cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suðuroy
Naturgeografi
Suðuroy er omkranset av 262 holmer og skjær, og flesteparten ligger langs vestkysten. De største holmene er Tjaldavíkshólmur (7,5 ha), Sumbiarhólmur (7 ha), Lopranshólmur (3,4 ha), Hovshólmur (1,7 ha) og Baglhólmur (0,8 ha). 5 km sør for Akraberg, det sørligste punktet på Suðuroy, ligger en gruppe skjær, Flesjarnar, der den 11 m høye Munkurin er Færøyenes sørligste punkt. Havstykket mellom Munkurin og Suðuroy, Røstin, er beryktet for sine sterke strømmer.
Geologi
Geologisk er Suðuroy en av de eldste delene av øygruppen, som er av vulkansk opprinnelse, og ble dannet for rundt 60 millioner år siden. Karakteristisk for Suðuroy er de mange basaltformasjonene.
I likhet med Mykines, som geologisk ligner på Suðuroy, finnes det noen kullforekomster på den nordlige delen av øya. Hele serien med skifer og kull måler ca. 10 m, og inneholder to kullag med en gjennomsnittlig tykkelse på ca. 0,75 m. De samlede kullreservene er på ca. 10 millioner tonn. Området med kull er delt opp i fire kullfelter av tverrgående daler, og dekker til sammen ca. 23 km². Hvalba er Færøyenes eneste åsted for kullgruvedrift.
Klima
Suðuroy har et subarktisk maritimt klima, sterkt påvirket av Atlanterhavet. Dette gir milde vintre, kjølige somre og en gjennomsnittlig årstemperatur på 6,4 °C. Temperaturforholdene ved målestasjonen på Akraberg er sammenlignbare med Mykines. Nedbøren er størst i høytliggende strøk. Vindforholdene på Akraberg gjør at nedbøren blir særlig liten her. Vinden står vanligvis i sørvestlig retning. Gjennomsnittlig årlig nedbør på Akraberg er 884 mm, blant de laveste på Færøyene. Gjennomsnittlig vindstyrke er 8,1 m/s. Ved ekstremvær har det blitt målt vindstyrker på over 50 m/s.
Flora og fauna
Vegetasjonen domineres av gresshei som i høyden går over i fjellvegetasjon. I likhet med resten av Færøyene kjennetegnes landskapet av mangelen på naturlig trevekst. Det finnes noen få plantefelt med trær. Ålegress finnes i det nordlige Atlanterhavet, men på Færøyene er arten bare registrert i fjordstrøk på Suðuroy.
Av fauna på Suðuroy kan ville landpattedyr som rotter, mus og harer nevnes. Haverten er svært utbredt, og det finnes flere hvalarter i farvannene. Havet er dessuten rikt på en lang rekke fiskearter, som sjøfuglene lever av.
Jugendstilsenteret
Bygningen
Jugendstilsenteret ligger i det tidligere Svaneapoteket i Ålesund, like ved Brosundet. Bygget er tegnet av arkitekt Hagbarth Martin Schytte-Berg og oppført mellom 1905 og 1907. Bygningen var det første jugendstilhuset som ble fredet i Ålesund i 1985 og inneholder idag Ålesunds best bevarte jugendstilinteriører. Offisinet, apotekinteriøret, fungerer i dag som inngangparti for senteret. I 2004–2005 ble det bygget en ny bygning under bakken, slik at Jugendstilsenteret ble knyttet sammen med Kunstmuseet KUBE som er lokalisert i det tidligere Norges Bank-bygget i Ålesund.
Suðuroy
Flora og fauna
Vestkysten av Suðuroy regnes som et viktig fugleområde av BirdLife International, som følge av sin betydning som hekkested for sjøfugl, spesielt havhest (100 000 par), havsvale (2 500 par), toppskarv (250 par), teist (400 par) og lunde (20 000 par). Eroderte tufflag i klippene langs kysten og gresskledte klippetopper danner gode hekkeplasser.
