cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hecates Tholus
Vulkanen ligger på 32,1°N 150,2°E på Elysium Planitia og har en diameter på 183 km. Den er den nordligste av de tre Elysium-vulkanene; sør for den ligger de to andre Elysium Mons og Albor Tholus.
I planetologi er et tholus et lite kuppelformet fjell eller en liten ås.
Na Yoon-kyung
Na Yoon-Kyung (født 24. november 1982) er en sørkoreansk skytter som konkurrerer i rifleskyting. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hennes beste resultat var nummer 10 i 50 meter rifle, helmatch.
Nordnorsk Visegruppe
Nordnorsk Visegruppe er en norsk musikk- og sanggruppe som særlig framfører viser. Gruppa var aktiv fra 1975 til 1980, men ble samlet på nytt i 2005. Visegruppa består av vokalistene og musikerne Jan Arvid Johansen (gitar og sang), Bente Reibo (sang, klokkespill og trekkspill), Hanne Bjørklid (sang og fiolin), Odd Arvid Eilertsen (sang og kontrabass) og Ola Graff (sang, trekkspill, piano, bassblokkfløyte, tverrfløyte, munnspill og blokkfløyte).
Antikatolisisme
Antikatolisisme er et samlebegrep for motstand mot, diskriminering av, fiendtlighet eller fordommer overfor katolisisme, herunder den katolske kirke, dens institusjoner, dogmer og praksis, samt kirkens tilhengere. Begrepet omfatter også religiøs forfølgelse av katolikker.
Antikatolisisme kan gi seg uttrykk i stereotypier om, nedsettende betegnelser på og overdrevent negativt fokus på katolikker eller den katolske kirke, og har vært alminnelig særlig i protestantiske land. Antikatolisismen har vært offisiell politikk i flere stater, bl.a. England siden reformasjonstiden, Preussen og det prøyssiskdominerte Tyskland fra slutten av 1800-tallet, særlig i den såkalte kulturkampen, Norge gjennom den såkalte jesuittparagrafen (også kalt jødeparagrafen) som opprinnelig utestengte katolske munker og jøder fra Norge, og Russland og Sovjetunionen. Ofte spiller religiøse motsetninger en rolle i nasjonalisme og politiske konflikter, for eksempel konflikten i Nord-Irland, konflikter på Balkan under Jugoslavia-krigene, eller i polsk/tyske konflikter, der antipolske holdninger og antikatolisisme ofte gikk hånd i hånd. Antikatolisisme henger ofte sammen med eller kan være uttrykk for rasisme; for eksempel har antikatolisisme «ofte vært nært knyttet til etniske og særlig anti-latinamerikanske fordommer.» Antikatolisisme er også vanlig i fundamentalistiske protestantiske bevegelser som Jehovas vitner.
I nyere tid omfatter antikatolisisme også kritiske eller fordømmende holdninger overfor den katolske kirkes dogmer og praksis, gjerne som et ledd blant generelt anti-religiøse eller anti-teistiske bevegelser eller intellektuelle, som for eksempel Stephen Fry, Christopher Hitchens og Richard Dawkins.
Kristenforfølgelse i Romerriket
Den religiøse forfølgelse av kristne begynte allerede på Kristi tid og fortsatte sporadisk og i perioder i et tidsrom på rundt 300 år frem til keiser Konstantin den store. Kristendommen ble gjort lovlig i 313 gjennom Milanoediktet, og ble erklært som statsreligion i 380.
Reformasjonen
Læresetninger og materialer fra Den evangelisk-lutherske kirke, reformerte kirker, presbyteritanere, babtister, anabaptister og metodister har ofte referanser til paven som «antikrist», herunder De schmalkaldiske artikler, artikkel fire (1537), Traktaten om pavens makt og overhøyhet (1537), Westminsterbekjennelsen, artikkel 25.6 (1646) og Baptist Confession of Faith fra 1689, artikkel 26.4. I 1754 publiserte John Wesley sitt verk Explanatory Notes Upon the New Testament, som er dagens offisielle doktrine for United Methodist Church. I hans kommentarer til Åpenbaringen, kapittel 13, hevder han at hele rekken av paver siden pave Gregor VII er utvilsomt antikrist. Dette er ikke til hinder for at den siste paven vil være antikrist i enda større grad, et syndens menneske, og bygger på at hans forgjengere har en særegen grad av ondskap fra grunnen.
Under henvisning til Johannes' åpenbaring, hevdet Edward Gibbon at fordelen ved å snu disse mysteriefylte profetiene mot Den hellige stol, var at det forente protestanter med ulik gudstilbedelse. Protestanter fordømte også den katolske praksisen om obligatorisk sølibati for sine prester, fasteritualene og avholdenhetene under denne, for å være i motstrid til budskapet i Paulus' første brev til Timoteus, kap 4, vers 1-5, og advarte mot læresetningene som «forbød ekteskap og beordret folk til å avstå fra bestemte matvarer som Gud hadde skapt for at de skulle bli tatt imot i takknemlighet av de som tror og kjenner sannheten». Delvis som et resultat av denne fordømmelsen, tillot mange ikke-katolske kirker at deres egne prester giftet seg og/eller anså faste for å være et valg og ikke en forpliktelse.
Australia
De første katolske prestene kom til Australia som straffedømte etter det irske opprøret i 1798. I 1803 ble en pater Dixon frigitt og fikk lov til å feire messe, men denne tillatelsen ble trukket tilbake etter det irskledede fangeopprøret ved Castle Hill to år senere. Den irske cistercienseren, pater Jeremiah Flynn ble av Kirken utnevnt til apostolisk prefekt for New Holland, som utgjorde øyene ved Australia, og reiste dit uten en offisiell invitasjon eller tillatelse fra de britiske myndighetene. Han utførte prestetjenester i skjul, men ble tilslutt arrestert og deportert tilbake til London. Reaksjonene på denne hendelsen førte til at to prester fikk lov til å reise til kolonien i 1820.
William Bernard Ullathorne (1806–1889) var sentral i å påvirke pave Gregor XVI til å etablere hierarkiet i Australia. Ullathorne var i Australia fra 1833 til 1836 som assistent for biskop William Morris (1794–1782) som hadde myndighet over misjonen i Australia. Den mest prominente av de tidlige lederne i kirken var John Bede Poulding, den første biskopen og erkebiskopen av Sydney fra 1835 til 1877.
