cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Airgíalla
Kongerikets undergang
Kongeriket Airgíalla tok slutt i 1585 da Rossa Boy MacMahon gikk med på surrender and regrant, som var Tudortidens juridiske formulering på at irske klaner måtte overgi seg og avstå sine territorier til den engelske kronen i Irland, og territoriet hans ble grevskapet Monaghan i engelskstyrte kongeriket Irland. Rossa Buidhe hadde overtatt kongeriket Airgíalla i 1579 og befant seg geopolitisk i en uønsket posisjon; kilt mellom et ekspanderende det engelske tudormonarkiet og Tír Eoghain under adelsslekten O'Neill. Opprinnelig gjorde Rossa Boy grep som antydet en allianse med kongeriket Tír Eoghain (Tyrone), da han giftet seg med datteren til Hugh O'Neill, jarl av Tyrone. Men i håp om å bli alene om å styre saker lokalt, mens han lovet troskap til en fjern monark i Elizabeth I av England, møtte MacMahon John Perrot, daværende Lord Deputy of Ireland og gikk med på å underlegge seg til kongerike Irland. Airgíalla, nå kjent som Monaghan, ble delt inn i fem baronier under innfødte irske høvdinger, for det meste fra dynastiet MacMahon.
Seimsgrend holdeplass
Seimsgrend holdeplass er en ubetjent stopp på Bergensbanen mellom Evanger stasjon i vest og Bulken stasjon i øst.
Holdeplassen betjenes av lokaltog.
Samuel Taylor Coleridge
Samuel Taylor Coleridge  (født 21. oktober 1772, død 25. juli 1834) var en engelsk poet, litteraturkritiker og filosof som sammen med William Wordsworth var en av grunnleggerne av den romantiske bevegelsen i England. Han var også en av Lake-lyrikerne. Han er kjent for sine dikt «The Rime of the Ancient Mariner» og «Kubla Khan», og dessuten hans store prosaverk Biographia Literaria.
Hans litteraturteoretiske verk, særlig om Shakespeare, fikk stor betydning, og han bidro til å introdusere tysk idealistisk filosofi til engelskspråklig kultur. Han etablerte mange ord og fraser på engelsk som i dag er velkjente, eksempelvis «suspension of disbelief». Han var en betydelig innflytelse på Ralph Waldo Emerson og på amerikansk transcendentalisme.
Gjennom hele sitt voksne liv slet Coleridge til tider med nervøsitet og depresjon; det har blitt spekulert om han led av bipolar lidelse, en tilstand som ikke var kjent i hans levetid. Coleridge slet med dårlig helse som kan ha hatt sin opprinnelse fra en periode med revmatisk feber og andre barnesykdommer. Han ble behandlet for dette med laudanum, noe som påførte ham en livslang avhengighet av opium.
VM i turn 1966
Det 16. verdensmesterskapet i turn ble arrangert i perioden 21. til 25. september 1966, i Dortmund i Vest-Tyskland (dagens Tyskland).
Älvkarleby
Älvkarleby er et tettsted i Älvkarleby kommune i Uppsala län i landskapet Uppland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1 647 innbyggere.
VM i turn 1966
På kvinnesiden ble Ann-Mari Hvall best av de norske, med 71,631 poeng og 61.-plass. Jill Kvamme, Torunn Isberg, Gerd Tamnes, Wenche Sjong og Lilian Larssen deltok også.
Italo Svevo
Aron Ettore Schmitz, bedre kjent under pseudonymet Italo Svevo (født 19. desember 1861, død 13. september 1928), var en italiensk forfatter og forretningsmann, kjent særlig etter sin død for sine modernistiske romaner. Han var en venn av James Joyce som personlig gjorde sitt for at Italo Svevos forfatterskap ble kjent. Han er karakterisert som «opphavsmann til den moderne italienske roman».
Liv og virke
Han ble født i Trieste (den gang underlagt det østerrikske keiserrike) som Aron Ettore Schmitz, i en jødisk familie som opprinnelig kom fra Tyskland.
Svevo var borger av Østerrike-Ungarn fram til slutten av den første verdenskrigen. Han var én av 16 søsken, men kun 8 av barna overlevde til de ble voksne. Han snakket italiensk som sitt andrespråk (og med den særegne dialekten i Trieste). Grunnet hans fars tyske opphav ble han som tolv-åring, i likhet med sine brødre, sendt til en kostskole i nærheten av Würzburg, der han lærte tysk flytende. Hans pseudonym «Italo Svevo» betyr tilnærmet «italiensk-svabisk», en hentydning til at han var tysk-italiensk.
Han studerte ved instituttet i Brussel, men hadde utviklet en interesse for litteratur fra ung alder, og leste klassisk russisk litteratur med stor interesse. Da han kom tilbake til Trieste begynte han videre studier ved handelsskolen Instituto Superiore Revoltella. Da hans far gikk konkurs i 1880, ble Svevo tvunget til avbryte studiene for å ta arbeid i en bank. Han begynte å skrive mens han var bankansatt og publiserte flere artikler i avisen Indipendente. Tjue år med rutinemessig bankarbeid ble inspirasjonen for hans første roman, Una vita (1893, «Et liv»), utgitt det samme året som hans far døde.
Etter å ha blitt foreldreløs i 1898 giftet han seg med sin kusine Livia Veneziani og begynte å jobbe i hennes familieforretning, som framstilte maling. Han arbeidet hardt, reiste mye og tok til sist over administrasjonen etter at svigerfaren døde. Han utga sin første roman selv, men den fikk ingen oppmerksomhet. Det samme skjedde med hans andre forsøk, Senilità (1898), og etter en tredje roman uten anerkjennelse oppga han skuffet å skrive skjønnlitterært de neste 25 årene.
Svevo hadde begynte å dra på lengre forretningsreiser til London da svigerfarens forretning ekspanderte. Han følte behov for å forbedre sin engelsk og begynte ved språkskolen Berlitz i Trieste i 1907, hvor hans lærer var en ung, litterært interessert irlender ved navn James Joyce. Joyce var på denne tiden rundt 25 år, og fortsatt stort sett ukjent. Joyce leste Svevos første roman, også Senilità, som på samme vis i stor grad hadde blitt oversett da den ble utgitt i 1898. Joyces lovprisning av sin middelaldrende elevs to glemte romaner var nok til å gjenopplive Svevos litterære ambisjoner. Mange år senere ble romanen La Coscienza di Zeno (Zenos bekjennelser) fullført, og den publiserte han også på egen hånd, i 1923. Dette verket, som viste forfatterens interesse for de psykologiske teoriene til Sigmund Freud, er skrevet i form av memoarene til en Zeno Cosini, som skriver dem på anmodning av sin psykoanalytiker. Zeno Cosini, som sin skaper, og ikke ulik følelsene i Kafkas litterære univers, ga opp sine gleder, eksempelvis sine sigaretter, og hemmeligheten for hans lykke ligger i hans ulike forhold, hvor han jevnlig oppgir den ene gleden for en annen. Problemet med de forbigående og flyktige gleder er løst ved å forsone seg med tanken på gledens opphevelse, som fører til erfaringen om gleden i seg selv. Cosini gikk i psykoanalyse, hevdet han, for å oppdage hvorfor han var avhengig av nikotin. Som han avslører i teksten, hver gang han ga opp å røyke med den endelige beslutningen at det ville bli den siste sigarett, ultima sigaretta!!, erfarte han den oppkvikkende følelsen at han nå begynte livet på nytt uten byrden av gamle vaner og feil. Følelsen var imidlertid så sterk at han fant røyking uimotståelig, slik at han igjen kunne slutte, og oppleve denne oppkvikkende følelsen på nytt.