Demografi
Den 1. januar 2019 hadde Suðuroy 4 593 innbyggere, fordelt på 14 bygder. Den største enkeltstående bygden er Vágur (1 342 innbyggere), men Tvøroyri, Froðba og Trongisvágur danner øyas største sammenhengende bebyggelse med 1 626 innbyggere.
Suðuroy har opplevd en reduksjon i folketallet og sin relative størrelse siden 1950-årene. Siden 1950 har folketallet sunket med en fjerdedel av befolkningen. Den største relative reduksjonen har vært i aldersgruppene 0–19 år og 20–39 år, noe som gir en raskt aldrende befolkning. Øya har spesielt opplevd en fraflytting av unge kvinner. Fra 1985 til 2007 sank Suðuroys andel av Færøyenes befolkning fra 13 % til 10 %. I samme periode sank andelen kvinner på øya fra 48,3 % til 46,9 %. Nettoutflyttingen til utlandet var dobbelt så stor som til andre steder på Færøyene.
Jugendstilsenteret
Utstillinger
Jugendstilsenteret er et formidlingssenter og museum som både anvender moderne multimedieutstillinger og viser mer tradisjonelle gjenstandsutstillinger. I utstillingen Fra aske til jugendstil kan man ta en tidsmaskin tilbake til bybrannen i Ålesund 1904 og gjennom to multimedieprogrammer lære mer om brannen og gjenoppbygningen av jugendstilbyen. Utstillingen Håndverk og arkitektur kan man lære mer om gammelt håndverk og se ulike arkitekturmodeller. Multimedieprogrammet Den nye kunsten forteller om jugendstilen i Norge og i Europa. I gjenstandsutstillingen Den vakre jugendstilen kan se kunst og kunsthåndverk fra perioden.
Vitalij Fedortsjuk
Vitalij Vasiljevitsj Fedortsjuk (født 27. desember 1918, død 29. februar 2008 i Moskva etter et langt sykeleie) var en sovjetisk politioffiser som 26. mai 1982 avløste Jurij Andropov som sjef for KGB. Han hadde bare stillingen til 17. desember samme år. Da Andropov ble generalsekretær i Sovjetunionens kommunistiske parti og dermed leder i landet, utnevnte han Fedortsjuk til innenriksminister, en stilling han hadde til 1986.
Suðuroy
Demografi
Folketall i bygdene på Suðuroy per 1. januar 2019:
Vitalij Fedortsjuk
Fedortsjuk var fra en bondefamilie i Ukraina. Han gikk inn i KGB i 1939 og gjorde tjeneste i SMERSJ under andre verdenskrig. Han steg i gradene og ble leder av KGB i Ukraina i 1970. 12 år senere ble han utnevnt til leder av hele organisasjonen. Han er begravet i Moskva.
Suðuroy
Bosetting og jordbrukssamfunn
Karbondatering har indikert korndyrking ved Hov på Suðuroy, Heimavatn på Eysturoy og i Korkadalur på Mykines på midten av 700-tallet, mens pollenanalyser gir noe mer varierte anslag. Førnorrøne bosettere som irske munker kan ha stått for denne aktiviteten. Disse bosetterne hadde tilsynelatende forsvunnet da norske landnåmsmenn kom til Færøyene på 800-tallet. Gunstige jord- og værforhold taler for at Suðuroy ble bosatt tidlig. Den eldste skriftlige beretningen om Suðuroy er Færøyingesaga, der bygdene Hov og Sandvík blir nevnt. Ellers er Hvalba, Froðba, Sumba, Víkarbyrgi og Akraberg trolig landnåmsbygder. Arkeologiske funn i Porkeri taler for bosetting fra 1000-tallet. Navnet Ørðavík, avledet fra folkenavnet hǫrðar, «horder», kan hentyde til landnåmet. Porkeri, Ørðavík, Vágur og Fámjin blir første gang nevnt skriftlig i Hundabrævið fra siste halvdel av 1300-tallet.
