cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dīrghāgama
Versjonen til dharmaguptaka
Tidlig på 1930-tallet analyserte orientalistene Friedrich Weller (1889–1980) og Ernst Waldschmidt (1897–1985) 36 transkripsjoner av den 15. sūtra av den kinesiske Dīrghāgama. De rekonstruerte fonetiske formene ble definert som prākrit, og det samme kom Waldschmidt frem til da han undersøkte den kinesiske oversettelsen av den 19. sūtra av Dīrghāgama. Språket ble plassert i samme kategori som i Dhammapada fra det gamle kongedømmet Gandhāra. Det middelindoariske idiom i disse tidlige kinesiske transkripsjoner ble av orientalisten Harold Walter Bailey (1899–1996) døpt gāndhāri, og det ble etterhvert også det faglige navnet på denne nordvestlige formen for prākrit.
I 1994 publiserte den japanske orientalisten Seishi Karashima en analyse av det underliggende språket i den kinesiske versjonen av Dīrghāgama. Konklusjonen var den samme: Det underliggende språket var gāndhāri, og ikke sanskrit.
Fra 1993 til 1995 kom det til syne en buddhistisk tekstsamling i provinsen Nangarhar i det nordøstlige Afghanistan, som stammet fra et klosterbibliotek i Nagarāhāra. Tekstene var skrevet i gāndhāri med skriftsystemet kharoṣṭhī og hadde tilhørt skolen dharmaguptaka. Tekstsamlingen er blitt kalt «de eldste buddhistiske tekster som eksisterer», og er daterte til fra det 1. til det 3. århundre e.Kr. Det hadde lenge blitt antatt at det må ha eksistert en slik tekstsamling, og den ovennevnte Dhammapada tilhørte denne kategori. Det antas at mange av de eldste oversettelsene i den kinesiske buddhistiske kanon, herunder den kinesiske Dīrghāgama, stammet fra lignende tekstsamlinger i gāndhāri.
Plassering i den kinesiske buddhistiske kanon
Dīrghāgama finnes i tre ulike utgaver av den kinesiske buddhistiske kanon, nemlig Tripitaka Koreana, Taishō Shinshū Daizōkyō og Zhōnghuá Dàzángjīng. Teksten er også opplistet i katalogen til Nanjō Bun'yū (南条文雄, 1849–1927) fra 1883.
Hatlaåstunnelen
Hatlaåstunnelen er en veitunnel i Ålesund i Møre og Romsdal. Tunnelen er en del av E136. Den er 323 meter lang.
SimCity 3000
SimCity 3000 er et byplanleggersimulasjonsspill fra 1999 utviklet av Maxis og gitt ut av Electronic Arts. Som oppfølger til SimCity (1989) og SimCity 2000 (1993) er det det tredje spillet i SimCity-serien.
Som i forgjengerne går spillet ut på at spilleren skal skape sin egen by. Spilleren er ordfører i byen og regulerer hva som skal være boligområder, forretningsområder og industriområder, men har i liten grad kontroll på hva som bygges i disse. Isteden må spilleren legge til rette for at byen skal vokse ved å sørge for at offentlige oppgaver som veier, offentlig transport, strøm, vann, helsevesen, skoler, politi og brannvesen er i varetatt. Spilleren har uinnskrenket politisk makt, setter skatte- og avgiftsnivået og tar alle avgjørende politiske beslutninger. En sentral utfordring er å få byen til å vokse samtidig som man balanserer det kommunale budsjettet.
Hegerbergtunnelen
Hegerbergtunnelen er en 261 meter lang veitunnel på fylkesvei 354 i Halsa kommune i Møre og Romsdal.
Russland under Sommer-OL 2008
Russland under Sommer-OL 2008. 455 sportsutøvere fra Russland deltok i tjueseks sporter under Sommer-OL 2008 i Beijing. De ble tredje beste nasjon med tjuetre gull-, tjueen sølv- og trettiåtte bronsemedaljer. Basketballspilleren Andrei Kirilenko var landets flaggbærer under åpningsseremonien.
Heidi Mohr
Heidi Mohr (født 29. mai 1967 i Weinheim i daværende Vest-Tyskland, død 7. februar 2019 ) var en fotballspiller som spilte på det tyske kvinnelandslaget.
Landslag
Mohr vokste opp med fire brødre, og kom slik fort i kontakt med fotball. Hun bemerket seg også som fotballspiller, og spilte tidlig på det tyske kvinnelandslaget. På kvinnelandslaget markerte hun seg i stor grad. Hennes historie sirkulerer rundt Island; Hun debuterte riktignok mot Norge den 19. mai 1986, men hun scoret sitt første mål mot Island den 27. juli samme år. Hennes siste kamp var den 29. september 1996 mot Island, og det var også hennes siste mål.
Som landslagsspiller var Mohr relativt tidlig med, og hun scoret i finalen i EM i 1989 i Tysklands 4-1-seier over Norge. I 1991 gjentok hun bedriften mot Norge i EM-finalen, og hun markerte seg som målscorer også under VM i 1991, der hun kom på andreplass på toppscorerlisten bak Michelle Akers med 7 mål. Mohr fortsatte å score for landslaget, og hun scoret to mål, kvalifiseringen inkludert, i Tysklands seneste (per 2011) europamesterskap de ikke har vunnet. I VM i 1995 ble hun tremålsscorer, og dermed endte hun på en nidelt tredjeplass, og ble også delt tysk toppscorer i det verdensmesterskapet. Mohrs siste turnering var under OL i Atlanta, der hun scoret ett mål på de tre kampene Tyskland spilte før laget røk ut. Etter dette spilte Mohr bare tre landskamper, en treningskamp mot Nederland og en kvalifiseringsrunde mot Island, der hjemmekampen mot Island ble hennes siste landskamp.
Mohr scoret tilsammen 83 mål på 104 kamper. Fram til 2005 var Mohr toppscorer på landslaget, men Birgit Prinz har passert henne.
Klubblag
I tillegg markerte hun seg på klubbnivå for laget TuS Niederkirchen. Hun ble toppscorer fem sesonger på rad mellom 1991 og 1995. I 1992–93-sesongen kom laget hennes til finalen, og i finalen scoret hun to mål, ett på straffe, og snudde kampen fra 0–1 til en 2–1-seier. Mohr forble i Niederkirchen til 1994–95-sesongen, da hun noe overraskende byttet til TuS Ahrbach. Byttet varte ikke lenge, og allerede neste sesong var Mohr tilbake i Niederkirchen fram til hun la opp. Mohr hadde også en fortid i SG Praunheim, en forløper til 1. FFC Frankfurt.
I 1999 ble Heidi Mohr kåret til «Europas århundrets fotballspillerske».
