cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Münchhausens syndrom by proxy
Det er en utvikling i pediatriske fagmiljøer i retning av å kalle det medisinsk mishandling/vold (medical abuse) for å synliggjøre skadevirkningene og for å gjøre det vanskeligere for gjerningspersoner å påberope seg en psykisk lidelse som en forsvarsstrategi.
Det skotske lavlandet
Angus, Dunbartonshire, Stirlingshire, Perthshire, Kincardineshire, Aberdeenshire, Banffshire og Moray er delt mellom høy- og lavlandet.
The Emperial Vinyl Presentation
The Emperial Vinyl Presentation (utgitt 2001) er det andre samlealbumet til det norske black metal bandet Emperor. Det består av de tre første studioalbumene, et konsertalbum og demoen til bandet. Albumet finnes kun i 3000 eksemplarer.
Det skotske lavlandet
Det gæliske navnet avslører at inndelingen i høy- og lavland ikke bare er en geografisk, men også en språklig inndeling. Skotsk gælisk står sterkest i høylandet eller Gàidhealtachd, mens de viktigste språkene i lavlandet er engelsk og skotsk. Dette fører til at enkelte områder, som Caithness, noen ganger blir regnet med i lavlandet og andre ganger i høylandet og øyene. Orknøyene og Shetland regnes også av noen med til lavlandet og ikke til øyene av språklige grunner.
De sørligste grevskapene kalles også Borders («grenselandet»), som nå også er navnet på en administrativ region. Det oppfattes noen ganger som atskilt fra resten av lavlandet. Grenselandet er områdene mellom England og Skottland som har vært bestridt og lokaliseringen for de blodigste kampene i den felles historien mellom de to landene. Forfatteren Stuart Kelly beskrev grenselandet, hvor forfatteren Walter Scott (1771-1832) kom fra, som «har alltid vært et enhetlig flertallsområde, usikker uten å være holdningløst, tvetydig, men fortsatt gjenkjenbart, ærgjerrig og forsiktig... motsetter seg todelinger og motsetter seg utviskingen av todelingen. Om valget er svart og hvit, nekter de selv å være grått.»
A Western Harvest Field by Moonlight
A Western Harvest Field by Moonlight er en EP med tidlige innspillinger gjort av den amerikanske musikeren Beck. Den ble utgitt på vinyl av Fingerpaint Records i 1994. Utgivelsen består for det meste av eksperimentering med lyd, som han lagde før Mellow Gold, men det er også et par akustiske blueslåter. Den mest kjente er «Totally Confused», som Beck har fremført ved flere anledinger under konserter. Etterfølgende Golden Feelings, er A Western Harvest Field by Moonlight Beck's andre og siste uoffisielle uavhengige utgivelse.
Albumet har blitt trykt fire ganger:
Alle pressinger av albumet har en skrivefeil på ryggen av platen: A Western Harvest Moon By Moonlight
"SEXY DEATH SODA" er skrapet inn på vinylen på Bic-siden, og "CHERRY CUPCAKE" er skrapet inn på Beek-siden.
Sporlisten er på selve etiketten på vinylplaten, og finnes ikke andre steder på omslaget.
«Styrofoam Chicken (Quality Time)» er en evigvarende loop. Den finnes på slutten av vinylen, så den fortsetter å spille fram til stiften er fysisk fjernet fra platen.
Sporliste
BIC SIDE
BEEK SIDE
Jiaocheng (Ningde)
Jiaocheng (kinesisk: 蕉城区, pinyin: Jiāochéng Qū), er et bydistrikt i byprefekturet Ningde i provinsen Fujian i Folkerepublikken Kina. Jiaocheng omfatter Ningdes bymessige sentrum og administrasjonssete. Jiaocheng har et areal på 1 537,2 km² og 417 500 innbyggere med primær bosettingstillatelse (2003).
Den 1. september 2005 ble distriktet rammet av en ca. 10 m høy flodbølge fra taifunen Talim.
Administrative enheter
Distriktet består av to subdistrikter (jiedao, 街道), en utviklingssone (kaifa-qu, 开发区), ti storkommuner (zhen, 镇) og fire kommuner (xiang, 乡).
Langkvistruner
Langkvistruner, som også kalles danske runer, dansk-svenske runer, vanlige runer og normalruner, er en av to hovedvarianter av runer i den yngre futhark. Den andre kalles kortkvistruner (eller stuttruner, svensk-norske runer og Rök-runer). I tillegg finnes en rekke varianter av runer.
Bani Yas (by)
Bani Yas (arabisk: بنو ياس) er den tredje største byen i emiratet Abu Dhabi i De forente arabiske emirater, og blir ofte regnet som en forstad til hovedstaden Abu Dhabi. Den har om lag 30 000 innbyggere, og ligger 30 km sørøst for hovedstaden, mellom denne og storbyen Al Ain.
Det Søndhordlandske Dampskibsselskab
Det Søndhordlandske Dampskibsselskab (Etabl. 1871) var et damskipsrederi i Sunnhordland. Fra ca. 1865 begynte dampskipsfarten på Sunnhordland, bl. annet med DS «Vøringen», DS «Bjørgvin» og DS «Constitutionen». Ingen av disse skipene klarte imidlertid å få til en tilfredsstillende tjeneste for lokalbefolkningen, og behovet for en egen båt eid av lokale krefter meldte seg raskt. På initiativ fra bl. annet Kaptein Simonsen ble det invitert til tegning av aksjer for å etablere et eget selskap og finansiere et eget skip.
Det nye selskapet ble konstituert 23. oktober 1880 og fikk navnet Hardanger Søndhordlandske Dampskibsselskab. Dette var opprinnelsen til Hardanger Sunnhordlandske Dampskipsselskap (HSD) som etterhvert skulle utvikle seg til å bli et av landets største transportselskap.
Zaļo un Zemnieku savienība
Zaļo un Zemnieku savienība («Unionen av grønne og bønder», ZZS), er den nest største partigruppa i Latvias parlament, Saeima.
ZZS blei grunnlagt som en valgallianse mellom Den latviske bondeunionen og Latvias grønne parti forut for parlamentsvalget i 2002. Alliansen fikk 9,5 prosent av stemmene og 12 av de 100 plassene i Saeima. I mars 2004 blei Indulis Emsis fra Latvias grønne parti landets statsminister. Han er den første fra et grønt parti som noen gang har blitt et lands statsminister.
I parlamentsvalget i 2006 fikk ZZS 16,7 prosent av stemmene og 18 mandater.
Partiet gikk deretter inn i en koalisjonsregjering under Ivars Godmanis fra partiet Latvias vei, men etter at regjeringa gikk inn for kraftige innsparinger på grunn av den internasjonale finanskrisa, så dreiv ZZS fram Godmanis avgang i februar 2009.
