cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Harald Gjein
Harald Johannes Gjein (født 3. juni 1955 i Stokke i Vestfold) er en norsk veterinær og statstjenestemann. Han har vært direktør for Veterinærinstituttet (2009–2011), administrerende direktør for Mattilsynet (2011–2019), spesialrådgiver i Landbruks- og matdepartementet (2019–2021) og ble i 2021 direktør for Vitenskapskomiteen for mat og miljø.
Eirin Sund
Eirin Kristin Sund (født 6. april 1967 i Brønnøysund) er en norsk politiker (A). Hun ble innvalgt på Stortinget fra Rogaland i 2005 og gjenvalgt ved stortingsvalget 2009 og 2013.
Harald Gjein
Karriere
Gjein er utdannet veterinær ved Norges veterinærhøgskole i 1980, og tok der også senere dr.scient.-graden i 1994 med avhandlingen Housing of pregnant sows: a field study on health and welfare, with special emphasis on claw lesions. Han har vært seksjonssjef hos Animalia og daglig leder for Helsetjenesten for svin. Mellom 2000 og 2007 var han administrerende direktør for svineprodusentenes organisasjon Norsvin. Fra mai 2007 til mars 2009 var han assisterende direktør ved Veterinærinstituttet før han overtok som direktør samme sted 1. april 2009. Han var administrerende direktør for Mattilsynet fra 1. juni 2011. Den 24. mai 2019 fratrådte han stillingen etter at Mattilsynets troverdighet som tilsynsmyndighet var trukket i tvil. I 2019 ble han spesialrådgiver i Landbruks- og matdepartementet. I 2021 ble han direktør for Vitenskapskomiteen for mat og miljø.
Gjein har redigert boka Helse og sjukdom i grisehuset (ISBN 9788252920826).
Eirin Sund
Eirin Sund har arbeidserfaring fra barne- og ungdomsarbeid i hjemfylket Rogaland og er fra 2007 visepresident i Norges fotballforbund.
Før hun ble valgt inn på Stortinget var hun fylkesvaraordfører i Rogaland 2003-05. Sund har tidligere vært varaordfører i Gjesdal, politisk rådgiver i Miljøverndepartementet og statssekretær i Samferdselsdepartementet. Sund var i 2006 med og stiftet Humanistiske sosialdemokrater der hun sitter i styret 2006-dd.
Eirin Sund er datter av AP-politikeren Kjell Sund.
Wilhelm Wundt
Wilhelm Wundt (født 16. august 1832 i Neckarau i nærheten av Mannheim i Storhertugdømmet Baden, død 31. august 1920 i Großbothen i nærheten av Leipzig) var en tysk fysiolog, filosof og psykolog. Regnes gjerne for grunnleggeren av en ny vitenskapelig psykologi.
Bakgrunn
Wundt var yngste barn av en pfälzisk protestantiskn pastor- og akademikerfamilie: Hans foreldre var Maximilian Wundt (1787–1846), sogneprest i Neckarau, fra 1832 i Leutershausen og fra sommeren 1836 i Heidelsheim, og Marie Frederike Wundt, født Arnold (1797–1868). Wundts bestefar var Friedrich Peter Wundt (1742–1805), professor for Landeskunde og sogneprest i Wieblingen..
Karriere og psykologi
Wundt var Helmholtz assistent i Leipzig da han skrev sitt program for den nye psykologien. Den «nye» psykologien skulle i motsetning til den «gamle», være basert på en empirisk tilnærming.
Men han var ikke, som mange kanskje tror, den første som hevdet dette. En gjengående kritikk mot psykologien, som en egen naturvitenskapelig retning, gikk ut på den kun bygde seg på teorier og ”logisk” tenkning. Slik Popper sa kunne ikke en teori være vitenskapelig, så lenge den ikke var falsifiserbar.
Wundt var til gjengjeld den første som klarte å leve opp til sin tanke om empirisk forskning og regnes derfor som grunnleggeren av den «nye» psykologien. Etter hans mening skal eksperimentet gi målbare resultater. Han mente vi studerte den umiddelbare erfaringen ikke den indre. Tidligere «vitenskapelige» metoder for å finne ut mer om sjelen, som er det psykologi i sin første instans handlet om, hadde vært ved hjelp av introspeksjon.
Wundt drev to former psykologi: eksperimentalpsykologi og folkepsykologi. Mest berømt var han for førstnevnte. Han grunnla sitt eget psykofysisk laboratorium i 1879, som var begynnelsen på resten av verdens interesse for eksperimentalpsykologien. Begynnende psykologer, fysiologer eller bare interesserte, tok seg gjerne en studiereise til Tyskland for å eksperimentere med Wundt. Navn som Hall, Cattell, Titchner, Lehman, Kraepelin, Kulpe, Munsterberg, Meumann, Lipps, bare for å nevne noen. Alle fikk utdelt hvert sitt forskningsprosjekt hvor de brukte både hverandre og Wundt som forsøkspersoner. Sansepsykologi og psykofysikk var det mest populære forskningstemaet.
Eksperimentene som ble gjort forandret Wundts egne syn radikalt. Det var derfor vanskelig for hans tilhengere å henge med. De fleste var med en stund, men bygde så videre på disse teoriene og startet sine egne retninger.
En samtidig kritiker og konkurrent var William James.
Kommunikasjonssatellitt
En kommunikasjonssatellitt er en kunstig satellitt plassert i bane rundt for å sørge for telekommunikasjon.
De største formidler titusenvis av telefonsamtaler og flere titalls TV-sendinger samtidig mellom bakkestasjoner (også kalt jordstasjoner) gjerne i forskjellige verdensdeler. Moderne, store kommunikasjonssatellitter er ofte designet for levetider på 15 år. Prisen for en slik ligger på 100-150 millioner dollar, og kan være enda høyere. Det finnes rundt et par hundre kommunikasjonssatellitter i bruk, fordelt på mange titalls serier, f.eks:
Den aller første kommunikasjonssatellitten, Echo 1, ble skutt opp i 12. august 1960.
Praktisk talt samtlige store kommunikasjonssatellitter kretser i geostasjonær bane. De fleste eies av private selskap.