Sagn forteller at to tredjedeler av befolkningen omkom under svartedauden på midten av 1300-tallet. Et sagn handler om den ene kvinnen som overlevde i Víkarbyrgi, men slike fortellinger er trolig overdrevet for å skildre pestens dødelighet. Sagn forteller om en frisisk, hedensk bosetning ved Akraberg som skal ha bestått frem til den tid. To overlevende skal ha blitt inngift i Sumba. Friserne nevnes i færøyske danseviser. Om folkloren har en historisk kjerne, om disse personene egentlig var frisere, og når de kom til Færøyene, er uavklart. Ifølge Adam av Bremen strandet de her i 1040.
På 1600-tallet ble mange bygder på Suðuroy herjet av barbareskpirater, som plyndret bygder og bortførte kvinner og barn og solgte dem som slaver. Angrepene er omspunnet av sagn og myter. I folkloren er handelsfolk og forulykkede sjørøvere ofte brukt som forklaring på myten om at suðuroyingar oftere er mørkhåret og temperamentsfulle.
Den arbeidskrevende korndyrkingen avtok i senmiddelalderen, og fiskerbøndene la større vekt på kystfisket. På Suðuroy og Sandoy var melke-, kjøtt- og skinnproduksjon av storfe like utbredt som sauehold. Storfe ble vinterfôret i fjøs med høy fra innmarken, og sendt på beite i utmarken om sommeren. Saueholdet var basert på utmarksbeite mesteparten av året. Stedsnavn som Porkeri vitner også om en betydelig svineproduksjon. På 1700-tallet begynte man å dyrke poteter. Økonomien forble jordbruksbasert frem til industrialiseringen av fiskeriet på 1800- og 1900-tallet. Kjøtt og spekk fra grindhval har også vært en viktig matkilde. Grindhvalfangsten, grindadrápið, på Suðuroy kan trolig føres tilbake til landnåmet, derav stedsnavn som Hvalba og Hvalvík (nå Sandvík). I perioden 1709–2011 ble det gjennomført 207 grindadráp på Suðuroy, over 11 % av alle fangstepisoder på Færøyene i perioden. Den tradisjonelle fuglefangsten og eggsankingen var oftest rettet mot lundefugler.
Handelen med Norge minket etter svartedauden, og Hansaforbundet og nederlendere fikk større innpass på 1300- og 1400-tallet. Like før reformasjonen ble Færøyene underlagt et dansk handelsmonopol. All handel måtte foregå i Tórshavn. Handelsmonopolet og sjørøverangrep førte gjentatte ganger til hungersnød på Suðuroy på 1600- og 1700-tallet, og mange øyboere omkom under risikable seilaser til byen. I 1636 frafalt myndighetene tiltalen mot folk fra Hvalba og Vágur som hadde handlet med et nederlandsk skip, fordi øyboerne hadde sultet. I 1755 ble Suðuroy fritatt for fisketiende, fordi fisken var fordervet før den kom til Tórshavn. Idet fisken ikke kunne selges, måtte øyboerne spise den selv. Tidlig på 1800-tallet ble det klart at hele Suðuroy hadde vært involvert i smugling, så handelsmonopolet åpnet en filial på hittil ubebodde Tvøroyri i 1836. I 1856 ble handelsmonopolet oppløst, og kjøpmannsfamilier i Vágur og på Tvøroyri begynte å bygge opp forretninger og kapital.
Industrialisert fiskerisamfunn
Kjøpmenn som Johan Mortensen og Thomas Frederik Thomsen på Tvøroyri og Jacob Dahl i Vágur utvidet sine virksomheter til skipsrederier, skipsverft, fiskeforedling, klippfiskeksport, kjølelager og maskinverksteder fra slutten av 1800-tallet. Det første postkontoret utenfor Tórshavn ble opprettet på Tvøroyri i 1877. I 1901 ble det etablert en norsk hvalfangststasjon i Lopra. Mortensen-familien på Tvøroyri kjøpte i 1895 dampbåten «Smiril», som begynte å seile i fast rutefart med gods og passasjerer til andre øyer.
På de treløse Færøyene har torv vært det vanligste brenselet. Det har vært utvunnet kull på Suðuroy siden 1780. Egenprodusert kull og importert kull, olje og parafin ble de viktigste energikildene for middelklassen og jordløse arbeidere i fiskerbygdene på 1900-tallet. Kullet fikk meget stor betydning under verdenskrigene. Det første vannkraftverket på Færøyene ble oppført i Botnur ved Vágur i 1921.