Norsk oljeteknologisk utvikling
Norsk oljeteknologisk utvikling har vært igjennom flere forskjellige faser etter at leteboring på norsk sokkel kom i gang. Siden funnet av Ekofisk i 1969 er det blitt benyttet flere typer teknologi for oljeutvinning i Nordsjøen. Det var utenlandske oljeselskaper som var mest kunnskapsrike og Norge hadde mye å lære. Senere utviklet det seg derimot norsk teknologi.
Nordsjøen skaper problemer
Esso boret i 1966 etter olje på norsk sokkel. Her ble «Ocean Traveler» benyttet. Dette var et halvt nedsenkbart borefartøy. Slike fartøy var konstruert slik at borefartøyet beveget seg med bølgene på overflaten samtidig som boret gikk nede på bunnen. Dette skulle gjøre dem mer robust mot dårlig vær. Borefartøyet fikk likevel problemer og boring i Nordsjøen krevde enda bedre teknologi.
Betongteknologi
Nordsjøen skapte grobunn for nye løsninger. Svære plattformer i betong ble en teknologisk nyvinning på begynnelsen av 1970-tallet. Disse skulle takle de harde værforholdene i Nordsjøen bedre enn den eksisterende teknologien.
De harde værforholdene i Nordsjøen forsinket planene om å bygge bunnfaste stålplattformer på Ekofisk-feltet. Sommeren 1971 begynte arbeidet med å lage en lagringstank for oljen i påvente av rørledninger. Tanken som lagret oljen på Ekofisk-feltet ble laget i betong og ikke stål. Betongtanken var formet som en sylinder og ble plassert på havbunnen. De norske firmaene Ing. F. Selmer og A/S Høyer Ellefsen bygget tanken for Phillips. Betong viste seg å takle de hard forholdene i Nordsjøen.
Condeep-plattformer
De nye gigantiske oljeplattformene i betong fikk navnet Condeep. Dette var store bunnfaste plattformer med understell av betong og dekk av stål, som stod på gigantiske søyler festet til havbunnen. Søylene fungerte som lager for oljen. Betongplattformene var en ny måte å bygge oljeplattformer på som var utviklet i Norge. Norwegian Contractors begynte sommeren 1973 produksjonen av den første Condeep-plattformen for oljeselskapet Mobil. Norwegian Contractors ble en viktig leverandør i utviklingen av disse plattformene. Trollfeltet er et godt eksempel hvor man ser flere Condeep-plattformer. Troll A, som er den siste produserte Condeep-plattformen ble klar i 1995. Condeep-plattformene ble et kjennetegn på Norge som oljenasjon.
Statoil, opprettet i 1972, ble en viktig bidragsyter til at betongteknologien fikk fotfeste i Nordsjøen. Statoil som var et ungt selskap ble opplært av utenlandske selskaper for å bygge opp nødvendig kompetanse om petroleumsvirksomheten. Statoil fikk senere en sentral rolle som operatør på flere av feltene med Condeep-plattformer. På feltet Statfjord       ble det bygget tre plattformer av betong med prosessanlegg på hver av dem. De store funnene av olje førte til diskusjoner om ilandføring av oljen. Et omfattende nettverk av rørledninger ble bygget på havbunnen, slik at man kunne frakte oljen fra plattformene til fastlandet. Her fikk Statoil en viktig rolle og fikk 50 % av aksjene i rørledningsselskapet Norpipe som skulle legge rørledningene fra Ekofiskfeltet.
Teknologien endrer seg
Et oljeprisfall i 1986 førte til at produksjonen av olje ikke lenger var like lønnsom. Andre teknologiske løsninger ble vurdert. En ulykke i 1991 i forbindelse med byggingen av Sleipner A på Sleipnerfeltet førte også til usikkerhet rundt fremtiden til Condeep-plattformene. Understellet på plattformen sank under en test, og falt ned på havbunnen. Etter dette ble sikkerheten skjerpet. I årene som fulgte dreide den teknologiske utviklingen mot undervannsinstallasjoner som produserer olje på havbunnen og flytende oljeplattformer for mer effektiv produksjon og økonomisk lønnsomhet.
Undervannsteknologi
Undervannsteknologien, eller subsea, resulterte i nye muligheter. En mulighet var fjernstyrte enheter som utførte arbeid nede på havbunnen. En annen var produksjonsanlegg rett på havbunnen. Slike anlegg, som blant annet finnes på Snøhvit og Åsgård vedlikeholdes av fjernstyrte ROVer (fjernstyrt undervannsfarkost). I 1989 ble 90 % av inspeksjonen på Ekofisk gjort ved hjelp av slike ROVer. I 1996, ble det utført inspeksjon på Statfjord uten bruk av dykkere.
Undervannsteknologi er nå en stor del av den norske oljeteknologien. Prosesser som før bare ble utført på plattformene, kan nå gjøres nede på havbunnen. Et eksempel på dette er undervannsseperasjon av oljen, altså å skille oljen fra vann og andre materialer. Slike metoder reduserer kostnadene og øker produksjonen. Statoil er nå et av verdens største selskaper når det gjelder undervannsinstallasjoner med 245 installasjoner på havbunnen. Det eneste selskapet som har flere undervannsinstallasjoner på verdensbasis er det brasilianske oljeselskapet Petrobras, som har 464 installasjoner montert på havbunnen.
Robert Morse
Robert Xavier Morse (1931–2022) var en amerikansk skuespiller. Han er kjent for sin rolle i musikalen og filmen How to Succeed in Business Without Really Trying. Han spilte også Bertram Cooper i TV-serien Mad Men. Han mottok to Tony-priser, to Drama Desk-priser, én Screen Actors Guild-pris og én Emmy-pris.
European Rainbow
European Rainbow er et musikkalbum med Can Can, utgitt den 22. september 1986.
Nebbetunnelen
Nebbetunnelen er en 444 meter lang veitunnel på fylkesvei 64 i Rauma kommune i Møre og Romsdal.
Helgehorntunnelen
Helgehorntunnelen er en 1 160 meter lang veitunnel gjennom fjellet Helgehornet på fylkesvei 653 i Ørsta kommune i Møre og Romsdal.
Linfrø
Linfrø, frøet fra veksten lin som på grunn av sin høye innhold av kostfiber og Omega 3-fettsyrer (som også finnes i fisk) anvendes bl.a. i musli og baking. Ved kaldpressing til matolje fås en olje som anbefales å blandes med andre oljer pga. smaken.
NM i vektløfting for lag
NM i vektløfting for lag har blitt arrangert siden 1975.
NOU 1996: 13, Barnefamilieutvalget
NOU 1996:13 «Offentlige overføringer til barnefamiliene» er en norsk offentlig utredning (NOU) fra et utvalgt som ble oppnevnt ved kongelig resolusjon 23. juni 1995 og som avga sin innstilling til Barne- og likestillingsdepartementet 17. juni 1996. Det ble ledet av Svein Longva og ble referert til som «Barnefamilieutvalget».
