cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Arendal gamle rådhus
Historie
Bygningen var med sine fire etasjer og valmtak landets høyeste trehus og nest største trebygning, bare Stiftsgården i Trondheim var større. Fru «Kitty» Kallevig var dansk og skal ha ønsket seg et hus som var så høyt at hun kunne se helt til hjemlandet. Bygningen er oppført i stående plank som nødsarbeid under Napoleonskrigene. Første etasje ble benyttet til kjøpmannsvirksomhet, annen etasje var privat bolig, og tredje etasje selskapslokaler. Huset ble innredet med møbler i empirestil, og mye ble kjøpt i Frankrike og ført til Arendal på firmaets egne skuter. Et utvalg av disse møblene tilhører i dag Aust-Agder kulturhistoriske senter; likeså bærestolen som fru Kallevig lot seg bære rundt i. Norges første vannklosett ble angivelig også etablert på Kalleviggården i forbindelse med en bekk som rant ned bak bygget. Det gikk rykter om at det var denne bekken som inspirerte Conrad Schwach til den uoffisielle nasjonalsangen Mens Nordhavet bruser, mens han som sorenskriver i Arendal i 1820-årene var husets gjest.
Rådhus
Bygningen har rommet leilighet til byfogder, politimestre og andre, her har vært politikammer, rettssaler, kontorer og pigeinstitutt. Arendal Sparebank ga kommunen midler til kjøp av bygningen og fikk også lokaler der.
I 1891 hadde Arendal kommune kong Oscar II som gjest. I den forbindelse ble byens rådhus modernisert og utsmykket. Festsalen ble dekorert med store malerier av Ludvig Skramstad og Christian Rummelhoff. Portrettsamlingen i bygget er Norges største med rundt 140 portretter. Samlingen ble påbegynt i forbindelse med kongebesøket. De fleste portrettene er av legatstiftere og andre velgjørere i byen.
Under 2.verdenskrig fikk arkitektene Ugland & Thorne i oppdrag å utarbeide detaljerte oppmålingstegninger av rådhuset, for å dokumentere hvordan det så ut i tilfelle det var behov for endringer eller om bygget ble rammet av en ulykke.
Arendal rådhus og kulturhus på Sam Eydes plass overtok som rådhus i 2005.
Bygget idag
Huset er fredet etter kulturminneloven. Leietakere i dag er Arendal eiendom, Arendal kulturskole, Arendal kommunale pensjonskasse og Arendal revisjonsdistrikt. Salene i tredje etasje brukes til ulike arrangementer, og er til utleie.
Vannspeil og gjestehavn
I 1994 ble det opprettet en midlertidig gjestehavn i vannspeilet foran rådhuset uten avklaring med kulturminnemyndigheten. 1997 ble det lagt frem ny kommunal reguleringsplan for Tyholmen, hvor gjestehavna var oppført som permanent anlegg. Riksantikvaren kom med protester grunnet konflikt med kulturmiljøet i området, og i 1999 ble det etter megling hos Fylkesmannen inngått et forlik hvor gjestehavna skulle fjernes når ny var ferdigbygget, og den gamle var nedbetalt i 2004. Kommunen ga etter dette dispensasjon fra vedtaket til seg selv, noe som er lovstridig. Riksantikvaren klaget saken inn til Fylkesmannen, som opphevet dispensasjonen i 2006. Det tok mange år før gjestehavna ble flyttet lenger vestover, slik at vannspeilet foran det gamle rådhuset ble frigjort.
Alfhild Hovdan
Alfhild Hovdan Olsen (født 13. april 1904 i Oslo, død 20. februar 1982 i Oslo) var en norsk journalist, filmarbeider, motstandskvinne og turistsjef i Oslo.
Hun vokste opp i Skien og begynte å arbeide som journalist etter examen artium. For å demonstrere sin uvilje mot bilturismen gikk hun, 23 år gammel, til fots til Roma. Her fikk hun audiens hos Paven, Pius XI.
Andre verdenskrig
Sammen med Lita Prahl og Niels Christian Brøgger var hun med på å utgi paroler og artikler allerede i 1940. . Etter å ha blitt arrestert ble hun satt i fangenskap på Grini fangeleir og i 1942 flyktet hun til Sverige. I Sverige arbeidet hun i den norske legasjonen på «idrettskontoret», som egentlig var et spionkontor, ledet av høyremannen Harald Gram. Hovdan, Asvor Ottesen og Hedvig Schjødt hadde alle kurerruter til Norge. Etter interne stridigheter om kurerrutene ble Hovdan fjernet fra sin stilling ved idrettskontoret i oktober 1943.
Hovdan var aktiv med i det norske flyktningemiljøet og var med på å starte teatergruppen Fri norsk scene. Hun var også med i Patriotisk forbund. Dette var en organisasjon for norske flyktninger i Sverige, som også var kritisk til den norske regjeringen og mangelen på aktiviteter i den norske motstandsbevegelsen. Den norske legasjonen i Stockholm mente derfor at organisasjonen var en fordekt "kommunistdelegasjon". Hovdan hadde også nær kontakt med den Sovjetiske legasjonen i Stockholm under krigen.
Etter krigen
Etter krigen fortsatte hun som turistsjef i Oslo. I 1947 startet hun tradisjonene med å sende et juletre til London. På grunn av sin aktivitet i Patriotisk forbund og kontakter med den Sovjetiske legasjonen i Sverige under krigen ble hun holdt øye med av overvåkningspolitiet etter krigen.
Utmerkelser
I 1967 ble hun tildelt St. Hallvard-medaljen.
Parras de la Fuente
Parras de la Fuente er en by i Parras kommune sør i den meksikanske delstaten Coahuila. Byen hadde 33 817 innbyggere i 2010.
Byen ble grunnlagt 18. februar 1598 av jesuitten Juan Agustín de Espinoza under navnet Misión de las Parras.
Parras de la Fuente blir kalt for «Oasen» i halvørkenen i Coahuila. I området produseres det også vin. Amerikas første vingård ble etablert her i 1597. Det dyrkes også mye nøtter og meloner. Byen fikk status som «Pueblo Mágico» i 2004.
Hoppemusfamilien
Hoppemusfamilien er en gruppe gnagere som finnes på den nordlige halvkule. Forskjellige slag finnes i gressmark, skoger og ørken. Alle artene er i stand til å hoppe på bakbeina. De er små til middels store gnagere, fra 4 til 26 cm kroppslengde (halen unntatt). De er alle tilpasset til hopping, men i varierende grad. De beveger seg ved å hoppe eller ved å gå på bakbeina. De fleste har lange haler, men bjørkemus har korte.
