flere personer:
Virgolândia
Virgolândia er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Rafting
Rafting er en aktivitet som går ut på å navigere en flåte ned en elv. Rafting utføres gjerne i stryk og elver hvor vannet renner raskt. Det benyttes en åre til padling eller til å styre flåten med.
Vanskeligheten på elva rangeres på en skala fra 1 til 6:
Rafting i Norge
I Norge er Voss og Sjoa i Heidal mye benyttede rafting- og vannsportelvene. Sjoa omtales som en god rafteelv. Elvene i Skjåk brukes også mye til rafting. Også Otra brukes til rafting ved Syrtveit i Evje og Hornnes kommune. I Jølstra har det vært drevet rafting siden 1991 og kommersielt siden 1997.
Numedalslågen i Dagali er også velkjent i raftemiljøet. På en spesiell vannstand i juli blir den til og med kalt «lille Zambesi».
Raftingulykker
Rafting krever både lokalkunnskap, egnet utstyr og trening. I Sjoa er 13 mennesker druknet i forbindelse med rafting i perioden 1989-2010. Sjoa og Sogndalselva regnes som lunefulle og vanskelige for rafting.
Andorra under Paralympiske vinterleker 2006
Andorra deltok med to deltakere i de paralympiske vinterlekene 2006 i Torino, begge i alpin skiidrett.
Odderhei
Odderhei ligger i Randesund i Kristiansand kommune, ca. 15 minutter øst for byens sentrum, og er et byggefelt etablert ca. i 1990. Etter den siste utbyggingen på 2000-tallet har man ofte benevnt Odderhei med henholdsvis Odderhei 1 og Odderhei 2. Barneskolen for området heter Dvergsnes skole, og er todelt. 1. til 3. trinn holder til i Valsvigveien, mens 4. til 7. trinn holder til på Odderhei. Ungdomsskolen heter Holte skole, og ligger omtrent en kilometer fra disse skolene. Her går elever fra 8. trinn til tiende trinn. Bebyggelsen i området har økt mye de siste tiårene. Odderhei 1 fikk i 2009 en kunstgressbane som brukes av voksne og barn. Også Odderhei 2 har fått en kunstgressbane etterhvert. Randesund Idrettslag rekrutterer mange utøvere fra Odderhei. Bebyggelsen består av eneboliger, rekkehus og noen få blokker.
Virgínia
Virgínia er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Mære landbruksskole
Mære landbruksskole er en offentlig videregående skole på Mære i Sparbu i Steinkjer kommune, etablert i 1895. Skolen hadde 156 elever i skoleåret 2019/2020.
Undervisning
Skolen tilbyr ulike studieretninger med naturbruk som utgangspunkt, inklusive anleggsgartner- og idrettsanleggsfag, heste- og hovslagerfag, landbruk- og gartnernæring, og skogbruk.
Alle studieretningene avsluttes med to års opplæring for fagbrev etter to års skolegang på Mære, med unntak av landbruk- og gartnernæring som deler seg inn i henholdsvis landbruk og gartnernæring det tredje skoleåret. Dessuten kan alle studieretningene avsluttes med påbygning for generell studiekompetanse det tredje skoleåret.
Drift
Skolens gårdsbruk disponerer (eget og leid) ca 1050 daa dyrka mark og ca 300 daa beite. I tillegg er det 528 daa skog.
Skolen har rundt 50 årskyr, 20 vinterfôra sauer, 55 årspurker i kombinert produksjon.
I veksthuset er det produksjon av tomat, sommer- og juleblomster, og en hall for anleggsgartnervirksomhet. På skolen er det også en frukt- og bærhage.
Den dyrka jorda blir i hovedsak brukt til konvensjonell dyrking av gras, korn og potet, men noe av arealet dyrkes økologisk.
Flere av de praktiske avdelingene er av nyere dato:
Elevene har en god del av sin undervisning i våre praksisavdelinger, og de blir på denne måten aktivt med i gårdsarbeidet. Våronna utføres i hovedsak av VG 3 agronom-elevene.
Skolen har mye maskinelt utstyr selv, men er også med i et maskinlag sammen med andre gårdbrukere. Skolen har samarbeidsavtaler med noen leverandører til landbruket.
Elevene har også øvinger i skolens eget verksted og bidrar i reparasjoner av traktorer og redskap.
Jord- og skogbruksarealet og de praktiske avdelingene på skolen er også viktige arenaer for studenter, gårdbrukere, bedrifter og FoU-miljøer. Studenter er her i forbindelse med øvinger og oppgaver, og mange gårdbrukere er her på møter, kurs og seminarer hvert år. Bedrifter og FoU-miljøer bruker fasilitetene på Mære til testing og visning av utstyr og utvikling av nye produkter og metoder innen grønne fag.
Utviklingsavdelingen
Skolen opprettet i 2000 en utviklingsavdeling som tilbyr kurs for jordbruk, skogbruk, lokalmatproduksjon og klima/energitiltak i landbruket. Et av målene er å kutte klimagassutslipper. I tett samarbeid med NTNU og SINTEF startet landbruksskolen i 2019 et prosjekt om å bli den aller første gården i Norge uten klimagassutslipp.
