cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Verdenscupen i skihopping 2004/05
Verdenscupen i skihopping 2004/05 var den tjuesjette verdenscupsesongen i skihopping. Sesongen startet 27. november 2004 i Kuusamo og avsluttet 20. mars 2005 i Planica.
Kuusamo
K-120 Kuusamo, Finland
Nathalie Schneyder
Nathalie Schneyder (født 25. mai 1968), amerikansk synkronsvømmer som deltok i de olympiske leker 1996 i Atlanta.
Verdenscupen i skihopping 2004/05
Trondheim
K-120 Granåsen, Norge
Nathalie Schneyder
Schneyder ble olympisk mester i synkronsvømming under Sommer-OL 1996 i Atlanta. Hun var med på det amerikanske laget som vant lagkonkurransen foran Canada og Japan. De andre på laget var Suzannah Bianco, Becky Dyroen-Lancer, Tammy Cleland, Heather Pease, Jill Savery, Heather Simmons-Carrasco, Jill Suddeth, Emily Lesueur og Margot Thien.
Jøssund Sparebank
Jøssund Sparebank var en sparebank som eksisterte i daværende Jøssund kommune (nå en del av Ørland) i Trøndelag fra 1883 til 1965.
Banken ble opprettet i 1883 med navnet Jøssund Sparekasse og fikk autorisasjon som sparebank i 1926. Banken hadde i 1938 en forvaltningskapital på 284.000 kr, mens Bjugn Sparebank (opprettet 1891) samme år hadde en forvaltningskapital på 1,26 millioner kr. Banken ble fusjonert med Bjugn Sparebank i 1965.
Verdenscupen i skihopping 2004/05
Harrachov
K-120 Harrachov, Tsjekkia
Jøssund Sparebank
Banklokalet i Lysøysundet ble bygget i 1907. Mangeårig kasserer Albert Guldvik var også ordfører i Jøssund.
Verdenscupen i skihopping 2004/05
Engelberg
K-120 Engelberg, Sveits
Oberstdorf
K-115 Oberstdorf, Tyskland
Garmisch-Partenkirchen
K-115 Garmisch-Partenkirchen, Tyskland
Innsbruck
K-120 Innsbruck, Østerrike
Bischofshofen
K-120 Bischofshofen, Østerrike
Willingen
K-120 Willingen, Tyskland
Bad Mitterndorf
K-180 Bad Mitterndorf, Østerrike
Titisee-Neustadt
K-120 Titisee-Neustadt, Tyskland
Zakopane
K-120 Zakopane, Polen
Sapporo
K-120 Sapporo, Japan
Pragelato
K-120 Pragelato, Italia
Lahtis
K-120 Lahtis, Finland
Kuopio
K-120 Kuopio, Finland
Lillehammer
K-120 Lysgårdsbakkene, Norge
Oslo
K-115 Holmenkollen, Norge
Planica
K-185 Planica, Slovenia
The Fifth Form at St. Dominic’s (film)
The Fifth Form at St. Dominic's er en britisk stumfilm fra 1921 regissert av A. E. Coleby.
Følgeskjema
Et følgeskjema, følgebrev eller følgeskriv er et dokument som følger med noe annet, for eksempel som et vedlegg som er påkrevd i tillegg til hovedskjemaet. Det kan være et "forklarende skriv som følger med sending, dokument, illustrasjon eller lignende". I Norge er begrepet gjerne kjent i forbindelse med utfylling av søknader og dokumenter til offentlige etater.
I finansmarkedet brukes følgeskjema av verdipapirholderen for å følge sammen med sertifikater som veksles eller når det skal gjøres endringer på verdipapirer (egenkapital eller gjeld) utstedt av selskapet.
Følgeskjema har ofte mottakerens adresse, avsenderens adresse, distribusjonsliste, hilsen og avslutning. Det beskriver vanligvis hvorfor det bør leses av mottakeren, og hva leseren bør gjøre med det. Følgedokumentet gir mottakeren en spesifikk kontekst for hoveddokumentet, og gir samtidig senderen et dokument (artefakt) som dokumenterer at materialet har blitt sendt.
Jens Jønsson
Jens Jønsson (født 10. januar 1993) er en dansk fotballspiller som spiller for den greske klubben AEK Athen.
Den 26. juli 2016 signerte Jønsson en 2+1-årskontrakt med tyrkiske klubben Konyaspor.
Filosofiåret 1934
Fødsler
|| marxistisk historiker og professor ||align=center|62 ||align=center|1996 || forfatter og vitenskapsformidler ||align=center|62 ||align=center|1996 ||
The Fighter (1921)
The Fighter er en amerikansk stumfilm fra 1921 regissert av Henry Kolker.
Maud Gonne
Maud Gonne MacBride (irsk: Maud Nic Ghoinn Bean Mac Giolla Bhríghde, født 21. desember 1866, død 27. april 1953) var en engelskfødt irsk revolusjonær, feminist og delvis skuespiller, også husket for hennes turbulente forhold til den irske poeten og nobelprisvinneren i litteratur, William Butler Yeats. Engelsk-irsk avstamning og fødsel, MacBride ble overbevist irsk nasjonalist ved tilstanden til det forviste folket under den såkalte landkrigen på slutten av 1800-tallet. Hun var også en sterk agitator av hjemmestyre, det vil si irsk selvstendighet.
Familiebakgrunn
Hun ble født i Tongham i nærheten av Farnham i Surrey som Edith Maud Gonne, den eldste datteren til kaptein Thomas Gonne (1835–1886) av det britiske kavaleriregimentet 17. Lancers, hvis forfedre kom fra skotske Caithness og hans hustru Edith Frith Gonne, født Cook (1844–1871). Etter at hennes mor døde mens hun fortsatt var et barn, sendte hennes far henne på kostskole i Frankrike. «Familien Gonne kom fra Co Mayo, men min tippoldefar ble gjort arveløs og forsøkte å bli rik utenlands ved å kjøpe og selge spansk vin,» skrev hun. «Min bestefar var leder av et framgangsrik firma med avdelinger i London og Porto. Han ga ansvaret til min far til å lede forretningene utenlands og fikk ham utdannet utlandet. Min far snakket seks språk, men hadde liten sans for forretninger, og skaffet seg en posisjon i den britiske hæren. Hans språkgaver sikret ham diplomatiske utnevnelser i Østerrike, Balkan og Russland, og han var like mye hjemme i Paris som i Dublin.»
