cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jimmy Hendrickson
Eau Claire Ski Clubs hoppbakke bar navnet Hendrickson Hill fra 1950 til 1969, da bakken ble omdøpt til Silver Mine Hill. Jimmy Hendrickson ble tatt opp i US Ski Hall of Fame i 1971.
Fister kirke
Fister kirke ligger på Fisterøyene i Hjelmeland kommune i Rogaland og er en langkirke i tømmer. Den ble oppført i 1867 med utgangspunkt i typetegninger utført av Hans Ditlev Franciscus von Linstow. Kirken har 200 sitteplasser.
Altertavlens motiv er «Nattverden». Tavlen er fra 1626 og er skåret av Thomas Snekker. Den er malt av Gottfried Hendtzschel som var en sentral kunstner i Rogaland under Stavangerrenessansen. Hendtzschel har også utført prekestolen som er fra ca. 1630.
Kirken har diverse kirkesølv og har i tillegg bevart en lysekrone i messing fra den gamle kirken. To messehagler er også derfra.
Jødinden
Jødinden, elleve blomstrende tornekviste er en diktsamling av Henrik Wergeland, utgitt høsten 1844. Diktene ble skrevet mens han lå på sykeleiet. Boka kan betraktes som et supplement til Jøden fra 1842.
I denne samlingen konsentrerer Wergeland seg mer om de jødiske kvinnene og deres offer. Noen av stykkene er små skuespill, og et par av dem har vært yndede framføringsnumre i regi av suttung-grupper for barn og unge, spesielt «Sjelekamp og Seier» og «Blodet». Det første, en enakter, handler om en jødisk mor som får sønnen sin drept på guttens fødselsdag, og som velger å beskytte og oppdra sønnens morder, en forsømt gutt fra gata. Det andre stykket forteller om to jenter, den ene jødisk, den andre kristen, som beviser for hverandre at de begge har det samme blodet av samme farge, etter at den jødiske jenta er blitt mobbet for «verre blod» av en lekekamerat. Med barn og unge er det bare første del, Barnet, som er satt opp.
Diktene «Paa Sygelejet» og «Følg Kaldet» er mer personlige. Det første regnes til «dødsleiediktene», mens det siste nok er å regne for et programdikt. I forbindelse med Wergelandsfesten på Tangen har det vært regnet som en ære for smågutter å få være med på opplesningen av dette diktet.
Mange av Wergelands dikt er blitt satt opp med barn og unge som utøvere, for eksempel "Røst i Ørkenen", «Jeg er nu saadan, jeg» og «Kvinnene på Kirkegården» - et av Wergelands store toleransedikt, og i slekt med «De tre» som står i diktsamlingen Jøden fra 1842, og med «I Tordenen» i hans første diktsamling fra 1829.
I 1983 fikk hele diktsyklusen Jødinden dramatisk form på Suttungteatret, med teatrets voksne skuespillere. Svein Gundersen var regissør, arkitekt Tore Lahn scenograf, Karen Høie spilte den krevende rollen som Tabitha.
Riska Fotballklubb
Riska Fotballklubb (Riska FK) ble stiftet 10. juni 1945 og kommer fra tettstedet Hommersåk i Sandnes Kommune i Rogaland.
A-laget spiller i 4. divisjon, og laget spiller sine hjemmekamper på Riska stadion. Riska Fotballklubb bruker også treningsbanen Bimarka, kalt Biå på folkemunne.
Riska har aldri vært høyere enn nivå 3. Laget har vunnet kretsmesterskapet på nivå 4 to ganger.
Klubben har også fostret spillere som har spilt i toppklubber:
Troms militære sykehus
Historie
TMS ble etablert på Bardufoss i 1954 i forbindelse med opprettelsen av Brigaden i Nord-Norge (BrigN), som ble etablert med sin hovedtyngde i Indre Troms. Fra 1. august 2002 ble TMS etter omstilling i Forsvaret overført fra BrigN til Troms garnison, men har beholdt sitt nåværende navn siden opprettelsen. Sykehuset fikk nytt permanent bygg på Setermoen i 1955 og hadde egen overlege frem til slutten av 1990. Fra 1998 inngikk Forsvaret samarbeid med daværende Universitetssykehuset i Tromsø (nåværende Universitetssykehuset i Nord-Norge (UNN)) om spesialisthelsetilbud på TMS. I mars 2007 ble interkommunal legevakt etablert på TMS for kommunene Bardu, Lavangen, Salangen og Målselv. Stortinget besluttet nedleggelse TMS i 2014.
Kompetanse og fagmiljø
Totalt utføres ca. 7 000 pasientkonsultasjoner per år; i tillegg kommer ca. 6 000 pasienter til røntgen. Forsvarets personell har førsteprioritet. Ved sykehuset finnes et betydelig fagmiljø som også tilfører Forsvaret kompetanse på sykehusdrift og tilfører kompetanse til personell som skal delta i militæroperativ virksomhet – ikke minst relatert til personell som skal delta i operasjoner i utlandet. TMS utgjør et viktig fagmiljø innen sanitet/helse i et kjerneområde for landoperativ virksomhet og i sivil-militært samarbeid. Militære mannskaper som sokner til sykehuset har lavt tjenestefravær. TMS har en betydelig kontakt med det sivile helsevesen og utfører de aller fleste oppgavene for sivile pasienter. Dette samarbeidet er også viktig fordi det sivile helsevesen er Forsvarets eneste styrkeprodusent av medisinsk fagpersonell, ettersom Forsvaret selv ikke er utdanningsinstitusjon for autorisert helsepersonell (med unntak av lærlingordningen i ambulansefaget). TMS' fagmiljø utgjør en meget viktig del av kompetansebygging som den operative sanitetstjenesten i militæroperative virksomheter i utlandet trenger – både i forkant og under militære operasjoner. Samtidig vil også dette fagmiljøet forsterkes ytterligere når det nye feltsykehuset etableres i tilknytning til bygget. Det innebærer at det helsepersonellet som skal ut i krevende tjeneste i utlandet, får sin opplæring ved det mobile sykehuset / TMS, gjennom blant annet behandling av «ordinære» pasienter som ellers ville stått i helsekøen.
Imidlertid er det ingen tvil om at det bygget som rommer TMS, har nådd aldersgrensen.