Religionsfrihet ble sikret i den australske grunnloven av 1901, men religiøs sekterisme fortsatte inn på 1900-tallet, særlig under første verdenskrig hvor Irlands stilling innen Storbritannia var omstridt, og katolikkene ble mistenkt for manglende lojalitet og pålitelighet i krigsbestrebelsene. Men i løpet av første verdenskrig var det irske bidraget betydelig og utgjorde rundt 20 % av de britiske styrkene i Frankrike. Ikke desto mindre gikk fagforeningene og irene i Australia imot verneplikten, i en allianse med bondeorganisasjonene, og sørget for at dette ble nedstemt i folkeavstemninger i 1916 og 1917. Dette medførte at anglikanske kretser snakket om katolsk «illojalitet».
Imidlertid fikk Australia sin første katolske statsminister ved James Henry Scullin 22. oktober 1929.
Fram til omtrent 1950 var den katolske kirken i Australia sterkt irsk i sin framtoning. De fleste katolikkene var etterkommere etter de 40,000 irske straffangene som ble sendt dit fram til 1867 og kirken ble i hovedsak drevet av irskfødte prester og biskoper som Kardinal Moran og erkebiskop Mannix. Spørsmålet om irsk uavhengighet var lenge et stridspunkt, fram til dette ble avgjort tidlig på 1920-tallet. Fra 1950 forandret den etniske sammensetningen av kirken seg, med assimilering av de irske australiere og de store gruppene med innvandrere fra land med sterke katolske tradisjoner; østeuropeere på slutten av 1940-tallet, italienere og ungarere på 1950-tallet og filippinere, vietnamesere, libanesere og polakker på 1980-tallet. Nå er det også sterke kinesiske, koreanske og latinamerikanske grupperinger i det katolske miljøet i landet.
Irsk-australierne hadde tette politiske bånd til Australian Labor Party og på 1940- og 50-tallet dominerte katolikker kampen mot kommunisme i landet. I de senere år har dette endret seg, og en katolikk, Tony Abbott leder nå det liberale partiet, etter å ha vunnet over to andre katolikker i kampen om ledervervet. I løpet av slutten av 1900-tallet ble katolisismen det største kirkesamfunnet i Australia, men samlet sett utgjør de ulike protestantiske kirkesamfunnene en majoritet. Antikatolisisme er i dag minimal i det moderne Australia, selv om det finnes visse venstreorienterte antikatolske kretser i enkelte miljøer.
Norge
Fra den tid jødeparagrafen (Grunnlovens § 2) ble vedtatt i 1814, ble forbudet mot jøders adgang til riket opphevet i 1851, og medlemmer av klosterordener («Munkeordener») ble gitt adgang i 1897, mens jesuittene måtte vente til 1956, da den siste del av de opprinnelige diskriminerende bestemmelsene ble opphevet i forbindelse med at Norge skulle ratifisere Den europeiske menneskerettskonvensjon. Et mindretall på Stortinget stemte dog mot, herunder C.J. Hambro (H) og Lars Elisæus Vatnaland (Bondepartiet) og Erling Wikborg (Kr.F). Motstanden mot opphevelsen var stor i noen kristne miljøer, med teolog Olav Valen-Sendstad som en sentral talsmann. Under stortingsdebatten var eksempelvis odelstingspresident Hambro dypt bekymret for Norges framtid dersom jesuittene slapp inn i landet: «Jeg ser med den aller største engstelse for vårt folks fremtid på ethvert snikløp mot statskirken».
Kulturkampf
Det nye tyske keiserriket var dominert av kongeriket Preussen, som var en overveiende protestantisk stat, men etter et århundre med ekspansjon, hadde landet også betydelige katolske minoriteter, bl.a. i Rhinland i vest og i de østlige provinsene med polske minoriteter. Det tyske riket hadde i stor grad utgått fra det nordtyske forbundet, men tilslutningen av de katolske, sørtyske statene i 1871, gjorde at Bismarck ble redd for den politiske stabiliteten i riket.
Videre brøt Tyskland de diplomatiske forbindelser med Pavestolen i 1872. I en tale i Riksdagen bekreftet Bismarck med utbruddet «Nach Canossa gehen wir nicht!» (Vi går ikke til Canossa!), sin intensjon om «ikke å vike en fotsbredd» i sin konflikt med den katolske kirke.
Forsøket på å begrense katolikkenes politiske makt, representert gjennom det det katolske Sentrumspartiet, var ikke vellykket. Faktisk førte hardkjøret til at Sentrumspartiet fikk sterkt økt oppslutning ved riksdagsvalgene i 1874.
Med tiden endret Bismarcks prioriteringer seg; det ble mer maktpåliggende for ham å hindre at sosialdemokratene fikk større innflytelse. Derfor mildnet Bismarck sine tiltak mot katolikkene, særlig etter at den mer pragmatiske Leo XIII ble valgt til pave i 1878 og som lyktes å forhandle bort de fleste av de antikatolske lovene.
Nasjonalsosialistene
Nesten umiddelbart etter at konkordatet var inngått, fremmet nasjonalsosialistene sin steriliseringsloven som var en provokasjon overfor Den katolske kirke, samt sørget for å oppløste den katolske ungdomsbevegelsen. Prester, nonner og legpersoner ble forfulgt, noe som førte til arrestasjon av tusenvis av mennesker de følgende årene. Under De lange knivers natt ble Erich Klausener, leder av legmannsbeveglesen Katholische Aktion drept Adalbert Probst, leder av den katolske idrettsorganisasjonen, Fritz Gerlich, redaktør av Münchens katolske ukemagasin og Edgar Jung, en av forfatterne av Marburgtalen var blant de katolske opposisjonslederne som ble drept under aksjonene.
Det nasjonalsosialistiske umiddelbare bruddet på rikskonkordatet første til samlet 55 offisielle protester fra kirken, hvor særlig encyklikaen Mit brennender Sorge fra 1937 var den sterkeste. Kardinal Eugenio Pacelli var sammen med blant andre kardinal Michael von Faulhaber sentral i utarbeidelsen av denne, og i denne tok Den katolske kirke sterk avstand til det nasjonalsosialistiske styret i Tyskland, og da særlig med fokus på rasismen og jødeforfølgelsene. Den skiller seg fra de øvrige encyklikaene ved at den er en av de få som ikke er skrivet på latin, men på morsmålet til det land den er rettet mot, altså tysk. Den ble lest opp i alle katolske kirker palmesøndag 1937.
Storbritannia
Den institusjonaliserte antikatolisismen I Storbritannia har sin bakgrunn i reformasjonen i England under Henik VIII og reformasjonen i Skottland under ledelse av John Knox. Loven Act of Settlement fra 1701 ble vedtatt av Det engelske parlamentet slo fast at tronarvinger til den engelske tronen ikke kunne være en «papist» og at en arving som er katolikk eller som er gift med en katolikk ikke kan ha arverett til tronen. Denne loven ble utvidet til også å gjelde Skottland gjennom Acts of Union 1707  som etablerte Kongeriket Storbritannia. Loven er fortsatt i kraft i dagens Storbritannia, til tross for den økumeniske bevegelsen som i en stor grad har bidratt til å dempe de sekteriske spenningene i landet.
