cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Abingdon (Oxfordshire)
Historie
Abingdon ble bosatt fra tidlig til midtre jernalder og levninger fra en forsvarsanlegg (eller oppidum) ligger nedenfor byens sentrum. Dette var i bruk gjennom hele tiden i romersk Britannia.
Klosteret Abingdon Abbey ble grunnlagt på angelsaksisk tid, muligens på 600-tallet, men dens tidligste historie er forvirret med tallrike legender, diktet opp for å øke stedets status og for å forklare stedsnavnet ettersom «don» betyr åskam og Abingdon ligger i en dal. I 1084 feiret Vilhelm I av England påske i klosteret og etterlot deretter sin sønn, den framtidige Henrik I av England, for å få sin utdannelse der.
I løpet av 1200- og 1300-tallet var Abingdon sentrum for et blomstrende jordbruksområde med omfattende handel i ull og hadde en berømte veveri og klesindustri. Abbeden synes å holdt et marked fra de tidligste tider og charter eller frihetsbrev for å holde marked har blitt gitt av ulike monarker, fra Edvard I til Georg II. I 1337 oppsto et opprør i protest mot abbedens kontroll over dette markedet og hvor flere munker ble drep.
Etter oppløsningen av Englands klostre i 1538 sank byen ned i forfall, og i 1555, ved mottakelsen av en representant for byens sørgelige tilstand bevilget den katolske dronningen Maria I av England et charter for å etablere en borgermester (mayor), to lensmenn (bailiffs), tolv sjefsborgere (chief burgesses), og seksten hjelpeborgere (secondary burgesses), borgermesteren som bestyrer for markedet, kronfogd og en fredsdommer. Tilstedeværelsen av et hospital, Christ's Hospital, opprinnelig tilhørende lauget Det hellige kors, som ble nedlagt ble grunnet oppløsningen av klostervesenet, gjenopprettet ved sitt gamle navn som et fattighus istedenfor ved kong Edvard VI.
Byrådet hadde fullmakt til å velge en borger til parlamentet og denne retten fortsatte helt fram til Forordningen om omfordeling av parlamentsseter i 1885.
I 1790 ble Abingdon Lock (en sluse som muliggjorde heving og senking av båter) og brakte elvbåttrafikk til byen. I 1810 ble kanalen Wilts and Berks Canal åpnet og forbant Abingdon med Semington via kanalene Kennet and Avon Canal. Abingdon ble en nøkkelforbindelse mellom store industritettsteder som Bristol, London, Birmingham og området Black Country. I 1856 ble jernbanen Abingdon Railway og forbant byen med Great Western Railway ved Didcot. Kanalen Wilts and Berks Canal ble oppgitt i 1906, men en frivillig stiftelse arbeider for øyeblikket for å gjenåpne den. Abingdons jernbanestasjon ble stengt for passasjerer i september 1963, men selve jernbanen forble åpen for godstrafikk fram til 1984. Den nærmeste jernbanestasjonen er nå Radley, 3 km unna. Den gamle jernbanestasjonen har blitt omfattende utviklet er nå stedet for et stort varehus og omgitt av hundrevis av nye boliger og hus.
Abingdon var fylkesbyen for Berkshire og hadde en praktfull fylkeshall og rettssal, nå et museum, som var antatt tegnet av Christopher Wren. Imidlertid ved at Abingdon ikke greide å utnytte jernbanerevolusjonen og ble kun et sidespor gjorde at byen ble likestilt med Reading. I 1974, under reorganiseringen av lokalstyret, ble Abingdon ikke hovedstad for fylket, men administrasjonssetet for det nye distriktet Vale of White Horse.
Yle X3M
Yle X3M er en svenskspråklig radiokanal i Finlands statlige selskap for fjernsyn og radio, Yle. Kanalen er en del av programtilbudet til Svenska Yle. Radiokanalens målgruppe er ungdom og unge voksne. Programtilbudet har et sterkt innslag av pop- og spesialmusikk.
Bernt Lauritz Larsen
Bernt Lauritz Larsen (født 16. juni 1946, død 8. januar 2004) var direktør for Det Norske Kammerorkester og grunnla Risør Kammermusikkfest. For det store arbeidet han gjorde for musikklivet fikk han Risør Kommunes kulturpris i 1995 og Aust-Agder fylkeskommunes kulturpris i 1996. I 2003 fikk han Kongens fortjenstmedalje i gull.
Larsen startet Risør Kammermusikkfestival sammen med Lars Anders Tomter i 1991. Etter noen år ble også Leif Ove Andsnes med på å arrangere festivalen. Sammen bygde de opp festivalen til å bli en internasjonalt anerkjent kammermusikkfestival. På grunn av arbeidet han hadde gjort med kammermusikkfestivalen ble han i 1993 overtalt til å gå inn som direktør for Det Norske Kammerorkester, og frem til sin død hadde han disse to vervene.
Fylkesvei 6088
Fylkesveg 6088 går mellom Sveggøya og Bremsnes i Averøy kommune.
Før Atlanterhavstunnelen ble åpnet 2009 var strekningen Rishaugen – Bremsnes del av veien.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fv258.
Flying Enterprise
''For lasteskipet med samme navn, se SS «Flying Enterprise»
Flying Enterprise var et dansk charterflyselskap.
Flying Enterprise A/S ble etablert i juli 1959 av to tidligere SAS-ansatte; Hans Linde og Finn Nielsen som ønsket å utfordre SAS på chartermakedet på grunn av SAS´ dengang negative holdning til charterflyvninger.
Sekskapet utførte charterflyninger til de mest populære reisemål langs middelhavskysten og til Kanariøyene for svenske og danske turoperatører. Selskapet gikk konkurs i 1965 og reiselivskongen Simon Spies kjøpte opp selskapet og startet sitt eget charterseskap under navnet Conair
Selskapets base var på Kastrup
Jaroslav Halák
Jaroslav Halák (født 13. mai 1985) er en slovakisk ishockeyspiller som spiller for New York Rangers i NHL.
Han har tidligere spilt for Vancouver Canucks, Boston Bruins, New York Islanders, Washington Capitals, Buffalo Sabres, St. Louis Blues og Montreal Canadiens.
Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han kom på 11.-plass med det slovakiske laget.
KNM «Haugesund»
KNM «Haugesund» (sjøsatt 9. juni 1941 som HMS «Beaufort» (L14)) var en norsk jager i Hunt-klassen, type II. Hun ble bygget på verftet Cammell Laird i Birkenhead i England. Skipet deltok i andre verdenskrig under britisk kommando som HMS «Badsworth». HMS «Beaufort» deltok i det andre slaget om Sirte, med kapteinløytnant Standish O'Grady Roche som kaptein, 22. mars 1942. Skipet ble solgt til Norge og Sjøforsvaret i 1952. Hun fikk da navnet KNM «Haugesund» og var i norsk tjeneste frem til 1965.