Bygningene
Sykehuset fikk permanent nybygg oppført på Setermoen i 1955. I 1982 ble bygget fra 1955 renovert og i 1993 påbygget for også å huse garnisonens sykestue og tannklinikk. Bygget fra 1955/1993 fremstår i dag som lite tilpasset dagens krav. TMS har omtrent 50 % av den plassen det er behov for, og er også noe plaget med dårlig ventilasjon og fukt. I 2002 flyttet TMS' administrasjon ut av hovedbygget og inn i en brakkerigg på andre siden av gårdsplassen for å frigjøre plass. Fra høsten 2008 ble et av de nye, modulbaserte (konteiner-) feltsykehusene til Forsvarets sanitet knyttes til TMS, noe som hadde en kostnadsramme på 15 millioner. Dette er den nye generasjons feltsykehus og viktig i ledd av utdanning av fagpersonell og militært sanitetspersonell til militære operasjoner. Det arbeides opp mot Helse- og omsorgsdepartementet fra Forsvaret, omkringliggende kommuner og UNNs side for å få klarsignal til et forprosjekt for bygging av nytt sykehus. Et nytt sykehus vil være viktig for å rekruttere fagpersonell i regionen og for rekruttering til militærmedisin.
Löwensenf
Löwensenf er en sennepsprodusent i Düsseldorf i Tyskland, grunnlagt i 1903 som Erste lothringische Essig- und Senffabrik av Otto og Frieda Frenzel i Metz som da lå i Tyskland (Lorraine). Etter første verdenskrig, da Elsass-Lothringen ble en del av Frankrike flyttet Otto og Frieda Frenzel produksjonen til Düsseldorf. Her ble Löwensenf-resepten til, og gav sine eiere store inntekter. I 1920 lanserte man den første tyske Dijonsennepen.
Gadsby gasskraftverk
Det stod ferdig utbygd i henholdsvis 1955 og 2002. Brenselkilden er hovedsakelig naturgass.
Anne-Kat. Hærland
Anne-Katrine Hegna Hærland (født 27. mars 1972 i Oslo) er en norsk komiker og programleder som er mest kjent fra underholdningsprogramet Nytt på nytt på NRK. I 2005 gav hun ut den humoristiske boka Krig og fred og religion og politikk og sånn, og i 2007 gav hun og Eyvind Hellstrøm ut kokeboken Inn med sølvskje : bagatellemat gjort forståelig.
Bakgrunn
Hærland begynte å jobbe som lystekniker i NRK i 1993. Deretter ble hun ansatt i NRKs U-redaksjon og jobbet der en måneds tid. Høsten 1996 debuterte hun som programleder i serien Direkte lykke som gikk på NRK2. Høsten 1997 ble hun programleder i sitt eget show, Bombay Surprise (NRK2), deretter i programmet Bla, bla, bla i 2000.
Hærland er særlig kjent for sin deltakelse i programmet Nytt på nytt, hvor hun var fast paneldeltaker sammen med Knut Nærum og Jon Almaas fra 1999 til 2007. Hun fikk publikumsprisen for Nytt på nytt under Gullruten 2007. I 2012 sluttet hun i NRK etter 15 år og gikk til TVNorge der hun fikk sitt eget talkshow, Anne-Kat. Talkshowet hadde premiere våren 2013, men hadde lave seertall. Den 2. mars 2016 ble det kjent at TVNorge ikke vil fornye kontrakten med Hærland når den går ut.
Våren 2022 ble Hærland tildelt hedersprisen under Gullruten 2022.
På scenen
Hærland har også opptrådt som stand-up-komiker i flere år og har vunnet klassen beste standup-artist under Komiprisen 2003, 2006 og 2009. I 2003 hadde hun stor suksess med enmannsforestillingen Jeg er ikke Dina, og i 2006 og 2007 var hun aktuell med forestillingen Tatt av vinen. I 2008 var Hærland aktuell med forestillingen Gift, men ingen fanatiker på Latter i Oslo. I 2012 var hun aktuell med nytt show; Jakten på Ærligheten. Til høsten 2013 er det blitt satt opp tilsammen 201 forestillinger.
André Chilo
André Chilo (født 5. juli 1898 i Bordeaux, død 3. november 1982 i Barcus) var en fransk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen. Chilo vant en olympisk sølvmedalje i rugby union under OL 1920 i Paris. Det var kun to lag som deltok og det ble kun spilt én kamp. Han var med på det franske laget som tapte finalen mot USA med 0-8. Chilo deltok også i tresteg han kom på 17.-plass.
Anne-Kat. Hærland
Familie og privat
Anne-Kat. er barnebarn av politiker og redaktør Trond Hegna.
Hun fikk en del oppmerksomhet i 2003 da hun kjørte bil og kolliderte i alkoholpåvirket tilstand. For dette ble hun i 2004 idømt 30 dagers ubetinget fengsel, ilagt en bot på 90,000 kroner og mistet førerkortet i to år. Hun hadde en promille på 1,26 og kolliderte to ganger; én gang med en parkert bil og én gang med en bil der det satt to personer. Under Nytt på Nytt 14. november 2003 ble Hærlands fyllekjøring vitset med, noe som flere reagerte negativt på. Hærland beklaget hendelsen og sa «''Det er som et lite mareritt. Personlig er jeg bare veldig lei meg.''»
I 2007 giftet hun seg med journalist Espen Hauglid. De ble skilt i 2009. I 2017 giftet hun seg med en tidligere ungdomskjæreste.
I 2016 ble det kjent at hun hadde øyesykdommen retinitis pigmentosa. Hun fikk diagnosen på midten av 1990-tallet. Sykdommen gjør synet hennes gradvis verre, og når det er mørkt kan hun nesten ikke se. Hun kan heller ikke lenger kjøre bil.
Til sjøs
I februar 2015 ble det kjent at hun skulle seile til Antarktis med Jarle Andhøy i hans nye båt etter tapet av Berserk II. Seilasen ble filmatisert og sendt på TVNorge under tittelen Berserk – i pionerenes farvann. Etter at Andhøy ble tiltalt for brudd på meldeplikten i forbindelse med sine seilaser til Antarktis måtte Hærland vitne i retten i februar 2016.
Wanja Basel
Wanja Basel (født 22. januar 1944) er en svensk skuespiller.
Markedsføring
Markedsføring er en samlebetegnelse for kommersielle virksomheters aktiviteter i forbindelse med å planlegge og gjennomføre markedsundersøkelser, produktutvikling, markedspåvirkning og distribusjon av konsepter, varer og tjenester. Det er også definert som bedriftstiltak som tar sikte på å skape en opplevd forskjell mellom egne tilbud og konkurrerende bedrifters tilbud, på en måte som skaper verdi for kundene. Markedsføring er både en akademisk fagdisiplin innen de økonomisk-administrative fag, og en linjefunksjon i bedrifter og organisasjoner.
