cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kvalifisering til 1. divisjon fotball for menn 2020
'''Kvalifisering til 1. divisjon fotball for menn 2020''' bestod av fra 1. divisjon og og  fra 2. divisjon. slo ut 4–1 sammenlagt i innledende kvalifisering før de slo  5–3 sammenlagt i avgjørende play-off. rykket opp til 1. divisjon, mens og  måtte spille i 2. divisjon i 2020.
Logiske domener
Logiske domener (Ldoms eller LDOM) er en teknologi for virualisering og partisjonering på SPARC versjon 9 mikroprosessorer. Teknologien ble lansert av Sun Microsystems i april 2007, og etter at Oracle Corporation kjøpte selskapet i januar 2010 har produktet blitt omdøpt til ’’’Oracle VM Server for SPARC’’’ fra versjon 2.0 og fremover.
Hvert domene er en komplett virtuell maskin med en rekonfigurerbar delmengde av maskinvare-ressurser.
Siste versjon er 3.4 fra mai 2016.
Primera Divisió
Primera Divisió er den høyeste divisjonen for fotball i Andorra. Divisjonen ble dannet i 1995, ett år etter grunnleggelsen av Federació Andorrana de Fútbol (FAF). Primera Divisió er en fotballserie med åtte amatørklubber som spiller 14 serierunder med to innbyrdes møter, før serien etter dette splittes opp i to grupper fordelt på fire lag hver som møter hverandre to ganger. Serien går over to kalenderår, fra september til april. Mestvinnende lag er FC Santa Coloma, som per 2012 stod med seks nasjonale mesterskapstitler.
Klubben som vinner Primera Divisió blir nasjonal seriemester, og får muligheten til å representere Andorra i Mesterligaen gjennom at laget går inn i første kvalifiseringsrunde. Med grunnlag i Andorras UEFA-ranking får ikke sølvvinneren en kvalifiseringsplass i Mesterligaen, men klubbene som ender på henholdsvis andre- og tredjelass i mesterskapsgruppen går automatisk til kvalifiseringsspill (første runde) i Europaligaen.
Det siste laget i nedrykksgruppen ved seriens slutt blir direkte degradert til nivå to (Segona Divisió) og erstattes med denne seriens divisjonsvinner, mens det nest siste laget møter det nest beste laget fra nivå to i et playoffspill.
UEFA-ranking (2022)
''UEFA-rangering foran 2022/23-sesongen. ''
PowerNow!
AMD PowerNow! er en teknologi for dynamisk frekvensskalering og strømbesparing som er utviklet av Advanced Micro Devices (AMD) for bærbare datamaskiner. Mikroprosessorens klokkefrekvens og Vcore (elektrisk spenning i kjernen) blir automatisk redusert når datamaskinen er inaktiv eller i lite bruk, for å spare på batteriet, redusere varme og støy. Mikroprosessorens levetid blir også utvidet på grunn av redusert elektromigrasjon, som varierer eksponensielt med temperaturen.
Teknologien ligner på Intel’s SpeedStep-teknologi.Anvendelsen av PowerNow! på AMD’s mikroprosessorer blir kalt Cool'n'Quiet. Nyere modeller av Opteron benytter også en variant av PowerNow! som blir kalt Optimized Power Management.
PowerNow! Debuterte i AMD K6-2+ i 1999.
Fylkesvei 1056
Fylkesvei 1056 går mellom Sanderød og Kalverød i Våler kommune. Veien er 7,2 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 288.
Søramerikansk mesterskap i basketball for menn 1981
Søramerikansk mesterskap i basketball for menn 1981 ble arrangert i Montevideo i Uruguay i 1981.
Anne Wennerwald Normann
Anne Wennerwald Normann (født 21. mai 2001) er en dansk golfspiller, som representerer Rungsted Golfklub.
Idrettskarriere
Normann kom på andreplass i Kronborg Masters, og sjetteplass i DGU Elite Tour Finale i 2017.
Hun deltok i German Girls Open 2018, og kom der på 13.-plass, og hun kom på andreplass i Wiibroe Cup i Danmark. Hun kom på 17.-plass i det danske mesterskapet i golf 2018, og fjerdeplass i Danish International Ladies Amateur Championship. I Lag-EM i golf for junior kom Danmark på sjuendeplass, med Normann på laget. I det danske juniormesterskapet i golf 2018 kom hun på femteplass. Hun kom på 22.-plass i World Junior Girls Championship.
Hun representerte Danmark under Sommer-OL for ungdom 2018, og kom der på 22.-plass.
Elektropop
Elektropop eller elektronisk popmusikk er en undersjanger av popmusikk som kombinerer elementer fra elektronisk musikk og pop. Elektropop-sjangeren beskrives gjerne som en variant av synthpop, med et tungt elektronisk lydbilde og utstrakt bruk av elektroniske instrumenter som synthesizere, trommemaskiner og sampling. Sjangeren oppstod i begynnelsen av 1980-årene og har økt kraftig i popularitet blant publikum og musikere etter 2000.
1980-årene
I begynnelsen av 1980-årene drev flere britiske artister frem en ny synthpop-stil med tunge innslag av elektronisk musikk og utstrakt bruk av synthesizere. Gary Numan, the Human League, Soft Cell, John Foxx og Visage var blant pionerene innen sjangeren. Også sveitsiske Yello regnes som en av grunnleggerne for den nye musikkretningen. Electro-sjangeren var på sin side utviklet av Afrika Bambaataa, som igjen var tungt påvirket av band som Yellow Magic Orchestra og Kraftwerk. Disse sjangrene fikk stor påvirkning på popmusikken i 1980-årene, blant annet representert av musikken til Madonna.
2000–
I 2009 dukket det opp en rekke nyhetsartikler som erklærte en ny epoke med ulike elektropopstjerner, og dette sammenfalt med en kraftig økning i populariteten til flere elektropopmusikere. I en BBC-undersøkelse blant 130 musikkeksperter, var ti av de femten beste artistene innen elektropopsjangeren. Lady Gaga hadde hatt stor kommersiell suksess i 2008 med sitt debutalbum The Fame. Musikkskribent Simon Reynolds bemerket at «alt rundt Gaga kom fra electroclash, unntatt musikken, som ikke var særlig 1980-talls». Samtidig var den koreanske popmusikk-scenen kraftig dominert og påvirket av elektropop, frontet av band som Super Junior, SHINee, f(x) og Girls' Generation.
Sjangeren har også vunnet popularitet i den skandinaviske musikkscenen, frontet av artister som Karin Park, Margaret Berger og The Knife.
Referanser
Litteratur
Lenningen
Lenningen (luxembourgsk: Lenneng; fransk: Lenningen) er en kommune og et tettsted i Luxembourg. Kommunen, som har et areal på 20,35 km², ligger i kantonen Remich. I 2005 hadde kommunen 1 402 innbyggere.