Mobiltelefonsatellitter
I siste halvdel av 1990-årene startet utvikling av en egen kategori kommunikasjonssatellitter, som kan betegnes som «mobilbasestasjoner i verdensrommet». Disse formidler telefonsamtaler direkte mellom håndholdte mobiltelefoner. Noen av disse systemene består av store konstellasjoner (grupper) av satellitter, men enkeltsatellittene er mindre enn konvensjonelle kommunikasjonssatellitter. De kretser også i mye lavere baner enn de store kommunikasjonssatellittene. Hensikten er fullstendig (Iridium) eller tilnærmet (Globalstar) global mobildekning, selv midt i Stillehavet, Amazonasjungelen, Antarktis, Sibir eller Sahara.
Selskapene bak alle disse systemene gikk konkurs, da man ikke klarte å verve tilstrekkelig antall abonnenter til å få dekket inn kostnadene ved å bygge dem ut (ca. 5 milliarder dollar for Iridium). De ble kjøpt opp og er i dag likevel i bruk, men med nye eiere.
T.V. Soong
Tse-ven Soong, best kjent som T.V. Soong, alternative skrivemåter Soong Tzu-wen 宋子文, pinyin: Sòng Zǐwén (født 4. desember 1894 i Shanghai i Kina, død 26. april 1971 i San Francisco i USA) var en ledende forretningsmann og politiker i Republikken Kina tidlig på 1900-tallet. Han var i to perioder Republikken Kinas statsminister (25. september – 4. desember 1930 og senere 31. mai 1945–1. mars 1947).
Bakgrunn
T.V. (Tse-ven) Soongs far var Charlie Soong. Han var dennes eneste sønn. Blant hans søsken var Soong-søstrene; Soong Ai-ling, Soong Ching-ling og Soong May-ling, som giftet seg med H.H. Kung, Sun Yat-sen respektive Chiang Kai-shek, noe som innebar at Tse-ven ble svoger med flere av Kinas mektigste menn, noe som fikk betydning for hans karriere.
Vitenskapsåret 1993
Vitenskapsåret 1993 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 1993.
T.V. Soong
Bakgrunn
Familiens hjemstavn i Kina er Wenchang på Hainan. Hans kristne navn var Paul.
Selv ble T.V. Soong gift med Chang Yüeh-ch'ia (張樂恰 Zhang Yueqia).
Forretningsmann, politiker
I krigsårene finansierte han «The Flying Tigers», det amerikanske korps av frivillige som senere ble inkorporert i U.S. Air Force. Flyverkorpsets øverstkommanderende, general Claire Chennault, var faktisk oppføret som en av Bank of China ansatte, og fikk dermed sin lønn derfra. På dette prosjektet samarbeidet han tett med sin søster, Madame Chiang Kai-shek.
Etter nasjonalistenes nederlag i den kinesiske borgerkrig flyttet han til New York City og forble bosatt der ut livet. Han døde av et slag under et forretningsbesøk i San Francisco, i en alder av 77 år.
Melchior Vulpius
Melchior Vulpius (født rundt 1570 i Wasungen, Thüringen; død 7. august 1615 i Weimar) var en tysk protestantisk kirkemusiker og komponist.
Liv og virke
Vulpius kom fra en fattig håndverkerfamilie. Han gikk på borgerskolen i Wasungen og fikk undervisning av salmedikteren Johannes Steuerlein.
Fra 1589 til 1596 var Vulpius ansatt ved Hennebergisches Gymnasium i Schleusingen i Thüringen, deretter var han bykantor i Weimar resten av sitt liv.
Han skrev salmemelodier og publiserte salmebøkene Cantiones sacrae (1602 og 1604), Kirchengesänge und geistliche Lieder Dr. Luthers (1604), Canticum beatissimae (1605) og Ein schön geistlich Gesangbuch (1609).
Gammaglimt
Gammaglimt er de sterkeste elektromagnetiske utbruddene som er kjent i universet, og kan vare fra ti millisekunder og opp til flere minutter. De blir klassifisert i tre grupper; type 1 med varighet under to sekunder, type 2 med varighet over to sekunder, og en siste gruppe med varighet over 1,000 sekunder. Glimtene er normalt sett fulgt av en etterglød som kan vare mye lengre enn selve glimtet, gjerne i flere dager og opptil en uke, og ligger på en lengre bølgelengde enn selve glimtet.
Gammaglimt ble først oppdaget ved tilfeldighet på 1960-tallet ved hjelp av de amerikanske Vela-satellittene. Disse satellittene ble egentlig skutt opp for å overvåke bruk og testing av atomvåpen i sammenheng med Den delvise prøvestansavtalen mellom Sovjetunionen og USA. Heldigvis ble det ikke oppdaget noen brudd på avtalen, men det ble i stedet funnet noen mystiske glimt av gammastråling. Vanligvis kan man påvise en svakere etterglød i blant annet synlig lys.
Den første identifikasjonen av et gammaglimt ble gjort i 1967, da man lokaliserte den optiske (synlig lys) ettergløden av GRB 970228. Det ble da klart at gammaglimt har sin opprinnelse i fjerne galakser. På grunn av bekymring for sikkerhet ble ikke oppdagelsene publisert av Ray Klebesadel, Ian Strong og Roy Olson fra Los Alamos National Laboratory før i 1973.
Årsak til gammaglimt
I dag tyder observasjoner på at gammaglimt opptrer når en type meget massive stjerner har brukt opp brennstoffet i sine kjerner og den dermed kollapser på grunn av tyngdekreftene og danner et sort hull. Denne teorien støttes blant annet ved observasjoner der man har påvist at noen gammaglimt er forbundet med supernova-eksplosjoner (som også skyldes kollaps av stjernens kjerne) eller en hypernova, som er en spesielt kraftig supernovaeksplosjon. Disse gammaglimtene er lange og kan vare i 10-20 sekunder.
En annen mulighet å få et gammaglimt på er når to kompakte stjerner (for eksempel en nøytronstjerne og et sort hull) roterer rundt hverandre og tilslutt kolliderer og produserer gammastråling. Da er gammaglimtet kort, og varer i under to sekunder.