England
I 1534 utstedte kong Henrik VIII loven Act of Supremacy som slo fast at den engelske tronen var «den eneste suverene lederen på jorden på Den engelske kirken» i stedet for paven. Ethvert uttrykk for tilknytning til paven ble ansett som forræderi da paven hevdet både åndelig og politisk makt over dens følgere. Det var under denne loven at Thomas More og John Fisher ble henrettet og ble martyrer i den katolske tro.
Da Henriks datter Maria I ble dronning i 1553, var hun en hengiven katolikk og prøvde i sine fem år på tronen å reversere reformasjonen. Hun giftet seg med den katolske spanske kongen Filip II og henrettet en rekke protestantiske ledere, noe som ga henne tilnavnet «Bloody Mary» blant protestanter.
Antikatolisismen i England hadde ofte sin rot i en frykt for at paven skulle styrke sin politiske makt i landet, også i allianse med Englands katolske erkefiender Frankrike og Spania. I 1570 utstedte pave Pius V den pavelig bullen Regnans in Excelsis hvor dronning Elisabeth I angripes og at lojalitet overfor henne anses som kjetteri. Dette styrket hennes støttespillere i oppfatningen om at pavestolen hadde politiske ambisjoner i England, og gjorde situasjonen vanskeligere for de engelske katolikkene når de prøvde å ivareta en lojalitet overfor begge.
En rekke katolske attentater skapte en sterk antikatolsk stemning i landet, særlig kjent er Kruttsammensvergelsen hvor Guy Fawkes og andre katolske konspiratører forsøkte å sprenge det engelske parlamentet i luften mens det hadde møte. Imidlertid var Pavekonspirasjonen med Titus Oates en oppdiktet bløff som imidlertid mange protestanter trodde på, og førte England inn i en antikatolsk hysteri i årene 1678 og 1681. Oates hevdet at det eksisterte en omfattende katolsk konspirasjon med det mål å få kong Karl II av England myrdet. Påstandene fikk minst 15 henrettet og framskyndet en egen lov, Exclusion Bill. Til sist falt Oates intrikate nett av anklager sammen, og det førte til at han selv ble arrestert og dømt for mened.
Etter århundrer med politisk uro, ble katolikkene endelig «frigjort» tidlig på 1800-tallet, hvor de fleste restriksjonene og grunnlag for straffeforfølgelse ble opphevet. Imidlertid fortsatte de tidligere antikatolske holdningene. Etter andre verdenskrig har de antikatolske holdningene avtatt, blant annet som følge av økumenisk dialog mellom den anglikanske kirke og den katolske kirke. Denne prosessen kulminerte med det første møte mellom en erkebiskop av Canterbury med en pave siden reformasjonen da erkebiskop Geoffrey Fisher besøkte Roma i 1960. I tiden etterpå har den økumeniske dialogen gått videre.
Skottland
Reformasjonen i Skottland etter 1560 førte til at store deler av landet konvertert til presbyterianismen gjennom Den skotske kirke. Omveltningen medførte en sterk avstandstaken til den romerske kirken, men også utover på 1600-tallet fra Den anglikanske kirke som følge av Karl Is forsøk på å reformere Den skotske kirke. Dette medførte kaos som følge av at reformene ble sett på som katolske i sin form, da de var baserte på sakramenter og ritualer.
I 1716 etablerte eksempelvis biskop John Geddes Scalan presteseminar i det skotske høylandet. Geddes var en kjent person i Edinburgh i opplysningstiden. Da Robert Burns skrev at «den beste kirkelige person jeg noen gang har møtt var en katolikk» refererte han til biskop Geddes.
De mislykkede Jakobittopprørene i 1715 og 1745 ødela for mulighetene for katolikkene i Skottland, og ikke før den katolske frigjøringen i 1793 fikk katolikkene i Skottland visse rettigheter, og i 1878 ble det kirkelige hierarki igjen etablert. Dette skjedde under ledelse av pave Leo XIII og dette var blant hans første oppgaver som pave.
I de siste 150 årene har andelen katolikker i Skottland økt kraftig, i første rekke som følge av innvandring fra særlig Irland, men også Italia og Øst-Europa. Det var særlig Hungersnøden i Irland 1845–1849 som utløste den irske innvandringen og denne har fortsatt fram til våre dager. Innvandringen fra Irland har særlig kommet fra grevskapet Donegal i Ulster) til det vestlige Skottland og City of Glasgow regionen og Lanarkshire. Flyttingen fra det skotske høylandet kom blant annet som følge av ryddingen av Det skotske høylandet. Både irene og innflytterne fra Høylandet førte till en eksplosiv vekst av katolisismen i særlig Glasgow og områdene omkring.
Tidlig på 1900-tallet slo også mange litauiske flyktninger seg ned i Glasgow-området og på sitt høydepunkt på 1950-tallet var det litauiske miljøet på rundt 10,000 i dette området og har siden blitt assimilert inn i byens katolske miljø. Også mange fra Italia bosatte seg i Glasgow-området på denne tiden, fra provinser som Frosinone mellom Roma og Napoli og Lucca i det nordvestlige Toscana, og mange av dem arbeidet som iskremselgere.
Dette medførte endringer også innen den politiske sektor, og antikatolske organisasjoner som Oransjeordenen har fått en økt tilslutning i de senere årene. Denne veksten kan bli tillagt rivaliseringen mellom fotballklubbene Rangers og Celtic og ikke et uttrykk for antikatolske holdninger. Men selv om det er en folke oppfatning om at antikatolisismen er fotballrelatert - og da i første rekke rettet mot Celtic-supporterne, viser statistikk fra de skotske myndighetene at 85 % av sekteriske angrep ikke er fotballrelaterte. 63 % av ofrene var katolikker, men justert for befolkningssammensetningen er katolikker mellom fem og åtte ganger mer utsatt for sekteriske angrep enn protestanter.
Siden mange av katolikkene i Skottland har irsk bakgrunn, kan det være en overlapping av anti-irske og antikatolske holdninger. Eksempelvis blir ordet «Fenian» ansett av myndighetene som et sekterisk uttrykk som refererer til katolikker.
Selv om sekterismen får sin mest tydelige manifestasjon og blir forsterket av den skarpe rivaliseringen mellom byens to fotballag Celtic FC og Rangers FC, de to Old Firm-klubbene, men stikker den dypere på den politiske og sosiale arenaen. Sekterismen kommer også til uttrykk gjennom minnemarsjer og parader, og på det individuelle plan gjennom nedsettende kallenavn, opplevelse av forbigåelse i arbeidslivet, sosial ekskludering og truende situasjoner på offentlige steder.
