cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Surfeøre
Forebygging
Den utbredte bruken av våtdrakt de siste årene har gjort det mulig for folk å surfe i mye kaldere vann enn tidligere, og man har sett en økning i forekomst og alvorlighetsgrad av surfeøre hos surfere som ikke beskytter ørene godt nok.
Noen vanlige råd for å unngå surfeøre er å:
Behandling
Noen leger har istedet begynt å bruke en 1 mm bred meisel til å fjerne benet og går inn direkte via øregangen. Denne teknikken bevarer typisk huden bedre, og kan i noen tilfeller utføres med lokalbedøvelse.
Avhengig av tilstanden til øregangen og den kirurgiske metoden som brukes kan det ta fra flere uker til flere måneder å gro. Under helbredelse fra operasjonen er det svært viktig ikke å utsette øregangen til vann slik at man minimerer sjansen for infeksjoner og komplikasjoner.
Ubeskyttet eksponering av ørekanalene mot vind og kaldt vann etter behandling kan føre til tilvekst av bein igjen og med tilhørende behov for gjentatt operasjon på samme øret.
En vanlige konsekvens av en operasjon for surefære er endret karakteristikk av huden inni øregangen slik at vann ikke renner like lett ut igjen, samt nedsatt hårvekst og produksjonen av ørevoks som ellers ville beskyttet øret.
Alvaro del Portillo y Diez de Sollano
Álvaro del Portillo (født 11. mars 1914 i Madrid i Spania, død 23. mars 1994 i Roma) var en spansk biskop som i egenskap som prelat i nitten år ledet av personalprelaturet Opus Dei.
Han ble saligkåret i 2014.
Bakgrunn
Álvaro del Portillo ble født i Madrid som det tredje av åtte barn, og vokste opp i en kristen familie. I 1935 sluttet han seg til Opus Dei. Han ble Josemaría Escrivás nærmeste samarbeidspartner i 40 år. Han var foruten den vanlige presteutdannelse også utdannet sivilingeniør, historiker og kanonist.
Prest
Med etableringen av Opus Dei som personalprelatur den 28. november 1982, utnevnte pave Johannes Paul II ham til den første prelat for Opus Dei.
Biskop
Den 6. januar 1991 bispeviet pave Johannes paul II ham personlig. Han ble da titulærbiskop av Vita.
Biskop del Portillo døde den 23. mars 1994, noen timer etter at han kom tilbake fra en pilegrimsreise til Det hellige land. På sin dødsdag ba pave Johannes Paul II foran hans leie, og han ble stedt til hvile i prelaturkirken Vår Frue av Freden på Viale Bruno Buozzi i Roma.
Hans etterfølger som prelat for Opus Dei ble biskop Javier Echevarría.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Lviv romersk-katolske erkebispedømme
Lviv erkebispedømme er et av Ukrainas sju romersk-katolske (latinske) bispedømmer, og det eneste erkebispedømmet blant disse. Det omfatter oblastene Ivano-Frankivsk, Lviv, Ternopil og Tsjernivtsi i den vestlige delen av Ukraina.
Verdi Barberis
Verdi Barberis (født 27. juni 1928 i Albury i New South Wales, død 6. januar 2005 i Albury) var en australsk vektløfter som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors og 1956 i Melbourne.
Lviv romersk-katolske erkebispedømme
Historie
Etter at Polen hadde ervervet fyrstedømmet Halytsj-Volynia, ble området katolisert og i 1375 delt inn i seks bispedømmer: Halytsj erkebispedømme (polsk Halicz) som metropolitanbispedømme med Kamjanets (Kamieniec), Kholm (Chełm), Lutsk (Luck), Peremysjl (Przemyśl) og Zjytomyr (Żytomierz) som suffraganer. Halytsj ble dermed etter Gniezno Polens andre erkebispedømme. Dets sete ble i 1412 flyttet fra Halytsj til Lviv (Lwów), og navnet har siden vært Lviv erkebispedømme.
Verdi Barberis
Barberis vant en olympisk bronsemedalje i vektløfting under sommer-OL 1952 i Helsingfors. Han kom på tredjeplass i den tredje letteste vektklassen, lettvekt, opp til 67,5 kg, bak Thomas Kono fra USA og Jevgenij Lopatin fra Sovjetunionen. Barberis løftet sammenlagt 350,0 kg, 12,5 kg mindre enn gullmedaljevinneren.
Lviv romersk-katolske erkebispedømme
Historie
Med Polens tre delinger (1772–1795) havnet Lviv (tysk Lemberg) samt Kholm og Peremysjl i Østerrike, mens Kamjanets, Lutsk og Zjytomyr falt til Russland. De tre sistnevnte bispedømmene ble først opphevet, men fem år senere gjenopprettet som suffraganer under Mogiljov erkebispedømme.
Saltimbocca
Saltimbocca alla romana er en italiensk kjøttrett, laget av kalvekjøtt, spekeskinke og salvie. Saltimbocca alla romana regnes som en typisk rett for Roma og Lazio, men varianter finnes også i andre regioner, samt i Sveits, Spania og Hellas.
Lviv romersk-katolske erkebispedømme
Historie
Innen Østerrike lå Lvivs kirkeprovins i kronlandet og kongedømmet Galicia og Lodomeria. Erkebiskopen av Lviv fikk bære tittelen primas av Galicia og Lodomeria og hadde stemmerett i den galiciske landdagen (stendenes parlament). Den romersk-katolske kirke stod omtrent like sterkt som den ukrainsk-katolske, som også hadde sitt metropolitansete i Lviv. Mens den førstnevnte hadde sterkest fotfeste i den polsktalende befolkningen, var den ukrainsktalende befolkningsgruppen overveiende ukrainsk-katolsk. I denne perioden ble også de nye suffraganbispedømmene Kielce og Tarnów opprettet, mens Kraków bispedømme ble overført til Lvivs kirkeprovins i 1807. Etter at Wienerkongressen hadde regulert statsgrensene på nytt, stod Lviv derimot fra 1818 bare igjen med to suffraganer, Peremysjl og Tarnów.
Saltimbocca
En løvtynn skive av spekeskinke (helst parmaskinke) og et salvieblad festes til en tynn skive kalvesnitsel og stekes. Snitslene serveres med sjysaus, loff og erter.
Lviv romersk-katolske erkebispedømme
Historie
Etter første verdenskrig ble det foretatt flere justeringer. 1925 ble Lutsk, Kamjanets og Zjytomyr tilbakeført til Lvivs kirkeprovins, men bare det førstnevnte av disse bispesetene ble faktisk besatt. Tarnów kom derimot til Krakóws kirkeprovins.