American Marketing Association definerer markedsføring som en funksjon i organisasjonen, og et sett med prosesser for å skape, utvikle, kommunisere og gi kundene verdi, samtidig som de videreutvikler kunderelasjonen til fordel for organisasjonen og dens interessenter. Med stadig flere tilfredsstilte kundebehov, og økt vekt på tjenesteyting og kundeservice som del av alle produktvalg, beveger markedsføring seg fra et tradisjonelt fokus på produktene, til et større fokus på kundene og deres behov.
Markedsføring er et tverrdisiplinert fag, som bygger på elementer fra økonomi, psykologi, sosiologi og kultur- og kommunikasjonsfag. I dag er det mulig å studere markedsføring fra videregående skole til doktorgrad. I Norge utdanner Handelshøyskolen BI mange markedsførere. BI tilbød tidligere det femårige studiet sivilmarkedsfører, mens i dag tilbyr BI Msc graden Strategisk Markedsføringsledelse. Doktorgrad i markedsføring kan oppnås ved Norges Handelshøyskole, USN og Handelshøyskolen BI.
Metode
I praksis deler bedrifter og organisasjoner markedsføringsoppgavene ofte inn i følgende disipliner:
Når markedsanalysen og segmenteringen er gjort og kundenes behov og segmenter er identifisert, omfatter markedsføring tradisjonelt å fokusere på tiltak innenfor de såkalte fem P-ene : Pris, Produkt, Plassering, Påvirkning og Personale – som kan oversettes med produkttilpasning, prissetting, distribusjonsvalg, og promotering (masse-/markedskommunikasjon) gjennom styrte (reklame) og ikke-styrte kanaler (PR). Det er gjennom disse markedsføringstiltakene at bedrifter i etterkrigstiden har sørget for å møte behovene og øke eget salg eller markedsandel: I strategisk markedsføring vil bedriften fokusere mer målrettet på kundens behov enn på egne produkter, tilbud og verdikjeder. Virksomhetens organisering av produksjon, logistikk, distribusjon og salg blir da underordnet og tilpasset en optimal tilfredsstille av de definerte kundenisjene og deres behov. De såkalte tre V-er står sentralt i strategisk markedsføring: Valued customer, Value proposition, Value network – som kan oversettes med utvalgt kundegruppe, unikt tilbud, og tilpasning av egen produksjon og verdikjede.
I arbeidet med det unike tilbudet (value propisition) er verdikurven en metode for å framstille egenskapene ved konkurrerende bedrifters løsning av kundenes ulike behov, f.eks deres fokus på lav pris kontra kvalitet, kundeservice kontra selvbetjening, osv. Ofte vil konkurrenter differensiere seg ved å tilfredsstille nye behov eller betjene nye målgrupper. Dersom alle konkurrenter søker mot å dekke de samme behovene, f.eks at alle satser på høy tjenestekvalitet eller full selvbetjening, blir det vanskeligere for virksomheten å differensiere seg, og resultatet blir ofte priskrig. Et marked med sterkt prispress er ofte et symptom at det finnes en ny behovsnisje å fylle. Historiske eksempler på slike bransjer er flyselskaper og telekommunikasjonsselskaper. Når alle etterhvert tilbyr de samme tjenestene, blir det lite annet å vise forskjell ved enn pris.
Merkevarebygging brukes for å minne kunden om de valgene virksomheten har gjort for å møte behovene, og bygge emosjonelle posisjoner hos kunden om hvordan virksomheten møter behovene på en unik måte. Markedskommunikasjon er dermed uløselig knyttet til merkevarebyggingen (branding), hvor virksomheten gjennom reklame og annen kommunikasjon minner kunden på at produktet eller tjenesten holder hva den lover.
I mange bedrifter er salg og markedsføring organisert som to separate funksjoner. Strategisk markedsføring, som adresserer flere aspekter av produksjon, tilbud, prissetting, organisering og distribusjon, har ofte større sjanse til å drive markedet og vinne markedsandeler og lønnsomhet for bedriften.
Digital markedsføring er mer og mer brukt fra omkring år 2000.
Historie
Man har funnet tidlige bevis på reklame, markedsføring og merkevarebygging allerede i antikken, men markedsføring som bedriftsdisiplin har gjennomgått to hovedfaser. Massemarkedet oppstod i noen grad i mellomkrigstiden med introduksjonen av Fords T-modell og andre standardiserte massekonsumvarer. I denne første fasen var komsumentene tillitsfulle, behovene var udekket, og det var mulig å selge standardiserte produkter til nesten hele befolkningen. Markedsføring i denne epoken handlet i stor grad om å gi kjøpsimpulser gjennom å vekke behov gjennom promotering og reklame. På 1950-tallet fikk markedsføringen sin storhetstid, da bedriftene kunne øke både salget («topplinjen») og lønnsomheten («bunnlinjen») simpelthen ved å vekke de latente behovene. Folks inntekter økte, og det var om å gjøre å definere nye behov som kundene kunne søke dekket med de nye inntektene.
Siden 1980-tallet har derimot markedene blitt mer fragmenterte, konkurransen har økt, og kundenes grunnleggende behov er i større grad blitt tilfredsstilt. Tilbudet av tilgjengelige produkter og tjenester er mangedoblet. Med globaliseringen har stordriftsfordeler fått økt betydning som prisfaktor, og fokuset i bedriftene har endret seg fra differensiering til kostnadsreduksjoner og effektivisering. Markedsføringen har veket plassen som vekstdriver og forretningsstrategi, til fordel for kostnadskontroll og kostnadseffektivisering. I disse årene ble en stadig mindre andel av britiske toppsjefer rekruttert fra markedsføring, og stadig flere fra finansfunksjonene i bedriften.
Rosenmåke
Rosenmåke (Rhodostethia rosea) er en monotypisk art i den monotypiske slekten Rhodostethia, som inngår i gruppen måker (Larinae).
Arten er arktisk og hekker på myrgrunn i nordlig taiga og tundra i det nordlige Sibir, såvidt i det nordøstlige Canada, og langs øst- og vestkysten på Grønland, mens den tilbringer vintersesongen i havområdene ved Beringstredet. Det er kjent at noen fugler også kan overvintre i Nordvest-Atlanteren, på et begrenset område i Labradorsjøen. Arten ble observert i Berlevåg i juni 2014. .
Beskrivelse
Rosenmåka blir omkring 29–32 cm og veier typisk cirka 120–250 g. Vingespennet utgjør cirka 82–92 cm. Fjærdrakten er hovedsakelig hvit med lys grå overside og en karakteristisk svart, tynn ring som renner over bakhodet, ned kinnene og rundt halsen på fuglen i hekketiden. Ringen mangler utenfor hekketiden. Nebbet er sort og de undere ekstremitetene gule.
