cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Renessansen
En europeisk bevegelse
Renessansens ideer er grunnleggende for Vest-Europas tankegang. Filosofien og litteraturen ble imidlertid preget av den økende religiøse fanatismen fra slutten av 1500-tallet av. Innen kunst og arkitektur ble renessanseidealenes ro og harmoni avløst av barokkens voldsomme energi og drama fra slutten av 1500-tallet av, først i Italia, senere i resten av Europa og Latin-Amerika.
De ortodokse og muslimske landene i Øst-Europa og på Balkan opplevde ikke denne kulturelle blomstringen. Dermed oppsto det et avgjørende skille mellom Øst- og Vest-Europa som ennå i dag har ganske stor betydning.
I Norge 1537–1650
Som et avsidesliggende land, med en økonomi i tilbakegang, og en politisk situasjon preget av avhengighet av Danmark, var Norge et sted hvor renessansen som europeisk kulturfenomen ankom seint. Først etter reformasjonen i 1537 ble kunst, filosofi og arkitektur preget av renessansens ideer. Landet fikk små, intellektuelle miljøer, som stavangerhumanistene (slik som Peder Claussøn Friis), bergenshumanistene (slik som Geble Pedersson og Absalon Pederssøn Beyer) og oslohumanistene (slik som Jens Nilssøn og Hallvard Gunnarssøn), og de få monumentale byggverkene som ble bygd, er preget av renessansens arkitektur. Eksempler på dette er Rosenkrantztårnet i Bergen og deler av Akershus festning i Oslo. Svært få kirker ble bygd i perioden, men det finnes eksempler på renessansepreget kirkekunst, som altertavler og malerier. Stilperioden varte imidlertid lengre, først etter 1650 fant kunstelementer fra barokken veien til Norge. Fredrikstad, som ble grunnlagt i 1567, regnes av mange som Norges første renessanseby.
Stavangerrenessansen i Stavanger og Rogaland på begynnelsen av 1600-tallet var en en del av barokken, og ikke renessansen, selv om navnet skulle tilsi det.
Arkitektur
I arkitekturen ønsket en å nytolke antikken. Den fikk en ny og enkel form preget av ro og verdighet.
Ungrenessansen - eller Quattrocento
Det italienske navnet på 1400-tallet er også navnet på ungrenessansen. Gotikken, som preget Europas middelalder, ble først utfordret i Firenze. En regner Filippo Brunelleschis Ospedale degli Innocenti eller på norsk hittebarnsherberge, bygget mellom 1419 og 1445, som den første renessansebygningen. Viktig er også Leon Battista Alberti, som blant annet sto for den nye fasaden på Santa Maria Novella-kirken. Brunelleschis kuppel på den ellers gotiske domkirken Santa Maria del Fiore er også et gjennombrudd for renessansearkitekturen. Et helhetlig eksempel på en kirke i ungrenessanse er San Lorenzo-kirken.
Høyrenessansen
Bramante er den viktigste eksponenten for høyrenessansens arkitektur, som ble til i tida 1500-1525. Blant hovedverkene er den lille Il tempietto og hovedskipet i Peterskirken.
Seinrenessansen
Seinrenessansen, fra 1525 fram mot 1600, preges av navn som Michelangelo og Andrea Palladio. Palladio tegnet harmoniske, formfullendte byggverk i Veneto-regionen, deriblant flere i Vicenza, og selve hovedverket er Villa Rotonda, en fullstendig symmetrisk villa utenfor Vicenza. Michelangelo bidro til fullføringen av Peterskirken.
Ord for alt
Ord for alt er et bokverk i norskfaget utgitt av Cappelen Damm. Det finnes «Ord for alt» fra første til sjuende trinn. Hvert av dem har Språkbok A, Språkbok B, Tekstbok, en bok for læreren, CD og et nettsted.
Renessansen
Spansk og latinamerikansk renessanse
Spania, som i løpet av 1400-tallet jaget maurerne ut av Sør-Spania og etablerte kolonier i Amerika, var et land i fremgang. I de nyerobrede områdene ble det bygd katedraler, klostre og festningsverk, som ble preget av renessansen. Den spanske arkitekten Juan de Herrera, som ga navnet til stilvarianten herresco tegnet blant annet det strenge, monumentale klosteret i El Escorial, katedraler som i Jaen og Granada og kongeslott som det i Aranjuez. Blant renessansebyggverk i den nye verden finnes f.eks. Catedral Metropolitana i Mexico by og katedralen i Puebla.
Norsk renessansearkitektur
Rosenkrantztårnet i Bergen fra 1565 er et eksempel på renessansens festningsarkitektur. Ombyggingen av Akershus festning under Christian IV gjorde den til et typisk renessanseslott. Både Slottet Baroniet Rosendal og Austråttborgen fra 1660-tallet viser at renessansen holdt seg lenge som kunstform i Norge.
Oppfinnere og oppdagere
Innen vitenskap har renessansen stor betydning den dag i dag.
Astronomi og verdensbilde
Kirkens dogmer om hvordan jorda og universet var utformet, ble utfordret av renessansens mange astronomer.
Teknisk framgang
Teknologien gjorde store framskritt i løpet av renessansen.
Liste over Sveriges utenriksministre
Dette er en liste over Sveriges utenriksministre. Listen er ordnet etter årstall, utenriksministerens navn og periode.
Zonic Entertainment
Zonic Entertainment er et norsk nisjeforlag med musikk relatert til den amerikanske komponisten/artisten Frank Zappa. Forlaget ble opprettet 2007 og eies av Hot Club Records.
Caiçara do Norte
Caiçara do Norte er en kommune i delstaten Rio Grande do Norte i nordøstregionen av Brasil.
Germansk mytologi
Germansk mytologi refererer til felles myter og mytologi som tilhører folkene som snakket germanske språk i førkristen tid:
Germansk førkristen kultur strakte seg i ulike tider og i forskjellige lokale varianter fra Svartehavet i øst til Grønland i vest. Germansk religion og trosforestillinger har spilt en betydelig rolle i å forme den europeiske sivilisasjon, men siden kristendommen ble innført på kontinentet og i England fra rundt år 500 og framover er det svært lite dokumentasjon om de førkristne trosforestillingene. Kristendommen kom senere til Norden, fra rundt år 1000, og det tok ytterligere et par hundre år til innpå middelalderen før Norden var helt kristnet, og de mest detaljerte framstillingene er derfor norrøne, hovedsakelig fra islandske skrifter.
Kammerjunker (kake)
En kammerjunker er en liten søt, krydret småkake som i Danmark spises som garnityr til kærnemælkskoldskål og fruktsupper.
