cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eroica
IV. Finale. Allegro molto - Poco Andante - Presto
Den tredje variasjonen av fjerdesatsens tema:
Etter en kort introduksjon på en tutti som begynner med mediant-akkorden som går over til den dominante septimen, vises det stille temaet i Ess-dur først og blir deretter utsatt for en serie med ti variasjoner.
Symfonien ender med en koda, som inkorporerer alle tidligere seksjoner og variasjoner i satsen. På slutten av kodaen er det en overraskelse, det er når dynamikken skifter fra pp (pianissimo) på fløyte, fagott og strykere til ff (fortissimo) plutselig med en enorm krasj i hele orkesteret, ettersom tempoet brått endrer seg til presto. Et mylder av sforzandoer dukker opp, og finalen avsluttes triumferende med tre store Ess-dur-akkorder på tutti.
Tilblivelse
Det fremgår av en skissebok fra årene 1802 til 1804 at han begynte på verket allerede i 1801. De vesentligste delene av verket ble til fra mai til november 1803 i Baden ved Wien og i Wiens bydel Oberdöbling (Wien XIX., Döblinger Hauptstraße 92). Han fullførte Eroica tidlig i 1804, under tittelen Symphonie grande, intitolata Bonaparte. Det ble uroppført den 7. april 1805 i Theater an der Wien, under Beethovens egen ledelse.
Verket ble oppført under en privat huskonsert for fyrst Lobkowitz allerede i august 1804. Konserten ble holdt med et privatorkester for noen få, inviterte gjester. Fyrsten hadde reservert bruksretten privat i de påfølgende seks månedene, og fikk arrangert en ny oppføring 3. januar 1805. Denne gangen ble verket oppført i fyrstens palass i Wien. Salen der verket ble oppført heter fremdeles Eroica-salen.
Det originale partituret er forsvunnet. En notisbok som i dag befinner seg i Moskva, viser noe om fremdriften i arbeidet. Sommeren 1803 oppholdt han seg i Wien. Da kan han bare ha arbeidet med Eroica, for det finnes intet som tyder på at han arbeidet med andre verker.
Tematisk opprinnelse
Det finnes tydelige bevis på at Eroica, kanskje i motsetning til Beethovens andre symfonier, ble skrevet i omvendt rekkefølge. Temaet som ble brukt i fjerde sats, inkludert basslinjen, stammer fra den syvende av Beethovens 12 Contretänze für Orchester, WoO 14 (Werke ohne Opusnummer, norsk: verk uten opusnummer), og også fra finalen til hans ballett Prometheus, op. 43, som begge ble komponert vinteren 1800–1801. Det neste året brukte Beethoven samme tema som grunnlaget for hans Variationen mit Finale alla Fuga for piano i Ess-dur, op. 35, nå kjent som Eroica-variasjonene på grunn av temaets gjenbruk i symfonien. Det er det eneste temaet som Beethoven brukte til så mange separate verk i løpet av sin levetid, og hver bruk er i samme nøkkel, Ess-dur.
Dedikasjon
Beethoven dediserte opprinnelig denne tredje symfonien til Napoléon Bonaparte, som han mente legemliggjorde de demokratiske og antimonarkiske idealene fra den franske revolusjon. Høsten 1804 trakk Beethoven sin dedikasjon til Napoleon, for at det ikke skulle koste ham komponistgodtgjørelsen som han mottok fra en rik beskytter. Beethoven endret dedikasjonen til å være til den bøhmiske fyrsten Joseph Franz Maximilian Lobkowitz. Til tross for denne økonomiske tilpasningen, valgte han å beholde Bonaparte som tittel på verket. Beethovens sekretær, Ferdinand Ries har beskrevet hvordan komponisten reagerte på at Napoleon utropte seg til keiser av franskmennene 14. mai 1804:"«Ved å skrive denne symfonien hadde Beethoven tenkt på Bonaparte, men Bonaparte mens han var førstekonsul. På den tiden hadde Beethoven den største respekten for ham, og sammenlignet ham med de største konsulene i det gamle Roma. Ikke bare jeg, men mange av Beethovens nærmere venner, så denne symfonien på bordet hans, vakkert notert i manuskript, med ordet 'Bonaparte' innskrevet helt øverst på tittelsiden og 'Ludwig van Beethoven' helt nederst. […] Jeg var den første som fortalte ham nyheten om at Bonaparte hadde erklært seg selv som keiser, hvorpå han ble rasende og utbrøt: 'Så han er ikke mer enn en vanlig dødelig! Nå skal han trå under sin fot alle menneskerettigheter, bare unne sin egen ambisjon; nå vil han tro at han er overlegen alle mennesker og bli en tyrann!' Beethoven gikk til bordet, grep toppen av tittelsiden, rev den i to og kastet den på gulvet. Siden måtte skrives på nytt, og det var først nå symfonien fikk tittelen Sinfonia eroica.»"En eksisterende kopi av partituret har to utrevete, håndskrevne undertekster; innledningsvis den italienske frasen «Intitolata Bonaparte» («med tittelen Bonaparte»), for det andre den tyske frasen «Geschriben auf Bonaparte» («Skrevet for Bonaparte»), fire linjer under den italienske underteksten. Tre måneder etter at han trakk sin første Napoleon-dedikasjon av symfonien, informerte Beethoven sin forlegger om at «Tittelen på symfonien er virkelig Bonaparte». I 1806 ble partituret publisert under den italienske tittelen «Sinfonia Eroica ... composta per festeggiare il sovvenire di un grande Uomo» («Heroisk symfoni, komponert for å feire minnet om en stor mann»).
Vurderinger og bruk i ettertid
Verket regnes som en milepæl innen klassisk musikk. Det er dobbelt så langt som symfoniene til Joseph Haydn og Wolfgang Amadeus Mozart. Den første satsen er nesten like lang som en klassisk symfoni (med gjentakelse av eksposisjonen). Tematisk dekker den et større følelsesmessig register enn Beethovens tidligere symfonier, og markerer dermed en viktig milepæl i overgangen mellom klassisismen og romantikken som ville definere vestlig kunstmusikken i de tidlige tiårene av det nittende århundre.
Den andre satsen viser spesielt et stort følelsesmessig spekter, fra elendigheten i sørgemarsjtemaet, til den relative trøsten av lykkeligere, episoder i dur. Finalen viser et lignende følelsesmessig omfang, og tildeles en tematisk betydning som frem til da var uhørt. I tidligere symfonier var finalen en rask og munter avslutning; her er finalen et lengre sett med variasjoner og en fuge.