NM i vektløfting for lag
Lag-NM er vanligvis et av de siste stevnene i sesongen. De fire beste lagene i lagserien er kvalifisert. Hvert lag stiller med inntil seks løftere, hvorav de fem beste teller i konkurransen.
NOU 1996: 13, Barnefamilieutvalget
Medlemmene av utvalget var, i tillegg til Longva: Agnes Andenæs, John G. Bernander, Hilde Bojer, Tor Arne Gangsø, Arvid Hallén, Margaret Eide Hillesand, Svein Konstali, Brit Prytz Lyngner, Svein Sandvik, Gerd-Liv Valla, Einar Bye, Jan Lyngstad og Erling Moe.
Linfrø
Linfrø inneholder også cyanogene glykosider, så for stor mengde er ikke bra. Mattilsynet anbefaler max 1-2 spiseskjeer linfrø om dagen.
I folkmedisinen anses linfrø å være bra som kur mot forstoppelse.
Andre De Grasse
Andre De Grasse (født 10. november 1994 i Scarborough i Ontario) er en canadisk friidrettsutøver som konkurrerer i sprint. Han slo gjennom i 2015, med to gull i Panamerikanske leker og bronse på 100 meter i VM i friidrett 2015 i Beijing.
Linfrø
Mange gir sine hester linfrø. For at dette ikke skal forgifte hesten skal altså linfrøet kokes og det overflødige vannet helles av. I handelen finnes linfrøpellets og linfrøkake, som er klar til bruk.
Jan Aas
Jan Aas (født 14. januar 1944 i Fredrikstad, død 30. mai 2016 samme sted) var en norsk fotballspiller som spilte mesteparten av karrieren i Fredrikstad FK, men blomstret mest som spiller i Sarpsborg Fotballklubb. Han spilte tre A-landskamper for Norge. Hans primære posisjon på banen var venstreving.
Andre De Grasse
Idrettskarriere
De Grasse deltok i Det panamerikanske juniormesterskapet i friidrett 2013 i Medellín i Colombia, der han fikk to medaljer. Han kom på annenplass på 100 meter, med tiden 10,36, kun slått av Zharnel Hughes. På 200 meter kom han på tredjeplass, med tiden 20,74.
Drama Desk Award
The Drama Desk Awards er en teaterpris som ble etablert i 1955 og som utdeles årlig i en rekke kategorier. Det er bare oppsetninger på en av teaterscenene i New Yorks teatre som kan nomineres til Drama Desk Awards. Prisen anses som en av de viktigste amerikanske teaterprisene, på linje med Tony Award.
Hellesyltporten
Hellesyltporten er en veitunnel i Stranda kommune i Møre og Romsdal. Tunnelen er en del av fylkesvei 60. Den er 377 meter lang.
Ulvhild
Etymologi
Ulvhild har opprinnelse i norrøne Ulfhildr, som er dannet av ulfr, «ulv», og hildr, «kamp».
P.E. Lange-Müller
Peter Erasmus Lange-Müller (født 1. desember 1850, død 26. februar 1926) var en dansk komponist.
Skuggetunnelen
Skuggetunnelen er en 183 meter lang veitunnel på E136 i Ålesund kommune i Møre og Romsdal.
Drama Desk Award
Figurteaterensemblet Wakka Wakka Productions, der norske Kirjan Waage er et av medlemmene, har vunnet flere Drama Desk Awards.
Ulvhild
Utbredelse
Wulfhild var et populært navn i England på 900-tallet.
Den norrøne formen Ulfhildr er kjent brukt i én runeinnskrift fra vikingtiden (U 215), så navnet var kjent, men neppe blant de mest brukte navnene i Norden på den tiden. Ulvhild var et vanlig navn i Norge i middelalderen. Over 10 forskjellige personer med navnet er nevnt i Regesta Norvegica.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Jan Aas
Aas debuterte for Fredrikstads førstelag som 17-åring i 1961, og spilte seks seriekamper da FFK ble seriemester sesongen 1960/61. I oktober samme år var han med på å vinne cupfinalen, hvor FFK vant hele 7-0 over Haugar. Han vant et nytt cupmesterskap i 1966. I august 1962 debuterte han på landslaget, i en treningskamp mot Finland.
I 1969 forlot Aas FFK til fordel for den svenske andredivisjonsklubben Bengtsfors IF. Han kom hjem til Norge i 1971, og signerte for FFKs erkerival Sarpsborg FK, hvor han i 1972 fikk sine to siste kamper i landslagstrøya, mer enn ti år etter debuten. I 1974 dro Aas tilbake til Fredrikstad etter det som var klubbens første nedrykk i historien, og Aas var med på å spille FFK tilbake til øverste nivå på første forsøk.
Jan Aas la opp som spiller i 1978. Han spilte til sammen 203 kamper i norsk toppdivisjon for Fredrikstad (170 kamper) og Sarpsborg (33 kamper), og scoret 37 mål. Han ble senere trener for Fredrikstad i 1984, men ble sparket midtveis i sesongen etter svake resultater. Aas døde i 2016 etter en tids sykdom, 72 år gammel.
Tusenfryder
Tusenfryder (originaltittel: Sedmikrásky) er en tsjekkoslovakisk spillefilm fra 1966 regissert av Věra Chytilová.
Dette var Chytilovás andre og er den av hennes filmer som er mest kjent og omdiskutert i dag. Den ble filmet to år før Prahavåren brøt ut og representerer den sjekkoslovakiske nye bølgens mest radikale og eksentriske gren. Tusenfryder ble totalforbudt på kino i Tsjekkoslovakia.
Andre De Grasse
Idrettskarriere
I 2014 deltok han i Samveldelekene 2014 i Glasgow, men ble slått ut i semifinalen på 200 meter.
Under Pacific-12 Conference 2015 vant han 100 meter med personlig rekord på tiden 9,97; dette var første gang en canadier hadde løpt under 10 sekunder siden år 2000. Det var også mesterskapsrekord for Pacific-12 Conference. Han løp også 200 meter på 20,03 under dette mesterskapet, som var canadisk rekord på distansen. Han ble kåret til Pac-12 Conference «men’s track and field athlete of the year» ved dette mesterskapet. I NCAA-mesterskapet i mai 2015 vant han også både 100 og 200 meter, med henholdsvis 9,75 og 19,58 sekunder, men begge disse var med fot mye medvind til at det teller som offisielle rekorder.
I begynnelsen av juli 2015 ble han canadisk mester på 100 meter, der han løp på 9,95 i finalen. Han deltok i Panamerikanske leker 2015 i Toronto i Canada. Her vant han 100 meter med tiden 10,05 i finalen, men han løp på 9,97 i semifinalen. På 200 meter vant han med tiden 19,88, som var ny canadisk rekord, og dermed ble han den første canadieren i historien som har løpt 100 meter på under 10 sekunder og 200 meter på under 20 sekunder. Canada kom også først i mål på 4 × 100 meter stafett, men ble senere diskvalifisert fordi Gavin Smellie hadde løpt utenfor sin bane.