Thomas S. Falck
Thomas Scheen Falck (født 19. februar 1892 i Stavanger, død 1. november 1972) var en norsk næringslivsleder og mottager av St. Olavs orden. Han drev forretningsvirksomhet fra Bergen og Vestlandet.
Kammerjunker (kake)
Kaken har navn etter den tidligere hofftittelen kammerjunker, som var i bruk i Danmark fra Frederik IIs regjeringstid til 1947 og som også ble brukt i Norge og andre land. Tittelen ble visstnok aldri riktig ansett som særlig beundringsverdig, og de senere kakene ble heller aldri regnet for riktige kaker eller tvebakker.
Thomas S. Falck
Arbeid og virke
Thomas S. Falck utdannet seg ved Bergens Handelsgymnasium (1909) og senere ved handelshøyskolen i Köln (1911). Etter et opphold i London arbeidet han med shipping i St. Petersburg i Russland frem til revolusjonen i 1917, fra 1915 som medinnehaver av rederiet Ejbøl, Falck & Co.
Kammerjunker (kake)
Kammerjunkerne fremstilles av en deig av mel, fettstoff, egg, salt, sukker og bakepulver. Av deigen formes det ruller som først forbakes, deretter skjæres de i skiver for til sist å bli bakt ferdige.
Thomas S. Falck
Arbeid og virke
Fra 1919 var han ansatt i det Bergenske Dampskipsselskab, først som leder av utenlandsavdelingen. Han var direktør fra 1932 til 1943 og ble styreformann i 1943. Fra 1961 overtok Erik Waaler som toppleder av BDS. Som styreformann i Det Norske Luftfartsselskap in 1946 ble han en av de tre stifterne av Scandinavian Airlines System (SAS).
Under krigen
I mai 1940 ble Falck utpekt til en (såkalt) Vertrauensmann for skipsfarten på Vestlandet. Som tillittsmann var hans viktigste funksjon var å undertegne de nødvendige dokumentene når tyskerne gikk til beslagleggelse av tonnasje.
Falck var til stede den 19. november 1940 ved stiftelsesmøtet for Norsk-Tysk Handelskammer i Rokokkosalen på Grand i Oslo. 1000 andre norske bedriftseiere hadde også svart ja på tilbudet om medlemskap i Tysk-Norsk handelskammer.
Tidlig i 1941 møtte Falck med NS-medlemmet og SS-offiseren Olaf Fermann i Bergen, da Fermann hadde fått enerett på transport av sement fra Tyskland til Norge. Til sammen importerte de 200,000 tonn sement (4 millioner sekker) fra Tyskland til Norge, som blant annet ble benyttet for å bygge Festung Norwegen, hvis primære hensikt skulle være å beskytte Norge mot en alliert invasjon. BDS fikk samtidig anledning til også å frakte sårt tiltrengte matvarer fra Danmark med disse skipene til kystbefolkningen i Norge.
Ved årsskiftet 1942/43 ble Falck invitert til middag hos den tyske rikskommissær for de okkuperte norske områder Josef Terboven på Skaugum Falck satt nærmest Terboven ved bordet, og ble bedt av de andre norske om å holde tale.
I 1942 ble 150 norske redere tilskrevet av Terboven og innkalt til et møte i Stortinget, hvor Terboven i en lang og truende tale forlangte at alle rederne over radio skulle beordre sine skip å avslutte all seiling for de allierte. Etter møtet ble man enig om at Rederforbundets fire siste presidenter, samt Falck, skulle utgjøre et utvalg som skulle forhandle videre. De fem redere, med Thomas S. Falck i spissen, innkalt til Terbovens kontor i Stortinget. Terboven krevde at norske redere beordret sine skip hjem eller til andre tyskkontrollert havner, da tyskerne trengte mer tonnasje og var lite glad for at skipene ble benyttet i alliert tjeneste gjennom Nortraship. Da de fem nektet dette, til tross for at de ble truet med fengsel og formuekonfiskasjon, samt tortur og dødsstraff. Rederforbundet ble senere oppløst, men det fortsatte å operere illegalt resten av krigen.
Det tyske transportbehovet gjorde at BDS, som landets største transportselskap, tidlig ble avkrevd transporttjenester av okkupasjonsmakten. BDS utførte en rekke tjenester for tyskerne, det drev transport av tropper, våpen, kull, drivstoff, høy, mat og byggevarer.
Både Falck og Olaf Fermann arbeidet for at norske skip ikke skulle bli ekspropriert av tyskerne. Videre er det på det rene at Falck under krigen reiste til Stockholm der han diskuterte elementer av vidtrekkende betydning med representanter for Londonregjeringen og Nortraship, og at Falck var tilknyttet den sjømilitære etterretningen.
Etter krigen
Falck holdt i løpet av sitt virke en rekke tillitsverv; han var bl.a. styreformann i Det Norske Luftfartselskap som i 1946 sammen med SILA og DDL stiftet og ble eierselskapene til SAS og spilte en sentral rolle som pådriver i utviklingen av norsk sivil luftfart.
Han mottok sin St. Olav personlig av Kong Haakon på Gamlehaugen i Bergen.
Granskning etter krigen
I 1946 ble Falck og BDS etterforsket av politiet i Bergen for økonomisk landssvik og å «ha ydet fienden bistand». Under etterforskningen av Falck og BDS skrev en sentral motstandsmann, Herman Gram, til Bergen politikammer: «Falcks positive arbeid for Hjemmefronten utsatte ham for meget stor personlig risiko».
Falck var en av frontfigurene i avvisningen av tyskernes og NS' bestrebelser på å nazifisere Rederforbundet, og han deltok aktivt i det illegale redersamarbeidet, både lokalt og nasjonalt, som formann i Bergens Rederiforening og fungerende visepresident i Norges Rederforbund. Etter at de to organisasjonene var blitt nazifisert eller oppløst 1942, ble Falcks hytte på Mjølfjell ved Voss et viktig sted for hemmelige redermøter. Fra 1943 deltok Falck som representant for det illegale Centralstyret i Rederforbundet på flere møter i Sverige med representanter for London-regjeringen og Nortraship, der man blant annet drøftet det fremtidige erstatningsoppgjøret.
Granskningen ble først behandlet av statsadvokaten for landssviksaker i Bergen, Claus Wiig, som senere erklærte seg inhabil da hans bror Gustav Wiig var direktør i BDS. Juristen som overtok var Andreas Cappelen, han valgte å ikke følge politiets råd. Han anbefalte heller riksadvokaten å henlegge saken etter bevisets stilling, en anbefaling riksadvokat Sven Arntzen etterkom. Saken ble henlagt på grunn av bevisets stilling og med henvisning til de betydelige tjenester Falck hadde ytet landet under krigen. Claus Wiig ble selv videre ansatt som rederiets advokat og ble i denne rollen i en årrekke.