I sin musikkhistoriske bok Grand traité d’instrumentation et d’orchestration modernes (1844) diskuterte den franske komponisten Hector Berlioz Beethovens orkesterbruk og anvendelse av hornet og oboen i denne symfonien.
I sin komposisjon Metamorphosen (1945) presenterer Richard Strauss temaer som ligner sørgemarsjen til Eroica-symfonien; nær avslutningen av Metamorphosen siterer bassen sørgemarsjen fra Eroica. Man antar at Strauss’ undertittel In Memoriam refererer til Beethoven.
I innspillingen Eroica (1953) og i boka The Infinite Variety of Music (1966) sa dirigenten og komponisten Leonard Bernstein at første og andre sats kanskje er «de to største satsene i all symfonisk musikk».
I artikkelen Beethovens Cry of Freedom (2003) skrev den marxistiske kritikeren Gareth Jenkins at Beethoven i Eroica-symfonien «gjorde for musikken det Napoleon gjorde for samfunnet – snudde tradisjonen opp ned», og at Beethoven legemliggjorde den «følelsen av menneskelig potensiale og frihet» som først dukket opp under den franske revolusjonen.
Den britiske skribenten og biografen J. W. N. Sullivan (1886–1937) tolket verket biografisk i sin bok om Beethoven (1927). Sullivan mente at den første satsen uttrykker Beethovens mot til å konfrontere døvhet; den andre satsen, langsom og sørgmodig, formidler hans fortvilelse; den tredje satsen, scherzoen, er et «ukuelig opprør av kreativ energi»; og den fjerde satsen er en sprudlende utgytelse av energi.
Dramafilmen Eroica er produsert av BBC i 2003, og skildrer den første framføringen av verket i 1804.
I 2016 ble Eroica kåret til tidenes største symfoni av BBC Music Magazine, i en undersøkelse blant 151 dirigenter fra hele verden.
Bruk som begravelsesmusikk
Helt siden 1800-tallet har adagio assai, andresatsen, blitt brukt som sørgemarsj ved begravelser og minneseremonier. I 1847 ble andresatsen spilt ved begravelsen til den tyske komponisten Felix Mendelssohn. Andresatsen ble også spilt ved begravelsen til generalfeltmarskalk Erwin Rommel ved Ulm Rathaus, i 1944. Serge Koussevitzky fremførte i 1945 andresatsen til minne om den amerikanske presidenten Franklin D. Roosevelt. Hele symfonien ble i 1957 fremført av Bruno Walter som minnekonsert for dirigenten Arturo Toscanini.
Eldoret
Eldoret er en by vest i Kenya, cirka 360 kilometer sør for Lodwar og med ca. 230.000 innbyggere (overslag pr. 2007). Eldoret er hovedstaden i Uasin Gishu fylke og ligger i den forhenværende provinsen Rift Valley.
Eroica
Bruk som begravelsesmusikk
Den 22. november 1963 ga Boston Symphony Orchestra en improvisert fremføring av den andre satsen av Eroica-symfonien, som en reaksjon på attentatet mot John F. Kennedy samme dag. I 1972 spilte München-filharmonien under Rudolf Kempe den andre satsen ved begravelsen til de elleve israelske idrettsutøvere som ble drept i München-massakren under sommer-OL 1972.
Eldoret
Opptøyene i Kenya
Mellom 50 og 100 personer, med kanskje 80 av disse barn, brant ihjel inne i en kirke 1. januar 2008 i byen, mens over 40 ble skadd. Kirken, ved navn Kenya Assemblies of God Pentecostal church, der flere hundre hadde søkt tilflukt, ble satt fyr på av en rasende mobb. De som rømte fra flammene ble angrepet av personer utstyrt med macheter. Ofrene i kirken var fra kikuyu-folket, og det ble trodd at de søkte tilflukt fra folk i Kalenjin-stammen. En tidligere OL-deltaker i 1988 fra Kenya, Lucas Sang, var en av de som ble angrepet og drept i Eldoret den dagen, mens verdensmesteren på maraton i VM i friidrett 2007 i Osaka i august 2007, Luke Kibet, overlevde angrepet.
Den 31. januar ble opposisjonspolitikeren David Kimutai Too skutt og drept i Eldoret, angivelig av en trafikkonstabel.
Tony Adams
Tony Adams (født 10. oktober 1966) er en tidligere engelsk fotballspiller som spilte for Arsenal i London i tre forskjellige tiår og nåværende trener. Han debuterte 5. november 1983, 17 år gammel, og spilte de aller fleste kamper frem til han ga seg i 2002. Totalt spilte han 673 kamper for klubben og var lenge lagets selvskrevne kaptein. Tony Adams var også kaptein for det i en årrekke. Tony Adams blir husket og respektert av med- og motspillere som en kompromissløs, men fair, midtstopper og lagleder.
Tony Adams er også kjent for å ha innrømmet og latt seg underlegge behandling for alvorlig alkoholisme i løpet av sin aktive karriere.
Lee So-hee
Lee So-hee (født 14. juni 1994) er en sørkoreansk badmintonspiller som konkurrerer mest i dobbel. Hun har ingen større internasjonale titler og hennes beste resultat i verdensmesterskapet i badminton er en bronsemedalje fra 2014.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo ble hun nummer 4 i dobbel.
Project One
Project One er en hardstyle-duo bestående av de to nederlandske DJ-ene Willem Rebergen og Joram Metekohy. Duoen har frem til i dag gitt ut ett album og en EP, Headhunterz and Wildstylez Present: Project One og Project One EP I.
Laura Stacey
Laura Stacey (født 5. mai 1994) er en canadisk ishockeyspiller.
Hun representerte Canada under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor hun tok sølv.
Moderne femkamp under Panamerikanske leker 2011
Moderne femkamp under Panamerikanske leker 2011. Moderne femkamp er en av flere sporter i de 16. Panamerikanske leker som ble arrangert i Guadalajara i Mexico fra 14. til 30. oktober. Moderne femkamp for damer blir avviklet 15. oktober og for menn den 16. oktober. 40 deltakere, 24 menn og 16 damer, fra tretten nasjoner deltok.