Det er mange teorier som prøver å forklare hvor gammaglimt skjer i universet. De fleste av disse teoriene hevdet at det var nærliggende kilder i Melkeveien. Lite fremgang ble gjort i undersøkelsen av disse teoriene fram til 1991. Da ble Compton Gamma Ray Observartory og dens Burst and Transient Source Explorer (BATSE) instrument lansert. BATSE er en ekstremt sensitiv gamma-stråledetektor. Dette instrumentet ga viktig data som viste av distribusjonen gammaglimt er isotropt - ikke forutinntatt mot noen bestemt retning i rommet, for eksempel mot det galaktiske planet eller galaksens sentrum. På grunn av den flate formen på Melkeveien, kom det fram at hvis kildene var fra innenfor vår egen galakse ville de være sterkt konsentrert i eller i nærheten av det galaktiske planet. Fraværet av et slikt mønster i tilfelle gammaglimt ga sterke bevis for at gammaglimt må komme fra utenfor Melkeveien. Men, noen av «Melkeveimodellene» er fortsatt konsistente med en isotrop fordeling.
Dersom glimtene stråler like mye i alle retninger betyr det at et gammaglimt, så lenge det varer, sender ut mer energi enn alle stjerner i universet til sammen. Det er derimot mer sannsynlig at gammaglimt stråler kun i meget bestemte retninger, nemlig i motsatt rettede bunter langs polaksene av den ødelagte stjernen, og at vi kun observerer de gammaglimt som tilfeldigvis er rettet mot jorden.
Etterglød
Flere av modellene for opprinnelsen av gammaglimt kom fram til at den første serien av gammastråling burde følges av et sakte utslipp ved lengre bølgelengder skapt av kollisjoner mellom partiklene fra selve glimtet og interstellar gass. Dette utslippet skulle kalles «ettergløden». Tidlige søk etter denne ettergløden var mislykket, hovedsakelig på grunn av vanskelighetene med å observere et glimts posisjon ved lengre bølgelengder rett etter selve gammaglimtet.
Klassifisering
Det kalles et gammaglimt fordi det er stråling som bare varer en kort stund, som i et glimt. De fleste astronomiske strålingskilder har enkle og konsise tidsstrukturer, normalt sett raskt forsterkende og deretter gradvis utfading - likt en nova eller en supernova. Gammaglimt har derimot en ekstrem mangfoldig og kompleks lyskurve. Det finnes ikke to gammaglimt som har like lyskurver.
Korte gammaglimt
Gammaglimt som har en varighet på mindre enn 2 sekunder er klassifisert som et kort gammaglimt. Rundt 30% av alle gammaglimt er så korte. Helt fram til 2005 var det ikke blitt oppdaget noen form for etterglød på disse gammaglimtene, og det er lite informasjon som finnes på hvor de kommer fra.
Ekstremt lange gammaglimt
Disse gammaglimtene forekommer for eksempel ved kollaps av en blå superkjempe. Kun et fåtall av disse har blitt identifisert hittil. Hovedkarakteristikken til glimtene er at de har en gammastråling som varer mer enn 1000 sekunder og har i noen tilfeller flere små og intense stjernedannende vertsgalakser.
Karbondioksid
Ved forbrenning av stoffer som inneholder karbon med tilstrekkelig oksygen oppstår CO2. Gassen oppstår også i organismer og levende vesener som et produkt av celleånding. Planter, alger og noen bakterier og arkebakterier konverterer CO2 etter fiksering i biomasse. Under fotosyntesen skapes glukose fra uorganisk CO2 og vann.
CO2 kan være giftig, men konsentrasjonen i luften er langt fra nok til at det er skadelig. Den har et bred spektrum av teknisk anvendelser. I kjemiske industri brukes den for eksempel ved fremstilling av urea. I fast form som tørris er CO2 mye brukt som kjølemiddel, og som såkalt superkritisk karbondioksid blir brukt som løse- og ekstraheringsmiddel. Gassen har siden 1990-tallet fått økt anvendelse som arbeidsmedium pga. dens transkritiske egenskaper, blant annet innenfor komfortkjøling av bilkupéer.
Historie
Karbondioksid var en av de første gassene som fikk et navn. På 1600-tallet observerer den flamske kjemikeren Jan Johannes van Helmont at massen av trekull ble redusert under forbrenningen, ettersom massen av den gjenværende aske var mindre enn det kull som ble brukt. Hans tolkning var at resten av kullet hadde blitt omgjort til et usynlig stoff som han kalte gass eller Spiritus Sylvestre («Vild ånd»).
Egenskapene til karbondioksid ble undersøkt mer grundig av den skotske legen Joseph Black. Han oppdaget i 1754 at når kalk (kalsiumkarbonat, CaCO3) blandes i en løsning med syrer, frigjøres en gass som han kalte fixed air («fiksert/etablert luft»). Han innså at denne gassen var tyngre enn luft og ikke opprettholder forbrenningprosesser. Ved injisering av denne gass i en oppløsning av kalsiumhydroksid så han at en fellingsreaksjon skjedde. Dette fenomen fikk ham til å forstå at karbondioksid oppstår i pusting hos pattedyr, og frembringes av mikrobiologisk fermentering. Hans arbeid viste at gasser kan være involvert i kjemiske reaksjoner, og bidro til at en vente seg bort fra teorien om flogiston.
Joseph Priestley lyktes i 1772 med den første produksjon av brus ved å tilføre svovelsyre i en kalkløsning, for deretter å oppløse den resulterende karbondioksid i en mugge med vann. I 1823 lyktes Humphry Davy og Michael Faraday med å gjøre karbondioksid om til en væske ved å øke trykket. Den første beskrivelsen av fast karbondioksid kommer fra Charles Thilorier, i 1834 trykksatt han en beholder med flytende karbondioksid. Da han åpnet beholderen fant han ut at en spontan fordampning finner sted, noe som fører til avkjøling slik at også en del faststoff av CO2 ble dannet.
Forekomst
Karbondioksid er i atmosfæren, i hydrosfæren, i litosfæren og biosfæren. Karbon utveksles mellom disse sfærene i stor grad i form av karbondioksid. I atmosfæren var det i 2015 rundt 830 gigatonn (830 000 000 000 tonn) karbon i form av karbondioksid. hydrosfæren inneholder cirka 38 000 gigatonn med karbon i form av fysisk oppløst karbondioksid, samt oppløst hydrogenkarbonater og - karbonater. Litosfæren omfatter den klart største andelen av kjemisk bundet karbondioksid. Karbonatbergarter som kalsitt og dolomitt inneholder cirka 60 millioner gigatonn karbon I tillegg til dette kommer innholdet av karbon i permafrostområder som tundraen i Arktis og Antarktis ved polområdene, boreal barskog eller fjellområder som lagrer store mengder karbon.