Inndeling
Inndelingen følger i hovedsak Taxonomy in Flux og er i henhold til Boyd (2016),                som i all vesentlighet støttes av HBW Alive. Norske navn følger NOF der disse finnes. Norske navn i parentes er ikke offisielle.
Blinkende lykter
Blinkende lykter er en dansk action-komediefilm fra 2000. Regissert og skrevet av Anders Thomas Jensen.
Handling
Blinkende lykter handler om Torkild (Søren Pilmark) og hans bande, bestående av Peter (Ulrich Thomsen), Arne (Mads Mikkelsen) og Stefan (Nikolaj Lie Kaas). Ved en oppgave for en høyere stilt kriminell kommer de i besittelse av flere millioner kroner – og i stedet for å avlevere dem til deres overordnede som de skulle, tar de sjansen og stikker av mot Barcelona. Men de kommer ikke langt, faktisk slett ikke ut av Danmark, og må slå seg ned i en liten hytte. Etterhvert beslutter de å kjøpe et avsides beliggende hus og åpne en restaurant. Men deres overordnede er på sporet av dem og dukker uventet opp.
Adolphe Sax
Antoine Joseph Adolphe Sax (født 6. november 1814 i Dinant i Belgia, død 7. februar 1894 i Paris) var en belgisk instrumentmaker og klarinettist, mest kjent for oppfinnelsen av saksofonen.
Bakgrunn
Sax ble født i Dinant i Belgia. Hans far, Charles Joseph Sax, var også instrumentmaker. Adolphe begynte å lage sine egne instrumenter i veldig ung alder.
Instrumentmaker
Etter at han ble ferdig på skolen begynte Sax å eksperimentere med nye instrumenter. Hans første oppfinnelse, omkring 1840, var en forbedring av bassklarinetten, kalt clarinette-bourdon, en tidlig variant av kontrabassklarinetten. I 1841 flyttet han til Paris og begynte å jobbe på nye instrumenter, som ble vist frem der i 1844. Selv om Sax ikke hadde funnet opp disse instrumentene selv, var de så overlegne i forhold til konkurrentenes at de ble kjent som «saxhorn».
På denne tiden jobbet han med det instrumentet som han er best kjent for, saxofonen. Det ble presentert for verden for første gang på en utstilling i Brussel i 1841. I redsel for at andre musikere skulle kopiere instrumentet turde han ikke vise det frem og spilte bare et kort musikkstykke bak et skjermbrett. Komponisten Hector Berlioz skrev positivt om det nye instrumentet i 1842, men det ble ikke patentert før i 1846.
Til verdensutstillingen i Paris i 1855 ble instrumentet formelt presentert for publikum av Adolphe Sax og dette ble et av utstillingens mest populære objekter. Det var disse instrumentene som gjorde ham kjent og sikret han en lærerjobb ved Paris Conservatoire. Han underviste i saksofonspill og i bruken av andre instrumenter som han selv hadde utviklet. Fra 1858 var Sax direktør for sceneorkesteret ved Pariseroperaen.
Liberty Stadium
Liberty Stadium er et stadion i Swansea i Wales som brukes til fotball, rugby og konserter.
Liberty Stadium har en kapasitet på 20 532 sitteplasser. Stadionet er hjemmebane til fotballaget Swansea City og rugbylaget Ospreys. Stadionet åpnet i 2005 med kampen mellom Swansea og Fulham FC.
Adolphe Sax
Instrumentmaker
Han døde helt utarmet i 1894 i Paris og ble begravet på Cimetière de Montmartre.
West Valley kraftverk
West Valley kraftverk er et gasskraftverk i Salt Lake County i delstaten Utah i USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 217 MW fordelt på 5 like store turbiner med effekt på 43,4 MW hver. Den første turbinen ble satt i drift i 2001 og anlegget sto ferdig utbygd i 2002. Operatør er energiselskapet Utah Municipal Power Agency.
Gabons herrelandslag i fotball
Gabons herrelandslag i fotball (Azingo Nationale) representerer Gabon i fotball på herresiden, og er kontrollert av Det gabonske fotballforbundet. De har aldri kvalifisert seg for fotball-VM, men de var ganske nære i kvalifiseringen til fotball-VM 2010 der de tapte på målstreken for.
Deres største stjerne er Pierre-Emerick Aubameyang, som spiller for den spanske klubben Barcelona.
Nåværende tropp
Gabons tropp til Afrikamesterskapet 2017 14. januar til 5. februar 2017.
Georg Fredrik Fasting
Georg Fredrik Fasting (født 7. juni 1903 i Spydeberg, død 11. februar 1987 i Trondheim) var en norsk arkitekt. Han tegnet den berømte norske røde telefonkiosken, som det finnes 100 av i Norge.
Gabons herrelandslag i fotball
Andre spillere
Spillere som nylig har vært med i landslagstroppen.
Postskriptum
Postskriptum eller PS er latin og betyr «etterskrift» og brukes litterært i slutten av en tekst der forfatteren legger til en eller flere forhastede setninger som et informasjonstillegg til det som allerede er skrevet, eller som en tilleggsopplysning uavhengig av tekstens øvrige tema. Som regel finner vi postskriptum i uformelle brev, lagt til etter avsenderens signatur. Samme type informasjon kan også bli lagt til i bøker og essay, men da er utførelsen ofte mer gjennomtenkt og blir gjerne kalt etterord.
Noen ganger legges det til et eller flere ekstra PS. Andre PS kan forkortes PPS for post post scriptum, tredje PPPS osv.
Eksempler
PS Ta med godt humør!
PS Vi håper alle hygget seg på nabofesten!
PPS: Husk verktøy!
Jacob Praetorius den yngre
Jacob Praetorius (1586–1651) i Hamburg, var en tysk organist og komponist.
Liv og virke
Praetorius fikk sin første undervisning av faren Hieronymus. Både faren og farfaren, Jacob Praetorius den eldre, var organister ved i Hamburg.
18 år gammel ble Praetorius organist ved i Hamburg, en post han beholdt til sin død. I 1606 studerte han hos Jan Pieterszoon Sweelinck i Amsterdam. Sweelinck skrev en motett i anledning Praetorius' bryllup i 1608.
Jacob Praetorius hadde tre døtre og tre sønner – av disse ble sønnen Hieronymus en kjent musiker.
Praetorius' komposisjoner omfatter hovedsakelig motetter og orgelstykker. Han underviste i orgelspill og komposisjon, og blant hans mest betydelige elever regnes Matthias Weckmann og. Den berømte organisten Heinrich Scheidemann var Praetorius' samtidige.
Episactidae
Episactidae er en gruppe av rettvingene (Orthoptera) og tilhører en familiegruppe blant  gresshoppene.