Thea Krokan Murud
Thea Krokan Murud (født 6. juni 1994) er en norsk tidligere langrennsløper som representerte Søre Ål Idrettslag. Hun debuterte i verdenscupen i langrenn med en 48.-plass på sprinten i Drammen 11. mars 2015.
Hoppemusfamilien
De fleste er altetende, og lever av frø og insekter. Noen arter, som Allactaga sibirica, er nesten utelukkende insektetende. Som andre gnagere har de gnagetenner som er adskilt fra jekslene med et mellomrom.
Thea Krokan Murud
Hun ble norsk U23-mester på sprint og 10 km klassisk ved NM på ski 2016, og fikk bronse på 10 km klassisk. Internasjonalt har hun sølv på sprinten fra U23-VM på ski 2017 som beste prestasjon.
Hoppemusfamilien
Artene i hoppemusfamilien føder kull med to til syv unger etter en drektighet på 17-42 dager. De yngler en eller to ganger i året, avhengig av art.
Thea Krokan Murud
Hun markerte seg også i terrengløp, og tok bl.a. en 2.–plass i Ungdommens Birkebeinerløp og Maihaugenløpet i 2008. Hun har også deltatt i Ungdoms-VM i friidrett 2011.
Hoppemusfamilien
Inndeling
Myomorpha har tradisjonelt blitt delt inn i to overfamilier med i alt sju familier, men ny forskning tyder nå på at det bør være ni. To underfamilier i Dipodidae har i henhold til Wilson, Lacher & Mittermeier (2017) blitt løftet til full familiestatus; Sminthidae og Zapodidae. Familien Nesomyidae finnes bare i Afrika og på Madagaskar, og har utviklet økologiske nisjer som likner andre familier i musegruppen.
Thea Krokan Murud
I juni 2022 la hun opp som aktiv skiløper, etter å ha fokusert på langløp i Ski Classics de siste sesongene.
2008/09
Murud kom på femteplass på 5 km fri teknikk i Hovedlandsrennet i 2009, og kom på niendeplass på sprinten. I tillegg kom Oppland på annenplass på stafetten. Hun vant Madshus-rennet i 2009.
2010/11
I februar 2011 deltok Murud i Europeisk Ungdoms-OL (European Youth Olympic Festival) i Liberec i Tsjekkia. Der gikk hun inn til sølv på 7,5 km klassisk, bak svenske Sofia Henriksson, og med Hilde Losgård Landheim på tredjeplass. Hun kom på åttendeplass på 5 km fri, og endte på 24.-plass på sprinten. I tillegg vant Norge mix-stafetten, med Hilde Losgard Landheim, Magnus Stensaas, Thea Krokan Murud og Håvard Solås Taugbøl på laget.
I Junior-NM på ski 2011 vant hun 7,5 km fri, 33 sekunder foran Ingeranne Strøm Nakstad. I tillegg fikk hun bronse på 5 km klassisk og sølv på stafetten. I junior-NM del to kom hun på sjetteplass på sprinten. Innlagt i junior-NM del 2 var også avslutningen av Norgescupen i langrenn for junior 2010/11, og Murud kom der på tredjeplass på 2 × 3,75 km skiathlon, og endte med det også på tredjeplass sammenlagt i norgescupen i klasse K17. I mai ble hun tatt ut til Norges Skiforbunds «impulslag».
2011/12
I februar 2012 deltok hun i Junior-VM på ski 2012 i Tyrkia. Hun kom på sjetteplass på 5 km klassisk, men fullførte ikke 10 km skiathlon. Norge kom på sjetteplass på stafetten, der Murud deltok sammen med Barbro Kvaale, Hilde Losgård Landheim og Anne-Tine Markst.
I Junior-NM på ski 2012 fikk hun bronse på sprinten og på 5 km fri teknikk i klassen K18, samt på 4 × 3,75 km stafett med Oppland 1. I tillegg kom hun på fjerdeplass på 10 km klassisk.
2012/13
Hun fikk bronse på stafetten i Junior-NM på ski 2013, og kom på tiendeplass på 15 km fri i klassen K19-20 år. Hun kom på femteplass på 5 km klassisk, og 14.-plass på sprinten under NM del 2. Under NM på ski 2013 for senior ble hun slått ut i kvartfinalen på sprinten, og endte på 15.-plass, og hun kom på 18.-plass på 15 km skiathlon.
I Norgescupen i langrenn for junior 2012/13 deltok hun i 19/20-årsklassen. Hennes beste enkeltrenn var 5 km på Sjusjøen, der hun kom på tredjeplass, og sammenlagt kom hun på niendeplass med 228 poeng. I Norgescupen for senior kom hun på 46.-plass, med til sammen 31 poeng.
2013/14
I september 2013 deltok Murud i UM i friidrett 2013 på Lillehammer, og kom på femteplass på 3000 meter.
Hun deltok også i Skandinavisk Cup 2013/14, men fikk to 36.-plasser, og ingen poeng i sammenlagtstillingen. I Norgescupen i langrenn 2013/14 kom hun på 45.-plass.
2014/15
I Norgescupen i langrenn 2014/15 kom hun på tredjeplass i U23-klassen og åttendeplass i seniorklassen. Hun gikk også flere renn i Skandinavisk Cup 2014/15, og kom på 24.-plass med 102 poeng sammenlagt, og hun kom på 26.-plass i distansecupen og 25.-plass i sprintcupen.
NM på ski 2015 del 1 ble arrangert på Røros, og Murud ble der slått ut i kvartfinalen på sprinten, og endte på 26.-plass. Under NM del 2 i Harstad kom hun på 15.-plass på 5 km klassisk, og ellevteplass på 30 km klassisk. Den 11. mars 2015 debuterte hun i verdenscupen, da hun deltok i sprinten i Drammen. Hun kom der på 49.-plass.
2015/16
Under Norgesmesterskapet på ski 2016 tok hun bronse på 10 km klassisk teknikk. Hun nådde finalen i sprinten, men kom på sjette- og sisteplass i finalen. Hun stilte ikke til start på 15 km skiathlon.
Hun kom på tiendeplass i Norgescupen i langrenn 2015/16, som ble vunnet av Barbro Kvåle, og i Skandinavisk Cup 2015/16 kom hun på 22.-plass totalt, men kom på tiendeplass i sprintcupen og 30.-plass i distansecupen. I februar deltok hun i U23-VM på ski 2015 i Rasnov i Romania og endte på 13.-plass på 10 km klassisk og 16.-plass på 10 km fri teknikk. På sprinten kom hun på 26.-plass.