Sponsoren bak unionen er Aivars Lembergs, borgermester i Ventspils. Lembergs blir regna som en av landets tre store næringslivsoligarker. Han blei arrestert i mars 2007 på grunn av en korrupsjonssak og satt i husarrest til februar 2008.
Kortkvistruner
Kortkvistruner, som også kalles stuttruner, svensk-norske runer og Rök-runer, er en av to hovedvarianter av runer i den yngre futhark. Den andre kalles langkvistruner (eller danske runer, dansk-svenske runer, vanlige runer og normalruner). I tillegg finnes en rekke varianter av runer.
Solneset skole
Solneset skole er én av to barneskoler i bydelen Hamna i Tromsø. Skolen dekker 1. til 7. klasse. Rektor er Heidi Skøyen Johansen.
Solneset skole ble bygd i 1998 og har om lag 200 elever og 27 ansatte.
Med både fjæra og skogen i umiddelbar nærhet, er det tilrettelagt for et aktivt uteliv, både i skoletida og i skolefritidsordning-tida.
Tor (forskningsstasjon)
Tor er en norsk ornitologisk feltstasjon i Antarktis, beliggende ca. 1625 moh. ved nunataken Svarthamaren i Dronning Maud Land. Den ble etablert i sesongen 1992/93 og består av en isolert container på 3x8 meter som fungerer som oppholdsrom og arbeidsrom. Stasjonen benyttes kun om sommeren, og overnatting foregår i telt. Norges helårsbemannede stasjon i Antarktis, Troll, ligger ca. 100 km vest for Tor. Begge stasjonene drives av Norsk Polarinstitutt.
Forskningen ved stasjonen er knyttet til fuglelivet ved Svarthamaren, som huser Antarktis' største innlandskoloni av sjøfugl og verdens største bestand av antarktispetrell (Thalassoica antarctica) med nærmere 250 000 hekkende par.
Romerikslaget
Romerikslaget IL er et idrettslag fra Oslo som markerte seg med gode resultater i langrennssporet på 1960- og 1970-tallet med Berit Mørdre Lammedal i en hovedrolle. Klubbens damelag vant NM i langrennsstafett hele seks ganger på rad fra 1965 til 1970.
Orientering
Klubben har en orienteringsgruppe som hadde sin storhetstid på 1970- og 1980-tallet. Da tok damelaget ni NM-medaljer på ti forsøk, hvorav to gull.
Sakariasveien (Oslo)
Sakariasveien (11–351, 12–534) er en vei som går fra Sørkedalen og innover i Nordmarka i Oslo. Den går fra Zinoberveien like nord for Brenna i Sørkedalen og til Knappaveien nedenfor Kikut.
Veien fikk navn i 1991 etter Sakariastjern sørvest for Fyllingen og er trolig et gammelt finnenavn. Ved veien ligger dessuten Sakariashytta, Sakariasveien 534.
Nedre del av veien har tradisjonell bebyggelse samt noe nyere villabebyggelse. Innover i marka finnes det noen hytter og plasser i nærheten av veien, hvorav den mest kjente er Finnerud. Nr. 345 er Kobberhaughytta, som ligger i enden av en østlig forgrening som på mange kart er skiltet som Kobberhaugveien.
Sakariasveien er del av en skogsbilvei med en lengde på 11,5 km, denne treffer veien Nordmarka ved Bonnamyra. Kikutstua ligger ved denne veien, selv om den har adressen Nordmarka 846.
Charles Kouyos
Charles Kouyos (født 10. februar 1928 i Marseille, død 12. desember 1994) var en fransk bryter.
Kouyos vant en olympisk bronsemedalje i bryting under Sommer-OL 1948 i London. Han kom på tredjeplass i den nest letteste vektklassen, bantamvekt opp til 57,0 kg, i fristil, bak Nasuh Akar fra Tyrkia og Gerald Leeman fra USA
Ruwais
Ruwais (arabisk: الرويس) er en by langt vest i emiratet Abu Dhabi i De forente arabiske emirater, ved Persiagulfen. Den har om lag 10 000 innbyggere, og ligger 240 km vest for hovedstaden Abu Dhabi.
Ruwais er et produksjons- og distribusjonssentrum for olje-produksjonen i den vestlige delen av landet. Byen har et større varmekraftverk basert på olje, og et avsaltingsanlegg for sjøvann. Den ble utviklet fra en fiskerlandsby på 1970-tallet, og fikk i løpet av de neste ti årene et større oljeraffineri og et naturgassanlegg for produksjon av flytende gass (LNG). Det er også en kunstgjødsel-fabrikk i byen, og et anlegg for behandling av svovel.
Dorothy Round
Dorothy Edith Round, gift Little, (født 13. juli 1908 i Dudley i Worcestershire i England, død 12. november 1982) var en britisk tennisspiller.
Dorothy Round spilte sin første singlefinale i Wimbledon i 1933, hun møtte Helen Wills fra USA og tapte 4-6, 8-6, 3-6. Året etter i 1934 var Round pånytt i finalen denne gang møtte hun en annen amerikansk spiller, Helen Jacobs, som hun beseiret 6-2, 5-7, 6-3. Samme år vant landsmannen Fred Perry herreturneringen, det var første gang på 25 år at begge singletitlene gikk til britiske spillere. Forrige gang det hente var i 1909 da Dora Boothby og Arthur Gore vant. Sin andre singletittel i Wimbledon vant hun i 1937 da hun vant over Jadwiga Jedrzejowska fra Polen med 6-2, 2-6, 7-5. I 1935 ble hun den første britiske kvinnen som vant Australian Open. Hun deltok også på de britiske Wightman Cup-laget i perioden 1931–36.
Johan Röjler
Johan Alfons Thomas Röjler (født 11. november 1981 i Örebro) er en svensk skøyteløper. Han går for klubben SK Winner.
Röjler ble juniorverdensmester i 2000, og har satt juniorverdensrekorder på 5,000 m. Hans beste resultater som senior hittil er 9.-plass i VM på skøyter, allround for herrer i 2003 og 6.-plass i EM i 2006.
Alex Campbell
Alex Campbell (født 1925 i Glasgow, død 1987) var en skotsk visesanger. Han gjorde seg sterkt gjeldende under den oppblomstringen som britisk folkemusikk opplevde på 1950- og 1960-tallet, og turnerte flittig både Storbritannia og Europa.
Alex Campbell gikk også under klengenavnet «Big Daddy», for han var en stor, rørslig kar, med krøllete rødt hår og skjegg, og en røff stemme.