Tidlig karriere
I 1882 ble hennes far plassert i Dublin som militær offiser. Hun fulgte ham og ble værende hos ham helt til han døde. Hun vendte tilbake til Frankrike etter en omgang med tuberkulose. Der møtte hun og ble forelsket i den konservative journalisten og politikeren Lucien Millevoye. De var begge opptatt av kampen for irsk uavhengighet og å gjenvinne Alsace-Lorraine tilbake for Frankrike etter at området var blitt tysk. Hun vendte tilbake til Irland og arbeidet utrettelig for å få løslatt irske politiske fanger fra fengslene. I 1889 møtte hun for første gang poeten William Butler Yeats, som ble forelsket i henne. Foruten å dikte om henne, sammenligne henne med Helena fra Troja, fridde han fire ganger mellom 1891 og 1901 uten at hun sa ja.
I 1890 reiste hun tilbake til Frankrike hvor hun på nytt møtte Millevoye. I 1891 var hun kortvarig innom den esoteriske bevegelsen Golden Dawn hvor særlig Yeats hadde vært aktiv. Mellom 1891 og 1894 fikk hun og Millevoye to barn sammen, Georges og Iseult. Kun det andre barnet, en pike ved navn Iseult, vokste opp. Mange i Dublin mistenkte at Yeats var faren, men Iseult var kjent med Millevoye og visste at han var faren. Ettersom hun var født utenfor ekteskap presenterte Maud Gonne henne lenge som sin niese. Da Iseult Gonne var 23 år gammel fridde den 52 år gamle William Butler Yeats til henne (og fikk samme svar som av moren). Iseult hadde også en kort affære med Ezra Pound. Da hun var 26 år gammel giftet hun seg med den irsk-australske romanforfatteren Francis Stuart. Han var 18 år gammel.
I løpet av 1890-årene reiste Maud Gonne omfattende i England, Wales, Skottland og USA for å drive kampanje for den irske uavhengighetssaken. I 1899 var hennes forhold til Millevoye over. Gonne, i opposisjon til britenes forsøk på å skaffe seg lojalitet fra unge irlendere på begynnelsen av 1900-tallet, kjempet for å bevare irsk kultur under den britiske koloniseringen og grunnla Inghinidhe na hÉireann påsken 1900. 29 kvinner møtte opp ved første møte. De besluttet å «bekjempe på alle vis engelsk innflytelse som gjorde så mye skade på det irske folks kunstneriske smak og forfinelse».
I sin selvbiografi skrev hun: «Jeg har alltid hatet krig og jeg er av vesen og filosofi en pasifist, men det er de engelske som har tvunget krig på oss, og krigens første prinsipp er å drepe fienden.»
Skuespill
I 1897, sammen med Yeats og Arthur Griffith, organiserte Gonne protester mot dronning Victorias diamantjubileum. Å feire den britiske dronningen var å akseptere at man var hennes undersått. I april 1902 tok hun en ledende rolle i Yeats drama Cathleen Ní Houlihan. Hun hadde tittelrollen, «Irlands gamle kvinne» som sørger over sine fire provinser, tapt til engelske kolonister. Samtidig tilbrakte Gonne mye av sin tid i Paris.
Det samme året konverterte hun til den katolske kirke. Hun avviste de mange ekteskapstilbudene fra Yeats, ikke utelukkende for at hun mente han ikke var radikal nok i hans nasjonalisme (og uvillig til å bli katolikk), men også for at hun ikke hadde den form for kjærlighet for ham. Dessuten mente hun at hans ugjengjeldte kjærlighet for henne hadde vært en blomstring for hans poesi og at verden burde takke henne for å ha avvist ham. Da Yeats sa at han ikke var lykkelig uten henne, svarte hun:
Ekteskap
Gonne og ektemannen kom overens over at ekteskapet måtte avsluttes. Hun krevde eneansvar for deres sønn, men det nektet MacBride. Saken havnet i retten i Paris den 28. februar 1905. Den eneste anklage som ble rettet mot MacBride i retten var at han var full ved en anledning i løpet av ekteskapet. Skilsmisse ble ikke innvilget og MacBride fikk besøksrett til å besøke sin sønn to ganger i uken i hennes hjem. Han utøvde denne retten kortvarig før han flyttet tilbake til Irland og så aldri sønnen igjen. Gonne oppfostret gutten i Paris fram til hennes ektemann ble henrettet i 1916, sammen med James Connolly og andre irske ledere, etter at han hadde deltatt i påskeopprøret. MacBride var en krigsveteran som hadde ledet den irske Transvaal-brigaden mot britene i boerkrigen. Yeats skrev et nedsettende dikt om ham, «Easter, 1916», som Gonne ikke likte. Hun skrev til Yeats: «Nei, jeg likte ikke ditt dikt. Det er deg ikke verdig og heller ikke emnet verdig. Min ektemann gikk inn i evigheten via oppofringens store dør.» Etter MacBrides død reiste hun selv tilbake til Irland i 1917 for å bo der fast.
Kvinnebevegelsen
Maud Gonne var meget aktiv i sin tid i Paris. I 1913 etablerte hun det franske bladet L'Irlande Libre. Hun ville at Cumann na mBan (irsk: «Kvinneligaen») skulle bli betraktet seriøst da irske nasjonalister i begynnelsen stengte kvinner ute fra bevegelsen. Gonnes ide var å bli tilknyttet engelske Røde Kors, og skrev til Genève for å få en internasjonal profil for den nye nasjonalismebevegelsen. I 1918 ble hun arrestert i Dublin, fraktet ut og holdt fengslet i England i seks måneder.
Gonne arbeidet sammen med Irske hvite kors for å gi nødhjelp til voldsofre. Hun bevegde seg i de øvre samfunnsklassene. Lord John Frenchs søster, fru Charlotte Despard, var en kjent feminist som allerede var medlem av Sinn Féin, et all-irsk politisk parti, da hun kom til Dublin i 1920. I 1908 hadde hun sammen med Hanna Sheehy-Skeffington, Margaret Cousins og andre feminister dannet Irish Women's Franchise League, en organisasjon for kvinnelig stemmerett. Charlotte Despard fulgte Gonne på en turne i grevskapet Cork, et sete for den mest omfattende revolusjonære aktiviteten. Cork var underlagt krigsrett (Martial Law Area; MLA) som forbød irlendere og kvinner utenfor området. Men som søsteren av Lord French, Irlands stattholder, hadde hun pass.