2017/18
Hun kom på tiendeplass i sprinten under verdenscupløpet på Lillehammer i desember. Hun endte på 27.-plass i sprintcupen, og 51.-plass totalt under Verdenscupen i langrenn 2017/18. Den 24. februar vant hun sitt første Skandinavisk Cup-renn, da hun vant 5 km klassisk i Trondheim. Hun kom på 21.-plass med 110 poeng totalt i Skandinavisk Cup 2017/18. NM på ski 2017 del 2 ble arrangert i Alta, og Murud kom der på fjerdeplass på 5 km klassisk og 15.-plass på 30 km fristil. Hun vant tre av rennene i Norgescupen i langrenn 2017/18, og kom på andreplass sammenlagt, kun slått av Anne Kjersti Kalvå fra Lundamo IL.
2018/19
I Sesongåpningen i langrenn i Norge 2018 kom hun på åttendeplass på 10 km klassisk og 27.-plass på sprinten.
P.I. Langlo
Peter Iverson Langlo (født 6. januar 1892 på Stranda, død 15. april 1940 på Stranda ) var en norsk møbelprodusent kjent under navnet P. I. Langlo, regnet som grunnlegger av norsk møbelindustri. Foreldrene var gårdbruker og trankoker Iver Bastian Langlo og Helene Julianna Drege. Langlo vokste opp på Stranda på Sunnmøre, der han i en alder av 15 år startet produksjon av møbler, etter et kort kurs i kurvmøbelfletting som ble holdt av Stranda ungdomslag. De første ansatte var nabogutter som han selv lærte opp. Materialet var hovedsakelig pil og produksjonen var de første årene rent håndverk hjemme i kjelleren. Materialene (blant annet pil og spanskrør) til kurvmøblene måtte importeres fra Tyskland og Nederland. Langlo var selvlært i forretningsførsel og han lærte seg på egen hånd moderne bokføring og regnskap. Dette gav grunnlaget for at han kunne kjøpe inn maskiner og industrialisere møbelproduksjonen etter modell av Henry Ford i USA. Allerede i 1920 hadde han innført mer spesialisert arbeidsdeling i stedet for at hver arbeider skulle ha ansvaret for alle arbeidsoperasjoner på enkelt eksemplar. Langlo innførte også akkordlønn. Under første verdenskrig var det mangel både på materialer og arbeidsfolk, og en periode hadde han bare en medarbeider på verkstedet i tillegg til seg selv. Langlo eksperimenterte under første verdenskrig og kom frem til en ny stol- og sofatype der han i stor grad brukte norsk bjørk som materiale i stedet for kurvfletting han opprinnelig begynte med. Møblene hadde stopping av treull eller stampelo, og ble trukket med tekstil eller imitert skinn. De nye møblene var ganske solide og han klarte å holde produksjonen gående under krigen. Etter krigen var det god etterspørsel etter møbler og han flyttet i 1920 ut av kjellerverkstedet til et nytt fabrikkbygg ved dampskipskaia i Stranda sentrum. Etter få år utvidet han fabrikken til det dobbelte. Han overtok også lokalene av en tønnefabrikk som gikk konkurs og hadde da 2000 m2 kontor- og fabrikklokaler. I 1930 hadde 120 ansatte i virksomheten, og i 1940 sysselsatte han 240 personer. Utover 1930-tallet ble «overstoppede» møbler med ramme av tre mer populært. Slike møbler krevde en mer systematisk produksjon kurvmøblene og Langlo innført mer arbeidsdeling med egne avdelinger for trearbeid, stopping, trekking, sying og pussing. Langlo investerte også stort i maskiner blant annet for mer nøyaktig sammenføyning av treverk. I 1936 hadde han opparbeidet en formue på over 400000 kroner og han betalte mer skatt enn alle gårdbrukere i Stranda tilsammen. Da han døde var Langlo den største møbelprodusenten i Skandinavia.
Federico Cecon
Federico Cecon (født 11. juni 1994) er en italiensk skihopper. Han er sønn av skihopperen Roberto Cecon.
Han debuterte i verdenscupen under et renn i Nizjnij Tagil 13. desember 2014 med en 42. plass, som forøvrig er hans beste plassering i verdenscupen. Han deltok i normalbakkerennet og storbakkerennet under Ski-VM 2015 i svenske Falun, og kom på henholdsvis 48. og 49. plass, uten å kvalifisere seg til finaleomgangen. Han var også ankermann på det italienske laget som kom på 12. plass under lagkonkurransen.¨
Han representerte Italia under Vinter-OL 2018, hvor han kom på 48. plass under normalbakkerennet. Han kvalifiserte seg ikke til storbakkerennet, men kom på 11. plass med det italienske laget under lagkonkurransen.
Rolf T. Tradin
Ulykke
Rolf T. Tradin ledet jagerflyavdelingen og var nestkommanderende på Fornebu i 1940. 15. mars dette året øvde han på akrobatikkflyvning, da et av skiene som var festet under flyet løsnet og traff og ødela vingen. Tradin klarte å komme seg ut, fikk åpnet fallskjermen og overlevde.
Andre verdenskrig
9. april 1940, da tyske styrker angrep flyplassen på Fornebu, skjøt han med sitt Gloster Gladiator 429 ned et tysk Junkers Ju 52. Han fortsatte angrepet på et annet fly, som klarte å unnslippe. Han kjempet helt til alle fire maskingeværene ombord sluttet å fungere. Han landet på Steinsfjorden, som var islagt, og insisterte på å fortsette kampen etter å ha fått fylt drivstoff. Da flyet var truffet flere ganger, blant annet i motoren, var det nytteløst å igjen gå i kamp. Han ble isteden sendt til Rjukan-avsnittet, hvor han deltok videre i forsvaret av landet som kompanisjef i Infanteribataljonen i Telemark infanteriregiment nr.3 (IR 3).
Da Norge var okkupert, gikk han først inn i politiet, men senere rømte han til Little Norway i Canada, via Sverige og Sovjet. Han ankom i mars 1941, og han ble leder for den viderekomne avdelingen. I oktober 1942 ble han overført til 611 skvadron i Storbritannia, som løytnant.
30. mai 1943 fløy han et Supermarine Spitfire XI med nummer EB 562 FY-B over Frankrike. Han kom i kamp med den tyske fienden, og han skjøt ned et tysk Focke-Wulf Fw 190 jagerfly. På returen ble han selv skutt ned, krasjet i havet ved Pont-l’Évêque og døde. Flyet som skjøt han ned, klarte ikke å rette opp og styrtet også.
Utmerkelser
Tradin ble i statsråd 24. januar 1947 tildelt Krigskorset med sverd post mortem «for å ha ydet fedrelandet store tjenester ved uforferdet innsats som jagerflyger mot fienden 9.4.1940 og under krigen i Norge 1940, samt senere under krigen utenfor Norge ved en rekke operasjoner som jagerflyger mot fienden.» Han var den eneste norske flyger som ble hedret for innsats under angrepet på Norge.