En biografisk skisse
Alex Campbells slekt kom fra Hebridene, noe en også finner spor av i hans repertoar (se nedenfor). Da begge foreldrene og de to søstrene hans døde av tuberkulose i løpet av det samme året, ble lille Alex, som den eneste gjenlevende av familien, plassert på et vaisenhus inntil bestemoren bestemte seg for å ta ham til seg. Under andre verdenskrig møtte han amerikanske, polske og australske soldater som var stasjonert i Glasgow, og fattet interesse for visesang, både den skotske og den fremmede, som han hørte gjennom sangene soldatene fremførte fra sine hjemland.
Han ble immatrikulert for å ta et semesteremne ved Sorbonne, men pengene strakk ikke til Så tok han med seg gitaren, en hvit stokk og solbriller og fristet tilværelsen som "blind" gatesanger i Paris. Repertoaret var ikke stort, men han kunne noen sanger av Leadbelly og noen skotske folkeviser.
Her møtte han også den amerikanske visesangeren Derroll Adams, som ga ham jobb som kaféartist, men Campbell fortsatte likevel med å famle rundt i gatene med stokk og gitar, ettersom dette ga ham langt bedre inntekter. Da han på 1950-tallet kom tilbake til England fikk han opptre på Alexis Korners "Blues and Barrelhouse Club", og på de tallrike arenaene som dukket opp med den stadig stigende interessen for skiffle, visesang og folkemusikk.
I trekant med Ewan McColl og Peggy Seeger
I London møtte Alex Campbell Ewan McColl, som var en innflytelsesrik folkesanger, født i England av skotske foreldre. De to røyk uklar fordi McColl, som den store puristen han var, mente en kun burde synge sanger fra egen regionale bakgrunn, mens Campbell mente en burde stå fullstendig fritt til å synge både skotske og engelske folkeviser, eller for den saks skyld amerikanske arbeidersanger. Begge vant de tilhengere for sitt syn. En samtidig artikkel i The Observer karakteriserte de stridende parter som "the McCollites" og "the Campbellites".
McColl, som var gift med Jean Newlove, hadde innledet et forhold til Peggy Seeger. Da hennes oppholdstillatelse gikk ut i 1958 inngikk Alex Campbell et subrogasjonsekteskap med henne, for at hun skulle få bli i England. De ble gift i Paris 24. januar 1959, men deres forhold forble platonsk. Seeger har beskrevet bryllupsseremonien som "komisk", for på den tid var hun allerede gravid i sjuende måned med Ewan McColl, og presten instruerte Alex Campbell om alvoret i de livslange forpliktelsene han hadde gitt seg inn på etter å ha satt barn på "den stakkars jenta". Dagen etter returnerte Peggy Seeger til London for å bo sammen med McColl, mens Campbell flyttet sammen med sin Patsy og fikk to sønner.
Les Cousins - Skagen - St. Hanshaugen
I 1961 opptrådte Alex Campbell på flere viseklubber i London, blant annet i Les Cousins. Han turnerte Tyskland flere ganger, men også en rekke andre europeiske land. For flere år var han bosatt i Danmark, først på Skagen, og senere på Tønder.
Våren 1971 spilte Alex Campbell på St. Hanshaugen, sammen med flere av visesangerne fra miljøet rundt Viseklubben Dolphin og arvtakeren Bikuben Viseklubb, blant annet Lars Klevstrand, Hege Tunaal, Peter Skodbo, To + To og Finn Kalvik. Lillebjørn Nilsen, som hadde brukket armen og ikke derfor kunne spille, var konferansier. Ved samme anledning laget også NRK et radioprogram med Alex Campbell, hvor han fremførte 4-5 viser til eget gitarakkompagnement. Studioopptakene med Alex Campbell ble kringkastet lørdag 31. juli 1971 i programposten «Til underholdning og dans».
En av sangene som Campbell fremførte både på St. Hanshaugen og i NRK, var en båtsang fra Mingulay, en av de ytterste øyene på Hebridene. «Mingulay Boat Song» er en idylliserende sang om hjemlengt som øyfolket sang mens de var ute på havet. Arbeidsropene «Hill you ho, boys; let her go; boys» tyder imidlertid på at det dreier seg om en lagssang brukt til å koordinere arbeidsmomentene, muligens anvendt i forbindelse med å sette ut og hale garn. Minch, som nevnes i sangen er navnet på det åpne havet som seilbåtene måtte krysse for å nå havn:
Karismatisk sceneartist
Alex Campbell var sterkt utagerende, levde og arbeidet hardt, var hard på flaska, reiste mye og var alltid et populært innslag på konserter. Som sceneartist var Alex Campbell nærmest karismatisk. Han trollbant sitt publikum med sang, fortellinger og små anekdoter. Fra tid til annen ble dog konsertene hans ødelagt av overdreven fyll og drikking. Tidlig på 1980-tallet fikk Campbell strupekreft og kunne knapt snakke, men det var tuberkulosen han døde av.
Platekarriere
Ifølge ryktene skal Alex Campbell ha spilt inn mer enn 100 plater, men likevel oppnådde han aldri noen kommersiell suksess som plateartist. Han holdt prinsippfast på direkte innspillinger. Som en konsertens mester holdt han av øyeblikkets kunst, og avslo å korrigere eller perfeksjonere uttrykket gjennom å gjøre flere opptak.
På sine tidligste plater sang Campbell mange amerikanske sanger, men kom senere til å dreie repertoaret mer i retning av skotske folkeviser, som med malmfull røst ble fremført på dialekt til eget gitarakkompagnement på «my old Gibson guitar», som en av hans viser het. Campell fant også stor glede i med skotsk lynne og aksent å fremføre viser av Woody Guthrie, Bob Dylan og Tom Paxton.
Albumet "Alex Campbell and Friends" (1967) inneholder 3 sanger sammen med Sandy Denny. Dette er de tidligste opptak med henne som ble sluppet på plate, selv om det eksisterer profesjonelle opptak med henne og The Strawbs fra København. Disse opptakene ble nemlig ikke utgitt før på samlingen "All Our Own Work". På flere av Campbells tidlige plateinnspillinger deltar også gitaristen Martin Carthy, kjent fra Steeleye Span og sitt årelange samarbeid med Dave Swarbrick.
CD-en "Been on the Road so Long. The Alex Campbell Anthology". CMRCD 1168 gir smakebiter fra store deler av Alex Campbells karriere, men den som kjenner hans enorme repertoar tar seg straks i å savne både den ene og den andre sangen. Et par andre CD-er er også i omløp nemlig: "At the Tivoli Gardens" (1967) og "In Copenhagen" (1965), men samtlige album er temmelig vanskelige å oppdrive. Allan Taylor har imidlertid som en hyllest til visesangeren utgitt en dobbelt CD; "The Alex Campbell Tribute", der blant andre Lillebjørn Nilsen deltar.