Etter andre verdenskrig begynte en vanskelig tid med represalier mot religionsutøvelse fra sovjetiske myndigheter. Dessuten ble den polsktalende befolkningen deportert vestover. Dermed var det bare noen få prosent av befolkningen som bekjente seg til romersk-katolisismen. Samtlige katolske bispeseter var vakante i lang tid, for Lvivs vedkommende fra 1962 til 1991. På det territorielle plan ble Peremysjl, som nå lå i Polen, løst fra Lvivs kirkeprovins i 1945 ved å bli eksemptert. Menighetene til Lviv erkebispedømme som lå på den polske siden av etterkrigsgrensen, ble så sent som i 1991/92 skilt ut som Lubaczów bispedømme.
Suffraganbispedømmenes utvikling
Erkebiskopen av Lviv var metropolitt for en rekke suffraganbispedømmer. Den følgende listen gir en oversikt over disse (i parentes: årstall for grunnleggelsen og for eventuelle skifter av kirkeprovinsen):
Anahí Suárez
Gabriela Anahí Suárez (født 2. februar 2001) er en ecuadoriansk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp.
Helligibis
Helligibis (Threskiornis aethiopicus) er en art i ibisfamilien. De gamle egypterne forbandt fuglen med guden Tot, og denne guden ble ofte fremstilt med ibishode. Det er funnet mange mumier av ibiser i egyptiske graver.
Micropsyrassa
Micropsyrassa er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Anahí Suárez
I 2021 representerte hun Ecuador på stafettlaget på 4 × 100 meter under Sommer-OL 2020 arrangert i Tokyo der laget ikke kvalifiserte seg til finalen.
Helligibis
Kroppslengden er 65–75 cm og vingespennet 112–124 cm. Fjærdrakten er hvit med en svart stripe ytterst på vingene. Det fjærløse hodet, halsen, nebbet og beina er svarte. Helligibis er en våtmarksfugl som lever både i innlandet og i kyststrøk. Den hekker i kolonier der reiret plasseres oppe i trær, ofte sammen med hegrer. Kostholdet er opportunistisk, og den eter gresshopper, vannbiller, krepsdyr, mark, muslinger, fisk, frosker, øgler, små pattedyr, åtsler, slakteavfall og egg både fra fugler og krokodiller.
Micropsyrassa
Utseende
Ganske små, avlange, blankt gulbrune eller rødbrune trebukker. Dekkvingene kan være delvis svarte. Antennene er tynne og lengre enn kroppen, pronotum tønneformet, betydelig smalere enn dekkvingene, som er litt rundede. Beina er middels lange, med noe klubbeformede lår.
Levevis
Larvene lever i død ved, mest av løvtrær.
Utbredelse
Artene er kjent fra Mexico i nord til Bolivia og det sørlige Brasil i sør.
Helligibis
Helligibis er svært tilpasningsdyktig og har forvillet seg flere steder i verden. I Frankrike var det 5200 individer i 2006. En er redd for at denne invaderende arten skal gjøre skade på bestanden av andre fugler som terner og hegrer.
Ignatiigränd
Ignatiigränd er en bakgate i Gamla stan i Stockholm og går mellom Västerlånggatan og Stora Nygatan.
Historie
Gränden, eller smuget er trolig identisk med Matts Mortenssons smug som er nevnt på 1500-tallet. I 1660 referert til ''Mårten Klinka eller Klink. Ignatij Grendh''. Mårten Clink eller Klinck var en handelsmann, «med egen skute» og faren til Christina Klinck, som i 1613 giftet seg med en innvandrer fra Tyskland, skrev seg som Ignatius Meurer. Det er hans første navn som ga opphavet til Ignatiigränd. Han eide også eiendommen Västerlånggatan 22 i nærheten av Eurydice-kvartalet som ligger nord i smuget. Huset stammer fra 1600-tallet og fikk sin nåværende utforming i art nouveau stil i 1906 av arkitektkontoret Ullrich & Hallquisth.
Jamaica Kincaid
Jamaica Kincaid, opprinnelig Elaine Potter Richardson (født 25. mai 1949 i Saint John's i Antigua og Barbuda), er en amerikansk forfatter og professor i African and African American studies ved Harvard University.
Hun bor i North Bennington i Vermont i USA.
Bakgrunn og oppvekst
Kincaid bodde sammen med sin mor og sin stefar på Antigua frem til 1965. Moren var en godt skolert kvinne; stefaren var snekker. Familien hadde det relativt trangt økonomisk. Frem til hun var ni år gammel var Kincaid svært knyttet til sin mor. Da hun var fylt ni år ble den første av halvbrødrene hennes født, og Kincaid opplevde det som at moren fra da av skjøv henne mer og mer til side, både emosjonelt og materielt, Kincaid var skoleflink, men da hun var seksten tok moren henne ut av skolen slik at hun kunne hjelpe til å ta seg av de yngre halvbrødrene. Stefaren var da blitt syk, og ute av stand til å forsørge familien. I 1966 sendte moren henne til Scarsdale utenfor New York City, for å arbeide som au pair. Det var forventet at hun skulle sende penger hjem til familien på Antigua, men det nektet hun å gjøre, og hun hadde ingen kontakt med familien hjemme de neste tyve årene.
Utdannelse og yrkesliv i USA
Hun arbeidet senere i magasinet Forbes. Hun studerte fotografi ved New School for Social Research og gikk så ett år på Franconia College i New Hampshire. Hun var deretter ansatt i tidsskriftet The New Yorker frem til 1995.
Familie
Hun har sønnen Harold og datteren Annie med sin eks-mann, komponisten Allen Shawn.
Forfatterkarriere
I 1973 skiftet hun navn til Jamaica Kincaid. Sine første forfattarerfaringer gjorde hun med artikler for magasinet Ingenue.
Hennes roman Lucy (1990) er en fantasifull betraktning over hennes erfaringer av å bli voksen i et fremmed land, og fortsetter skildringen av hennes personlige historie som hun begynte på i romanen Annie John (1985). Andre romaner, som for eksempel The Autobiography of My Mother (1996) utforsker kolonialismen og meget av det sinne som knytter seg til den. Blant hennes andre utgivelser er novellesamlingen At the Bottom of the River (1983) og essaysamlingen A Small Place.
Hun har også undervist i kreativ skriving ved Harvard University.
Abdulrahman Al-Faihan
Abdulrahman Al-Faihan (født 24. juni 1986) er en kuwaitisk skytter som konkurrerer i hagle.
Han var uavhengig deltaker under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble nummer 14 i trap.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, ble han nummer 6 i trap.