Under den andre verdenskrig ble Færøyene besatt av Storbritannia, som tillot færøyske fartøyer å seile med Merkið. Flagget ble første gang heist i Fámjin i 1919. Færøyene doblet verdien av sin fiskeeksport, og ble leverandør av ca. 20 % av hele Storbritannias fiskekonsum under krigen. Færøyingene påtok seg også transporten av islandsk fisk til Storbritannia. 132 færøyske sjøfolk, mange av dem fra Suðuroy, omkom under krigen. Etter krigen begynte det moderne færøyske sildefisket nord for øyene, noe som svekket Suðuroys relative betydning. I 1950-årene oppstod det også et omfattende kveitefiske i færøysk farvann, der norske fiskere var høyst delaktige. Da fangstforholdene for sild endret seg i slutten av 1960-årene, medførte det stor arbeidsledighet.
En nedadgående trend i de internasjonale fiskeprisene samt minkende fiskekvoter, medførte en stigende interesse for havbruk i 1970-årene. Gunstige statlige garantier og private banklån gjorde at investeringene i det kapitalkrevende fiskeriet langt oversteg nivået i resten av Vest-Europa. Fallende fiskepriser i slutten av 1980-årene utløste en bankkrise, som frem til midten av 1990-årene medførte fallende lønninger, stor arbeidsledighet og konkurser blant redere, verft, fiskeoppdrettere og tjenesteytende næringer. Mellom 1989 og 1995 opplevde Suðuroy et fall på ca. 13 % i folketallet. Etter bankkrisen ble mye av fiskeriet oppkjøpt av nordmenn, men har siden kommet tilbake i færøysk eie.
Administrativ inndeling
Med innføringen av det kommunale selvstyret på Færøyene i 1872 tok man utgangspunkt i den kirkelige inndelingen. Hele Suðuroy utgjorde Suðuroyar prestagjalds kommuna. Frem til 1908 ble sognene på Suðuroy gradvis utskilt som egne kommuner. Etter en grensejustering ved Nes i 1928 har strukturen stått uendret.
Kommunene ledes av et folkevalgt kommunestyre. Interkommunalt samarbeid praktiseres på de fleste tjenesteområder. På 2000-tallet har trender som sentralisering, økende forventninger til offentlige tjenester, lav skatteinngang og en aldrende befolkning aktualisert spørsmålet om sammenslåinger på Suðuroy, fortrinnsvis til én kommune.
Fra 2010 er Suðuroy ett av tre færøyske politidistrikter. Jaspur Vang er politimester og sysselmann.
Samferdsel
Alle bebyggelser på Suðuroy er knyttet til veinettet. Det er fire veitunneler. Suðuroy er forbundet med det færøyske meginlandið, «hovedlandet», med bilfergen MF «Smyril» mellom Krambatangi i Øravíkarlíð og Tórshavn. Overfarten tar ca. 2 timer. «Smyril» driftes av Strandfaraskip Landsins, som har hovedkontor på Tvøroyri. Selskapet trafikkerer også to bussruter på øya, mens Atlantic Airways' helikopterrute går via Froðba 2–3 dager ukentlig.
Den påtenkte, undersjøiske tunnelen Suðuroyartunnilin mellom Suðuroy og Sandoy vil bli ca. 22,5 km lang, men er hverken finansiert eller ferdig utredet. Sandoyartunnilin mellom Sandoy og Tórshavn vil bli åpnet i 2021.
Næringsliv
Av befolkningen i yrkesaktiv alder i 2013 var 72,9 % sysselsatt. På samme tidspunkt fordelte flertallet av lønnsmottagerne seg på bransjene hav- og kystfiske (7,4 %), havbruk (3,8 %), fiskeforedling (16,3 %), skipsfart og maritim industri (9,8 %), varehandel (8,5 %) samt offentlig administrasjon og tjenesteyting (34 %). Lønnsnivået på Suðuroy er lavt, sammenlignet med resten av Færøyene. I perioden 1985–2005 var lønnsveksten på Suðuroy 69 %, mens lønnsveksten for hele Færøyene var 104 %.