Daphne gnidium
Daphne gnidium er en eviggrønn busk i tysbastfamilien.
Mariager amt
Mariager Klosters amt ble opprettet i 1662 av det tidligere Mariager len. Amtet bestod kun av et enkelt herred, nemlig Gislum. Amtet ble nedlagt ved reformen av 1793, og inngikk deretter i Ålborg amt. Bemerk at kjøpstaden Mariager ligger i Onsild herred og dermed ikke i Mariager amt.
Sør- og Midt-Troms
Sør- og Midt-Troms er områdene i den sørvestlige delen av Troms og Finnmark fylke som ligger mellom fylkesgrensen mot Nordland i sør og Malangen i nord. Distriktet omfatter i dag 12 kommuner med til sammen 66 758 innbyggere (1. januar 2015) og et samlet areal på 11 386,65 km². Harstad og Finnsnes er de to byene i området.
Kommuner
Sør- og Midt-Troms er inndelt i disse 12 kommunene:
Kommuneinndelingshistorikk
I 1838 ble området delt inn i Ibestad, Kvæfjord, Trondenes, Sand (Bjarkøy), Lenvik, Tranøy og Berg kommuner. Fra Ibestad ble Bardu utskilt som egen kommune i 1854, Salangen i 1871, Lavangen i 1906, Andørja, Gratangen og Astafjord kommuner i 1926. Fra Lenvik ble Målselv skilt ut som en egen kommune i 1848 og Hillesøy i 1856. Fra Tranøy ble Dyrøy og Sørreisa skilt ut som egne kommuner i 1886, og fra Berg ble Torsken skilt ut som egen kommune i 1902. Fra Trondenes ble Harstad skilt ut som bykommune i 1903, og Skånland og Sandtorg som egne kommuner i 1926. Fra Målselv ble Øverbygd utskilt som egen kommune i 1924. (Kilde: Brøgger, Waldemar: Norge. Geografisk leksikon. Cappelen, 1963). I 1964 ble Andørja gjeninnlemmet i Ibestad, Astafjord ble innlemmet i Skånland, Sandtorg og deler av Trondenes ble innlemmet i Harstad, og resterende Trondenes ble innlemmet i Bjarkøy. Øverbygd ble gjeninnlemmet i Målselv kommune, og Hillesøy ble delt mellom Lenvik og Tromsø kommuner. Det ble også gjennomført en rekke mindre grensejusteringer. I 2013 ble Bjarkøy innlemmet i Harstad. I 2020 ble Skånland slått sammen med Tjeldsund i Nordland til nye Tjeldsund kommune, og de fire kommunene Berg, Lenvik, Tranøy og Torsken ble slått sammen til nye Senja kommune.
Befolkningsutvikling
Tabellen viser befolkningsutviklingen i Sør- og Midt-Troms i årene 1769-2001 basert på kommunegrensene fra 2002.
Tettsteder
Tettsteder i Sør- og Midt-Troms, rangert etter innbyggertall 1. januar 2017 (kommune i parentes):
Byer
Harstad fikk bystatus som ladested i 1903. Finnsnes fikk bystatus av kommunen i 2000.
Döda fallet
Döda fallet er et tørrlagt fossefall i Ragunda kommune i Jämtland i Sverige.
Indalselven rant tidligere gjennom den 25 kilometer lange Ragundasjön, og deretter direkte ut i et fossestryk som da ble kalt Gedungsen eller Storforsen. Det var et av de mest imponerende fossefallene i Sverige med et samlet fall på 35 meter og en stor vannføring.
På 1700-tallet ble det vanlig med tømmerfløting i området, men Storforsen var et stort hinder der tømmeret ble skadet eller ødelagt. Magnus Huss, også kjent som Vildhussen, startet derfor i 1793 en kanal for å omgå fossen. I løpet av de neste årene ble kanalen bygd. Kanalen ble gravd ut i sand og grus, avsetning fra isbreer, og sanden falt stadig tilbake i kanalen. For å få vasket bort sanden demmet de opp en liten elv i nærheten, og hver gang de åpnet demningen, vasket vannet med seg sanden. Vårflommen 1796 var derimot uvanlig stor, og vannet grov med seg elvefaret, som raskt ble erodert. Dette førte til at hele Ragundasjön ble tømt for vann på bare fire timer natt til 7. juni 1796 og en 15 meter høy flodbølge vasket nedover elva. Dette førte til store skader nedover i elva, men ingen mistet livet. Alle sedimentene som ble vasket bort endte opp ved utløpet til Indalsälven og Sundsvall Timrå lufthavn ble siden bygd på disse avsetningene.
Den tørrlagte Storforsen blir i dag kalt Döda fallet og er i dag et naturreservat og et av de store turistmålene i kommunen. Hvert år holdes det et skuespill til minne om det som skjedde våren 1796.
Djurgårdens IF Fotboll i 2001
Dette er en oversikt over kampene som ble spilt av herrelaget til den svenske fotballklubben Djurgårdens IF i 2001.
Mauri Peltokangas
Mauri Peltokangas (født 11. februar 1966) er en finsk politiker for Sannfinnene. Han har vært medlem av Finlands riksdag siden 2019.
Sebastian Holmén
Rasmus Sebastian Holmén (født 29. april 1992) er en svensk fotballspiller som spiller for.
Hans bror er fotballspilleren Samuel Holmén.
Landslaget
Den 15. januar 2015 fikk han sin første landskamp for mot.
Typosquatting
Typosquatting er særlig ille i forbindelse med phisking, hvor det falske nettstedet ikke nøyer seg med å lure brukeren til seg, men vedvarer med å utgi seg for å være det ekte nettstedet, for å lurt personlig informasjon (for eksempel kredittkortnummer og liknende) ut av brukeren.
Henri de Groot
Henri Franciscus «Huug» de Groot (født 7. mai 1890 i Rotterdam, død 18. april 1957 i Scheveningen) var en nederlandsk fotballspiller som deltok i de olympiske lekene i 1912 i Stockholm.
De Groot vant en olympisk bronsemedalje i fotball under OL 1912 i Stockholm. Han spilte på det nederlandske fotball-landslaget som kom på tredjeplass i OL-turneringen bak Storbritannia og Danmark. Nederland spilte fire kamper i turneringen, i første runden vant de over Sverige med 4-3 og i kvartfinalen beseiret de Østerrike med 3-1. De tapte semifinalen mot Danmark med 1-4. I bronsefinalen som ble spilt den 4. juni, møtte de Finland som de vant over med 9-0. De Groot scoret to mål i bronsefinalen.