Finnmarkskommisjonen
Finnmarkskommisjonen (samisk Finnmárkokomišuvdna) ble oppnevnt av Kongen i statsråd 14. mars 2008, med grunnlag i finnmarksloven. Den har sete i Tana der den er samlokalisert med Indre Finnmark tingrett.
Kommisjonen skal kartlegge bruks- og eierrettigheter som folk i Finnmark kan ha ervervet med grunnlag i langvarig bruk av det arealet som 1. juli 2006 ble overført fra Statskog SF til Finnmarkseiendommen. Dette arealet antas å omfatte vel 95 % av grunnen i Finnmark (45 000 kvadratkilometer). Kartleggingen skal ifølge finnmarksloven § 29 skje på grunnlag av «gjeldende nasjonal rett». Hensikten med Finnmarkskommisjonen er å få til en raskere og mer helhetlig avklaring av rettighetsforholdene i Finnmark enn hva som hadde vært mulig gjennom de vanlige domstolene. Parter som er uenige i kommisjonens konklusjoner om rettighetsforholdene kan bringe spørsmålene inn for Utmarksdomstolen for Finnmark, som ble etablert høsten 2013.
Minst to av de fem medlemmene i kommisjonen skal være bosatt i Finnmark eller på annen måte ha sterk tilknytning til fylket. For tiden har kommisjonen følgende sammensetning: Jon Gauslaa (leder), Ingrid Aamodt, Ole Henrik Magga, Veronica Andersen og John Bernhard Henriksen.
Kommisjonens rapport for felt 1 Stjernøya/Seiland ble offentliggjort 20. mars 2012. Senere har kommisjonen offentliggjort rapportene for felt 2 Nesseby (februar 2013), felt 3 Sørøya (oktober 2013), felt 5 Varangerhalvøya øst (juni 2014), felt 6 Varangerhalvøya vest (oktober 2015) felt 4 Karasjok del 1 (desember 2019) og Karasjok del 2 - reindriftsinterne rettforhold (desember 2022).
Kommunal vei 837 (Karmøy)
Kommunal vei 837 (Kv837) i Karmøy, Røyksundvegen går mellom Røyksund og Ytre Røyksund i Karmøy kommune. Delstrekningen Spannavegen har eget nummer Kv1033.
Begge strekningene var tidligere sammen fylkesvei 837, og ble 2013 omklassifisert til kommunal vei.
Ludvig den fromme
Ludvig den fromme (fransk: Louis le Débonnaire (født 778, død 20. juni 840) var konge av frankerne og samkeiser med sin far Karl den store fra 813. Han var også konge av Aquitaine fra 781. Som den tredje sønnen og den eneste gjenværende til Karl den store og hans tredje gemalinne Hildegard ble han enehersker av frankerne etter sin fars død i 814, en posisjon han holdt til han døde, med unntak av perioden 833–834 da han var avsatt.
Som hersker av Aquitaine hadde Ludvig ansvaret for forsvaret av rikets sørvestlige grense. Han frigjorde Barcelona fra muslimene i 801 og sikret frankisk autoritet over Pamplona og over baskerne sør for Pyreneene i 812. Som keiser inkluderte han sine voksne sønner, Lothar, Pipin, og Ludvig, i styringen og søkte å etablere en egnet fordeling av riket mellom dem. Det første tiåret av hans styre var preget av flere tragedier og pinligheter, særlig den brutale behandlingen av hans nevø Bernhard av Italia, som Ludvig sonte i en offentlig handling av selvfornedrelse.
På 830-tallet ble hans rike revet opp av innbyrdeskrig mellom hans sønner, kun forverret av Ludvigs forsøk på å inkludere sin fjerde sønn Karl, som hadde hadde fått med sin andre hustru Judith av Bayern, i sine planer om etterfølgelse. Avslutningen av hans styre endte med tre år med innbyrdeskrig, og sammenlignet med sin berømte far, ble Ludvig bedømt lite fordelaktig, men de problemer som Ludvig sto overfor var av en helt annen art. Likevel, det store rike han hadde arvet og tildels utvidet, ble splittet opp i ulike deler mellom hans sønner ved hans død og la grunnlaget for de moderne statene Tyskland og Frankrike.
Arving
Ludvig ble født mens hans far Karl den store drev krig i Spania i den karolinske villa Cassinogilum, 7 km fra sentrum av dagens by Poitiers, i henhold til kronikøren Einhard og en anonym biografi Vita Hludovici. Ludvig var den tredje sønnen til Karl den store med hans hustru Hildegard. Hans bestefar var kong Pipin den yngre.
Ludvig ble kronet som konge av Aquitaine som barn i 781 og sendt dit med regenter og et hoff. Karl den store opprettet en underkongedømme for å sikre grensene av sitt rike etter en destruktiv krig mot aquitaniere og baskere.
Ludvig var en av Karl den stores tre legitime sønner som overlevde barndommen. Han hadde en tvillingbror, Lothar, som døde som spedbarn. I henhold til frankisk skikk kunne Ludvig forvente å arve sin del av arven sammen med sine brødre, Karl den yngre, konge av Neustria, og Pipin, konge av Italia. I delingen av riket, Divisio Regnorum, i 806, hadde Karl den store utpekt Karl den yngre som sin etterfølger som keiser og hovedkonge med styre over hele det frankiske riket med Neustria og Austrasia, mens han ga Pippin jernkronen til Lombardia, som var en besittelse som Karl den store hadde ved erobring. Til Ludvigs kongedømme Aquitaine la han til Septimania, Provence, og deler av Burgund (grovt sett de sørøstlige delene av dagens Frankrike). Imidlertid døde Ludvigs brødre før ham; Pippin i 810 og Karl den yngre i 811, og Ludvig var den eneste gjenværende som ble kronet som samkeiser med Karl den store i 813. Ved sin fars død i 814 arvet han hele det frankiske riket og alle dets besittelser, med unntak av Italia, som forble under det frankiske rike, men under direkte styre av Ludvigs nevø Bernard, sønn av Pippin.
Keiser
Mens han var i sin villa Doué-la-Fontaine i Anjou, mottok Ludvig nyheten om sin fars død. Han hastet til Aachen og fikk kronet seg selv som keiser til rop fra adelen: «Vivat Imperator Ludovicus!» Latin for «Leve keiser Ludvig!»
Ved ankomsten av keiserhoffet i Aachen var en av hans første handlinger å rense palasset for dets «møkk». Han fikk ødelagt gammelgermanske symboler og tekster som Karl den store hadde samlet under begrunnelsen av at det «hedenske». Han forviste medlemmer av hoffet som han bedømte som moralsk «lastefulle», blant en del av sine egne slektninger.