Forfatteren fikk bortimot null oppmerksomhet fra italienske lesere og bokanmeldere da boken kom ut. Verket ville antagelig ha forsvunnet helt, om det ikke hadde vært for interessen til Joyce, som ble en forkjemper og forløser for Zenos bekjennelser. Han bidro til at den ble oversatt til fransk og utgitt i Paris, hvor bokanmelderne lovpriste den. Det førte til at italienske kritikere, inkludert Eugenio Montale, oppdaget den. Joyce bidro også til at romanen ble utgitt på engelsk, og foreslo selv en engelsk tittel, «As a Man Grows Older», som dog ikke ble benyttet. Svevos allianse med Joyce ble et livslangt vennskap. Zeno Cosini, bokens hovedperson, var et speilbilde av Schmitz selv, en forretningsmann som var fascinert av freudiansk teori. Schmitz ble selv modell for Leopold Bloom, hovedfiguren i Joyces store roman Ulysses.
Svevo planla å skrive en oppfølger til Zenos bekjennelser, men han havnet i en bilulykke i 1928. Hans skader var små, men han fikk et hjerteanfall som drepte ham. Han ble fraktet til et sykehus ved Motta di Livenza, hvor hans helse raskt ble verre. Da han innså at døden nærmet seg, ba han én av dem i nærheten om en sigarett. Da det ble avslått, svarte han: «Det ville virkelig ha blitt den siste sigaretten.» Han døde den samme ettermiddagen.
Svevo bodde deler av livet i Charlton, sørøst for London, mens han arbeidet for familiebedriften. Han dokumenterte denne perioden i sine brev til sin kone, og disse brevene framhevet hans opplevelse av hvor kulturelt annerledes det edvardianske England var. Hans gamle hjem i 67 Charlton Church Lane er i dag utstyrt med en blå plakett.
Italo Svevo huskes for å være en av de første italienske eksperimentelle forfattere som skapte en liten, men betydningsfull rekke av verker.
Kjeåstunnelen
Kjeåstunnelen er en privat veitunnel i Eidfjord kommune i Vestland. Tunnelen går gjennom Sænuten opp til fjellgården Kjeåsen, og er ca. 2500 meter lang. Tunnelen har ett kjørefelt, med oppkjøring hver hele klokketime og nedkjøring hver halve klokketime. Veien og tunnelen til Kjeåsen ble bygd i 1974 i forbindelse med kraftutbyggingen i Simadalen. Tunnelen fikk belysning først i 2013. Det er ikke tillatt å gå eller sykle i tunnelen.
Andi Langenhan
Andi Langenhan (født 1. oktober 1984 i Suhl) er en tysk aker, som har konkurrert internasjonalt siden 2001. I 2008 vant han bronsemedalje i singelkonkurransen i verdensmesterskapet i Oberhof, Tyskland.
Eritreas landbruksdepartement
Eritreas landbruksdepartement har ansvar for landbruk og matproduksjon.
Oversikt
Departementet ble opprettet i 1993, rett etter at Eritrea fikk sin selvstendighet fra Etiopia. Den nåværende ministeren er Arefaine Berhe og har sittet i posisjonen siden 1997 da han overtok for Tesfai Ghirmazion.
Landbruk er den viktigste økonomiske aktiviteten i Eritrea. Eritrea har 565 000 hektar (1.396.000 dekar) av dyrkbar jord og permanente avlinger. Tre fjerdedeler av Eritreas folk er småbønder avhengig upålitelige nedbøren å brødfø familier som gjennomsnittlig fem barn. Selv om disse bøndene har opplevd relativ fred og gode avlinger siden mai 1991, har matproduksjonen ikke kunnet holde tritt med en raskt voksende befolkning. Avlinger har vært variabel på grunn av nedbør variasjoner og skadedyrangrep. Den nåværende regjeringen oppløste den tidligere etiopiske militære regimets markedsføring styre og gjenopptar private markeder for landbruksprodukter. Avlinger i 2004 inkluderte sorghum, 56 700 tonn, hirse, 11 600 tonn, bygg, 16 900 tonn, og hvete, 17 200 tonn. Belgfrukter, er grønnsaker, frukt, sesamfrø og linfrø har også vokst. Krig, avskoging og erosjon forårsaket ca 70-80% av befolkningen til å bli avhengige av matvarehjelp. Hæren er involvert i landbrukets restaurering, bevis på regjeringens engasjement for landbruksreform
Nåværende ledelse
Landbruksminister:
Direktør i Maekel-regionen:
Direktør i Anseba-regionen:
Direktør i Gash-Barka-regionen:
Valdresmarken
Valdresmarken ble arrangert på Fagernes første gang i 1966 under navnet Strandefjorddagene. Fra og med 1968 ble Fagernes Idrettslag, FIL, med som arrangør, og per 2009 er det fortsatt idrettslaget som eier og driver Valdresmarken. Valdresmarken har også gått under navnet Valdresfestivalen noen år, før man gikk tilbake til navnet Valdresmarken i 2009.
I 2009 ble Valdresmarken arrangert fredag 10. og lørdag 11. juli. Arrangementet inneholdt i 2009 tivoli, salgsmesse med lokalt innhold, og underholdning i form av musikk og artige sprell fra scenekanten.
Den sivile fortjenstorden (Spania)
Den sivile fortjenstorden (spansk: Orden del Mérito Civil) er en spansk orden. Den ble innstiftet 25. juni 1926 av kong Alfonso XIII for belønning av statstjenestemenns fortjenstfull innsats og for belønning av spanske og andre lands borgeres tjenester for nasjonens beste. Ordenen har blitt reformert gjentatte ganger, og fikk siste nye statutter 6. november 1998. Regjerende monark er ordenens stormester. Ordenskanselliet for Den sivile fortjenstorden befinner seg i Spanias utenriksdepartement og utenriksministeren er ordenskansler.