Urbain Le Verrier
Urbain Jean Joseph Le Verrier (født 11. mars 1811 i Saint-Lô, død 23. september 1877 i Paris) var en fransk matematiker og astronom med celest mekanikk som spesialfelt, best kjent for sin rolle i oppdagelsen av Neptun. Le Verrier spådde eksistensen av Neptun og den plassering kun ved hjelp av matematikk. Beregningene ble gjort for å forklare avvik med Uranus' bane og lovene til Kepler og Newton. Le Verrier sendte koordinatene til Johann Gottfried Galle i Berlin og ba ham bekrefte. Galle fant Neptun samme natt som han mottok Le Verrier's brev, innen 1 ° fra den forventede posisjonen. Oppdagelsen av Neptun blir ansett som en dramatisk validering av himmelmekanikken, og er et av de mest bemerkelsesverdige øyeblikkene i vitenskapen fra 1800-tallet. Le Verrier ble tildelt Royal Astronomical Societys gullmedalje i 1868 og 1876, og Copleymedaljen i 1846.
James Martin (jesuitt)
James J. Martin (født 29. desember 1960  i Plymouth Meeting i Pennsylvania i USA) er en amerikansk katolsk prest tilhørende jesuittordenen.
Han er forfatter og journalist for det amerikanske katolske tidsskriftet America. Han har publisert et knapt dusin bøker som behandler forskjellige religiøse emner, ofte til stor del ut fra egne erfaringer. Et par er av de amerikanske forlagene blitt betegnet som bestselgere, blant annet hans bok om ignatiansk spiritualitet.
Troké
En troké (gresk: τροχαῖος, trokhaios) er en versefot som består av en trykktung stavelse etterfulgt av en trykklett, som i rope, tenke, eller paradoksalt nok jambe (som er en motsatt versefot).
I klassisk gresk diktning består en troké av en lang stavelse etterfulgt av en kort.
Asuka Terada
Asuka Terada (født 14. januar 1990) er en japansk friidrettsutøver som konkurrerer i hekkeløp.
Troké
Se også:
Luke Mitchell
Luke Mitchell (født 17. april 1985 i Gold Coast i Queensland i Australia) er en australsk skuespiller og modell.
Mitchell har arbeidet med kjente skuespillere som Joss McWilliam, Iain Gardner og Craig McMahon. Han turnerte over store deler av Australia med det internasjonale selskapet Sudden Impact Entertainment og deltok i flere teaterforestillinger. Mens han arbeidet i Melbourne var han på audition for rollen som Chris Knight i TV-serien Neighbours, og han dukket opp i 11 episoder av denne serien. Deretter fikk han en rolle i TV-serien H2O: Just Add Water.
I juni 2009 flyttet Mitchell til Sydney og i 2010 fikk han rollen som Romeo Smith i den populære australske TV-serien Home and Away. Mitchell vant sin første filmpris i 2010, en TV Week Logie i kategorien New Male Talent, for sin rolle i serien Home and Away. Hans yngre bror Ben Mitchell, er blant topp 10 australske tennisspillere.
Vault: Def Leppard Greatest Hits (1980–1995)
Vault: Def Leppard Greatest Hits (1980-1995) er et samlealbum fra det britiske hard rock-bandet Def Leppard, utgitt i 1995. Albumet inneholder bandets mest solgte singler og ble utgitt på 15-årsdagen for utgivelsen av bandets debutalbum On Through the Night. Samlealbumet kom på 15.-plass på Billboard 200 i USA og på 3.-plass på UK Albums Chart i Storbritannia.
Den tidligere uutgitte sangen «When Love & Hate Collide» ble opprinnelig innspilt til albumet Adrenalize. Ellers var det kun hitsingler som fikk plass på albumet.
Utgivelser
Vault ble utgitt i tre versjoner, en nordamerikansk, en europeisk og en japansk med følgende forskjeller:
Kun på nordamerikansk versjon: Kun på europeisk versjon: Kun på japansk versjon: På nordamerikansk og japansk versjon:
Sporliste
Europeisk versjon
Rudolf Steinerskolen i Oslo
Rudolf Steinerskolen i Oslo (RSiO) er en barne- og ungdomsskole og en tidligere videregående skole i Oslo. Den er Norges eldste steinerskole og ble grunnlagt i 1926. Skolen lå opprinnelig i Oscars gate på Frogner, og har siden 1962 ligget i Flyveien 2, i grenseområdet mellom Hovseter og Holmen. Skolen har ca. 470 elever. Skolen er organisert som en allmennyttig stiftelse, og har vært delvis offentlig finansiert siden 1961. Skolen har flere kjente tidligere elever, som statsminister og NATO-generalsekretær Jens Stoltenberg.
Historie
Rudolf Steinerskolen i Oslo er Norges eldste steinerskole, men også en av de eldste blant drøyt tusen steinerskoler på verdensbasis.
I november 1921, to år etter grunnleggelsen av den opprinnelige Waldorf-skolen i Stuttgart, holdt Rudolf Steiner to pedagogiske foredrag i Nobelinstituttet i Christiania, og en arbeidsgruppe begynte å arbeide med planer om å etablere en skole. 1. september 1926, året etter Steiners død, ble Rudolf Steinerskolen i Oslo grunnlagt med 12 elever fordelt på tre klassetrinn. En av de involverte var Bokken Lasson, som var en av de første lærerne. Skolen holdt opprinnelig til i Oscars gate på Frogner. Elevtallet hadde i 1932 økt til 102, men etter økonomiske problemer måtte driften innstilles i 1936. Vult Simon og Gulle Brun fortsatte imidlertid å drive en liten steinerskole i sitt hjem på Makrellbekken. Høsten 1945 gjenoppstod steinerskolen i Oslo i en brakke i Frognerparken. I 1949 flyttet skolen til Smestad, og i 1962 flyttet den til Hovseter. I 1978 begynte skolen med gymnasklasser.
På 1950-tallet jobbet Jens Bjørneboe som lærer ved skolen, og skoleromanen Jonas har viktige deler av handlingen fra steinerskolen i Oslo. Også Øistein Parmann jobbet i mange år som lærer ved skolen, det samme gjorde Karl Brodersen, Dan Lindholm, Jo Munthe-Kaas Sandvik og andre kulturpersonligheter.
Frem til 1961 fikk skolen ingen offentlig støtte, og driften ble i sin helhet finansiert ved skolepenger og gaver. Fra 1961 mottok skolen støtte fra Oslo kommune. Med privatskoleloven av 1970 ble skolen offentlig godkjent som pedagogisk alternativ og berettiget til fast støtte (i dag på 85 % av driftsomkostningene). Foreldre betaler i utgangspunktet skolepenger for skoleplassene, men skolen har en sosial profil og det er mulig å få friplass. På grunn av stor søkning er det i regelen lange ventelister, slik at mange blir innskrevet ved skolen allerede ved fødselen eller i hvert fall flere år før skolestart.