I VM i friidrett 2015 kvalifiserte han seg til finalen på 100 meter, etter 9,99 i innledningsheatet og 9,96 i semifinalen. I finalen satte han ny personlig rekord på 9,92, og fikk bronse bak Usain Bolt og Justin Gatlin. Bronsen delte han med amerikanske Trayvon Bromell. Han deltok også på 4 × 100 meter stafett, og fikk der bronse sammen med Aaron Brown, Brendon Rodney og Justyn Warner. I desember 2015 ble han profesjonell utøver, og signerte avtale med Puma.
I juni 2016 ble han tatt ut på Canadas OL-lag til Sommer-OL 2016. Han vant 100 meter i det canadiske mesterskapet i juli 2016. På 100 meter i OL løp han på 9,92 i semifinalen, og kom på tredjeplass i finalen, med ny personlig rekord på 9,91 sekunder. Dette var Canadas første medalje i disse olympiske lekene. På 200 meter hadde De Grasse raskest tid av alle i innledningsheatet, med 20,09 sekunder, og han satte ny canadisk rekord i semifinalen med 19,80 sekunder. I finalen løp han på 20,02, og fikk sølv bak Usain Bolt. Dette var Canadas første OL-medalje på 200 meter siden Percy Williams i 1928. De Grasse deltok også på 4 × 100 meter stafett, der Canada løp inn til fjerdeplass med ny canadisk rekord på 37,64 sekunder. Imidlertid ble USA diskvalifisert for å trå utenfor banen, og dermed rykket Canada opp til tredjeplass og bronse.
I 2019 vant han bronsemedaljen på 100 meter under VM i friidrett 2019.
I 2021 tok han gullmedalje på 200 meter og bronsemedalje på 100 meter da han representerte han landet sitt under Sommer-OL 2020 i Tokyo.
P.E. Lange-Müller
Som barn fikk han musikkundervisning av Gottfred Matthison-Hansen, og i 1871 fikk han et års undervisning på Musikkonservatoriet. Det var imidlertid meningen at han skulle gå embedsveien, og han kom derfor i gang med et statsvitenskapelig studium ved universitetet. Etter en tid kuttet han ut studiet for å prøve seg som gartner, men fra 1874 virket han utelukkende med musikk, først og fremst som komponist, men i korte perioder som orkesterdirigent.
Samme år var han med på å stifte Koncertforeningen og i et par år var han meddirigent, den eneste faste stillingen han hadde.
På slutten av 1880-tallet reiste han rundt og bodde blant annet to år i Stockholm, hvor han stiftet vennskap med bl.a. Tor Aulin og Emil Sjøgreen.
Lange-Müller giftet seg i 1892 med Ruth Block og fikk tre døtre med henne.
Musikken
Lange-Müller led av dårlig helse hele livet, men foretok allikevel mange reiser og komponerte en stor mengde musikk.
Allerede hans op. 1 Fem Sange af Salomon og Sulamith med tekst av B.S. Ingemann ble tatt godt i mot av publikum og kritikerne selv om mange av hans større verker senere fikk en mer lunken mottakelse.
Lange-Müller skrev mer enn 200 sanger for en stemme eller kor. Lange-Müllers romanser og korsanger var den danske kulminasjonen på en musikksjanger som startet i Tyskland på slutten av 1700-tallet med blant annet Beethoven, Schubert, Carl Loewe, Brahms og Hugo Wolf. I Danmark var det personer som J.A.P. Schultz, Weyse, Gade, Peter Heise og altså Lange-Müller som var de førende på dette området. Thomas Laub og Carl Nielsen forenklet stilen og Poul Schierbeck var kanskje den siste store eksponenten for denne sjangeren.
Men Lange-Müller skrev også mange stykker med orkester. Bl.a. 2 symfonier, en fiolinkonsert, flere orkestersuiter og 4 operaer. Dessuten skrev han større eller mindre mengder musikk til en lang rekke skuespill, blant annet hans største suksess; musikken til Holger Drachmanns eventyrspill Der var engang, hvor «Midsommervisen» inngår (den som Shu-bi-dua har skrevet ny musikk til) og musikken til Sophus Bauditz' lystspill I Mester Sebalds Have (1880).
«Vi elsker vort land» med tekst av Holger Drachmann er tatt opp i den danske kulturkanonen.
Verkliste
Listen er ikke komplett.
Ransäter
Ransäter er kirkebyen i Ransäters socken og en tettsted i Munkfors kommune i Värmland, Sverige.
Bygninger
I Ransäter ligger bygninger til minne om kjente personer og kulturpersonligheter. I Ransäters bruksherrgård (også kalt Geijersgården) ble Erik Gustaf Geijer født.
Tage Erlander ble født her i 1901 og da han døde i 1985 ble han begravet her. Den 13. juni 1987 ble museet Erlandergården innviet. Erlandergården er et hus med 3 etasjer, på andre etasje bodde Erlander og hans familie da han var barn og han gikk i folkeskole på første etasje der folkeskolen lå, hans far var lærer der.
Luis Ricardo Falero
Luis Ricardo Falero (23. mai 1851 – 7. desember 1896), hertug av Labranzano, var en spansk maler. Han spesialiserte seg på kvinnelige nakenbilder og mytologiske, orientalistiske og fantasimiljøer. Hans vanligste materialer var olje på lerret. Faleros malerier holdes for det meste i private samlinger i Europa og USA, selv om en akvarell av "Twin Stars" er i samlingen til Metropolitan Museum of Art, New York.
Biografi
Falero ble født i Granada og satset opprinnelig en karriere i den spanske marinen, men ga opp dette til foreldrenes skuffelse. Han reiste til fots til Paris, hvor han studerte kunst, kjemi og maskinteknikk. Han bestemte seg etter en tid for å fokusere på å male, og han var elev av Gabriel Ferrier. Etter Paris studerte han i London, hvor han til slutt slo seg ned.
Falero hadde en spesiell interesse for astronomi og himmelske konstellasjoner er representert i mange av verkene hans, for eksempel "The Marriage of a Comet" og "Twin Stars". Hans interesse og kunnskap om astronomi førte også til at han illustrerte verkene til Camille Flammarion.
Maud Harvey var først hushjelpen hans, og deretter modell. Hun saksøkte Falero i en farskapssak i 1896, da hun var 17 år gammel. Da han oppdaget at hun var gravid, hadde han avskjediget henne. Hun vant saken og ble tildelt fem shilling per uke til støtte for barnet deres.
Falero døde samme år på University College Hospital, London, i en alder av 45.
Stig Øvrebø
Stig Øvrebø (født 1960 i Gjøvik, Oppland) er en norsk politimann og tidligere vektløfter, som konkurrerte for Gjøvik Atletklubb og Tønsberg-Kameratene. Han har blant annet vunnet fem NM-gull, tre kongepokaler, og to sølv i nordiske mesterskap.