De viktigste fiskerihavnene er Tvøroyri, Vágur og Hvalba. I Vágur og på Tvøroyri finnes dypvannskaier, fiskemottak, spedisjonsfirmaer og verft for reparasjon og skipsbygging. På Tvøroyri åpnet Varðin og Delta Seafoods fellesforetak, Varðin Pelagic, i 2012. Fiskemottaket sysselsetter om lag 100 personer, og har fryselager for 14 000 tonn fisk. Rock Trawl Doors i Vágur produserer tråldører for eksport. Faroe Maritime Technic i samme bygd utvikler filtre og renseanlegg for oljeholdig vann i skipsfarten. Hvalba har en forholdsvis stor trålerflåte, et fiskemottak og en fabrikant av fiskeredskaper, Bergið Fishing Gear, som spesialiserer seg på bunntråler. Den tidligere hvalfangerhavnen Lopra var utgangspunkt for prøveboringer etter olje på færøysk sokkel i 1980- og 1990-årene. Ingen funn har vist seg drivverdige. Vágur fungerer som servicehavn for enkelte letebrønner på færøysk sokkel.
Hvalba har Færøyenes høyeste utbytte fra jordbruksarealet; et markatal på 98 mk., der 1 mk. tilsvarer 0,41 km². Gamle jordbruksbygder som Sumba og Hvalba er stadig en stor andel kongsjord, men mesteparten av jordbruksarealet på Suðuroy er odelsjord. Sauehold er den vanligste driftsformen, etter at Færøyene fikk et felles meieri i Tórshavn i 1960, og de fleste melkeprodusentene på Suðuroy har omstilt driften til sauehold. I perioden 1990–2013 ble antallet melkeprodusenter på Suðuroy redusert fra 9 til 1, mens utbyttet per melkeku har økt med ca. 50 %. Av de store øyene har Suðuroy den høyeste tettheten av sauer, 85 sauer per km², eller 14 000 i alt. Ullvarefabrikanten Sirri ble etablert i Vágur i 2000 av Karin og Árni Brattaberg. Sirri har utsalg i Tórshavn.
I Lopra og Sumba produseres og selges kildevann, som ble funnet ved utbyggingen av Sumbiartunnilin. Kirvi i Lopra selger vannet i store beholdere til offentlige institusjoner og lignende, mens Kelduvatn i Sumba tapper vannet på halvlitersflasker med merkenavnet Bjørg. Kirvi ble etablert av seriegründeren Jákup Joensen i 2010 og solgt til nye eiere i 2012.
Tjenesteytende næringer, deriblant varehandel, bankfilialer og serveringssteder, er konsentrert i de større bygdene. Forretningsbanken Suðuroyar Sparikassi, etablert i 1943, har hovedkontor i Vágur og filialkontor i Tórshavn. Forretningsbankene Eik Banki og BankNordik har filialer på Tvøroyri. I de store bygdene finnes også infrastruktur for turismen, slik som turistinformasjon, hoteller, gjestgiverier, utleieboliger og campingplasser. Turismen har vært tiltagende siden tidlig i 1990-årene.
Skole- og helsevesen
Det ble første gang ansatt en vandrelærer på øya i 1737, men Suðuroy fikk ikke et offentlig skolevesen før 1845. Skolevesenet er et ansvar for Færøyenes regjering. Det er folkeskoler i flere bygder. Barne- og ungdomsskoler med elever fra 1. til 10. klasse finnes i Vágur og på Tvøroyri. Skolene i Sumba, Porkeri og Hvalba underviser elever fra 1. til 7. klasse. I Fámjin undervises én elev. Skolene i Hov, Sandvík og på Leiti (mellom Lopra og Akrar) er stengt.
Tiffany Darwish
Tiffany Renee Darwish (født 2. oktober 1971), populært kjent som Tiffany, er en amerikansk sangerinne og tidligere tenårings-ikon. Hun er mest notabel for sin cover-versjon av "I Think We're Alone Now" fra 1987 – opprinnelig med Tommy James and the Shondells (1967).