I 1921 motsatte hun seg den anglo-irske traktat og forsvarte den republikanske siden. Komiteen som organiserte Det hvite kors i Irland ba Gonne delta i januar 1921 til å distribuere midler til ofre administrert av Cumann na mBan. Hun bosatte seg i Dublin i 1922. I løpet av gatekampene ledet hun en delegasjon kalt Kvinnenes fredskomité som henvendte seg til Dáil Éireann, underhuset i Oireachtas, Irlands parlament, og til hennes gamle venn Arthur Griffith, men de klarte ikke å stoppe den tilfeldige skytingen av sivile da lov og orden ble prioritert. I august etablerte hun en lignende organisasjon, Women's Prisoner's Defence League. Forholdene i fengslene var brutale og mange kvinner var innesperret i menns fengsler. Organisasjonen støttet familiene med nyheter om de fengslete, arbeidet for fangers rettigheter, og fikk publisert fortellinger om tragiske dødsfall. Gjennom hennes vennskap med Despard og opposisjonen mot regjeringen ble de betegnet som «Mad and Madame Desperate». Historikerne har satt fiendskapen mot dem i sammenheng med ødeleggelsene av deres hjem da soldater fra Den irske fristaten ransaket stedet. Maud Gonne ble arrestert og tatt med til fengselet Mountjoy Jail. Den 9. november 1922 ble kontoret til Sinn Féin angrepet. Fristatens soldater raste over hovedstaden, samlet opp opposisjonen og lot dem fengsles for internering. Den 10. april 1923 ble Gonne arrestert på nytt. Anklagen var følgende: malte bannere for opprørske demonstrasjoner og forberede litteratur som var imot regjeringens politikk.
Hun ble løslatt den 28. april etter tjue dager i forvaring. Kvinner fortsatte å bli arrestert. Den 1. juni sto Gonne i protest utenfor fengslet Kilmainham Jail sammen med forfatteren og aktivisten Dorothy Macardle og datteren Iseult. De ble støttet av den sultstreikende Maire Comerford.
De siste årene
I 1949 var den lange prosessen i kampen mot britene for Irlands frihet til sist over. I påsken da Irland formelt ble republikk var Maud Gonne en av de store irske nasjonalistene som ble invitert til de offisielle seremoniene i Dublin. Hun deltok med sin sønn som hadde blitt en aktiv figur i irsk politikk. Som en av de siste overlevende av sin generasjon, fikk Gonne det vanskelig de neste årene. Alder og sykdom krevde sitt. Hun skrev sin selvbiografi og ble intervjuet flere ganger om de minnerike årene om kampen for irsk frihet. Den 27. april 1953 døde hun stille i sitt hjem i Clonskeagh med sin datter Iseult, sin sønn Sean og hans hustru ved sin side. Hun ble gravlagt i gravlunden Glasnevin i Dublin.
Yeats' muse
Mange av Yeats' dikt var inspirert av henne, eller nevner henne. Han skrev skuespillene The Countess Cathleen (1892) og Cathleen Ní Houlihan (1902) for her. Det førstnevnte var dedikert henne, og det andre som handlet om en heltinne fra det irske opprøret 1798 spilte hun selv hovedrollen i premiereoppsetningen i Dublin. Hans dikt «Aedh wishes for the Cloths of Heaven» (1899, publisert i hans tredje diktsamling, The Wind Among the Reeds). avsluttes med en referanse til henne:
Få poeter har feiret en kvinnes skjønnhet i den grad som Yeats gjorde i sin lyrikk om Maud Gonne. Fra hans andre bok til Last Poems (1939) ble hun Rosen, Helena av Troja (i No second Troy), Ledaean Body, Cathleen Ní Houlihan, Pallas Athene og Deirdre, den tragiske irske heltinne.
Gonne og Yeats opprettholdt deres vennskap, og i 1908 lot hun ham endelig krype opp i sengen. Begge synes å ha angret på natten samme, skjønt Yeats fridde forgjeves enda en gang i 1916. Han giftet seg til sist med spirtisten Georgie Hyde-Lees som han fant en viss tilfredsstillelse med.
Selvbiografi
Maud Gonne MacBride utga sin selvbiografi i 1938, kalt A Servant of the Queen, en referanse til både en visjon hun hadde om en irsk dronning, Cathleen Ní Houlihan, og en ironisk tittle i betraktning av Gonnes irske nasjonalisme og avvisning av det britiske monarki.
Hennes sønn, Seán MacBride, var aktiv i politikken i Irland og i Forente nasjoner. Han ble belønnet med Nobels fredspris i 1974.
Allison Abbe
Allison Aaricka MacLaren Abbe (født 15. februar 1996) er en amerikansk fotballspiller.
16. januar 2023 ble det kjent at hun hadde signert en toårskontrakt med Vålerenga, og at hun skulle slutte seg til laget 1. mars. Abbe valgte å ikke dukke opp til avtalt tid, og agenten fortalte at det virket som hun angret seg.
Kortbane-VM i svømming 2022
Mesterskapet skulle egentlig blitt arrangert i Kazan i Russland, men på grunn av den russiske invasjonen av Ukraina ble Russland fratatt mesterskapet.
Menn
Svømmere som bare deltok i forsøksheat og mottok medaljer.
Kvinner
Svømmere som bare deltok i forsøksheat og mottok medaljer.
Blandet
Svømmere som bare deltok i forsøksheat og mottok medaljer.
Becky Dyroen-Lancer
Rebekah «Becky» Dyroen-Lancer (født 19. februar 1971 i San Jose i California) er en amerikansk synkronsvømmer som deltok i de olympiske leker 1996 i Atlanta.
Dyroen-Lancer ble olympisk mester i synkronsvømming under Sommer-OL 1996 i Atlanta. Hun var med på det amerikanske laget som vant lagkonkurransen foran Canada og Japan. De andre på laget var Suzannah Bianco, Tammy Cleland, Heather Pease, Jill Savery, Nathalie Schneyder, Heather Simmons-Carrasco, Jill Suddeth, Emily Lesueur og Margot Thien.
Tammy Cleland
Tammy Cleland (født 26. oktober 1975) er en amerikansk synkronsvømmer som deltok i de olympiske leker 1996 i Atlanta.
Cleland ble olympisk mester i synkronsvømming under Sommer-OL 1996 i Atlanta. Hun var med på det amerikanske laget som vant lagkonkurransen foran Canada og Japan. De andre på laget var Suzannah Bianco, Becky Dyroen-Lancer, Heather Pease, Jill Savery, Nathalie Schneyder, Heather Simmons-Carrasco, Jill Suddeth, Emily Lesueur og Margot Thien.
Charles-Emile Freppel
Charles Émile Freppel (født 1. juni 1827 i Obernai i Alsace i Frankrike, død 23. desember 1891 i Angers) var en fransk katolsk biskop og kirkehistoriker.
Biskop
Han ble den 8. januar 1870	valgt til biskop av Angers, og valget ble approbert av paven den 21. mars. Bispevielsen fant sted den 18. april med kardinal François-Auguste-Ferdinand Donnet, erkebiskopen av Bordeaux som hovedkonsekrator. Medkonsekrerende var erkebiskop Joseph Hippolyte Guibert O.M.I. av Tours og biskop Andreas (André) Räß (Raess) av Strassburg/Strasbourg.