Øvrebø har satt en rekke norske rekorder i vektløfting. Blant annet satte han i mars 1989 norsk rekord i rykk i klasse +110 kg med 165,5 kg. Dette er det nest meste som noensinne er løftet i rykk av en nordmann. I 1993 og 1994 satte Øvrebø norske rekorder i alle disipliner i den nyopprettede vektklassen +108 kg. Hans tyngste rekordløft var 162,5 kg i rykk, 192,5 kg i støt og 355 kg sammenlagt. Alle disse rekordene ble satt under NM i vektløfting i mars 1994, og alle ble slettet senere samme år av Stian Grimseth.
Ungdoms- og juniorårene
Øvrebø deltok på sitt første vektløfterstevne i oktober 1975, med en kroppsvekt på 61,8 kg. I ungdomsårene, til og med 1977, hadde han jevn og god fremgang, selv om han i liten grad viste mestertakter. Det var først i juniorårene at han startet å gjøre seg bemerket. I 1979 ble han av Norges Vektløfterforbund tatt ut til å representere Norge i dette årets nordiske mesterskap for juniorer i Finland. Etter her å ha løftet 107,5 kg i rykk, ble han stående uten sammenlagtresultat ved ikke å få tellende resultat i støt. I sitt siste år som juniorløfter, 1980, ble han for første og eneste gang juniornorgesmester, i klasse -82,5 kg. Sammenlagt løftet han 245 kg, som da var ny personlig rekord. I løpet av året økte han sin personlige rekord til 280 kg, fordelt på 125 kg i rykk og 155 kg i støt.
De første årene som seniorløfter
I 1981, Øvrebøs første år som seniorløfter, deltok han på sitt første senior-NM. Her løftet han 275 kg sammenlagt i klasse -90 kg, 50 kg mindre enn klassevinneren Øystein Holt. Dette var ikke nok til å komme på pallen. Øvrebø avsluttet sitt første seniorår med å sette to personlige rekorder, da han på Gjøvik Atletklubbs julestevne løftet 167,5 kg i støt og 297,5 kg sammenlagt. I februar 1982 vant Øvrebø sin første NM-medalje, da han under NM i Skien for første gang bikket 300 kg-grensen sammenlagt. Hans 302,5 kg sammenlagt i klasse -90 kg holdt til en tredjeplass, 35 kg bak klassevinneren Egon Vee-Haugen som satte ny norsk rekord sammenlagt med 337,5 kg. Etter dette norgesmesterskapet trappet Øvrebø – som da var ferdig utdannet politimann – ned på stevnedeltakelsesfronten. I resten av 1982 og i 1983 deltok han bare på noen få stevner, og i 1984 og 1985 deltok han nesten ikke på stevner overhodet.
Comeback og internasjonal representasjon
I 1986 var Øvrebø tilbake i vektløftermanesjen for fullt. Han startet året med i januar å vinne gull i B-NM, med 285 kg sammenlagt i klasse -100 kg – fem kilo mer enn den tidligere storløfteren Tage Knudsen. Øvrebø ble videre tatt ut til å representere Norge i nordisk mesterskap, hvor han på 5.-plass i klasse -110 kg med 295 kg sammenlagt. Også senere i 1986 deltok han på internasjonale stevner. Mot slutten av året satte han personlige rekorder i alle disipliner, ved å klare 140 kg i rykk, 170 kg i støt og 310 kg sammenlagt.
Øvrebø fortsatte den gode utviklingen i 1987. I februar vant han NM-sølv i klasse +110 kg, med ny personlig rekord sammenlagt på 312,5 kg. Han endte bare fem kilo bak gullmedaljevinneren Per Ola Dalsbø. Senere samme år vant han sølvmedalje i samme klasse under nordisk mesterskap i Sverige, før han representerte Norge i både EM og VM. Under VM satte han nye personlige rekorder i alle disipliner, ved å klare 150 kg i rykk, 185 kg i støt og 335 kg sammenlagt.
Norgesrekorder, NM-gull og kongepokal
I 1988 startet Øvrebø året med å sette ny norsk rekord i rykk i klasse +110 kg. Under et stevne i Tønsberg idrettshall løftet han 165 kg i et ekstraløft, noe som var 4,5 kg mer enn den gamle rekorden Tage Knudsen satte i 1979. Tre uker senere vant Øvrebø sitt første NM-gull, ved å løfte 350 kg sammenlagt i klasse +110 kg. Under et internasjonalt stevne i Portugal to måneder deretter satte han nye personlige rekorder i støt og sammenlagt, med henholdsvis 200 kg og 360 kg. Øvrebø ble dermed den fjerde nordmannen gjennom tidene til å runde 200 kg-grensen i støt (etter Eivind Rekustad, Leif Jenssen og Øystein Holt).
I februar 1989 vant Øvrebø sin første kongepokal. Med ny personlig sammenlagtrekord på 362,5 kg vant han NM-gull i klasse +110 kg, hele 57,5 kg foran nestemann på resultatlisten. Han ble også mesterskapets poengmessig beste løfter uavhengig av vektklasse, og vant dermed kongepokalen foran storfavoritten Øystein Holt, som hadde vunnet den de fire foregående årene. En måned senere, under lag-NM i Skien, satte Øvrebø enda en ny norsk rekord i rykk i klasse +110 kg. I et ekstraløft løftet han hele 165,5 kg, som på daværende tidspunkt var det meste som noensinne hadde vært løftet i rykk av en nordmann. Det er i senere tid bare Stian Grimseth som har løftet mer enn Øvrebø i rykk.
Utestengelse for dopingbruk
Den 16. april 1989 vant Øvrebø sølvmedalje i nordisk mesterskap på Island, etter å ha løftet 352,5 kg sammenlagt i klasse +110 kg. Denne medaljen skulle han senere bli fratatt. Tidligere samme måned deltok han nemlig på politi-NM i vektløfting på Norges idrettshøgskole, hvor han ble dopingtestet. Testen viste seg i ettertid å være positiv for det forbudte stoffet stanozolol, som er en type anabole steroider. Da Øvrebø ble informert om testresultatet i slutten av april, nektet han for å ha dopet seg. Han la deretter ut på en "jorda rundt"-reise. Nyheten om dopingavsløringen nådde media 13. mai 1989 og slo ned som en bombe, særlig fordi Øvrebø var politimann. Da Øvrebø i midten av juni var tilbake fra reisen sin, innrømmet han overfor media at han hadde inntatt det ulovlig stoffet. Han forklarte at han hadde fått et legemiddel av en kamerat for å lege en skade i kneet, men at han var uviten om at legemiddelet inneholdt anabole sterioder. I juli 1989 ble Øvrebø av domsutvalget i Norges Idrettsforbund utestengt fra all organisert idrett for to år.