I 2002 ble Matnavet i Midt-Norge etablert på Mære. Matnavet koordinerer og tilbyr kompetanse til lokalmatprodusentene i Nord-Trøndelag, Sør-Trøndelag og Møre og Romsdal på oppdrag fra Innovasjon Norge
Historie
Den første landbruksskolen i Nord-Trøndelag ble etablert i 1850, og holdt til på By gård i Steinkjer i seks år og Bunes gård i Verdal i fire år før den ble slått sammen med en tilsvarende skole i Sør-Trøndelag og flyttet til Rotvoll. Denne skolen opphørte i 1870.
Stortingsmann Hans Konrad Foosnæs var initiativtaker til opprettelsen av Mære landbruksskole i 1895, og Johannes Okkenhaug deltok både i planleggingen av skolen og var den første bestyreren fra 1895 til 1922. Skolen fikk navnet Nordre Trondhjems Amts praktiske ungdomsskole på Mære. Skolen bygde i stor grad på ideologi fra folkehøgskolen med et solid innslag av allmenndannende fag. Skolen var kombinert landbruks- og husmorskole frem til 1916, da den ble en ren landbruksskole, og Inntrøndelag husmorskole ble en egen skole. Mære landbruksskole har vært en del av videregående skole-systemet siden 1990.
Rektorer ved Mære landbruksskole har vært: Johannes Okkenhaug (1895–1922), Karl Hagerup (1922–1928), Anders Grendal (1928–1955), Olav Ibrekk (1955–1983), Reidar A. Moen (1984–1990), Odd Ivar Eide (1991–1999), Kristoffer Forfang (1999–2013) og Rolf Wensbakk (2013–d.d.).
Tidligere elever er organisert i Mære jordbruksskolelag, som utgir bladet Mære-agronomen. Jubileumssberetninger er utgitt i 1920, 1948 og 1995.
På skoleområdet er det statuer av Foosnæs og Okkenhaug.
Visconde do Rio Branco
Visconde do Rio Branco er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Xibei
Xibei (kinesisk forkortelse: 西北 – nordvest) er en kinesisk betegnelse for de nordvestlige deler av Kina, og omfatter de følgende administrasjonsenheter på provinsnivå:
Disse provinser og autonome regioner ligger alle vest for Heihe-Tengchong-linjen (skjønt en liten del av Shaanxi ligger øst for linjen).
Ruhnama
Ruhnama betyr «sjelens bok» og er skrevet i 1990-årene av den daværende turkmenske presidenten Saparmurat Nijazov (1940–2006). Boken var pensum på skolene i Turkmenistan frem til 2011. I 2014 ble det besluttet at universitetene i Turkmenistan ikke lenger skulle holde opptaksprøver i kjennskapen til Ruhnama.
Clara Bergsøe
Clara Mathilde Henriette Bergsøe (født i København 8. oktober 1837, død samme sted 11. august 1905) var en dansk forfatter og biograf. Hun vokste opp innenfor Københavns borgerskap, som nest eldste barn i en søskenflokk på fire. Hennes storebror Vilhelm Bergsøe (1835–1911) var i sin samtid en av Danmarks og Nordens mest leste forfattere. De andre søsknene var cand. teol. S.A. Bergsøe (1838–1896) og den døvstumme blomstermaleren Johan Frederik Bergsøe (1841–1897), som hun støttet og bodde sammen med helt frem til hans død.
Hun pleide nært vennskap med mange av samtidens kjente kvinnelige, litterærere og kunstneriske personligheter. Hun skrev mye artikkelstoff i avisene, og for tidsskriftet Tilskueren. Mot slutten av livet forfattet hun også flere biografier om sine avdøde venninner. Hun ble ofte rost for sine ”dygtige Skitser i et fortrinligt Sprog”, og mottok i sær heder for sin biografiske skisse av skuespillerinnen Johanne Luise Heiberg.
Vladivostoktid
Vladivostoktid (russisk: владивостокское время – vladivostokskoje vremja) eller VLAT, oppkalt etter byen Vladivostok, er en tidssone i Russland. Den ligger 10 timer foran UTC (UTC+10) og 7 timer foran Moskvatid (MSK+7).
Vladivostok sommertid (VLAST) tilsvarer UTC+11, fremdeles 7 timer foran Moskva (MSD+7).
Grunnet bruken av dekrettid i Russland ligger tiden én time foran standardtiden for den aktuelle tidssonen.
Byer med Vladivostoktid
Byer med mer enn 100 000 innbyggere med Vladivostoktid:
Fylkesvei 4412
Fylkesvei 4412 går mellom Byrkjedal og Øvre Maudal i Gjesdal kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 284.
Juliansk år
Ett juliansk år (symbol a) er en tidsenhet definert som nøyaktig 365,25 døgn á 86,400 sekunder (ett juliansk døgn). Totalt utgjør dette 31,557,600 sekunder. Det er den gjennomsnittlige lengden av ett år i den julianske kalenderen, som tidligere ble brukt i Vesten. Siden et juliansk år kun er et mål på tid, korresponderer ikke et juliansk år med den julianske kalenderen eller noen annen kalender. Juliansk år er mye brukt av astronomer som tidsenhet der det ville vært tungvint å bruke dager.