Tjødnadalen
Tjødnadalen, også skrevet Tjørnadalen, er en dal og en gård i Ullensvang kommune i Vestland. Dalen går parallelt med Oddadalen, ved sørenden av Sandvinvatnet, ca. 10 km sør for byen Odda. Tjødnadalen har navn etter den lille innsjøen Tjørni, som ligger midt i dalen. I nærheten av dalens nordende ligger Tjørnadalsfossen (Tjødnadalsfossen).
Gården Tjødnadalen har vært bosatt siden 1700-tallet. Stedet hadde i mange år ikke veiforbindelse, først nærmere 2000 ble det bygd en tømmervei til gården fra nord, og i 2001 sto en fullgod gårdsvei klar fra sørenden av dalen.
Fra 1940-tallet bodde søsknene Samson, Synneva og Larsina Hildal på gården. Larsina døde i 1979. I 1983 ble Samson og Synneva utsatt for et brutalt ran på gården, og Synneva døde av skadene hun ble påført.
Gården ble restaurert på 1990-tallet og drives i dag (pr. 2013) som serveringssted.
DeMaster Point
DeMaster Point er et nes ved enden av Marshall Valley ved Denton Hills på Scott Coast i Victoria Land. Det ble navnsatt av Advisory Committee on Antarctic Names (1994) etter Douglas P. DeMaster, en biolog ved University of Minnesota. Han studerte sel ved McMurdo Sound (1976–77), Sør-Shetlandsøyene (1977–78), og Det antarktiske arkipel (1978–79).
Concordia
Concordia er i henhold til romersk mytologi en gudinne for enighet og samhold i ekteskapet og i samfunnet. Hennes greske ekvivalent (samsvarighet) er vanligvis ansett å være Harmonia. Hun har den musikalske harmoni som metafor for den ideelle sosiale enighet eller vennskapelig samarbeid i de politiske forhandlinger og diskusjoner i den republikanske tid i Roma. Hun var således assosiert med Pax («Freden») i representasjon av det stabile, gode samfunn.
Begjær
Begjær er en sterk lengsel som styres av en indre drift. Begjær kan således være både lysten på mat eller lysten på sex, som drives frem av kjønnshormoner. Forelskelse, som måles et annet sted i hjernen enn begjær, skyldes høye konsentrasjoner av dopamin og lav produksjon av stoffet serotonin i hjernen. Kjærlighet eller hengivenhet, som kan måles et tredje sted i hjernen, er lysten til etablering av et langvarig forhold, som hjelpes på vei av hormonet oxytocin.
Det er innen katolsk teologi en av De syv dødssynder.
Concordia
Dyrkelse
Gudinnen ble framstilt, som på mynter og i templer, sittende i en lang kappe og holdt en offerskål (patera), et overflødighetshorn, eller en merkurstav (stav omslynget av to slanger, fredssymbol). Hun ble jevnlig vist med to andre figurer, som stående mellom to medlemmer av den keiserlige familie som tok hverandre i hendene («enighet»). Hun ble også knyttet til andre guddommelige par, som Pax og Salus, eller Securitas og Fortuna. Hun ble også satt sammen med Hercules og Merkur, som da representerte henholdsvis «Sikkerhet» og «Lykke».
Hennes fremste tempel, Concordiatemplet, befinner seg i Forum Romanum og ble trolig bygd i 367 f.Kr. Det ble grunnlagt av Camillus i 367 f.Kr. i forbindelse med pakten mellom patrisier og plebeier, de rivaliserende samfunnsklassene. Det ble fornyet i 121 f.Kr. etter at Gaius Gracchus falt. En gang rundt 1450 ble tempelet rasert og marmoren kokt til kalk som byggemateriale.
Det er også et Concordiatempel ved siden av Hefaisteion i Athen. Et annet tempel for henne ble reist i Laxenburg, ikke langt fra Wien, i Østerrike. I Agrigento på Sicilia er det et gresk tempel, opprinnelig for Harmonia, men omgjort for Concordia.
Konseptet Concordia Augusta ble kultivert innenfor keiserkulten. Augusta (flertall Augustæ; gresk: αὐγούστα) var en romersk keiserlig ærestittel som ble gitt keiserinner og opphøyde kvinner i den keiserlige familie. Betegnelsen var den feminine utgaven av Augustus (keiser). Dedikasjonsinskripsjoner til henne, på vegne av keiserne og medlemmer av den keiserlige familie, var vanlige.
Kristen martyr
Concordia var også navnet på en kristen martyr under keiser Decius. Hun levde i Roma rundt år 250, og blir minnet 18. februar, blant annet som dansk navnedag.
Nathan Bruckenthal
Nathan B. «Nate» Bruckenthal (født 17. juli 1979, død 24. april 2004) var en amerikansk soldat som tjenestegjorde i U.S. Coast Guard og døde under Irak-krigen. Han var dermed den første i U.S. Coast Guard til å bli drept i krigshandlinger siden Vietnam-krigen.
Bruckenthal ble posthumt tildelt Bronze Star Medal med «Combat V» og Purple Heart for sine handlinger.
Blåreven
Blåreven (original tysk tittel: Der Blaufuchs) er en tysk romantisk film fra 1938 regissert av Viktor Turzjanskij, med Zarah Leander og Willy Birgel i hovedrollene. Filmen var basert på et stykke av den ungarske dramatikeren Ferenc Herczeg.
Kristiligi Fólkaflokkurin
Kristiligi Fólkaflokkurin, Føroya Framburðs- og Fiskivinnuflokkur, forkortet KFFFF (norsk oversettelse: «Kristelig folkeparti, Færøyenes fremskritts- og fiskeriparti»), ofte bare Kristiligi Fólkaflokkurin (KrF), var et politisk parti på Færøyene som stilte til valg mellom 1958 og 1998.
Historie
En sterk borgerlig og separatistisk organisasjon på Færøyene i første halvdel av 1900-tallet, Framburðsfelagið i Tórshavn, stilte kandidater på Fólkaflokkurins lister i Suðurstreymoy ved lagtingsvalg fra 1943. Richard Long ble renominert som Framburðsfelagiðs kandidat i 1954, i konkurranse mot Kjartan Mohr. Mohr ble innvalgt på Lagtinget på en partiløs liste. I 1955 tok kretsen rundt Mohr kontrollen over Framburðsfelagið, brøt med Fólkaflokkurin, og dannet Framburðsflokkurin (norsk oversettelse: «Fremskrittspartiet») med Mohr som formann. Partiet stilte for første gang egen liste til Lagtinget i 1958. Mohr var partiets eneste lagtingsmann de neste 20 årene.
Blåreven
Handling
Ilona, en vakker ungarsk kvinne, er den forsømte kona til Stephan Paulus. Men han er en vitenskapsmann som er langt mer interessert i alle fiskene han studerer, enn i sin kone.