Comeback med nye NM-gull, kongepokaler og norgesrekorder
Dopingutestengelsen opphørte i april 1991, og Øvrebø gjorde comeback allerede måneden etter. Hans første stevne etter utestengelsen var et klubbstevne 3. mai 1991 i regi av Tønsberg-Kameratene. Her løftet han 340 kg sammenlagt, og kvalifiserte seg dermed til EM i vektløfting, som skulle arrangeres i Polen tre uker senere. I EM løftet Øvrebø 155 kg rykk, men ble stående uten sammenlagtresultat etter å ha bommet på alle sine tre forsøk på 185 kg i støt.
I de to påfølgende årene – 1992 og 1993 – vant Øvrebø to nye NM-gull. I 1992 vant han også sin andre kongepokal, for å ha vært NMs poengmessig beste løfter uavhengig av vektklasse. I 1993 måtte han gi tapt for Øystein Holt i kongepokal-kampen. Øvrebø vant også en ny sølvmedalje i nordisk mesterskap i 1993, etter å ha løftet 347,5 kg sammenlagt i klasse +108 kg. I 1993 satte han også nye norske rekorder i alle disipliner i klasse +108 kg, etter at det dette året hadde blitt opprettet nye vektklasser.
I mars 1994 deltok Øvrebø på sitt siste NM i vektløfting. Her løftet han 355 kg sammenlagt i klasse +108 kg, som var ny norsk rekord og tett oppunder hans personlige rekord. Dette var også det beste resultatet han presterte etter dopingutestengelsen. Resultatet holdt ikke bare til gullmedalje i klassen, men han mottok også sin tredje kongepokal for å ha vært NMs poengmessig beste løfter uavhengig av vektklasse. To måneder senere, i mai 1994, representerte Øvrebø for siste gang Norge i EM i vektløfting. Her løftet han 345 kg sammenlagt i klasse +108 kg. Etter dette deltok han bare på noen få stevner. Hans foreløpig siste stevnedeltakelse var i november 1996.
== Resultater og meritter i vektløfting ==
Issjokolade
Issjokolade/iskonfekt er dessert eller slikkeri som består av blant annet sjokolade og kokosfett. Tross navnet har issjokolade ingenting med is å gjøre, men navnet er laget for å reflektere at sjokoladen smelter på grunn av innholdet av kokosfett. Dette gjør i sin tur at varmeenergi tas fra munnen og en kjølende følelse kan oppstå. I visse fall tillsettes glukose eller mentol til sjokoladen hvilket ytterligere øker en kjølende kjensle i munnen.
Eleonora av Slesvig-Holsten-Sønderborg
Eleonora av Slesvig-Holsten-Sønderborg (født 4. april 1590 i Sønderborg i Danmark, død 13. april 1669 i Rethwisch) var en dansk-tysk prinsesse av den oldenborgske sidegren Slesvig-Holsten-Sønderborg.
Bakgrunn
Eleonora var datter av Hans den yngre av Sønderborg – en sønn av kong Christian III av Danmark og Norge – og Agnes Hedvig av Anhalt.
Hun hadde oppholdt seg en del år hos sin mormor Eleonora av Württemberg (1552–1618), landegrevelig enke av Anhalt, da hertug Julius Ernst av Lüneborg  fridde til henne i 1610. Hun avslo, hvilket vakte mormorens vrede, mens foreldrene viste forståelse.
Anna Sjorina
Anna Vladimirovna Sjorina (russisk: Анна Владимировна Шорина; født 26. august 1982 i Moskva) er en russisk synkronsvømmer som deltok i de olympiske leker 2004 i Athen og 2008 i Beijing. Sjorina ble olympisk mester i synkronsvømming under Sommer-OL 2004 i Athen. Hun var med på det russiske laget som vant lagkonkurransen foran Japan og USA. De andre på laget var Olga Brusnikina, Anastasija Davydova, Anastasija Jermakova, Jelena Azarova, Maria Kisseleva, Olga Novoksjtsjenova og Elvira Khasjanova.
Coventry Climax
Coventry Climax var en britisk produsent av gaffeltrucker, brannpumper og spesialiserte motorer. Fra til  var de motorleverandør i Formel 1. Climax-drevne biler vant verdensmesterskapet både for førere og konstruktører fire ganger i denne perioden, i 1959 og 1960 med Jack Brabham og Cooper og i 1963 og 1965 med Jim Clark og Lotus.
Anna Sjorina
Fire år senere, under sommer-OL 2008 i Beijing vant hun en ny gullmedalje i lagkonkurransen sammen med Anastasija Davydova, Anastasija Jermakova, Maria Gromova, Natalija Isjtsjenko, Olga Kuzhela, Jelena Ovtsjinnikova, Elvira Khasjanova og Svetlana Romasjina.
Coventry Climax
Selskapet ble startet i 1903 og gikk konkurs i 1986.
Eleonora av Slesvig-Holsten-Sønderborg
Etter frieriet
Hans den yngre sørget for sine ugifte døtre, og hadde i sitt testamente bestemt at de skulle oppholde seg hos broren Joachim Ernst. Han sørget for at Eleonora kunne føre sin egen tilværelse, idet han skjenket henne landsbyen Retwisch, hvor hun lot oppføre et hus. Under Torstenssonkrigens herjinger sørget Christian IV for at hun fikk være i fred for hans soldater.
Anniken Paulsen
Anniken Paulsen (født 28. april 1955 i Greåker) er en norsk komponist og utøver som begynte å spille piano som femåring. Reimar Riefling var læreren fra hun var tolv, til hun som attenåring begynte å studere solist/høyere pedagogisk linje ved Østlandets Musikkonservatorium. Paulsen debuterte som pianist i 1980, med verk av bl.a. Schønberg, Webern, Ravel, Liszt og Schumann. Senere studerte Paulsen komposisjon ved Norges musikkhøgskole.
Eleonora av Slesvig-Holsten-Sønderborg
Etter frieriet
Hun døde på Rethwisch i 1669, hvoretter landsbyen gikk tilbake til broren.
Etter hans død, overgikk den til hans sønn Joachim Ernst II (1637–1700), som i en periode hadde Rethwisch som residensby for småhertugdømmet ''Slesvig-Holsten-Sønderborg-Pløn-Rethwisch.
Anniken Paulsen
Paulsen har yrkeserfaring som pianist og pedagog, bl.a. som fylkes/landsdelsmusiker i Nord-Norge, Akademi for scenekunst i Østfold, Lærerhøgskolen i Alta, videregående skoler, Skjeberg Folkehøyskole, som pianist i Norrbotten/Västerbotten for Svenske Rikskonserter, og kunstpedagog ved Norrbottens Bildningsförbund i Luleå.