At tilliten til Falck ikke var svekket som følge av krigen, viste valget av ham til Norges Rederforbunds 1. visepresident juni 1945, og to år senere til forbundets president. Høsten 1945 oppnevnte Utenriksdepartementet ham til å representere rederne i den rådgivende nemnd for norske erstatningskrav som følge av krigen.
Nepal Kamyunishta Parti (Varma)
NKP (V) var opprinnelig kjent (fra 1962 eller 1963 som NKP(Rayamajhi). Det blei grunnlagt da Keshar Jung Rayamajhi, som var generalsekretær i Nepals Kommunistiske Parti, blei ekskludert på NKPs 3. kongress for å støtte diktaturet til kong Mahendra. Rayamajhis fløy organiserte etter det sitt eget parti, som blei Nepals første prosovjetiske kommunistparti.
I 1983 fikk partisekretær i NKP(Rayamajhi), Krishna Raj Varma, flertall i sentralkomiteen for å ekskludere Keshar Jung Rayamajhi fra partiet han sjøl hadde stifta. Det opprinnelige NKP(R) blei fra da av kjent som NKP (Varma).
NKP(Rayamajhis tilhengere rekonstituerte NKP(Rayamajhi), men dette partiet gikk i oppløsning i 1985 uten å sette spor etter seg.
NKP(V) var i motsetning til det tidligere NKP(R) ikke rojalistisk. Foran demokratiopprøret Jana Andolan 1990 gikk partiet med i Den Forente Venstrefronten (ULF), ei sammenslutning av moderate kommunistpartier mot det kongelige diktaturet.
Ved det første parlamentsvalget i 1991 stilte NKP(V) 36 kandidater, fikk 16 698 stemmer (0,23%) og ingen representanter.
Et par måneder etter valget gikk tre prosovjetiske partier inn i et nytt samlingsparti. Det var de to småpartiene NKP (V) og NKP (Amatya), sammen med det større prosovjetiske partiet NKP (Prajatantrik) (parentesen betyr demokratisk). De danna NKP (Sanyukta) (parentesen betyr forent).
Etter dette gikk NKP (V) inn i det store moderate kommunistpartiet som er kjent som UML.
Antonio Cañizares Llovera
Etter katolske prestestudier ved det biskoppelige presteseminar i Valencia og ved det pavelige universitet i Salamanca ble Cañizares doktor i teologi (katekese), og ble presteviet den 21. juni 1970 i Sinarcas. Deretter var han sjesesørger i Valencia, så dosent i katekese i Madrid, så professor for fundamentalteologi samme sted, og til slutt professor i Salamanca. I 1985 ble han sekretær for den spanske bispekonferanses kommisjon for trosspørsmål.
Den 6. mars 1992 utnevnte pave Johannes Paul II ham til biskop av bispedømmet Avila. I 1996 ble han erkebiskop av Granada, og var da en kort periode samtidig apostolisk administrator av bispedømmet Cartagena. Den 24. oktober 2002 ble han erkebiskop av Toledo. Med dette embedet ble han også den spanske katolske kirkes primas.
Etter at Johannes Paul II ble etterfulgt av Joseph Ratzinger som pave i 2005, var han en kort tid nevnt som mulig etterfølger av Ratzinger som prefekt for Kongregasjonen for Troslæren i Vatikanet.
Den 9. desember 2008 ble han utnevnt til prefekt for Kongregasjonen for gudstjenesten og sakramentsordningen.
Kardinalsutnevnelse
Den 22. februar 2006 kunngjorde pave Benedikt XVI hans utnevnelse til kardinal, med San Pancrazio som tittelkirke. Selve kreeringen fant sted i konsistoriet den 24. mars.
Denise Feierabend
Denise Feierabend (født 15. april 1989 i Engelberg) er en sveitsisk tidligere alpinist. Hun kjørte alle disipliner, men oppnådde fremfor alt gode resultater i slalåm. Hennes beste resultat i verdenscupen er to fjerdeplasser: i alpin kombinasjon i Lenzerheide i 2016 og i slalåm i Killington i 2017.
Den 9. februar 2008 ble hun sveitsisk juniormester i slalåm, og fikk dermed anledning til å starte i verdenscupen. Seks dager senere debuterte hun i verdenscupen i Zagreb, der hun ble nr. 18 fra startnummer 54.
I starten av sesongen 2008/09 forbedret hun seg ytterligere ved å bli nr. 13 i slalåm i finske Levi. Hun kom på sjetteplass i slalåm i VM 2009 i Val-d’Isère.
Slaget ved Fladstrand
Slaget ved Fladstrand var et maritimt sammenstøt under Elleveårskrigen. Slaget stod mellom to eskadrer i Kattegat, hvorav én eskadre fungerte som konvoi-eskorte for hundre handelsfartøyer, mens den andre var en svensk plyndringsstyrke som hovedsakelig slo til mot skip mellom Danmark og Norge.
Bakgrunnen
Løvendal gjorde et viktig innsats mot det svenske kaperivesenet i Kattegat og Skagerrak, etter hvert måtte orlogsflåten gjøre Nordsjøseskadren mer permanent omkring konvoitjeneste og kaperjakt som et resultat. Som et ledd i arbeidet ble den franske fregatten «Franciscus» kjøpt fra Frankrike og omdøpt til «Postillon», det første orlogsskipet som Petter Wessel var ombord i tjeneste for kongen. Løvendal gjorde i stand et felttog inn i Båhuslen som skulle het Løvendalsfeiden for ettertiden, og vil ha forbindelsene med Danmark så trygg som mulig.
Men det ble ikke oppnådd mye. Schoutbynacht Sehested som hadde klart å fullføre sin oppgave med å ta herredømmet i Kattegat i 1711, måtte returnere på kongens ordre med seks orlogsskip samt alle 10 svenske priser tatt etter Sehested hadde gjennomsøkt en engelsk konvoi. Bare 7 orlogsfartøyer under svak ledelse var tilbake. Dårlig ledelse og manglende kompetanse ledet til grelle resultater som sett med tapet av et orlogsskip, «Slesvig», som forsvant uten et spor under storm. I forkanten av dette kom Løvendal og Wessel for første gang i kontakt.