Forekomst i atmosfæren
Karbondioksid er en sporgass i atmosfære. Konsentrasjonen i 2013 er lokalt overskred terskelen på 400 ppm (parts per million, deler per million), som ble målt av National Oceanic and Atmospheric Administration (NOAA) i USA på Mauna Loa (Mauna Loa-observatoriet), Hawaii.
En studie publisert høsten 2016 i tidsskriftet Science kunne for første gang fremvise en lineær sammenheng mellom utslipp av CO2 og smelting av sommerisen i Arktis: «Et tonn CO2 = -3 km3 sommeris».
Den totale massen av karbondioksid i atmosfæren er cirka 3000 gigatonn eller cirka 800 gigatonn karbon (forholdet mellom molar masse av CO2 til C er 44:12). Konsentrasjonen varierer både med årstidene og lokalt, spesielt på bakken. I urbane områder er konsentrasjonen generelt høyere i lukkede rom, der kan konsentrasjonen være opp til ti ganger høyere enn gjennomsnittet.
Karbondioksid absorberer noe av varmestrålingen fra solen (den infrarøde), mens den kortbølgede del av solstrålingen kan passere nesten uhindret. Et absorberende legeme avgir også varmestråling i henhold til sin temperatur. Disse funksjonene gjør karbondioksid til en såkalt klimagass. Etter vanndamp utgjør karbondioksid den andre store klimagassen i forhold til sin mengdeandel i atmosfæren, selv om den spesifikke virkningen av metan og ozon er høyere. Alle klimagasser sammen øker den gjennomsnittlige temperaturen på jordoverflaten på grunn av den naturlige drivhuseffekten fra cirka -18 °C til +15 °C. Karbondioksid har en relativt stor andel av den samlede effekten og dermed bidrar dermed til å gjøre klimaet vennlig for livet på jorden.
Atmosfærens innhold av karbondioksid har vært utsatt for store svingninger i løpet av historien, noe som har hatt ulike biologiske, kjemiske og fysiske årsaker. For 500 millioner år siden var karbondioksidkonsentrasjonen omtrent 20 ganger høyere enn dagens nivå. Verdien sank jevnt og var i jura om lag fire til fem ganger sin nåværende verdi. Siden da har verdien falt videre. I alle fall de siste 800 000 år har andelen alltid vært under 300 ppm. Konsentrasjon av karbondioksid i den siste 10 000 år har holdt seg relativt stabilt på 300 ppm. Balansen i karbonkretsløpet har dermed vært i likevekt over dette tidsrommet. Fra begynnelsen av den industrielle revolusjon på 1800-tallet har karbondioksidinnholdet i atmosfæren økt. Den nåværende konsentrasjonen er trolig den høyeste på flere hundre tusen år.
I perioden 1960 til 2005 økte karbondioksidinnholdet med 1,4 ppm per år.
De antropogene, altså menneskeskapte, utslipp av karbondioksid, er cirka 36,3 gigatonn per år. Dette utgjør bare en liten andel av de fra naturlige kilder av karbondioksid som er på cirka 550 gigatonn per år. Men fordi det naturlige karbonsluket opptar samme mengde CO2 hold karbondioksidkonsentrasjonen seg relativt konstant før industrialiseringen. Den ekstra karbondioksiden er omtrent halvparten av biosfærens og av verdenshavenes (som fører til forsuring) opptak, slik at de nå absorberer mer karbondioksid enn de avgir. Den andre halvparten av karbondioksidutslippene forblir i atmosfæren, hvor det fører til målbar økning i konsentrasjonen. Denne kurven som viser økt karbondioksidkonsentrasjon er beskrevet av Charles David Keeling, og den såkalte Keeling-kurven er oppkalt etter ham. Denne ble første gang vist i begynnelsen av 1960-årene.
I mars 2015 ble det i henhold til National Oceanic and Atmospheric Administration (NOAA) for første gang målt mer enn 400 ppm CO2 i jordens atmosfære.
Forekomst i verdenshavene
Vannet i havet inneholder karbondioksid i oppløst form, så vel som karbondioksid i likevekt med hydrogenkarbonater og karbonater. Den oppløste mengde varierer med årstidene, fordi den avhenger av temperaturen og saltinnholdet i vannet: Kaldt vann oppløser mer karbondioksid enn varmt. Fordi kaldt vann har større tetthet, synker karbondioksidinnholdet i havene på dypere lag. Bare ved trykk over 300 bar og temperaturer over 120 °C (393 K) er situasjonen annerledes, som i nærvær av dyp med geotermiske skorsteiner.
I havet er det omtrent 50 ganger mer karbon enn inneholdet i atmosfæren. Havet fungerer som en stort karbonsluk og absorberer cirka en tredjedel av den frigitte mengden karbondioksid fra menneskelig aktivitet. I de øvre lag av verdenshavene er karbondioksid delvis bundet av fotosyntesen. Med ved økende oppløsning av karbondioksid senkes alkaliteten til saltvann, og det er fryktet at dette vil påvirke dannelsen av skjell hos organismer. På den annen side er det bevis for at økt karbondioksid konsentrasjon stimulerer noen arter til økt skjellproduksjon.
Forekomst i ferskvann
Gjennom spesielle geologiske forhold kan ferskvann oppta betydelige mengder med karbondioksid, som vann fra mineralkilder eller i innsjøer i utdødde vulkaner, kalt Maarer. I sjeldne tilfeller inntreffer naturkatastrofer på grunn karbondioksid. I 1986 inntraff en katastrofe på Lake Nyos i Kamerun. Innsjøen ligger i et gammelt vulkankrater i Oku-vulkansk område. Et magmakammer strømmet ut i innsjøen, og karbondioksid ble oppløst i vannet slik at det ble mettet. Sannsynligvis forårsaket et jordras at store mengder karbondioksid fra innsjøen ble sluppet ut, noe som drepte omkring 1700 innbyggere og 3500 dyr i omkringliggende landsbyer. I 1984 inntraff en liknende katastrofe ved Lake Monoun der vannet ble mettet med karbondioksid på grunn av en slik hendelse. Under denne spontane frigjøringen av karbondioksid omkom 37 mennesker. Dessuten har Kivusjøen i Sentral-Afrika høye konsentrasjoner av oppløste gasser på dypt vann. Det er anslått at rundt 250 km³ karbondioksid er oppløst i denne innsjøen.