Reed skole
Reed skole (Reed skule) var en 1-7-skole (barneskole) på Reed i bygda Breim i Gloppen kommune. Reed skole ble første gang etablert i 1864 og helt nytt bygg i 1957. Skolen hadde 168 elever i 2007. I 2009 ble skolen lagt ned og elevene flyttet til Breim skole på Byrkjelo. Med tiden skal bygningen brukes til barnehage.
Historie
Den første skolen på Reed ble bygget i 1864. I 1892 ble det bygget en ny skole som stod frem tid det nye skolebygget stod ferdig i 1957. Det gamle skolebygget fra 1892 ble stående, sporadisk brukt, til det ble revet i 1981. I 1971 ble skolen utbygget med gymnastikksal og scene. I forbindelse med reform 97 ble skolen ytterligere utvidet for å romme 6-åringene
Skolekrets
Til skolekretsen tilhørte gårdene Kvile, Hetle og Seime vest for Reed. I dette området ligger byggefeltet med de meste av eneboliger i kretsen. Videre tilhørte gårdene langs Storeelva, deriblant Råd samt gårdene østover til og med Bø og Flølo, hvor Byrkjelo skoles krets tok over. I Øvrebygda mot Utvikfjellet gikk kretsgrensen til Byrkjelo ved Skinlo. Til skolekretsen hørte også Høygardane som ligger høyt over Breimsvatnet mot nord, og kretsen Årdal som ligger i sør, ved Breimsvatnet mot Jølster.
Sekularfest for Gutenberg
Sekularfest for Gutenberg blir avholdt ved hvert hundreårsjubileum for boktrykkerkunstens oppfinnelse i 1440 på Johann Gutenbergs navnedag 24. juni (sankthans).
Feiringen av 500-årsjubileet i 1940 ble ikke gjennomført på grunn av den andre verdenskrigen.
Historikeren O. A. Øverland skriver om den sekularfesten i 1840 blant annet: ''Det heder, at der i Tyskland feiredes sekularfester i anledning bogtrykkerkunstens opfindelse i 1540, 1640 og 1740 på Gutenbergs navnedag, St. Hans dag. Til den fjerde sekularfest i 1840 blev der i udlandet truffet store forberedelser. Fra Tyskland meldes der saaledes om en stor tre dagers fest i Leipzig efter et nøie fulgt program, der bød paa morgenmusik og klokkeringing fra kirketaarnerne, gudstjeneste, processione, indvielse og overrekkelse af fane, udstilling af typografisk kunst, oratorium, folkefest og fakkeltog. ... Ogsaa hertllands dukkede den tanke op, at haandens og aandens mænd inden presse og litteratur for førte gang skulde samles til mindefest for den i menneskehedens liv saa dybt indgripende begivenhed. ... Den 24. juni stod alle trykkerier i Kristiania stille. Avisernes redaktionspersonale havde fri, og den næste dag skulde intet blad udkomme. Boghandlernes butikker var lukkede. Over den hele by og omegn feiredes dagen. Ogsaa studenterne holdt fest paa ist landsted. Overhovedet sør deet siges, at St. Hans dag 1840 ved enkle midler blev en lysende mindeværdig folkefest.''
Trond Hegna er litt mer dempet: ''Henrik Wergeland var allikevel hovedpersonen. Til sekularfesten sparte han seg ikke. Til Gudstjenesten i Vår Frelsers kirke, Domkirken som den heter nå, hadde han skrevet en kantate med kor, soli, kvartet og resitativ. Til festen fire skåltaler: for Kongen, for Fedrelandet, for Den norske litteratur og for Trykkefriheten. Og ved festens slutt holdt han en skåltale for et godt år.''
Også til jubileet i 1940 var det planlagt en større feiring, blant annet med et skandinavisk jubileumsmøte i Stockholm. Dette ble det ikke noe av på grunn av krigen, men noe feiring ble gjennomført før 9. april. Hegna skriver: ''Det store Gutenberg-jubileum som det var lagt opp til, ble det altså ikke noe av. Men da Oslo Håndsetterklubb i februar holdt en faglig foredrags-serie, besluttet klubben å ta litt av jubileet på forskudd. Det ble arrangert en Gutenberg-fest i Folkets Hus store sal den 10. februar, og her innfant Gutenberg selv seg sammen med sine svenner, og ble behørig hyldet. ... Det var omtrent 300 til at stede, og på denne måten ble Gutenberg allikevel æret av sine kolleger i Oslo, takket være at håndsetterne gjorde det som på idrettsspråket kalles tjuvstart, men som de i dette tilfelle hadde all ære av.''
Teie hovedgård
Teie hovedgård er en tidligere herregård og patrisiervilla som ligger på Teie på nordspissen av Nøtterøy, ved Byfjorden, i Tønsberg kommune i Vestfold. Dagens hovedbygning, som regnes som en av Norges fineste empirebygninger i murstein, ble reist av Mathias Foyn i 1803. Huset ble restaurert av Tønsberg kommune i 1955 til bruk som representasjons- og skolebygning. Bygningen er fredet.
Ivo Saliger
Saliger bodde fra 1908 i Wien. Etter utdanning på Grafischen Lehr - und Versuchsanstalt i Wien studerte han maleri og gravyr (etsing) på kunstakademiet i Wien under Rudolf Jettmar, Ludwig Michalek og Ferdinand Schmutzer.
Remmemtunnelen
Remmemtunnelen er en 58 meter lang veitunnel på E39 i Vestnes kommune i Møre og Romsdal.
Matsentral
Matsentralen er en matbank (engelsk: «food bank») som tilhører det nasjonale nettverket av norske matbanker kjent som Matsentralen Norge.
Matbanker ble opprinnelig etablert som en midlertidig foranstaltning for å bidra til matsikkerthet, men siden har matbankene også fungert som strategi for å redusere matsvinn. En matsentrals formål handler både om å redusere matsvinn og å bekjempe sult blant vanskeligstilte. Dette gjøres ved å ta imot overskuddsmat fra matbransjen og sørge for at den videreformidles gratis på en trygg måte til veldedige organisasjoner som hjelper vanskeligstilte.
I noen land benyttes betegnelsen «foodbank» om virksomheter som deler ut mat, det vil si førstelinjetjenesten. I internasjonal litteratur kan derfor begrepet «foodbank» ha ulike betydninger. I Norge har man valgt å knytte betegnelsen «matsentral» med den amerikanske modellen for food bank, ofte kalt «lagermodellen», men andre modeller av matbank er også i bruk i Norge.
Overskuddsmat
Overskuddsmat er matvarer som av en eller annen grunn ikke kan selges gjennom de vanlige kanalene.
Dette kan være produkter som:
Denne maten er fortsatt spiselig, derfor vil det bli betraktet som matsvinn hvis den ikke spises av mennesker.