Politisk aktivitet
Fra 1880 var han som folkevalgt fra Brest medlem av deputertekammeret og stod der i spissen for det klerikale parti, etter Félix Dupanloup. I alle kirkelige saker stemte Freppel med det rojalistiske og de katolske parti, skjønt i saker der fransk koloniprestisje var involvert, som ved ekspedisjonene til Tunis, Tong-King og Madagaskar (1881, 1883–85), støttet han den til enhver tid sittende regjering. Han forble en lojal rojalist og gikk så langt som å motsette seg pave Leo XIIIs politiske forsoningslinje overfor republikken.
Elsasseren Freppel la også for dagen en betydelig tyskfiendtlighet, og hans innblanding i den prøyssiske Kulturkampf måtte stagges av den franske regjering, fordi de var av en art som i 1871 kunne forstyrre fredsforhandlingene mellom president Adolphe Thiers og rikskansler Otto von Bismarck. Også Thiers' etterfølger, Patrice de Mac-Mahon, måtte gjentatte ganger bremse Freppels angrep.
Verker
Freppels historiske og teologiske arbeider utgjør 30 bind, blant annet:
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Jill Savery
Jill Savery (født 2. mai 1972), amerikansk synkronsvømmer som deltok i de olympiske leker 1996 i Atlanta.
Filosofiåret 1996
Filosofiåret 1996 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1996.
Jill Savery
Savery ble olympisk mester i synkronsvømming under Sommer-OL 1996 i Atlanta. Hun var med på det amerikanske laget som vant lagkonkurransen foran Canada og Japan. De andre på laget var Suzannah Bianco, Becky Dyroen-Lancer, Tammy Cleland, Heather Pease, Nathalie Schneyder, Heather Simmons-Carrasco, Jill Suddeth, Emily Lesueur og Margot Thien.
Filosofiåret 1996
Dødsfall
og tidlig eksponent for frigjøringsteologien ||align=center|70 ||align=center|1925 ||
filosof og verdensborger ||align=center|90 ||align=center| 1905 ||
og bruk av psykedeliske stoffer og utvikler av dataprogrammer ||align=center|75 ||align=center|1920 ||
|| marxistisk historiker og professor ||align=center|62 ||align=center|1934 || forfatter og vitenskapsformidler ||align=center|62 ||align=center|1934 ||
Dragkostnad
I prosjektledelse er dragkostnad et måltall utviklet av barbaderen Stephen Devaux rammeverket total prosjektkontroll for prosjektplanlegging og kostnadsanalyse. Det er definert som beløpet et prosjekt sin forventede investeringsavkastning blir redusert på grunn av det kritiske stidraget fra en bestemt kritisk sti-aktivitet eller andre spesifikke tidsplanfaktorer, for eksempel en tidsplanforsinkelse eller annen forsinkelsesbegrensning.
Bruk utenfor økonomi
På prosjekter som utføres av ikke-monetære grunner, som for eksempel offentlige leseferdighetsprogrammer eller nødberedskap, kan dragkostnader måles i enheter reduserte utdannede borgere eller tapte liv på grunn av den ekstra tiden kritiske sti-aktiviteter tar. Akkurat som draget bare finnes på den kritiske stien gjelder det samme for dragkostnad.
VM i friidrett 2015 – 10 000 meter kvinner
Norge var ikke representert i øvelsen.
Rekorder
Før mesterskapet var rekordene som følger:
Program
Alle klokkeslett er lokal tid (UTC+8)
Resultater
Komkurranen ble avholdt fra kl. 20.35.
Suzannah Bianco
Suzannah Bianco (født 15. mai 1973) er en amerikansk synkronsvømmer som deltok i de olympiske leker 1996 i Atlanta.
Bianco ble olympisk mester i synkronsvømming under Sommer-OL 1996 i Atlanta. Hun var med på det amerikanske laget som vant lagkonkurransen foran Canada og Japan. De andre på laget var Tammy Cleland, Becky Dyroen-Lancer, Heather Pease, Jill Savery, Nathalie Schneyder, Heather Simmons-Carrasco, Jill Sudduth, Emily Lesueur og Margot Thien.
USA under Vinter-OL 2018
Alpine grener
Jacqueline Wiles var opprinnelig tatt ut, men måtte trekke seg etter at hun skadet kneet og foten i verdenscupen 3. februar. Plassen ble gitt til Tricia Mangan. Steven Nyman var også opprinnelig tatt ut, men måtte trekke seg etter at han skadet kneet på trening i Tyskland slutten av januar. Plassen hans gikk til Alice Merryweather.
The Family Closet
The Family Closet er en amerikansk stumfilm fra 1921, regissert av John B. O'Brien.
USA under Vinter-OL 2018
Alpine grener
* - Vinner avgjort på raskeste tid totalt.
Menn
''Onsdag 14. februar 09:05''
The Family Closet
Handling
Dinsmore går med på å trekke saken sin tilbake, men Purcell utpresser ham. Men Purcell blir tvunget til å gi etter når Dinsmore fastslår sin uskyld ved å fjerne skjegget, og vise at han ikke har noen arr i ansiktet. Men de to motstanderne bestemmer seg endelig for å overse deres politiske forskjeller når barna deres, som er forelsket i hverandre, gjenforenes til tross for foreldrenes innvendinger.
USA under Vinter-OL 2018
Menn
''Torsdag 15. februar 14:05''
''Fredag 16. februar 09:05''
''Fredag 16. februar 20:05''
''Søndag 18. februar 09:05''
''Søndag 18. februar 20:05''
''Mandag 19. februar 14:05''
''Tirsdag 20. februar 20:05''
''Onsdag 21. februar 14:05''
Kvinner
''Onsdag 14. februar 14:05''
''Torsdag 15. februar 20:05''
''Lørdag 17. februar 09:05''
''Mandag 19. februar 09:05''
''Mandag 19. februar 20:05''
''Tirsdag 20. februar 14:05''
''Onsdag 21. februar 20:05''
Mikspar
''Torsdag 8. februar 9:05''
''Torsdag 8. februar 20:04''
''Fredag 9. februar 8:35''
''Fredag 9. februar 13:35''
Xoridinae
Xoridinae er en gruppe som hører til i den store familien darwinvepser blant parasittvepsene i ordenen vepser.
USA under Vinter-OL 2018
Mikspar
''Lørdag 10. februar 9:05''
Xoridinae
Utseende
Små til ganske store, kraftige, røde og svarte darwinvepser. Kroppen er langstrakt med forholdsvis korte bein, hunnen har et langt eggleggingsrør.