Den slesvig-holstenske flotiljen
Den slesvig-holstenske flotiljen var en mindre flåteorganisasjon av den provisoriske regjeringen i Kiel som gikk til opprør mot Danmark i mars 1848. Opprørerne ønsket en opprettelse av en slesvig-holstensk stat. Den tyske flåten hadde ingen flåtefartøyer av militær anvendelse i begynnelsen. Danmark kunne derfor ha overherredømmet til sjøs utenfor havnene i Schleswig-Holstein med deres orlogsflåden.
Den danske flåten sendte flere fartøyer med korvetten «Najaden» som flaggskipet til farvannet omkring øya Als som med sin beliggenhet dominerte hertugdømmet Slesvigs østkysten. Derfra kom de danske orlogsskipene inn i flere episoder hvor de første skudd i krigen ble løst fra begge parter i slutten av mars og begynnelsen av april 1848. I en av disse episodene tok kapteinløytnant Magnus Suenson sin briggen «St. Thomas» inn i havnen i Åbenrå der dampskipet «Christian Der Achte» lå fortøyet. Med støtte av to hjuldampskiper, «Hekla» og «Geiser», ble dampskipet erobret uten kamp.
Det var den første sjømilitære begivenheten under den første slesvigske krigen som ikke tok slutt før ved nyttårsdagen den 1. januar 1851. Tross det nærmeste totale overherredømmet til sjøs for danskene hadde de slesvig-holstenske opprørerne skapte en flotilje av bevæpnede dampskiper og kanonbåter som dermed tok opp kampen for å bryte blokaden og for å forhindre danske bevegelser mot egne kyst.
Not (fiskeredskap)
Not, flertall nøter (jamfør islandsk nòt), er en type fiskeredskap. Det finnes flere ulike typer nøter, alle med den viktige egenskap at de stenger fisken inne, og at de er laget av et nett, bundet av tråd, med en maskevidde så liten at ikke fisken setter seg fast, slik som i et fiskegarn. De kan brukes på tvers av en vik eller våg, eller i åpent vann, de brukes til mange ulike fiskeslag som går i stim.
Betegnelsen not stammer fra gammelnorsk, og er kjent blant annet fra Gulatingsloven. Også betegnelsen vad er kjent.
Ulike nottyper og betegnelser
De viktigste hovedtyper er landnot, snurpenot eller ringnot, søkkenot eller synkenot, samt kilenot.
Landnot eller strandnot brukes til en rekke ulike typer fiskerier, alltid ved land i kyst- og fjordfiske, ofte i bukter og våger, eller ved elveutløp. Landnøter er brukt mange i ulike størrelser; de kunne være tilpasset spesielle lokaliter. Ofte skiller man mellom nøter til ulik bruk, sildenot, brislingnot, makrellnot, laksenot osv. Et notlag kunne ha flere ulike sildenøter, til vårsild, sommersild samt orkastenot. Ei landnot settes ut fra en åpen mindre fiskebåt, en notbåt. Landnot benyttes sjelden idag; bare et fåtall finnes i bruk i isolerte skjærgårdsområder.
Snurpenot eller ringnot brukes i åpent farvann og stenges ved å danne en ring, og snurpes sammen i brunnen. Snurpenota er en moderne nottype, utviklet på 1900-tallet. Den settes vanligvis ut fra en større fiskebåt, som ofte kalles en snurper eller en ringnotbåt.
Synkenot var et redskap som ble brukt i åpent farvann etter sei.
Kilenot er et fast redskap til laksefiske.
Trål er et redskap som har likhet med not, her trekkes en notpose etter fartøyet.
Snurrevad er en mindre type trål, der redskapet trekkes mot en fartøy som ligger for anker.
Form og konstruksjon
Noten består av et midtparti («brystet» eller «hugget»), ofte utstyrt med en poselignende forlengning («kilen») hvor fisken til slutt skal havne, og to «armer», én på hver side. Noten settes ut i en halvsirkel fra en båt, og trekkes videre ut med «armene», dels med håndkraft og dels med vinsj eller notvindel (idag er traktorvinsj mest vanlig). For at noten skal holdes i rett posisjon i vannet, er den utstyrt med flytholt av tre, kork eller i nyere tid celleplast, samt med søkker av stein eller lignende på flytholtlinen. Nøter finnes i ulike størrelser; fra et par til over hundre meter.
På trøndelagskysten heter den vertikale kanten av garn og not for "bryst", uttalt "brøst". Den delen av ei not som samler fangsten heter her fiskrommet og har noen ganger tykkere tråd i maskene, mens bomull var fiberen i nøter. Telna, forsterkningen underst på garn og not heter her steintelne, unntelne eller blytelne, etter at blylodd ble tredd inn på telna for å senke nøtene raskt nok.
Notlag
En not er et stort fiskeredskap, og krevde betydelige ressurser, særlig i eldre tid da produksjonen var basert på manuell spinning av tråd og binding av noten. En not krevde da at flere gikk sammen i et samarbeid, som ble kalt et notlag. I tilfelle der bøndenene på en gård hadde en felles vik eller våg som egnet seg til notfiske hadde de gjerne en not som var tilpasset denne lokaliteten.
Et notlag måtte vanligvis ha en eller flere notbåter til disposisjon, samt et nothus til å lagre notbåter og nøter og andre redskaper.
Patrick Chan
Patrick Chan (født 31. desember 1990 i Ottawa i Canada) er en kanadisk kunstløper. Han tok sølvmedaljen under Vinter-OL 2014 i både den individuelle konkurransen og lagkonkurransen. Han ble verdensmester i 2011, 2012 og 2013. Han har vunnet ISU Grand Prix -finalen to ganger (2010 og 2011). Han er også kanadisk mester i kunstløp i åtte ganger (2008-2014, 2015).
Tjærebrenning
Tjærebrenning er utvinning av tjære ved tørrdestillasjon av harpiksholdig trevirke. Tjære lages av tyri som er fettstoffet, harpiksen, i kjerneveden og røttene til furu. Tjære ble brukt som impregneringsmiddel på båter, hus, tau, fiskegarn og også som medisin. Det er flere teknikker for å utvinne tjære som tjæremile, tjærehjell, tjæregrav, myrmiler, tjæreovn og i gryte.