Source (spillmotor)
Source er en spillmotor utviklet av Valve Corporation. Første spillet som brukte denne motoren var Counter-Strike: Source og like etter kom Half-Life 2. Andre spill som bruker motoren er fysikksandboksen Garry's Mod, førstepersonsrollespill Dark Messiah of Might and Magic, førstepersonsskytespillet Apex Legends og førstepersonspuslespillet Portal.
Rombaksbrua
Rombaksbrua er ei hengebru på E6 arm Osnes–Trældal som krysser fjorden Rombaken i Narvik kommune i Nordland. Brua er 765 meter lang, med lengste spenn 325 meter og seilingshøyde 41 meter. Rombaksbrua ble åpnet 26. september 1964, og var en del av europavei 6 fra 1964 til 2018. Brua med tilførselsveier avløste fergestrekninga mellom Narvik og Øyjord, som hadde eksistert siden 1927.
Rombaksbrua har ei vektgrense på 90 tonn, og veien nord for Rombaksbrua er rasfarlig. Med Hålogalandsbrua sparer bilistene 17 km og 15–20 minutter på strekningen Narvik–Bjerkvik.
Ole Bernt Frøshaug
Ole Bernt Frøshaug (født 9. november 1954) er en norsk fotograf og filmskaper, bosatt i Oslo.
Han har bakgrunn som samfunnsviter,og har hovedsakelig hatt Afrika og Latin-Amerika som arbeidsområder. Frøshaug har laget et tredvetalls dokumentarfilmer for TV 2, NRK og BBC, med fokus på politikk, miljø og kultur. Filmen «Hvitt lerret, svart hyene» vant i 2005 Prix Essai på Unescos store kunstfilmfestival i Paris som årets mest nyskapende kunstfilm. Filmen Ole Bull – Himmelstormeren gikk på norske kinoer i 2007 og høstet flere internasjonale priser. Ole Bernt Frøshaug har i en femårsperiode ledet film-og fotoenheten i Norad. I filmarbeidet har han ofte samarbeidet med Aslak Aarhus.
Sammen med Svein Wilhelmsen og Petter Granli startet han i 1998 turistkonseptet Basecamp Explorer i Kenya. Dette er et prosjekt som reklamerer med natur- og reiseopplevelser kombinert med miljømessig ansvarlig turisme. Senere har Basecamp også etablert destinasjoner i India, Frankrike, Kenya og på Svalbard.
Frøshaug er tilknyttet billedbyrået Samfoto.
Mona Grønstad
Mona Grønstad (født 13. mars 1958 i Åmot kommune) er en norsk maler, tegner og grafiker.
Mona Grønstad har utdannelse fra Statens håndverks- og kunstindustriskole i Oslo der hun studerte ved grafisk linje fra 1981 til 1985 da hun tok diplom. Hun har siden 1999 blant annet arbeidet med store akvarellmalerier der hun leker med lys og skygger i en dynamisk og abstrahert realisme, særlig av gjenstander og figurer i store rom og «menneskeskapte landskaper», det vil si  av mennesker, arkitektur og plasser. Hun har hatt en rekke separatutstillinger, deriblant som festspillutstiller i Elverum kunstgalleri i 2007. Hun har dessuten blitt antatt flere ganger ved Østlandsutstillingen og Statens høstutstilling.
Mona Grønstad er medlem av LNM (Landsforeningen Norske Malere), NBK (Norske Billedkunstnere) og BOA (Billedkunstnerne i Oslo og Akershus). I 2009 ble hun tildelt Arne Isacsson-prisen av Nordiska akvarellsällskapet i Sverige.
Mona Grønstad er samboer med maleren og musikeren Morten Gran. De bor i Ski.
Borider
Borider (Boridae) er en artsfattig familie av biller som lever under barken på døde bartrær. De er ikke kjent fra Norge, men den svært sjeldne og truede arten Boros schneideri er funnet i Sverige og Finland.
Utseende
Middelsstore (ca. 9– 15 mm), avlange, flate biller, oversiden er kraftig punktert og blank, ikke påfallende hårete. På farge er de brunlige eller svarte. Hodet er ganske stort og flatt, med fremstrakte kjever (prognath) og små, utstående fasettøyne. Hodet er tydelig innsnevret bak fasettøynene. Antennene er forholdsvis korte og 11-leddete, perlekjedeformede. Brystskjoldet har sterkt rundede sider og ser ovalt ut ovenfra. Det er grovt og kraftig punktert. Dekkvingene er avlange, parallellsidige med tydelige skuldre. De er kraftig punktert, men mangler punktrekker. Beina er korte og slanke, for- og mellomføttene er fem-leddete, bakføttene fire-leddete. Larvene ligner sterkt på larvene til kardinalbiller (Pyrochroidae).
Levevis
Larvene lever under barken på døde stammer av bartrær og spiser trolig det råtnende sevjelaget (kambium). Den europeiske arten Boros schneideri er funnet over store deler av Europa, men er sjelden alle steder, og er nevnt på EUs Appendix II liste over særlig verneverdige arter som det må gjennomføres tiltak for å ta vare på.
Private Barnehagers Landsforbund
PBL (Private Barnehagers Landsforbund) er en interesse- og arbeidsgiverorganisasjon for private barnehager med hovedkontor i Bodø. PBL har 1,940 private barnehager med om lag 29,000 ansatte som medlemmer.