Caŋajohka
Caŋajohka (nordsamisk, historisk Čagŋajåkka) er ei elv i Tana kommune i Finnmark. Den er ei sideelv til Gurtejohka og er 10,2 kilometer lang. Elva starter nordvest for høydedraget Leammonurki på Laksefjordvidda og renner først mot nordvest, deretter øst, før den snur mot nord på den siste strekningen før samløpet med Gurtejohka.
Sjarmtrollan Idrettslag
Sjarmtrollan IL er en norsk futsal- og fotballklubb fra Tromsø. Futsallaget spiller i Eliteserien i futsal.
Idrettslaget ble stiftet høsten 2009 av Fredrik Wist, Simen Johansen og Andreas Gjøstøl, med formålet å bedrive idretten futsal.
Senere har idrettslaget vokst til å beramme 4 lag (1 damelag og 3 herrelag). A-laget på herresiden har siden 2013-14 spilt i den norske Eliteserien. Den første sesongen ble laget nr. 5.
Laget holder hovedbase i Tromsø, men har medlemmer fra Vadsø i nord til Mandal i sør.
Höljessjön
Höljessjön er en innsjø i Torsby kommun i Värmland. Den er en kunstig innsjø, bygget som magasin for Höljes kraftverk, som sto ferdig i 1962. Innsjøen har et areal på 15,9 kvadratkilometer og ligger 301,9 meter over havet. Den har utløp mot sør til Klarälven, og sjøens nordre ende ligger på riksgrensa mellom Norge og Sverige, hvor Trysilelva munner ut.
Hald amt
Hald amt ble opprettet i 1662 av det tidligere Hald len. Amtet bestod av herredene:
Amtet ble nedlagt ved reformen av 1793, og inngikk heretter i Viborg amt.
Ari Koponen
Ari Koponen (født 5. mai 1982 i Vanda) er en finsk politiker for Sannfinnene. Han har vært medlem av Finlands riksdag siden 2019.
São Conrado
São Conrado er en bydel i Zona Sul i Rio de Janeiro, sørvest for Leblon og Ipanema. São Conrado er et velstående område, og langs stranden ligger det høye blokker. Til tross for den nærliggende favelaen Rocinha, som er Sør-Amerikas største, er São Conrado regnet som et av de tryggeste områdene i byen. I São Conrado finner man så å si bare leilighetskomplekser langs stranden, mens man i den sørlige fjellsiden finner store eneboliger.
São Conrado hadde 10 980 innbyggere i 2010. Arealet er på 6,49 km².
Friidrett under Sommer-OL 2004 – Stavsprang menn
Stavsprang menn under Sommer-OL 2004 fant sted den 25. til 27. august 2004 på Olympiastadion i Athen.
Program
Alle klokkeslette var lokal tid (UTC+2)
Rekorder
Gjeldende rekorder før lekene i 2004:
Følgende rekorder ble satt under konkurransen:
Kvalifisering
Krav: Direktekvalifiseringskravet var 5,70 m (Q) eller å være blant de tolv beste under kvalifiseringen (q).
Ishockey under Vinter-OL 1998 – Menn – Finale
Finalen i ishockeyturneringen for menn under Vinter-OL 1998 var en ishockeykamp som fant sted den 22. februar 1998 i Big Hat i Nagano for å avgjøre hvem som skulle bli olympisk mester i ishockey for menn under Vinter-OL 1998.
Bakgrunn
Finalen ble spilt mellom Russland og Tsjekkia for første gang i historien, dog hadde Sovjetunionen og Tsjekkoslovakia ofte møtt hverandre i OL-finaler på 1960-, 1970- og 1980-tallet. Tsjekkoslovakia hadde vunnet OL-sølv fire ganger (1948, 1968, 1976 og 1984) og OL-bronse fire ganger (1920, 1964, 1972 og 1992), men måtte alltid se seg slått av Sovjetunionen i kampen om gullmedaljen.
Oppsumering
Omkring 70 000 tsjekkere hadde samlet seg på Staroměstské náměstí i Prahas gamle bydel for å se kampen på oppstilte storskjermer.
Kampen var jevn og til tross for flere gode målsjanser for både russerne og tsjekkerne forble målløs helt til midten av tredje periode.
Tsjekkernes første store sjanse kom tre minutter og førti sekunder inn i andre periode, hvor den russiske målvakten ikke klarer å holde på pucken etter et skudd fra František Kučera hvoretter Jaroslav Špaček også forsøkte seg på et skudd uten hell. Ti minutter inn i perioden forsøkte Jaromír Jágr seg på et skudd, også uten hell. Tsjekkernes beste sjanse kom seksten minutter og tyve sekunder inn i andre periode, hvor Pavel Patera kontret og kom alene mot den russiske målvakten Mikhail Sjtalenkov men klarte ikke å sette pucken i mål.
Fire minutter og femtifire sekunder inn i tredje periode forsøkte også Martin Procházka og Patera å score, men russerne klarte å kapre pucken. Tsjekkernes største sjanse kom syv minutter og førti sekunder inn i tredje periode, hvor Jágr og Josef Beránek kapret pucken og kontret etter et mislykket russisk angrep. Beránek forsøkte seg på et skudd som Sjtalenkov blokkerte, men i kaoset som oppstod ved russernes mål fikk Beránek kontrollen over pucken og forsøkte seg på et skudd rett foran russernes mål som igjen ble blokkert av Sjtalenkov.
Kampens første – og eneste – mål ble scoret av Tsjekkias Petr Svoboda åtte minutter og åtte sekunder inn i tredje periode. Martin Procházka vant droppen etter en face off i russernes sone og pucken ble sendt tilbake til Patera, som passet den videre til forsvarsspilleren Svoboda, som med et kraftig skudd sendte pucken i mål.
Søramerikansk mesterskap i basketball for menn 1983
Søramerikansk mesterskap i basketball for menn 1983 ble arrangert i São Paulo i Brasil i 1983.
Transafrikansk hovedvei 9
Transafrikansk hovedvei 9 (engelsk: Beira-Lobito Highway) er en av de Trans-Afrikanske hovedveiene som er utviklet av den økonomiske Kommisjon for Afrika (UNECA), African development Bank (ADB) og den Afrikanske Union. Strekningen har en lengde på 3 523 km og går gjennom Angola, den sørligste delen av den Demokratiske Republikken Kongo, Zambia, Zimbabwe og midten av Mosambik.
I den sør-østlige delen av vegstrekningen er veien for det meste uten store vanskeligheter kjørbar, fordi den følger asfalterte nasjonale veier i Zambia, Zimbabwe og Mosambik. Den vestlige halvdelen, som går gennom den største delen av Angola og den Demokratiske Republikken Kongo, består av veier uten fast dekke, og tidligere asfalterte veier som har et akutt behov for større reparaturer.