Organisasjonen Rudolf Steinerskolens Venner (RSV) ble grunnlagt i 1962 for å realisere skolebygningene på Hovseter og støtte skolen.
Skolen legger stor vekt på de skjønne kunster og har lang tradisjon for et mangesidig kulturelt liv med teateroppsetninger, dans, opera, klassisk musikk og andre kunstformer. Skolen har en stor teatersal som brukes til arrangementer i skolehverdagen og andre kunstneriske arrangementer.
Hvert år arrangeres det et høstmarked og et julemarked.
Rudolf Steinerskolen i Oslo er ikke den eneste steinerskolen som ligger i Oslo; i samme by ligger Steinerskolen på Nordstrand (grunnlagt 1997) og Oslo by Steinerskole (grunnlagt 2001); i Osloregionen ligger også steinerskolene i bl.a. Asker, Bærum, Nesodden og Lørenskog. Alle disse er egne, selvstendige stiftelser.
Skolebygningene
De nåværende bygningene består av:
Charlize Theron
Charlize Theron (født 7. august 1975) er en sørafrikansk og amerikansk skuespillerinne, filmprodusent og modell.
Faren var av fransk-hugenottisk opprinnelse (han ble skutt av moren i selvforsvar og døde) og moren er av tysk opprinnelse. Hennes morsmål er afrikaans. Theron ble amerikansk statsborger i mai 2007, men har også beholdt sitt sørafrikanske statsborgerskap.
I 2004 vant Theron Oscar for beste kvinnelige hovedrolle for rollen som Aileen Wuornos i Monster, og hun ble igjen nominert til den 78. Oscar-utdelingen som beste skuespillerinne for filmen North Country. Hun har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame.
Moskovskij
Moskovskij (russisk: Московский) er en by i Moskva oblast i Russland. Den ligger 25 km sørvest for Moskva, og 5 km øst for Vnukovo lufthavn. Innbyggertall: 15 400 (2005 est.)
Archibald Campbell, 4. jarl av Argyll
'''Archibald Campbell, 4. jarl av Argyll''' (født ca. 1507, død 1558) var en skotsk adelsmann og politiker. Han var den eldste sønn av Colin Campbell, 3. jarl av Argyll og Jean Gordon, datter av Alexander Gordon, 3. jarl av Huntly. Archibald ble mistenkt av kong Jakob V av Skottland og hans råd for å ha forårsaket uro på de skotske øyer. Han ble stilt foran kongen og ble mulig satt i fengsel (han ble frigitt og fikk igjen sine posisjoner etter Jakob døde). Han var gift to ganger.
Niels Wiwel
Niels Wiwel (født i Hillerød den 7. mars 1855, død i Hellerup den 14. desember 1914 var en dansk maler, tegner og illustratør.
Niels Wiwel begynte i lære som litograf. Utdannelsen som kunstmaler startet han på Christian Vilhelm Nielsens tegneskole, og fortsatte på Københavns Kunstakademi, der han fulgte undervisningen fra 1869 til avlagt eksamen i 1873.
Familie
Hans foreldre var lærer og forfatter Niels Peter Wivel (1818-74) og hustru Ingeborg Jørgine Frederikke Middelthun (1822-56). Niels Wiwel ble 23. november 1888 borgerlig gift med Johanne Cathrine Christiane Givskov, (født 9.12.1862 i Horsens, død 15.2.1945 i Kbh.). Hun var datter av forstmester Christian Henrik Karl Givskov (1823-62) og fru Emma Marie Olsen (1827-1904). – Bror til H. G.w.
Virke
Etter studiene reiste Wivel i flere år omkring i Tyskland for å utvikle sine ferdigheter både innen reproduksjonsteknikkene og på bildekunstens område. Lengst oppholdt han seg blant kunstnerkretsen i Düsseldorf. I 1879-80 var han elev ved Bonnats skole i Paris.
Wivel likte å beskjeftige seg med sjangerbilder med utpreget anekdotisk tema, liksom han leverte et stort antall satiriske tegninger til illustrerte ukeblader (Jensen 1907:452-460 og Knudsen et al. 1946:79-83). Han leverte også oppsiktsvekkende fine illustrasjoner til Johan Herman Wessels Kierlighed uden Strømper (1885) i ny-rokokkostil, til diktet «Herremanden» (1894), og til Wessels Samlede Digte (1895), med fine initialer og mange kostelige situasjonsbilder (Østby:171-174). Spesielt i 1890-årene leverte han masse illustrasjoner for bøker, og også til en serie norske folkeeventyr af Peter Christen Asbjørnsen og Jørgen Moe, hvorav kun «Manden som skulde stelle hjemme» ble publisert i hans egen levetid. De øvrige manuskriptsidene ble liggende inntil Asbjørnsenselskapet i 2009 utga Fire Eventyr, med Wivels originalfaksimiler til No. 2 Gutten som gik til Nordenvinden og krævede Melet igjen, No. 3 Manden som skulde stelle hjemme, No. 4 Gutten og Fanden, og No. 5 Skipperen og Gamle-Erik. No. 1 er altså ukjent, og vi vet heller ikke om Wivel kan ha supplert med flere tegninger til Asbjørnsen og Moes norske eventyr.
Han beveget seg kunstnerisk mere i retning mod symbolismen. I årene 1898 til 1904 arbeidet han ved den Tilgmannske Reproduktionsanstalt i Helsingfors, og i denne perioden stilte han også ut sine bilder i Finland.
Sønnen Curt Rembrandt Wivel døde 6. september 1893, kun tre måneder gammel; Wivel og hans kone bodde på dette tidspunkt i Frederik VII´s Gade på Nørrebro (Skt. Stefans Sogn).
Ikonografi
Malte selvportrett i 1882 og 1891.
Matematikksenteret
Nasjonalt senter for matematikk i opplæringen, vanligvis omtalt som Matematikksenteret, er et nasjonalt ressurssenter for matematikkdidaktisk kompetanse. Matematikksenteret har som hovedoppgave å lede og koordinere utvikling av nye og bedre arbeidsmåter og læringsstrategier i matematikkopplæringen i barnehage, grunnskole, videregående skole, voksenopplæring og lærerutdanning i Norge. Senteret ble opprettet 1. august 2002, og er et av 10 nasjonale sentra underlagt Utdanningsdirektoratet. Matematikksenteret er plassert ved NTNU i Trondheim.
Trying to Get Arrested
Trying to Get Arrested er en amerikansk stumfilm fra 1909, regissert av D. W. Griffith.
Handling
En hjemløs landstryker forsøker å få seg selv arrestert, slik at han kan få en seng å sove i ved det varme fengselet.