Om organisasjonen
PBL er en av landets største arbeidsgiverorganisasjoner målt etter antall medlemsbedrifter med tariffavtaler. Nærmere én av tre barnehager i Norge, uavhengig av om den er privat eller kommunal, er en PBL-barnehage. 1,755 av medlemsbarnehagene, med 27,000 ansatte, er direkte bundet av PBLs hoved- og hovedtariffavtale med arbeidstakerorganisasjonene. Øvrige medlemsbarnehager er bundet av andre avtaler med landsomfattende arbeidsgiverorganisasjon. PBL har medlemmer i 254 kommuner og i alle fylker. Den store oppslutningen fra barnehagene gjør PBL til den store og samlende organisasjonen for private barnehager i Norge.
Formålet til PBL er: «PBL skal bidra til å øke kvaliteten og verdiskapningen i medlemsbarnehagene, til beste for barn, foreldre/foresatte, ansatte, eiere og samfunnet for øvrig.»
Administrerende direktør fra 2018 til 2022 var Anne Lindboe.
Historie
PBL ble stiftet av 72 private barnehager i 1993. Hovedkontoret lå på Andenes i Andøy kommune i Nordland frem til 1996, da de flyttet til Bodø.
Dagens situasjon
I PBL-konsernet, som foruten interesse- og arbeidsgiverorganisasjonen inkluderer PBL Regnskap AS, PBL Bedriftshelsetjeneste AS, PBL Medlemsservice AS og Nasjonalt kunnskapssenter for barnehager, jobber det om lag 150 medarbeidere.
Bohols historie
Bohols historie følger på mange måter den filippinske nasjons allmenne historie, men har egne særtrekk som ikke bare er av sedvanlig lokalhistorisk karakter. Det mest karakteristiske avvik er de antispanske opprør på øya på 1600- og 1700-tallet, og den lange perioden – hele 85 år – da denne øya, som ligger omtrent midt i den filippinske øygruppen, var selvstyrt og uavhengig av Spania.
Øya Bohol ligger midt i Filippinenes midtre landsdel Visayas, sør for Cebu med den viktige metropolen Cebu City, og nord for Mindanao. Øya er omgitt av et stort antall øyer, de aller fleste svært små. Den største, Panglao, ligger rett utenfor provinshovedstaden Tagbilaran City vest på Bohol.
Bohol fra 1200 til 1520
Lutaoene tilhørte en folkegruppe som spanjolene kalte «pintados».
Fra Magellan til Dapitans undergang (1521–1564)
Magellan-ekspedisjonen seilte tett forbi Bohols østkyst på vei mot øyene Cebu og Mactan, og ekspedisjonens kronikør Pigafetta skriver at ekspedisjonen etter Magellans død ved Mactan var innom øya Panglao, som ligger kloss inntil Bohols vestkyst. Nær stranden brente de skipet Concepcion (etter slaget ved Mactan den 27. april 1521 hadde de ikke nok mannskap til alle tre skip). Deretter seilte skipet La Victoria, nå kommandert av Sebastian de Elcano, til stredet mellom Panglao og hovedøya for å proviantere. Øyboerne ledet dem tretti meter inn fra stranden til et naturlig ferskvannsoppkomme (på cebuano: «boho»). Stedet var sannsynligvis det som nå heter Bo-ol, og nå er en seksjon (barangay) i Tagbilaran City. Derav navnet Bohol.
(En annen hypotese om navnet, fremlagt i dr. Lumin B. Tirols doktorarbeid ved Santo Tomas-universitetet i Manila, er at det kommer fra det boholanske navnet (Bo'ol) på et vakkert blomstrende tre som er utbredt på øya.)
Den 24. juli 1525, få år etter Magellan-ekspedisjonens jordomseiling, la en ny ekspedisjon ut på den samme ferden fra La Coruña i Spania. Ekspedisjonen kom også til de filippinske øyene, men i juni 1526 kom skipene fra hverandre under en storm. Et av skipene, Santa Maria del Parral led skipbrudd på stranden av det nordøstlige Mindanao. De overlevende ble tatt til fange og solgt som slaver. En fra mannskapet, Sebastian de Puerto (eller de Puerta), havnet hos høvding Sikatuna. Det er det første møtet mellom en spanjol og en øyboer fra Bohol som historien kjenner til.
Landsbyen som var «hovedstad» i «kongedømmet Dapitan» ble forlatt straks etter 1563, etter et plyndringstokt fra portugiserne og deres allierte fra Ternate.
Portugiserne og deres allierte kom med åtte skip og ankret ved dagens Dauis på øya Panglao. Øyboerne tok dem vel imot, men snart gikk deres besøkende til angrep og drepte Datu Sarripada Dailisan, plyndret bosettingen og tok slaver. En av fangene var Dailisans hustru, som de etterpå solgte for 90 gull-taeler i Maguindanao. Alt i alt ble 300 drept, av dem ni høvdinger. Dessuten ble 500 menn, kvinner og barn tatt til fange, 300 gull-taeler og 200 gong røvet, likeså kleder og handelsvarer. Det var vanlig i Visayas at steder knyttet til død og ulykke ble forlatt. Dermed forlot Dailisans bror Pagbuaya (også kalt Lagubayan) og 500 andre øya. De slo seg ned på det sted som idag heter Dapitan på Mindanaos nordkyst, etter at de først hadde underkastet seg Suban-on-befolkningen der. Andre dro til andre steder på Mindanaos nordkyst eller til Leyte (Villalba).