Forekomst utenom jorden
Atmosfæren på Venus består av cirka 96,5 % karbondioksid, og har en massen på cirka 90 ganger Jordens atmosfære, med et trykk på 90 bar. Det høye karbondioksidinnholdet er en årsak til den sterke drivhuseffekten på planeten. Videre i forhold til jorden har den gjennomsnittlig en 41 millioner kilometer kortere avstand fra solen, noe som resulterer i en overflatetemperatur på cirka 480 °C. Karbondioksid er også den viktigste delen av atmosfære på Mars, som utgjør rundt 95 % av innholdet. På polene til Mars er den atmosfærisk delen av karbondioksid delvis bundet som tørris. Det atmosfæriske trykk er svært lavt, bare cirka syv millibar, noe som fører til at dens drivhuseffekten bare gir en økning av temperaturen på om lag 5 °C. Dette til tross for det høye karbondioksidinnhold. Atmosfærene til de ytre planetene i solsystemet, samt til deres satellitter, inneholder også karbondioksid. Opprinnelsen til denne er knyttet til konsekvensene av kometer som Shoemaker–Levy 9 og kosmisk støv. Med instrumenter som Hubble-teleskopet har NASA funet eksoplaneter som HD 189733 b med karbondioksid.
Karbondioksid er funnet både i det interstellare rom, i den protoplanetarisk skive og rundt unge stjerner. Dannelsen skjer ved overflatereaksjoner med karbonmonoksid og oksygen til vann- og ispartikler ved temperaturer rundt -123 °C (150 K). Ved fordampning av isen frigjøres karbondioksid. I det frie rommet mellom, er konsentrasjonen forholdsvis lav, ettersom vann og karbonmonoksid er dannet ved reaksjoner med atomært og molekylært hydrogen.
Utvinning og produksjon
Karbondioksid som produseres ved forbrenning av karbonholdige brennstoffer, spesielt fossile energikilder. Totalt blir omtrent 36 milliarder tonn karbondioksid per år frigjort i verden, og dette blir sluppet ut i atmosfæren. Prosesser for karbonfangst og -lagring er for tiden (2016) i begynnelsen av sin utvikling, og er ennå ikke klar for serieproduksjon. Metodenes effektivitet og lønnsomhet, spesielt i sammenheng med bærekraftige energisystemer, blir vurdert kritisk.
Karbondioksid dannes ved reaksjon mellom karbon og oksygen:
Teknisk sett er karbondioksid generert når en brenner koks med luftoverskudd. Ved kullforgassing og dampreforming av naturgass, er karbondioksid et produkt av vann-gass-skiftreaksjonen i syntesegassproduksjon:
For anvendelse i Haber–Bosch-prosessen og metanolproduksjon blir syntesegassen vasket, for eksempel ved rectisolmetoden, slik at karbondioksid blir produsert i store mengder i meget ren form. Karbondioksid oppstår som et biprodukt ved kalkbrenning. Ved påfølgende rensing ved dannelsen av kaliumkarbonat til bikarbonat og påfølgende utslipp ved oppvarming, blir om lag 530 millioner tonn gjenvunnet hvert år.
For anvendelse i et laboratorium kan karbondioksid frigjøres fra kalsiumkarbonat og saltsyre, for eksempel i et Kipp's apparat. Enheten var tidligere i mye brukt i laboratorier, men metoden blir nå sjelden brukt, siden karbondioksid er tilgjengelig i gassflasker eller som tørris.
Fysiske egenskaper
Karbondioksid opptrer ved normalt trykk som et fast stoff ved temperaturer under -78,5 °C. Dette stoffet kalles tørris. Hvis dette blir oppvarmet vil det ikke smelte, men blir sublimert direkte til gassform.
Trippelpunkt der de tre fasene av faststoff, væske og gass finnes ved termodynamisk likevekt, er ved en temperatur på -56,6 °C og et trykk på 5,19 bar.
Fast karbondioksid krystalliserer i kubisk krystallstruktur i romgruppe Pa-3 (romgruppe nummer 205) med gitterparameteren a = 562,4 pm.
Dens løselighet i vann er forholdsvis høy. Ved 20 °C under normalt trykk er metning i likevekt med ren karbondioksid ved 1688 mg/l. For sammenligning er løseligheten av oksygen eller nitrogen som følger: I rent oksygen er metningen allerede nådd ved 44 mg/l og ved ren nitrogen ved 19mg/l. I standard tilstand er tetthet av karbondioksid 1,98 kg/m³.
Molekylære egenskaper
Karbondioksidmolekylet er lineært, det vil si at alle tre atomer ligge på en rett linje. Karbonet er bundet til to oksygenatomer med dobbeltbindinger, begge oksygenatomene har to frie elektronpar. Karbon-oksygen avstanden er 116,32 pm Karbon-oksygenbindinger er polarisert på grunn av de forskjellige elektronegativitetene til karbon og oksygen. Imidlertid vil de elektriske dipolmomenter oppheve hverandre utover på grunn av symmetri, slik at molekylet ikke har noe elektrisk dipolmoment.
Kjemiske egenskaper
Dersom oksoniumioner (H3O3) som er dannet i løpet av dissosiasjon blir oppfanget ved tilsetning av en alkalisk oppløsning med hydroksidioner (OH-), idet mengdeforholdet skifter i favør av karbonater.
Karbondioksid er en meget svak oksidasjonsmiddel. Uedle metaller som for eksempel magnesium fungerer som et sterk reduksjonsmiddel, reagere i med karbondioksid til å danne karbon og metalloksider:
På grunn av den positive partialladningen til karbon reagerer karbondioksid som elektrofil i karboksylering av karbon nukleofiler slik som metall-alkylider eller alkylmagnesium for å danne en karbon-karbon-binding. Med karbondioksid reagerer med fenolsyre med reaksjonsstoffet fenolkarboksylsyrer.
Anvendelse
Karbondioksid brukes i industrien til mange forskjellige formål. Det er billig, ikke-brennbart og anvendes som komprimert gass, i flytende form, som tørris eller i superkritisk fase. Den kjemiske industrien anvender karbondioksid som et råmateriale for kjemiske synteser.
Bruk i næringsmiddelteknologi
I drikker som inneholdt karbondioksid stimuleres reseptorceller i munnen, noe som har en forfriskende effekt. For drikker som øl eller champagne kommer karbondioksid fra gjæringsprosessen. I andre drikker som limonade eller sodavann blir CO2 kunstig tilsatt, eller det benyttes naturlig mineralvann som inneholder CO2. Ved produksjon av slike varer blir karbondioksid pumpet inn i drikken under høyt trykk. Der cirka 0,2 % av vannet reagerer med karbondioksid og danner karbonsyre, mens den største del går i oppløsning som en gass i vannet. Som tilsetningsstoff kalles karbondioksid for E 290.