Utseende
Middelsstore, slanke, vanligvis vingeløse gresshopper. De mangler høreorganer og organer for å lage lyd. Hodet er langstrakt, noe kjegleformet, fasettøynene er temmelig store. Antennene er korte og består av 10 eller færre ledd. Beina er ganske lange og kraftige, særlig bakbeina, leggene er piggete. De sitter vanligvis med bakbeina spredt ut til sidene.
Castaic Creek
Castaic Creek er en elv i nordre del av Los Angeles County, California. Det er en bielv til Santa Clara River. Castaic-demningen demmer opp elva, og er med på å danne Lake Castaic, med Pyramid Lake vannkraftverk som er et pumpekraftverk.
Episactidae
Utbredelse
Denne familien er funnet spredt i tropiske områder: i Mellom-Amerika, på Madagaskar og i Kina og omkringliggende områder.
Wenchuan
Wenchuan (kinesisk: 汶川县; pinyin: Wènchuān Xiàn) er et fylke i det administrative prefekturet Ngawa for tibetanere og qiangfolket i provinsen Sichuan i Kina. Det ligger i det kulturelt distinkte Gyarong området.
Dette fylket har et areal på 4084 kvkm og en befolkning på 106.119 i 2005.
Nils Berdahl
Nils Berdahl (født 29. oktober 1905 i Åfjord, død 9. juni 1944 i Vefsn), også kjent under navnet Birger E. Sjøberg, var en nordmann som ledet motstandsbevegelsen på Helgeland under andre verdenskrig.
Wenchuan
Nasjonalitetsmessig er fylket befolket for det meste av hankinesere (46 %), qiangfolket (34 %) og av tibetanere (18,6 %).
Nils Berdahl
Berdahl var opprinnelig fra Åfjord i Trøndelag. I perioden 1937 til 1939 bodde Berdahl i fjellbygda Bågnes, samt at han bodde alene i ei koie ved Bielite, ved Vilhelmina i Västerbottens lappmark i Nord-Sverige. Det er ikke kjent hva han gjorde i denne perioden. Sjøberg organiserte blant annet våpentransport fra kysten og til det indre av Helgeland. En vanlig rute var fra Visten og over fjellet til Eiterådalen i Vefsn. Han var blant annet involvert i Majavatn-affæren. Berdal falt på flukt fra tyskerne i Eiterådalen i juni 1944.
Wenchuan
Den 12. mai 2008 kl. 14:28:04 lokal tid var området episenter for et større jordskjelv, med en styrke på 7,9.
Administrative enheter
Wenchuan har seks storkommuner og syv kommuner:
Nils Berdahl
Berdahl ble gift med Liv Grannes i 1943; hun ble senere gift annen gang i 1958 med tidligere Milorg-sjef Jens Christian Hauge (1915-2005).
Wenchuan
Samferdsel
Kinas riksvei 213 løper gjennom området. Den begynner i Lanzhou i Gansu og fører via Chengdu og Kunming til byen Mohan ved grenseovergangen til Laos.
Nils Berdahl
Sjøbergmarsjen går årlig til minne om hans innsats. Den første marsjen gikk i 1984.
Wenchuan
Samferdsel
Kinas riksvei 317 løper gjennom området. Den fører fra Chengdu til Nagqu i Tibet.
Fredonia kraftverk
Fredonia kraftverk er et varmekraftverk i Skagit County, i delstaten Washington i det nordvestre USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 344 MW fordelt på 2 + 2 turbiner med effekt på hhv 59 eller 129 eller 104–114 MW hver. Operatør er energiselskapet Puget Sound Energy Inc.
Det stod ferdig utbygd i 1984 og deretter i 2001. Brenselkilden er hovedsakelig naturgass.
Johan Conrad Ernst
Johan Conrad Ernst (født 16. juni 1666 i København, død 23. september 1750 i Avnsøgård) var en dansk arkitekt som virket i Norge i dansketiden.
Allerede etter 1693 ble Ernst kongelig byggmester. Senere ble han hoffrettsassessor, i 1709 kanselliråd, deretter justisråd og i 1729 etatsråd.
Man vet lite om hans ungdom og kunstneriske utdannelse. Som kongelig byggmester ble Ernst i 1696 sendt til Stockholm for å arbeide under slottsarkitekt Nicodemus Tessin den yngre. Senere hentet han hjem en modell av et nytt og stort slott for Christian V. Slottet var planlagt utført på grunnen til det nedbrente Sophie Amalienborg slott, men dette ble aldri realisert.
Etter bybrannen i Bergen 19. mai 1702 ble det innkalt utenlandske fagmenn. Ernst foresto gjenreisningen av private og offentlige bygg i samarbeid med byggmester Hans Martin Heintz. I Bergen fikk Ernst oppført Manufakturhuset og Hagerupgården (Stiftsgården) i 1705.
Noen år senere arbeidet Ernst under ledelse av generalbyggmester Vilhelm Platens med oppføringen av Frederiksberg slott. Da Platen la ned sitt embete som generalbyggmester, ble Ernst hans etterfølger (1716) med 1000 Rigsdaler årlig i lønn.
Ernst giftet seg med Magdalene Foss (f. 1676 d. 1718) 23. april 1703. Etter hennes død giftet han seg 6. juli 1719 med Margrethe Elisabeth Weinmann, enke etter borgmester Anders Jacobsen Lindberg. Ernst var en ansett og velhavende mann, eide godset Aunsøgård ved Kalundborg og et herskapelig hus i Stormgade i København. Han døde i 1750 og ble 8. oktober samme år gravlagt i Viskinge Kirkes kapell ved Kalundborg.
René Crabos
René Crabos (født 7. februar 1899 i Saint-Sever, død 17. juni 1964 i Saint-Sever) var en fransk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Crabos vant en olympisk sølvmedalje i rugby union under OL 1920 i Paris. Det var kun to lag som deltok og det ble kun spilt én kamp. Han var med på det franske laget som tapte finalen mot USA med 0-8.
Carl Schøyen
Carl Schøyen (født 6. juli 1877 i Kristiansand, død 5. mars 1951 på Jeløy ved Moss ) var en norsk sakprosaforfatter, mest kjent for skildring av livet i Nord-Norge.
Han ivret også for beskrivelse og bevaring av fuglelivet, eksempelvis på Nord-Fugløy og i Fuglevikbukta ved Jeløy der han bodde. I 1948 var han pådriver for fredning av Øvre Pasvik nasjonalpark.
Jason Bourne
Jason Bourne er en figur fra en romanserie skrevet av Robert Ludlum, og senere Eric Van Lustbader som tar opp tråden der Ludlum forlot den. Han opptrådte for første gang i boken Hvem var Jason Bourne (1980). Denne boken ble omgjort både til TV-film i 1988 og en film ved samme navn i 2002. Figuren har siden den gang opptrådt i flere romaner og filmer.