Inndeling
Den sivile fortjenstorden er inndelt i sju grader:
Insignier
Ordenstegnet for Den sivile fortjenstorden består av et andreaskors i blå emalje med hvite kanter. Det har stråler av gull i korsvinklene, den øverste strålegruppen er besatt med en krone, symbol for kongeriket. Midtmedaljongen er oval, og har en hvitkantet blå bord. Motivet i midtmedaljongen er en kvinnefigur stående ved en søyle. Kvinnen herder et sverd i offerets ild, et symbol på de sivile dyder. Borden bærer innskriften «AL MÉRITO CIVIL» («for sivile fortjenester»). Ordenstegnet er opphengt i båndet i et ledd bestående av en grønnemaljert laurbærkrans. Ordensbåndet er blått med en smal hvit midtstripe.
Ordensstjernen er i hovedsak identisk med ordenstegnet, men mangler bæreleddet for oppheng i ordensbåndet. Størrelsen på ordensstjernen varierer etter grad.
Ordenskjedets midtledd består av Spanias riksvåpen, og ledd som vekselvis består av ordensmedaljongen og andreaskorset i kombinasjon med laurbærkranser.
Til institusjonelle enheter tildeles kravat eller plakett.
Tildeling
Etter statuttene av 1998 tildeles Den sivile fortjenstorden for innsats av sivil karakter, både blant ansatte i statsadministrasjonen og blant dem utenfor offentlig sektor som har ytt vesentlige, ekstraordinære bidrag til statens virksomhet, eller til tjenester av relevans for staten, eller som har utført sine plikter på en eksemplarisk måte. Den sivile fortjenstorden kan også tildeles utlendinger som har ytt fremragende tjenester for Spania eller som på en fremragende måte har bidratt i samarbeid til beste for landet.
Norske innehavere
Prinsesse Märtha Louise er innehaver av storkors av Den sivile fortjenstorden. Andre norske innehavere er Rolf Trolle Andersen, Lars Petter Forberg, Egil Vindorum, Eivinn Berg og Sven Erik Svedman.
Sjanger
Sjanger eller genre (fra fransk genre, latin genus = slekter, arter, klasser) betegner i litteraturvitenskapen de klasser man deler inn skjønnlitteratur i, dvs. litterære sjangre. Begrepet sjanger står sentralt også i annen medieteori: det finnes sjangrer innenfor blant annet musikk, malerkunst, tegneserier og film.
Das Wohltemperierte Klavier
Das Wohltemperierte Klavier BWV 846-893 (ofte forkortet WTK eller WTC, på norsk også Det veltempererte klaver) er to samlinger preludier og fuger for klaviaturinstrument som Johann Sebastian Bach samlet i 1722 og 1740/1742. Hver av de to bøkene inneholder 24 satspar på formen preludium og fuge og dekker alle de 12 dur- og molltoneartene – ordnet kromatisk stigende fra C-dur til h-moll.
Sjanger
Skrivemåte
Genre er et fransk ord. På norsk kan ordet skrives med opprinnelig fransk rettskrivning som genre, som er mest vanlig i riksmål, eller med den nyere fornorskede rettskrivningen sjanger.
Das Wohltemperierte Klavier
Tittelen viser til at et veltemperert instrument kan brukes til å spille musikk i alle tonearter – i motsetning til et som er stemt i den eldre middeltonestemmingen. Noe av hensikten med samlingen var å gi en praktisk demonstrasjon på at dette er mulig. Ifølge originalmanuskriptets tittelblad var WTK I også tenkt som et læreverk for ungdom og til glede for de som allerede var dyktige musikere.
Sjanger
Sjangerteori
Klassifisering i sjanger baserer seg på kjennetegn av ulik art, for eksempel tema, handling, historisk epoke eller diktemåte. En film, en tegneserie eller en roman som har handling hvor det foregår et mord og dette oppklares via logisk avsløring, vil kunne klassifiseres som en kriminalfortelling. Sjangrer er kommunikasjonsmidler som bidrar til gjenkjennelse og forståelse, og som fungerer som overenskomst mellom den som skriver og den som leser, en musikkutøver og en lytter, en maler og en betrakter av maleriet.
Das Wohltemperierte Klavier
Tittel
Ved å sette Clavier på tittelbladet holdt Bach valg av instrument åpent. På Bachs tid var Clavier en fellesbetegnelse på ethvert klaviaturinstrument, for eksempel klavikord, cembalo,, spinett, luttklaver, orgel, eller det nyutviklede hammerklaveret. Orgelet er utelukket, i så fall ville Bach skrevet ut en egen pedalstemme og dessuten var orglene på hans tid høyst sannsynlig stemt i middeltone. Satsteknikken for flere av preludiene og fugene, tyder på cembalo eller klavikord. Musikkforskeren Johann Nikolaus Forkel fortalte at Bach hadde en forkjærlighet for klavikordet. I Bachs nekrolog fra 1754 står det at «cembaloet visste han å få så rent og riktig temperert at alle toneartene klang vakkert og behagelig.» I moderne tid blir Wohltemperierte Klavier vanligvis spilt på cembalo eller på moderne flygler, men for enkeltstykker blir orgel og klavikord iblant valgt, eksempelvis av, som er ekspert på historiske klaviaturinstrumenter.
Sjanger
Sjangerteori
En sjanger kan gjenkjennes ut fra tre kjenntegn: Sjangeren har et kjent innhold, en kjent form og en kjent funksjon. Funksjonen er hensikten den har innen en sosialt betinget situasjon, det vil si sjangerens nytte i bestemte situasjoner eller sammenhenger. Tekstene innen en sjanger brukes til noe avgrenset.
Das Wohltemperierte Klavier
Tittel
Med begrepet «veltemperert» viste Bach til en rekke tempereringer publisert av Andreas Werckmeister i 1691 under samlebetegnelsen wohltemperierte Stimmungen. Ved at den middeltonige «ulvekvinten» ble gjort noe skarpere på bekostning av tersens renhet, ble det mulig å spille i alle tonearter uten at de helt mistet sin egenart. Med instrumenter stemt i den gamle middeltonestemmingen som fortsatt var vanlig på Bachs tid, låter musikken mer og mer «surt» jo lenger man fjerner seg fra tonearten instrumentet er stemt i (vanligvis C-dur). Samtidens komponister unngikk derfor å skrive musikk i fjerne tonearter.
Purpurneseordenen
Purpurneseordenen ble stiftet i 1873 i Johan Svendsens formannstid i Kunstnerforeningen. Ordenen er en foreningsorden innstiftet som en parodi på ordensvesenet. Ordenen tildeles for innsats i norsk kulturliv.