Legazpi og Sikatuna, spanjolene etablerer seg (1565–1596)
Tidlig i 1565 kom en ny spansk ekspedisjon, ledet av Miguel Lopez de Legazpi. Han hadde seilt fra Mexico med fire skip og nesten 400 menn. Likesom Magellan støtte Legazpi på øyboere som slett ikke likte besøk. Han klarte ikke å få fotfeste på øya Cebu, og dro da, etter en avstikker til øya Samar, sørover mot Mindanao. Men vinden snudde og drev skipene mot Bohol. Fra en muslimsk malayisk los fra et erobret handelsskip fra Borneo, fant han ut at øyboerne på de filippinske øyene hadde handelsforbindelser med Molukkene, Borneo, Java, Malacca og til og med fjernere land som India og Kina.
Også på Bohol fikk Legazpi en uvennlig mottakelse. Men hans los kunne forklare at fiendskapen skyldtes portugisernes plyndingsraid rundt øyene. Portugiserne kom fra Molukkene og krysset omkring blant øyene i Visayas, og bare to år tidligere, i 1563, hadde de plyndret Bohol og tatt omkring tusen boholanere som slaver. Naturligvis forvekslet øyboerne spanjolene med portugiserne; Legazpi fikk vite at de var skeptiske til «hvite menn med skjegg». Med hjelp fra sin los forklarte Legazpi for de to høvdingene Datu Sikatuna av Bool og Datu Sigala av Loboc at de verken var portugisere eller var kommet for å plyndre eller drepe. Han lyktes, og inngikk en vennskapspakt med dem. Den 16. mars 1565 fulgte så blodspakten mellom Legazpi og Sikatuna; det fant antagelig sted i nærheten av den nåværende landsbyen Loay. Denne hendelsen feires fremdeles på Bohol i juni – Sandugo-fiestaen. Tre dager etter ble seremonien gjentatt med Sigala.
Et minne om blodspakten er gjengitt på provinsen Bohols offisielle segl.
Etter å sikret seg assistanse fra Sikatuna og Sigala bestemte Legazpi seg for å prøve å etablere en spansk bosetning på Cebu. Med de to høvdingene som ledsagere og hjelpere seilte han fra Bohol påskesøndag og ankom Cebu den 27. april. Bosettingen på Cebu lyktes, og ble gitt navnet Villa San Miguel (i dag: Cebu City). Etter få år var også Bohol underlagt Spania, og ble administrativt tilordnet spanjolenes støttepunkt på Cebu.
Bohol blir kristnet (1596–1620)
Ikke lang tid etter kom katolske misjonærer. Rundt tretti år etter at spanjolene satte seg fast i Cebu, kom den 17. november 1596 to jesuittprester, pater Juan de Torres og pater Gabriel Sanchez, til Baclayon på Bohol. Det sies at det var moren til Bohols encomendero, Doña Catalina de Bolaños, som inviterte dem. De etablerte seg i Baclayon og begynte raskt med forkynnelsen av kristendommen rundt om på øya. Den 26. oktober 1600 ble Baclayon angrepet av rundt 300 plyndrende «Moros» fra Maguindanao, ledet av  Datu Sali og Datu Sirongan. Deretter flyttet jesuittene sitt hovedkvarter innover på øya til Loboc. Siden da og til jesuittene forlot øya i 1768 var Loboc residensen til den lokale jesuittsuperior. Det var i Loboc de grunnla Bohols første katolske menighet i 1602, fulgt av en skole i 1604 (Seminario Colegio de Indios), som utdannet det lokale ledersjiktets barn.
Tamblots oppstand, moro-raid, spanjolene styrker sitt nærvær (1621–1743)
To antispanske opprør fant sted på øya. Det første ble ledet av Tamblot i desember 1621. Han var en bablayan (prest) som så forfedrenes tro truet av den nye tro som de spanske jesuittene bragte med seg. Mens de fleste jesuittene var fraværende, de var i Cebu for å feire jesuittmisjonæren Frans Xavier, fikk han med seg rundt 2 000 boholanoer på en oppstand. Da nyheten om opprøret nådde Cebu sendte borgermester Don Juan de Alcarazo en militærekspedisjon over til øya. Den 1. januar 1622 begynte en styrke bestående av 50 spanjoler og over 1 000 filippinere sin fremrykning på øya. I slaget som fulgte, utkjempet under et voldsomt skybrudd ved Malabago nær Cortes, ble borgermesteren såret og spanjolenes styrker tvunget til retrett. Seks måneder senere forsøkte de et nytt angrep, og ble igjen slått tilbake. Da lyktes det spanske snikmordere å trenge inn i Tamblots leir og drepe ham. Nå var opprøret uten leder, og det var lett for spanjolene å nedkjempe det. Etter dette utbygde og styrket spanierne sitt nærvær på Bohol. Det var ikke primært en urolig lokalbefolkning man fryktet, men de stadige Moro-raidene fra Mindanao. Sultanatet Sulu sendte i 1629 ut en ekspedisjon på plyndringsferd blant de bosetningene spanjolene hadde bygget opp på halvøya Camarines og på øyene Samar, Leyte og Bohol. I 1632 ble Sulus sultan Wasit og Maguindanaos sultan Kudarat frender ved inngifte, og de to sultanatene dannet en sterkere allianse. Deretter, i 1634, mobiliserte de en styrke på 1.500 og angrep blant annet Leyte og Bohol på nytt.