En undersøkelse om folks egen opplevelse av sekterismen fra 2003, bestilt av Glasgow City Council, viser at byens befolkning opplever at sekterismen fortsatt er tilstedeværende på en rekke av samfunnslivets arenaer, men er noe delt med hensyn til sammenhengen mellom fotball og sekterisme, og at de sporadiske tilfellene av vold ved Old Firm-kamper er vel så mye knyttet til alkohol og ordinær hooliganisme.
I 2003 vedtok Skottlands parlament en straffelov som inkluderte forsøk på å angripe andre på religiøst grunnlag for å være straffeskjerpende.
Antikatolisisme i populærkulturen
Antikatolske stereotyper er et gammelt innslag i anglosaksisk litteratur, folkelig populærlitteratur, og også i pornografi. Gotisk litteratur er særlig rikt på dette. Seksuelt aktive prester, ondskapsfulle abbedisser, innestengte nonner og sadistiske inkvisitorer forekommer i verk som The Italian av Ann Radcliffe, The Monk av Matthew Gregory Lewis, Melmoth the Wanderer av Charles Robert Maturin og The Pit and the Pendulum av Edgar Allan Poe.
Newbery-medaljen
Newbery-medaljen (engelsk: The John Newbery Medal) er en litteraturpris som utdeles hvert år av American Library Association til en forfatter for en utmerket barnebok. Newbery-medaljen har vært utdelt siden 1922. Prisen er oppkalt etter John Newbery, utgiver av ungdomsbøker på syttenhundretallet.
Selve medaljen var designet av Rene Paul Chambellan i 1921. Baksiden viser en forfatter som gir en bok til en gutt og ei jente.
Mottagere av flere Newbery-medaljer
Kate DiCamillo, E.L. Konigsburg, Joseph Krumgold, Lois Lowry, Katherine Paterson og Elizabeth George Speare har alle fått to Newbery-medaljer.
Brungfjellet
Brungfjellet er et fjell i Brungmarka, og ligger i grenseområdet mellom kommunene Trondheim og Melhus i Trøndelag. Den høyeste toppen (637 moh.) ligger i Melhus. Brungfjellet er en del av den vestlige begrensninga av Brungmarka.
Torgny
Navnet er for tiden uvanlig.
Per 2021 hadde 117 menn i Norge Torgny som første fornavn. 83 menn hadde Torgny som eneste fornavn.
31. desember 2020 var det totalt 1,755 personer i Sverige med navnet Torgny som fornavn. 25 personer hadde Torgny som etternavn
Bente Reibo
Bente Reibo (født 18. november 1953) er en norsk musiker, teaterinstruktør og kulturarbeider. Hun er utdannet ved Musikkonservatoriet i Tromsø.
Hun var med i Nordnorsk Visegruppe (1975–1980) og arbeidet en tid for NRK Barne- og Ungdomsavdelingen («Halv-Sju» og barneforestillingen «Trollet i Senja»), og har i flere sammenhenger formidlet nord-norsk kultur på riksdekkende fjernsyn.
Reibo var en tid med i Norsk kulturråds styre, og har vært engasjert ved Hålogaland Teater, samt bidratt til Festspillene i Nord-Norge (2002).
I 1992 etablerte hun kulturprosjektet «Tromsdalen Kulturhus – en kreativ møteplass over profesjon-, status- og aldersgrenser» sammen med Tor-Bjørn Gundersen. Dette var en formalisering av et kulturtiltak som hadde vært i virksomhet siden 1985, men da i løsere former. Fra 1992 ble det et kultursenter som ble drevet av Reibo og Gundersen i fellesskap. Det skiftet senere navn til Kulta. Per 2017 er hun fortsatt kunstnerisk leder for kultursenteret.
Hun bidrar også ved Høgskolen i Tromsø.
Priser og utmerkelser
Spesielt for sitt engasjement i Kulta og virke som leder i Tromsdalen kulturhus, har hun mottatt Tromsø kommunes kulturpris (1997) og Tromsø kommunes hederspris (2004).
Sveits under Paralympiske vinterleker 1998
Sveits deltok under Paralympiske vinterleker 1998 i Nagano, Japan. Troppen tok 6 medaljer og kom på 19.-plass på medaljestatistikken under lekene.
Før lekene i Nagano 1998 hadde Sveits vunnet 112 medaljer (32 gull, 43 sølv og 37 bronse) fra de 6 vinterlekene nasjonen hadde deltatt i siden 1976.
Gilbert Vernam
Gilbert Sandford Vernam (født 4. april 1890, død 7. februar 1960) var en ingeniør hos AT&T Bell Laboratories (Bell Labs) som, i 1917, oppfant strømchifferet og senere var medoppfinner av engangsnøkkelen. Vernam fremla et fjernskriver-chiffer som var forberedt på forhånd med en krypteringsnøkkel, lagret på en papirremse, som så ble satt sammen, tegn for tegn med klarteksten, for å resultere i chifferteksten. For å dekryptere chifferteksten, så må den samme nøkkelen settes sammen tegn for tegn med chifferteksten, for å produsere klarteksten. Vername jobbet senere for Postal Telegraph Co., og ble videre ansatt i Western Union da de kjøpte opp Postal Telegraph Co. i 1943. Vernams videre arbeide var hovedsakelig relatert til automatiske omkoblingssystemer for fjernskrivernettverk.
Daniel Berger (kobberstikker)
Gottfried Daniel Berger (født 25. oktober 1744 i Berlin, død 17. november 1825 samme sted) var en tysk kobberstikker.
Gilbert Vernam
Vernams patent
Den sammenslående funksjonen Vernam spesifiserte i sitt patent utstedt 22. juli 1919, er operasjonen XOR, anvendt på individuelle impulser eller bits som ble brukt til å omsette tegn til Baudots fjernskriverkode. Vernam brukte ikke uttrykket «XOR» i patentet, men han implementerte operasjonen i relélogikken. I Vernams eksempel, gir han klarteksten A, kodet som «++---» i Baudot, og tegnet i krypteringsnøkkelen B, kodet som «+--++». Den resulterende chifferteksten blir da «-+-++», som dekodet er G. Om man så setter G sammen med krypteringsnøkkeltegnet B hos den mottakende part, så produseres «++---», som gir den opprinnelige klarteksten A. NSA har betegnet dette patentet som «kanskje ett av de viktigste innen kryptografihistorie».