Das Wohltemperierte Klavier
Tittel
I 1710 introduserte musikkforskeren Johann David Heinichen kvintsirkelen, og satte med det de 24 dur- og molltoneartene inn i et felles tonalt system som gjør det mulig å definere i hvilket forhold de står til hverandre. Etter dette ble det skrevet noen små eksperimentelle stykker i fjerntliggende tonearter, men ellers utnyttet komponister før Bach i liten grad Werckmeister og Heinichens nyvinninger. Musikkskribenten Johann Mattheson klaget i 1717 over at «selv om alle toneartene gjennom temperering [stemming] kan arrangeres slik at de fungerer godt diatonisk, kromatisk og enharmonisk, så mangler en virkelig demonstrasjon.»
Bach ønsket å gi en praktisk demonstrasjon på hvor egnet veltempererte stemmesystemer var til å spille og komponere i alle tonearter og bidro dermed til at systemet slo gjennom. Det var flere veltempererte stemmesystemer i vanlig bruk på Bachs tid, men det ukjent hvilke han brukte. Det dreier seg i hvertfall ikke om en likesvevende stemming.
Sjanger
Funksjon, innhold og form
En sjanger blir også bestemt av andre faktorer: hva slags typer tekster som inngår i den (muntlige, skriftlige, auditive, visuelle), hva slags formater (fysisk utseende og designtilpassing) og hva slags medier (tekniske og praktiske innretninger for å spre informasjon).
Das Wohltemperierte Klavier
Tittel
Begrepene dur- og moll var ennå lite brukt på Bachs tid, så på tittelsida til originalmanuskriptet fra 1722 skrev han de italienske betegnelsene på de første tre tonetrinnene i dur- og mollskalaene, henholdsvis ut-re-mi og re-mi-fa, dvs intervallene stor (dur) og liten (moll) ters.
Den omhyggelige formuleringen på tittelsida til WTK I oppgir at verket har et pedagogisk formål, og det samme viser formuleringene i tittelsidene til to andre komposisjonssykluser Bach samlet i 1722/1723, Inventionen und Sinfonien og Orgelbüchlein. Bach søkte på stillingen som thomaskantor i Leipzig og ønsket å vise at han tok pedagogikken alvorlig.
Forløpere
På 1600-tallet ble det vanlig å sette et preludium og en fuge sammen til et verk og på Bachs tid var dette blitt en fastlagt form. Rundt år 1700 samlet mange komponister stykker i ulike tonearter, eksempelvis skrev Johann Jakob Froberger Canzone durch alle Tonarten (tapt) og Johann Mattheson Exemplarische Organisten-Probe (1719) en samling 48 generalbass-øvelser i alle tonearter. En tapt samling av Johann Pachelbel, Fugen und Praeambuln über die gewöhnlichsten Tonos figuratos (annonsert i 1704), kan ha vært en samling preludie-fuge-par i alle tonearter eller modi.
Johann Caspar Ferdinand Fischers Ariadne Musica (1702, gjenutgitt i 1715), en samling preludier og fuger for orgel i 20 ulike tonearter, var en umiddelbar forgjenger til WTK I som Bach lånte enkelte temaer fra.
Allerede i 1720 samlet Bach preludier og fuger i ulike tonearter, også slike som var lite brukt på hans tid, i Clavierbüchlein für Wilhelm Friedemann Bach. Wohltemperierte Klavier I er likevel den første syklus i musikkhistorien som inneholder alle de 24 dur- og moll-toneartene.
WTK 1
Det fullstendig bevarte renskrevne autografe manuskriptet av bok 1 – med det kjente tittelbladet – er et 90 siders hefte på folioformat datert 1722. Det antas at flere av stykkene var komponert tidligere. Rundt år 1800 laget Forkel en avskrift av stykker fra Wohltemperierte Klavier som Bachforskere regner som tidlige versjoner. Ellers foretok Bach selv stadige endringer i Autograf A. I året 1722 ble komponeringen av del 1 foreløpig avsluttet, men denne versjonen skal altså ikke forstås som endelig.
WTK 2
Omstendighetene rundt bok 2 er vesentlig vanskeligere å slå fast, dels fordi det ikke finnes et fullstendig originalmanuskript. Det eksisterer en avskrift av Bachs elev Johann Christoph Altnikol fra 1744 og en ufullstendig bevart originalhåndskrift (den såkalte «Londonautografen») som dateres til 1740/1742. I WTK II tok Bach i bruk eldre komposisjoner i enda større grad enn i WTK I. Betegnelsen «del 2» skyldes at Altnikol skrev dette på sin avskrift, og det er dermed relativt sannsynlig at Bach brukte den samme benevnelsen.
Oppbygning
Begge bøkene inneholder 48 stykker hver, alle er ordnet parvis med et preludium og en tilhørende fuge. Satsparene er ordnet kromatisk stigende fra grunntonen C med dur- og molltonearten på samme grunntone etter hverandre, dvs. C-dur, c-moll, Ciss-dur, ciss-moll osv.
Hvert satspar har en egen oppføring i verkfortegnelsen Bach-Werke-Verzeichnis, slik at del 1 omfatter BWV 846 – BWV 869, og del 2 BWV 870 – BWV 893.
Form
Tross begrensningen som ligger i utelukkende å anvende formene preludium og fuge, oppviser samlingene en mangfoldighet av musikalske uttrykksformer. Storheten i verket ligger ikke bare i en formfullendt komposisjonsteknikk, men også i stykkenes poetiske innhold – og det er spesielt det som har fascinert utøvere og publikum i flere århundrer.
Sjanger
Medium
En sjanger er knyttet til et bestemt medium som bestemmes av dens nytteverdi, men mediet skiller likevel ikke nødvendigvis mellom sjangrer. En sonate formidlet på radio eller utgitt på CD er fortsatt en sonate (skillet mellom «radio-sonate» og «CD-sonate» trengs ikke, ettersom innhold, form og funksjon er noenlunde den samme i de to mediene). Det er når innhold, form og/eller funksjon blir vesentlig endret i et nytt medium, at en ny sjanger har oppstått. Det er stor forskjell mellom en papirdagbok og en blogg.
Format
Formatet er den fysiske utformingen (størrelsen og lignende). Noen sjangrer defineres primært ved sitt format, for eksempel brosjyre og flyer.
Das Wohltemperierte Klavier
Preludiene
Preludiene er holdt i en fri form og er svært ulike, selv om mange viser typiske barokke melodiformer. For manges vedkommende er det føyd til en lengre fri coda, eksempelvis preludiene i C-dur og B-dur fra del I. Noen av preludiene er ikke mer enn en forberedelse og overgang til den etterfølgende fugen, men de fleste er selvstendige komposisjoner. Det er mulig å dele preludiene inn i ulike typer: for eksempel mangler klangflatepreludier en egen tematisk substans; preludier i en imitatorisk sats er derimot komplekse lineært-polyfone komposisjoner. I bok 2 finnes enkelte stykker i den nye ekspressive, galante klaversatsen, disse utmerker seg gjennom stilmessige særegenheter som arpeggierte akkorder og Seufzermelodik.