I romanene
Jason Bourne har en lang og mystisk fortid. Hans virkelige navn er David Webb, og han jobbet i utenrikstjenesten, spesielt i Det fjerne østen. Før hendelsene i Hvem var Jason Bourne hadde han en kone ved navn Dao og to barn, Joshua og Alyssa. De bodde i Kambodsja, nærmere bestemt i Phnom Penh. Under Vietnamkrigen fløy et bombefly over Kambodsja og slapp to bomber nær Mekongelven. Bombene tok livet av Bournes kone og to barn. På grunn av Kambosjas nøytralitet i krigen ville ingen land ta på seg ansvaret for hendelsen. Siden han ikke hadde noe igjen, reiste Bourne til Saigon og trente for å bli med i den topphemmelige troppen ved navn Medusa. Det var da han fikk kodenavnet Delta.
I filmene
I filmene er figuren Jason Bourne (spilt av Matt Damon) mye enklere (og ifølge enkelte ugjenkjennelig) enn figuren fra romanene. Han var en leiemorder for CIA som var på jobb da han plutselig fikk et anfall av samvittighet. Han mislyktes med oppdraget og ble skutt flere ganger i ryggen da han forsøkte å rømme. I likhet med romanene ble han etterlatt som død i Middelhavet, og han våknet uten hukommelse. Mot slutten av Gåten Jason Bourne får han vite at hans virkelige navn er David Webb, og at han ble født den 15. april 1971 i Nixa i Missouri. I filmene snakker han flytende fransk, russisk, nederlandsk, tysk, spansk, italiensk, og engelsk, i motsetning til i romanene, der han snakker fransk og «østlige dialekter».
Barringerkrateret
Barringerkrateret (også Meteor Crater) er et meteorittisk nedslagskrater lokalisert omtrent 69 km øst for Flagstaff, nær Winslow i ørkenen nord i Arizona (Amerikas forente stater). Stedet var tidligere kjent som Canyon Diablo-krateret, men tilnavnet Barringerkrateret ble gitt av forskere til ære for Daniel Barringer som var den første som foreslo at krateret kom av et meteorittnedslag. Krateret er privateid av Barringer-familien gjennom Barringer Crater Company. Kratereierne påstår at krateret er «det første påviste, best bevarte meteorittkrateret på jorda».
Det anslås at meteorittnedslaget skjedde for omtrent 50.000 år siden. Meteoritten var rundt 50 meter i diameter, og skal ha hatt en hastighet på 12,8 km per sekund (ca. 46000 km/t) da den traff.
Meteorittkrateret ligger på en høyde på omtrent 1740 meter over havet. Det er omtrent 1200 m i diameter, ca. 170 m dyp, og er omkranset av en rand som stiger 45 m over de omkringliggende slettene. Kratersenteret er fylt med 210-240 m med bruddstein som ligger over kraterets grunnfjell.
Kim Novak badet aldri i Genesaretsjøen
Kim Novak badet aldri i Genesaretsjøen er en svensk langfilm av Martin Asphaug fra 2005.
Om filmen
Filmen bygger på Håkan Nessers roman Kim Novak badet aldri i Genesaretsjøen, men handlingen er ikke identisk med boken.
Oliver Wendell Holmes
Oliver Wendell Holmes (født 29. august 1809 i Cambridge i Massachusetts, død 7. oktober 1894 i Boston) var en amerikansk lege, professor, foredragsholder og forfatter.
Tenaska Ferndale kraftverk
Tenaska Ferndale kraftverk er et varmekraftverk i Whatcom County, i delstaten Washington i det nordvestre USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 344 MW fordelt på 3 turbiner med effekt på 72–103 MW hver, avhengig av sesong. Operatør er energiselskapet Tenaska Washington Partners LP.
Det stod ferdig utbygd i 1994. Brenselkilden er hovedsakelig naturgass.
Eorcenberht av Kent
Eorcenberht (død 14. juli 664) var konge av det angelsaksiske Kent i dagens England fra 640 til sin død. Han etterfulgte sin far Eadbald, og ble selv etterfulgt av begge sine sønner. Som kristen konge forbød han sine undersåtter å dyrke andre guder enn den kristne guden. Hans styre var knapt, kun fire år.
Liv og virke
Den kentiske kongelegende (også kjent som Mildrithlegenden består av en rekke tekster fra tidlig middelalder som beskriver en bred krets av medlemmer av kongefamilien i Kent. Denne antyder at Eorcenberht var den yngre sønnen av Eadbald og hans frankiske mor Emma av Austrasia, og at hans eldre bror Eormenred ble bevisst forbigått i arverekkefølgen, skjønt det er en mulighet for at de styrte sammen en periode.
I henhold til den angelsaksiske munken og historikeren Bedas verk Anglernes kirkes historie var Eorcenberht den første kongen i Britannia som beordret at hedenske «idoler» (gudebilder) skulle bli ødelagt, og at faste skulle overholdes. Det har blitt foreslått at disse bestemmelsene kan ha blitt offisielt nedtegnet i skrift i tradisjonen av kentiske lovsamlinger som ble startet av Æthelbert av Kent, men ingen slike tekster har blitt bevart. Etter at erkebiskop Honorius av Canterbury døde i 655 utnevnte kongen den første angelsaksiske erkebiskopen, Deusdedit.
Han giftet seg med Seaxburh av Ely (døde ca. 699), datter av kong Anna (eller Onna) av East Anglia. De fikk to sønner, Ecgberht og Hlothhere, som begge ble konger av Kent etter hverandre. De fikk også to døtre som begge ble helgenerklært: Eorcengota ble nonne i klosteret i Faremoutier-en-Brie i Frankerriket og Ermenilda som ble abbedisse av Ely. Etter at Seaxburhs ektemann døde i 664 ble hun værende i Kent for å oppfostre deres barn. Hun fungerte som regent for den unge Ecgberht inntil han ble myndig. Hun trakk seg deretter tilbake til klosteret i Ely. Også Seaxburh ble erklært som helgen, og hadde tre eller fire søstre som også ble det.
Eorcenberht ble antagelig gravlagt ved sine foreldre i Sankt Maria-kirken, som hans far hadde bygd i forgården til klosteret dedikert sankt Peter og sankt Paulus i Canterbury, en kirke som senere ble innlemmet innenfor det normanniske klosteret St. Augustine's Abbey i Canterbury. På den tiden, en gang rundt 1087, ble hans levninger overført for ny begravelse i det sørlige transept.