Eiterfeld
Eiterfeld er en kommune i landkretsen Fulda, øst i den tyske delstaten Hessen, nær grensen til Thüringen. Den lille elven Eitra har sitt utspring innenfor kommunens grenser.
Historie
I 1816 kom Eiterfeld under landgrevskapet Hessen-Kassel, som fra 1866 av tilhørte Preussen.
Dianahallen
Dianahallen (bulgarsk: зала "Диана") er en idrettshall i Jambol i Bulgaria. Hallen er en av de større innendørsarenaene for idrett i Bulgaria, med en publikumskapasitet på 3000 sitteplasser. Hallen ble bygget i 1964, og seneste ombygging fant sted i 2006. Hallen ligger i byparken i Jambol, i nærheten av elven Tundzja.
Dianahallen er hjemmearena for basketballklubben BK Tundzja Jambol. Av andre idretter som drives i hallen kan nevnes turn, boksing og bryting. Dianahallen brukes også til ulike kulturelle arrangementer.
Bioskop
Bioskop var en prosjektør utviklet i 1895 av brødrene Emil og Max Skladanowsky i Berlin-Pankow. Bioskopet brukte to sløyfer av 54 mm film uten sideperforering. Dette skapte dårlig kontroll over filmfremtrekket gjennom prosjektøren og kan ha vært en medvirkende grunn til den vellykkede utviklingen av kinematografen til de franske brødrene Lumiere.
Den første offentlige fremvisning av en filmscener ved hjelp av bioskop ble organisert i restauranten «Feldschlößchen» i Berlin-Pankow på Berliner Straße 27. Tre av scenene ble ikoniske for den tidlige filmindustrien, «The boxing Kangoroo», «The Wrestler» og «The Serpentine Dance». De var alle filmet tidligere i haven til den samme restauranten. Ballsalen i restauranten «Felschlößchen» ble senere omgjort til den første permanente kinoen i Tyskland og tjente publikum under navnet «Tivoli» inntil den ble lukket i 1994 og revet for å gjøre plass til et supermarked.
Brødrene Skladanovsky brukte senere bioskopet for å vise filmer til et større publikum i Berlin Varieté teater «Wintergarden». Dette kan anses som det første filmprogram for et betalende publikum.
I 1896 reiste de gjennom Nederland og Skandinavia hvor de presenterte sin oppfinnelse til et internasjonalt publikum. I Sverige er begrepet Bio (kort for biograf) fortsatt synonymt med kino.
Junior-VM i svømming 2006
Junior-VM i svømming 2006 (junior-VM i svømming) ble arrangert i Rio de Janeiro i Brasil i 2006.
Ardnacrusha
Ardnacrusha (irsk: Árd na Croise) er et vannkraftverk ved Irlands største elv Shannon. Det ligger nær Limerick i grevskapet Clare i Irland. Til anlegget hører også laksetrapper slik at fisk trygt kan vandre opp i elva forbi kraftverket.
Den første planen til temme vannkraften fra Shannon mellom Lough Derg og Limerick ble publisert i 1844 av Robert Kane.
Kraftgeneratorene i Ardnacrusha består av tre vertikalbrønn francisturbiner (installert i 1929) og en kaplanturbin (installert i 1934). Da anlegget sto ferdig var det også det største vannkraftverket i verden, og produserte nok kraft til å dekke hele det daværende elektrisitetsbehovet i Irland. Vannkraftanlegget ved Shannon var et av de største ingeniøroppgavene i verden av sin type da det ble bygget, og stolte irlendere betraktet det som «verdens åtte underverk».
På årsbasis produserer dagens anlegg om lag 332 gigawatt. Ardnacrusha, lokalisert omtrentlig 2,4 km fra grensen av Limerick, er den største vannkraftanlegget ved en elv i Irland. Anlegget omfatter også fisketrapper slik at fisk som ørret kan klatre trygt forbi kraftstasjonen.
Serie A 1996–1997
Ligatabell
K=kamper spilt, V= vunnet, U= uavgjort, T= tap, MF-MM= mål for-mål mot, P = Poeng
Nesøytjern
Tjernet med det meste av nedbørfeltet rundt ble vernet som Nesøytjern naturreservat 10. mars 1978.
Ajvar
Opprinnelse og utbredelse
Avjar er spesielt utbredt i land som tilhørte det forhenværende Jugoslavia, men den nøyaktige opprinnelsen er noe omstridt. Også i andre land i middelhavsområdet er ajvar i bruk.
Etymologi
Navnet er avledet av det tyrkiske havyar, som er beslektet med ordet kaviar. Før det tyvende århundre var det en betydelig produksjon av kaviar omkring Donaubreddene, siden stør svømte fra Svartehavet oppstrøms. Således var ajvar, i forstand «kaviar» en populær matrett i Beograd. Av forskjellige grunner begynte imidlertid ikke den industrielle produksjonen før på 1890-tallet, og undertiden ble grønnsaksvarianten servert som alternativ under navnet «Rød» (Crveni ajvar) eller «Serbisk ajvar» (Srpski ajvar) på grunn av likheten i utseendet.
Sunniva Flakstad Ihle
Sunniva Flakstad Ihle, tidligere Sunniva Ihle Steinstad, (født 20. november 1983) er en norsk politiker (H). Hun var fra april 2017 til juni 2020 statssekretær for statsminister Erna Solberg ved Statsministerens kontor.
Hun var leder i Lillehammer Unge Høyre 2001–2003, leder i Oppland Unge Høyre 2003–2005, 1. nestleder i Unge Høyres sentralstyre 2006–2007 og ansatt som Unge Høyres generalsekretær 2007–2009. Hun var innvalgt i Oppland fylkesting 2003–2009 og Øyer kommunestyre 2007–2009. Hun har siden 2010 hatt stillinger som politisk rådgiver, informasjonssjef, kommunikasjonssjef og strategisk rådgiver for Høyres partiledelse.
Hun har studiekompetanse fra Lillehammer videregående skole, bachelorgrad i europatudier fra Universitetet i Oslo fra 2005 samt mastergrad i samfunn, vitenskap og teknologi fra samme sted fra 2006.
Abdullah I av Jordan
Abdullah I av Jordan (Abdullah I bin Al-Hussein, arabisk: عبد الله الأو; født 2. februar 1882 i Mekka, myrdet 20. juli 1951 i Jerusalem) var konge og grunnlegger av Jordan fra 1946 til sin død. Han var også emir i Transjordan, forløperen til Jordan, fra 1921 til 1946. Han ble myrdet under et besøk i Al-Aqsa-moskeen i Jerusalem.