Fra begynnelsen av hans styre etterlignet hans mynter portrettet til hans far Karl den store, noe som ga dem et preg av keiserlig autoritet og prestisje. Ganske raskt fikk han sendt alle sine ugifte søstre til nonneklostre for å unngå brudepris og ambisiøse og brysomme svogere. For å kvitte seg med mulige rivaler tvang han sin fars søskenbarn og rådgivere, Adalard og Wala, til la seg kronrake som munker, og tvangsplasserte dem i klostrene Noirmoutier og Corbie.
På skjærtorsdag den 9. april 817 krysset Ludvig og hans hoff et tømmergalleri fra katedralen og til palasset i Aachen da galleriet raste sammen. Mange ble drept, og Ludvig overlevde såvidt. Han følte umiddelbar dødsangst og begynte å planlegge sin arverekkefølge. Tre måneder senere utstedte han et Ordinatio Imperii, en keiserlig bestemmelse som la fram planene for en velordnet etterfølgelse. I 815 hadde han allerede gitt sine to eldste sønner en andel av styringen da han sendte sine eldre sønner Lothar og Pipin til å styre henholdsvis Bayern og Aquitaine, men uten kongelige titler. Med den keiserlige bestemmelsen gikk han videre med å dele riket blant sine tre sønner:
I denne planen ble det fastslått at om en av de underordnet kongene døde ville han bli etterfulgt av sine sønner. Om han døde barnløs ville Lothar arve hans kongerike. Om Lothar døde uten sønner ville en av hans brødre bli valgt av «folket» til erstatte ham. Framfor alt ville riket ikke bli delt: keiseren ville herske enerådende over de underordnet kongene.
Den ro og orden som Ordinatio Imperii var ment å gi skjedde ikke. Det brøt ut opprør da Ludvigs nevø, Bernard av Italia, ikke var nevnt i dokumentet og mente seg forbigått. Bernard konspirerte i å erklære uavhengighet. Ludvig ledet umiddelbart sin hær mot Italia. Bernard ble invitert av sin onkel til et møte i Chalon. Han overga seg og ble fraktet til Aachen hvor han ble stilt for en domstol og dømt til døden for forræderi. Ludvig endret dommen til blinding, som pliktskyld utført. Bernard fikk stukket øynene ut, men overlevde ikke. Han døde etter to dager i smerter. Skjebnen til nevøen kom til å plage Ludvigs samvittighet senere, ble det sagt. Theodulf av Orléans, en av de fremste bak Den karolingiske renessanse, ble anklaget for å ha støttet Bernard og ble kastet i et klosterfengsel hvor han døde kort tid etter. Ryktene hevdet at han ble forgiftet.
Annen misnøye som oppsto sentrerte rundt Lothar, som allerede var utnevnt til keiser. Det kom til overflaten i 822 da Ludvig ble tvunget til å sone for behandlingen av Bernard og tilkalle sin søskenbarn til hoffet. Den avgjørende hendelsen var fødselen av enda en sønn i 823, Karl, som Ludvig fikk med sin andre hustru, Judith av Bayern. Ludvig var bestemt at hans fjerde sønn skulle dele hans arv med sine eldre halvbrødre. De tre eldre brødrene betraktet enhver endring i avtalen fra 817 som et angrep på deres egen posisjon. Fra slutten av 820-tallet og fram til slutten av Ludvigs liv i 840 var han i jevnlig strid med en eller flere av sine sønner, og ved et tidspunkt ble han avsatt av et bisperåd.
Lojalitetskonfliktene svekket mon arkiet, og oppmuntret aristokratiet til å fremme sin egen overlevelse og framgang framfor kongeriket. Bitter borgerkrig fulgte også etter Ludvigs død fram til traktaten i Verdun i 843 hvor Karl den stores veldige rike ble delt mellom Ludvigs gjenværende sønner: Vestfranken ble regjert av Karl den skallede (som hans yngste sønn ble kalt); Østfranken ble regjert av Ludvig den tyske; Midtriket ble regjert av Lothar I. Sistnevnte, den eldste, beholdt tittelen som keiser og fikk et kongerike som omfattet de to keiserlige byene Roma og Aachen, men hadde ingen autoritet over Ludvigs rike i Tyskland eller Karls rike i Vestfranken. Ved Lothars død i 855 ble hans Midtrike selv delt og Ludvig og Karl gikk i krig over denne besittelsen.
Jiulongjifallene
Jiulongjifallene (kinesisk: 九龙漈瀑布群) er en serie fossefall i fylket Zhouning i Fujian i Folkerepublikken Kina. Det består av 13 fosser. Det høyeste fossefallet er 52,7 meter høyt og 76,3 meter bredt. Sprutdampen fra fallene stiger opp hundre til tohundre meter.
Steinhuskatedralen i Guangzhou
Steinhuskatedralen (Shizhi) er det alminnelig brukte navnet på den katolske domkirken i Guangzhou (Kanton) i Folkerepublikken Kina. Kirkens egentlige navn er Det hellige Hjerte-kirken (fra Jesu Hellige Hjerte, 耶穌聖心主教座堂), men fordi dens vegger og søyler er av svære granittblokker fikk den raskt tilnavnet Steinhuskatedralen. Kirken ligger ved Yide-gaten sentralt i Guangzhou. Den er den eneste gotiske granittkirken i Kina, og det mest majestetiske karakteristiske katolske byggverket i erkebispedømmet Guangzhou.
Kirken ble i 1996 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Katedralen ble reist mellom 1863 og 1888 under ledelse av franske misjonærer tilhørende det parisiske misjonsselskap og den franske arkitekt de hadde engasjert. På denne tomten var tidligere residens og sete for viseregenten for Guangdong og Guangxi, men hele anlegget var blitt forlatt etter at franske krigsskip hadde bombardert det fra elven ikke langt unna under en krig.
Innvielsen fant sted på Jesu-Hjertefest den 28. juni 1888. Den var inspirert fra kirken Sainte-Clotilde i Paris, men arkitektene inkorporerte i tillegg to nesten 60 meter høye og oktagonale klokketårn. Da kirken stod ferdig var den Guangzhous høyeste og mest ruvende bygning, ellers var bybebyggelsen for det meste av ganske lave hus.
Pål Bjerketvedt
Pål Asbjørn Bjerketvedt (født 28. mars 1960 i Moss) var generalsekretær i Norges Fotballforbund fra 2016 til 2022. Han var sjefredaktør og administrerende direktør i Norsk Telegrambyrå (Nyhetsbyrået NTB) fra 2004 til 2016. Bjerketvedt tok examen artium fra Kirkeparken videregående skole i 1979, og ble cand.mag. ved Høgskolen i Hedmark i 1983. Han har siden tatt master of management ved Handelshøyskolen BI og Topplederprogrammet i Orkla ASA.