Det var i perioden som fulgte at en rekke av øyas kirker ble bygd ved hjelp av lokale arbeidere, blant den kirkene i Baclayon (men som den står nå er den resultat av endringer fra 1724) og Loboc.
Frem til 1733 hadde jesuittene grunnlagt seks bosetninger (kalt reducciones): Loboc, Baclayon, Jagna, Talibon, Inabanga og Maribojoc. Her måtte folket bo; her var det lettere å beskytte dem mot Moro-raid, å kristne dem – og avkreve dem skatt.
Dagohoys oppstand, Bohol river seg løs fra spanjolene (1744–1829)
Det andre antispanske opprøret kom i 1744. Den dypere årsak var at befolkningen ikke likte å bli utkommandert til tvangsarbeid, men den utløsende faktor var en annen. Oppstanden ble ledet av Francisco Sendrijas (kalt Dagohoy) etter at broren hans var blitt drept. Pater Gaspar Morales S.J., sognepresten i Inabanga, hadde bedt en konstabel – Sagarino, Dagohoys bror – om å fakke en mann som hadde forlatt menigheten og tatt tilflukt i fjellene. Konstabelen fikk tak i ham, men så endte det med at Sagarino ble drept. Da da han ble bragt tilbake til landsbyen, nektet presten å gi ham en kristen begravelse. Presten mente at Sagarino hadde duellert med rømlingen. Den katolske kirke bekjempet duellering og ekskommuniserte duellanter.
Francisco Dagohoy, som var cabeza de barangay i Inabanga, ble rasende på presten, og mente at broren slett ikke hadde vært med på noen duell, men ble drept da rømlingen motsatte seg arrestasjon. Noe som kompliserte situasjonen, var at presten beordret at liket skulle få ligge å råtne i tre dager foran kirken i Inabanga. Det er imidlertid også mulig at det var Dagohoy som ordnet det slik, for å presse presten til å forandre mening om begravelsen. (Til slutt begravde Dahogoy broren sin selv.)
Han fikk mange rasende folk med seg på sin side, og den 24. januar 1744 startet oppstanden med drapet på den italienske sognepresten i Jagna, pater Giuseppe Lamberti S.J. Kort tid etter drepte Dagohoy også pater Morales, og oppstanden spredte seg så over hele Bohol. Biskopen av Cebu, Miguel Lino de Espeleta, forsøkte forgjeves å roe ned situasjonen, og spanjolene forsøkte å gjenopprette sitt styre. Men Dahogoy nedkjempet de spansk–filippinske styrkene som ble satt inn mot ham. Han erklærte øyas uavhengighet og etablerte en egen regjering i fjellene, og var i stand til å utøve kontroll med storparten av øya.
Et særlig energisk forsøk på å få slutt på opprøret kom i 1747, da biskop Juan de Arrechederra var fungerende generalguvernør på Filippinene (1745–50). Han sendte en straffeekspedisjon til Bohol under kommando av Don Pedro Lechuga. Lechuga vant noen få trefninger, men maktet ikke å knuse Dagohoys styrker. Til slutt sendte han et slags commandoraid inn i fjellene for å drepe eller ta til fange Dagohoy, hans søster Gracia, og andre ledere. Men de kom tilbake med uforrettet sak; de klarte ikke å trenge gjennom til Dagohoys befestede tilholdssted.
Også etter Dahohoys død fortsatte oppstanden, og spanjolene klarte bare å holde på noen få landsbyer langs sørkysten.
I løpet av de påfølgende 85 år mislyktes ikke mindre enn 20 spanske generalguvernører, fra Gaspar de la Torre (1739–45) til Juan Antonio Martínez (1822–25), å få bukt med opprøret. At det tok så lang tid, skyldes ikke bare den lokale standhaftighet, men at Spania slet med andre problemer i sine kolonier. I de spanske amerikanske koloniene var det opprør mellom 1810 og 1826, noe som avbrøt sjøveien til Filippinene, som gikk fra Acapulco i Mexico til Manila.
I 1845 ble general Mariano Ricafort generalguvernør for Filippinene (1825–30). Han sendte borgermester José Lazaro Cairo for å gjeninnført spansk styre på Bohol. Med en spansk–filippinsk styrke 2.200 mann stor gikk de til angrep den 7. mai 1827. Men det skulle ta mer enn ett års harde kamper og en by spansk ekspedisjon under kaptein Manuel Sanz (ankom i april 1828) før de boholanske patrioter var nedkjempet. De siste rester av opprørsstyrkene ble tatt til fange i Caglayon-hulen. Den 31. august 1829 markerer avslutningen av denne fasen i Bohols historie.