USA under Vinter-OL 2018
Mikspar
''Lørdag 10. februar 20:04''
Xoridinae
Levevis
De er parasitoider. Denne underfamilien spesialiserer seg på treborende larver, både av biller, plantevepser og sommerfugler.
USA under Vinter-OL 2018
Mikspar
''Søndag 11. februar 9:05''
Langrenn
Koder: Q – Kvalifisert ut ifra plassering; q – Kvalifisert ut ifra tid
Skiskyting
Basert på plasseringene i nasjonscupen i Verdenscupen i skiskyting 2016/17 kvalifiserte USA 5 menn og 5 kvinner i skiskyting.
General Mitchell internasjonale lufthavn
General Mitchell internasjonale lufthavn (IATA: MKE – ICAO: KMKE) er største lufthavn i delstaten Wisconsin i USA og den 35. største i USA. Den ligger 8 km sør for sentrum av Milwaukee, og er også en lufthavn som brukes av mange passasjerer som skal til den nordlige delen av delstaten Illinois (inkludert Chicago). Lufthavnen fikk sitt navn etter generalmajor Billy Mitchell som ofte omtales som "father of the United States Air Force". Lufthavnen har betydelig innenrikstrafikk i USA, og noen utenriksdestinasjoner i Nord-Amerika.
Lavprisflyselskapet Southwest Airlines er største operatør på lufthavnen og Norwegian opererer charterruter til Karibia.
Heather Pease
Heather Pease (født 29. september 1975), amerikansk synkronsvømmer som deltok i de olympiske leker 1996 i Atlanta.
Pease ble olympisk mester i synkronsvømming under Sommer-OL 1996 i Atlanta. Hun var med på det amerikanske laget som vant lagkonkurransen foran Canada og Japan. De andre på laget var Suzannah Bianco, Becky Dyroen-Lancer, Tammy Cleland, Jill Savery, Nathalie Schneyder, Heather Simmons-Carrasco, Jill Suddeth, Emily Lesueur og Margot Thien.
3D-oppslagstabell
En 3D-oppslagstabell (på engelsk: lookup table, LUT) er en tabell for å avbilde et fargerom til et annet, og brukes blant annet i filmindustrien for å beregne en forhåndsvisning av farger for en skjerm eller digital projektor for å vite hvordan et bilde vil bli gjengitt på en annen skjermenhet, vanligvis enten det endelige digitalt projiserte bildet eller filmkopien. En 3D-oppslagstabell er et 3D-gitter med RGB-fargeverdier som kan indekseres av en mengde RGB-fargeverdier. Hver akse på gitteret representerer en av de tre inngangsfargekomponentene, og inngangsfargen definerer dermed et punkt inne i gitteret. Siden punktet kanskje ikke er på et gitterpunkt, må gitterverdiene interpoleres, og de fleste oppslagstabell-produkter bruker trelineær interpolasjon.
3D-oppslagstabeller er brukes mye i filmproduksjon som en del av digital mellomprosessering, som omhandler digisering (ikke til å forveksle med digitalisering) av film og manipulasjon av farge og andre bildekarakteristikker.
Kuber kan ha ulike størrelser og fargedybder, ofte brukes 33×33×33 biters kuber som 3D-oppslagstabeller. Det har lenge vært vanlig å bruke RGB 10-biters komponent-loggbilder som innputt til 3D-oppslagstabeller. Utputt er vanligvis RGB-verdier som skal plasseres uendret i en bufferen til en skjermenhet.
Moderne skjermkort har direkte støtte for 3D-oppslagstabeller slik at HD-bilder kan behandles ved 60 bilder per sekund (fps) eller raskere.
Norcia
Norcia (latinsk: Nursia) er en by i provinsen Perugia i den italienske regionen Umbria. I området drives jakt, særlig på villsvin, og områdets pølser, skinke og annet svinekjøtt er så velkjent at det italienske ord for charcoterieprodukter som pølser og skinke er norcineria, oppkalt etter byen.
Historie
Spor av at mennesker har bodd i området dateres til neolitikum, yngre steinalder. Bebyggelsen på sellve stedet kan spores tilbake til sabinernes tid. Norcia ble erobret på 200-tallet f.Kr. av romerne, og fikk i 268 f. Kr. romersk borgerrett.
I 572 ble Norcia ødelagt av langobardene, som den gang hadde sitt sentrum i det nærliggende Spoleto. Etter dem fulgte hærtog fra bysantinerne og sarasenerne, slik at Norcia var forlatt i 890. Bare langsomt kunne det borgerlige liv utvikle seg på nytt, og rundt år 1200 kunne Norcia konstitueres som kommune. Stedet utviklet seg til regionalt sentrum og handelssted. Bymuren tilkom på denne tid.
I 1484 havnet byen etter heftig motstand inn under Kirkestaten, og slik forble det, helt til en folkeavstemning den 18. september 1860 da et stort flertall av nursinierne gikk inn for å slutte seg til kongedømmet Italia.
Byen ble i august 2016 rystet av et jordskjelv på 6,2 MW; den 30. oktober samme år fulgte et nytt og kraftigere jordskjelv på 6,6 MW.
St. Benedikt-basilikaen
Ifølge tradisjonen ble St. Benedikt og søsteren St. Scholastica født i Norcia. En basilika er reist på det stedet de angivelig ble født, og ble en viktig pilegrimsdestinasjon. Basilikaen fikk skader under jordskjelvet den 24. august. Under det neste jordskjelvet samme år, 30. oktober, raste den sammen. En gruppe benediktinermunker har siden 2000 holdt til i Norcia. Munkene har siden 2012 brygget øl som hovedsakelig er solgt i USA. Ingen av dem ble skadet under jordskjelvet i august, men de fleste flyttet midlertidig til Roma for å bo blant andre munker i ordenens hovedkloster San Anselmo.
The Fighting Lover
Handling
Andrew Forsdale satser 10 000 dollar på at vennen hans, Ned Randolph, kommer til å bli forelsket i en av tre unge kvinner i løpet av bare 30 dager. Vic Ragner, en felles venn, blir også involvert i veddemålet deres. De potensielle kandidatene er Helen Leigh, Anna Hughes og Julia Gunther, og Andrew blir uventet interessert i Helen.
Men under et helgebesøk i hjemmet til Andrews tante mistenkes de tre kvinnene for å være i lag med tyver som har stjålet en verdifull diamant og myrdet Vic. Samtidig blir Ned interessert i Anna.
Bunes (Moskenes)
Bunes er en nedlagt gård i Moskenes kommune i Nordland. Stedet ligger på nordvestsida av Moskenesøya, like ved en liten dal med ei stor sandstrand, Bunesstranda. En sti går fra Bunesstranda over det lave eidet Einangen (ca. 70 moh.) til Bunesfjorden på sørøstsida av øya. Bunes er et av flere steder på vest- og nordsida («yttersida») av Moskenesøya som tidligere var bebodd, men som i dag er fraflyttet.