Tibor Varny, en kjekk og berømt pilot, begynner å flørte med henne. Men Tibor oppdager plutselig at Ilona er kona til bestevennen hans.
Kristiligi Fólkaflokkurin
Historie
Framburðsflokkurin ble et høyreorientert håndverkerparti. I 1978 gikk en krets rundt Adolf Hansen, en lederskikkelse for kystfiskerne, inn i partiet, som fikk navnet Framburðs- og Fiskivinnuflokkurin. Partiet fikk følgende programerklæring: «Partiet er et progressivt fiskeriparti, borgerlig-sosialt, antikommunistisk, og setter folkestyret og mennesket i sentrum.» Samme år ble Kjartan Mohr og Adolf Hansen innvalgt på Lagtinget, men Mohr ble fritatt fra vervet på grunn av sykdom, og Juul Jacobsen tok hans plass. Både Hansen og Jacobsen representerte kystfiskermiljøet. Tidlig i 1980-årene avverget partiet en konkurrerende partidannelse med rot i kirkelige miljøer ved å ta dem opp i sitt eget parti. I 1984 tok partiet navnet Kristiligi Fólkaflokkurin, med det gamle navnet som tillegg. En fraksjon rundt Adolf Hansen og Karolina Petersen brøt med, eller ble ekskludert fra, partiet i 1985 og stiftet Framsóknarflokkurin.
Fra lagtingsvalget 1988 hadde partiet to representanter på Lagtinget, Tordur Niclasen og Niels Pauli Danielsen. Kristiligi Fólkaflokkurin opplevde nok en splittelse i 1991, da Niclasen og 5 av 7 av partiets velgerforeninger brøt ut og dannet Miðflokkurin. Ved lagtingsvalget 1994 ble partiets lagtingsgruppe fullstendig fornyet, med Lasse Klein og Jákup Olsen som innvalgte representanter frem til 1998. Olsen fikk ikke gehør for at Kristiligi Fólkaflokkurin burde gå inn i Fólkaflokkurin, og meldte selv overgang før valget i 1998. Det året mistet Kristiligi Fólkaflokkurin to tredjedeler av velgerne sine og begge mandatene. Rundt 2000 gikk resten av partiet i oppløsning.
Blåreven
Musikk i filmen
Alle sanger komponert av Lothar Brühne med tekster av Bruno Balz
Kristiligi Fólkaflokkurin
Historie
Partiet var med i flere av Færøyenes regjeringer, men hadde aldri statsministeren. Partiet har hatt to ministre, nemlig Niels Pauli Danielsen som sosial- og kommunalminister 1985–1988 og Tordur Niclasen som sosial- og helseminister i 1989. Dessuten var partiet støtteparti for Hákun Djurhuus' regjering, «Selvstyreregjeringen», 1963–1967.
Ledere
Formenn
Blåreven
Kann denn Liebe Sünde sein?
Filmen huskes spesielt for sangen "Kann denn Liebe Sünde sein?" (norsk: kan kjærligheten være en synd), som omhandler forbudt kjærlighet og ironiserer rundt samtidens seksualmoral. Sangen var meget populær i sin samtid og er i dag en kjent slager i tyskspråklige land. Tekstforfatteren Bruno Balz var homofil og ble flere ganger arrestert for dette. På grunn av sin tematikk og innhold er har den en stor fanbase blant homofile, og den framføres ofte av dragqueens og kabaretsangere i Tyskland.
Kristiligi Fólkaflokkurin
Ledere
Gruppeformenn
Fotnoter
<references group='lower-alpha'/>
Creation
Duoen ble startet i 1984 da bandet Drama ble oppløst etter at de ga ut musikkalbumet High Time i 1983. Per Kristian Indrehus og Geir Olav Bøkestad startet Creation, og de fire andre i Drama fortsatte under navnet New Drama. De ga ut tre studioalbum og et samlealbum. De deltok i Melodi Grand Prix 1986 med sangen «Ny tid» og havnet på en 5.-plass.
I 1987 ble bandet oppløst da Drama ble gjenforent. De prøvde på en gjenoppliving av bandet ti år senere, og et nytt album ble påbegynt. Albumet ble aldri utgitt, og duoen ga seg med prosjektet.
Actinoseta hummelincki
Actinoseta hummelincki er en art av slekten Actinoseta i familien Cylindroleberididae som er den ene av fem familier innenfor ordenen Myodocopida, under klassen av muslingkreps som er små krepsdyr. Denne familien har 23 slekter og 70 arter. Mye av den tidlige forskningen, inklusive beskrivelsen av Myodocopida-gruppen, er gjort av den norske marinbiologen og havforskeren Georg Ossian Sars.
Gruppen Cylindroleberididae har arter med mykt skall (carapax) på overkroppen (thorax) og lang ytter-gren (i stedet for lang inner-gren) på andre antenne-par. Det særegne for artene er at antennen sitter på et feste med en nebb-liknende utvekst (rostrum). Individene er små.
Taksonomisk plassering av gruppen
Taksonomien til muslingkrepsene er omstridt og inneholder vanskelig systamiserte grupper. Det er generelt omstridt å fin-inndele organismer taksonomisk. Skillene mellom de ulike gruppene av muslingkreps er usikre, og stort sett basert på morfologi snarere enn molekylær analyse. En vanlig oppdeling anerkjenner muslingkreps som en av seks ulike klasser av krepsdyr. En moderne oppdatering av systematikken gis av Martin and Davis, som følgende oversikt følger ned til nivået orden, mens lavere nivåer i enkelte tilfeller følger Catalogue of Life: - og detaljene gis etter WoRMS-databasen.
Lauritz Ruus
Lauritz (Lars) Ruus (født 1586, død 1642) var Oslos borgermester fra 1629 til sin død i 1642. Han hadde vært borger av Middelalderbyen Oslo siden omkring 1610 og gjorde seg bemerket ved å opprette legater for fattige. Etter Bybrannen i Oslo 1624 ble han første borgermester i Christiania. Her skjenket han alter til den nye Hellig Trefoldighet kirke som ble oppført i 1639, men ble revet etter brann i 1686. Omkring 1637 ble det kjent at Ruus hadde vært i en feide med presten Kjeld Stub (1607–1663) som nektet å gi ham nattverd under et drikkegilde. Han kjøpte omkring 1640 et 97 mål stort parkanlegg utenfor bykjernen med frukttrær og kunstige fiskedammer—det som i dag kalles Ruseløkka. Efter Ruus' død i 1642 ble området inngjerdet og gjort til byens forlystelsessted. Hans navn er også inspirasjonen til Lauritz Ruus Bar (åpnet 1986) i Nedre Slottsgate (Oslo).
thumb|left|100px|Martha Jensdtr Lauritz var først gift med Anna Christophersdatter frem til 1617. Neste gang giftet han seg med Martha Jensdatter (1590–1672).