Gjær utvikler ved gjæring av sukker karbondioksid som benyttes som hevemiddel ved fremstilling av deig. Bakepulver er en blanding av natriumbikarbonat og et surt salt er også brukt som et hevemiddel, men gir ikke karbondioksid.
Ved produksjon av vin brukes tørris som kjølemiddel for å avkjøle nylig plukket druer uten fortynning med vann, noe som vil kunne skape spontan gjæring. Vindyrkerne i Beaujolais i Frankrike bruker kullsyregjæring for å produsere "Beaujolais Primeur .
Frukt, grønnsaker og sopper som i detaljhandel blir pakket i folie, blir gjerne utstyrt med en beskyttende atmosfære, dette for å forlenge holdbarheten. Dette gir også en beskyttelse av friskheten på vei til forbrukeren. I dag blir også kjøtt, fisk og sjømat, pasta, bakervarer og meieriprodukter solgt i slik forpakning. Typiske nivåer er 20 % karbondioksid for storfekjøtt, 50 % for storfekjøtt, svinekjøtt og pasta, 60 % for bakervarer og hele 80 % for fisk. En emballasje med bare karbondioksid unngås. Dette fordi det ville kunne føre til utviklingen av sykdomsfremkallende anaerobe bakterier, og i mange tilfeller påvirke farge og smak på produktene. Bestemmelse av optimal beskyttende atmosfære for et produkt er gjenstand for intens forskning i matindustrien.
Superkritisk karbondioksid har høy løselighet for upolare stoffer og kan erstatte giftige organiske Løsemidler. Det brukes som ekstraksjonsmiddel, for eksempel for utvinning av naturstoffer som koffein ved fremstilling av koffeinfri kaffe.
Teknisk anvendelse
Karbondioksid blir anvendt som en inertgass innenfor sveiseteknologi, enten i ren form eller som et tilsetningsstoff sammen med argon eller helium. Ved høye temperaturer er CO2 termodynamisk ustabil derfor er det ikke er referert til som lite reaksjonsvillig, i stedet blir det da omtalt som en aktiv gass.
I flytende form omsettes karbondioksid i gassflasker. Det finnes to typer: flasker med stigerør for uttak av flytende karbondioksid og flaske uten stigerør for uttak av karbondioksid i gassform. Begge må være i vertikal posisjon ved transport. Flasken uten stigerør anvendes med trykkreduksjonsventil, mens den med stigerør hovedsakelig drives uten. Så lenge det fremdeles er flytende karbondioksid i trykkflasken, er det indre trykket bare avhengig av temperaturen. En måling av fyllingsnivået er derfor bare mulig via veiing for begge flasketypene. Kapasiteten for uttak av gass er begrenset av hvor mye varme som kan absorberes fra omgivelsene, den flytende karbondioksiden må nemlig fordampe i flasken for å gjenoppbygge det trykk som tilsvarer gjeldende temperatur.
Sublimasjon av tørris frembringer en hvit tåke fra den kalde karbondioksid-luftblanding, samt kondensasjon av luftfuktigheten i omgivelsene. Dette gir visuelle effekter som blir brukt i teater og konserter. I dag er det vanlig med tåkekjøling som tilleggsutstyr for røykmaskiner, som drives med flytende karbondioksid.
I økende grad blir karbondioksid anvendt i forbindelse med automatiserte prosesser for sandblåsing der overflater med spesielt høy renhet etterstrebes. Med sin kombinasjon av mekaniske, termiske og kjemiske egenskaper, kan «karbondioksid-snø», for eksempel oppløse og fjerne forskjellige typer av overflateurenheter uten gjenværende rester.
Superkritisk karbondioksid er et løsemiddel som brukes til rengjøring og avfetting, for eksempel wafere i halvlederindustrien og tekstiler i renserier. Karbondioksid i denne tilstanden benyttes også som et reaksjonsmedium for produksjon av finkjemikalier. Disse brukes for eksempel til fremstilling av smakstilsetninger, fordi isolerte enzymer ofte forblir aktive og ingen rester av oppløsningsmidler forblir i produktene, i motsetning til organiske oppløsningsmidler.
I tertiære oljeutvinning blir superkritisk karbondioksid brukt til fylling av oljereservoar for å rense oljen fra større dyp til overflaten.
Bruk som kjemisk råstoff
I den kjemiske industri er karbondioksid brukt ved omsetning av ammoniakk, spesielt ved fremstilling av urea. I det første trinnet reagerer ammoniakk og karbondioksid til ammoniumkarbonat, som i det andre trinn reagerer videre under dannelse av urea og vann:
Ved reduksjon med hydrogen blir formamide dannet. Vider vil reaksjon med aminer, så som Dimetylamin blir dimetylformamid dannet.
Ved å la karbondioksid reagere med natriumfenolat oppnås gjennom Kolbe–Schmitt-reaksjonen salisylsyre.
Ved reaksjon med etylen blir etylen fremstilt. Dette skjer ved den såkalte OMEGA-Prosessen meget selektivt med vann for å gi til glykol.
Ved reaksjon med karbondioksid med en Grignard-forbindelse fører til dannelse av karbonsyre, for eksempel:
Telomerisering av karbondioksid med to molekyler av 1,3-butadien under homogene Palladium-katalyse fører til dannelse av finkjemikalier som laktoner under milde reaksjonsbetingelser.
Soda (natriumkarbonat) blir fremstilt i solvayprosessen av karbondioksid. Noen metallkarbonater slik som cerusitt, blir produsert for eksempel ved reaksjon mellom metallhydroksider og karbondioksid. Slike stoffer blir brukt som fargestoff.
På et høyt oljepris og lav strømpris, kan det i fremtiden være lønnsomt med utvinning av metan via Sabatier-prosessen fra karbon fra karbondioksid og hydrogen ved elektrolyse, for eksempel via energiproduksjon fra vindkraftverker. Ellers vil videre bruk av karbondioksid bli uøkonomisk av termodynamiske grunner.