Jugendstilsenteret
Tusenårssted
Jugendstilsenteret er Møre og Romsdals tusenårssted.
Suðuroy
Skole- og helsevesen
Spesialisthelsetjenesten ivaretas av Suðuroyar sjúkrahús på Tvøroyri, det minste av tre sykehus på Færøyene. Det første sykehuset på stedet ble reist med private midler i 1904. Sykehuset flyttet inn i nye lokaler i 1953. Den nåværende bygningen fra 1995 ble utvidet i 2005. Med 26 sengeplasser og 110 ansatte er sykehuset øyas største arbeidsplass. Sammen med sykehuset ligger øyas alders- og sykehjem. Primærhelsetjenesten ivaretas av kommunelegekontorene på Tvøroyri og i Vágur, som har to leger hver.
Kultur
På Suðuroy feires midtsommer som Jóansøka, som opprinnelig var en lokal variant av Ólavsøka. Jóansøka har vært markert annethvert år i Vágur og på Tvøroyri siden 1924. Idrettskonkurranser er en viktig del av sommerstevnet, som også omfatter en musikkfestival, kunstutstillinger og dansefester. Avgangselever fra gymnaset pleier å få utdelt vitnemål under Jóansøka.
Kunst og litteratur
Folket på Suðuroy har hatt samkvem med utenlandske sjøfolk, og samtidig vært mest isolert fra resten av Færøyene. Skikker, folklore og språk på Suðuroy har derfor noen særtrekk. En del folkedanstradisjoner på Suðuroy ble fortrengt av moderne, engelsk dans tidlig på 1900-tallet, etter påvirkning fra norske sjøfolk. Folkedansen holdes i hevd av lokale danseforeninger, som er et mye brukt innslag på kulturelle arrangementer.
Flere forfattere kommer fra Suðuroy. Blant de som kan nevnes: Poul F. Joensen fra Sumba og Froðba, som er kjent for sin satire og sine romantiske dikt. Martin Joensen fra Sandvík, som har skrevet romanene Fiskimenn (1946) og Tað lýsir á landi (1952). Fiskimenn utkom på norsk i 2013, oversatt av Lars Moa med tittelen Fiskarmenn. En annen forfatter fra Sandvík er Steinbjørn B. Jacobsen som har skrevet i forskjellige sjangrer, romaner, noveller, dikt, skuespill og erindringer. Jákup Dahl fra Vágur har oversatt en del av Bibelen til færøysk og diktet flere salmer.
Ruth Smith fra Vágur er den mest kjente kunstmaleren fra Suðuroy. Smith regnes som Færøyenes mest betydningsfulle kolorist. I slutten av 1980-årene ble det tatt initiativ til å samle Smiths kunst og åpne et kunstmuseum i Vágur. Ruths bror, William Smith, var også kunstmaler og kjent på Færøyene. På 100-årsdagen for Ruth Smiths fødsel i 2013 ble hun og broren feiret, og museet utvidet med en ny etasje med kunstverk av William Smith. På Tvøroyri finnes et kunstgalleriet Gallarí Oyggin ved den danskfødte kunstneren Palle Julsgart. Galleriet har utstillinger flere ganger årlig av forskjellige kunstnere.
Dialekt
Suðuroy har en sønnenfjordsk dialekt av færøysk, ofte kalt suðuroyarmál. Kjente fonologiske forskjeller fra nordenfjordske dialekter er at kort ó uttales som, ikke , mens lang ó uttales som , ikke. På Suðuroy uttales ofte æ som e. I likhet med islandsk og rogalandsk skiller ikke dialekten mellom monoftong og diftong. Til forskjell fra nordenfjordske dialekter og den søndenfjordske dialekten på Sandoy blir ógv, som i gjógv («juv»), uttalt som, ikke , på Suðuroy. Dialekten kjennetegnes gjerne av sine pronomen. «Jeg», på normert færøysk eg (uttalt som ), uttales som på Suðuroy. Regelen gjelder alle ord som begynner på e eller g. «Vi» og «dere», på normert færøysk vit og tit, har blitt okur og tykur på Suðuroy.