Bjerketvedt har også vært sjefredaktør/administrerende direktør i Gjengangeren i Horten (1994–1998), Avisenes Pressebyrå (1998–2001), Østlandets Blad (2001–2003) og Østlendingen (2003–2004). Han var journalist, leder av sportsredaksjonen og nyhetsleder i Moss Avis 1985–1993.
Bjerketvedt spilte 275 A-lagskamper for sitt lag Sprint-Jeløy i årene 1980–1988.
I 2008 ble Bjerketvedt tildelt Nynorsk redaktørpris. Han var styremedlem i Den europeiske nyhetsbyråalliansen 2008–2011, og han var nestleder i Oslo Redaktørforening i perioden 2010–2013.
Steinhuskatedralen i Guangzhou
Etter den siste renovasjonen har alle vinduer nå glassmalerier, 98 i alt, utformet og produsert på Filippinene. De viser scener fra Bibelen og noen helgener. Ved siden av alteret er det et par av dem som viser den italienske jesuitten pater Matteo Ricci og den keiserlige stormandarinen Paul Xu Guangqi (1562–1633), og skriften er på engelsk – ikke kinesisk (eller fransk, som de opprinnelige). Kirken ble alvorlig bombardert av japanerne under den andre kinesisk-japanske krig (1937–1945) og alle gjenværende glassmalerier ble knust da nasjonaliststyrkene under sin tilbaketrekning sprengte en nærliggende bro under den tildels samtidige borgerkrigen mellom Kuomintang (det kinesiske nasjonalistparti) og kommunistene. Under kulturrevolusjonen (1966–1976) ble noen steinsøyler og samtlige inventarstykker såsom alter, stoler, kirkebenker, knelebenker og helgenstatuer brutalt smadret. Det samme skjedde med kalker og annet kirketøy. Kirken ble så benyttet som lagerbygning.
På veggen bak hovedalteret er det fremdeles spor etter kulturrevolusjonen, og de bevares som en påminnelse om denne fasen av Kinas historie. Etter at mursten var blitt fjernet og da veggene ble vasket ble det synlig store slagord malt i rødt: «Lenge leve Formann Mao» og «Arbeiderklassen må utøve lederskap i alt». Skader på granittblokker er også synlige fremdeles.
En senere renovasjonsfase er påtenkt innen de nærmeste ti år for å skape bedre forhold rundt katedralen. Det midlertidige kapellet som ble satt opp for messer under renovasjonene 2004-2007 skal taes ned senere, og det skal reises en bygning for prestegård og menighetskontor. Noe som det første som bygges, er et kloster som hovedkvarter for nonnene som er knyttet til katedralen, tilhørende kongregasjonen Søstrene av den uplettede unnfangelse. Det er nå (2008) 38 av dem, skjønt noen bor i kommuniteter ute i menighetene er om lag 30 sammentrengt i et alt for lite kloster på katedraltomten nå.
VM i fotball 2010 – Gruppe C
Denne artikkelen tar for seg resultatene i Gruppe C i VM i fotball 2010. Kampene i Gruppe C vil spilles mellom 12. og 23. juni 2010. Gruppen består av, , og.
På den nyeste FIFA-rankingen er England rangert på 9.-plass, USA på 15.-plass, Algerie på 26.-plass og Slovenia på 31.-plass. Historisk sett er England det mest vellykkede laget i gruppen ettersom det vant fotball-VM 1966. Dette er Englands 13. opptreden i VM. For USA vil dette mesterskapet bli lagets 6. sammenhengende opptreden av i alt 9. Algerie har kvalifisert seg for tredje gang – laget deltok i fotball-VM 1982 og 1986. Slovenia deltar i et VM for andre gang. Bare England og USA har møtt hverandre i et tidligere VM, i 1950, da USA slo England 1-0.
Vinneren av denne gruppen ble USA som møter nr. 2 i Gruppe D i 8-dels finalen. England kom på andreplass og møter vinneren av Gruppe D i 8-dels finalen.
Alle tider er lokale (UTC+2)
Vincent Huang Shoucheng
Bakgrunn
Han begynte på presteseminaret i Fuzhou da han var 18 år. Etter prestevielsen 29. juni 1949, foretatt av den apostoliske administrator biskop Thomas Niu Huiqing, underviste han ved seminaret i landsbyen Luojiang og ble sogneprest.
Den 12. november 1955 ble han arrestert sammen med tre andre prester. Han ble dømt til reform ved arbeid for kontrarevolusjonær kriminalitet i 1957. I 1972 fikk han dessuten straff for å ha forfattet instruksjonshefter for sjelesorgen.
VM i fotball 2010 – Gruppe C
England – USA
Royal Bafokeng Stadium, Rustenburg
Vincent Huang Shoucheng
Biskop
Han ble løslatt i 1980. Etter at biskop James Xie Shiguang ble fengslet i 1984, ble han året etter bispeviet for å kunne overta bispedømmet. Imidlertid ble biskop Xie satt fri, og kunne fortsette i embedet.
Selv ble biskop Huang fengslet på nytt. Han slapp ut i 1991, kom seg til hektene etter lang tids sykdom, og kunne gjenoppta sitt virke ved kirken i Luojiang.
VM i fotball 2010 – Gruppe C
England – USA
Tilskuere: 38 646
Vincent Huang Shoucheng
Biskop
Huang var koadjutorbiskop av Fu'an til biskop Xie døde den 25. august 2006. Han ble deretter raskt innsatt som ordinær biskop i september.
VM i fotball 2010 – Gruppe C
Algerie – Slovenia
13. juni 2010 – 13:30
Vincent Huang Shoucheng
Biskop
Katolikkene i Mindong teller (2008) om lag 73 000 troende, hvorav mer av 90 prosent har sin tilhørighet til undergrunnskatolisismen, som ble ledet av biskop Huang. Han holdt til i landsbyen Luojiang, som er fødested til biskop Gregorius Luo Wenzao, presteviet i 1654 og konsekrert til Kinas første kinesiske biskop i 1685. Der er det blitt bygget blant annet en ny katedral som er vesentlig større enn den gamle, som er underlagt «den åpne kirke». «Undergrunnskirken» har 33 kirker, for det meste i Fu'an, Ningde og Xiapu. De har 45 prester, 96 nonner og om lag 350 ugifte lekkvinner som gir katekismeundervisning.
Den 28. desember 2008 bispeviet han sin etterfølger Vincent Guo Xijin, som ble hans koadjutorbikhop.