Resirkulering av karbondioksid
I tillegg til karbonfangst og -lagring går forskningen også i retning av å konvertere karbondioksid som dannes under forbrenning av fossile brensler til nyttbare forbindelser, og om mulig, dannelse av energibærere på nytt. For eksempel kan reduksjonsforbindelser slik som metanol og maursyre allerede fremstilles på denne måten.
I Niederaussem kraftverk utforske RWE og Brain AG hvordan mikroorganismer kan konvertere CO2.
Andre bruksområder
Karbondioksid var opp til 1950-årene, vanlig i brukt som bedøvelse for mennesker, spesielt i USA, og ble den gangen vurdert som svært tilfredsstillende. Etter dette er mer effektive anestetikum innført.
Imidlertid brukes fortsatt en metode med bedøving med karbondioksid før slakting av dyr. Griser blir ført ned i grupper via en heis i en grop med en atmosfære som inneholder minst 80 % karbondioksid, hvor de mister bevisstheten. Denne prosedyren er kontroversielt og intensiv innsats gjøres for å forbedre metodene ut fra et dyrevernperspektiv. Fisk blir lamslått ved å innføre gassformig karbondioksid eller ved å tilsette kullsyre i vannet. Metoden med å bedøve slaktedyr med karbondioksid er underlagt ulike restriksjoner i forskjellige land, for eksempel bestemmelser for hvilke dyr som tillates bedøvd på denne måten.
Karbondioksid blir anvendt som avføringsmiddel i form av stikkpiller. Ved utvikling av natriumdihydrogenfosfat og natriumbikarbonat under oppløsning av stikkpillen blir karbondioksid frigjort og ekspanderer i tarmen, noe som i sin tur utløser avføringsrefleksen.
CO2 anvendes for å fange blodsugende insekter og smittebærere. Disse bruker karbondioksid som forekommer i pusten til verten til å orientere seg etter. Det blir frigjort fra tørris, fra gassflasker eller fra forbrenning av propan eller butan. Dette lokker insekter i nærheten til å bli dratt inn i et eget innsug.
Fysiologiske effekter og farer
Karbondioksid har skadevirkinger for dyr og mennesker om konsentrasjonen i innåndingsluften blir for stor. Den skadelige virkning er ikke bare basert på fortrengning av oksygenet i luften. EN-standarden EN 13779:2007 deler romluften inne i fire kvaliteter, avhengig av karbondioksidkonsentrasjonen: Verdier under 800 ppm regnes som god kvalitet, som moderat kvalitet regnes verdier mellom 800 og 1000 ppm (0,08 til 0,1 Vol %), mens verdier mellom 1000 og 1400 ppm anses som medium. For verdier over 1400 ppm er luftkvaliteten kategorisert som lav. Til sammenligning er det globale gjennomsnittet av volumandel CO2 i luften cirka 400 ppm, men det varierer regionalt, og er sterkt avhengig av tid og sesongvariasjoner. Terskel grenseverdi for daglig eksponering i åtte timer per dag er 0,5 %. Ved en konsentrasjon på 1,5 %, øker åndedrettens minuttvolum med mer enn 40 %.
Ved høy konsentrasjon av karbondioksid inntrer reduksjon, eller i verste fall opphør av de autonome reflekser som styrer åndedrettene, først inntreffer hyperventilering og til slutt apné. Fra cirka 5 % karbondioksid i innåndingsluften oppstår hodepine og svimmelhet, ved høyere konsentrasjoner akselerert hjertefrekvens (takykardi), det oppstår økt blodtrykk, åndenød og forstyrrelser av bevisstheten, såkalt CO2-narkose. Konsentrasjon av karbondioksid på 8 % fører til døden i løpet av 30 til 60 minutter.
På grunn av at høye karbondioksidkonsentrasjoner forekommer i kjellere, siloer, brønner og kloakkummer, oppstår det stadig ulykker når personer oppholder seg slike steder. Gjennom gjæringsprosesser oppstår det betydelige mengder karbondioksid, ved gjæring av for eksempel én liter eplemost oppstår om lag 50 liter gjæringsgass. Ofte blir flere mennesker offer for en gjærgassforgifting fordi hjelperen under et redningsforsøk selv puster inn karbondioksid og bli bevisstløs. Redningen av et offer i situasjoner med høy karbondioksidkonsentrasjon er bare mulig for profesjonelt redningspersonell med uavhengig åndedrettsvern.
Hvis tilstrekkelig ventilasjon ikke er tilstede, er naturlige konsentrasjoner av luften ofte formet av naturlig karbondioksidkilder i grotter og gruveganger. For eksempel har den italienske grotten Grotta del Cane (hundegrotten) en karbondioksidkonsentrasjon på cirka 70 %.
Karbondioksidkonsentrasjonen i blodet påvirker dets pH-verdi og således har det en indirekte virkning på oksygenbalansen. Bikarbonat-buffersystemet, som er et karbonsyre-hydrogenkarbonat-buffer, utgjør omtrent 50 % av den totale bufferkapasiteten til blodet, som katalyseres av enzymet karbonsyreanhydrase.
Ved lavere pH-verdien vil dets oksygenbindendekapasitet avta. Ved det samme oksygeninnholdet i luften transport hemoglobin mindre oksygen. De såkalte bohreffekten og haldaneeffekten beskriver disse situasjonene. En høy konsentrasjon av karbondioksid er også skadelig for planter. Som en indikatorplante brukes som mais, etter seks dagers eksponering med et karbondioksidnivå på 10 000 ppm får striper på bladene.
Økologiske betydningen
Planter og fotosyntetiske bakterier absorbere karbondioksid fra atmosfæren og omdanner den ved fotosyntese under påvirkning av lys og absorpsjon av vann, til i karbohydrater som glukose. Denne prosessen skjer frittgjør oksygen fra dekomposisjon av vann. De resulterende karbohydrater tjener som energikilder og byggemateriale for alle andre biokjemiske stoffer som polysakkarid, nukleinsyreer og proteiner. Karbondioksid gir dermed råstoff for dannelsen av all biomasse i primærproduksjon til økosystemene.
Dersom karbondioksid er oppbrukt ved fotosyntese i vannet, noe som indikeres av en pH-verdi nær 8,3, er noen arter av alger og vannplanter i stand til å utvinne den ønskede karbondioksid fra oppløste hydrogenkarbonat, slik at hydroksidioner frigjøres og gjør pH-nivået mer alkalisk. I næringsrike vann som karpedammer kan pH-verdien stige til 12, med tilhørende helsemessige konsekvenser for fisken, for eksempel kjertelnekrose hos karpefisk.