Daniel Berger (kobberstikker)
Berger ble først undervist av sin far Friedrich Gottlieb Berger, som også var kobberstikker. I 1757 begynte han i lære hos den franske maleren Blaise Nicolas Lesueur. Fra mai 1774 fikk han også undervisning hos hoffkobberstikkeren Georg Friedrich Schmidt, som imidlertid døde kun atten måneder senere. Berger fikk efter dette fremdeles undervisning hos Lesueur.
Gilbert Vernam
Engangsnøkkel
Kort etter så en kaptein i US Army Signal Corps, Joseph Mauborgne, at om man ikke brukte nøkkelen i en løkke, som i Vernams oppfinnelse, men heller brukte en nøkkel kun en gang, så ville sikkerheten bli betraktelig forbedret. Dette medførte oppdagelsen av egenskapene til engangsnøkkelen
Daniel Berger (kobberstikker)
Gjennom Lesueur kom han i kontakt med flere tonesettende personer, blant dem maleren og galleridirektøren ved Sanssouci Matthias Österreich, bankdirektøren og kunstkjenneren Carl Philipp Caesar og anatomiprofessoren Johann Friedrich Meckel. Gjennom disse kontaktene fikk Berger en rekke viktige oppdrag, blant dem produksjon av illustrasjoner for medisinske og biologiske tekster.
Gilbert Vernam
Engangsnøkkel
Claude Shannon, også hos Bell Labs, beviste i sin forskning rundt andre verdenskrig, som ble publisert i 1949, at engangsnøkkelen ikke kan knekkes. Det er den første og eneste krypteringsmetoden hvor dette har blitt bevist.
Daniel Berger (kobberstikker)
I 1778 ble Berger ordentliches Mitglied av Akademie der Künste, og i 1787 ble han utnevnt til professor av kobberstikkunst. I 1816 ble han utnevnt visedirektør av akademiet.
Gilbert Vernam
Vernamchifferet
I moderne teknologi er et Vernamchiffer et flytchiffer, hvor klarteksten blir XOR'et med en tilfeldig eller pseudotilfeldig strøm av data med samme lengde, for å generere chifferteksten. Om strømmen av data virkelig er tilfeldig, og blir brukt kun én gang, så er det en engangsnøkkel. Å bruke pseudovilkårlige data generert av en kryptografisk sikker pseudo-slumptallsgenerator er en vanlig og effektiv måte å bygge et flytchiffer på. RC4 er et eksempel på et Vernamchiffer som er i utstrakt bruk på internett.
Andre patenter
Andre kryptografiske patenter av Vernam er eksempelvis:
Tatiane Raquel da Silva
Tatiane Raquel da Silva (født 10. juni 1990) er en brasiliansk friidrettsutøver som konkurrerer i langdistanseløp og hinderløp.
I 2021 representerte hun Brasil på øvelsen 3000 meter hinder under Sommer-OL 2020 arrangert i Tokyo der hun løp forsøksheat, men kvalifiserte seg ikke til finalen.
Den andre anglo-sikh-krigen
Den andre anglo-sikh-krigen, også kjent som den andre sikhkrigen eller kampanjen i Punjab i 1848–49, fant sted i årene 1848–1849 og ble utkjempet mellom sikhriket og Det britiske ostindiske kompani. Den resulterte i undertrykkelse av sikhenes rike og Ostindiakompaniets annektering av Punjab og det som senere ble Den nordvestlige grenseprovinsen.
Medium Tank Mk II
Medium Tank Mk II (også kalt «Vickers Medium Tank Mk II») var en britisk stridsvogn som ble produsert fra 1925 av Vickers Limited (fra 1927 kjent som Vickers-Armstrongs). I tillegg til hovedbestykningen hadde den seks mitraljøser – fire 7,62 mm Hotchkiss og to 7,62 mm Vickers. Fem Medium Tank Mk II (tropical) ble sendt til Egypt i 1928. Disse var modifiserte Mk II utstyrt for tropisk klima, blant annet kledd med asbest. 20 oppgraderte Medium Tank Mk IIA ble produsert i 1930 og en variant for infanteristøtte hvor hovedbestykningen var byttet ut med en 3,7 tommers haubitser ble produsert som Medium Tank Mk IIA CS. Medium tank II ble tatt ut av operativ tjeneste i 1939, men ble brukt for trening av mannskaper under den andre verdenskrig.
Felle for en detektiv
Felle for en detektiv (originaltittel: Newman's Law) er en amerikansk action-krim-film fra 1974 regissert av Richard T. Heffron. Hovedrollen som Newman spilles av George Peppard.
Medium Tank Mk II
15 Medium Tank Mk II ble bygget for Sovjetunionen mellom 1930 og 1932, og noen få av disse falt i hendene på Finland i 1941.
Felle for en detektiv
Handling
Politidetektiven Newman har uplettet rulleblad gjennom 17 års arbeid i politiet i Los Angeles. Hans plettfrie rulleblad blir imidlertid utsatt for en hard prøve når han og hans kollega oppdager en internasjonal narkotikaring som også har forgreninger høyt oppe i politiet. Hans iver og metoder fører til at han blir suspendert.
I rollene
(utvalg)
Telemnar
Telemnar er en figur fra J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard. Han var den 26. kongen av landet Gondor.
Etter at hans far, kong Minardil, døde i et angrep av Umbars korarer ved byen Pelargir i året 1634 i det tredje tidevervet var det Telemnar som ble konge. Hans far regjerte kun i en kort tid, men Telemnars regjerings tid var enda kortere. Han var (sammen med Isildur) den av Gondors konger som hadde regjert i kortest tid som konge av Gondor.
I det tredje tideverv år 1636 herjet den store pesten gjennom Midgard, og Gondor var et av de hardest rammede landene. Mange Númenóreanere døde, og blant dem var Kong Telemnar og hans familie. Han ble etterfulgt av sin nevø Tarondor (sønnen av Telemnars yngre bror Minastan).
Dugnad
Dugnad er et felles utført og ulønnet og frivillig arbeid av betydning for fellesskapet eller en enkeltperson. Dugnader utføres vanligvis i et lokalsamfunn, (for eksempel vårrydding i et borettslag, oppføring av en låve, et båtstø, en kai eller en lekeplass), som nabohjelp i forskjellige situasjoner, men noen ganger også på regionalt eller nasjonalt plan. Wikipedia regnes også som et dugnadsprosjekt. Sannsynligvis lever dugnadkulturen videre så lenge deltakerne profiterer mer fra fellesproduktet og interaksjonene de skaper enn de investerer av arbeidskraft.
Begrepet
Ordet stammer fra norrønt dugnaðr «hjelp, god gjerning, kraft», beslektet med norsk duge.