Wessel kunne få sitt første egne skip, snauen Ormen i oktober 1711 og med den skulle han bli kjent som en formidabel speider med dristige tokter på Båhuskysten og i skjærgården utenfor Göteborg. Nordsjøeskadren under kommandørkaptein Knoff med ansvaret for konvoieringen, hadde «Ormen» som et viktig rekognoseringsfartøy under den energiske Wessel. Den 21. april sendt Wessel beskjed om at en svensk eskadre på tre fregatter hadde sammen med noen kaprere erobret 7 til 8 handelsfartøyer. Knoff som hadde seilte nordover fra Jylland med en eskadre på 5 større og 5 mindre krigsskip, ble varslet om dette. Med nyheten ble det besluttet om å stoppe med deres konvoi, og ankret mellom Skagen og Hirsholmene.
Ved 4. mai hadde Knoff kommet fram til ankerplassen ved Fladestrand. I mellomtiden hadde Wessel gått av bord på «Ormen» som fikk løytnant Andreas Kralbeck som skipssjef den 30. april. Kralbeck seilte i forveien for eskadren, og kom to dager senere med melding om at en styrke på minst 4 orlogsskip nærmet seg Knoffs posisjon. Været stilnet med lite vind, det ble et opphold på flere dager mens de to eskadrer hadde ankret flere kilometer fra hverandre. Deretter besluttet Knoff seg om å undersøke farvannet på egen hånd.
Eskadrene
Kommandørkaptein Knoff:
Schoutbynacht Sjöblad:
Sjøslaget
Den 11. mai lettet Knoff ankrene på skipene og fortsatte mot den svenske eskadren. Men svenskene under Sjöblad fikk vind i seilene etter hvert som det blåste opp, og kom i lovart med vinden bak seg. Knoff måtte krysse seg opp mot vinden fra le i tillegg til en sterk strøm i havet. For å ikke seile forbi hverandre, måtte svenskene og danskene slippe ut ankrene på nytt bare en sjømil fra hverandre. Knoff som var tvunget til stillstand av vinden og strømmen, ankret sine skipene i en lineær formasjon ettersom svenskene med vinden i ryggen kunne angripe ved egne valg.
Danskene hadde et tap på 44 falne, flere var rammet idet en 18 punds kanon sprengte seg i filler om bord på «Fyen». Mens en kanon av messing eller bronse ved en eksplosjon ville bare sprekke, ble en kanon av jern omgjort til en bombe med dødelige splinter.
Etterspillet
Knoff ble utnevnt til kommandør som tjeneste for sitt innsats under sjøslaget. Konvoien på 100 skip som var reddet fra svenskene som var slått vekk, kom til Norge to dager senere under eskorte av Knoff. I Norge overlot løytnant Wessel kommandoen på «Ormen» til løytnant Kralbeck den 30. april 1712. Etter Knoffs ankomst i Norge hadde Wessel dratt til Kristiania for å overta kommandoen på den nybygde Løvendals Galei, en ny lett fregatt for kaperjakt og aktiv rekognosering.
Schoutbynacht Daniel Wilster overtok ledelsen i Nordsjøseskadren med 5 linjeskiper og 4 fregatter, hvorav 2 russiske fregatter og 2 snauer som i 24. juni 1712 førte 124 skip til Jylland. Ved ankomsten kom Wessel på «Løvendals Galei» med varsel om observasjoner av en fiendtlige eskadre på 8 skip ved Doggerbank på Nordsjøen. Wilster reagerte raskt og dro ut for å finne denne eskadren, men det skulle vise seg at det var en list. Svenskene hadde sin egne konvoi på 50 skip fra Göteborg som under eskorte kom til Doggerbank i forveien, og skulle tilbake med en konvoi på 21 skip fra Spania til Lysekil. Den svenske eskadren som Wilster ønsket å fange, klarte å ta seg forbi ved å seile tett på kysten av Norge og kom fram til Lysekil ved 30. juni.
Denne episoden skulle få konsekvenser for Wilster som hadde feilbedømte svenskene. I Nordsjøen var flere norske skip erobret og tatt med til Göteborg, så det kom kraftige plager fra kjøpmennene i Bergen. Wilster ble urettmessige anklaget av offiserene som mente han hadde vært for passiv. Wessel sluttet seg til offiserene med sine egne klager om at man hadde valgt feil fremgangsmetode. Wilster ble satt i arrest etter sin ankomst i Købehavn og senere avskjedet i nåde. Wilster som et resultat av episoden sluttet seg til Sverige.
NP-komplett
Innenfor informatikk og matematikk, er NP-komplette problemer en mengde med svært vanskelige problemer. Et problem blir ofte kalt lett dersom problemet kan løses på kort tid, og dette blir ofte målt som polynomisk tid; et vanskelig problem er et problem som ikke kan løses på kort tid. Et av matematikkens aller største åpne problemer i dag er om NP-komplette problemer er «lette». Clay Mathematics Institute utlyste i 2000 en liste på syv problemer, kalt millenniumsproblemene, og de lovet en dusør på en million dollar dersom noen kunne løse et av problemene. I 2004 ble ett av problemene løst, men spørsmålet, som er hintet mot i bildet til høyre, hvor vidt NP = P er fremdeles åpent.
Slaget ved Fladstrand
Etterspillet
Kapervesenet ble verre etter dette. Peter Wessel bekjempet dette med hans skip «Løvendals Galei» som skulle bli kjent som Kattegats skrekk. I september 1712 ble Wessel utkommanderte til hovedflåten i København for å krysse i Østersjøen.
NP-komplett
Et problem er kategorisert som NP-komplett dersom det har følgende to egenskaper: Dette betyr at dersom ett av de NP-komplette problemene kan løses raskt, så kan alle NP-komplette problemer løses raskt.
Formell definisjon
Et problem C er NP-komplett hvis:
Kentucky
Kentucky, offisielt Commonwealth of Kentucky, er en delstat i USA.
Den grenser mot Indiana og Ohio i nord, Vest-Virginia og Virginia i øst, Tennessee i sør, Missouri og Illinois i vest. Kentucky ligger i det sørlige USA, men blir noen ganger regnet som en del av midtvesten. Fjellkjeden Appalachene krysser de østlige delene av staten.
Kentucky er kjent for sin tobakk, Bourbon, kull, rasehester og bluegrass-musikk.
Historie
Selv om området var bebodd av indianere i førhistoriske tider, så var det ingen permanente indianerbosetninger i området da utforskere og nybyggere begynte å strømme til Kentucky på midten av 1700-tallet. I stedet ble landområdet brukt som jaktmarker av blant annet Cherokee- og Irokeserindianere.