De fleste av Dagohoy-opprørets styrker ble benådet, og ble bosatt i nye landsbyer i lavlandet. Disse landsbyene heter idag Batuanan, Cabulao, Catigbian og Vilar (Bilar).
I mellomtiden var jesuittene blitt utvist fra Filippinene i 1768, og prester fra augustinerrekollektenes orden, under ledelse av deres tidligere provinsial pater Pedro de Santa Barbara, hadde overtatt ansvaret for den kirkelige betjening av Bohol. Augustinerrekollektene grunnla så innen år 1800 de nye landsbyene Tagbilaran, Dimiao, Guindulman, Panglao og Loon, alle i den spanskkontrollerte kystsonen i sør og vest.
Spanskestyrets siste år (1830–1899)
Etter den spanske gjenerobring gikk Bohol inn i en fredelig periode, Frem til den 22. juli 1854 forble øya del av residencia de Cebu (provinsen Cebu), men fra da ble den sammen med øya Siquijor utskilt som en egen politisk-militær provins. Ved folketellingen i 1879 hadde Bohol 34 kommuner med en befolkning på 253.103.
Spanskestyret var over i april 1899. Etter at USA hadde vunnet den spansk-amerikanske krig overtok de landet mot et vederlag til Spania på 20 millioner dollar.
Spanjolene dro, og i en kort stund var Bohol et «Gobierno de Canton», en provins ledet av fremstående boholanoer i den uavhengige filippinske republikk proklamert av Emilio Aguinaldo.
Den filippinsk-amerikanske krig på Bohol (1900)
Etter et knapt år var selvstyret over, for den 17. mars 1900 landsatte amerikanerne styrker i Tagbilaran. Under ledelse av major Henry Hale fra USAs 44. infanteribataljon kom de for å overta kontrollen. Boholanoene organiserte seg til motstand. Den 3. september 1900 satte de seg til motverge under oberst Pedro Samson, og de blodige kampene pågikk i flere måneder. Amerikanerne brente ned 20 av Bohols 35 småbyer, drepte tusenvis av filippinere og slaktet ned all buskap de kom over. Den 23. desember 1900 overgav filippinerne seg på Bohol, og undertegnet en fredsavtale i prestegården i Dimiao.
Den amerikanske perioden (1901–1941/46)
Året etter kapitulasjonen herjet en koleraepidemi den krigsherjede øya, og hundrevis av boholanoer bukket under.
Simple Twist of Fate
"Simple Twist of Fate" er en sang av Bob Dylan, utgitt på hans 15. studioalbum Blood on the Tracks i 1975.
Den ble først covret av Joan Baez på Diamonds & Rust (1975), og har blitt covret avmange artister i senere tid, sånn som: Jerry Garcia Band på deres 2-disk konsertalbum Jerry Garcia Band (1991), av Concrete Blonde på deres Still in Hollywood (1994) samling, av Sean Costello på hans selvtitulerte album (2005), av The Format på Listen to Bob Dylan: A Tribute (2005), av Bryan Ferry på Dylanesque (2007), av Jeff Tweedy på soundtracket til filmen I'm Not There (2007), og av Stephen Fretwell på Man On The Roof (2007) som et bonusspor.
Bohols historie
Den amerikanske perioden (1901–1941/46)
I 1941 ble Bohol utskilt fra erkebispedømmet Cebu, og det katolske bispedømmet Tagbilaran ble opprettet.
Japansk okkupasjon (1942–1945)
Den annen verdenskrig kom for alvor til Bohol den 17. mai 1942, da japanerne landsatte tropper i Tagbilaran. Tre tunge år fulgte. Det ble organisert en motstandsbevegelse som drev geriljakrig mot japanerne. Dens første hovedkvarter, kalt Behind the Clouds, var i dype kløfter nær Catigbian, og det ble senere flyttet til Carmen.
Bohol og perioden etter den nasjonale selvstendighet (fra 1946)
Den 4. juli 1946 ble Bohol del av den selvstendige filippinske republikk.
På 1950-tallet ble Bohol satt på det filippinske politiske kart da en av øyas sønner, Carlos P. Garcia fra Talibon, ble landets president. Han ble valgt til Filippinenes visepresident i 1953, og fikk da ansvar som utenriksminister. Han tiltrådte som president dagen etter president Ramon F. Magsaysay omkom i et flystyrt den 17. mars 1957. Han vant så presidentvalget i november samme år, og kunne forstette som president.
Som president gjorde han seg bemerket for sin såkalte Philippines First-politikk, som tok sikte på å utvikle og garantere Filippinenes økonomiske uavhengighet. Filippinske forretningsfolk ble gitt preferanse fremfor utenlandske, og det ble gjort endringer i innenlandsk økonomisk politikk som påvirket de kinesisk-filippinske forretningsfolkenes vilkår. Garcia opprettholdt landets nære bånd til USA og søkte nærmere samarbeid med ikkekommunistiske land i Asia. Han forkortet USAs gamle avtale om baser på filippinsk jord fra 99 års bruksrett til fra da 25 år, med mulighet for forlengelser for femårsperioder etter det.
I 1986 ble det nordøstlige Bohol gjort til et eget katolsk bispedømme, Talibon.
I 2000 hadde hele provinsen 1,3 mill. innbyggere.