Men politiet fortsetter å ignorere ham, eller de arresterer feil personer.
Gouvernementsgebouw
Gouvernementsgebouw er presidentpalasset i Surinams hovedstad Paramaribo. Den ligger foran Onafhankelijkheidsplein («Uavhengighetsplassen»), hvor også nasjonalforsamlinga, kongressbygninga, høyesterettsbygninga og finansdepartementet holder til. Presidentpalasset ble bygd i 1730, og gjennomgikk store forandringer i 1780. Det var ikke før i 1911 at det ble utvida til dagens størrelse. Det er et av de best bevarte eksemplene på nederlandsk kolonial arkitektur i Surinam, og er en del av verdensarvoppføringa av byens sentrum hos UNESCO.
Gravitasjonsslynge
Gravitasjonsslynge (engelsk gravity assist, også kalt Fly bys) er et begrep som brukes om et romfartøys utnyttelse av tyngdekraften fra de himmellegemer de passerer til akselerasjon. Formålet er å spare drivstoff og komme raskere frem til målet. Planleggingen av en slik reise gjøres ut ifra matematiske beregninger. Det er planetens masse som avgjør hvor stor tyngdekraft den har, og hva minsteavstanden blir.
En romsonde som nærmer seg en planet vil akselerere når den potensielle energien avtar. Siden den mekaniske energien er uendret, vil den kinetiske energien vokse. Etter at romsonden har passert den nærmeste avstanden til planeten, vil den falle. Den potensielle energien vokser slik at den kinetiske energien minker. Dersom planeten er stillestående vil romsondens energi etter møtet være uendret – på samme måte som med en syklist som øker farten nedover, men mister farten oppover (analogien ignorerer rulle- og luftmotstand).
The Swiss Maid
«The Swiss Maid» er en amerikansk sang, skrevet av countrysanger og låtskriver, Roger Miller. Han spilte den inn i 1961 med tittelen «Fair Swiss Maiden».
Del Shannon spilte den inn under tittelen «The Swiss Maid». Hans versjon ble utgitt på singlen Big Top 45-3117 i 1962.
Del Shannons innspilling inneholdt en særegen jodling (av Shannon selv). Jodling var populært i noe av countrymusikken på den tiden.
Svensk versjon
Stig Anderson har skrevet en svensk tekst. Den svenske tittelen er «Schweizer-Östen».
Listeplasseringer
Singlen til Del Shannon lå bare som #64 på den amerikanske Billboard Hot 100-listen i 1962, men gjorde det bedre på den britiske singlelisten med en andreplass. Den lå tre uker på toppen av den australske singlelisten. Det var den eneste platene i begynnelsen av Shannons karriere som krysset over til Billboards Easy Listening-liste.
Nam Gon
Nam gon (hangul: 남곤, hanja:南袞) (født 1471 i Miryang i dagens Sør-Gyeongsang, død 10. mars 1527 i Miryang) var en koreansk politiker, forsker og dikter. Han var statsminister i kongedømmet Joseon fra 1523 til 1527.
Masantol
Barangayer
Masantol er inndelt i 26 barangayer.
Neolucanus quangnami
Neolucanus quangnami er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
En middelsstor til stor (37-51 millimeter), blank, svart hjortebille med gulbrune sider på dekkvingene. Forkroppen er fint punktert og halvmatt, dekkvingene nokså blanke. Hannens kjever er gjerne litt lengre enn hodet, rette og knivformede med kraftige tenner på innersiden. Pannen er bredt, U-formet innbuktet foran. Pronotum er avrundet, stort og bredt, ganske fint punktert, knapt innsnevret ved roten. Dekkvingene er noe hvelvede og rundede, hos hannen er ytterkanten og et bredt, kileformet midtfelt svarte, sidene gulbrune. Hunnen ligner hannen bortsett fra at kjevene ikke er forstørrede, og fargen er gjerne noe mørkere.
Utbredelse
Arten er utbredt i Vietnam.
Selena Piek
Selena Piek (født 30. september 1991) er en nederlandsk badmintonspiller som konkurrerer mest i dobbel. Hun har ingen større internasjonale titler og hennes beste resultat i europamesterskapet i badminton er en bronsefinale fra 2014.
VM i friidrett 2009 – Kulestøt kvinner
Øvelsen Kulestøt kvinner ved VM i friidrett 2009 ble avholdt på Olympiastadion i Berlin den 16. august.
Norge var ikke representert i øvelsen.
Kvalifisering
Kvalifisering: Utøvere som oppnådde direktekvalifiseringskrav på 18,50 m eller utøverne med de 12 beste resultatene gikk til final.
Selena Piek
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo ble hun utslått i kvartfinalen i dobbel, samt i gruppespillet i mixed dobbel.
Squash under samveldelekene 1998
Squash under de britiske samveldeleker 1998. Squash var en av flere sporter under de sekstende samveldelekene som ble arrangert i Kuala Lumpur i Malaysia i perioden 11. til 21. september 1998. Det var første gangen som squash var med på programmet i Samveldelekene. I lekene i 1998 ble det konkurrert i fem øvelser i squash, single og double for både menn og kvinner og en mixeddouble. Alle tapende semifinalister fikk bronsemedaljer. Australia ble beste nasjon med to gullmedaljer foran England som også vant to gull.
Guitars (album)
Guitars er det 19. albumet fra Mike Oldfield, utgitt i 1999 av WEA. Albumets konsept var å kun benytte gitarlignende instrumenter.
Marianne Hirsti
Marianne Hirsti (født 1958) er en norsk opera- og romansesanger (sopran) og barne- og ungdomsbokforfatter.
Hirsti studerte ved Norges musikkhøgskole i 1977–1979 og ved Musikhochschule Lübeck i 1979–1981.
Hirsti har vært engasjert ved operahusene i Hamburg, Kiel, Köln og Stuttgart og er nå frilanssanger. Hun fikk Griegprisen i 1987.
Reidar Hirsti er hennes far. Hun er gift med domorganist Terje Kvam.
Guitars (album)
Bakgrunn
Oldfield spiller all musikken på albumet, og bruker bare gitarer av forskjellige typer. Den mest bemerkelsesverdige bruken er den med hans Roland MIDI-utstyrte gitarer, som han bruker til å få frem tromme-sampler og lage strykerlignende musikk. «Four Winds» er et firedelts verk, hvis seksjoner er musikalske portretter av de fire kompasspunktene (Nord, Sør, Øst og Vest).