Dugnadsbegrepet er påstått å være utpreget norsk. Våren 2004 ble ordet «dugnad» kåret til Norges nasjonalord. NRK viste en serie språkprogram (Typisk norsk), og seerne ble invitert til å foreslå og deretter stemme frem et norsk nasjonalord. «Dugnad» vant knepent foran «jah» (på innpust), «matpakke», «hæ» og «koselig».
På estisk finnes begrepet «talgud», på latvisk «talkot», og finsk «talkoot», alle med samme betydning som norsk «dugnad». I finlandssvenske miljø benyttes «talko», (en talko, talkot, flera talkon alternativt talko, talkon, flera talkor), men uttrykket er ukjent for de fleste svensker. Engelsk har også hentet inn det finsk-svenske ordet «talkot», mens begrepet «barn raising» benyttes om en spesifikk dugnad for låvereising. På tagalog har ordet bayanihan samme betydning.
Idrett
Mange idrettslag har dugnader, der medlemmene eller foreldre til medlemmene deltar, enten for å utbedre idrettsanlegg eller i arbeid som gjør at laget tjener penger. Slikt dugnadsarbeid er ifølge Norges Idrettsforbund frivillig, og foreldre som ikke er medlemmer kan ikke påtvinges dugnad, eller på noen måte straffes for ikke å delta. I spesielle tilfeller kan årsmøtet pålegge medlemmer (ikke foreldre) å delta på dugnad der det er betinget at slikt arbeid utføres for at aktiviteten kan gjennomføres. Ellers skal dugnadsarbeidet baseres på frivillighetsprinsippet.
Utvanning av begrepet dugnad
Flere kommentatorer i pressen har omtalt utvanningen av begrepet dugnad. I Aftenposten beskrev politisk redaktør Kjetil B. Alstadheim hvordan dugnad under koronapandemien i Norge ble omdefinert til å ta ut penger fra Statens pensjonsfond: «Det kalles «dugnad», og dugnaden består i å bære penger ut av Oljefondet.» Filosof Einar Øverenget skrev kritisk om koronapandemien og dugnad i et innlegg på nettsidene til NRK: «En dugnad skal være en felles innsats til alles beste. Det er ikke det vi har sett den siste tiden.» Nestleder Marie Sneve Martinussen i partiet Rødt uttalte at «Jeg tror folk er drittlei av at man kaller dette en dugnad.» vedrørende klimatiltak som rammet rike og fattige likt. Professorene Cathrine Holst og Jostein Askim uttalte seg skeptisk til bruken av dugnad under pandemien, og mente begrepet burde «plasseres i karantene». Hege Strand, daglig leder i selskapet Trondheim Lyd, uttalte til nettavisen e24 at: «Jeg blir så forbannet når jeg leser ordet dugnad. Det får de bare ikke lov til å bruke lenger», i forbindelse med oppfordring til dugnad fra næringsminister Jan Christian Vestre.
Lissomelas
Lissomelas er en gruppe (slekt) av biller som hører til underfamilien gullbasser (Cetoniinae) i den artsrike gruppen Scarabaeoidea. Slekten omfatter bare én kjent art.
Sur nedbør
Sur nedbør er en konsekvens av forurensning i lufta, som kommer ned på jorda sammen med nedbøren. Vi snakker hovedsakelig om tilførsel av to stoffer, svoveldioksid (SO2) og nitrogenoksider (NOx). Oksidene reagerer med vanndamp i atmosfæren, og danner svovelsyre (H2SO4) og salpetersyre (HNO3). Dette gjør at vannet blir surt, og inneholder en pH under 5,6, som kjennetegner sur nedbør.
Opprinnelse
Både svoveldioksid (SO2) og nitrogenoksid (NOx) finnes naturlig i atmosfæren, men gjennom fossilt brensel blir det sluppet ut ekstra store mengder av disse stoffene. Industrialiseringen har ført til at tilføringen av svoveldioksider og nitrogenoksider til atmosfæren har økt drastisk.
Den største forurensingskilden er fossilt brensel; mineralolje, kull og gass. Disse er alle energikilder som totalt brukes mest i verden. Olje, kull og gass brukes til alt fra oppvarming av boliger, drivstoff til biler, og som energikilde til el-energiverk.
Mesteparten av denne forbrenningen av olje, kull og gass skjer i kullfyrte kraftverk, veitrafikk, skipstrafikk og metallproduksjon. Tilførselen av sur nedbør i Norge kommer ofte fra utslippene av SO2 og NOx fra Storbritannia, Sentral-Europa og Russland.
Effekt
Sur nedbør fører til forringelse av økosystemene. Sur nedbør, og syrer fra humus i myrer, kan bidra til at vannets surhetsgrad blir så lav at de levende organismene i vannet slutter å yngle eller i verste fall dør ut. Elvemusling er en viktig indikatorart på vannkvaliteten i de vassdrag der arten finnes, men den er alt utryddet mange steder. Andre steder har yngelproduksjonen opphørt. Yngel tåler forsurning av vannet i mindre grad enn voksne individer. Enkelte arter er dessuten mer sårbare enn andre. Ørreten er for eksempel mer følsom enn abbor. Viktige næringsdyr for fisk kan forsvinne om pH-verdien blir liggende under 6,0. Ved lavere pH enn 4,7 klarer ofte ikke ørretyngelen å vokse opp. I Sør-Norge har 8 200 ørretbestander gått tapt som følge av forsuringen. Agderfylkene har hatt de største bestandstapene. Telemark og Rogaland hadde også omfattende skader. Det er påvist 1 900 skadde eller tapte røyebestander.
Skadeeffekt
Det er ikke påvist direkte syreskader i skog, men nitrogentilførselen har endret artssammensetningen i Europeiske skoger. Det generelle utviklingen siden 1990 er at skogsvekstem som tidligere var begrenset av nitrogentilgjengelighet, har utviklet seg mot fosforbegrensning.
Toleransen for surt vann varierer mellom de forskjellige ferskvannsartene. Mens noen arter krever pH-verdier på over 6,0 for å ha en normal forplanting, får andre arter problemer først når pH er under 5,0.
Normalt har naturen evne til å stå imot en viss forsuring. I områder der kalk finnes naturlig i berggrunnen vil forsuring bli bufret inntil kalken er vasket ut. Store deler av Norge har sure og tungt forvitrende grunnfjellsbergarter som granitt og gneis uten bufferevne. Disse områdene klarer ikke å nøytralisere den sure nedbøren alene. Derfor får de hjelp av menneskene ved at vannet blir kalket. Den norske naturen er derfor spesielt utsatt for forsuring, på grunn av bergartene. Toleransegrensene for tilførselen av sur nedbør til vannene er mye lavere i Norge enn i andre europeiske land.