Pioneren Daniel Boone (1734–1820) utforsket området fra 1767. I 1769 åpnet han en rute inn i Kentucky. Dette resulterte i en strøm av nybyggere på vei vestover. Store deler av det som i dag er Kentucky ble kjøpt fra indianerne i avtaler fra Fort Stanwix i 1768 og Sycamore Shoals i 1775, og ble da betraktet som en utvidelse av staten Virginia. Den 1. juni 1792 ble Kentucky USAs femtende delstat.
Shawnees som bodde nord for Ohioelven var ikke fornøyde med fordelingen av Kentucky, og allierte seg med britene under den amerikanske revolusjonskrigen. Kentucky var en slagmark under krigen, og et av de siste store slagene i krigen. Slaget ved Blue Licks ble utkjempet i Kentucky.
Det ble importert et betydelig antall svarte slaver, og delstatregjeringen motsatte seg avskaffelsen av slaveriet. Men Kentucky sluttet seg ikke til sørstatene. Under den amerikanske borgerkrigen kjempet flertallet av statens soldater på nordstatenes side.
Store byer
Kentuckys største byer og hurtigst voksende fylker er konsentrert rundt det som blir referert til som det gyldne triangel (eng: Golden Triangle), som er nesten utelukkende i Bluegrass regionen, med unntak av fylkene Hardin, Meade og LaRue i Pennyroyal regionen.
Den største byen i Kentucky er Louisville Metro med 556 429 innbyggere (2005), og et metropolområde med 1 342 918 innbyggere. Den nest største byen er Lexington med 268 080 innbyggere, og et metropolområde med 635 547 innbyggere.
Lengst nord i staten ligger et tredje urbant område bestående av 8-9 sammenvokste byer som faktisk utgjør deler av storbyen Cincinnati, Ohio. De fire fylkene Boone, Kenton, Campbell og Grant ligger alle innenfor Cincinnatis metropolområde, og har tilsammen omkring 400 000 innbyggere. Cincinnatis hovedflyplass CVG/Greater Cincinnati Airport ligger her, i Hebron, Boone County, nær byen Covington, KY.
Økonomi
Kilde: The World Almanac 2008, side 45 og 555–587.
Oslo Sjøskole
Oslo Sjøskole er et skoletilbud for elever i Osloskolen, primært knyttet til ungdomstrinnene. Skolen ligger på Hovedøya, og er administrert av Utdanningsetaten. Oslo kommune tok over driften fra sjøkaptein Jacob Stendal i 1961. Skolen hadde da eksistert som privat initiativ i to år. I 2009 hadde skolen besøk av nær 5000 elever som gjennomgikk et av undervisningstilbudene.
Undervisning
Undervisningen var opprinnelig et praktisk tilbud til elever som hadde valgfag fiske og sjøfart og undervisningen foregikk ombord i båten «Spero». Båten hadde da kaiplass i Bjørvika.
Siden 2009 har skolen tilbudt elevene opplæring i sjøvett og farvannskultur, samt kjennskap til vanlig utstyr, knuter og skipsterminologi. En rekke båter og joller for roing og seiling tilhører skolen. Videre har skolen et undervisningsopplegg med tema Livberging i vann, et opplegg som gjennomføres i realistiske omgivelser i sjøen, i åpent vann.
Historie
Fra 1973 leide skolen plass innenfor Revierhavnen på Hovedøya. Båten «Sjøvett» ble kjøpt inn som skolefartøy. På slutten av 1970-tallet etablerte skolen obligatorisk sjøvettopplæring for elever på daværende 8 trinn (nåværende 9. trinn). I 1982 ble motorseileren «Iljernet» kjøpt til skolen. I 1986 tok skolen over lokalene til Bugser og Bjergningskompaniet, i de nåværende lokalene på Hovedøya.
I 2001 ble «M/S Folden» kjøpt inn som nytt skolefartøy, mens «Sjøvett» ble solgt i 2003 etter 30 års tjeneste som skoleskip. Over 100.000 elever i Osloskolen har mottatt opplæring i sjø og båtliv om bord i denne skuta.
Babe Ruth
George Herman «Babe» Ruth (født 6. februar 1895, død 16. august 1948) var den statistisk sett beste baseballspilleren i sportens historie. Han startet med å spille for Boston Red Sox, men ble solgt til New York Yankees i en av verdens mest berømte spillerhandler. På grunn av sin utagerende livsstil tiltrakk han seg også stor oppmerksomhet utenfor banen, og han ble derfor en av USAs første superstjerner.
Ruth satte et utall rekorder i sine 22 sesonger i Major League Baseball (MLB). Selv om nesten alle disse senere er blitt slått, betraktes han generelt som den beste spiller baseballsporten noensinne har sett. Hans nyskapende, styrkeorienterte spillestil sendte sjokkbølger gjennom baseballverdenen, som han reformerte og eksponerte på mange måter. Efter å ha trukket seg tilbake var han blant de fem første spillerne til å bli valgt inn i National Baseball Hall of Fame. I dag er han fortsatt spilleren med best treff-statistikk i MLB, med 349 treff per 1000 kast.
Parque del Plata (kommune)
Parque del Plata er en kommune (spansk: municipio) i Canelones-departementet i det sørlige Uruguay. Hovedstaden heter Parque del Plata.
Historie
Parque del Plata ble grunnlagt 15. mars 2010.
Regjeringen
Ordføreren (alcalde) i kommunen er Julio López (2010-2015).
Gus
Gus (russisk: Гусь, direkte oversatt: «gås») er ei elv i Vladimir og Rjazan oblast i Russland. Den er ei venstre sideelv til Oka. Gus er 146 kilometer lang og har et nedbørfelt på 3 910 km².
Elva har gitt navn til flere steder langs sine bredder – byen Gus-Khrustalnyj, og bosetningene Gusevskij, Gus-Zjeleznij, Gus-Parakhino og Gusevskij Pogost.
Navnet Gus tilsvarer det russiske ordet for gås. Denne folkeetymologiske forklaringen av ordets betydning gjenspeiles for eksempel i våpenskjoldet til elvebyen Gus-Khrustalny, som viser en stilisert gås. Imidlertid er navnet trolig avledet fra det finsk-ugriske ordet kuusi (gran).
Jean-Philippe Toussaint
Hans første roman, La Salle de bain (Minuit 1985; På badet, oversatt av Tom Lotherington, Aschehoug 1987), skal ha inspirert Erlend Loe i arbeidet med Naiv, super.