Midtkoloniene
Mye av området var opprinnelig del av Ny-Nederland, frem til britene erobret områdene; områdene ble erobret av engelskmennene cirka 1664 i deres krig mot Nederland, og størstedelen av landområdet ble organisert som Provinsen New York. Hertugen av York og Englands konge kom senere til å gi andre eierskapet over landområdene som ble Provinsen New Jersey og Provinsen Pennsylvania. Kolonien Delaware adskilte seg senere fra Pennsylvania, som ble grunnlagt av William Penn.
Midtkoloniene hadde store områder med fruktbart jordsmonn, som gjorde at området ble en stor eksportør av hvete og andre kornslag. Tømmer- og skipsbyggingsindustrier nøt også velstand i midtkoloniene på grunn av områdets overflod av skoger, og Pennsylvania oppnådde moderat suksess i tekstil- og jernindustri. Midtkoloniene var de mest etnisk og religiøst mangfoldige av de britiske koloniene i Nord-Amerika, da de hadde bosettere som kom fra alle deler av Europa; uro i Europa og andre kolonier førte til en tilstrømming av innvandrere til midtkoloniene på 1700-tallet. Med de nyankomne kom også forskjellige religioner, som alle ble vernet i midtkoloniene av nedskrevne lover om religionsfrihet. Denne toleransen var svært uvanlig, og særegen fra andre britiske kolonier.
Historie
Midtkoloniene ble utforsket av Henry Hudson under hans reise opp Hudsonelven og Delawarebukta i 1609. Nederlenderne gjorde ikke lenge etterpå krav på landet; svenskene og nederlenderne kjempet om landet på 1630-tallet, og til slutt gjorde nederlenderne krav på området som Ny-Nederland. På 1660-tallet erobret engelskmennene området fra nederlenderne, og omdøpte det «New York» – etter hertugen av York, Jakob II. Koloniens landområder ble i perioder delt ut til forskjellige proprietærer, og delt inn i Provinsen New York og Provinsen Pennsylvania.
Provinsen New Jersey
I 1665 ble Concession and Agreement skrevet for å lokke bosette til New Jersey. Dette dokumentet gav religiøs frihet, ingen skatter uten samtykke av en forsamling, og en guvernør utvalgt av proprietærene. Den første guvernør som ble utvalgt på denne måten var Philip Carteret, som grunnla Elizabethtown. Kolonistene var pålagt å betale årlige leieskatter i stedet for tjenester. Den 18. mars 1674 solgte Lord Berkeley sin andel av kolonien til Edwarde Byllynge, en kveker og forretningsmann fra London, etter å ha støtt på utfordringer med skatteinnsamlingen. Salget delte New Jersey inn i East Jersey og West Jersey; grensen mellom de to ble derimot ikke fastslått før Femdelsskjøtet i 1676. Fra 1701 to 1765 fant flere trefninger mellom kolonistene sted i det som kalt New York–New Jersey Line War, grunnet omstridte kolonigrenser.
15. april 1702 forente dronning Anne West Jersey og East Jersey til én kronkoloni – Provinsen New Jersey. Edward Hyde, 3. jarl av Clarendon ble kronkoloniens første guvernør. Etter Hyde ble kalt hjem til England i 1708 grunnet anklager om korrupsjon og bestikkelser ble New Yorks guvernør også gitt ansvaret å presidere New Jersey. I 1738 valgte kong Georg II ut en separat guvernør for New Jersey – Lewis Morris.
New Jersey provinskongress, bestående av valgte delegater, ble dannet i januar 1776 for å styre kolonien. Kongressen fikk kronens guvernør William Franklin arrestert den 15. juni, og erklærte at han var «en fiende av dette landets friheter». 2. juli 1776 vedtok New Jersey en egen grunnlov, kort tid etter å ha bemyndiget delegater i Den kontinentale kongress, den 21. juni, å bli med i en uavhengighetserklæring. Den amerikanske uavhengighetserklæring endte deres kolonistatus.
Provinsen Pennsylvania
Kong Karl II gav landområdene for Kolonien Pennsylvania til William Penn den 4. mars 1681, som betaling av en gjeld kronen skyldte hans familie. Penn skrev Frame of Government of Pennsylvania før han forlot kolonien, som oppfordret til religiøs toleranse av mange grupper, inkludert Vennenes samfunn og urfolkreligion. Som en proprietærkoloni regjerte Penn Pennsylvania, men dens innbyggere far fortsatt underlagt den engelske krone og Englands lover. Penns fetter William Markham fungerte som koloniens første deputert guvernør.
Avgrenset av 42. nordlige breddesirkel og 39. nordlige breddesirkel grenset Pennsylvania mot elven Delaware og koloniene New York, Maryland, og New Jersey. I 1704 ble nederlandske landområder gitt til Penn av hertugen av York separert, og ble igjen del av Kolonien Delaware. Fra 1692 til 1694 førte revolusjonen i England til at Penn tapte styret av kolonien. Pennsylvaniaforsamlingen benyttet seg av denne muligheten til å etterspørre mer makt for valgte embetsmenn, ledet av David Lloyd. Etter å ha besøkt kolonien i 1669 og 1701 ble Penn til slutt enig om å tillate at deres Charter of Privileges ble ført inn i konstitusjonen. Da britene forbød ekspansjon i vest i 1764 svulmet striden mellom kolonistene og de innfødte opp. I 1773 beordret Arthur St. Clair arrestasjonen av en offiser fra Virginia som ledet tropper mot væpnede bosettere lojale overfor Pennsylvania. Pennsylvanske revolusjonære følelser fortsatte å vokse, og Philadelphia, Amerikas største by, ble snart Den kontinentale kongress' møtested. Publiseringen av Pennsylvania Constitution of 1776 av lokalvalgte revolusjonære endte koloniens historie, og etablerte Samveldet Pennsylvania.
Provinsen New York
De første nederlandske bosetningene i New York-området dukket opp rundt 1613. Engelskmennene hærtok Kolonien Ny-Nederland fra nederlenderne i 1664, og omdøpte den Provinsen New York, etter kongens bror hertugen av York (senere kong Jakob II). Nederlenderne gjenerobret kolonien juli 1673, under den tredje nederlandsk-engelske krig, men returnerte den til engelskmennene gjennom freden i Westminster i bytte mot Surinam. Hertugen av York styrte aldri kolonien selv; i stedet utpekte han guvernører, råd og andre offiserer til å drive regjeringen. Richard Nicolls var New Yorks første guvernør.