Bakgrunn
Abdullah tilhørte den hashimittiske ætten og var sønn av sharifen av Mekka (det vil si kongen av Hijaz), Hussein ibn Ali i Mekka. Han samarbeidet sammen med sin bror Faisal I med den britiske etterretningsoffiseren og motstandslederen Lawrence av Arabia i det arabiske opprøret mot Det osmanske rike under første verdenskrig. Abdullah var imidlertid ikke begeistret for Lawrence, så det var særlig broren Faisal som hadde denne kontakten.
Emir, konge
Abdullah ble den 8. mars 1920 utropt til konge av Irak, og Faisal samme dag i Damaskus til konge av Syria. Etter utbruddet av en antibritisk folkeoppstand forlot han imidlertid landet igjen i september, og gav avkall på tronen til fordel for sin bror, som nettopp var blitt fordrevet fra Syria.
Han kunne blant annet av denne grunn uten problemer utenfra utrope seg selv til konge av Transjordan i 1946, som han ved innlemmelsen av Vestbredden, etter den arabisk-israelske krig 1948-1949 gav det nye navnet Det hashimittiske kongerike Jordan.
Den 20. juli 1951 reiste han til Jerusalem sammen med sin sønnesønn, Hussein av Jordan, for å som vanlig utrette fredagsbønnen i den hellige Al Aqsa-moskéen, da plutselig en lokal skredder, palestineren Mustapha Shukri Usho, løp frem og avfyrte en revolver mot kongen og hans sønnesønn. Kong Abdullah døde umiddelbart, mens den kulen som var ment for Hussein rikosjetterte mot en medalje som han nylig hadde mottatt av sin farfar.
Åtte personer ble arrestert for udåden, og fire av dem ble avrettet. De to hovedansvarlige for mordkomplottet, Musa Husain og oberst Abdullah Tell, tidligere militærguvernør i Jerusalem, klarte imidlertid å flykte til Egypt.
Attentatmennene tilhørte en gruppe som hadde kontakt med Mohammed Amin al-Husseini og ville forhindre at Palestina ble varig delt mellom Jordan og Israel. Skjønt den britiske orientalist Robin Leonard Bidwell istedet tror at mordet på Abdallahs stod i sammenheng med Abdallahs planer om å gjøre sin upopulære sønn Talal til sin etterfølger og til å forene Jordan med kongedømmet Irak til en arabisk union.
Type 80
Type 80 er en kinesisk stridsvogn med 105 mm kanon. I motsetning til tidligere kinesiske stridsvogner som var basert på sovjetisk design, var Type 80 en nyskapning.
Hovedforbedringene i forhold til den tidligere Type 69 var blant annet nytt digitalt ildledningssystem, laser-avstandsmåler, stabilisering av kanonen, ny 105 mm riflet kanon, nattsikte, mer motorkraft og bedre hjuloppheng.
Historie og utvikling
Norinco startet en studie av et nytt stridsvognkonsept i 1978, og de første prototypene var klare i 1985. Utviklingsprosessen var ferdig i 1988, og kjøretøyet ble kalt Type 80, selv om det også har blitt referert til som Type 88 og Type 69-III.
Teknisk
Pansringen er sveiset stål, med muligheter for oppgraderinger av fronten og tårnet med komposittmaterialer.
Kanonen er en riflet 105 mm som kan fyre av både kinesisk og vestlig ammunisjon. Den har elevasjon fra -4,5 til +18 grader. Norinco leverer APFSDS-T, HEAT-T, HESH og HE. En 7,62 mm mitraljøse er montert koaksialt med hovedskytset, og en 12,7 mm mitraljøse står ved laderens luke.
Motoren er en kompressormatet utgave av Type 12150L-7BW V-12 diesel som er installert i Type 69. To tønner kan monteres bak på skroget for å øke rekkevidden. Diesel kan sprøytes inn i eksoses for å legge et røykteppe.
Standardutstyr inkluderer et automatisk brannslukkingsanlegg, vern mot ABC-våpen, lysforsterkere for vognkommandør, vognfører og skytter og et digitalt ildledningssystem med laser avstandsmåler og stabiliserte sikter og kanon.
Kim Andersen
Kim Andersen er navnet til flere personer:
Stavanger katolske ungdomsforening
SKUF er tilknyttet Norges Unge Katolikker (NUK), og ungdommer fra St. Svithuns menighet deltar regelmessig på sentrale arrangementer som leirer, kurs og møter. Regionalt arrangeres det Vestlandstreff et par ganger i året. Det er de katolske menigheter i Bergen, Haugesund og Stavanger som veksler på å ha slike Vestlandstreff for ungdommer. I St. Svithuns menighet deltar ungdommene aktivt i ungdomsmesser, arrangerer årlig adventsaksjon til inntekt for et formål i den tredje verden, og har samlinger i helger eller på en enkelt møtedag.
Nils Onsager
Nils Emanuel Orvar Onsager (født 24. mars 1874 i Drammen, død 28. mars 1953 i Oslo) var en norsk jurist og naturvenn.
Onsager tok examen artium ved Drammen latinskole (1892) og ble cand.jur. ved Det Kongelige Frederiks Universitet (1897). Etter tre år hos andre drev han siden 1901 resten av livet for seg selv og litt med broren Erling Onsager (1876–1953), først som overrettssakfører, fra 1903 som høyesterettsadvokat. Han var onkel til Erlings sønn Lars Onsager, og hyppig skribent av artikler om fotturisme, ofte i Den norske turistforenings årbøker, samt to reisehåndboker.
Zrenjanin
Zrenjanin (Зрењанин) er en by i Serbia. Den ligger i Vojvodina i Nord-Serbia, på 45° 22' nord, 20° 23' øst. Byen er sentrum for Sentral Banat okrug i Serbia. I 2002, var byens befolkning 79 773, mens hele det urbane området hadde 132 051 innbyggere.
Zrenjanin er også den største byen i serbisk Banat og den tredje største byen i provinsen Vojvodina, etter Novi Sad og Subotica.
Anouar Ayed
Anouar Ayed (født 9. mai 1978) er en tunisisk håndballspiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han endte på åttendeplass med det tunisiske landslaget.
John Erskine, 22. jarl av Mar
'''John Erskine, 22. og de jure 6. jarl av Mar''' (født 1675, død mai 1732), skotsk jakobitt, var den eldste sønnen til den 21. jarl av Mar som døde i 1689, og som han arvet slektens gjeldstyngede eiendommer fra. Ved moderne regning var han den 22. jarl av Mar etter første opprettelse (fra ca. 1114) og de jure 6. jarl av Mar av syvende opprettelse (fra 1565). Han er faktisk også omtalt som den 11. jarl av Mar i den skotske adelsrekken som regner tilbake til den andre opprettelse (fra 1426). Hans oppnavn var «Bobbing John» for hans tendens til hoppe fram og tilbake fra politisk fraksjon til fraksjon, om det var fra Tory til Whig eller hannoveraner til jakobitt. Han var medlem av Tistelordenen.