Ruten forbinder gruveområdene i den Demokratiske Republikken Kongo, Zambia og Zimbabwe, og landbruksområder i Angola, Zambia og Zimbabwe, med havnene Lobito ved Atlanterhavet og Beira ved det Indiske hav. Borgerkriger i Angola, den Demokratiske Republikken Kongo, Zimbabwe og Mosambik har tidligere hindret en utvikling av denne stamveien, sist i den Demokratiske Republikken Kongo og i Angola, begge er opptatt av  gjenoppbygging.
Traséen følgerer på den største delen en jernbanelinje, med unntak av strekningen fra Kafue til Harare. Denne ble imidlertid også skadet i borgerkrigen, slik at den vestlige halvdelen, Benguela railway, for tiden ikke kan driftes.
Mellom Kapiri Mposhi og Kafue i Zambia tilsvarer ruten Kairo-Cape town hovedvei (TAH 4).
Når veien er ferdig, vil den være den sørligste veien av det Trans-Afrikanske hovedveinettverket som strekker seg over kontinentet fra øst til vest. Dessuten byr regionale stamveier, bygget av Southern African Development Community, allerede godt fungerende alternativer med gjennomgående fast veidekke, spesielt Trans-Caprivi-Highway fra havnebyen Walvis Bay i Namibia, over forbindelsen gjennom Botswana og Sør-Afrika lenger sør til havnebyen Maputo i det sørlige Mosambik.
Lot M. Morrill
Lot Myrick Morrill (født 13. mai 1813 i Belgrade i Maine, død 10. januar 1883 i Augusta) var en amerikansk jurist og republikansk politiker, kjent som USAs 31. finansminister under president Ulysses S. Grant i perioden mellom 7. juli 1876 og 9. mars 1877.
Biografi
Morrill startet sin karriere ved å studere rettsvitenskap ved Waterville College (nåværende Colby College) og fikk sin godkjennelse til å arbeide som jurist i 1839, hvorpå han praktiserte dette i Readfield. I 1841 flyttet han til Augusta og ble siden medlem av Maine State Senate i perioden mellom 1854 og 1856, og i 1858 ble han valgt som guvernør i Maine. Hans eldre bror Anson Peaslee Morrill var for øvrig guvernør i Maine bare to år tidligere. Morrill forlot guvernørembetet i 1861 da han ble innvalgt til USAs senat hvor han etterfulgte Abraham Lincolns visepresident Hannibal Hamlin som senator fra Maine.
Han var senator til mars 1869 da han ble etterfulgt av Hannibal Hamlin, men da senator William P. Fessenden fra Maine avled med døden i september samme år ble Morrill igjen utnevnt til senatet, hvor han da tjenestegjorde sammen med Hamlin. I 1876 ble Morrill utnevnt til landets neste finansminister av president Ulysses S. Grant mens James Blaine etterfulgte han i senatet. Morrill var minister helt fram til Grants avgang den 3. mars 1877, og fikk fortsette i ytterligere fem dager under president Rutherford B. Hayes før John Sherman ble utnevnt til Morrills etterfølger.
Morrill døde den 10. januar 1883 i Augusta og ble senere gravlagt ved Forest Grove Cemetery i samme by.
Karl Friedrich Bahrdt
Karl Friedrich Bahrdt, også skrevet Carl Friedrich Bahrdt (født 25. august 1741 i Bischofswerda i Sachsen; død 23. april 1792 i bydelen Nietleben, Halle (Saale) i Sachsen-Anhalt), var en radikal tysk teolog, forfatter og eventyrer i opplysningstiden.
Han skrev satirer og frivole historier og deltok i polemikker, mesteparten av tiden anonymt. Best kjent er han for sin bok Neuesten Offenbarungen Gottes in Briefen und Erzählungen (norsk: Guds nyeste åpenbaringer i brev og fortellinger).
Bakgrunn
Karl Friedrich Bahrdt studerte teologi ved Universitetet i Leipzig 1756-61 blant annet under Christian August Crusius.
Karriere
Han ble professor i bibelsk filologi sammesteds i 1766, fra hvilken stilling han i 1768 ble avsatt på grunn av anklager om samvær med en prostituert. Han hadde i samme periode langsomt beveget seg vekk fra pietismen og over til heterodoksien. Han ble deretter med støtte fra sin mentor Johann Salomo Semler, professor i bibelske antikviteter ved det filosofiske fakultet ved Universitetet i Erfurt, og i 1771 teologisk professor og prest i Giessen, hvor han «for menneskets moralske forbedrings skyld» utgav en mønsteroversettelse av Bibelen.
Han hadde på dette tidspunkt beveget seg over til et unitaristisk standpunkt, og en avvisning av de bibelske mirakler og i praksis alle overnaturlige beveggrunner. Dette førte til at han ble gjenstand for spottegloser fra pietisten Friedrich Karl von Möser og fra Goethe og et krav om offentlig avvisning av sine idéer eller bli avsatt fra embedet. Bahrdt valgte frivillig å forlate embedet, idet han uttalte at han «heller ville tigge i gatene med hustru og barn, enn å gi prestene og teologene en slik triumf».
Etter en utenlandsreise som blant annet gikk til Sveits, Amsterdam og England 1775-1777, begynte han å utvikle radikale meninger for eksempel om naturalisme og republikanisme. I den tredje utgave av sin oversettelse av Det nye testamente, forkastet han all spesifikk kristen lære og ville kun akseptere at «Moses og Jesus, likesom Konfutse, Sokrates, Luther og Semler, samt seg selv, alle var det guddommelige forsyns verktøy med hvilket det søkte å fremme menneskets godhet»".
Etter at Fredrik den store døde, ble Bahrdt tvunget til å slutte med forelesningene ved universitetet i Halle. Han var sterkt påvirket av den franske revolusjon, og omtalte seg etterhvert som en radikal demokrat.
Han skrev en mengde bøker, hvori han fremstilte Jesus Kristus som naturalist og kristendommen som et moralsk system. På grunn av overanstrengelse oppga han sin lærervirksomhet og levde av å drive et gjestgiveri i Nietleben utenfor Halle, bare avbrutt av et år ved et opphold som fange i Magdeburgs festning, der han skrev romaner og satirske og polemiske skrifter, og sin selvbiografi i fire bind med tittelen Geschichte seines Lebens, seiner Meinungen und Schicksale (1790).
Fylkesvei 1042
Fylkesvei 1042 går mellom Vang og Aslaksrud i Skiptvet kommune. Veien er 2,3 km lang og heter Stokkebekkveien.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 263.