I 1665 adskilte New Jersey seg fra New York; men New York–New Jersey-grensekrigen fortsatte fram til de endelige grensene ble avgjort i 1769, og godkjent av de lovgivende forsamlinger og kongen i 1772 og 1773 henholdsvis. En koloniforsamling møttes i oktober 1684, noe som gjorde New York den siste kolonien til å ha en forsamling. En grunnlov ble forfattet og vedtatt 30. oktober 1683, og gav kolonistene mange rettigheter, inkludert rettighetene til å ikke bli skattlagt uten representasjon. Jakob II erklærte derimot konstitusjonen for ugyldig, da han fikk kjennskap om den.
Da hertugen av York ble kronet kong Jakob II av England ble New York en kronprovins. I mai 1688 ble provinsen i en kort periode del av Dominion of New England. Da Jakob II ble kastet gjorde New Yorks innbyggere opprør mot kronens guvernør i Leisler's Rebellion. Da Henry Sloughter ble guvernør i mars 1691 ble opprøret slått ned, og dens leder Jacob Leisler arrestert, dømt og henrettet for forræderi. New Yorks charter og grunnlov ble gjeninnført kort tid etter. I april 1775 etablerte amerikanske patrioter New York provinskongress for å erstatte forsamlingen. Guvernør William Tryon og alle kongelige embetsmenn ble tvunget til å forlate kolonien den 19. oktober 1775. Kolonistatusen opphørte ved den amerikanske uavhengighetserklæringen juli 1776.
Kolonien Delaware
Delawares eierskap vekslet mellom Nederland og Sverige mellom 1631 og 1655. Nederlenderne beholdt kontrollen over Delaware fram til 1664, da sir Robert Carr hærtok Ny-Amstel for hertugen av York og omdøpte det New Castle. En av hertugens deputerte regjerte Delaware fra 1664 til 1682. Da William Penn fikk sin landbevilgning Pennsylvania i 1681 mottok han Delaware-området fra hertugen av York, gav det navnet The Three Lower Counties on the Delaware River («de tre nedre fylker på elven Delaware»). I 1701, etter å ha opplevd problemer med å styre det etnisk mangfoldige territoriet Delaware tillot Penn dem en separat koloniforsamling.
Industri
Overflod av skoger tiltrakk seg både tømmer- og skipsbyggingsindustri til midtkoloniene. Disse industriene førte sammen med tilstedeværelsen av dype elveestuarer til viktige havner som New York og Philadelphia. Mens midtkoloniene hadde langt mer industri enn Sørkoloniene kunne de fortsatt ikke måle seg med New Englands industrier. I Pennsylvania var det rikelig med sagbruk og kornmøller, og tekstilindustrien var i sterk vekst. Kolonien ble også en viktig produsent av råjern og avledede produkter, som Pennsylvania long rifle og Conestogavognen. Andre viktige industrier inkludert trykking, publisering, og den tilknyttede papirmakerindustrien.
Politikk
Midtkolonienes politisk grupper begynte som små grupper med snevre, fokuserte mål. Disse koalisjonene vokste til slutt til mangfoldige og store politiske organisasjoner, særlig under Den franske og indianske krig.
Midtkoloniene var som regel styrt av kongelige eller proprietære guvernører og valgte koloniforsamlinger. Mange midtkolonigrunnlover garanterte religionsfrihet og forbød skattlegging uten representasjon. Kronens guvernører ble arrestert eller kastet ved flere tilfeller enn ett, hvorav New Jerseys arrestasjon av sin egen guvernør, samt arrestasjoner under Leisler's Rebellion i New York, er mest bemerkelsesverdig. Voksende uro i midtkoloniene førte til slutt til at området ble møtested for Den kontinentale kongress, og et revolusjonssentrum. Det var derimot også flere nøytrale og lojale lommer.
Demografi
Midtkoloniene tenderte å blande aspekter fra New England og Sørkoloniene. Landeiendommer var som regel gårder på 16–65 hektar, eid av samme familie arbeidet der og drev driften. I Hudson-dalen i New York derimot styrte de nederlandske patroonene meget store godseiendommer og leide ut land til forpaktere.
Etnisk sett var midtkoloniene mer mangfoldige enn de andre britiske koloniområdene i Nord-Amerika, og var som regel mer sosialt tolerante. For eksempel fikk enhver utlending som bekjente kristendom i New York tildelt statsborgerskap, noe som førte til en mer mangfoldig befolkning. Et resultat av dette var at tidlige tyske bosetninger i Amerika var konsentrert i midtkoloniregionen. Kontraktstjenere var særlig vanlige i Pennsylvania, New Jersey og New York på 1700-tallet, dog færre arbeidet med jordbruk.
Tyske innvandrere foretrakk midtkoloniene; tysk innvandring økte kraftig omkring 1717 og mange innvandrere begynte å komme fra Rhinland. Pennsylvaniatyskere ble feilaktig kalt Pennsylvania Dutch (av tysk Deutsch – «tysk»; til forveksling med engelsk Dutch – «nederlandsk»), og utgjorde én tredjedel av befolkningen ved den amerikanske revolusjons utbrudd. Industri- og jordbruksferdighetene de brakte med seg hjalp til å befeste midtkolonienes velstand. De var kjent for tett sammensveisede religiøse samfunn, hovedsakelig lutherske, men også mindre sekter som Brødremenigheten, samt mennonitter, og amish.
Skotsk-irer begynte å innvandre til midtkoloniene i bølger etter 1717. De trengte primært videre vestover til kolonienes grenseland, hvor de gjentatte ganger konfronterte indianerne. Andre folkegrupper i midtkoloniene inkluderte franske hugenotter, walisere, nederlendere, svensker, sveitsere, og skotske høylendere.
Engelske bosettere
Da engelskmennene overtok kontrollen over midtkoloniene rundt 1664 hadde allerede mange kvekere fra Rhode Island blitt drevet videre inn i området av puritanere, mens episkopale forretningsmenn bosatte seg i Philadelphia og New York by.
Walisiske kvekere, baptister og metodister bosatte seg i Pennsylvanias walisiske trakt. Mens noen walisiske bosettere som Roger Williams dro for å grunnlegge Rhode Island grunnla Anne Hutchinson en bosetning i New York. Rhode Island ble ikke innledningsvis regnet som en del av New England, da det hadde blitt ekskludert fra Konføderasjonen New England, men senere ble det del av Dominion of New England. Derimed endret av og til midtkolonienes definisjon seg, og overlappet med Rhode Islands kolonigrenser. Etter å ha blitt med i Dominion of New England derimot ble Rhode Island permanent ansett som en New England-koloni. New Yorks opprinnelige eie av deler av Maine sikret et nært forhold med andre New England-kolonier som Vermont, og en fortsettende New England-innflytelse i kolonien.