Liv
Mar ble tilknyttet med et politisk parti som støttet regjeringen og ble selv gjort til Skotsk sekretær for staten og ble etter unionen av 1707 gjort til representativ adelsmann for Skottland i Overhuset, Keeper of the Signet (et samfunn av skotske advokater) og medlem av Det kongelige råd. I 1713 ble Mar gjort til Britisk sekretær av staten av toriene, men han synes å ha vært like villig til å stå på side med whigene, og i 1714 forsikret han sin lojalitet til den nye kongen, Georg I av Storbritannia. Imidlertid, som andre torier ble han fratatt sin posisjon, og i august 1715 dro han tilbake til Skottland i raseri og gjorde seg selv til leder for jakobittene for å fremme James Francis Edward Stuart, The Old Pretender (Den gamle pretendent), som den rettmessige kongen.
I et møte med mange av høylandshøvdingene ved Aboyne erklært han sitt ærlige ønske for Skottlands uavhengighet. Ved Braemar den 6. september 1715 proklamerte han ovennevnte pretendent som kong Jakob VIII av Skottland, England, Frankrike og Irland, og startet således det 15. jakobittiske opprør. Gradvis ble hans hær stadig større. Beklageligvis var Mar som militær leder en total fiasko. Kostbar tid ble kastet bort ved Perth, et påtatt angrep på Stirling var resultatløs, og han ga liten støtte til engelske jakobitter. Ved slaget ved Sheriffmuir som ble utkjempet i november 1715 var hans styrker i antall fullstendig underlegen motstanden, hæren til hertugen av Argyll. Likevel slåss skottene med stor tapperhet, men det utlignet ikke den inkompetanse som Mar framviste i sitt lederskap, og slaget ble et avgjørende nederlag for jakobittene.
Mar møtte James Francis Edward Stuart ved Fetteresso, men saken var allerede tapt, og Mar og prinsen flyktet til Frankrike hvor Mar ble resten av livet. Det hannoveransk hoffet i London utstedte erklæring av «writ of attainder» for forræderi, det vil si tap av gods og ære, mot Mar i 1716 som straff for hans illojalitet, og den ble ikke løftet før i 1824.
Mar forsøkte å få utenlandske statsmakter til å involvere seg i jakobittenes sak, men han selv mistet etter hert all anseelse hos jakobittene. I 1721 aksepterte han en pensjon på 3500 pund i året fra kong Georg I, og året etter ble hans navn nevnt i forbindelse med rettssaken mot biskop Francis Atterbury for en sammensvergelse mot den britiske kongen til fordel for Huset Stuart. Det ble antatt at Atterbury var blitt forrådt av Mar, men det har ikke blitt bevist. I 1724 brøt uansett James Francis Edward Stuart med Mar, og hans sist år ble tilbrakt i Paris og ved Aachen, hvor han døde i 1732.
Ekteskap, avkom og etterkommere
Mar giftet seg først med lady Margaret Hay i 6. april 1703. Hun fødte ham en sønn, Thomas, i 1705, men døde fire år etter den 26. april 1707. Mar giftet seg for andre gang med lady Frances Pierrepont, datter av den 1. hertug av Duke of Kingston-upon-Hull. Dette var en utmerket forbindelse for Mar da det ga økonomiske midler til å fjerne sin gjeld. Lady Frances ble dog sinnssyk eller fikk et nervøst sammenbrudd i 1728 på grunn av stresset av hans landflyktighet i Frankrike, men hun overlevde Mar med 35 år, og døde først den 4. mars 1767.
Jive Records
Jive Records var et amerikansk plateselskap under RCA Music Group dannet i 1981 av Zomba Records. Tidligere med hovedkontor i New York City var plateselskapet best kjent for en rekke suksesser med hiphop-artister på 1980-tallet, også med teenpop og boy bands på 1990-tallet og tidlig på 2000-tallet.
John Erskine, 22. jarl av Mar
I populærkulturen
Det progressive rockbandet Genesis skrev en sang om Mar, «Eleventh Earl of Mar» (utgitt på gruppas album Wind & Wuthering).
Han var også nevnt i en samtidig sang, «Come Ye O'ere Frae France», som i våre dager har blitt innspilt av den britiske elektriske folkemusikkgruppa Steeleye Span.
Jive Records
Jive Records opererte som et selvstendig plateselskap frem til 2003, da Bertelsmann Music Group (BMG) kjøpte resten av moderselskapet Zomba for 2,74 milliarder dollar. Som på den tiden var den største anskaffelsen av et uavhengig plateselskapet med «major-label» distribusjon.
Deutsch-Verzeichnis
Deutsch-Verzeichnis med originalnavn Franz Schubert – Thematic Catalogue of all his works in chronological order er en tematisk fortegnelse over Franz Schuberts verk utarbeidet av den østerrikske musikkviteren Otto Erich Deutsch (1883–1967).
Siden bare en brøkdel av Schuberts verk ble publisert med opustall i komponistens levetid, var det nødvendig for musikkforskningen å utarbeide en pålitelig fortegnelse over samtlige verk.
Can You Please Crawl Out Your Window?
«Can You Please Crawl Out Your Window?» er en singel gitt ut i 1965 av Bob Dylan. Den nådde nummer #58 på US Billboard Hot 100, og #17 på UK chart i januar 1966. Den ble spilt inn sammen med The Hawks (som skulle senere bliThe Band) i løpet av den samme innspillingen ble One of Us Must Know (Sooner or Later) også spilt inn. Disse to sangene ble de eneste som ble gjort ferdig i løpet av denne innspillingen, og Dylan kom til å spille inn resten av det som kom til å bli "Blonde on Blonde" i Nashville med diverse andre musikere.
Deutsch-Verzeichnis
Deutsch gav ut den første utgaven på engelsk i 1951 og en oppdatert utgave på tysk i forbindelse med Neue Schubert-Ausgabe på Bärenreiter-Verlag (1978). Deutsch-Verzeichnis er utstyrt med noteincipits for alle verk og satser, samt alle tilgjengelige data om tilblivelse, kilder, utgaver og litteratur.
Nummereringen av Schuberts verk forkortes D eller DV eller (på engelsk) D number, slik at eksempelvis D 795 er nummeret for sangsyklusen Die schöne Müllerin, tidligere også kjent som op. 25, og D 944 er Schuberts 9. symfoni.
Can You Please Crawl Out Your Window?
Dylan spilte sangen for Phil Ochs mens de to kjørte i en limousin. Da Ochs uttrykte en lunken følelse om stykket, kastet Dylan han ut av limousinen mens han ropte "You're not a folk singer. You're a journalist."