Hærvejen
Hærvejen (tysk: Ochsenweg) er det moderne navnet for det ene av de tre til fire gamle veiløpene på langs av Jylland, fra Limfjorden i nord via Flensborg til Hamburg. Navnet stammer fra ca. 1930 og er av historikeren Hugo Matthiesen antagelig hentet fra et kart fra 1600-tallet, hvor den slesvigske delen kalles Hærvejen (Heerweeg). Veien har i det hele tatt mange navn, heriblant Oksevejen, Sakservejen, Gammel Viborgvej, Oksevejen, Adelvejen og Pilegrimvejen.
De fleste av navnene sier noe om veiens bruk. Hærvejen var altså anvendelig til å transportere en hær, og i det 11. århundre skal en vendisk hær ha brukt veien til å trenge langt opp på Jylland. Av samme grunn oppførte beboerne langs veien festningsverker og diker, hvorav noen fremdeles kan finnes i nærheten av Hærveien. Navn som Okseveien og Stuteveien hentyder til handelen som foregikk mellom Jylland og landene mot sør, hvor kjøtt var en av de viktige varene som danskene kunne bytte mot mer eksotiske varer sørfra. Det var mest rasjonelt å vente med å slakte dyrene til de nådde fram til bestemmelsesstedet, og da en oksedrift fra Danmark kunne fylle en hel del på veien var det viktig at denne var i noenlunde farbar tilstand. Handelslivet medførte også opprettelsen av bosetninger som utviklet seg til viktige knutepunkter og administrative enheter, som for eksempel Viborg og Jelling.
Oslandsbotn kraftverk
Oslandsbotn kraftverk er et vannkraftverk i Askvoll kommune i Vestland.
Hærvejen
Veiens alder vurderes for noen av veiløpene å kunne være opp mot 4000 år, men skriftlige kilder finnes først fra begynnelsen av middelalderen. Veiens høye alder skyldes antagelig at det følger vannskillet langs den jyske høyderygg, som gir den fordelen at det er forholdsvis få elver og myrdrag som skal passeres.
Oslandsbotn kraftverk
Det utnytter et fall på 188 meter fra Botnastølvatnet til Oslandsvatnet.
Hærvejen
Hærvejen er ikke en enkelt, veldefinert vei, men flere nord-sørgående veiløp som i noen tilfeller kan ha vært i bruk på samme tid, men som har flyttet seg gjennom tidene. På de normale veiene var bruene en flaskehals, slik at det spesielle ved Hærvejen var at man kunne bre seg i flere spor, noe som var en stor fordel ved kvegdrift og transport av en hær.
Juha Mäenpää
Juha Petri Mäenpää (født 25. oktober 1971 i Nurmo) er en finsk politiker for Sannfinnene. Han har vært medlem av Finlands riksdag siden 2019.
Hærvejen
Veien har flere løp fra Limfjorden:
Oslandsbotn kraftverk
Installert effekt er 2,9 MW fra en francisturbin. Årsproduksjon er 14 GWh.
Hærvejen
Med skipsfartens framvekst fikk Hærvejen etter hvert konkurranse som transportvei av havnene ved fjordene på den østjyske kysten, og med innføringen av jernbanen på midten av 1800-tallet forsvant grunnlaget fullstendig for å bruke Hærvejen som handelsrute. Den ble etter hvert stort sett glemt, inntil historikerne rundt 1930 ble oppmerksomme på den. Siden da er den blitt restaurert på flere strekninger, herunder flere av de gamle bruene. Veien brukes nå om dagen først og fremst av turister, særlig syklister og vandrere. En av Danmarks nasjonale sykkelruter følger Hærvejen.
Jan van der Sluis
Jan van der Sluis (født 29. april 1889 i Rotterdam, død 19. oktober 1952 i Rotterdam) var en nederlandsk fotballspiller som deltok i de olympiske lekene i 1912 i Stockholm.
Gazet Patursson
Han vokste opp på Kirkjubøargarður som sønn av kongsbonde Poul Pedersen (Páll Patursson) og Ellen Djonesen (Elin Dalsgarð). Han hadde fem eldre søsken: Jóannes, Helena, Sverri, Sigert og Petur Patursson. Han giftet seg med Frederikka Samuelsen, niese av kjøpmennene Petur Hans og Jacob Dahl og kusine av prost Jákup Dahl.
Jan van der Sluis
Van der Sluis vant en olympisk bronsemedalje i fotball under OL 1912 i Stockholm. Han spilte på det nederlandske fotball-landslaget som kom på tredjeplass i OL-turneringen bak Storbritannia og Danmark. Nederland spilte fire kamper i turneringen, i første runden vant de over Sverige med 4-3 og i kvartfinalen beseiret de Østerrike med 3-1. De tapte semifinalen mot Danmark med 1-4. I bronsefinalen som ble spilt den 4. juni møtte de Finland som de vant over med 9-0. Van der Sluis scoret to mål i bronsefinalen.
Gazet Patursson
Gazet Patursson fikk først hjemmeundervisning sammen med søsknene i Kirkjubøur, hvorpå han gikk realskolen i Tórshavn, uten å ta eksamen. Han gikk broren Jóannes Paturssons landbruksskole i Kirkjubøur, senere Askov højskole og Den Kongelige Veterinær- og Landbohøjskole i Danmark, men avbrøt studiene på grunn av sykdom. Han gikk også Stend jordbruksskole ved Bergen og fikk sin fagutdannelse som gartner ved Ingebret K. Grudes planteskole på Jæren. Etter den første verdenskrig vendte Patursson tilbake til Kirkjubøur, hvor han ble den første på Færøyene til å ha hagebruk som hovedgeskjeft.
I motsetning til resten av søskenflokken, som alle stort sett var politisk aktive for Sjálvstýrisflokkurin, var Gazet Patursson en åpen sympatisør av Javnaðarflokkurin og venn av partiets mangeårige formann, Peter Mohr Dam.
Gazet Patursson ble utnevnt til ridder av Dannebrogordenen.
Paolo Dal Molin
Paolo Dal Molin (født 31. juli 1987) er en italiensk friidrettsutøver som konkurrerer i hekkeløp (110 meter utendørs).
Høyt spill i New Orleans
Høyt spill i New Orleans er en norsk roman, utgitt som bok nummer 29 i den 83 bind store serien om western-helten og US-marshalen Morgan Kane. Boka ble lansert i 1969, skrevet av forfatteren Kjell Hallbing under pseudonymet Louis Masterson, utgitt på forlaget Bladkompaniet.