De eldste daterte tjæremilene er fra 1000- tallet, men det kan ikke utelukkes at det kan finnes eldre. Milene var i bruk til innpå 1900- tallet. Tjæreovner er til nå kjent fra 1600- tallet og fremover. De finnes i de fleste deler av landet der det har vært tilgang på furu. Sentrale områder er Oppland, Hedmark og Trøndelag, men også for eksempel i Nordreisa, Skibotn og Bardu i Troms. Myrmiler er kjent i Østerdalen, Nordmøre, Trøndelag og Helgeland.
Underlaget
Milebrenning er den vanligste tjærebrenningsmetoden. Før en kan bygge ei mile, må underlaget, den traktformede tjæredalen gjøres klar. Det har vært vanlig å grave den delvis inn i svakt skrånende terreng. En del av underlaget blir bygd opp av stein eller en stokkekonstruksjon. Underlaget må være tett, slik at tjæra kan renne nedover i trakta. For å gjøre bunnen tett har det tradisjonelt blitt brukt bjørkenever. Til ei stor mile kunne det gå med opp til 1500 neverflak. I senere tid har papp og bølgeblikk blitt brukt som underlag. I bunnen av trakta er det ei helle med hull, som tjæra kan renne ned igjennom. Under den oppbygde delen er det en gang inn til midten. Under tappehullet ble det plassert en uthulet stokk med ei renne i, slik at tjæra kan samles opp.
Furuveden
Det går med store mengder kløyvde fururøtter til ei tjæremile, og det kreves svært mye arbeid. Det har blitt regnet på at det tar opptil ett årsverk å gjøre veden klar.
Fururøttene bør helst være så gamle at ytterveden har råtnet vekk. Stubben bør da være 10-15 år, eller mer. En kjenner eksempel på miler der det har blitt brukt ved fra mer enn 150 år gamle stubber.
Arbeidet med stubbebryting gjøres på høsten. Når telen kommer kan røttene fraktes til mileplassen. Så blir de renset og grovkløyvd. Deretter blir veden finkløyvd til spik, den blir sortert og stablet for tørking. Frosne røtter kan gjøre kløyvingen lettere.
Bygging av mila
Skjematisk skisse av ei tjæremile. Høyre del er dekket av torvflak Bygging av ei mile er gjerne dugnadsarbeid, men en erfaren tjærebrenner må lede arbeidet. Det er viktig at mila får rett diameter, og at den skrår rett mot toppen, ut fra mengden ved en har til rådighet. I midten reises en midtstokk, draget eller navlekjeppen. Den viser sentrum i mila, og er til hjelp for å få mila symmetrisk. Nederst legges en lekter som peker mot sentrum. Over blir ved, gjerne fra stubbenden, lagt på tvers. Så bygges mila over disse. Spiket blir lagt radialt, pekende mot sentrum. Den dårligste veden, som er kløyvd ujevnt og har mindre harpiks, blir lagt ytterst. Så stables fetere ved, fetspik innover, slik at den ligger inn mot midtstokken. Etter hvert som mila blir større, må den avrundes, slik at formen blir som en flattrykt halvkule. Spiken må legges tett som mulig. Toppen av mila jevnes med flis. Så blir den banket, for å få spiket enda tettare sammen. Draget i midten blir dratt opp, slik at det blir et hull fra toppen til midthullet i bunnen. Før brenning ble mila dekket med flak av torv. Dette gjøres for å redusere lufttilgangen. Det må være en åpning nederst på torvlaget. Det er her en tenner på mila. Torvflakene legges med lyngsiden ned.
Brenning av mila
Det blir best resultat av brenningen om det er rolig vær, fordi vind lett fører til ujevn brenning.
Ringveden i ytterkant av mila tennes på gjennom en åpning nederst i torvdekket. Åpningen i torva ble så dekket til. Målet er at varmen skal spre seg innover og nedover i mila. De som passer mila skal sørge for at varmen er optimal. Det harpiksholdige spiket skal varmes med minimal tilgang til luft. Det gjør at tjæra smelter og renner ut av veden. Den ideelle temperaturen på tjæra er rundt 40 °C. Er det varmere, vil ikke tjæredampen kondensere. Milevaktene får vite mye om temperaturen ved å se på røyken. Hvit røyk indikerer fukt i mila. Slik røyk får en så lenge torvdekket er fuktig. Er røyken blå eller svart har det tatt fyr i kullet eller tjæra. Da må temperaturen senkes. Det gjøres ved å minske lufttilgangen. Hvis det brenner med åpen flamme, må det legges på torv, og det må gjerne kastes på våt sagflis. Det kan og brukes moderne isolasjonsmatter, som er enkle å håndtere. Er en uheldig og mister kontrollen over ilden, kan hele mila brenne opp, og en får ikke det forventa tjæreutbyttet. Det er særleg fare for dette hvis vinden er sterk. Ved gulgrå røyk er temperaturen god. Er varmen for lav, løfter en på torv, så det blir bedre trekk.
Tjære
Når det ikke kommer mer tjære, dekkes mila godt til og en har på vann. Da drives de siste tjærerestene ut.
Når tjæra får stå en stund skiller den seg. Øverst blir det et lag terpentin, under et lag tjærelóg, og nederst den rene tjæra. Tjærelogen er sammesatt av organiske syrer, og har lav pH-verdi. Før tjæra ble brukt eller går i handelen, ble terpentin og tjærelóg tatt vekk.
Brenning i tjæregrav
Ei tjæregrav, også kalt langdal, er ei stor grøft i hellende terreng. I enden av grøfta er det ei treplate. Denne har hull for uttapping av tjære. Som ved milebrenning ble bunnen av grava tettet. Så ble den fylt, gjerne med en lav haug av spik av fururøtter. Over grava ble det lagt never, jord og torv, slik at det ble helt tett. Mila ble påtent øverst, slik at varmen spredde seg nedover.
Brenning i gryte
Hvis en har lite spik kan brenning foregå i ei gryte. Den finspikka veden ble satt loddrett mot grytebunnen, og man slår inn den siste spiken til det ikke er plass til mer. Underlaget er en glatt stein med hull i bunnen, eller den hadde en uthugd renne. Gryta ble så snudd opp ned over steinen. Kanten på gryta ble tettet med jord eller leire for å hindre lufttilførsel. Over gryta ble det lagt tørr ved. Spiket i gryta blir på denne måten varmet opp og tjære renner ut.
Minimile
En variant av brenning i gryte er ei minimile. Denne lages ved hjelp av to metallbokser. Den ene graves ned i bakken med åpningen opp. Over åpningen plasseres ei jernplate med hull i. Den andre boksen blir stappet full av findelt spik, med mye harpiks. Den fulle boksen plassers så opp ned over hullet i jernplaten. Kanten av boksen tettes med jord. Rundt boksen bygges et bål.