Sangen er inkludert i listen med sanger i Nick Hornbys bok 31 Songs, som var publisert i USA som "Songbook."
Coverversjoner
The Jimi Hendrix Experience spilte inn denne sangen på BBC Radio. Denne versjonen ble senere gitt ut på albumet BBC Sessions.
The Hold Steady gjorde en versjon av sangen til soundtracket til Dylan biografi filmen I'm Not There.
Transvision Vamp spilte den inn til sitt andre album "Little Magnets Versus the Bubble of Babble."
Les Fradkin covrer den i sin utgivelse "If Your Memory Serves You Well" fra 2006.
Type 62 (stridsvogn)
Type 62 er den første kinesiskbygde lette stridsvognen, utviklet fra 1958 og innført i 1962. Den ble laget for å brukes i terreng hvor den tyngre Type 59 har vanskelig for å manøvrere.
Type 62 er eller har vært i tjeneste med Albania, Kina, Kongo, Nord-Korea, Mali, Sudan, Tanzania og Zaire.
Historie og utvikling
Type 62 er så å si en nedskalert Type 59 og brukes i ulendt terreng, slik som finnes sør i Kina, men den har også blitt brukt i Det fjerne østen og Afrika.
Teknisk
Vognføren sitter framme til venstre i skroget, med vognkommandøren og skytteren til venstre i tårnet og laderen til høyre.
Kanonen er en 85 mm, antageligvis identisk med den brukt i Type 63. Den kan eleveres fra -4° til +20° og kan fyre av AP, APHE, HE, HEAT og røykgranater. En 7,62 mm mitraljøse er montert koaksialt med hovedskytset, og en tilsvarende er montert foran på skroget og styres av vognføreren. En 12,7 mm Type 54 er montert på tårntaket. Type 62 kan generere et røykteppe ved å sprøyte diesel inn i eksosen.
Motoren er en vannkjølt dieselmotor som yter 430 hk ved 1800 omdreininger i minuttet. Den er montert med girkassen bak i skroget. 730 liter diesel kan bringes med.
Asientos
Asientos er en landsby og en kommune øst i den meksikanske delstaten Aguascalientes. Kommunen hadde 45 492 innbyggere i 2010, mens selve landsbyen hadde 4 517 innbyggere. Den største landsbyen i kommunen er Villa Juárez, med 4 888 innbyggere.
Kommunen består for det meste av halvørken, og den har en rekke ulike kaktusarter.
På grunn av sin tradisjonelle livsstil har Asientos status som «Pueblo Mágico».
Maik Eckhardt
Maik Eckhardt (født 4. juni 1970) er en tysk skytter som konkurrerer i rifleskyting. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hans beste resultat var nummer 21 i 50 meter rifle, helmatch.
Makka Sagaipova
Makka Umarovna Sagaipova (russisk: Макка Умаровна Сагаипова) (født 14. februar 1987 i Groznyj, Tsjetsjenia) er en av de nye, unge sangerne fra Tsjetsjenia. Hun debuterte i 2003 med sangen «Haza Kant». Sagaipova har oppnådd popularitet gjennom sine nye, moderne sanger som appellerer til de yngre generasjoner. Hun er også en danser i det tsjetsjenske danseensemblet Lovzar.
Hun er datter av Umar Sagaipov, en velkjent tsjetsjensk trekkspiller. Makka har sunget siden hun var seks år gammel, og da hun var åtte lærte hun å danse. Hun bor nå i Moskva, hvor hun studerer ved Moskvas kollegium for Jazz og Popmusikk og på økonomiavdelingen ved Statsuniversitetet i Moskva.
David E. Mungello
David E. Mungello (født 1943) er en amerikansk historiker og sinolog. Hans forskningstyngdepunkt er på den kulturelle utvekslingen mellom Europa og Kina fra 1500, og særlig kristendommens komme til Kina og resepsjonen av konfucianismen i Europa. Han har skrevet en rekke bøker om disse emnene. Han er ikke selv jesuitt, men betraktes som en av de ledende moderne autoriteter på jesuittenes misjoner i Kina.
D.E. Mungello har doktorgrad fra University of California at Berkeley fra 1973 for en dissertasjon om Leibniz and Confucianism. Han har undervist ved Lingnan College i Hongkong, Briarcliff College, Coe College (Iowa), og Baylor University.
Jamestown Foundation
Jamestown Foundation er en amerikansk tankesmie og stiftelse basert i Washington, D.C. Den har som formål å «informere og utdanne» beslutningstakere om de hendelser og trender som den oppfatter som «strategisk viktig» for USA. Jamestowns nettsted hevder at deres materiale «presenteres uten politisk bias, filter eller agenda.» Den har imidlertid også blitt beskyldt for å vende tilbake til propagandataktikker fra den kalde krigen.
William Geimer grunnla Jamestown Foundation i 1984 etter at sovjeteren Arkadij Sjevtsjenko hoppet av i 1978. Sjevtsjenko, som på den tid var assisterende generalsekretær i De forente nasjoner (FN), var den høyest rangerte sovjetiske embetsmann som noensinne hoppet av til USA. Geimer hadde arbeidet nært sammen med Sjevtsjenko, og etablerte Jamestown som et redskap for å fremme skriftene til den tidligere sovjetdiplomaten, samt de til Ion Pacepa, en tidligere høyt plassert rumensk etterretningsoffiser, og med Geimers og stiftelsens hjelp publiserte begge avhopperne bestselgende bøker.
CIA-direktøren William J. Casey, en ledende skikkelse i de amerikanske «national security»-organisasjonene, hjalp til med å støtte dannelsen av The Jamestown Foundation, da han var enig med dens anklager om at det amerikanske etterretningsvesenet ikke bidro med tilstrekkelig økonomisk støtte til avhoppere fra Østblokken. Stiftelsen var til og begynne med dedikert til å støtte sovjetiske dissidenter, og organisasjon gjorde det også mulig for avhopperne å tjene ekstra penger gjennom forelesninger og skriving.
For tiden er dens hovedfokus på Kina, Russland/Eurasia og terrorisme. Per 2008 utgir den publikasjonene China Brief, Eurasia Daily Monitor, Global Terrorism Analysis og North Caucasus Weekly (også kalt Chechnya Weekly). Av tidligere publikasjoner kan nevnes Eurasia Security Trends, Fortnight in Review, Monitor, North Korea Review, Prism, Russia and Eurasia Review, Russia’s Week, Spotlight on Terror, Terrorism Focus og Terrorism Monitor. Jamestown Foundation henter sin informasjon gjennom både offisielle kanaler og etterretningskontakter.
Per 2008 består stiftelsens styre av blant andre James H. Burnley IV og Frank Keating,, og blant Jamestowns fremtredende medlemmer finner man blant andre Vladimir Socor.