Det iøynefallende med Bunes og Bunesstranda er det store feltet med sand som strekker seg fra sjøkanten og inn til fjellfoten på alle sider. Antakelig var området bevokst med gress i tidligere tider. Et sagn forteller om to søstre som eide hver sin halvpart av Bunes-gården. Da en ung og vakker mann kom til stedet og forelsket seg i den ene jenta, ble søsteren så sjalu at hun hevnet seg med å forgifte jordsmonnet med kvikksølv. Dermed ble jorda i hele dalbunnen, ikke bare den delen som den ene søsteren eide, til ufruktbar sand. Torbjørn Alm ved Tromsø Museum mener i en artikkel i tidsskriftet Ottar i 1993 at det i virkeligheten er sannsynlig at gressdekket i dalen er blitt ødelagt av overbeiting eller andre menneskelige inngrep, og at det må ha skjedd allerede før 1647.
Et stykke inn på 1900-tallet var det to bruk på gården Bunes, med til sammen 21 personer i 1920. Sterke brottsjøer og dårlige havneforhold gjorde stedet uegnet til å drive fiske fra, så i likhet med folk fra de fleste andre stedene på yttersida av Moskenesøya drev mennene på Bunes fiske på innersida (i Vestfjorden). I 1944 eksploderte ei mine som hadde drevet i land på Bunes. Én mann omkom og det ene bolighuset på stedet ble ødelagt. Bunes ble fraflyttet like etter.
Et annet navn på Bunes er Skjelvan eller Skjelven. Oluf Rygh i Norske Gaardnavne mener at det navnet kan komme av skjalfa, skjelve, etter de sterke brottsjøene på stedet.
Raw Air 2017
Raw Air 2017 var den første utgaven av den norske hoppuka Raw Air og ble arrangert med daglige renn fra 10. til 19. mars 2017. Hoppuka var en del av verdenscupen i skihopping 2016/17 og ble avholdt i fire norske hoppbakker: Holmenkollbakken i Oslo, Lysgårdsbakkene på Lillehammer, Granåsen i Trondheim og Vikersundbakken i Vikersund.
Raw Air hadde en total premiepott på 100,000 euro – 60,000 til vinneren, 30,000 til andreplass og 10,000 til tredjeplass.
Finders Keepers (1921)
Finders Keepers er en amerikansk stumfilm fra 1921, regissert av Otis B. Thayer.
Handling
Amy Lindel, som sang i kirke-koret helt til hun reiste til storbyen for å tjene mer penger på stemmen sin, opplever at kabaret-sang er det beste hun kan. Hun sjarmerer en mann, men hun blir også beundret av en mindre hederlig mann som planter stjålne diamanter på henne. Dette får politiet til å bryte seg inn hos henne og kjæresten hennes, for å ransake Amy.
Men en fortvilet Amy, skamfull over arrestasjonen, vurderer å begå selvmord. Men kjæresten hennes forsøker å redde henne, sørge for at hun blir frikjent, og deretter gjøre henne til hans egen kone.
Pinnåsen viltovergang
Pinnåsen viltovergang er en miljøtunnel med to løp på E6 i Nordre Follo kommune.
Midthaugen
Midthaugen (nordsamisk: Govdoaivi) er et fjell sørvest på Varangerhalvøya, nord i Nesseby kommune. Toppen ligger en knapp kilometer sørøst for grensa til Tana kommune. Dette er det høyeste fjellet på Jakobselvvidda, og det høyeste punktet i Nesseby.
Fightin’ Mad
Fightin' Mad er en amerikansk stumfilm fra 1921, regissert av Joseph Franz.
Handling
Når han returnerer fra utlandet til farens storfe-gård, blir Bud McGraw snart rastløs. Faren hans bestemmer seg for å sende sønnen til en gammel venn som kommanderer en avdeling fra grensepolitiet i Texas. På veien møter han Peggy Hughes, som blir ledsaget av sin onkel Graham, en toll-inspektør, og han får tak i hatten hennes som har landet på skinnene foran et tog.
Lazaro, en agent for U.S. Secret Service, inviterer fru Graham og Peggy, som bor ved grense-stasjonen, på en biltur. Men de blir tatt til fange av banditter, som kidnapper dem for å få tak i løsepenger. Bud og vennene hans leverer løsepengene de krever, og de oppdager at Lazaro er lederen for bandittene. Lazaro nekter å løslate Peggy, men en sjalu fiende, Nita de Garma, skyter ham samtidig som grensepolitiet dukker opp.
Lise Skjåk Bræk
Hun er utdannet motedesigner ved Statens håndverks- og kunstindustriskole (SHKS), men har i hovedsak arbeidet med klær som kunsthåndverk. Hun kaller seg «klesantropolog», og er opptatt av klær som språk og kommunikasjon. Hun har designet wearable art, eksklusive motekolleksjoner, kostymer, seremonielle plagg for universiteter og kirketekstiler, blant annet for Nidarosdomen. Hun har også designet drakter og uniformer for flere bedrifter og etater, som Posten, Tollvesenet og Vinmonopolet.
Da hun ble engasjert av Norges olympiske komité som designer og kunstnerisk konsulent i forbindelse med OL i Albertville, Barcelona og Lillehammer, la hun vekt på å designe plagg og velge profilprodukter basert på norske tradisjoner. Etter dette har hun ofte formgitt både plagg og produkter med utgangspunkt i norske drakttradisjoner og mønstre. Siden slutten av 1990-årene har hun i hovedsak designet festdrakter, der hver drakt er en original. Hun har også formgitt andre produkter enn klesplagg, blant annet serviser, tepper og reiseeffekter.
Gjennom sin interesse for kvinnesak og politikk, har hun hatt ulike verv. Hun har vært formann i Trondhjems Kvinnesaksforening, og sto bak den såkalte «kumuleringsaksjonen» i Trondheim i 1971. Denne førte til at det kom flere kvinner inn i bystyret.
I 2016 ble hun tildelt Trondheim kommunes kulturpris innen det profesjonelle kunst- og kulturområdet.
Familie
Lise Skjåk Bræk vokste opp i en politisk engasjert familie, og ble tidlig politisk bevisst. Moren, fredaktivisten Ingeborg Skjåk Bræk, representerte en tid Venstre i herredsstyret og formannskapet i Borgund, da familien bodde der. Faren, banksjef Ola Skjåk Bræk, var venstremann, og satt som industriminister i Korvald-regjeringen 1972–1973.