Solkrem
Solkrem er en krem som man smører seg inn med før man utsettes for kraftig sol for å forhindre solbrenthet og UV-stråler som kan fremkalle hudkreft. Solkrem forebygger aldring av huden, rynker og gjør at huden ikke flasser av og blir brent. I noen grad regner man også med at filtrene forebygger hudkreft, men at overdreven soling bør unngås selv om man smører huden med solkrem.
Moderne solkrem inneholder kjemiske UVA og/eller UVB filtre. Før 1938 inneholdt solkremer kun såkalt fysisk solfilter. Zinkoksid og titandioksid er blant de mest kjente. Fysisk solfilter brukes også i enkelte moderne solkremer i tillegg til de kjemiske.
UVA-filter beskytter mot ultrafiolette stråler med bølgelengder mellom 320 og 400 nanometer. Disse strålene vil over lang tid bryte ned huden og overdreven soling uten beskyttelse sies å kunne gi tidlig aldring. Av denne grunn brukes også et UVA-filter i mange ansiktskremer.
UVB-filter beskytter mot ultrafiolette stråler med bølgelengder mellom 290 og 320 nanometer. Det er denne strålingen som gir hurtig effekt på huden, i litt for store doser som solbrenthet.
I tillegg til krem finnes det også spray, gel og lotion som har tilsvarende, solbeskyttende egenskaper. Enkelte solkremer er satt sammen slik at de beholder effekten selv om brukeren bader eller svetter.
Solfaktor
Solfaktor, på engelsk kalt sun protection factor (SPF), er et mål på styrken av et solfilterpreparat, det vil si hvor godt for eksempel en solkrem beskytter mot skadelig UVB-stråling fra sola. Begrepet SPF ble introdusert i 1962 og er i dag en etablert standard alle seriøse produsenter verden over forholder seg til.
Solfaktoren angir hvor mange ganger lenger en kan utsette seg for sollys hvis en bruker preparatet i forhold til hvis en ikke bruker det. En solfaktor på for eksempel 5 betyr at en kan være i sola fem ganger lenger enn uten solkrem og likevel oppnå samme solingseffekt.
Bivirkninger
Opprinnelig ble de kjemiske UV-filtrene i solkremer tilskrevet utelukkende positive egenskaper. Med forskning og viten er disse etter hvert noe mer omdiskuterte og tildels omstridte, først og fremst evnen til å beskytte mot hudkreft. Dessuten settes det spørsmålstegn ved om enkelte av de syntetiske substansene i solfiltrene kan være kreftfremkallende. Man fokuserer også på mulige, forsterkede og uønskede nedbrytningsprosesser i huden som følge av påvirkning fra substanser i filtrene. Videre anses det uheldig at solfiltre med faktor 8 eller høyere forhindrer dannelse av naturlig vitamin D i huden. Man har også funnet at enkelte av substansene, f.eks benzofenon, trenger dypt ned i huden og går inn i blodbanen og kan spores i urin. Forskere arbeider nå mye med å finne en balanse mellom de kreftfremkallende og -beskyttende egenskapene som er påvist ved kjemiske solfiltre.
Lake Castaic
Lake Castaic er en kunstig dannet innsjø i California, demmet opp av Castaic-demningen. Innsjøen har tillsig fra Castaic Creek, men mesteparten av vannet i denne innsjøen kommer fra den vestre grenen av California Aqueduct. Innsjøen rommer 399 000 000 m³ vann, og fungerer som ett av reservoarene til Pyramid Lake vannkraftverk.
Innsjøen erstattet reservoaret over St. Francisdammen som la i neste canyon mot øst. Denne kollapset i 1928 og flodbølgen som fulgte drepte mer enn 400 mennesker i Santa Clara-dalen.
Parasitoider
Parasitoider er en type organsimer som har et levevis som er en mellomting mellom rovdyr og ekte parasitter. Vanligvis vil larvene utvikler seg på eller inne i et vertsindivid, og dreper verten før de fullfører utviklingen. På denne måten skiller de seg fra rovdyr, som i løpet av livet dreper mange byttedyr, og fra ekte parasitter, som lever på eller inne i verten, men (vanligvis) ikke dreper den. Selv om parasitoider kan tilhøre hvilken som helst dyregruppe, både de fleste parasitoider og deres verter er insekter. Det er ingen kjente parasitioider på virveldyr.
Parasitioide insekter
De fleste kjente parasitoider er insekter, og vertsorgansimene er vanligvis også insekter, men kan være andre virvelløse dyr. De voksne insektene legger egg eller nyklekte larver, enten på eller inne i verten, eller i miljøet verten ferdes i. I det siste tilfellet er det nyklekte larvene gjerne aktivt krypende, og de finner selv fram til en passende vert. De fleste parasitoider angriper larvestadiet til verten, men det er også mange som angriper egg, pupper og voksne insekter.
Viktige bestandsregulatorer
De aller fleste insekter ser ut til å være utsatt for parasitoider. Også parasitoidene selv blir ofte angrepet av andre parasitoider – i så fall snakker man om hyperparasitisme. Disse er meget viktige regulatorer for bestandsnivået til de ulike insektene – det er ikke uvanlig at 80-90 % av alle avkom blir parasitert. Parasitoider er dermed også svært viktige ved at de begrenser bestanden av potensielle skadeinsekter. I mange tilfeller har utsetting av parasitoider vist seg å være effektiv biologisk bekjemping av skadedyr.
Enormt artsmangfold
De fleste insektordner er utsatt for parasitoider. Selv om en parasitoid-art kan angripe mange ulike vertsarter, betyr dette at det finnes et svært stort artsmangfold av parasitoider. Særlig artsrike er gruppen snylteveps (Hymenoptera, Parasitica) med blant annet familiene darwinvepser og Braconidae, og familien snyltefluer (Tachinidae). Parasitoider finnes også mellom en del andre familier av fluer, og i den unike billefamilien snyltebiller (Ripiphoridae), dessuten hos nettvinge-familien knelernettvinger (Mantispidae).
Front Mission: Gun Hazard
Front Mission: Gun Hazard (フロントミッションシリーズ ガンハザード) er et scrolling shooter-spill utviklet av Omiya Soft og utgitt av Square.
Det ble kun gitt ut i Japan i 1996 til Super Famicom. Spillets utviklingsmannskap bestod av mange kjente personer, inkludert Final Fantasy-seriens mest fremstående personer: Hironobu Sakaguchi, Yoshitaka Amano og Nobuo Uematsu.