Platinanummer
Et platinanummer er et telefonnummer med mange like siffer sammenhengende i form av tallet 0. Også er det bestemt av hvordan tallene står plassert i tallkombinasjonen.
I motsetning til gullnummer som ikke er definert som annet enn et telefonnummer med flere like siffer eller siffergrupper er det visse kriterier som ligger til grunn for platinanummer. De siste fem siffer i nummeret skal være bestående av tallet 0 og hvor de tre foregående tallene ikke er bestemt av annet enn at det aller første tallet enten vil starte med 9 eller 4. Et platinanummer vil se slik ut: XXX-00000, hvor kun X-ene representerer de mulige tallkombinasjonene.
I Norge opererer man idag kun med to nummerserier for mobiltelefonnummer hvor den ene serien starter med tallet 4 og den andre med 9. Det er per i dag ingen telefonnummer tilgjengelig for markedet der de seks siste siffer kun er bestående av tallet 0.
Praktiske forhold og sosiale koder vil også avgjøre om det vil kunne kalles et platinanummer eller ikke. For eksempel vil noen hevde at også telefonnummerstrukturen som X000X000 og X00X0000 også er platinanummer på grunn av antallet av tallet 0. Andre vil hevde at disse ikke er platinanummer basert på at man gjennom annonsering i eksterne medium ikke alltid selv kan styre hvordan nummeret blir presentert sammenhengende. Tradisjonelt i norske medium blir mobilnummer presentert og delt opp på tre forskjellige måter. De tre er som følger:
Dette er derfor et kriterium slik at nummeret skal ta seg ut og være rundt i sluttkombinasjonen uansett oppdelingsmåte der det enten blir delt opp i fire deler bestående av to og to nummer, eller der de tre første siffer står alene eller ved at alle åtte siffer står samlet.
Et platinanummer kan være en ettertraktet vare siden det vil kunne gjøre det enklere for en bedrift å synliggjøre seg i konkurransen om kundene. Verdien av et slikt telefonnummer vil i første omgang gjenspeile tilgangen til slike nummer i et åpent marked. Også vil tallkombinasjonen av de tre første siffer ha stor betydning. Som et eksempel vil et nummer som 911-00000 kanskje være et mer verdifullt nummer for den rette enn et nummer som 90900000 selv om det siste nummeret har flere siffer bestående av tallet 0. Det er fordi 911 er et sosialt betinget tall hos de fleste og som assosieres med 911 nødtelefon i USA eller til bilprodusenten Porsche og deres modell 911. På samme måte som 911 assosieres med noe spesifikt vil andre tallkombinasjoner i et platinanummer kunne assosieres med noe annet.
Noen få platinanummer i Norge har skiftet eier og det til en betydelig sum, men som oftest er det bare kjøper og selger som kjenner til sluttsummen. Det mest kjente tilfellet av salg av telefonnummer i Norge er dekkleverandøren Tommy Sharif sitt kjøp av gullnummeret til investor Idar Vollviks med daværende nummer 92410000 til en verdi av 400 000 kroner. Dette var ikke et platinanummer. Auksjonen var tilknyttet veldedige formål og gjenspeiler således ikke telefonnummerets reelle verdi.
På det internasjonale markedet har det flere ganger blitt solgt telefonnummer for høye summer. I kinesisk kultur er tallene 6, 8 og 9 av stor betydning og regnes for å bringe hell og lykke. Under en veldedighetsauksjon I Taipei solgte Chungwha Telecom gullnummeret 988-888-888 for én million kroner.
Paul Kantner
Paul Lorin Kantner (født 17. mars 1941 i San Francisco i California, død 28. januar 2016 i San Francisco i California) var en amerikansk rockeartist. Han sang og spilte gitar i det amerikanske rockebandet Jefferson Airplane, hvor han var med fra starten i 1965. Han stod for mange av tekstene til Jefferson Airplane.
Mijas
Mijas er en kommune i provinsen Málaga og er en av Spanias største kommuner (147 km²). Kommunesenteret heter Mijas Pueblo. I kommunen finnes blant annet badestedet La Cala de Mijas og det mer industrielle området Las Lagunas. I Mijas finnes 7 golfbaner, og det er grunnen til at stedet har stor tiltrekningskraft på golfspillere. Alle steder utenfor Mijas Pueblo går under fellesnavnet Mijas Costa. Mijas har 9 badestrender med ulikt utseende og størrelse på sin bortimot 12 km lange kystlinje. Stranden i La Cala de Mijas er den best utrustede og har fått EUs blå kvalitetsflagg.
Mijas Pueblo er en av Andalucías berømte hvite byer og er en stor turistattraksjon. Byens tyrefekterarena skiller seg ut fra andre arenaer ved at den er firkantet og en attraksjon i seg selv. Byen ligger 428 meter over havet og har en henførende utsikt over en stor del av Costa del Sol. Ved klart vær kan man se Gibraltar, den afrikanske kysten og Atlasfjellene.
Caiçara do Rio do Vento
Caiçara do Rio do Vento er en kommune i delstaten Rio Grande do Norte i nordøstregionen av Brasil.
Istituto nazionale di statistica
Istituto nazionale di statistica (Istat) er Italias nasjonale statistikkinstitutt. Det ble opprettet i 1926 for å samle og organisere viktig data om nasjonen.
Bjørn Olav Tveit
Bjørn Olav Tveit (født 8. mai 1970 i Oslo) er forlegger, sakprosaforfatter og museumsmann bosatt i Bærum. Han har jobbet i Gyldendal Norsk Forlag og Cappelen Damm, som utvikler, redaktør og forlagssjef hovedsakelig innen digital publisering, kart og oppslagsverk. Tveit er nå seniorrådgiver i Kulturdepartementet med nasjonale kulturbygg, museer og digital kulturformidling som spesialområder. Han driver også sitt eget Ørn forlag med tradisjonell og digital publisering innen emnene ornitologi, jakt, friluftsliv og kultur.
Kaiser-Wilhelm-Gesellschaft
Kaiser-Wilhelm-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften (KWG) var en tysk vitenskapelig institusjon etablert i 1911. Det bestod av flere institutter som opprinnelig lå i forstedet Dahlem like utenfor Berlin og spilte en viktig rolle i utviklingen av moderne forskning i Tyskland, spesielt innen naturvitenskapen. Frem til 1933 hadde selskapet bygd opp eller overtatt 20 institutt. Fra da av lå alt under de nazistiske styresmaktene og arbeidet ble i stadig større grad innrettet i deres tjeneste. I disse siste årene er oppdagelsen av kjernefysisk fisjon i 1938 mest berømt, mens mest beryktet ble forskningen innen rasehygiene. Under andre verdenskrig ble flere institutt ødelagt og flyttet ut av Berlin. Etter at krigen var slutt, ble selskapet gjenopprettet og i 1948 omdøpt til Max-Planck-Gesellschaft (MPG) som i dag organiserer all grunnforskning i landet.