Utdannelse
Etter drakt- og kjolelinjen ved Ålesund yrkesskole, gikk hun et år på Nansenskolen. Deretter studerte hun ved Statens håndverk- og kunstindustriskole (SHKS), der hun tok eksamen i 1963. I studietiden gjennomførte hun også et kurs ved Bromley College of Arts i England, og har senere hatt flere kortere studieopphold i Italia.
Hun ble uteksaminert fra mote- og tekstillinjen ved SHKS i en tid da radikale, politisk engasjerte ungdommer helst ikke skulle befatte seg med mote, men Bræk var ingen typisk «sekstiåtter». Hun ville ikke la seg begrense som kunsthåndverker. Hun ønsket å ha det samme frie forholdet til valg av materialer, farger og uttrykksformer som andre kunstnere har.
Politisk engasjement
Høsten 1971 var det kommunestyrevalg i Norge. I forbindelse med dette oppfordret Norske Kvinners Nasjonalråd kvinner i hele landet til å kumulere for å få flere kvinner inn i kommunestyrene. Bræk, som da satt i styret i Trondhjems Kvinnesaksforening, var initiativtager i Trondheim. Hun holdt foredrag i flere kvinneforeninger, blant annet i kvinnesaksforeningen, og forklarte hvordan man kunne stryke menn og kumulere kvinner på listene, og kumulere kvinnelige kandidater fra andre partiers lister. I valget var det svært mange som fulgte hennes råd, og aksjonen førte til store endringer i sammensetningen av bystyregruppen for enkelte partier, spesielt Høyre.
Virke
Siden studietiden har Bræk vært interessert i det antropologiske aspektet ved kroppsutsmykning, klær og kleskoder i ulike samfunn. Hun kaller seg «klesantropolog», og enten hun formgir klær som kleskunst mest ment for utstilling, funksjonelt arbeidstøy og antrekk som skal profilere begivenheter og bedrifter – eller seremonielle antrekk, er hun opptatt av klær som kommunikasjon, og legger alltid vekt på hva plaggene skal uttrykke.
Hun har i hovedsak arbeidet alene gjennom hele karrieren, men samarbeidet tidlig i 1970-årene med en kollega om å designe kjoler av afrikanske kangaer. Hun har også hatt et samarbeid med den grafiske designeren Astri Reppe på enkelte prosjekter. Reppe har vært med på å detaljutforme ornamenter på bordene til stolaer og seremonielle kapper, og har skåret sjablonger til enkelte av festdraktene.
I arbeidet med festdraktene designer hun alt, fra skissestadiet til detaljplanlegging, som materialvalg og plassering av de ulike dekorative elementene, men selve monteringen setter hun bort.
Kunsthåndverk og kleskunst
Våren 1967 etablerte hun firmaet og klesmerket Kalinka sammen med en modellør som konstruerte mønstre, og designet klær både for dame, herre og barn. Disse ble først solgt gjennom andre, etterhvert gjennom hennes egen butikk «Totikki», som åpnet i Trondheim høsten 1967. I samme periode arbeidet hun som freelance designer for flere norske konfeksjonsfabrikker, med eneansvar for store kjolekolleksjoner. Hun fungerte også som innkjøpskonsulent for konfeksjon. Etter noen år bestemte hun seg for å satse som kunsthåndverker. Totikki ble nedlagt og Kalinka avviklet, og fra 1972 kunne hun først og fremst konsentrere seg om kunsthåndverk.
Hun laget også eksperimentelle antrekk, såkalt «wearable art», der plaggets kunstneriske idé og utforming er langt viktigere enn funksjonaliteten.
I 1985 åpnet utstillingen «Smykker -85» i Nordenfjeldske Kunstindustrimuseum (NKIM), hvor Bræk var representert med tre eksperimentelle smykker, blant annet et hals- og hodesmykke i gull-lamé, fjær, messing og plast.
VM i orientering 2016
Deltagende nasjoner
Totalt 318 deltagere fra 47 nasjoner deltok i mesterskapet. Det var tre nasjoner færre enn i det forrige verdensmesterskapet i 2015. Antall utøvere fra hver nasjon i parentes. Nasjoner som deltok for første gang er markert med fet skrift.
Lise Skjåk Bræk
Kunsthåndverk og kleskunst
På utstillingen «Karneval i Venezia», som ble vist i Grand Hotel i Oslo i februar 1988, viste litteraturkritiker Inger-Margrethe Lunde og kulturjournalist Steinar Wiik store fargefotografier, og Lise Skjåk Bræk viste 12 masker.
I 1989 utga museumsdirektør Jan-Lauritz Opstad boken En ny bevissthet : norsk kunsthåndverk 1970–1990. Han ønsket å vise hva som særpreget godt kunsthåndverk. I denne boken er Lise Skjåk Bræk en av de omtalte, og hun er presentert med bilder av et par av sine drakter, blant annet «Insektkjole» (1985) som er innkjøpt av Nordenfjeldske Kunstindustrimuseum.
VM i orientering 2016
Sprint
Sted: Strömstad
Lise Skjåk Bræk
Kunsthåndverk og kleskunst
I utstillingene Klær som uttrykk (1981) så hun på samsvar mellom klesuttrykk og tro, militærideologi og uniformer – og scene-skikkelsers psykologi og kostymer. I utstillingen Nonner og samuraier (1990) utforsket hun kleskodene til to grupper som, på svært ulikt vis, har distansert seg fra samfunnet. I utstillingen Drømmer og virkeligheter (1985) var hun inspirert av commedia dell'arte og karnevalet i Venezia, og kostymene skulle «fortelle sin egen historie, uten at noen hadde skrevet manus».
VM i orientering 2016
Sprint
Dato: 20. august 2016 Distanse: Menn: 4 100 m, 22 poster, Kvinner: 3 650 m, 20 poster Resultater:
Lise Skjåk Bræk
Arbeidstøy-kolleksjoner
Arbeidet med kleskolleksjoner for firmaer, etater og begivenheter startet med at Bræk tidlig i 1980-årene vant en lukket konkurranse om uniformsystemet for SAS-hotellet Scandinavie i Oslo. Antrekkene ble lansert i forbindelse med markering av hotellets 10-årsjubileum i 1985. Senere har hun designet uniformer for flere hoteller, blant annet Britannia Hotel i Trondheim; for butikker, flyselskap, Vinmonopolet og offentlige etater som Posten Norge, Toll- og avgiftsdirektoratet og Televerket.