Cuba under VM i friidrett 1991
Cuba deltok under VM i friidrett 1991 (utendørs) fra 23. august til 1. september 1991 i Tokyo i Japan.
Sokna (Midtre Gauldal)
Sokna er en sideelv til Gaula.
Fegervollkollen
Fegervollkollen er et fjell i Sunndal kommune i Møre og Romsdal. Det har en høyde på 1 822 meter over havet.
Roberto Schmits
Roberto Schmits (født 4. februar 1969) er en brasiliansk skytter som konkurrerer i hagle.
Han representerte Brasil under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble nummer 15 i trap.
Nygårdshøyden
Nygårdshøyden er en av syv grunnkretser i strøket Nygård i Bergen sentrum. Nygårdshøyden avgrenses av Nygårdsparken og Møhlenpris i vest, grunnkretsen Florida i sør, Fosswinckels gate i øst og Sydneshaugen i nord. Nygårdshøyden er bymessig bebygget med en blanding av boliger, forretningsvirksomhet og kontorer.
Her ligger Bergens Museums naturhistoriske avdeling i en bygning opprinnelig oppført 1865 og Muséhagen anlagt som botanisk hage i 1889. Området domineres av Universitetet i Bergen med Det humanistiske fakultet, Det matematisk-naturvitenskapelige fakultet, Det samfunnsvitenskapelige fakultet og Studentsenteret.
Norges Handelshøyskole holdt til ved museet fra 1936 til 1963.
Nygård lå utenfor bygrensen til 1877.
Rhomboidederes
Rhomboidederes er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Nokså små, spinkle, ensfarget blankt rødbrune trebukker. Antennene er tynne og lengre enn kroppen. Pronotum er tønneformet med en liten tann på hver side. Dekkvingene er noe avsmalnende bakover og ender i en liten tann. Beina er middels lange, med sterkt klubbeformede lår.
Levevis
Larvene lever i død ved, mest av løvtrær.
Utbredelse
Arten er utbredt fra Colombia i nord til Uruguay i sør.
Marián Kovačócy
Marián Kovačócy (født 17. september 1984) er en slovakisk skytter som konkurrerer i hagle.
Han representerte Slovakia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble nummer 18 i trap.
Oates forlandsbre
Oates forlandsbre er en omfattende lavtliggende forlandsbre øst for Kirkwood Range. Den dekker hele kystsletten mellom Fry- og Mawsonbreen i Victoria Land. Den ble kartlagt i 1957 og navnsatt av den nordlige landmålingsgruppen fra New Zealand under Commonwealth Trans-Antarctic Expedition (1956–58) og fikk avn etter kaptein Lawrence E.G. Oates som samm med Robert F. Scott og tre andre omkom på vei tilbake fra Sydpolen i 1912.
Karl Friedrich Neumann
Som student gikk han over til den lutherske lære. Årene 1821-1825 var han gymnaslærer i Würzburg og Speyer, 1833-1852 professor i München i armensk og kinesisk samt i land- og folkekunnskap, men ble avsatt fra stillingene; de første på grunn av sin teologiske rasjonalisme og den siste som følge av politiske frilynthet. Han tok med seg tilbake fra en reise til Kina (1829–1831) 12.000 bind kinesiske bøker. De fleste gav han til den bayerske stat.
Blant hans skrifter kan fremheves Geschichte des englischen Reichs in Asien (2 bind, 1857) og Ostasiatische Geschichte 1840-1860 (1861).
Beate
Beate er en tysk og skandinavisk variant av kvinnenavnet Beata som er dannet av latinske beatus, «velsignet» eller «lykkelig, salig». Navnet er relatert til betegnelsen Beata Virgo, «den velsignede jomfru Maria».
Beate og Betsy har norsk navnedag 8. mars.
Utbredelse
Navnet er kjent fra 1200-tallet, men har vært lite benyttet i Norge.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Kynan Chenai
Kynan Chenai (født 29. januar 1991) er en indisk skytter som konkurrerer i hagle.
Han representerte India under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble nummer 19 i trap.
Actinoseta jonesi
Actinoseta jonesi er en art av slekten Actinoseta i familien Cylindroleberididae som er den ene av fem familier innenfor ordenen Myodocopida, under klassen av muslingkreps som er små krepsdyr. Denne familien har 23 slekter og 70 arter. Mye av den tidlige forskningen, inklusive beskrivelsen av Myodocopida-gruppen, er gjort av den norske marinbiologen og havforskeren Georg Ossian Sars.
Gruppen Cylindroleberididae har arter med mykt skall (carapax) på overkroppen (thorax) og lang ytter-gren (i stedet for lang inner-gren) på andre antenne-par. Det særegne for artene er at antennen sitter på et feste med en nebb-liknende utvekst (rostrum). Individene er små.
Taksonomisk plassering av gruppen
Taksonomien til muslingkrepsene er omstridt og inneholder vanskelig systamiserte grupper. Det er generelt omstridt å fin-inndele organismer taksonomisk. Skillene mellom de ulike gruppene av muslingkreps er usikre, og stort sett basert på morfologi snarere enn molekylær analyse. En vanlig oppdeling anerkjenner muslingkreps som en av seks ulike klasser av krepsdyr. En moderne oppdatering av systematikken gis av Martin and Davis, som følgende oversikt følger ned til nivået orden, mens lavere nivåer i enkelte tilfeller følger Catalogue of Life: - og detaljene gis etter WoRMS-databasen.
Søramerikanske småkatter
Søramerikanske småkatter (Oncifelis) var en gruppe mindre kattedyr, men de tre artene har siden blitt flyttet inn i gruppen amerikanske flekkede småkatter (Leopardus).
Stella Rimington
Stella Rimington (født Stella Whitehouse, 13. mai 1935 i London) er en britisk statstjenestekvinne som fra 1992 til 1996 var generaldirektør for det britiske etterretningsorganet Security Service (MI5). Hun er også forfatter. Rimington var den første kvinnen som ble utnevnt til sjef for MI5.
Bakgrunn
Hun ble født sør i London. I 1939 flyttet familien fra South Norwood til Essex. Hun gikk på skole i Nottingham og studerte engelsk litteratur og arkivvesen i Edinburgh og Liverpool. Hun var også i en periode au pair i Paris. I 1963 giftet hun seg med John Rimington og flyttet i 1965 med ham til India, der han arbeidet ved det britiske høykommissariat i Delhi.