Ved bruk av én liters bokser bør bålet brenne omtrent en halv time. Spiket i den øverse boksen har da blitt forkullet. I den nedgravde boksen har tjæra samlet seg.
Jǫfraskinna
Håndskriftet ble antakelig nedskrevet omkring 1260–1270, og befant seg på 1500-tallet i Oslo-traktene, for i 1568 tok den senere biskopen i Oslo, Jens Nilssøn, en avskrift av det mens han befant seg i Sannidal under den nordiske syvårskrigen. I 1655 ble håndskriftet innlevert til Københavns universitetsbibliothek, men i 1681 ble det utlånt til historieskriveren Torfæus, som tok det med seg til Norge og beholdt det til 1704, da det ble bragt tilbake til Danmark. Her brant det opp under brannen i København i 1728.
Jens Nilssøns kopi har vært kalt Codex Arna Magnæanus 37, Codex Norvegicus eller Codex Wormianus, og har tilhørt biskop Christian Worm i København (derav det siste av navnene). Senere ble det innlemmet i Arne Magnussøns samlinger, Arnamagnæanske samling.
Statsforvalter
Statsforvalter, tidligere fylkesmann, er et norsk embete som er statens (formelt sett Kongens) representant i et fylke. Statsforvalteren er øverste leder for en forvaltningsenhet som betegnes statsforvalterembetet, eller også Statsforvalteren med stor forbokstav.
Det er 10 statsforvalterembeter i Norge, i og med at statsforvalterembetet i Oslo og Viken dekker to fylker. Statsforvalteren skal bidra til at Stortingets og Regjeringens retningslinjer blir fulgt opp. Dette skjer ved at statsforvalteren utfører forvaltningsoppgaver på vegne av departementene, og ved at statsforvalteren overvåker kommunenes virksomhet og er klageinstans for mange typer kommunale vedtak.
Embetet har historiske røtter i middelalderens sysselmenn og lensmenn. I enevoldstiden ble stillingen profesjonalisert som statlig embete og betegnet amtmann i perioden 1662–1919, da tittelen ble endret til fylkesmann. 1. januar 2021 ble tittelen endret fra fylkesmann til statsforvalter.
Statsforvalterne blir utnevnt av Kongen i statsråd. Per 2013 hadde statsforvalterembetene 2,420 ansatte.
Navn
Statsforvalteren heter på nynorsk statsforvaltar. Det sørsamiske navnet på statsforvalteren i Trøndelag er Trööndelagen staatehaaltoje; det nordsamiske navnet på statsforvalteren i Troms og Finnmark er Romssa ja Finnmárkku stáhtahálddašeaddji; det kvenske navnet på statsforvalteren i Troms og Finnmark er Tromssan ja Finmarkun staatinhallittija.
Fra 2021 endret embetet navn fra fylkesmann til statsforvalter. Embetet het før 1. januar 1919 amtmann eller stiftamtmann.
Oppgaver
Statsforvalteren er Kongens og regjeringens representant i sitt fylke. Instruks for fylkesmenn, som ble fastsatt 7. august 1981 ved kgl.res. i medhold av Grunnloven § 19, var det sentrale grunnlaget for organiseringen av fylkesmannembetene, og gjelder også for statsforvalterembetene. Administrativt er Statsforvalteren underlagt Kommunal- og distriktsdepartementet.
Statsforvalterens oppgaver er blant annet:
Historie
Statsforvalterembetet har røtter tilbake til middelalderens sysselmenn, som etterhvert ble erstattet av lensmenn i betydningen lensmottager (i moderne historieskrivning noe feilaktig også kalt «lensherre»). Lenene i Danmark og Norge ble fra 1662 betegnet amt og den som bestyrte dem ble deretter betegnet amtmann i stedet for lensmann. Det skjedde i enevoldstiden en profesjonalisering av embetsverket, og mens lensmannsutnevnelsen hadde vært tildelt som en belønning til adelsmenn ble amtmannen en embetsmann i statens tjeneste. Fra 1700-tallet hadde jurister i praksis monopol på stillinger som amtmenn.
Lens-, amts- og fylkesinndelingen er endret en lang rekke ganger. Siden middelalderen var Norge inndelt i hovedlen som i stor grad tilsvarte landsdeler og en rekke mindre underlen eller smålen med varierende tilknytning til hovedlenet. De tidligere hovedlenene ble fra 1662 til 1919 betegnet stiftamt, og var overordnet underamtene (gjerne bare kalt amt). Stiftamtmannen hadde dermed en mer fremskutt rolle enn vanlige amtmenn. Stiftamtene ble oppløst i 1919, samtidig med at (under)amtene ble betegnet fylke og tittelen på embetsmannen som bestyrte dem ble endret til fylkesmann.
Akershus stiftamt, som siden middelalderen hadde Oslo som sentrum og hovedby, omfattet fra gammelt av det meste av Østlandet. De sentrale delene av stiftamtet ble i 1682 et eget amt, Akershus amt, som omfattet det moderne Oslo og Akershus (i grensene fra 1948 til 2020). Christiania (som kun omfattet en liten del av det moderne Oslo) ble i 1842 et eget underamt under Akershus stiftamt. Akershus stiftamt og Akershus amt hadde i hovedsak samme amtmann. Etter nedleggelsen av stiftamtet i 1919 ble embetene som fylkesmann i Akershus og fylkesmann i Kristiania videreført som to embeter i en kort periode, før de ble slått sammen til Fylkesmannen i Kristiania og Akershus fra 1924, og Fylkesmannen i Oslo og Akershus fra 1925. Med unntak av Oslo og Akershus som av historiske grunner hadde felles fylkesmann hadde hvert fylke fra 1919 sitt eget fylkesmannsembete.
Fra 1. januar 2016 ble fylkesmannsembetene i Aust-Agder og Vest-Agder slått sammen til ett embete (mens fylkene besto). Det nye embetet het Fylkesmannen i Aust- og Vest-Agder. Fra 1. januar 2018 ble fylkesmannsembetene i Sør-Trøndelag og Nord-Trøndelag slått sammen. Det skjedde samtidig med at fylkene ble slått sammen til Trøndelag fylke.
Fra 1. januar 2019 fikk statsforvalterembetene ny inndeling som fulgte Regionreformen i Norge og de nye fylkesgrensene, med den samme varianten som tidligere, at Statsforvalteren i Oslo og Viken omfatter to fylker.