I Høyt spill i New Orleans sender Hallbing Kane ut på elvebåt på Mississippi og ut i sumpene langs elven. Livet på første klasse ombord på «Confederate Queen» viser seg å passe Kane fortreffelig, med spillebord, kvinner og forfriskninger. Like lett glir han inn i den primitive sumptilværelsen, der han samarbeider tett med cajun-indianeren og naturmennesket Louis Magee. Kanes jobb er å rydde opp i en falskpillerbande som herjer Mississippis elvebåter og stanse banden «Elverottene» som border båtene og raner passasjerene. Det gjør han på ferden fra New Orleans (der det blir bråk) opp elva til Baton Rouge (der det blir bråk) og tilbake, på en begivenhetsrik tur (der det blir bråk) med avstikkere til sumpene langs elven (der det også blir bråk). Kane dreper revolvermennene eller skurkene Johnny Portugal, Paul Bouchette, Jean-Jacques Lafitte, Ortega, Pierre Guillard m. fl. - i alt 13, muligens 14. Kane treffer to navngitte kvinner han ligger med og en han ikke ligger med.
Boka inneholder forøvrig avklarende fakta om Kanes revolverferdigheter. Her er det hevet over tvil at han trekker på ett femtedels sekund, «fortere enn han kanskje hadde gjort før i sitt liv», slik det også hevdes i bokseriens standardpresentasjon av ham. I andre sammenhenger har to femtedels sekund vært anført.
Mottagelsen av boka
Høyt spill i New Orleans kom ut før Kane-serien var blitt den store salgsuksessen, da bøkene fortsatt ble utgitt i nokså normale pocket-opplag på 12-16000. I 1969 merket imidlertid forlaget en økende etterspørsel, og da Kane-serien for alvor slo an i 1970 måtte Høyt spill i New Orleans de neste årene trykkes i stadig nye opplag... Mens den fortsatt ble utgitt i Bladkompaniets opprinnelige pocket-serie kom boka i minst fire opplag. I tillegg ble den solgt i hardcover-versjon da Bladkompaniet i årene 1972-1974 lanserte serien i innbundet utgave, med to bøker i hvert bind.
Senere utgivelser
Etter at Aller forlag i 2008 tok over rettighetene kom bøkene fra 2009 enkeltvis, fortsatt i kronologisk rekkefølge, men med noen justeringer. Nå kom boka i 2011 som bok nr. 28 i serien, en utgivelse som i 2012 ble lansert som lydbok av Norsk lyd- og blindeskriftbibliotek, innlest av Jan Olav Simonsen.
Plasseringen som bok 28 i serien er ført videre i senere utgivelser, som i Cappelen Damms lydbokversjon fra 2020, lest inn av Torgeir Reiten.
Israel Broadcasting Authority
Israels kringkastingsmyndighet (רָשׁוּת השׁידוּר, transkribert: Rashút ha'shidúr, engelsk: Israel Broadcasting Authority (IBA)) var Israels statlige allmennkringkaster frem til mai 2017. IBA vokste ut fra radiokanalen Kol Yisrael som startet sine sendinger 14. mars 1948. Selskapet som drev kanalen, endret navn til Israels kringkastingstjeneste (Israel Broadcasting Service) i 1951. Etter en lovendring opprettet Knesset Israels kringkastingsmyndighet (Israel Broadcasting Authority) 6. juni 1965. IBA drev åtte radiokanaler og to tv-kanaler frem til 15. mai 2017, da arvtakeren, Israels statlige kringkastingsselskap (Kan), tok over. Samme dag opphørte IBA å eksistere.
Bakgrunn
IBA ble et fullverdig medlem av Den europeiske kringkastingsunion (EBU) i 1957. Innmeldingen gjorde at Den egyptiske radio- og fjernsynsunionen og syrisk kringkasting meldte seg ut som aktive medlemmer i protest.
Fjernsyn
Israels kringkastingsmyndighet (IBA) vokste ut fra radiokanalen Kol Yisrael, og etter flere omorganiseringer ble IBA formelt opprettet 6. juni 1965. IBA startet med tv-sendinger, da Kanal 1 ble etablert 2. mai 1968. Kanal 1 innførte fargesendinger så sent som 23. februar 1983, men hadde produsert fargesendinger før dette, blant annet under statsbesøket fra Egypts president Anwar Sadat i 1977 og Eurovision Song Contest i Jerusalem to år etter.
I flere tiår var Kanal 1 den eneste kanalen i Israel, i likhet med NRK Fjernsynet i Norge. Kanalen ble et samlingspunkt for israelere og ble humoristisk sammenlignet med landets verneplikt: Et nødvendig onde en måtte akseptere, men som det var greit å mislike.
I 1990 opprettet Knesset Den andre israelske kringkastingsmyndighet. Dette selskapet skulle drifte og regulere kommersielle tv-sendinger og private radiokanaler i Israel. I november 1993 etablerte myndigheten den kommersielle tv-kanalen Kanal 2, og Kanal 1s tv-monopol ble brutt. I 1994 startet IBA sin andre tv-kanal, Kanal 33, som i hovedsak kringkastet på arabisk og rettet seg mot arabisk-talende i landet.
IBA ble finansiert av en kringkastingsavgift, tilsvarende den i Norge. IBAs tv-kanaler var reklamefrie, men enkelte programmer kunne sponses, slik som på NRK.
Radio
IBA drev åtte radiokanaler som alle var reklamefinansierte. Radio i Israel har røtter tilbake til 1930-årene, da Palestinas kringkastingstjeneste (Palestine Broadcasting Service, PBS) startet sendinger fra Jerusalem i mars 1936 og frem til Palestinamandatet opphørte i 1948. PBS kringkastet både på hebraisk, arabisk og engelsk, og selskapets hebraiske hovedkanal Kol Yerushalayim (Jerusalem kaller), spilte en viktig rolle i å utvikle hebraisk som nasjonalspråk i Israel.
Da staten Israel ble opprettet i 1948, opprettet myndighetene radiokanalen Kol Yisrael (Israel kaller). Kanalen arvet lokalene og utstyret til PBS, og kanalens ansatte kom fra PBS og enkelte undergrunnsstasjoner. Opprettelsen av Kol Yisrael var også startskuddet for IBA.
Nedleggelsen
I 2014 vedtok Knesset å legge ned IBA og erstatte den med et nytt kringkastingsselskap: Kan. Bakgrunnen var Knesset mente IBA var for byråkratisk, kostbar og hadde for mange ansatte.
Det nye selskapet ble etablert i 2014, men overgangen mellom de to selskapene ble utsatt flere ganger. I juli 2016 kunngjorde statsminister Benjamin Netanyahu at Kan ikke ville begynne å kringkaste før i 2018, noe som møtte sterk kritikk blant journalister og politikere i landet. Til slutt ble det vedtatt at Kan skulle starte sine sendinger 15. mai 2017.
Beskjeden om stengningen kom plutselig 9. mai 2017, og samme kveld avsluttet IBA ordinære sendinger på sine åtte radiokanaler og to tv-kanaler. Blant programmene som opphørte, var Mabat LaHadashot (norsk: et blikk på nyhetene) – Israels svar på Dagsrevyen.