Grunnlegging og historie
Både ledende akademikere i Berlin og sentrale aktører i industrien innså ved begynnelsen av forrige århundre at man trengte å styrke forskningsinnsatsen innen moderne naturvitenskap i tillegg til hva som kunne gjøres innen de etablerte lærestedene. Både på grunn av plasshensyn og finansiering ville det være best å bygge denne nye aktiviteten opp utenfor disse. Den skulle bestå av ren forskning uten noen krav til regelmessig undervisning. Dette kan sees som en utvidelse Wilhelm von Humboldts store vitenskapsplan ved grunnleggelsen av Universitetet i Berlin i 1810 gjennom dannelse av selvstendige forskningsinstitutter ved siden av vitenskapsakademiene og universitetene, som integrerende deler av den nasjonale forskning som helhet.
Kaiser-Wilhelm-Gesellschaft (KWG) ble formelt stiftet den 11. januar, 1911. Initiativet hadde støtte av statlige myndigheter og ble ledet av tidligere rektor ved Universitetet i Berlin, kirkehistoriker Adolf von Harnack. Han var også direktør for det Königliche Bibliothek og hadde direkte tilgang til keiser Wilhelm II. Denne var selv opptatt av moderne teknikk og dens betydningen for landets storhet. Det ble argumentert med å bygge et «tysk Oxford i Berlin» som skulle overgå originalen. Dette var ikke urealistisk da Tysklands vitenskapelig renommé var på et høydepunkt. Nobelprisen i fysikk var blitt tildelt Wilhelm Röntgen i 1901, Philipp Lenard i 1905, Ferdinand Braun i 1909 og Wilhelm Wien i 1911, nobelprisen i kjemi gikk til Emil Fischer i 1902, Adolf von Baeyer i 1905 og Wilhelm Ostwald i 1909, mens nobelprisen i fysiologi eller medisin var gått til Emil von Behring i 1901, Robert Koch i 1905 og Paul Ehrlich i 1908. På mange andre fronter var også tysk forskning og industri ledende i verden. For eksempel var Haber–Bosch-prosessen for industriell fremstilling av ammoniakk utviklet i 1908.
Kort tid etter stiftelsen ble Adolf von Harnack valgt til president for det nye Kaiser-Wilhelm-Gesellschaft. Han satt i den stillingen frem til sin død i 1930 og ble etterfulgt av Max Planck ved Universitetet i Berlin. Planck nøt stor nasjonal og internasjonal anerkjennelse og hadde hatt spilt en spesielt viktig rolle ved grunnleggingen av KWG. I 1901 hadde han forklart egenskapene til varmestråling og hadde dermed lagt grunnlaget for kvantefysikken. Fra 1912 var han permanent sekretær for den matematisk-naturvitenskapelige klasse i Det prøyssiske vitenskapsakademiet og hadde dermed stor administrativ og finansiell innflytelse. Som en av sine første oppgaver ville han knytte Albert Einstein til Akademiet og Universitetet i Berlin. Han klarte det i løpet av 1913/1914 mens han også var rektor der. Einstein skulle ikke ha forelesningsplikter og skulle lede et helt nytt institutt for fysikk som skulle legges under KWG. Han tiltrådte sin nye stilling våren 1914. Samme høst fikk Max von Laue nobelprisen i fysikk for oppdagelsen av røntgendiffraksjon.
I 1923 ble KWG omgjort fra en prøyssisk institusjon til å omfatte forskning i hele Tyskland. Etter nazistenes maktovertagelse i 1933 fortsatte Planck som president for institusjonen. Han så som sin viktigste oppgave å bevare selskapets autonomi som var en forutsetning for at det vitenskapelige nivå kunne opprettholdes. Men i 1936 forlot han stillingen. Da hadde det vist seg langt vanskeligere å forhindre oppsigelser og landsforvisning av ikke-ariske forskere enn å redde KWGs autonomi. To år senere gikk han også av som sekretær i Vitenskapsakademiet da arbeidsforholdene var blitt umulige. Som ny president for KWG ble Carl Bosch valgt. Han var allerede da syk og døde i 1940. Den siste presidenten ble Albert Vögler som tok sitt eget liv i 1945 for å unngå å bli tatt til fange av amerikanske styrker.
Viktige KWG-institutter
De nye instituttene skulle være mest mulig uavhengige og i utgangspunktet drive fri forskning. Men da de i tillegg til statlige midler også i stor grad ble finansiert av private personer fra tysk industri og bankvesen, la dette noen føringer på aktivitetene. Først ble det vedtatt å bygge opp to institutt med hovedvekten på kjemi. Disse skulle ligge i Dahlem utenfor bykjernen i Berlin. De ble innviet allerede i 1912 med egne villaer for direktørene.
Fysikalsk kjemi og elektrokjemi
Som et av de to første instituttene ble KWI für Physikalische Chemie und Elektrochemie åpnet i oktober 1912 med keiser Wilhelm II til stede. Opprinnelig var Walther Nernst tiltenkt stillingen som direktør. Men etter han trakk seg, ble Fritz Haber innsatt etter ønske fra den rike bankier Hans Koppel som dekket en betydelig del av finansieringen. Haber hadde høstet stor anerkjennelse for oppfinnelsen av Haber-Bosch-prosessen for produksjon av ammoniakk som behøvdes både for å lage kunstgjødsel og sprengstoff. I den første tiden sto derfor også videreutvikling av denne prosessen i sentrum av forskningen ved instituttet. Samtidig hadde Haber fått i oppdrag direkte fra keiseren å utvikle en akustisk pipe til påvisning av metan i gruver.
Ved starten av første verdenskrig i august 1914 gikk instituttet aktivt inn i forskning relevant for krigføringen. Dette gjaldt utvikling av nye eksplosiver, beskyttelse mot gassangrep og utvikling av nye giftgasser. En eksplosjon i laboratoriet i desember samme år tok livet av Otto Sackur. I april 1915 var Haber selv til stede i det store slaget ved Ieper og var rådgiver for en enhet som for første gang tok i bruk klorgass på stor skala mot fienden. I hans gruppe inngikk senere nobelprisvinnere som James Franck, Hans Geiger, Gustav Hertz og Otto Hahn. I denne perioden ble instituttet kraftig utvidet med et stort antall nye medarbeidere og nye lokaler i nabobygninger. Men Haber fant også tid til mer fredelig forskning sammen med fysikeren Max Born som resulterte i etableringen av Born-Haber-syklusen for kjemiske prosesser 1916. Da første verdenskrig var slutt høsten 1918, måtte Haber en kort tid forlate Tyskland da han var ettersøkt som krigsforbryter. Det var ikke til noe hinder for at han det året fikk nobelprisen i kjemi for oppdagelsen av Haber-Bosch-prosessen. Samme år fikk også Max Planck nobelprisen i fysikk for oppdagelsen av virkningskvantet i strålingsprosesser.