Endringen av tittelen og embetsnavnet fra fylkesmann til statsforvalter skjedde 1.1.2021 i medhold av forskriften Endring av navn på fylkesmannsembetene fra fylkesmann til statsforvalter gitt av Kommunal- og moderniseringsdepartementet.
Svalbard
Sysselmesteren på Svalbard hadde også det administrative ansvar for Jan Mayen. Dette ansvaret ble overført til Statsforvalteren i Nordland i 1995.
Statsforvalterens fellestjenester
Statsforvalterens fellestjenester (STAF) er et forvaltningsorgan som ble etablert 1. januar 2019, med navnet Fylkesmannens fellesadministrasjon (FMFA). FMFA overtok ansvaret for oppgaver som tidligere ble gjort av statsforvalterembetene selv og til dels også Kommunal- og moderniseringsdepartementet. Ca. 220 ansatte fikk da FMFA som ny arbeidsgiver. Fra 1. januar 2021 heter forvaltningsorganet Statsforvalterens fellestjenester.
Statsforvalterens fellestjenester har ansvaret for blant annet IKT-tjenester og utstyr, informasjonssikkerhet, innkjøp og dokumentforvaltning for alle statsforvalterembetene. Forvaltningsorganet er underlagt Kommunal- og distriktsdepartementet. STAF har hovedkontor i Arendal. Direktør for Statsforvalterens fellestjenester er Margot Telnes.
Forsterinaria
Forsterinaria er en slekt av sommerfugler som hører til underfamilien ringvinger (Satyrinae) i den store familien flikvinger (Nymphalidae).
Levevis
Disse sommerfuglene lever i tropisk regnskog. De voksne sommerfuglene flyr ikke langt og holder seg inne i skyggen, eller de er aktive i skumringen. Larvene lever på planter i gressfamilien (Poaceae), særlig bambus-arter.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Andesfjellene og i det sørøstlige Brasil.
Ebbe Sivertsen
Ebbe Sivertsen (født 7. oktober 1966) er en norsk trombonist, som til daglig spiller i Stavanger Symfoniorkester.
Han har ved siden av orkesteret vært med på mange revy og teaterproduksjoner. Han spiller like gjerne salsa og jazz som pop, samtidsmusikk eller klassisk kammermusikk. Sivertsen underviser også ved musikklinjen i Stavanger. Han dirigerer regelmessig flere av distriktets korps og storband.
Gigg
Gigg (uttales jigg) kan på norsk bety:
Ebbe Sivertsen
Siden tidlig på 1990-tallet har Sivertsen brukt stadig mere av sin tid på å komponere og arrangere musikk. Han har bidratt på flere musikkalbum, blant annet på Morten Abels Snowboy (1997) og Being Everything, Knowing Nothing (2003).
Hooglede
Hooglede er en kommune i den belgiske provinsen Vest-Flandern.
Ragnar Ingvaldsen
Ragnar Ingvaldsen (født 31. august 1949) er en tidligere leder og bystyrerepresentant for Bodø Høyre på 1990-tallet.
Fort Ticonderoga
Fort Ticonderoga, tidligere kalt for Fort Carillon, er et stort stjernefestning bygget på 1700-tallet av franskmennene ved en innsnevring nær sørenden av Champlainsjøen i det som i dag er den nordlige enden av den amerikanske delstaten New York. Den ble konstruert av den kanadiskfødte franske militæringeniøren marki de Lotbinière mellom oktober 1755 og 1757 under den franske og indianske krig, også referert til som sjuårskrigen. Festningen var av strategisk betydning under 1700-tallets koloniale konflikter mellom Storbritannia og Frankrike, og spilte på nytt en betydningsfull rille under den amerikanske uavhengighetskrigen.
Stedet kontrollerte et elveløp langs munningen av elven La Chute rundt 5,6 km mellom Champlainsjøen og Lake George. Det lå strategisk for å kontrollere handelsrutene mellom britiskkontrollerte elvedalen til Hudsonelven og franskkontrollerte elvedalen til St. Lawrence-elven. Terrenget forsterket betydningen av stedet. Begge innsjøene var lange og smale, orientert nord-sør, som mange av fjellryggene til Appalachene som strakte seg så langt sør som til Georgia, noe som skapte en nær uframkommelig fjellterreng i øst og vest for den store Appalachenedalen som stedet kommanderte. Den ligger rundt 24 km sør for festningen Fort Saint Frédéric, og ble bygget for å forhindre angrep på Canada og forsinke framgangen til fienden lenge nok til at forsterkningen kunne ankomme.
Under slaget ved Carillon i 1758 klarte rundt 4 000 franske forsvarere å slå tilbake en tilsynelatende overveldende angrep fra en britisk hær på rundt 16 000 soldater. I 1759 kom britene tilbake og fordrev en symbolsk fransk garnison fra festningen. Under den amerikanske uavhengighetskrigen havnet festningen på nytt i kamp i mai 1775 da Green Mountain Boys og andre militsgrupperinger under kommando av Ethan Allen og Benedict Arnold erobret det fra britene i et overraskende angrep. Kanonene som ble erobret ble transportert til Boston hvor de ble benyttet for å tvinge britene til oppgi byen i mars 1776. Amerikanerne holdt festningen fram til juni 1777 da britiske styrker under general John Burgoyne ved å beleire det fra høyere mark, og således tvang den kontinentale armé til trekke seg fra festningen og dets omliggende forsvarsanlegg. Det eneste direkte angrepet mot festningen skjedde i september 1777 da John Brown ledet rundt 500 amerikanere i mislykket forsøk på å erobre festningen fra rundt 100 britiske forsvarere.
Britene oppga festningen etter det mislykkede Saratogafelttoget, og det opphørte å ha militær verdi etter 1781. Det forfalt i ruiner, noe som fikk folk til ta hva som kunne brukes; stein, metaller og treverk. Det ble et stopp på turistruten i området på 1800-tallet. Dets private eiere har restaurert festningen tidlig på 1900-tallet. En stiftelse driver nå festningen som en turistattraksjon, museum og forskningssenter.
Festningens navn
Navnet «Ticonderoga» kommer fra iroquois ordet tekontaró:ken, i betydningen «det er ved knutepunktet av to elver». Det eldre navnet «Carillon» har ulikt blitt tilskrevet navnet på den tidligere franske offiseren Philippe de Carrion du Fresnoy, som etablerte en handelspost ved stedet på slutten av 1600-tallet, eller, kanskje mer sannsynlig, refererer til lyden av elven La Chute som det ble sagt minnet om ringende bjellene til en carillon (klokkespill).