Etter dette spilte IBAs radiokanaler musikk kontinuerlig, mens tv-kanalene viste en plakat som varslet om stengingen av IBA. Rundt 20 ansatte ble imidlertid værende igjen noen dager for at Kanal 1 kunne overføre Eurovision Song Contest fra Kyiv. Sangkonkurransen lørdag 13. mai 2017 ble IBAs siste sending, og to dager etter startet Kan opp sine sendinger.
Salvatore Sciarrino
Bakgrunn, tidlig liv
I sin ungdom var Salvatore Sciarrino tiltrukket av visuell kunst, men begynte å eksperimentere med musikk da han var tolv. I et selvbiografisk notat avslører Sciarrino at han er stolt over å være musikalsk autodidakt og aldri ha studert på et konservatorium. Selv om han hadde noe undervisning av Antonino Titone og Turi Belfiore, er han først og fremst selvlært som komponist.
Musiker, komponist
I 1969 flyttet han til Roma, hvor han deltok i Franco Evangelistis kurs i elektronisk musikk ved Accademia di Santa Cecilia (Osmond-Smith 2001).
I 1977 flyttet Sciarrino fra Roma til Milano, hvor han underviste ved konservatoriet frem til 1982. På denne tiden hadde hans kompositoriske karriere utvidet seg slik at han kunne trekke seg fra undervisningen, og han flyttet til Città di Castello i Umbria, hvor han har bodd siden. Han har likevel fortsatt å undervise sporadisk i Firenze og Bologna, samt i Città di Castello. Noen av hans kjente elever omfatter Francesco Filidei, Lucia Ronchetti, Fabrizio De Rossi Rei, og Maurizio Pisati.
Musikkstil
Sciarrinos verker er samtidsmusikk, og han er kjent for sin bruk av isolerte klanger, utvidete spilleteknikker, hyppig stillhet, og ironiske eller konfronterende sitater av tidligere musikk (for eksempel amerikansk popmusikk) eller historier (som i Lohengrin).
Hans arbeider omfatter en stor mengde kammermusikk, inkludert mange stykker for blåsere, fem pianosonater, og flere operaer eller teatralske verk: Da Gelo en Gelo, Infinito Nero, Macbeth, Perseo et Andromeda, Lohengrin, og Luci Mie traditrici.
Huang Taiji
Huang Taiji (født 28. november 1592, død 21. september 1643) (kinesisk: 愛新覺羅皇太極; Aixin-Jueluo Huáng Tàijí; mandsjuisk: Aisin-Gioro Hung Taiji), også kjent som Qing Tàizōng, var den andre keiseren (eller khanen) over Det senere Jin-dynastiet som han navnga Qing («ren») i 1636. Han skiftet også navnet på folket sitt, fra jursjen til mandsju, som tidligere hadde blitt forent av Nurhaci som ble den første keiseren over det nye dynastiet.
Bakgrunn
Huang Taiji var Nurhacis åttende sønn, og etterfulgte ham som keiser. Nurhaci tok strengt tatt ikke i bruk tittelen keiser om seg selb,og således kunne det forsvares å kalle Hong Taiji den første Qing-keiser (slik noen historikere gjør), men ettersom Nurhaci ble gitt keisertittelen posthumt, er det alminnelig å kalle Hong Taiji den annen Qing-keiser.
Keiser
Hong Taiji kom i konflikt med den mongolske nominalhersker Ligdan Khan, fordi flere av «hans» stammegrupper gikk over til ham. Under årene 1632–1634 ble Ligdan Khan og hans chaqarer fordrevet, slik at Hong Taiji også etterpå hadde flere mongoler i ryggen. I 1635 endret Hong Taiji offisielt jursjenernavnet til mandsju.
I 1641/42 var Ming så svekket av bondeopprørene anført av Li Zicheng (李自成, 1606–1645) og Zhang Xianzhong (1606–1647), at mandsjuene klarte å trenge langt inn i det indre Kina, helt til Shandong, og erobret 94 byer og vant 39 slag. Kinesere som for eksempel Hong Chengchou (洪承畴, 1593–1665) gikk over til dem og hjalp til med å organisere deres stat.
Da Hong Taiji døde i 1643, overtok hans brødre Dorgon og Dsirgalang regjeringsledelsen på vegne av den seksårige keiser Fulin (Shunzhi, 1643–1661, Hong Taijis niende sønn) og fortsatte målbevisst hans politikk. Den 13. mai 1644 satte Dorgons hær seg i bevegelse mot Beijing, og erobret byen senere samme år.
Terningen (Dronning Maud Land)
Terningen er en fjelltopp, 2 680 moh., som utgjør det høyeste punktet i Terningskarvet i Gjelsvikfjella i Dronning Maud Land. Den ble fotografert fra luften av Den tyske antarktisekspedisjonen 1938–39, ledet av kaptein Alfred Ritscher, og kartlagt av norske kartografer etter landmålinger og flyfoto tatt av Den norsk-britiske-svenske antarktisekspedisjonen (NBSAE) (1949–1952) og senere av flyfoto tatt av Den norske antarktisekspedisjonen 1956–60.
Sanna Antikainen
Sanna Maarit Antikainen (født Vehviläinen 3. oktober 1988 i Kuopio) er en finsk politiker for Sannfinnene. Hun har vært medlem av Finlands riksdag siden 2019.
Provinsen Tierra Firme
Provinsen Tierra Firme («fastlandsprovinsen») var en del av de spanske besittelsene i Amerika etter conquistador enes erobring. Tierra Firme var da ment som en kontrast til øyene.
Alonso de Ojeda og Diego de Nicuesa fikk i 1509 oppdraget med å kolonisere områdene mellom vestsiden av Urabábukta og Cabo de la Vela, og vestover til Cabo Gracias a Dios i dagens Honduras. Den vestligste delen fikk navnet Tierra Firme. Andre provinser i denne regionen i løpet av denne epoken var Nueva Andalucia og Veragua eller Castilla del Oro. Den viktigste byen i Tierra Firme var Santa Maria La Antigua del Darién, nå Darién i Panama. Ideen var å skape en enhetlig administrativ organisasjon lik Nueva España (Mexico), i nærheten av Kongeriket Guatemala.
Tierra Firme senere fikk kontroll over andre territorier: Isla de Santiago (nå Jamaica) Cayman Islands; Roncador, Quitasueño, og Providencia og andre øyer som nå er en del av Colombia; og områder som i dag utgjør Costa Rica og Nicaragua.