Sjanger
Tekst
«Tekst» er i vid forstand et system av tegn som kan forstås av mennesker. Forståelsen kan gi opplevelse (for eksempel en estetisk opplevelse). Med en slik omfattende, semiotisk definisjon av tekst, vil blant annet en melodi være en tekst, det vil si tegnrelasjoner satt i system på en måte som gjør dem meningsfulle for oss. Tekster som ligner hverandre, danner sjangrer.
Purpurneseordenen
Purpurneseordenen hadde sitt klubblokale på Kunstnernes restaurant Blom i Oslo. Ordenens formålsparagraf er som følger: «Denne Orden er indstiftet til Belønning af Toddy-drikning efter kl. 5 lørdag». På lørdager var det i 1873 ikke tillatt å servere sterk drikke annet enn i lukket selskap.
Sjanger
Inndelinger og sammenblanding
Til tross for at det er hensiktsmessig å skille mellom sjangrer, er alle sjangerinndelinger mer eller mindre problematiske. Det har alltid vært vanskelig å skille mellom for eksempel en kort roman og en lang novelle. Én og samme tekst kan muligens tilhøre to eller flere sjangrer samtidig. Det foregår alltid sjangerblanding og eksperimentering med sjangermuligheter. Funksjonen som en tekst får for en leser, er sentral. Jostein Gaarders kjente bok Sofies verden (1991) kan leses som en roman og leses som en (litterær) lærebok i filosofi. Antall sjangrer er i prinsippet ubegrenset.
Sjangrer danner hierarkier, avhengig av hvordan hver sjanger defineres. En vanlig inndeling av skjønnlitteratur i tre nivåer er episk, lyrisk og dramatisk diktning (tre hovedsjangrer på overordnet nivå), romanen, komedien, og så videre (på nivået under), dannelsesroman, historisk roman og så videre, karakterkomedie, forviklingskomedie og så videre (på nivået under det igjen).
Purpurneseordenen
På Blom ble det hengt opp malte våpenskjold for alle riddere av ordenen. Nærmere 400 personer var per 2003 hedret med Kunstnerforeningens Purpurneseorden.
Sjanger
Inndelinger og sammenblanding
Sjangrer er underlagt en historisk utvikling. De avhenger av hverandre, kan utkonkurrere og erstatte hverandre, bli foreldet, fornyes osv. Sjangerdefinisjonene og -inndelingene forandrer seg derfor med tiden. Noen sjangrer er i ferd med å dø ut (for eksempel epos) og nye har oppstått.
Forsvarsdepartementet (Eritrea)
Eritreas forsvarsdepartement har ansvaret for sikkerheten og forsvaret av landet. Departementet ledes av general Sebhat Ephrem.
Das Wohltemperierte Klavier
Spørsmålet om verkets enhet
Fra musikkvitenskapelig side har man lenge forsøkt å finne forbindelser mellom preludiene og fugene i de enkelte satsparene, samt mellom stykkene i hele verket. Selv om det er mulig å finne slike forbindelser, er de ikke åpenbare. Med et mulig unntak for preludiet i C-dur som har en klart introduserende funksjon, virker heller ikke rekkefølgen åpenbar. Derfor snakker man om Wohltemperierte Klavier som en samling enkeltstykker heller enn som en komplett og lukket klaversyklus.
FNs sikkerhetsråds resolusjon 1696
Irans manglende evne til å svare tilfredsstillede førte til Sikkerhetsrådets resolusjon 1737 av 23. desember 2006, der sanksjonene ble anvendt. Disse sanksjonene ble ytterligere trappet opp ved Sikkerhetsrådets resolusjon 1747 av 24. mars 2007.
Das Wohltemperierte Klavier
Toneartkarakter
Et spørsmål det er nærliggende å stille seg om et slikt verk er toneartkarakteren: kan de enkelte stykkene spilles i forskjellige tonearter eller er toneartene av grunnleggende betydning for stykkenes karakter? Bach var åpen for tekniske nyvinninger som veltemperert stemming, men fastholdt den gamle ideen om at de enkelte toneartene (eller egentlig modiene) har en særegen karakterer og avviste derfor en likesvevende stemming. Dette viser seg i oppbyggingen av enkeltstykkene i WTK og i 1723-utgaven av tostemmige invensjoner og trestemmige sinfonias med en ny kromatisk rekkefølge.
Likevel finnes det vektige motargumenter: enkelte preludier og fuger er overtatt eller omarbeidet av tidligere stykker som til dels var notert i andre tonearter. Dessuten finnes det stykker med svært ulik karakter i 1. og 2. bok som går i samme toneart.
Virkningshistorikk
Verket er en milepæl i europeisk musikkhistorie ved at alle toneartene i prinsippet nå var likeverdige og at mulighetene til enharmonisk omtydning og modulasjon kunne utvides til å gjelde alle toneartene.
Til forskjell fra de andre av Bachs komposisjoner, falt ikke Das Wohltemperierte Klavier i glemsel etter hans død. Wolfgang Amadeus Mozart lærte sannsynligvis verket gjennom notemateriale Gottfried van Swieten tok med seg fra Preussen til Wien og arrangerte fuger fra Das Wohltemperierte Klavier som han brukte i Stryketrio KV 404a og Strykekvartett KV 405. Ludwig van Beethoven kjente til og verdsatte ''Das Wohltemperierte Klavier, det fantes også de som kunne bevitne at det samme gjaldt Robert Schumann.
Mange andre komponister har opp gjennom tidene har latt seg inspirere av Das Wohltemperierte Klavier, for eksempel Frédéric Chopin med Préludes (op. 28) selv om Chopin utvidet den klavertekniske og harmoniske dimensjonen betraktelig. Charles Gounod laget to romantiske bearbeidelser med Méditation sur le premier prélude de Bach for fiolin og klaver og Ave Maria. Ignaz Moscheles bearbeidet verket Zehn Präludien nach dem Wohltemperierten Klavier opus 137a for klaver og cello.
På 1900-tallet knyttet flere komponister an til Bachs verk: Julius Weismann med Fugenbaum (1943–46), og særlig Paul Hindemith med Ludus tonalis (1942) og Dmitrij Sjostakovitsj med 24 Präludien und Fugen op. 87. Andre eksempler er Rodion Sjtjedrin med 24 Präludien und Fugen für Klavier (hefte 1, 1964; hefte 2, 1970) og Mario Castelnuovo-Tedesco med Les guitares bien temperées (24 preludier og fuger for to gitarer, op. 199). Også jazzmusikere beskjeftiger seg stadig vekk med Bach og spesielt med Das Wohltemperierte Klavier.