Matsvinn
Matsvinn er et globalt fenomen og har etter hvert fått økt oppmerksomhet av politikere, eksperter og frivillige organisasjoner. FNs organisasjon for ernæring og landbruk antyder at en tredjedel av den maten som blir produsert til konsum, blir borte eller kastet gjennom den globale matforsyningskjeden. Bare én tredjedel av all mat som blir kastet ville vært nok til å fø alle jordens sultne mennesker.
Matsvinn er også sløsing av ressurser som brukes til å dyrke den maten som blir kastet. Vannet som brukes til å dyrke og frambringe maten som kastes globalt, vil være nok til å dekke behovet til ni milliarder mennesker, som er det antallet personer man forventer å bebo kloden i 2050. Ti prosent av industrilandenes utslipp av klimagasser skyldes produksjon av mat som blir kastet. 8,3 hektar land kreves for å produsere kjøttet og meieriproduktene som kastes av britiske og amerikanske familier, butikker og restauranter. Dette er sju ganger arealet av Amazonasregnskogen som går tapt i Brasil hvert år, hovedsakelig på grunn av kvegdrift og soyaproduksjon til eksport som dyrefôr.
Redistribusjon av overskuddsmat
Forebygging av matsvinn innebærer å begrense genereringen av overskuddsmat i hvert trinn av næringsmiddelkjeden (dvs. produksjon, bearbeiding, distribusjon og forbruk). Hvis dette ikke kan oppnås, er den nest beste løsningen å donere overskuddsmaten til veldedige organisasjoner som fordeler den videre til mennesker med behov for mat.
Det er to tilnærminger for å omfordele overskuddsmat. Den første tilnærmingen er omfordeling gjennom matbanker som mottar overskuddsmat fra ulike leverandører, lagrer det og distribuerer det blant veldedighetsorganisasjoner, for videre distribusjon til personer i nød. Den andre tilnærmingen er gjennom organisasjoner som serverer gratis mat eller utdeler gratis matposer. Den første tilnærmingen (omfordeling gjennom matbanker) heter «indirekte omfordeling» og den andre tilnærmingen (omfordeling gjennom direkte og lokalt organiserte avtaler mellom leverandører og veldedige organisasjoner) «direkte omfordeling».
Ivan Jefremov
Ivan Antonovitsj Jefremov (russisk: Ива́н Анто́нович Ефре́мов; født, død 5. oktober 1972) var en sovjetisk paleontolog og forfatter.
Matsentral
Redistribusjon av overskuddsmat
Som en del av handlingsplanen for sirkulær økonomi har Europakommisjonen vedtatt EUs retningslinjer for matdonasjon for å legge til rette for utvinning og omfordeling av trygg, spiselig mat til de som har behov for det.
I Norge
Direkte redistribusjon er den vanligste formen for redistribusjon i Norge og har eksistert i flere tiår, men skjøt fart da Kiwi i 2004 inngikk nasjonale avtaler med Frelsesarmeen og Kirkens bymisjon om at de kunne hente overskuddsmat i Kiwi-butikkene.
Den første offisielle matsentralen i Norge kom i drift i 2013 etter initiativ fra matbransjen gjennom prosjektet Format.
Matsentralen var fra starten organisert som et samvirkeselskap, med Frelsesarmeen, Blå kors og Kirkens bymisjon som stiftere, seinere ble også evangeliesenter og IOGT Norge medlemmer. Retten til å motta mat fra Matsentralen er ikke knyttet til medlemskap, men til at maten stilles fritt til disposisjon for vanskeligstilte, enten i form av måltider, eller utdelt i poser for tilberedning hjemme.
I dag finnes det i tillegg matsentraler i Tromsø, Trøndelag, Vestland, Rogaland, Sørlandet, Vestfold ogTelemark og Innlandet
I 2017 ble Matsentralen Norge (MSN) etablert som paraplyorganisasjon for alle matsentraler i landet.
I 2021 omfordelte nettverket av matsentraler mer enn 4000 tonn mat til mennesker i en vanskelig situasjon. Dette tilsvarer 8 millioner måltider, og 12 000 tonn CO2e ekvivalenter.
Kirsten Jensdatter
Kirsten Jensdatter (1648–1728) var en dansk salmeboksforfatterinne.
Hun var gift først med rådmann i Assens, Jens Kjær. Fra 1696 var hun gift med presten Rasmus Pedersen Bruun (d. 1713). Som 70-årig enke skrev hun i 1718 Enkens Skærv i Templen, trykt i flere opplag. Hennes salmer behandler skapelsen og det kristne i livets kamp.
Remetunnelen
Remetunnelen er en 567 meter lang veitunnel på fylkesvei 659 i Ålesund kommune i Møre og Romsdal.
Arbeiderkommisjonen av 1885
Arbeiderkommisjonen av 1885 (Arbeiderkommissionen av 1885) var en offentlig kommisjon satt ned av Sverdrup-regjeringen i 1885, for å utarbeide lovgivning om arbeidervern. Kommisjonens arbeid ledet frem til Fabrikktilsynsloven av 1892 og Ulykkesforsikringsloven av 1894. Lovene var de første lovene som regulerte arbeid i Norge. Fabrikktilsynsloven førte til opprettelsen av Fabrikktilsynet i 1893.
Georg Elgaaen
Georg Elgaaen (født 5. juli 1922, død 8. desember 2005 i Oslo ) var en norsk lærer, lektor og amatørkomponist. Elgaaen er mest kjent som opphavsmannen bak sangen «Voi Voi», vinneren av den første utgaven av Melodi Grand Prix i 1960.
Arbeiderkommisjonen av 1885
Nedsettelse av kommisjonen
I Sverige i 1884 hadde det blitt oppnevnt en kongelig kommisjon for å drøfte ulykkes- og alderstrygd for arbeidere. Kong Oscar II skrev til Johan Sverdrup og ba han ta opp spørsmålet i Norge. Etter oppfordring fra Sverdrup la Indredepartementet i mai 1885 fram et forslag til Stortinget om bevilgning av penger til nedsettelsen av en kommisjon til å drøfte arbeiderspørsmålet. Forslaget ble enstemmig vedtatt. Kommisjonen ble oppnevnt i august 1885.
Georg Elgaaen
Bakgrunn
«Voi Voi» var også Norges første bidrag i Eurovision Song Contest. Der ble den fremført av Nora Brockstedt og endte på en fjerdeplass. Siden er «Voi Voi» innspilt i ulike versjoner av en rekke artister: Vokalgruppene Pitsj, Hovedøen Social Club og Bjelleklang har gitt ut sine versjoner, mens Knut Mikalsen Bopalong Quintet har laget en jazzversjon, og rapgruppen Superstars har også laget sin egen versjon av låten.
Arbeiderkommisjonen av 1885
Kommisjonens arbeid
Kommisjonens mandat var å drøfte en lov om fabrikktilsyn, spørsmålet om arbeidenes ansvar ved arbeidsulykker og mulighetene for å få i stand syke-, ulykkes- og alderstrygder.