Henry Oddlo Erichsen
Henry Oddlo Erichsen (født 11. mars 1921 i Dverberg, død 18. juni 2002) var en norsk skribent, samfunnsdebattant og selverklært nazist og innvandringsmotstander. I tillegg til å skrive avisinnlegg under sitt fulle navn brukte han også signaturene HOE, Oddlo, onkel Henry og Periklus.
Kaiser-Wilhelm-Gesellschaft
Fysikalsk kjemi og elektrokjemi
Da nazistene overtok makten i Tyskland i 1933, fikk ansatte med jødisk avstamming ikke lenger lov til å forbli ved instituttet. Som direktør nektet Haber å gjennomføre disse oppsigelsene og forlot sin lederpost i protest. Året etter døde han på vei til dagens Israel og forhåpentligvis en ny, akademisk stilling. Haber hadde håpet at James Franck eller Otto Hahn ville overta som direktør. I stedet satte de nye myndighetene sin mann inn i stillingen, og han fikk gjennomført nazifiseringen. I 1935 overtok kjemikeren Peter Adolf Thiessen som direktør. Da var storparten av tidligere ansatte ikke lenger ved instituttet. Han prøvde likevel å styrke grunnforskningen ved å starte opp nye aktiviteter røntgenanalyse, elektronmikroskopi og teoretisk kjemi. Men ved starten av andre verdenskrig ble forskningen relevant for krigføringen dominerende og instituttet ble berømmet av myndighetene for å være en «nasjonalsosialistisk mønsterbedrift». Thiessen fortsatte i denne stillingen til krigen nærmet seg slutten i 1945. Da overga han seg til de sovjetiske styrkene sammen med Gustav Hertz og Manfred von Ardenne. Han ble senere en sentral person ved Universitetet i Berlin i det nye DDR.
Kjemi
På samme dag som KWG-instituttet for fysikalsk kjemi og elektrokjemi ble innviet i 1912, ble også KWI für Chemie innviet. Det fikk Ernst Otto Beckmann som direktør og samtidig leder for en avdeling for uorganisk kjemi. Sammen med syv assistenter ledet Richard Willstätter en annen avdeling i organisk kjemi, mens Otto Hahn ble satt til å ledet den minste avdelingen med bare en assistent som arbeidet med radioaktivitet. Det var Lise Meitner som tidligere hadde vært assistent for Max Planck. Med utbruddet av første verdenskrig ble instituttet trukket inn i forskning relevant for krigføringen.
Willstätter fikk i 1915 nobelprisen i kjemi for sin forskning på fargestoffer i planter og spesielt klorofyll. Året etter forlot han instituttet. Da Beckmann i 1921 gikk av som direktør, ble han etterfulgt av Alfred Stock. Han led under en alvorlig forgiftning som sannsynligvis skyldtes kvikksølv. Derfor ble dette et viktig forskningstema i årene som fulgte med tanke spesielt på bruk av amalgam i tannfyllinger. I 1926 forlot han stillingen som direktør.
I gruppen til Otto Hahn og Lise Meitner kunne man i 1917 påvise den langtlevende isotopen protaktinium 231Pa oppdaget og resultatet ble publisert året etter da krigen gikk mot slutten. I 1924 fikk Hahn opprykk til visedirektør for hele instituttet og overtok som direktør da Stock gikk av. I 1928 ble han formelt utnevnt til direktør og innehadde stillingen frem til 1945. Han fortsatte som daglig leder for den kjernekjemiske avdelingen, mens Meitner nå ledet en avdelingen kjernefysikk. For å unngå farlig stråling ble et spesielt «Radiumhaus» satt opp utenfor instituttbygningen.
Etterhvert var det vanskelighetene rundt forståelsen av betastråling som opptok Meitner mest. I 1930 mottok hun et brev fra Wolfgang Pauli hvor han foreslo at problemene kunne forklares ved at det i prosessen ble sendt ut en ekstra partikkel, nøytrinoet. For å hjelpe til med de teoretiske problemene som oppsto i forbindelse med eksperimentene, ble fysikeren Max Delbrück ansatt i 1932. En av hans første oppgaver var å undersøke anomalier i spredning av gammastråling. Knapt et år senere ble det klart at disse skyldes det ny-oppdagede positronet. Omtrent samtidig oppdaget James Chadwick nøytronet i England. Meitner og Delbrück skrev på dette tidspunktet en av de første lærebøker om kjernefysikk, Der Aufbau der Atomkerne: Natürliche und künstliche Kernumwandlungen.
Våren 1933 kom Adolf Hitler til makten, og Meitner begynte å frykte for sin stilling ved instituttet. Albert Einstein søkte da tilflukt i USA. På dette tidspunktet besto avdelingen til Hahn og Meitner av 25 vitenskapelige medarbeidere og var ledende på sitt felt. Max Planck nominerte dem begge for nobelprisen i kjemi. Året etter mente Enrico Fermi i Roma å ha produsert transuraner ved bestråling av uran med nøytroner. Hahn og Meitner bestemte seg for å konsentrere arbeidet i begge sine avdelinger om denne oppdagelsen. Fysikeren Carl Friedrich von Weizsäcker, som i 1936 hadde funnet en enkel formel for atomkjernenes masser, ble ansatt da Max Delbrück hadde begynt å arbeide med biologiske problemstillinger og hadde fått et stipend for å reise til USA. Likedan fikk den unge Fritz Strassmann en stilling for å arbeide med den kjemiske analysen. Tross det ga eksperimentene de neste årene ingen klarhet om produksjonen av transuraniske element.
Meitner måtte flykte til Sverige sommeren 1938 etter at hun begynte å frykte for sitt liv i Berlin, men hun forble i jevn brevkontakt med Hahn. I juleferien samme år konkluderte hun og hennes nevø Otto Frisch at de siste målingene til Hahn og Strassmann kunne forklares ved at uranatomet ble spaltet i to mindre atomkjerner ved innfangning av et nøytron. De kalte prosessen for fisjon.