Sur nedbør forårsaker også skader på bygninger. Syrene etser vekk for eksempel metaller, maling og sement. Rundt omkring i Europa er dette et stadig økende problem, fordi historiske bygninger går i oppløsning og ødelegges.
Lissomelas
Utbredelse
Arten er utbredt i det sørlige USA og Mexico.
Sur nedbør
Mottiltak
Siden 1980 er nedfallet av svovel over Sørlandet, og resten av Norge, redusert med nærmere 70 prosent. For å redusere effektene av forsuring kalker man i dag innsjøene og vassdragene. Det viktigste målet med kalkingen er å ta vare på det biologiske mangfoldet i de områdene som er utsatt for forsurning, og prøve å få tilbake et mangfold likest mulig slik det var før forsurningen. Ved kalking kommer arter som er følsomme for forsuring tilbake. Det er likevel uklart hvor fort dette går, og hva det er som hindrer naturen i å gjenopprette den originale tilstanden som den hadde før forsurningen skjedde.
Den direkte årsaken til at fisken dør varierer med hvor utviklet fisken er. På rognstadiet har mest sannsynligvis vannets surhet størst betydning. Seinere er det aluminium i samspill med surheten som er avgjørende. Forsuring fører til at det renner mer aluminium ned sammen med nedbøren, og aluminium i surt vann er direkte giftig for fisk. Kalken som tilsettes vannet av-syrer det og reduserer giftvirkningen av aluminium. Kalkingen må fortsettes så lenge nedbøren er sur og fisk og andre organismer som lever i vannet blir negativt påvirket. Kalking av vannet er den mest brukte og effektive måten for å fjerne sur nedbør i dag. Kalkingen varer bare i et par år, deretter må det kalkes på nytt.
V1
Fieseler Fi 103, bedre kjent som V1 (tysk: Vergeltungswaffe 1, eller gjengjeldelsesvåpen 1) var et styrt missil – eller en flyvende bombe – som ble brukt av Tyskland under andre verdenskrig. V1 er en forløper til det vi nå kjenner som krysserraketter eller kryssermissiler. V1 ble utviklet ved Peenemünde av Luftwaffe i løpet av den andre verdenskrig. I tiden fra juni 1944 til 29. mars 1945 ble den avfyrt mot London i England og Antwerpen i Belgia. V1 ble avfyrt fra en «ski-hopp»-lignende avfyringsramper fra bl.a. Pas-de-Calais i Frankrike og fra Nederland frem til disse områdene ble besatt av de allierte. Mer enn 100 oppskytningsramper ble oppdaget på et tidlig tidspunkt og bombet. Det samme skjedde med underjordiske depoter i Saint-Leu-d'Esserent, Nucourt og Rilly La Montange i Operation Crossbow.
Over 10 000 V1 ble oppskutt under krigen. Av disse traff bortimot halvparten sine mål. Innledningsvis var London målet, og det var her den første V1 slo ned 13. juni 1944. Byen måtte siden ta imot rundt 2 500 treff av V1, hvilket drepte rundt 6 000 mennesker. Rundt 18 000 personer ble alvorlig såret. Da krigen gikk mot slutten ble målene flyttet til steder i Belgia som til sammen ble truffet av et like stort antall roboter.
Konstruksjon og utvikling
V1 ble utviklet i første rekke av Robert Lusser ved flyfabrikken Gerhard Fieseler Werke og Fritz Gosslau ved Argus Motoren Gesellschaft. Skroget var laget i tynt blikk av stål mens vingene var laget enten i stål eller i kryssfinér.
Utviklingen av V1 skjedde ved den tyske forsøksanleggingen i Peenemünde på øya Usedom. Motoren var en Argus As 014 pulsjetmotor montert i en motorgondol over robotkroppen. Pulsfrekvensen lå på omkring 50 Hz. Motoren ga fra seg meget karakteristisk pulserende lyd.
Styresystem
Styresystemet var meget avansert for sin tid. Et magnetkompass i nesen passet på at roboten holdt korrekt kurs mot målet og et aneoridbarometer kontrollerte høyden. Tre gyroskoper drevet av trykkluft stabiliserte robotens flukt. For å drive gyrohjulet rundt trengtes en motor. Dette ble løst ved at selve gyrohjulet samtidig var utformet som en turbin drevet av trykkluft. Hovedgyroskopets akse var parallell med lengdeaksen, men tiltet ca. 25 grader opp. Dermed kunne den kontroller dreiing om alle 3 akser, roll, yaw og pitch. Hovedgyroen hadde to hjelpegyroer for side og høyde. Disse begrenset endringshastigheten på side- og høyderor og hindret dermed oscillasjoner. En gyro vil på grunn av friksjon i lager og andre forhold få en langsom drift bort fra sin startakse. Det ville ført V1 ut av kontroll.
For å sikre konstant retning var den utstyrt med et magnetkompass i nesen. Dette kontrollerte trykkluftventiler som styrte en trykkstyrt, toveis elektrisk bryter som igjen påvirket hovedgyroen gjennom to støttemagneter. De samme magnetene kunne også brukes ved vinkelskudd. Hovedgyroen ville også kunne drive bort om den vertikale aksen. Her ble det benyttet en pendelløsning som dirigerte trykkluft mot gyropphenget slik at den holdt posisjonen. Selve styringen skjedde med pneumatiske servoer. Gyroene manøvrert trykkluftventilen som i sin tur styrte høyde- og side-ror. Et aneroidbarometer kunne overprøve hovedgyroen og justerte V1 opp til en horisontal fluktbane.
Klargjøring og avfyring
og en var klar for avfyring. Straks før avfyring ble hovedgyroen sluppet løs.
Vinkelskudd
Dersom kurs mot målet avvek fra retningen på utskytningsrampen, måtte en gjennomføre et «vinkelskudd». V1 startet ut fra rampen, begynte å klatre og fortsatte rett frem i ca. 3 minutter. Deretter ble det innledet en kursdreining (ca. 1 grad/min). Dette ble styrt av et urverk som under kursdreiningen påvirket hovedgyroen vha strøm til støttemagnetene.
Motorregulering
For at styresystemet skulle fungere korrekt ble motorpådraget regulert slik at en fikk en konstant flukthastighet. Tilført bensinmengde ble bestemt ut fra hastighet, målt med et pitotrør som var montert foran motoren. Ved større høyde, målt med et aneroidbarometer, ble drivsoffblandingen magrere. Det var også en trykkføler i motoren som reduserte drivstoffmengden dersom trykket ble for høyt.