Konstruksjonen
Franskmennene startet arbeidet med festningen i 1755 under navnet Fort Carillon. Byggingen fortsatte sakte gjennom 1756 og 1757. Festningen var primært et steinfort som forsvarsmessig lå meget godt til mot infanteriangrep. Festningens fremste mål var å kontrollerer den sørlige enden av Champlainsjøen og å forhindre britene fra å få fotfeste ved innsjøen. Den franske ingeniøren Michel Chartier de Lotbinière konstruerte Fort Carillon der hvor innsjøen Georgesjøen (på den tiden kalt for Lac Saint Sacrement) går sammen med Champlainsjøen ved elven La Chute. Festningen er omgitt av vann på tre sider, og ved halvparten av den fjerde siden av en vollgrav. Den delen som gjensto var sterkt befestet av dype grøftegraver, støttet av tre kanonbatterier og foran festningen blokkert av trær som var blitt hogd ned og de spisse endene forsterket av ild, noe som skapte en formidabelt forsvarssystem.
Ticonderoga under krigen mot franskmenn og indianere
Franskmennene satte i gang et svært vellykket angrep på Fort William Henry fra det nærliggende Fort Carillon i 1757. Garnisonen ved fortet var Regiment de la Reine.
8. juli 1758 satte britene under general James Abercombie i gang et frontalangrep mot de hastig sammensatte festningsverkene utenfor festningens hovedmurer som fremdeles var under bygging. Abercombie forsøkte å bevege seg raskt mot de få franske forsvarerne. Dette slaget gav festningen et omdømme for at det ikke kunne skades, selv om fortet aldri igjen slo tilbake et angrep. Det 42. highland regimentet ble særlig hardt rammet i angrepet og ga grobunn til en legende om den skotske majoren Duncan Campbell.
Det skremmende ryktet til indianerne, for det meste allierte av franskmennene, skal ha fremprovosert bølgen av panikk som slo inn over de britiske styrkene som trakk seg tilbake i full uorden på slutten av dagen. Franske patrioter fant senere utstyr strødd ut over, støvler var etterlatt i gjørma og mange sårede på bårer var etterlatt for å dø i åpne områder. Realiteten var at få indianere var til stede under slaget, en stor kontingent av dem hadde blitt sendt av den franske guvernøren Pierre François de Rigaud på et meningsløst oppdrag til Corlar. Dette gav Montcalm mer grunn til å plage sin rival Vaudreuil som dermed hadde tatt fra ham mulighetene til å fullstendig knuse de flyktende britiske styrkene som til slutt omgrupperte seg ved Georgesjøen. Dette var det første slaget ved Ticonderoga.
Festningen ble erobret året etter av britene under general Amherst i det andre slaget ved Ticonderoga.
Festningene under den amerikanske uavhengighetskrigen
Hovedartikkel: Erobringen av Fort Ticonderoga
10. mai 1775 ble en sovende britisk garnison på 22 soldater overrasket av en liten styrke av vermontere som kalte seg selv Green Mountain Boys, under Ethan Allen og Benedict Arnold. Styrken spaserte inn i fortet gjennom en ulåst port. Ett enkelt skudd ble avfyrt, antagelig ved et uhell. Kolonistyrken skaffet seg et stort lager av kanoner og krutt, mye av dette ble forflyttet 300 km av Henry Knox i løpet av vinteren 1775–76 til Boston for å forsyne beleiringen av Boston.
Britene kom tilbake i 1776 fra Canada og rykket nedover Champlainsjøen under Guy Carleton. En flåte av amerikanske kanonbåter forsinket britene til vinteren truet (se slaget ved Valcour Island), men angrepet fortsatte året etter under John Burgoyne.
Ticonderogas rolle i Saratogafelttoget
Hovedartikkel: Slaget ved Ticonderoga (1777)
De britiske styrkene rykket igjen sørover fra Canada i 1777 og fordrev amerikanerne inn i fortet. Britene trakk så kanoner til toppen av det ubesatte Mount Defiance som lå over fortet. Generalmajor William Phillips sa at «hvor en geit kan gå, kan en mann gå, hvor en mann kan gå, kan han dra en kanon,» mens mennene hans førte kanonene til toppen av fjellet.
Kolonistyrkene trakk seg raskt tilbake over sjøen til Fort Independence på Vermont-siden av sjøen. De oppgav snart også dette fortet og trakk seg sørover i uorden. Den bakre delen som ble etterlatt for å forsinke britenes kryssing av Champlainsjøen, skal ha vært for fulle til å avfyre sin kanon, og kolonistyrken var heldig som klarte å trekke seg tilbake til Hudson-dalen uten betydelige tap.
I moderne tid
Etter at Burgoyne ble beseiret ved Saratoga, ble festningen i økende grad irrelevant. Britene oppgav Fort Ticonderoga og Crown Point i 1780. Fortet var nå for langt i det indre i forhold til grensen mellom Canada og USA.
Dets rolle i tidlig amerikansk historie førte til at fire forskjellige marinefartøyer og en klasse av hangarskip ble oppkalt etter det.
Byen Ticonderoga i New York, som ligger i området hvor fortet ligger, bærer også dets navn. Fortet er privateid og ble påbegynt rekonstruert i 1909. Det brukes som turistattraksjon og er åpent hver sesong fra 10. mai til sent i oktober.
Tomáš Surový
Tomáš Surový (født 24. september 1981) er en slovakisk ishockeyspiller.
Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han kom på 11.-plass med det slovakiske laget.
Nødbeslag
En viktig årsak til at nødbeslag benyttes er for å ivareta innbruddssikkerheten også ved en rømningssituasjon. I slike tilfeller ønsker man gjerne at bygget skal kunne rømmes effektivt samtidig som det ikke skal være mulig å ta seg inn i bygget dersom det skulle utløses falsk brannalarm når det ikke befinner seg personer i bygget. Siden nødbeslag ikke ivaretar tilbakerømning tilstrekkelig, finner man dette nesten utelukkende på ytterdører.
Jakym Senkivskyj
Jakym Senkivskyj (født 2. mai 1896 i Haji Velyki, drept 29. juni 1941 i Drohobytsj) var en gresk-katolsk prest fra Ukraina.
Nødbeslag
Panikkbeslag
Et panikkbeslag kan enten låses ved hjelp av låsetapper inne i dørbladet, eller ved utvendige låsetapper. Disse kan utløses ved at man presser inn en list som monteres vertikalt på dørbladet i ca. en meters høyde. I bygninger i risikoklasse 5 eller 6 hvor det er krav om ett-greps rømning vil panikkbeslag være tilfredsstillende når det dekker minst 60 % av dørens bredde.