Michael Scheuer, et tidligere fremtredende medlem, forlot Jamestown Foundation i februar 2009. Han hevdet i en artikkel på anti-war.com at han ble sparket fra organisasjonen på grunn av sine åpenhjertige synspunkter om forholdet mellom USA og Israel. Jamestowns nåværende president, Glen Howard, har nedsettende sammenlignet Scheuers synspunkter med den tidligere republikanske presidentkandidaten Ron Paul.
Oussama Boughanmi
Oussama Boughanmi (født 5. februar 1990) er en tunisisk håndballspiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han endte på åttendeplass med det tunisiske landslaget.
Jørgen Rostrup
Jørgen Rostrup (født 5. november 1978 i Kristiansand) er en norsk trener og tidligere orienteringsløper. Han er siden 2017 landslagssjef for Norges landslag i orientering.
Han startet sin aktive orienteringskarriere i Øyestad IF, men byttet tidlig klubb til Idrettsklubben Grane i Arendal. Som 20-åring vant han sitt første senior-VM i Skottland 1999, etter at han hadde vunnet junior-VM to ganger. Rostrup har også VM-gull individuelt fra Finland i 2001. Han var ankermann for Norges stafettlag som tok gull i VM 2004 i Sverige og 2005 i Japan. Etter tiden i Grane har han løpt for Bækkelagets Sportsklubb, Turun Suunnistajat (Finland) og løper nå for Kristiansand Orienteringsklubb.
Barneår
I barneårene bodde Rostrup alltid kort vei fra en fotballbane, og det var naturlig nok fotball som ble den største lidenskapen i starten. I 10-årsalderen meldte faren ham på et nybegynnerkurs i orientering på hjemstedet Nedenes. Det var med stor motvilje Rostrup stilte på kurset, men han viste tidlig talent. Allerede i den avsluttende konkurransen på nybegynnerkurset knuste han all motstand.
De første årene var det fotballen som var i hovedfokus, og orientering var bare en bigeskjeft. Han var kaptein på klubblaget og med på kretslaget i fotball da vendepunktet kom. Som 14-åring ble han tatt med på en rekrutteringsgruppe for kretslaget i orientering i Aust-Agder. Her lærte han om trening, og fikk se hva som skulle til for å bli en god orienteringsløper. Han forteller selv at det var disse erfaringene som gjorde at han bestemte seg for å bli orienteringsløper og ikke fotballspiller.
Rostrup begynte tidlig å trene mye, og mottoet til daværende kretslagstrener Jan Arild Johansen ble raskt gjort til hans eget: "Må trene meir!" Allerede etter ett års tid begynte fremgangen for alvor å komme, og Rostrup bestemte seg for at han ville bli best - koste hva det koste ville.
Juniorkarrièren
De mange gode resultatene i gutteklassene (til og med 16 år) ble kronet med seier i Hovedløpet (uoffisielt NM i orientering for løpere mellom 14 og 16 år) som 16-åring. Allerede første året i juniorklassene beviste Rostrup at han hadde talent til å hevde seg blant de aller beste. Han kvalifiserte seg for både nordisk mesterskap og junior-VM allerede første året. Resultatet ble 9.-plass i nordisk mesterskap og 7.-plass i junior-VM. I begge tilfeller ble han best av de norske løperne.
Etter ungdomsskolen flyttet Rostrup hjemmefra og begynte på idrettslinja ved Åmli videregående skole. Her gikk dagene for det meste med til trening og lesing. Resultatet ble et strålende karaktersnitt, fast plass på juniorlandslaget, og i 1997 kom det første VM-gullet som junior. Året etter ble det nye gull, både i junior-VM og nordisk mesterskap for juniorer.
Seniorkarrièren
Orientering er en idrett hvor gjennomsnittsalderen på de som vinner store mesterskap normalt er ganske høy. Da Rostrup ble senior benyttet han første mulighet til å kvalifisere seg for verdensmesterskapet i Skottland i 1999, og dette i seg selv er en stor prestasjon. Mindre var ikke prestasjonen da han løp inn til seier på kortdistansen og ble tidenes yngste mannlige verdensmester i orientering.
Det neste verdensmesterskapet skulle gå i Finland i 2001, og omkring et år før flyttet Rostrup til Åbo for å kunne forberede seg best mulig til mesterskapet. Forberedelsene bar frukter, og da mesterskapet var over sto han igjen med gull på langdistansen og bronse på kortdistansen.
I det påfølgende verdensmesterskapet i Sveits i 2003 bestemte Rostrup seg – til manges overraskelse – å ikke stille opp på langdistansen hvor han var tittelforsvarer. Han ønsket å satse fullt på kortdistansen (som da var blitt omdøpt til mellomdistanse), og da ville han spare krefter ved å droppe langdistansen. Til tross for gode forberedelser og håp om nye medaljer ble resultatet "bare" 5.-plass på yndlingsdistansen.
Etter mesterskapet i Sveits bestemte Rostrup seg for å bli en enda bedre stafettløper. Han løp den siste etappen for det norske herrelaget i VM både i 2004 i Sverige og 2005 i Japan. I begge tilfeller løp han inn til gull for Norge.
Nedtrappingen
Etter verdensmesterskapet i Japan i 2005 bestemte Rostrup seg for å legge opp toppsatsingen. Han ville stadig satse på nasjonalt nivå for sin klubb, Kristiansand Orienteringsklubb, og de følgende årene var han sterkt delaktig i klubbens tre strake NM-gull i stafett.
I nesten hele seniorkarrieren var han profesjonell utøver i orientering. Lønna besto nesten utelukkende av stipender fra Olympiatoppen. Med sine fire VM-gull som senior og to som junior blir Jørgen Rostrup stående som en av tidenes beste orienteringsløpere.
Trener
Høsten 2008 ble Rostrup presentert som landslagstrener med særlig ansvar for utviklingslaget til Norges Orienteringsforbund. Han har tidligere hatt treneransvar i Halden Skiklubb (U23-gruppa) og for elitegruppa i Kristiansand Orienteringsklubb. I 2009 fikk han jobb som fysisk trener i fotballklubben IK Start. Fra og med 1. november 2017 er han landslagssjef for Norges orienteringslandslag.
Meritter
Verdensmesterskap
Nordisk mesterskap
Sudden Impact
Sudden Impact er en amerikansk actionthriller fra 1983 regissert av Clint Eastwood (også hovedrollen). Sudden Impact er den fjerde og nest siste av Dirty Harry-filmen. Handlingen starter i San Fransisco, men forflytter seg raskt til en liten kystby hvor inspektør Callahan er på permisjon. Her blir han involvert i jakten på en morder som er drevet av et sterkt hevnmotiv. Sentrale biroller spilles av Sondra Locke og Pat Hingle.