Theodor Waigel
Theodor «Theo» Waigel (født 22. april 1939 i Oberrohr i Ursberg kommune i Landkreis Günzburg i Schwaben (Bayern)) er en tysk poliker (CSU). Han var fra 1989 til 1999 Tysklands finansminister. Da DDR ble oppløst som egen stat i 1990 ble han finansminister for det gjenforente Tyskland. Fra 1988 til 1999 var han leder av CSU.
Saliha Sultan
Saliha Sultan, opprinnelig Aleksandra (født i 1680 i Konstantinopel, død 1739 samme sted) var validesultan i Det osmanske rike under sin sønn sultan Mahmud I fra 1730 til 1739.
Theodor Waigel
Waigel ble 18. juli 2009 valgt til æresleder av CSU.
Saliha Dilâşub Sultan
Saliha Dilâşub Sultan, opprinnelig Katarina (født i 1627 i Serbia i Det osmanske rike, død 3. januar 1690 i Edirne), var en validesultan i Det osmanske rike under sin sønn sultan Süleyman II fra 1687 til 1689.
Saliha Sultan
Bakgrunn
Da Mustafa døde og ble etterfulgt av sin bror i 1703, ble hun ført til et palass for pensjonerte konkubiner. Hun hadde bygd opp et verdifullt kontaktnett i det keiserlige harem, og hun fremmet sin sønns utsikter med hjelp av haremets storevnukk.
Militært skinnangrep
Et militært skinnangrep (Finte) er et angrep der formålet er å få fienden til å konsentrere forsvaret sitt til det stedet som angrepet tilsynelatende er rettet mot. Til vanlig er et skinnangrep oppfulgt av et virkelig angrep mot en annet sted i fiendens forsvarslinje som etter teorien skal ha blitt svekket som følge av skinnangrepet. Et skinnangrep krever direkte kontakt med fienden og utløsing av små stridshandlinger før tilbaketrekking av hele styrken.
Saliha Dilâşub Sultan
Bakgrunn
Da Ibrahim i 1648 ble myrdet med støtte fra sin mor Kösem Sultan og ble erstattet med hennes sønn, forårsaket den påfølgende konflikten mellom Kösem og Turhan Sultan og regentskapet rykter om at Kösem planla å erstatte Turhan og hennes sønn med Saliha Dilâşubs sønn isteden, fordi hun oppfattet Saliha Dilâşub som lettere å kontrollere enn Turhan. Kösem tapte imidlertid atriden og ble istedet selv drept og erstattet av Turhan i 1651.
Saliha Sultan
Validesultan
I 1730 besteg hennes sønn tronen, og hun fikk tittelen validesultan og fikk rang foran alle andre kvinner ved hoffet.
Saliha Dilâşub Sultan
Bakgrunn
Saliha Dilâşub beskrives som enkel, men likevel vanskelig å håndtere. Etter Ibrahims død ble hun ført til Eski Saray (det gamle palass) for pensjonerte konkubiner der hun tilbragte nesten førti år.
Validesultan
Da, i 1687, besteg hennes sønn tronen, og hun som hans mor fikk tittelen validesultan. I juli 1688 fulgte hun etter sin sønn til Edirne, en ble slik gjenforent med ham etter 39 års med adskillelse, med bare anledning til å møte ham ved visse festiviteter to ganger i året. Sønnen tok imot henne med en storslagen prosesjon og med et stort antall kostbare jyvelser, blant annet et par øreringer med perler og diamanter. Hun døde imidlertid knapt to år etter i Edirne; etter ett års sykeleie døde hun i Edirnepalasset den 3. januar 1690. Hun ble gravlagt Suleiman den stores mausoleum i anlegget rundt Suleymaniemoskéen i Istanbul.
Saliha Sultan
Validesultan
Mahmod I praktiske metoden å hele tiden utskifte sine storvesirer for å unnvike at noen av dem fikk bygget opp for meget makt, og hans mor, hvis råd han respekterte, skal ha tatt imot bestikkelse i bytte mot å råde ham etter bestilling ved hans utnevelser.
Likesom andre validsultaner viet hun seg til byggeprosjekter og filantropisk virke.
15. serierunde i Tippeligaen 2006
15. serierunde i Tippeligaen 2006 startet lørdag 29. juli klokken 19:00 med Odd Grenland mot Vålerenga. Runden fortsatte med fem kamper søndag 30. juli, fire kamper klokken 18:00 og én kamp 20:00. Runden avsluttet mandag 31. juli klokken 19:00 med Lyn mot Start.
Militært skinnangrep
Villedelseoperasjoner benyttes for å få fienden til å:
Claveria (Cagayan)
Claveria er en kommune i den filippinske provinsen Cagayan. Den ligger nordvest i provinsen, omtrent så langt nord som man kan komme på øya Luzon.
V1
Stup mot målet
Fluktstrekningen ble målt med et anemometer – en liten propell i nesen og et telleverk. Noe før utgått distanse ble bombelasten armert og eventuelt et radiofyr for peiling slått på. Ved utgått distanse ble to små eksplosive bolter avfyrt. Dette førte til at to spoilere på høyderoret ble utløst, stangen mellom høydeservoen og høyderoret ble låst og trykkledningene til sideroret ble kappet av slik at høyde og sideror ble stående i nøytral. Dermed gikk V1 inn i et bratt stup. På de første V1 førte denne endringen i pitch til at motoren stanset. Dette var utilsiktet og ble senere rettet.
Claveria (Cagayan)
Navnet Claveria er etter den spanske generalguvernør Narciso Clavería y Zaldúa aom styrte de filippinske øyer fra 1844 til 1849. Sønnenfor ligger provinsen Apayao. En bukt nordvest i kommunen, Claveria Bay, er oppkalt etter byen. Et fyr står ved kysten, og her er det en stor strand. Rett bak rager over 600 meter høye fjell.
V1
Radiofyr
Vindavdriften kunne være påtagelig. For å kompensere for dette ble magnetkompasset stilt for å kompensere for avdriften. Til dette trenges informasjon om aktuell vind. Dette kunne skaffes fra meteorologiske observasjoner, fra testfly, eller ved at den første V1 i en serie hadde med en enkel radiosender. Denne ble slått på kort tid før forhåndsinnstilt distanse var utgått og med peilestasjoner kunne en få et inntrykk både av nøyaktigheten på verdiene for avstand og i side. Radiofyret hadde en slepeantenne.
Claveria (Cagayan)
Barangayer
Claveria er inndelt i 41 barangayer:
V1
Radiofyr
De fleste V1 ble skutt ut fra landbaserte ramper, mens enkelte ble sluppet fra bombefly. Tiltak mot V1 våpnene var blant annet sperreballonger, antiluftskyts og hurtiggående jagerfly.