Etterretningsarbeid
I India ble hun sekretær i det britiske etterretningsvesenet. I 1969 vendte hun sammen med ektemannen tilbake til London og begynte å virke for innenriksetterretningen. Rimington arbeidet med tre områder: Trusler mot statens sikkerhet, spionasje og terrorisme. Mens hun arbeidet i antispionasjeavdelingen fant blant annet paraplyattentatet (1978) sted.
I 1989 vitnet hun i retten mot den tsjekkoslovakiske spionen Václav Jelínek (straffeforfulgt under aliaset «Erwin van Haarlem») og ble da presentert under aliaset «Miss J».
I 1990 ble hun forfremmet til en av etterretningstjenestens to stillinger som Deputy Director General og hadde oppsynet med MI5s flytting til Thames House. General director for MI5: I 1992 overtok hun som generaldirektør for MI5. Hun var den første generaldirektør hvis navn ble offentliggjort ved utnevnelsen. I 1993 ble Rimington den første generalsekretær for MI5 noensinne som lot seg fotografere for en brosjyre som beskrev organisasjonens virksomhet.
I hennes embedsperiode var antispionasjearbeid et hovedområde for MI5.
Inspirasjon for filmfigur
Rimington ble kort tid etter utnevnelsen til sjef for MI5 inspirasjon for filmrolleskikkelsen M i James Bond-filmene. Fra 1995 ble denne skikkelsen fremstilt som en kvinnelig toppsjef,skjønt ikke for MI5, men for den britiske utenriksetterretning, MI6. James Bonds sjef M ble fra 1995 spilt av Judi Dench. Dench så Stella Rimington som hvordan hun gestaltet rollen.
Bandiagara (krets)
Bandiagara er en krets i regionen Mopti i Mali. Kretsens administrative senter er Bandiagara. Ifølge folketellingen av 2009 hadde kretsen 317 965 innbyggere. Bandiagara har et areal på 10 520 km2,
Kommuner
Kretsen er inndelt i 21 kommuner:
Thelma Ritter
Thelma Ritter (født 14. februar 1902, død 5. februar 1969) var en amerikansk skuespillerinne. Hun var aktiv innen både film, fjernsyn, teater og radio, og var kjent for sine mange komiske biroller.
Ritter debuterte på Broadway i teaterstykket The Shelf (1926) og hadde sin filmdebut i en liten rolle i Mirakelet på Manhattan (1947). Deretter spilte hun i filmer som Alt om Eva (1950), To må man være (1951), Vinduet mot bakgården (1954), Kryss på linjen (1959), Uten feste (1961) og Fangen på Alcatraz (1962).
Ritter vant Tony-prisen for beste kvinnelige hovedrolle i en musikal i 1958 for rolletolkningen sin i musikalen New Girl in Town. Hun ble også nominert til seks Oscar, tre Golden Globe og én Emmy. Ritter døde 66 år gammel av hjerteinfarkt.
Barndom
Ritter ble født 14. februar 1902 i Brooklyn i New York City. Hun var datter av den nederlandske immigranten Charles Ritter og skotske Lucy Hall. Ritter var interessert i skuespill og opptrådte på teater som barn. Hun startet en skuespillerutdannelse på American Academy of Dramatic Arts i 1922, men måtte slutte på skolen for å arbeide.
Karriere
I 1926 hadde Ritter sin debut på Broadway i teaterstykket The Shelf. I 1931 spilte hun i Broadway-teaterstykket In Times Square. Ritter tok en pause fra teaterscenen da hun ble mor, men fortsatte skuespillerkarrieren på radio. Ritter hadde sin filmdebut i en liten, ukreditert rolle i George Seatons fantasykomedie Mirakelet på Manhattan (1947), der hun spilte en frustert mor som tar kontakt med Julenissen for å finne en passende julegave til sønnen sin. Hun ble tilbudt rollen av Seaton, som var en gammel venn av familien. Produksjonssjefen i 20th Century Fox, Darryl F. Zanuck, ble så imponert over henne at han sørget for at rollen hennes, som opprinnelig var svært liten, ble gjort større. Ritter spilte deretter i filmer som Ring Northside 777 (1948), Min mann eller din? (1949), Father Was a Fullback (1949) og Perfect Strangers (1950).
Joseph L. Mankiewicz regisserte Min mann eller din?. Han skrev rollen som hushjelpen Birdie Coonan i dramafilmen Alt om Eva (1950) spesielt til Ritter. I hovedrollene spilte Bette Davis, Anne Baxter, George Sanders, Celeste Holm, Gary Merrill og Hugh Marlowe. Ritter ble nominert til Oscar for beste kvinnelige birolle og Golden Globe for rolletolkningen sin. Året etter ble hun på nytt nominert til Oscar og Golden Globe for innsatsen i Mitchell Leisens' komedie To må man være (1951), med Gene Tierney, John Lund og Miriam Hopkins i hovedrollene. De to neste årene ble Ritter også nominert til Oscar for beste kvinnelige birolle, for Med sang i hjertet (1952) og Lommetyven (1953). I 1954 var hun selv vertinne for den 27. Oscar-utdelingen, i samspann med Bob Hope. Samme året hadde Alfred Hitchcocks Vinduet mot bakgården premiere, der Ritter spilte rollen som hovedrolleinnehaver James Stewarts hjemmehjelp.
Utover 1950-tallet spilte Ritter i en rekke filmer, i tillegg til gjesteroller i TV-serier som Alfred Hitchcock presenterer, Goodyear Television Playhouse og Lux Video Theatre. I 1957 gjorde Ritter comeback på Broadway, i New Girl in Town, en musikal basert på Eugene O'Neills Anna Christie. Hun ble belønnet med Tony-prisen for beste kvinnelige hovedrolle i en musikal for innsatsen. Ritter spilte rollen som Doris Days hushjelp i komedien Kryss på linjen (1959) og ble igjen nominert til Oscar for beste kvinnelige birolle. Hun spilte mot Clark Gable, Marilyn Monroe og Montgomery Clift i westerndramaet Uten feste (1961). Filmen ble den siste fullførte for både Gable og Monroe. I 1963 ble Ritter nominert til Oscar for beste kvinnelige birolle for sjette og siste gang, for rolletolkningen sin i dramafilmen Fangen på Alcatraz. De siste årene av karrieren spilte hun også i filmer som Vi vant Vesten (1962), Flytt deg, elskling (1963) og Hans tre forloveder (1965).