VM i fotball 2010 – Gruppe C
Algerie – Slovenia
Peter Mokaba Stadium, Polokwane
Vincent Huang Shoucheng
Biskop
Det er også en regjeringsgodkjent biskop for «den åpne kirke». Det er biskop Vincent Zhan Silu, som har tilhold ved den gamle katedralen i byen Ningde, en halvtimes kjøretur fra Luojiang.
VM i fotball 2010 – Gruppe C
Algerie – Slovenia
Tilskuere: 30 325
Vincent Huang Shoucheng
Biskop
Rekviemmessen etter hans død fant sted 2. august 2016; minst 20.000 mennesker fylte gatene utenfor katedralen i Mindong under messen.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
VM i fotball 2010 – Gruppe C
Slovenia – USA
18. juni 2010 – 16:00
Tilskuere:
England – Algerie
18. juni 2010 – 20:30
Green Point Stadium, Cape Town
Tilskuere: 64 100
Slovenia – England
23. juni 2010 – 16:00
Nelson Mandela Bay Stadium, Port Elizabeth
Tilskuere: 36 893
USA – Algerie
23. juni 2010 – 16:00
Loftus Versfeld Stadium, Pretoria
Fernando Primo de Rivera y Sobremonte
Markgreve Fernando Primo de Rivera y Sobremonte av Estrella (født 24. juli 1831 i Sevilla i Spania, død 23. mai 1921 i Madrid) var en spansk offiser og politiker. Han var involvert i to spanske opprør i 1848 og 1866. Han var i to perioder generalguvernør på Filippinene (15. april 1880–10. mars 1883 og 23. april 1897–11. april 1898), den siste gangen under den filippinske revolusjon.
Bakgrunn
Fernando Primo de Rivera kom fra Sevilla og var sønn av en general i den spanske flåte, og på morssiden barnebarn av en spansk visekonge.
Offiser
Han gikk tidlig inn i det militære og var involvert i omveltningene i dronning Isabela IIs regjeringstid.
Under den annen carlistkrig erobret han Montejurra og Estella-plazaen (1876), og fikk deretter tittelen markgreve av Estella. Han var generalkaptein en kort tid i Madrid (1880).
Generalguvernør på Filippinene
Samme år ble han generalguvernør på Filippinene (1880- 1883). På den tiden ble det strukket telegrafkabler som muliggjorde telegrafforbindelse mellom Madrid og Manila. Han oppløste tobakksmonopolet i 1881. Ellers var hans embedsperiode preget av en del korrupsjon.
Tilbake i Spania ble han generaldirektør for infanteriet. I 1893 kjempet han i Melilla-kampanjen, og i 1895 ble han forfremmet til generalkaptein for hæren.
Fra den 23. april 1897 var han igjen generalguvernør på Filippinene, og klarte nesten – men ikke helt – å – slå de revolusjonære på slagmarken; i én provins ble 30 000 filippinere drept. I stedet undertegnet han kompromissfredsavtalen i Biak-na-Bato den 14. desember 1897. Pakten innrømmet filippinerne en rekke politiske reformer, og de revolusjonære 800 000 peso i krigsreparasjoner, mot at de dro i landflyktighet. Revolusjonens leder general Emilio Aguinaldo og en rekke andre dro få uker etter til Hongkong.
Den 3. mars 1898 meldte Primo de Rivera til den spanske koloniminister Segismundo Moret y Prendergast at kommandør George Dewey, som ledet en amerikansk flåteenhet som lå i Hongkong, hadde mottatt ordre om å gå til angrep på Manila. Den 13. april 1898 ble Fernando Primo de Rivera overraskende erstattet med Basilo Augustín Dávila.
Da Primo de Rivera forlot Filippinene, blusset den filippinske revolusjon opp igjen, ettersom den spanske regjering ikke så ut til å komme med de reformer som den hadde lovet i Biak-na-Bato.
Minister
Han var spansk krigsminister i regjeringen Maura (1907) og i regjeringen Data (1917), og formann for det øverste krigs- og marineråd 1920-21.
Han døde i Madrid i 1921.
Hans W. Brimi
Brimi var gift med Aslaug (født Blakar), og de fikk barna Willie, Rolv, Anna, Asta og Astrid. Hans drev gården Brimi i Vårdalen, og fortsatte som spelemann og musiker da eldstegutten tok over bruket.
Aktivitet
Brimi er en av de fremste folkemusikerne på 1900-tallet både som utøver og formidler av felespillet. Han spilte inn i NRK så tidlig som i 1933. Etter den gangen har det blitt mangt et opptak med ham i rikskringkastinga. Ikke minst i en periode på 70-tallet da gammeldansgruppa hans spilte over 30 gammeldansprogrammer. Han har vunnet Landskappleiken 13 ganger. Han har fått Kongens fortjenstmedalje i gull, Lom kommunes kulturpris, Hilmarprisen i 1995 og ble æresmedlem i LfS i 1977.
Elev og læremester
Brimi er en stor kilde for slåttespillet og gammeldansen i Ottadalen. Han hadde store spelemenn som Sjugurd Garmo og Ola Moløkken som læremestre. I tillegg laga han mye musikk selv. Han har spilt mye sammen med andre musikere, for eksempel Jon Faukstad, Geir Egil Larsen og Pernille Anker. Han har var gjesteforeleser på Ole Bull-akademiet på Voss i mange år.
Diskografi
Han var med på mange musikkproduksjoner, og ble nominert til Spellemannprisen fem ganger. Den siste produksjonen med Hans W. Brimi var en samle-CD fra plateselskapet Heilo, med opptak av Hans fra 1957 til 1987: Hyljarliv. I 2006 ga sønnesønnen Aslak Opsahl Brimi ut produksjonen Blå september (på plateselskapet Talik), der både Aslak og Hans sitt spill er representert.
Kvitsjøkanalen
Kvitsjø-Østersjøkanalen, Kvitsjøkanalen eller Hvitehavskanalen (russisk: Belomorsko-Baltijskij kanal (BBK), mest kjent under kortformen Belomorkanal), er en skipskanal som binder sammen Kvitsjøen med Østersjøen nær St. Petersburg. Dens opprinnelige navn var (frem til 1961) Belomorsko-Baltijskij kanal imeni Stalina («Stalin Kvitsjø-Østersjø kanal»). Under byggingen døde anslagsvis 100 000 gulag-fanger (dog har forskjellige estimater kommet frem til dødstall som ligger både betydelig høyere og lavere). Kanalen ble åpnet 2. august 1933.