Forskere ved Senckenberg Biodiversität und Klima Forschungszentrum hadde i 2012 en felles studie med andre institusjoner, beregnet at sporeplanter, altså lag av lav, alger og mose ved siden av nitrogen, binder cirka 14 milliarder tonn karbondioksid årlig. De binder like mye karbondioksid som det slippes årlig ut av skogbranner og brenning av biomasse over hele verden. Det er imidlertid ikke mulig å bekjempe klimaendringer ved hjelp av lag av sporeplanter, siden denne to-dimensjonale vegetasjonen lagrer klimagassen karbondioksid bare for noen få år.
En betydning lagring og frigjøring av karbondioksid skjer i jord. Hvor sterk frigjøringen av organisk bundet karbon fra jord er påvirket av de respektive miljøforhold og andre faktorer. Dette er for tiden i stor grad ukjent. Frigjøringen er imidlertid akselerert ved oppvarming, noe som har vært påvist i nyere studier og som kan ha en effekt på klimaet. Ved å indikere størrelsen av CO2-utslippene kan ulike prosesser bli sammenlignbare rent energimessig og økologisk. Disse vil bli konvertert til utslipp av karbondioksid fra fossile brensler.
Deteksjon og kvantifisering
En enkel påvisning av karbondioksid er oppnådd med en vandig kalsiumhydroksidoppløsning. For dette formål blir gassen som skal undersøkes innført i oppløsningen. Inneholder gassen karbondioksid, reagerer den med kalsiumhydroksid til vann og kalsium (kalk), som utfelles som et hvitt, fast stoff og oppløsningen blir uklar.
Med barytvann, en oppløsning i vann med bariumhydroksid blir testen mer sensitive, ettersom bariumkarbonat er mindre oppløselig enn kalsiumkarbonat.
Severinghaus-elektroden er en pH-elektrode med en bufferløsning av natrium, bestemmer karbondioksidkonsentrasjonen av en løsning ved å måle pH-forandring.
Karbondioksid kan etter infrarød- eller Raman-spektroskopi, hvorved de asymmetriske strekkervibrasjonene samt vippevibrasjoner er infrarød-aktive, mens det symmetriske strekkevibrasjonen er Raman-aktivt ved et bølgetall på 1480 cm−1 Raman-aktiv. Instrumentet som brukes til dette kalles NDIR-sensor (non-dispersive infrared sensor).
Basil Rathbone
I 1916 vervet han seg til hæren for å slåss under den første verdenskrig. Han tjenestegjorde som etterretningsoffiser og til slutt oppnådde han kapteins grad. I september 1918 ble han tildelt medaljen Military Cross.
Rathbone er mest kjent for sin rolle som Sherlock Holmes i fjorten filmer som ble spilt inn mellom 1939 og 1946. De to første filmene, The Adventures of Sherlock Holmes og Hunden fra Baskerville (1939), er satt i senviktoriansk tid, akkurat som de originale historiene.
Ludvig Daae (andre betydninger)
Ludvig Daae er navnet til flere personer:
Norangselva
Norangselva er ei elv i Ørsta og Stranda kommuner i Møre og Romsdal. Den renner nordover gjennom Norangsdalen til munningen i Norangsfjorden. Elva er 16,9 kilometer lang og har et nedbørfelt på 55,44 km². Middelvannføringen ved munningen er 4,60 m³/s.
Elva har utspring på sørsida av Kalveskrednipa (1 488 moh.) og renner først østover ned til Fivelstadhaugen. Her danner en stor morenerygg vannskillet mot Nibbedalen og elva snur mot nord ned Norangsdalen. Flere små vatn ligger på rekke og rad nedover den trange og rasutsatte dalen, fra Geilskredvatnet i sør til Lygnstøylvatnet i nord, og mellom vatnene går elva i stryk. Nedenfor Lygnstøylvatnet er dalbunnen i stor grad oppdyrket, og elveløpet er forbygd over store deler av det nedre løpet. Elva munner ut innerst i Norangsfjorden ved bygda Øye.
Vassdraget ble vernet mot kraftutbygging i Verneplan I for vassdrag i 1973.
Jette (navn)
Jette er nordisk, nederlandsk og tysk kvinnenavn. Navnet er mest brukt i Danmark.
Etymologi
Jette er opprinnelig dannet som en nederlandsk og nordisk kortform av kvinnenavnet Henriette, et opprinnelig fransk kvinnenavn. Henriette er dannet som en feminin form av Henry, et mannsnavn med opprinnelse i det middelhøytyske navnet Haimirich, som betyr «hjemmets hersker».
Jette er også en kjæleform av det norske kvinnenavnet Gjertine, som er dannet av mannsnavnet Gjert, som er en norsk skrivemåte av lavtyske Gert. Dette navnet er igjen en kortform av Gerret, som selv er en kortform av Gerhard, et gammelhøytysk mannsnavn med opprinnelse i ger, «sverd», og harti, «hard, sterk».
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Ingolf Rogde
Ingolf Rogde (født 14. mai 1911, død 4. juni 1978 ) var en norsk skuespiller, bl.a. kjent for sine Ibsenroller. På tv ble han særlig kjent for sine roller som handelmann Mack i Benoni og Rosa og som pensjonist Brockmann i krimseriene om Helmer & Sigurdson''. Han var bl.a. tilknyttet Riksteatret.
Mjøssamlingene
Mjøssamlingene er Mjøsas sjøfartsmuseum. Museet ligger ved Minnesundbrua i Eidsvoll. Fra 2006 er museet en del av Mjøsmuseet. Det var her «Skibladner» ble montert og sjøsatt. Her ligger også huset til Skibladners første skipper, Ole Amundsen.
Museet inneholder: "Slippen", "Amundstua", "Pakkhuset", "Skibladnerbua", "Verkstedbygningen", "Fløyterbrakka" og "Fiskerstua".
The Shard
The Shard er en skyskraper i det sentrale London, beliggende ved sørenden av London Bridge i Southwark bydel. Med sine 310 meter er The Shard Londons høyeste bygning. Siden ideen til The Shard kom i 2000 har prosjektet hatt flere forskjellige navn: London Bridge Tower, Shard London Bridge og Shard of Glass, men offisielt navn er The Shard – en del av London Bridge Quarter. På toppen av The Shard ligger The View from The Shard, et utkikkssted åpent for publikum.