Julija Musakovska
Julija Jurijivna Musakovska (ukrainsk: Юлія Юріївна Мусаковська) er ukrainsk poet fra Lviv. Hun ble født i 1982 i Lviv. Hun er forfatter og oversetter og har gitt ut fem diktsamlinger. Siste utgitt i 2021 "Frihetens Gud" med forlaget Old Lion Publishing House. Hennes dikt er oversatt til norsk av Marina Hobbel. Diktene er oversatt til engelsk, tysk, norsk, polsk, spansk, hebraisk og en rekke andre språk. Musakovska også snakker svensk og bor i Lviv. Selv har hun oversatt Thomas Tranströmer og Karin Boye fra svensk til ukrainsk. Hun er medlem av PEN Ukraine og oversetter mange svenske forfatterene.
Den amerikanske historikeren Timothy Snyde r oversatte et av diktene hennes til engelsk for å bruke det i en av forelesningene sine ved Yale. Julia Musakovska deltok i den internasjonal poesifestival i Oslo i november 2022. I 2023 er hun gjest på Norsk Litteraturfestiva l på Lillehammer. Hun er også bidragsyter i den ferske boka State og war.
Utmerkelser
Premie fra poesifestival DICTUM Step 2014
2010 ІІ Smoloskyp (2010)
Jernbanebroen over Limfjorden
Navnet
Både veibroen og jernbanebroen har i mange år hatt samme navn, noe som har vært årsak til forvekslinger. For å unngå dette, ble det bestemt at fra 1. oktober 2003 skulle det offisielle navnet på jernbanebroen være Jernbanebroen over Limfjorden. Dette har vært det navnet som de såkalte Farvandsvæsenet og Søfartsstyrelsen har benyttet uoffisielt, og det har vært viktig å sikre at det ikke ble misforståelser med hensyn til skipstrafikken.
Tekniske spesifikasjoner
Broen er 403 meter lang og med en bredde på 5,7 meter. Gjennomseilingsbredden er 29 meter, og er en klaffebro med en kontravekt på 400 tonn og er bygget som en fagverksbro i stål. Broen åpnes 4,000 ganger årlig, og det foretas 10,000 gjennomseilinger årlig. Broen ble i dag betjent av en brofogd og fire brobetjenter.
Før broløsning
I de første syv år etter åpningen av Vendsysselbanen i 1871, ble Limfjorden krysset ved hjelp av ferge. Dette var en omstendelig operasjon, hvor togene ble kjørt ned til fergeleiene på begge siden av fjorden, og gods måtte lastes om og settes over fjorden sammen med passasjerene i fergen «Lille Belt», en operasjon som i rutetabellene krevde 40 minutter. I tillegg til tidsforbruket, kunne kryssingen av fjorden være revende for passasjerer og gods når været var dårlig.
Første bro
Jernbanen fryktet av Vensysselbanens betydning ville falle om ikke Limfjorden kunne krysset med jernbanen. det kom inn 33 forslag på løsningen, og i oktober 1873 ble det franske Compagnie de Fives-Lille engasjert for å bygge en bro. I juni 1874 ble arbeidet påbegynt på den første broen med 7 bærende pilarer. Brobyggingen var komplisert på grunn av den ustabile fjordbunnen med et mudderlag som på sitt tykkeste var på 34 meter, og det var ingen erfaring fra noen steder i verden med å pæle dypere enn 25 meter. Arbeidsstyrken var hovedsakelig franskmenn og italienere. Byggingen kostet 14 mennesker livet, blant annet som følge av eksplosjoner i trykkamrene og mange arbeidene ble rammet og invalidisert av dykkersyke.
Byggingen av avsluttet i 1878 og innviet 16. august 1879. Den første broen var en 318 meter lang svingbro, og kostet 2,729,353 kr. I 1904 ble den bygget om til å bli betjent ved hjelp av elektrisitet.
Dagens bro
Etterhvert som lokomotivene ble tyngre, kunne ikke den første broen bære disse, og høyeste tillatte hastighet over broen var bare 15 km/t. Den første jernbanebro ble derfor i 1938 avløst av dagens jernbanebro, som ble anlagt i årene fra 1935. Denne broen ble opprinnelig bygget over Frederikssund i 1928 for Midtbanen på Sjælland, som imidlertid ble nedlagt allerede i 1936. Broen ble da flyttet til Aalborg og plassert på nye bropilarer 30 meter øst for den gamle jernbanebroen, og den nedlagte broens pilarer ble restaurerte i 1995 fungerer som isbrytere.
Sivilingeniør Svend Rønnow, som også har sto for byggingen av Aalborgtårnet, ledet gjenoppbyggingen av jernbanebroen i Aalborg.
Under den tyske okkupasjonen under andre verdenskrig var jernbanebroen viktig for de tyske okkupasjonsstyrkene. Nordjylland var viktig i forhold til Angrepet på Norge, hvor flyplassen i Aalborg ble brukt som brohode for angrepet på Norge. Begge broene over Limfjorden var viktige ledd i de tyske forbindelseslinjene og forutsatte tysk kontroll over området. Flyplassen i Aalborg ble derfor tidlig inntatt av tyske fallskjermsoldater, og kun to av disse var tilstrekkelig til å innta jernbanebroen. Det var vakthold på broen under hele krigen, med kanon- og lystårn i begge ender av denne. De tyske militære underminerte broen slik at den raskt kunne bli sprengt om de måtte trekke seg tilbake etter et militært angrep. Også i dag er det identifiserte steder hvor sprengstoff skal plasseres i en tilsvarende situasjon.
Mannsrettighetsbevegelsen
Mannsrettighetsbevegelsen (engelsk men's rights movement, MRM; også kjent som men's rights activism, MRA) består av grupper og individer som fokuserer på samfunnsforhold og på bestemte offentlige tjenester som de mener har en negativ innvirkning på menn, eller strukturelt diskriminerer menn. Bevegelsen er omstridt og blir delvis regnet som en hatideologi. Sentrale temaer bevegelsen er opptatt av er familierett, foreldreskap, barn, selvmord, vold mot menn i nære relasjoner, kampen mot omskjæring, menn i utdanning, verneplikt, velferds- og helsepolitikk. Noen forskere regner bevegelsen som er del av en reaksjon mot feminismen        eller en motbevegelse. Mannsrettighetsbevegelsen er nært knyttet til mannosfæren, som utgjør «hundrevis av nettsider, blogger og forumer dedikert til å angripe feminister spesielt og kvinner […] generelt».
The Movie Database
The Movie Database (TMDB) er en internasjonal filmdatabase etablert i 2008. Alle registrerte brukere kan redigere innhold i databasen.
Jernbanebroen over Limfjorden
1955
Broen ble påseilt 20. februar 1955 av fartøyet M/S «Marmacfier», noe som medførte at togtrafikken ble innstilt i tre uker.
Mannsrettighetsbevegelsen
Mannsrettighetsbevegelsen har historiske røtter i, men er forskjellig fra, mannsfrigjøringsbevegelsen, som var opptatt å dekonstruere negative sider ved mannlig identitet og maskulinitet, og i allianse med feminister.