VM i orientering 2016
Sprintstafett
Sted: Strömstad
Carbone
Carbone er et italiensk etternavn som betyr «kull», og kan vise til:
VM i orientering 2016
Sprintstafett
Dato: 21. august 2016 Resultater:
Lise Skjåk Bræk
OL- og VM-design
Bræk har fra tidlig i karrieren hevdet at Norge burde bygge på sin kunnskap om vinterklær, og bli leverandør av sports- og fritidsklær for kalde og polare strøk, fremfor å kopiere andre lands klesstil. Hun har også ved flere anledninger uttrykt seg kritisk om de norske idrettsutøvernes pregløse antrekk i paraden i sommer-OL 1988 i Seoul. Det var ingenting ved antrekkene som uttrykte norsk identitet.
Både før vinter-OL 1992 i Albertville, sommer-OL 1992 i Barcelona og vinter-OL 1994 på Lillehammer ble hun engasjert av Norges olympiske komité som designer og kunstnerisk konsulent. Hun designet og utviklet deler av kleskolleksjonene til den norske troppen. Det ble lagt vekt på norske tradisjoner både i utforming, farger og materialer.
VM i orientering 2016
Mellomdistanse
Sted: Tanum
Lise Skjåk Bræk
OL- og VM-design
Da Trondheim skulle arrangere «VM på ski '97», ble Bræk engasjert i designarbeidet. Hun samarbeidet med grafisk designer Finn Olderøyen om VM-kolleksjonen, designet alle utøvernes antrekk, unntatt løpsklær, og utviklet et eget designprogram for klær og andre VM-produkter, med Selburosa som utgangspunkt.
VM i orientering 2016
Mellomdistanse
Dato: 23. august 2016 Distanse: Menn: 6 340 m, 25 poster, Kvinner: 5 080 m, 21 poster Resultater:
Langdistanse
Sted: Tanum
Dato: 25. august 2016 Distanse: Menn: 15 450 m, 30 poster, Kvinner: 11 220 m, 18 poster Resultater:
Lise Skjåk Bræk
By-jubileer
I 1999 feiret Hamar 150-årsjubileum, og LSBG ble igjen engasjert som design- og produktansansvarlig.
VM i orientering 2016
Stafett
Sted: Tanum
Lise Skjåk Bræk
By-jubileer
«Oslo 1000 år» ble feiret i år 2000. Bortsett fra Oslodrakten og enkelte strikkejakker som ble laget spesielt for jubileet, hadde LSBG ansvaret for alle bekledningsprodukter under hovedstadens jubileum.
VM i orientering 2016
Stafett
Dato: 27. august 2016 Resultater:
Lise Skjåk Bræk
Motekolleksjoner
Parallelt med utforming av uniformer og arbeidstøy, har Bræk i mange år designet moteklær. Oppdragene for etater og bedrifter gjorde henne økonomisk i stand til å designe motekolleksjoner og la seg inspirere av eksklusive stoff.
Begrepet haute couture er ofte brukt om Lise Skjåk Bræks motekolleksjoner. Hun arrangerte i mange år moteshow for å vise sine vår- og høstkolleksjoner. Visningene foregikk noen ganger i Palmehaven i Britannia Hotel i Trondheim, med både lokal- og riksavisene til stede. Omtalene var positive. Hun hadde også motevisninger andre steder, blant annet i Nordenfjeldske kunstindustrimuseum, og utstilling av enkelte av antrekkene, som i Klær som smykker eller omvendt, i gullsmed David-Andersens lokaler i Karl Johans gate i Oslo.
Hun har også hatt flere visninger i NRK fjernsynet.
Etter at hun sent i 1990-årene begynte arbeidet med festdraktene, har hun bare hatt oppvisninger med disse, i forbindelse med utstillinger av draktene.
Argentina under Vinter-OL 2018
Argentina deltok under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang i Sør-Korea i perioden 9. – 25. februar 2018.
Lise Skjåk Bræk
For kirker og universiteter
Første gang Bræk arbeidet med kirkelige antrekk, var da hun utformet fire messehagler til utstillingen Klær som uttrykk i 1981. Messehagler passet godt inn i utstillingens tematikk, med farger som uttrykker hvor man befinner seg i kirkeåret og med kjente kristne symboler. Tre av messehaglene hadde tradisjonelle farger og symboler, og var godkjent for bruk i kirken. Den fjerde messehagelen var ikke godkjent. Den hadde Bræk utstyrt med symboler hun mente uttrykte det Kristus ville ha stått for hvis han hadde levd i det 20. århundre: fredsduen, mann- og kvinnesymboler på hver side av en vekt i balanse, hjertet for kjærlighet og mot atomvåpen-symbolet for nedrustning.
I 1984 laget hun for første gang kirketekstiler på bestilling, da hun utformet messehagler og alterfrontal for Borgund kirke i Møre og Romsdal. Senere har hun formgitt messehagler og stolaer for Frosta kirke, Spjelkavik kirke, Fjell kirke i Drammen og Nidarosdomen.
I 2013 vant hun, sammen med Astri Reppe, den nordiske konkurransen om ny bispekåpe og to stolaer for Den norske kirkes preses, Helga Haugland Byfuglien.
Lise Skjåk Bræk ble engasjert til å formgi kapper for rektorat og dekaner ved tre av de nye universitetene: Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU), Universitetet i Stavanger og Universitetet i Tromsø. Hun valgte å utføre dem i fløyel, slik det har vært tradisjon ved flere høyskoler og universiteter, men uten hodeplagg.
Kostymer og kolleksjoner for andre
Det første kostymeoppdraget fikk hun i 1985, da hun ble engasjert til å tegne kostymer til den første kabareten på Gino Valentes restaurantteater Oslo Cabaret. Aftenpostens anmelder skrev etter premieren: «''At denne oppsetningen fra første nummer og til finalen i så stor grad blir en blendende fryd for øyet, skyldes ikke minst Lise Skjåk Bræk, som har designet de mange og raskt skiftende kostymer. De har raffinert eleganse og et umiskjennelig preg av teater. Farver og snitt røber sikker sans for hva entertainment bær være. Faktisk vever kostymene den røde tråd som binder de enkelte numre sammen.''»
I 1988 begynte Lise Skjåk Bræk et samarbeid med strikkebedriften Gaula Design i Budal. Sammen utviklet de «Budalshjerte», som ble registrert som egen bedrift. I deres kolleksjoner kombinerte Bræk tradisjonelle mønstre fra Budal med moderne klesdesign. Hun var deres faste designer så lenge bedriften eksisterte. Den ble avviklet i 2009.
Hun samarbeidet også med Budalshjerte i en annen sammenheng: I 1990-årene var hun rådgiver og designer for den nystartede bedriften Besseggen AS i Vågå. Hun laget kolleksjonen «Foot Print», hovedsakelig i reinskinn og ull, for bedriften. Strikkeplaggene i kolleksjonen var fra Budalshjerte.