Sitater
«… Det var der [i Bad Berka] jeg for første gang, under perfekt sinnsro og uten ekstern distraksjon, ble kjent med din store mester. [Musikken] gav inntrykk av å hvile i en evige harmoni, som om den var oppstått i Guds favn rett før han skapte verden. Slik beveget den også mitt indre, og det forekom meg som jeg ikke hadde eller trengte ører, og enda mindre øyne eller andre sanser.» --Johann Wolfgang von Goethe om sitt første møte med WTC.
«Hver gang jeg gikk i stå med komponeringen tok jeg fram Das Wohltemperierte Klavier, og straks grodde det fram nye ideer.» --Ludwig van Beethoven
«Spill flittig fuger av store mestre, framfor alt av Joh. Seb. Bach. La Das Wohltemperierte Klavier være ditt daglige brød. Da blir du visselig en dyktig musiker.» --Robert Schumann
«Das Wohltemperierte Klavier er det gamle testamentet'', de beethoven'ske sonatene det nye, og på begge [Bach og Beethoven] må vi tro.» --Hans von Bülow
Albert Jensen
Albert Christian Jensen (født 25. desember 1847 i Frederikssund, død 26. juni 1913 på Frederiksberg) var en dansk arkitekt, titulær professor, kongelig bygningsinspektør og etatsråd.
Jensen ble født som sønn av kjøpmann Søren Anders Jensen og Anne f. Jørgensen. Han giftet seg 28. november 1878 i København med Caroline Sophie Nebelong (14. november 1848 i København – 10. mars 1927 sammesteds), datter av arkitekt N.S. Nebelong og hans andre ektefelle. Han var far til arkitekt Ole Falkentorp.
Etter konfirmasjonen kom Jensen i 1863 til København, hvor han gikk ut fra Teknisk Institut i 1863 og dernest ble tatt opp på Kunstakademiets Arkitektskole i oktober 1864. Han tok avgangseksamen i juli 1870 og vant den lille gullmedaljen i 1874 for Et lokale for et dramatisk selskab og den store gullmedalje i 1876 for En Kuppelkirke som Sejrsmonument, mens han samtidig arbeidet hos Johan Henrik Nebelong og senere hos Ferdinand Meldahl og Ludvig Fenger. Han vant Akademiets store reisestipendium i 1876, 1877, 1878 og oppholdt seg derfor 2½ år i utlandet og etter hjemkomsten knyttet han seg til flere av Meldahls arbeider.
Han stilte ut på Charlottenborg 1874–80 og på Raadhusudstillingen i 1901.
Jensen var assistent ved Akademiets Arkitekturskole 1879–99, medlem av Akademiet fra 1883 og dessuten av Akademiraadet 1890–1911 og av Skolerådet, revisor ved Akademiet 1896–1908, formann for Akademisk Arkitektforening 1897–1900, kongelig bygningsinspektør 1902–12, medlem av styret for Theophilus Hansens Legat fra 1908, formann for Kunstnerhjemmets styre 1909–12 og medlem av Censurkomiteen ved Charlottenborg.
Han ble utnevnt til titulær professor i 1901, var ridder av Dannebrogordenen og «Dannebrogsmand» samt dekorert med den russiske Sankt Stanislaus-ordenen og russiske Sankta Annas orden.
Albert Jensen er begravet på Vestre kirkegård i København.
Åshild Ringsdatter
Åshild Ringsdotter (Áshildi Hringsdóttir) var en av Harald Hårfagres hustruer.
Ifølge Snorres Harald Hårfagres saga var hun datter av Kong Ring Dagsson (Hring Dagsson) fra Ringerike.
Sammen med Harald Hårfagre fikk hun barna
Ragnhild Eiriksdatter
Ragnhild Eiriksdatter (Ragnhildur Eiríksdóttir) (født ca. 870, død 897) var en av Harald Hårfagres hustruer. Hun kaltes Ragnhild «den mektige» Eiriksdatter eller «den rike».
Snorre Sturlason forteller at Harald Hårfagre ga slipp på ni av konene sine da han fikk Ragnhild.
Hun var datter av Eirik 2. («den mektige») Eriksson, konge av Jylland (ca. 840 – 890) og Gisela (f. ca. 840, datter av Harald Klakk). Sammen med Harald Hårfagre fikk hun sønnen Eirik Blodøks, ca. 895 – 954.
Ragnhild levde bare tre år etter at Eirik ble født, derfor kom han til oppfostring hos Tore herse Roaldsson i Fjordane. Historikeren Claus Krag trekker Ragnhilds avstamning i tvil. Han peker på at ingen andre kilder kan dokumentere noen «kong Eirik» i Jylland, og åpner for at dette er en senere konstruksjon fra Snorre for å legitimere Eirik Blodøks' navn og kongeverdighet.
Andre personer
Det er også en annen Ragnhild Eiriksdatter, men dette var Eirik Blodøks' datter som ble gift tre ganger, med brødrene Arnfinn, Håvard og Ljot Torfinnsson.
Slaget ved Beauharnois
Slaget ved Beauharnois ble utkjempet 10. november 1838, mellom Storbritannia og kanadiske opprøre. Byen reiste seg etter en rekke angrep av opprørsledere som hadde flyktet til USA. François-Marie-Thomas Chevalier de Lorimier hadde kommandoen over patriotrebellene. Britene vant.
Ringshusveien (Oslo)
Ringshusveien (1–45, 6–40) er en vei på Bekkelagshøgda i bydel Nordstrand i Oslo. Den går fra Raschs vei til Lambertsterveien.
Tina Bru
Tina Bru (født 18. april 1986 i Moss) er en norsk politiker som er stortingsrepresentant fra Rogaland siden 2013 og 2. nestleder i Høyre siden 2020.
Bru var olje- og energiminister i Erna Solbergs regjering fra januar 2020 til regjeringen gikk av i oktober 2021.
Bakgrunn
Hun har årsstudium i religionsvitenskap fra Universitetet i Stavanger fra 2009 og bachelorgrad i endringsledelse fra BI fra 2012.
Politikk
I 2005 meldte hun seg inn i Unge Høyre. Hun var 2. nestleder og fylkessekretær i Rogaland Unge Høyre 2006–2007, leder i Rogaland Unge Høyre 2007–2008, medlem av Eiganes og Våland bydelsutvalg 2007–2011 og medlem av Unge Høyres sentralstyre 2008–2010. Hun var politisk rådgiver for Stavanger Høyre og Høyres bystyregruppe 2008–2010, Rogaland Høyre 2011–2012 og fylkesordfører Janne Johnsen 2012–2013. Hun har også vært butikkmedarbeider.