Både William Penn og lordene Baltimore oppfordret til irsk protestantisk innvandring, i håp om å kunne skaffe kontraktstjenere til arbeid på deres godseiendommer og i koloniutviklinger. Deler av midtkoloniene viste ofte fremtredende irsk kulturell innflytelse.
Arbeidskraft
Arbeidskraft var konstant mangelvare, og den vanligste løsningen var unge, hvite kontraktstjenere. Dette var britiske eller tyske tenåringer hvis foreldre arrangerte arbeid for de hos kolonifamilier fram til de ble 21 i bytte mot en reise over havet. Størstedelen ble bønder eller bondehustruer. Innen midten av 1700-tallet utgjorde bestanddelen av afroamerikanske slaver 12 % av New Yorks befolkning. De fleste var hustjenere i Manhattan, eller gårdsarbeidere ved nederlandske godseiendommer.
Religion
Midtkoloniene var den religiøst mangfoldige delen av Det britiske imperiet, med en høy toleransegrad. Penn-familien var kvekere, og kolonien ble en yndet destinasjon for denne gruppen, samt tyske lutheranere, tyske reformerte, samt mindre sekter som mennonitter, amish, og herrnhuter, for ikke å nevne skotsk-irske presbyterianere. De nederlandske reformerte stod sterk i Øvre New York og New Jersey, og kongregasjonalister var viktige i Long Island. Den første store vekkelsen vitaliserte religiøsiteten, og hjalp til med å stimulere vekst i kongregasjonalist-, metodist- og baptistkirken. Ikke britiske kolonister inkluderte nederlandske kalvinister, svenske lutheranere, pfalziske mennonitter, og amish.
Jill Saulnier
Jillian Saulnier (født 7. mars 1992) er en canadisk ishockeyspiller.
Hun representerte Canada under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor hun tok sølv.
George E. Read
George E. Read (født 1838 på Rhode Island, død 1910) var en sjømann fra USA som ble tildelt Medal of Honor for tapperhet under den amerikanske borgerkrigen. Den 19. juni 1864 var Read matros ombord USS «Kearsarge» som senket CSS «Alabama» utenfor kysten av Cherbourg i Frankrike.
Read ble tildelt Medal of Honor for tapperhet under ild.
Hjuke
Hjuke (norrønt: Hjúki) er en av æsene i norrøn mytologi og bror til månegudinnen Bil. De er knyttet til den personifiserte guddommen Måne og følger dennes ferd over himmelen. Både Bil og Hjuke er kun nevnt i Den yngre Edda, skrevet på 1200-tallet av islenderen Snorre Sturlason. Forskerteorier som behandler paret er knyttet til deres vesen, deres rolle som mulige personifiseringer av månekratere, eller månens faser, og det er spekulert på et forhold mellom den norrøne fortellingen om Bil og Hjuke, og det engelske barnerimet «Jack og Jill», og senere folkeminne i germanske Europa.
I kildene
I boken Gylvaginning som er samlet i Den yngre Edda hevder figuren Den Høye (Odin) at de to barna ved navnene Bil og Hjuke var avkommet til Vedfinn (norrønt Viðfinnr). Straks de to gikk vekk fra brønnen Byrge (norrønt Byrgir) – de bar på sine skuldre stauren Simul som holdt spannet Sæg mellom seg. Måne tok dem vekk fra jorda, og de fulgte deretter Måne over himmelen, «som ein kan sjå frå jorda».
Hjuke er ellers ikke nevnt, men Bil blir nevnt i andre sammenhenger. Senere i teksten i Gylvaginning ved slutten av en opplisting av tallrike andre gudinner i norrøn mytologi, blir Bil listet sammen med Sol (den personifiserte sol) som gudinner; «talde mellom åsynjene; deira yrke er det fortalt om før.» Bil nevnes to ganger i Skaldskaparmål i Den eldre Edda: hun opptrer i en liste med andre gudinner, og hun nevnes som en kjenning for «kvinne».
Teorier
Ettersom de to ellers ikke er nevnt utenfor Snorres Den yngre Edda har det vært lett å trekke slutningen at Bil og Hjuke har hatt liten mytisk betydning, eller at de kan ha blitt diktet opp av Snorre. Anne Holtsmark hevdet i en artikkel i 1945 at Snorre kan ha kjent til eller hatt tilgang til et i dag tapt vers hvor Bil og Hjuke personifiserte den voksende og avtakende måne. Holtsmark teoretiserte videre at Bil kan ha vært en dise, en annen type av kvinnelig guddom.
Andre forskere har også teoretisert om Bil og Hjuke kan har representert måneaktivitet, som månens faser eller representert månekrater. Jacob Grimm avviser forslaget at søskenparet representerte månefaser, og mente at de heller representerte månens kratere, «som kan bli sett fra jorda». Bevis for dette mente Grimm «er opplagt fra figuren i seg selv. Ingen endring av månen ville antyde bildet av to barn med ei bøtte slengt over skuldrene. I tillegg mener svensker selv i dag å se i merker på månen to personer som bærer en stor bøtte med en staur.» Grimm la til at:
Grimm gir ytterligere eksempler fra germansk folkeminne opp til sin egen tid på 1800-tallet, og merker seg en mulig forbindelse mellom det tyske ordet wadel (fullmåne) og et dialektord for bunter med brensel, og skikken ved å hogge tre når det var fullmåne.
Rudolf Simek hevder at det dunkelhet i navnene til objektene i fortellingen om Bil og Hjuke kan indikere at Snorre har hentet fortellingen fra et eventyr, og at formen på fortellingen om Mannen på månen (som inneholder en mann med en pæle og en kvinne med ei bøtte) er også funnet i moderne folkeminne i Skandinavia, England og nordlige Tyskland.
I både fortellingen om Bil og Hjuke som er finnes i den islandske Den yngre Edda og fortellingen om barneregla Jack og Jill, om to barn, en gutt og ei jente som henter ei bøtte med vann, og begge parene har fonetisk tilsvarende navn. Disse likhetene har ført til teorier som forbinder disse to fortellingene. Denne antagelsen har ført til en del innflytelse inn i moderne tid, og vært benyttet i skolebøker for fra 1800-tallet og inn i 1900-tallet. Den tradisjonelle barneregla går som følgende:
Axel Lindahl (fotballspiller)
Karl Axel Lindahl (født 4. april 1995) er en svensk fotballspiller som spiller for Kalmar FF.