Denne kanalen ble egentlig påbegynt allerede på 1800-tallet. Russerne ville bruke denne kanalen blant annet når de skulle frakte tømmer og malm til havnene i Østersjøen. Med denne kanalen ville de slippe den lange sjøreisen rundt Norge. Men den gangen ble det ikke noe av prosjektet fordi kanalen måtte graves gjennom den harde steinsorten granitt.
Kanalen følger delvis en rekke elver og to større innsjøer, Onega og Vygozero. Den totale lengden er 227 km. Kanalens økonomiske fordeler er for tiden begrenset av dens dybde, som er mellom 3,3 og 4 meter, noe som gjør den ubrukelig for de fleste skip. Kanalen har i dag bare lett trafikk, mellom 10 og 40 båter pr. dag.
Vannveien
Total lengde på vannveien er 227 km, hvorav 48 km er kunstige kanaler. Stømretningen i kanalen går fra Onega til Kvitsjøen, og alle navigasjonsskilt er satt i henhold til dette.
Kanaltraséen
Kanalen begynner ved bosetningen Povenets i Povenetsbukta i Onegasjøen. Like etter Povenets er det syv sluser etter hverandre, som utgjør «Povenets-trappen». Disse slusene er den sørlige skråningen av kanalen. Kanalens toppnivå ligger 102 moh. og er 22 km langt. Denne strekningen ligger mellom 7. og 8. sluse og omfatter innsjøene Volo og Vadlo, samt en kanal mot den lavereliggende innsjøen Matkoozero. Den nordlige skråningen har 12 sluser, 8. – 19. sluse. Ruten til den nordlige skråningen går langs fem innsjøer: Matkoozero (mellom 8. og 9. sluse), Vygozero (mellom 9. og 10. sluse), Palagorka (mellom 10. og 11. sluse), Voitskoje (mellom 11. og 12. sluse) og Matkozjnja (mellom 13. og 14. sluse). Kanalen ender i Sorokabukta i Kvitsjøen i Belomorsk. Langs kanalen ligger disse bosetningene: Povenets, Segezja, Nadvoitsy, Sosnovets, Belomorsk.
Skipsfart
Godsmengden nådde toppen i 1985 med 7,3 millioner tonn fraktet gjennom kanalen. Det lå høyt gjennom de neste fem årene, og avtok deretter. Tidlig på 2000-tallet begynte mengdene igjen gradvis å stige, men de er fremdeles lave sammenlignet med toppnivåene. Kanalen er en lovende rute for elvecruise. Vanlig lengde på sesongen er 165 dager.
Begrensninger
Den farbare leden er 4 meter dyp og 36 meter bred, kurveradiusen er 500 m. Slusedimensjoner: 135 meter lang og 14,3 meter bred. Fartsgrensen i alle kunstige deler av kanalen er 8 km/t. I tilfelle dårlig sikt (mindre enn 1 km) blir all trafikk på kanalen stanset.
Bygging
Sovjetunionen presenterte kanalen som et eksempel på den første femårsplanens suksess. Byggingen ble fullført fire måneder før planen. Hele kanalen ble bygd på tjue måneder, mellom 1931 og 1933, nesten utelukkende ved manuelt arbeid.
Kanalen var det første større prosjektet i Sovjetunionen som ble bygget ved bruk av tvangsarbeid. BBLAG, direktoratet for BBK-leirene, betjente byggeprosjektet, og leverte en arbeidsstyrke på rundt 150 000 fanger.
Arbeidsforhold
Sovjetlederne fremholdt prosjektet som bevis på effektiviteten til Gulag. Med det for øye å «omstøpe» forbrytere gjennom «forbedrende arbeid» var arbeidsforholdene i BBK-leiren brutale. Dødsraten var rundt 20 %. Mange flere ble syke eller invalide.
Minner
Det er et monument for fangene som ble drept under byggingen ved Povenets, og en liten minnestøtte ved Belomorsk, nær utløpet av kanalen inn i Kvitsjøen.
Prometheus – The Discipline of Fire & Demise
Prometheus - The Discipline of Fire & Demise (utgitt 2001) er det fjerde studioalbumet til det norske black metal bandet Emperor. Albumet ble nominert til Spellemannprisen i kategorien «beste metal-album» i 2001.
Exlex
Exlex (utg. 1919–20) var en norsk satirisk avis med hovedvekt på politiske og kulturelle fenomener. Tegneren Ragnvald Blix var sjefredaktør, og blant andre bidragsydere kunne man finne Olaf Gulbransson, Anton Hansen, Adolf Hallman og den danske humoristen Robert Storm Petersen.
Annemarie Gerg
Annemarie Gerg (født 14. juni 1975 i Bad Tölz) er en tidligere, tysk alpinist. Hun er kusine til alpinisten Hilde Gerg.
Hun tok sølv i utfor og bronse i Super-G under junior-VM 1994 i Lake Placid.
Senere spesialiserte hun seg innen slalåm, og plasserte seg ti ganger blant de 10 fremste i verdenscupen. Hennes beste resultat var andreplassen i Val-d’Isère 21. desember 2006. Hun deltok i fire VM og to OL. Under OL 2006 i Torino ble hun nummer sju i slalåm.
12. september 2007 offentliggjorde hun at hun la opp på grunn av en skade i høyre kne.
Max Abramovitz
Max Abramovitz (født 23. mai 1908 i Chicago, død 12. september 2004 i Pound Ridge, New York) var en USA-amerikansk arkitekt i firmaet Harrison, Abramovitz, & Abbe i New York by. Som hans viktigste arbeider regnes hovedkvarteret til De forente nasjoner i New York, Avery Fisher Hall i Lincoln-senteret i New York (opprinnelig Philharmonic Hall), Corning Glass Center i Corning (New York), US Steel Tower (også kalt USX Tower) i Pittsburgh i Pennsylvania, National City Tower i Louisville i Kentucky og Tour GAN i La Defense i Paris i Frankrike.
Abramovitz tok eksamener i 1929 ved arkitektutdanninga ved University of Illinois og i 1931 ved Columbia University. Han var også stipendiat ved École des Beaux-Arts i Paris i to år, før han vendte tilbake til USA og hadde firma sammen med Wallace Harrison fra 1941 til 1976.
Abramovitz blei æresdoktor ved University of Illinois i 1970. Han tegna på denne tida tre bygninger for universitetet (i Urbana-Champaign). Den ene, konsert- og idrettshallen Assembly Hall, var en av verdens første kant-støtta kupler (dom). Den er ca. 120 meter i diameter og 40 meter høy.
Abramovitz' tegninger og andre arkivsaker er deponert i Avery Architectural and Fine Arts Library ved Columbia University.
Johnson M1941 LMG
Johnson M1941 Light Machine Gun er et maskingevær designet i 1940 av Melvin Johnson jr.