Privatliv
I 1927 giftet Ritter seg med skuespilleren Joseph Moran, som senere ble nestleder i reklamebyrået Young & Rubicam. Ekteparet fikk sønnen Joseph Anthony i 1937 og datteren Monica Ann i 1940, og var gift frem til Ritters død. Ritter fikk et hjerteinfarkt i sitt hjem i Queens 27. januar 1969. Hun døde på Queens General Hospital 5. februar samme året.
Salvatore Schillaci
Schillaci spilte først for amatørlaget Amat Palermo i hjembyen. I 1982 tegnet han kontrakt med den sicilianske klubben FC Messina Peloro, der han spilte til 1989. Han gikk deretter til Juventus i Torino, og debuterte i Serie A 27. august 1989. I sin første sesong scoret han 15 mål for klubben, som vant både Coppa Italia og UEFA-cupen. Deretter ble han tatt ut til å spille i VM 1990, som ble arrangert i Italia.
VM 1990
Schillaci debuterte under VM 1990, da han kom inn for Andrea Carnevale under Italias første kamp mot Østerrike. Schillaci scoret det avgjørende målet, og kampen endte med italiensk seier 1-0. I neste kamp, mot USA, kom Schillaci igjen innpå som innbytter.
I kampen deretter, mot, var Schillaci med i startoppstillingen, og dannet spissparet sammen med Roberto Baggio. Kampen endte 2-0, og Baggio og Schillaci scoret hvert sitt mål. I åttendedelsfinalen og kvartfinalen mot henholdsvis Uruguay og, scoret Schillaci igjen de avgjørende målene. I semifinalen mot Diego Maradonas, erstattet Gianluca Vialli Baggio, mens formspilleren Schillaci selvsagt spilte fra start. Schillaci scoret kampens første mål, men Claudio Caniggia sørget for utligning. Kampen gikk til straffesparkkonkurranse, og Argentina gikk seirende ut av duellen.
Etter VM 1990 spilte Schillaci ytterligere to år for Juventus, før han gikk til Inter Milan. I 1994 gikk han til den japanske klubben Jubilo Iwata, og ble dermed den første italienske spilleren i den japanske proffligaen. Han la opp i 1999.
John Kleveland
John Kleveland (født 1957) er en norsk tidligere utøver innenfor idretten styrkeløft, som konkurrerte for Bergen SK og Stord SK.
== Resultater og meritter  ==
Ragnhild Vannebo
Ragnhild Vannebo (født 1941) er en norsk skuespiller, høgskolelektor og dramatiker.
Hun er utdannet skuespiller fra Statens teaterskole etter aspirantår på Trøndelag Teater. Hun var med på å etablere Nord-Trøndelag teaterverksted (som senere har utviklet seg til Turnéteatret i Trøndelag) i 1983.
Hun studerte litteratur ved NTNU og tok hovedfagseksamen i 1996. Fra 1998 til 2004 arbeidet hun som høgskolelektor i drama ved Høgskulen i Volda.
Vannebo har utviklet scenemonologene Lea på stranda (1984), Ragnhilds veg (1998) og Tale på trænet (2013; «trænet» = toget) ut fra Medmenneske-trilogien av Olav Duun. Hun har også jobbet med andre Duun-tekster, dramatisert Medmenneske og skrevet to andre stykker for amatørteater.
Harlemrenessansen
Harlemrenessansen (engelsk Harlem Renaissance) refererer til oppblomstringen av afrikansk-amerikaneres kulturelle og intellektuelle liv i USA i tiden mellom 1920 og 1940. I samtiden var bevegelsen ofte kjent som New Negro Movement («den nye negerbevegelse»), navngitt etter antologien The New Negro, redigert av Alain Locke i 1925. Bevegelsen hadde utgangspunkt i bydelen Harlem i New York, og påvirket kulturlivet i større byer over hele landet, og hadde også innflytelse på mange fransktalende svarte forfattere fra Afrika og Karibia som levde i Paris.
Over hele det kulturelle spektrum (litteratur, skuespill, musikk, billedkunst, dans) samt innenfor sosial tenkning (sosiologi, historiografi, filosofi), fant kunstnere og intellektuelle nye måter å utforske svarte amerikaneres erfaringer og livssituasjon i det nordvestlige USAs større byer. Afroamerikanske kunstnere og intellektuelle utfordret de hvites levesett og holdninger, og priset den svarte befolkningens kultur og historie heller enn å imitere europeerne og hvite amerikanere.
Historikere er uenige om når man kan si at harlemrenessansen begynte og når den sluttet. Den er uoffisielt anerkjent til å ha strukket seg fra rundt 1919 og fram til midten av 1930-tallet, grovt sett mellom 1920 og 1940. Mange av tankene levde videre og tjente blant annet som inspirasjon til borgerrettighetsbevegelsen på 1950- og 1960-tallet. Selve høydepunktet av denne «blomstrende negerkulturen», som James Weldon Johnson foretrakk å kalle Harlemrenessansen, er plassert til 1924, det året da Opportunity: A Journal of Negro Life var vertskap for et selskap for svarte forfattere og hvor mange hvite forlagsfolk deltok, og 1929, året da børsmarkedet brøt sammen og den store depresjonen begynte.
Utviklingen av afroamerikansk miljø i Harlem
New York City hadde blitt en meget viktig sentrum for den ekspanderende svarte middelklassen. På 1800-tallet var distriktet Harlem blitt bygd som en eksklusiv forstad for hvite middel- og midtre overklasse med staselige hus, storslåtte avenyer og bekvemmeligheter som polobane og et operahus. I den store tilstrømningen av europeiske innvandrere på slutten av 1800-tallet ble det en gang så eksklusive distriktet forlatt av den innfødte middelklassen, og tidlig på 1900-tallet ble Harlem raskt et afroamerikansk nabolag.
I 1910 ble en stor boligblokk langs 135th Street og Fifth Avenue kjøpt av ulike afroamerikanske eiendomsmeglere og en kirkegruppe. Ytterligere afroamerikanere kom under den første verdenskrig, og på grunn av krigen hadde innvandringen fra Europa stoppet brått opp samtidig som krigsinnsatsen skapte et stort behov for ufaglærte industriarbeidere. Den store migreringen, som det kalles da hundretusenvis av afroamerikanere flyttet fra sørstatene, vekk fra rasisme og søkte arbeidsmuligheter i de store industribyene nordpå som Chicago, Philadelphia, Cleveland, og New York City.