Bru var 1. vararepresentant til Stortinget fra Rogaland 2009–2013, og møtte en tid for Arve Kambe. Bru ble medlem av Stavanger bystyre og Rogaland fylkesting i 2011. Høsten 2012 ble Bru nominert som Høyres 4. kandidat til Stortinget fra Rogaland foran stortingsvalget i 2013.
Til Høyres landsmøte 2020 har hun meddelt valgkomitéen at hun ikke tar gjenvalg som leder av Høyres kvinneforum og åpner samtidig for at hun kan ta over for Høyres avtroppende 2. nestleder Bent Høie. 5. februar ble Bru innstilt av valgkomiteen til Høyres landsmøte som 2. nestleder i Høyre. På Høyres utsatte landsmøte ble Bru i september 2020 valgt til Bent Høies etterfølger som ny 2. nestleder i Høyre.
Regjering
24. januar 2020 ble Tina Bru utnevnt til olje- og energiminister i Erna Solbergs regjering, etter at Fremskrittspartiet gikk ut av regjeringen samme dag. Mange uttrykte store forventninger til Bru som statsråd, og utnevnelsen ble godt mottatt av mange i industrien og energibransjen. 14. oktober 2021 gikk Bru av sammen med resten av Erna Solbergs regjering.
Sandys Parish
Sandys Parish er ett av ni parishes (distrikter, «prestegjeld») på Bermuda. Ved folketellingen i 2010 hadde distriktet en befolkning på 7,655.
Sandys ligger i det sørvestlige hjørnet av Bermuda og består av de tre øyene Ireland, Boaz og Sommerset, og en liten del av hovedøya. Den tidligere britiske marinebasen Royal Naval Dockyard ligger på øya Ireland.
Småvatnan naturreservat
Småvatnan naturreservat ligger nordøst for Halsa i Meløy kommune i Nordland. Naturreservatet har et areal på 405 dekar, hvorav 215 dekar landareal og 190 dekar ferskvann. Området er vernet for å ta vare på et rikt og produktivt våtmarksområde med stor regional verneverdi og å verne om fuglefaunaen og planteliv tilknyttet dette, særlig på grunn av områdets betydning som raste-, beite- og hekkeområde for en rekke våtmarksfugler.
Ulrich Molitoris
Ulrich Molitoris (født ca. 1442 i Konstanz i Tyskland, død før 23. desember 1507) er kjent som forfatteren av en traktat om hekseri som fikk stor utbredelse særlig i tyskspråklig område.
Ulrich Molitoris studerte i Basel og Pavia, ble doktor i kirkerett i 1470 og virket så ved det biskoppelige kanselli i Konstanz. Fra 1482 virket han ved hoffet til hertug Siegmund av Tirol.
Han forfattet politisk-juristiske tekster, og skrev en rettergangskomedie på latin. Men hans mest kjente verk var traktaten «De lamiis et phitonicis mulieribus» (kjent som Hexenbüchlein, «den lille hekseboken»), fra tidlig 1489. Antagelig ble det til etter bestilling fra hertug Siegmund. Molitoris grep tilbake til erfaringer fra noen hekseprosesser som ble ført mot 48 kvinner mellom 1481 og 1485 i bispedømmet Konstanz. Teksten er utformet som en akademisk disputasjon. Han satte ikke spørsmålstegn ved heksers eksistens og satte hekseriet inn i en teologisk ramme der heksene ble å forstå som en særlig alvorlig art av kjettere, idet det ikke kunne være snakk om subjektiv villfarelse. Boken gikk inn for dødsstraff for hekser.
Molitoris er blant de forfattere som i praksis innsnevret heksebegrepet til kvinnekjønnet. Han avviste bruk av tilståelser fremkommet under tortur. Han avviste forestillinger som nattlige ritt, heksesabbaten, og djevelavkom etter kjønnslig omgang mellom hekser og djevelen.
Kirkegata (Trondheim)
Kirkegata (1a–69) er en gate på Møllenberg og Rosenborg i Trondheim som strekker seg nordøst fra Asylbakken til Innherredsveien gjennom Gamle Kongevei. Kirkegata ble oppkalt etter Bakke kirke som ligger på vestsiden av gata i 1878. Gata er preget av trehusbebyggelse og mindre bygårder, og området har tradisjonelt vært tilholdssted for byens arbeiderklasse.
Steve Buscemi
Steven Vincent Buscemi (født 13. desember 1957) er en amerikansk skuespiller.
Tidlig liv
Buscemi ble født i Brooklyn, New York. Han er sønn av John Buscemi, en italiensk-amerikansk krigsveteran, og en irsk-amerikansk mor. Steve gikk ut fra Valley Stream Central High School i 1975, og Bennington College i 1980. Som 8-åring flyttet han med foreldrene til Long Island. Han flyttet tilbake til Brooklyn som voksen, og jobbet som brannmann fra 1980 til 1984.
Skuespill
Buscemi er tilknyttet den eksperimentelle teatergruppen The Wooster Group. Hans mest kjente filmroller var blant annet Mr. Pink i De hensynsløse (Reservoir Dogs), Garland Greene i Con Air, Rockhound i Armageddon, Donny i Den store Lebowski og Carl Showalter i Fargo. Til tross for at han vanligvis har kun biroller har han også hatt suksess som hovedrolleinnehaver, spesielt rollen som Seymour i Ghost World. I 2010 fikk han hovedrollen i HBO-serien Boardwalk Empire, noe som førte til at han vant en Screen Actors Guild Award og en Golden Globe Award for beste mannlige skuespiller i en TV-dramaserie.
Buscemi spiller ofte karakterer som er nevrotiske og paranoide. Han er ofte med i filmer av Coen-brødrene, hvor han ofte dør på en grusom, smertefull og overraskende måte. I Fargo blir Buscemi skutt i kjeven med en revolver. Når han insisterer på å få en større del av pengene hakker partneren hans ham i stykker med en øks, før han blir stappet i en flisekutter.
I 2003 hadde Buscemi en gjesteopptreden som seg selv i serien The Simpsons. I 2004 fikk Buscemi en rolle i mafiaserien The Sopranos, som Tony Sopranos fetter og barndomsvenn, Tony Blundetto. Buscemi regisserte fire episoder i serien.
Privatliv
Han har én sønn, Lucian Buscemi, født i 1990.
Dagen etter 11. september 2001 dro Steve Buscemi til sin gamle brannstasjon for å være frivillig, og jobbet tolvtimers skift i én uke i letingen etter overlevende. Han holdt seg unna kameraene og jobbet anonymt.
Fylkesvei 461
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
Ungaliophiinae
Ungaliophiinae er en underfamilie av slanger som er utbredt i Mellom-Amerika fra det sørlige Mexico til aller lengst nord i Colombia.