Kurówka
Kurówka er en 50 km lang elv i det sørøstlige Polen. Den er sideelv til Wisła. Blant byene som ligger langs elven kan nevnes Garbów, Markuszów, Kurów, Końskowola, Opoka og Puławy.
Ved siden av en del bekker har Kurówa to sideelver, Białka (også kalt Bielkowa) og Garbówka (også kalt Struga kurowska).
Private Barnehagers Landforbund
Private Barnehagers Landsforbund er en interesseorganisasjon for private barnehager med kontorsted i Bodø. Forbundet har over 2000 medlemsbarnehager. PBL-A er forbundets arbeidsgiverseksjon og forhandler tariffavtale på vegne av sine medlemmer.
Historie
Private Barnehagers Landsforbund ble stiftet i 1993 og hadde frem til 1996 kontorsted på Andenes i Andøy kommune, Nordland fylke. I 1996 flyttet forbundet kontorer til Bodø. Senere ble arbeidsgiverseksjonen, PBL-A, stiftet. Dette er den eneste arbeidsgiverorganisasjonen i Norge med hovedkontor utenom Oslo.
Dagens situasjon
Private Barnehagers Landsforbund har omtrent 80 medarbeidere. Administrerende direktør er Arild M. Olsen.
Ingeborg Bækholt
Ingeborg Marie Bækholt (født 14. oktober 1925, død 10. oktober 1998) var lærer, rektor og politiker i Stavanger.
Dassenøya
Dassenøya er en sørafrikansk øy i Atlanterhavet. Øyen ligger omtrent 10 kilometer vest for Yzerfontein, og 55 kilometer nord for Cape Town. Den flat øya er omtrent 3.1 kilometer lang fra nordvest til sørøst, og 10 kilometer bred, med et areal på omtrent 2.73 km². Øya har blitt erklært som et naturreservat.
Ingeborg Bækholt
Biografi
Ingeborg Bækholt vokste opp i vanskelige kår på trettitallet. Hennes far, Peder Jarl Hansen, hadde flere forskjellige jobber, han var både kunstner, sjømann og prøvde seg som bureiser. Mora Sigrid var vokst opp på en storgård på Nedre Eiker, men fikk oppleve mye armod i ekteskapet.
Dassenøya
Øyas geologiske struktur består av granitt som er tildekket med sand. Deler av granittstrukturen langs kysten består av store runde stener som stikker ut over sanden. Selv om mindre ferskvannssjøer dannes om vinteren, er det generelt sett lite ferskvann på øya.
Ingeborg Bækholt
Biografi
Datteren Ingeborg tok artium i 1945 og ble uteksaminert som lærer i 1950. Samme år giftet hun seg med Arnt Bækholt. Den første tiden som lærer kunne hun ikke få fast jobb fordi hun ikke var døpt, noe som var en forutsetning for å være lærer på 50-tallet. Etter hvert kom det nye regler, og hun ble med tiden rektor i Stavanger og satte varige spor etter seg som reformpedagog.
Dassenøya
Med unntak av østsiden, er hele Dassenøya omringet av rev, og flere skip har gått på grunn i området rundt og forårsaket til dels store oljeutslipp. Oljesølet har i sin tur blant annet hatt en svært negativ påvirkning på bestanden av kappingviner, som hekker der. Arten er endemisk for det sørvestre Afrika, og sterkt truet av utryddelse ifølge IUCNs rødliste.
Ingeborg Bækholt
Politikk
Bækholt var engasjert i kampen mot urettferdighet og ble tidlig med i den kommunistiske ungdomsbevegelsen. Norges Kommunistiske Parti stod sterkt i Stavanger, og Ingeborg ble med i sentralstyret, hvor hun var med til 1950, da hun ble ekskludert.
Eastern Airways
Eastern Airways har også flyvninger til Stavanger lufthavn, Sola fra Aberdeen og Newcastle.
Historie
Selskapet startet opp i 1997 med rutefyoperasjoner mellom Humberside og Aberdeen. Selskapet har etter det utvidet rutenettet sitt betraktelig, og administrerer i dag en flåte bestående av et titals turboprop-maskiner. Eastern Airways satser tungt på oljemarkedet, spesielt i Norge og Storbritannia, og opererer høyfrekvensruter mellom flere såkalte oljebyer, som for eksempel Stavanger og Aberdeen.
Flåte
Eastern Airways består for øyeblikket (mai 2009) av i alt 31 fly:
Destinasjoner
Norge: Bergen, Stavanger
Europa: Aberdeen, Angers, Birmingham, Bristol, Cardiff, Durham Tees Valley, Kingston upon Hull, Leeds, Liverpool, Newcastle, Norwich, Southampton, Stornoway, Teesside, Wick, Øst-Midlands
Viçosa (Minas Gerais)
Viçosa er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Eurovision Song Contest 1978
Eurovision Song Contest 1978 var den 23. utgaven av Eurovision Song Contest, EBUs årlige sangkonkurranse for organisasjonens medlemmer. Konkurransen fant sted i Frankrike som følge av landets seier året før med Marie Myriam og «L'oiseau et l'enfant». Finalen ble produsert av den franske kringkasteren TF1 og ble avholdt lørdag 22. april 1978 i Palais des congrès i Paris. For første gang var det to programledere: og.