En eksplosjon av kultur i Harlem
Det første stadiet av harlemrenessansen begynte på slutten av 1910-tallet. I 1917 var det premiere for Three Plays for a Negro Theatre. Disse stykkene, skrevet av den hvite dramatikeren Ridgely Torrence, hadde svarte skuespillere som framførte komplekse menneskelige følelser og lengsler, ikke stereotype negerfigurer fra tradisjonelle «blackface» og minstrel show. James Weldon Johnson karakteriserte i 1917 premierene for disse stykkene som «den aller viktigste enkelthendelse i hele negerhistorien for det amerikanske teater.» En annen milepæl kom i 1919 da Claude McKay utga sin militante sonett «If We Must Die». Selv om diktet aldri ga allusjoner til rase ble det oppfattet av afroamerikanere som en utfordring mot rasisme og diskriminering, og det brøt ut opptøyer og lynsjinger over hele USA. På slutten av den første verdenskrig hadde romanene til James Weldon Johnson og poesien til Claude McKay blitt utgitt og beskrev virkeligheten for samtidens afroamerikanske liv i USA.
Opprinnelse
Harlemrenessansen vokste ut av endringene som skjedde i det afroamerikanske samfunnet siden slaveriet hadde blitt opphevet. Disse ble framskyndet som en konsekvens av den første verdenskrig og de store sosiale og kulturelle endringene tidlig på 1900-tallet i USA. Industrialiseringen tiltrakk seg mennesker fra landsbygda og ga vekst til en ny massekultur. Medvirkende faktorer som førte til harlemrenessansen var den store migreringen av afroamerikanere fra sørstatene og til storbyene nordpå, noe som konsentrerte ambisiøse mennesker på steder hvor de kunne oppmuntre hverandre, og den første verdenskrig som hadde skapt nye industriarbeidsplasser for ti tusener av mennesker. De samme faktorene og den voldsomme veksten førte også til tilbakegang på slutten av 1920-tallet og den store depresjonen.
Fram mot slutten av den amerikanske borgerkrigen hadde flertallet av afroamerikanere vært slaver og levd i sørstatene. Umiddelbart etter at slaveriet ble avsluttet, strebet de frigjorte afroamerikanerne etter sivil deltagelse, politisk likhet og økonomisk og kulturell selvbestemmelse. Ved slutten av 1870-tallet begynte konservative hvite å gjenvinne makten i sørstatene. Fra 1890 og fram til 1908 fortsatte de med å innføre lover som fratok svarte rettigheter og for fattige hvite, ved å frata politisk representasjon. De etablerte hvitt maktherredømme med Jim Crow-lovene i sørstatene og etpartiblokkstemming bak sørstatenes Det demokratiske partiet. De konservative hvite nektet afroamerikanere å utøve deres borgerlige og politiske rettigheter. Regionen avhengighet på en landbruksøkonomi fortsatte å begrense mulighetene for de fleste som bodde i sørstatene. Afroamerikanere ble utnyttet som sesongarbeidere på bomullsmarkene og annet kroppsarbeid. Da livet i sørstatene i økende grad ble vanskeligere med dårlige livsvilkår og forfølgelser, inkludert framveksten av Ku Klux Klan, begynte afroamerikanere migrere ut av sørstatene i stort antall.
Det meste av den afroamerikanske litterære bevegelsen vokste ut av en generasjon som hadde levd gjennom vinn og tap etter frigjøringen etter den amerikanske borgerkrigen. Tidvis hadde deres foreldre eller besteforeldre vært slaver. Deres forfedre hadde tidvis dratt fordeler av investering i sosial kapital som bedre enn gjennomsnittlig utdannelse. Mange i Harlemrenessansen hadde vært en del av den store migreringen ut av sørstatene, og andre var folk av afrikansk opprinnelse fra rasedelte samfunn i Karibia som kom til Nord-Amerika i håp om et bedre liv. Det som forente dem var deres sammenfall i Harlem i New York.
Til tross for den økende populariteten for såkalt «negerkultur», forgiftet av hvit rasisme, ofte av nyere etniske innvandrere, fortsatte å påvirke de afroamerikanske samfunnene, selv i nordstatene. Mot slutten av den første verdenskrig kom mange afroamerikanske soldater — som hadde vært soldater i egne rasedelte soldatenheter som eksempelvis Harlem Hellfighters — tilbake til en nasjon hvor borgerne ofte ikke respekterte hva de hadde ofret og gjort i krigen. Raseopptøyer og annen sivil uro skjedde over hele USA i løpet av den såkalte røde sommeren av 1919, noe som reflekterte økonomisk konkurranse over arbeidsplasser og boliger i mange byer, foruten også spenninger over sosiale områder.
Musikk
En ny måte å spille piano på som ble kalt for Harlem Stride Style ble skapt i Harlemrenessansen, og bidro til å gjøre skillelinjene mellom fattige svarte og svarte fra den sosiale elite uklar. Tradisjonelle jazzband var satt sammen hovedsakelig av messinginstrumenter og ble betraktet som et symbol på sørstatene, mens pianoet ble betraktet som et instrument for de rike. Med instrumentale endringer til den eksisterende sjangre hadde rike svarte nå større tilgang til jazzmusikk. Dets popularitet spredte seg snart over hele landet. Nyvinninger og livlighet var viktige karaktertrekk for utøvere av jazzmusikks begynnelse. Jazzmusikere som Fats Waller, Duke Ellington, Jelly Roll Morton, og Willie «The Lion» Smith var meget talentfulle og konkurrerende, og ble betraktet som de som la grunnlaget for framtidens jazzmusikere i sine musikksjangre.
Trekk og tema
Hva som karakteriserte Harlemrenessansen var en åpenbart stolthet over egen rase som ble representert i ideen om «Den nye neger» («New Negro») som gjennom sitt intellekt og frambringelse av litteratur, kunst og musikk kunne utfordre den gjennomtrengende rasismen og stereotyper ved å fremme progressiv eller sosialistisk politikk, og etnisk og sosial integrering. Frambringelsen av kunst og litteratur kom til å tjene til løfte opp afroamerikanerne.
Det var ingen forent form som i særdeleshet og enkelhet karakteriserte kunsten som oppsto, men isteden var det et mangfold av kulturelle elementer og stiler, inkludert et panafrikansk perspektiv, «høykultur» og «lavkultur» fra de tradisjonelle musikkformene til blues og jazz, tradisjonelle og nye eksperimentelle former i litteraturen som modernisme og den nye formen av jazzpoesi. Denne dualiteten betydde at tallrike afroamerikanske kunstnere kom i konflikt med de mer konservative hos den svarte intelligentsiaen som protesterte med bestemte avbildninger av afroamerikansk liv.
En del felles trekk og temaer som ble representert i Harlemrenessansen var påvirket av erfaringene fra slaveriet og fra afroamerikanske folketradisjoner om svart identitet, effektene fra institusjonell rasisme, dilemmaene iboende i framføring og skrivingen for den hvite elite og spørsmålene hvordan overføre erfaringene fra det moderne svarte livet til det urbane nord.