Chemnitz
Chemnitz (fra 1953 til 1990 Karl-Marx-Stadt) er en by i den tyske delstaten Sachsen. Den ligger på en vid elveslette nord for foten av Erzgebirge. Med sine knapt 250 000 innbyggere er Chemnitz den tredje største byen i Sachsen – etter Dresden og Leipzig. Chemnitz har status som kretsfri by, og er også administrasjonssentrum i fylket (Regierungsbezirk) Chemnitz.
Ungaliophiinae
De lever i ulike skogtyper. Ungaliophis lever delvis oppe i trær, mens Exiliboa er marklevende, og trives blant steiner.
Chemnitz
Byen har fått navn etter elven Chemnitz, som renner gjennom byen. Navnet skriver seg fra det slaviske Kamjenica («steinbekk»), jf. sorbisk kamjeń («stein»).
Ungaliophiinae
Tidligere ble fire slekter av amerikanske dvergboaer regnet til familien Tropidophiidae. Undersøkelser av mitokondrielt DNA viser at slektene Exiliboa og Ungaliophis er nærmere i slekt med boaslanger enn med de andre dvergboaene. De ble derfor flyttet til en egen familie, Ungaliophiidae. En nyere fylogenetisk studie plasserer Exiliboa og Ungaliophis midt i boaslangene, der de danner en delgruppe sammen med de nordamerikanske slektene Lichanura og Charina. The Reptile Database regner Ungaliophiinae som en egen underfamilie av boaslangene.
Chemnitz
Byens historie går tilbake til 1143. Under den industrielle revolusjon utvikla Chemnitz seg til en viktig industriby i Tyskland, og i 1880-årene passerte innbyggertallet 100 000. Byen ble på grunn av sin industrielle betydning hardt bombet under andre verdenskrig. Noen eldre bygninger ble gjenoppbygd i DDR-perioden, og etter Tysklands gjenforening har anstrengelsene for å gjenskape noe av det gamle Chemnitz skutt fart. Likevel fremstår Chemnitz i dag som en relativt ny by med lite historisk bebyggelse.
Historie
Byens beliggenhet kan forklares ved nærheten til krysset mellom to gamle handelsveier: den øst-vestgående Frankenstrasse og den nord-sørgående saltveien mellom Halle og Praha. I den til da ubebodde Miriquidi-skogen ble det i 1136 under keiser Lothar III anlagt et benediktinerkloster på dagens Schlossberg. Selve byen ble først grunnlagt under keiser Fredrik Barbarossa i 1165. Etter slaget ved Lucka kom byen fra 1308 under Wettinernes herredømme, mens klosteret forble uavhengig frem til sekulariseringa etter reformasjonen.
Næringslivet i byen fikk et oppsving etter utstedelsen av blekeprivilegiet i 1357. Chemnitz ble snart et sentrum for lerretsveveri og garn- og lerretshandel. Rikdommen som fløt fra lerretsframstillinga gjorde 1400- og 1500-tallet til en glansperiode for arkitektur og kunst. Trettiårskrigen rammet imidlertid Chemnitz hardt, og det tok lang tid før byen igjen kom på fote.
I løpet av 1700- og 1800-tallet utviklet Chemnitz seg til et industrielt sentrum i Sachsen, fremfor alt innenfor tekstilindustri – «Sachsens Manchester». Åpningen av Bernhardsche Spinnerei i 1799 var en tidlig milepæl i så måte. Richard Hartmann grunnla med sin lokomotivfabrikk i 1837 Chemnitz' maskinindustri. En av Hartmanns ingeniører, Louis Schönherr, konstruerte en ny type mekanisk vevstol, og åpnet en vevstolfabrikk. Omkring midten av århundret bygde Joachim Zimmermann opp Tysklands første fabrikk for produksjon av verktøymaskiner. Alt i alt ble Chemnitz i løpet av 1800-tallet et sentrum for industriell innovasjon i Tyskland.
Byen ble også tidlig et sentrum for tysk arbeiderbevegelse, og i 1871 ble Chemnitzer Freie Presse grunnlagt her som en av de første arbeideravisene i Tyskland.
Attraksjoner
Turistattraksjoner er blant annet Kassberg-området med bygninger fra 18. og 19. århundret. Et annet svært kjent landemerke er Karl Marx-monumentet (med det lokale klengenavnet «Nischel»). Dette minnet fra DDR-tiden er laget av Lev Kerbel.
Administrativ inndeling
Byen er delt i 39 bydeler. Bydelene Einsiedel, Euba, Grüna, Klaffenbach, Kleinolbersdorf-Altenhain, Mittelbach, Röhrsdorf og Wittgensdorf har status som egne «Ortschaften». Disse har et eget «Ortschaftsrat» med fra 10 til 16 medlemmer.
Florida (andre betydninger)
Florida er en av USAs 50 delstater.
Heldiggriser
Heldiggriser er et musikkalbum utgitt av Ole Ivars i september 2004.
Florida (andre betydninger)
Florida har også andre betydninger:
Risbekkveien (Oslo)
Risbekkveien (1–11, 2–10) er en vei på Ris i bydel Vestre Aker i Oslo. Den går som blindvei nordøstover fra Trosterudveien.
Navnet ble vedtatt i 1951 og viser til Risbekken, som renner forbi nær enden av veien. Gangstier fører videre innover i skogen.
Tvøroyrar kommuna
Tvøroyrar kommuna er en kommune på Færøyene. Den omfatter Tvøroyri, Trongisvágur, Froðba, Øravík og Øravíkarlíð på Suðuroy. Tvøroyrar kommuna ble utskilt fra Suðuroyar prestagjalds kommuna som Froðbiar kommuna i 1879. 1. januar 2009 hadde Tvøroyrar kommuna 1 768 innbyggere.
Energi- og gruvedepartementet (Eritrea)
Stab
Ahmed Haj Ali (Energi- og gruveminister)
Southampton Parish
Southampton Parish er ett av ni parishes (distrikter, «prestegjeld») på Bermuda. Det ligger i det sørvestlige hjørnet av hovedøya. Nordkysten av distriktet omfatter mesteparten av Little Sound. Ved folketellingen i 2010 hadde Southampton en befolkning på 6,633.
Oktett (data)
En oktett er en samling av nøyaktig 8 bit. Tradisjonelt brukes også ordet byte om det samme, men størrelsen av en byte er ikke presist definert annet enn som en konvensjon. Oktett er derfor det foretrukne ordet når størrelsen må være presist definert, for eksempel i spesifikasjon av filformater. Når størrelsen ikke kan garanteres, for eksempel i programmering, er byte mer hensiktsmessig.
David Stirling
David Stirling (født 15. november 1915 i Perthshire, død 4. november 1990) var en skotsk fjellklatrer, offiser i den britiske hæren under 2. verdenskrig og grunnlegger av Special Air Service.