Husqvarna M/40
Husqvarna M/40 er en svensk pistol approbert i 1940 av det svenske forsvar som «Pistol M/40».
Jakym Senkivskyj
Han ble presteviet i 1921, og tok doktorgraden i teologi i Innsbruck. I 1923 trådte han inn i ordenen Basilianerne av St. Josafat. I 1939 ble han abbed i klosteret i Drohobytsj.
Husqvarna M/40
Pistolen er i kaliber 9 x 19 mm Luger. Pistolen erstattet den svenske «Husqvarna M/07», eller «Pistol M/07» som var det militære navnet. Den var i bruk frem til 80-tallet da den ble erstattet av «Pistol 88» (GLOCK 17) og «Pistol 88B» (GLOCK 19).
Jakym Senkivskyj
26. juni 1941 ble han arrestert av det kommunistiske regimet og 29. juni samme år ifølge vitnemål fra medfanger på bestialsk vis drept ved å bli kokt til døde i en stor gryte i fengselet i Drohobytsj.
Husqvarna M/40
Produksjon
Pistolen er en lisensiert utgave av den finske «Lahti L-35» pistol. Den ble laget på Husqvarna Våpenfabrikk i Sverige og ca. 82 000 stk M/40 pistoler ble produsert..
Jakym Senkivskyj
Han ble, sammen med 24 andre ukrainere, erklært som martyr 24. april 2001. 27. juni samme år ble han og de 24 andre ukrainerne saligkåret av pave Johannes Paul II under hans besøk i Ukraina.
Fastnøkkel
En fastnøkkel er et nøkkelverktøy som brukes for å gi økt dreiemoment til å skru passende skruehoder på bolter og muttere. Nøklene kommer i både form av lukkede og åpne, samt kombinasjonsnøkler med en lukket ende og en åpen kjeft.
Fastnøkler har fast åpning, mens skiftenøkler i motsetning har justerbar kjeft. Fastnøkler kan derfor i utgangspunktet bare brukes til skruehoder i sin tiltenkte størrelse. En fordel med fastnøkler er at de ikke glipper like lett som skiftenøkler.
Fastnøkkel vs. skiftenøkkel
De fleste skiftenøkler har en tendens til å åpne seg litt mens man skrur, med det resultat at man får dårlig grep på skruen. I verste fall kan skruen begynne å glippe, med skadet og avrundet skruehode som resultat. Derfor foretrekkes ofte fastnøkler over skiftenøkler dersom man har dem tilgjengelig, særlig dersom det er snakk om høye tiltrekkingsmoment.
Metriske størrelser
Vanlige metriske størrelser på skruehoder, og tilhørende fastnøkler, er:
Blanding av metriske og tommenøkler
Fastnøkler i metriske størrelser og fastnøkler med tommemål går som hovedregel ikke om hverandre, med unntak av 4 mm, 8 mm og 19 mm, som henholdsvis passer ganske bra med 5/32 tommer, 5/16 tommer og 3/4 tommer. Imidlertid er det noen metriske nøkler og tommenøkler som til forveksling er svært nære hverandre i størrelse, men likevel langt nok fra hverandre til å ikke være kompatible. Blanding av metrisk og tomme kan føre til at nøkkelen ser ut til å passe, men resulterer i stygge avrundinger på skruehodet. Et kjent eksempel er den metriske fastnøkkelen på 13 mm og tommenøkkelen på 1/2 tommer (12.7 mm), som begge er vanlige på biler.
Martin Waldseemüller
Bakgrunn
I en alder av tyve år ble han immatrikulert ved Albert-Ludwigs-Universität i Freiburg. Der studerte han matematikk og geografi. En av hans lærere var Gregor Reisch, som gjorde ham kjent med kosmografien. I studietiden ble han kjent med elsasseren Matthias Ringmann. Han ble ordinert til katolsk prest etter studiene, da han bodde i Basel.
Virke i Saint-Dié (St. Didel)
Her produserte han en verdensglobe og et større verdenskart, som var de første kart som inneholdt ordet Amerika. Globen og kartet ble utgangspunkt for verket Cosmograhiae Introductio, en introduksjon til kosmografi. Boken inkluderte en oversettelse fra latin av Quattuor Americi-navigasjonene (de fire oppdagelsesreiser av Amerigo). Det er åpenbart et brev skrevet av Amerigo Vespucci, selv om noen historikere mener at det er et bedrag skrevet i Italia. Verket beskriver hvorfor navnet Amerika blir brukt: ab Americo Inventore ...quasi Americi terram sive Americam (fra Amerigo oppdageren ...som om det var landet av Americus, da er det Amerika). Noen hevder imidlertid at det ble skrevet av Matthias Ringmann istedenfor, eller at det var et felles arbeide.
I 1513 later det til at Waldseemüller kom på andre tanker angående kontinentenes navngivning. I hans gjenskapelse av Ptolemaeus' atlas (skrevet sammen med Ringmann), ble kontinentet simpelthen skrevet som Terra Incognita. Dog er omkring 1000 kopier av verdenskartet blitt distribuert og det originale forslag var kommet for å bli. Selv om Nord-Amerika stadig vekk ble kalt for Vestindia i dokumenter et stykke tid, ble navnet etterhvert erstattet av «Amerika».
Kartet var lenge forsvunnet, men en kopi ble funnet i et slott ved Wolfegg i det sydlige Tyskland av Josef Fischer i 1901. Det er stadig vekk den eneste kopi som er kjent, og ble kjøpt av den amerikanske kongressens bibliotek i 2001. To kopier av globen eksisterer fremdeles.
Andrej Sekera
Andrej Sekera (født 8. juni 1986) er en slovakisk ishockeyspiller.
Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han kom på 11.-plass med det slovakiske laget.
Tsjita oblast
Tsjita oblast, (russisk Читинская область) var et føderasjonssubjekt (oblast) i Russland. 1. mars 2008 ble den slått sammen med det selvstyrte området Agino-Burjatsk til det nye føderasjonssubjektet Zabajkalskij kraj. Hovedstaden var Tsjita, arealet 431 500 km² og innbyggertallet 1 155 000 (folketelling 2002).