Handling
Historien utspiller seg i år 2064 over hele verden, i et alternativt Front Mission-univers. På begynnelsen av det 21. århundre slåss nasjoner over hele verden rundt kontrollen av naturressurser. Verdens nasjoner kommer til slutt sammen, i forsøk på å finne en varig løsning på den voksende konflikten. De realiserer etter hvert potensiale i rom-basert energi. Men det dukker opp problemer, og verden går tilbake til konflikter. Spilleren får rolle som en soldat utstasjonert i Bergen, Norge som heter Albert Grabner, hvis foreldre bor i Eningen, Tyskland. I januar 2064 arrangerer Ark Hellbrand fra Bergen et statskupp i et forsøk på å styrte regjeringen ledet av president Moss Orwen. Når disse styrkene begynner å ta over landet, ber president Orwen om assistanse fra NORAD og en fraksjon fra Bergen hær som var lojal mot presidenten.
Albert Grabner får deretter ordre om å fungere som presidentens personlige livvakt, og forsøker å hjelpe ham med å komme seg ut av landet. Imidlertid blir de to til slutt fanget av Hellbrand. Albert må stikke av fra fengsel ved hjelp av Brenda Lockheart, en leiesoldat ansatt av Kernelight Association. De stikker av fra Bergen, og kommer frem til New York City. De besøker hovedkvarteret til Kernelight Association. I håp om å komme tilbake til Bergen og redde president Orwen, godtar Albert å begynne for Kernelight Association og finne allierte som kan hjelpe ham med å styrte Ark.
Stavang kirke
Stavang kirke er en langkirke i tegl som ligger i Stavang i Kinn kommune (tidligere Flora).
Kirken har 312 sitteplasser.
Historie
Den første kirken i Stavang etter reformasjonen ble bygd i 1873 (Svanøy var kirkested inntil 1872), men brant ned lille julaften 1951. Den nåværende kirken ble så bygd. Byggingen startet 19. september 1955, men det var ikke før 16. juni 1957 at biskop Ragnvald Indrebø kunne vigsle den nye kirken. Til vigslingen kom det 90 båter til havnen i Stavang, og 1500 mennesker ville inn i kirken.
Samlede byggekostnader i 1957 var på 360 000 kr pluss 40 000 til orgel.
Altertavlen
Altertavlen i kirken er fra 1899, og stod i kirken som brant ned. Altertavlen ble berget ut, og plassert i den nye kirken.
Per fas et nefas
Per fas et nefas, latin: «med rett og urett», med rettmessige og urettmessige midler.
Terje Bratberg
Terje Torberg Vevik Bratberg (født 17. januar 1955 i Beitstad) er en norsk historiker og forfatter.
Bratberg ble cand. philol. i historie ved UiO i 1990. Han har gjort seg bemerket som byhistoriker og -kommentator i Trondheim. Som leksikonforfatter har han utgitt Trondheim byleksikon og vært fagansvarlig for artikler i Store norske leksikon. Han har også utgitt en rekke artikler og arbeider om historiske temaer, blant annet innen gårds- og slektshistorie. Bratberg var tidligere formann i Fortidsminneforeningen i Trøndelag. Han er ansatt som konservator ved Sverresborg Trøndelag Folkemuseum. Han har også arbeidet som historielærer ved Grong vgs. i to år.
Bratberg var leder for Arbeidsgrupper for Homofil Frigjøring i 1980-årene. Han utga sammen med Bente Arnesen i 1981 en mellomfagsoppgave i kriminologi om vold mot homofile, som gjerne blir regnet som begynnelsen på homoforskningen ved kriminologisk institutt i Oslo.
Sammen med venner kjøpte han i 2005 den fredede bygningen Thomas Angells Stuer i Trondheim, hvor han fortsatt bor.
George Steiner
Bakgrunn
George Steiner var sønn av den østerrikske jøden (Friedrich) Frederick George Steiner og hans hustru Elsie Steiner. Faren (født 1890 i Lidice) stammet fra enkle kår, men var i Wien blitt en innflytelsesrik bankier. Moren kom fra Elsass. En storonkel på morssiden var Karl Emil Franzos.
I mai 1940 flyktet familien til Genova og kom seg derfra videre til New York. Knappe fire uker senere hadde tyskerne inntatt Paris. Alle de andre jødiske klassekamerater ved hans lycée i Paris ble i løpet av krigen drept i konsentrasjonsleirene.
Steiner fortsatte ved French Lycée i New York og tok i 1947 baccalauréat. Han ble amerikansk statsborger i 1944. Steiner studerte videre i Chicago (M.A.) og ved Harvard (B.A.). I Cambridge ble han promovert til doktor ved Balliol College.
Karriere
Han begynte å publisere allerede i studenttiden. Fra 1952 til 1956 var han en redaktør ved tidsskriftet The Economist i London.
Steiner var professor i engelsk og litteraturvitenskap ved Universitetet i Genève mellom 1974 og 1994, professor i litteraturvitenskap og ved University of Oxford i 1994–1995 og professor i poesi ved Harvard University (2001–2002). Han bodde i Cambridge i England, hvor han fra 1969 var ansatt ved Churchill College ved University of Cambridge.
Han var gift med forfatter og historiker Zara Shakow Steiner, og de fikk en sønn, David Steiner (kommissær for utdanning i New York City) og en datter, Deborah Steiner (professor i klassisk historie ved Columbia University).
Steiner holdt også et Fulbright-professorat i Innsbruck i Østerrike i 1958–1959. Etter flere år som frilans skribent og sporadisk foreleser, aksepterte Steiner stillingen som professor i engelsk og litteraturvitenskap ved Universitetet i Genève i 1974, en stilling han holdt i 20 år. Steiner ble professor emeritus ved Genève University i 1994, og han ble Honorary Fellow ved Balliol College i Oxford University i 1995. Steiner var en regelmessig bidragsyter av anmeldelser og artikler til mange forskjellige tidsskrifter og aviser, inkludert The Times Literary Supplement og The Guardian. Han skrev for The New Yorker i over 30 år.
Whitehorn kraftverk
Whitehorn kraftverk er et varmekraftverk i Whatcom County, i delstaten Washington i det nordvestre USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 170 MW fordelt på 2 turbiner med effekt på 63–85 MW hver, avhengig av sesong. Operatør er energiselskapet Puget Sound Energy Inc.
Det stod ferdig utbygd i 1981. Brenselkilden er hovedsakelig naturgass.
Grensekonvensjonen av 1826
Grensekonvensjonen av 1826 mellom Norge og Russland ble undertegnet 14. mai 1826 og regulerte for andre gang grensen mellom de to land. Avtalen av 1826 var altså ikke den første av sitt slag. Nøyaktig 500 år tidligere ble den såkalte Novgorod-traktaten av 1326 inngått mellom den russiske og norske konge og dette var en grense- og fredstraktat som trakk grensen ved Lyngstuva ytterst på Lyngenhalvøya.