Tsjita oblast ligger syd i Sibir, og grenser til Mongolia og Kina i syd. Området består hovedsakelig av middels høye fjell, (600-700 meter over havet), men fjellkjeden Kodar i nord når opp til 3000 meter over havet. Omtrent halvparten av territoriet er skogkledt, og her er mange innsjøer. Klimaet er kontinentalt, middeltemperaturen i januer er – 30 grader celsius, i juli + 20 grader celsius. Området i nord har permafrost. Naturressursene omfatter forekomster av gull, molybden, tinn, bly, sink og kull. Matproduksjon i området er hovedsakelig saueavl. I liten skala blir det dyrket poteter, grønsaker, hvete, havre, bygg og bokhvete. Den transsibirske jernbanen går gjennom området.
Befolkningen er hovedsakelig russere, men det bor også blant annet mange burjater, spesielt i Agino-Burjatsk.
Den første befolkningen en kjenner i området var burjater og mongoler. På 1200-tallet ble det del av det mongolske riket. De første russerne som kom hit var kosakker i 1653. Allerede i løpet av 1600-tallet oppstod de første permanente russiske støttepunktene. I 1689 ble grensen til Kina regulert ved Nertsjinsk-traktaten. Etter den russiske revolusjonen var Tsjita i hendene på kontrarevolusjonære styrker, hvitegardister, mellom 1918 og 1920. fra 1920 til 1922 var Tsjita hovedstad for den sovjetisk-kontrollerte Fjernøstlige republikken, som i 1922 ble slått sammen med den russiske sovjetrepublikken. Tsjita oblast ble opprettet i 1937. Etter oppløsingen av Sovjetunionen ble Tsjita oblast et føderasjonssubjekt i Den russiske føderasjon. Ved det siste valget til lovgivende forsamlingen i Tsjita oblast, 17. oktober 2004, ble Det forente Russland det klart største partiet, med 35,6 % av stemmene.
Opplysningsplikt
Offentleglova (lov av 19. mai 2006 nr. 16 om rett til innsyn i dokument i offentleg verksemd) regulerer forvaltningens generelle plikt til å gi informasjon til borgerne. Offentleglova trådte i kraft 1. januar 2009. Offentleglova utvidet og presiserte forvaltningens opplysnings- og informasjonsplikt. Når offentleglova trådte i kraft ble offentlighetsloven (lov av 19. juni 1970 nr. 69 om offentlighet i forvaltningen) opphevet.
Forvaltningsloven inneholder også bestemmelser om forvaltningens informasjons- og opplysningsplikt.
Grunnlovens § 82 bestemmer: ''«Regjeringen skal meddele Storthinget alle de Oplysninger, der ere nødvendige for Behandlingen af de Sager, den fremlægger. Intet Medlem af Statsraadet maa fremlægge urigtige eller vildledende Oplysninger for Storthinget eller dets Organer.»'' Bestemmelsen ble vedtatt 20. februar 2007. Bestemmelsen endret ikke rettstilstanden for statsrådenes plikter til å gi Stortinget opplysninger.
HTC Max 4G
HTC Max 4G er en Windows Mobile-basert mobiltelefon fra HTC. Den er utseendemessig lik HTC Touch HD. Dette er den første HTC Touch-telefonen som støtter både GSM og WiMAX (noen ganger kalt 4G). Den var opprinnelig tiltenkt det russiske markedet, der den ble lansert av den russiske teleoperatøren Yota, men den er også lansert i Storbritannia.
Den har resistiv berøringsskjerm på 3,8 tommer. Menysystemet er HTCs TouchFLO 3D, og kameraet er på 3,2 megapiksler. Den håndterer også Voice over IP via WiMAX.
Capri-Fischer
Historie
Sangen ble skrevet i 1943. Spilling av den på radio ble forbudt, da US Army allerede hadde landet på Capri. Den første tolkning av sangen og på 78-plate var med sangeren Magda Hain. Hun ble oppdaget av Gerhard Winkler og var kjent for sin klokkeklare koloratursopran.
I mai 1947 i daværende SBZ ble en 78-plate utgitt av selskapet Amiga med Kurt Reimann som sanger. I Vestsonen og den unge Bundesrepublik Deutschland ble sangen kjent gjennom Rudi Schuricke i 1949. I Sveits ble også en innspilt tolkning med Gretl Rat populær.
Det er også skrevet en islandsk tekst med tittelen «Fiskimianni ljod frá Capri». Svarvar Larusson med Sy-We-La kvintetten spilte den inn 6. juni 1952.
Mottakelse
Sangen fremstår som et eksempel på tyskernes lengsel etter Italia, som fant sitt uttrykk i tallrike romantiske slagere allerede under den andre verdenskrig og i Wirtschaftswunder-eraen, som muliggjorde at flere vesttyskere for første gang kunne foreta ferieturer til Middelhavet. Flere senere tyske slagere har fulgt «Capri-Fischer»s prototypisk fastsatte skjema, som derved ble forfaderen til en egen genre som flere hittolkere har pleiet frem til i dag.
«Capri-Fischer» har selv blitt en evergreen og har til i dag vært på repertoaret til kunstnere som G.G. Anderson, Die Flippers, Peter Krauss, Max Raabe, Victor Torriani og Ewald Wandas. Max Raabe forteller at hans Palastorchester tok opp sangen på sitt repertoar på grunn av et spesielt ønske fra tidligere forbundskansler Helmut Kohl. «Capri-Fischer» skal også tilhøre yndlingsmusikken til tidligere forbundskansler Gerhard Schröder.
På nordsjøøya Sylt lød sangen fremfor alt i 1950- og 1960-årene som felles lovprisning av solnedgangen blant et flertall av gjestene på Westerländer Promenade.
Norske versjoner
Juul Hansen har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Bella, Bella Marie».
Landsorganisasjonen for Romanifolket
Landsorganisasjonen for Romanifolket (LOR) er en norsk interesseorganisasjon for mennesker av romanislekt. Organisasjonen ble stiftet 25. februar 2000 i Kristiansand. LOR jobber for å spre informasjon om romanifolket og dets kultur til medlemmer og storsamfunn, samt å formidle romanifolkets opphav og historien til menneskene som ble tatt av Norsk misjon blant hjemløse.
Organisasjonen skal kjempe for romanifolkets interesser overfor myndigheter og fagpersonell. LOR har medlemmer i hele landet og regionale organisasjoner i Oslo/Viken, Telemark, Vestfold og Hordaland.
LOR samarbeidet med Lillesand by- og sjøfartsmuseum, Lillesand kommune og German Trondsen om å redde det siste huset fra de reisende/båtreisende fra den perioden de ble tvunget på land. Huset sto på Stykkene i Lillesand. Den 17. august 2022 ble huset flyttet.
Aldabraøya
Aldabraøya er en koralløy i republikken Seychellene i Indiahavet. Den er en del av Aldabraøyene.
Wiggen
Wiggen kan vise til:
Se også Viggen