Idrett
De fremste idrettene på Suðuroy er roing, svømming, fotball, håndball (i Vágur) og volleyball (på Tvøroyri). Det finnes aktive roklubber i Vágur og på Tvøroyri, mens klubbene i Hvalba og Sumba ikke har deltatt i konkurranser på noen år. Den felles overbygningsklubben Suðuroyar Kappróðrarfelag ble stiftet i 2011. Vágs Svimjifelag og Tvøroyrar Svimjifelag slo seg sammen til Susvim (Suðuroyar Svimjifelag) i 2007. Den fremste utøveren på internasjonalt nivå er Pál Joensen, som er den eneste færøyske svømmeren som har vunnet medaljer i EM og VM.
Fotballen på Færøyene ble fra 1942 til 1978 administrert av Ítróttasamband Føroya. Fótbóltssamband Føroya – Færøyenes fotballforbund, ble stiftet i 1979 og ble medlem av FIFA i 1988 og UEFA i 1990.
Tvøroyrar Bóltfelag (TB) ble stiftet i 1892 og er Færøyenes eldste fotballklubb. Den er også Suðuroys mest meritterte fotballklubb, med syv seriemesterskap i perioden 1943 til 1987. TB er også aktive innenfor volleyball, og TBF spiller bordtennis. Bóltfelagið Royn i Hvalba ble grunnlagt i 1943, og vant 1. divisjon (1. deild) i 1946. I 1996 og 2003 vant laget 2. divisjon (2. deild). FC Suðuroy i Vágur og Sumba ble grunnlagt i 2010 gjennom en sammenslåing av Vágs Bóltfelag (VB) og SÍ Sumba (1949–2005). VB vant den færøyske eliteserien i fotball i 2000 som hittil seneste lag fra Suðuroy. VB ble i 1905 etablert som fotballklubb, men består nå som en ren håndballklubb.
Stanisław Moniuszko
Stanisław Moniuszko (født 5. mai 1819 i Ubiel i guvernementet Minsk i Tsarrussland, død 4. juni 1872 i Warszawa) var en polsk komponist. Han komponerte operetter, balletter, operaer og sanger fylt av patriotisme og polske folkemotiv. Han anerkjennes allment som grunnleggeren av Polens nasjonalopera.
Bakgrunn
Han ble født i en szlachta-familie av polsk-armensk bakgrunn i de østlige områdene i det delte Polen, og fattet tidlig interesse for musikk. Fra 1827 lærte han pianospill hos August Freyer i Warszawa – fra 1830 derimot hos Dominik Stefanowicz i Minsk. I 1837 reiste han til Berlin for å studere harmonilære, kontrapunkt, instrumentasjon og dirigering hos Carl Friedrich Rungenhagen.
Musiker, komponist
Etter å ha fullført studiene i 1840 reiste han til Vilnius, hvor han giftet seg med Aleksandra Müllerówna. Her virket han som organist og musikklærer, og bidro meget til å utvikle musikklivet i byen. Han reiste ofte til St. Petersburg, hvor han stiftet vennskap med fremragende russiske musikere, blant annet Mikhail Glinka og Aleksander Dargomyzjsky, som uttrykte stor anerkjennelse for hans talent.
I 1858 flyttet han med familien til Warszawa, hvor han med stor suksess satte opp fireaktersoperaen Halka (en tidligere toaktersversjon ble satt opp i Vilnius i 1848), og ble ledende dirigent for Den Polske Opera ved Teatr Wielki, hvor han med årene satte opp alle sine operaer. I 1865 satte han opp til stor entusiasme sitt mesterverk Straszny Dwór, som ved siden av Halka er blitt den mest kjente polske opera.
Fra 1864 utmerket han seg som pedagog, og foreleste i harmonilære, kontrapunkt og komposisjon ved musikkinstituttet i Warszawa. Hans musikk har nytt stor anerkjennelse i det polske samfunnet, og betraktes allment som eksemplarisk slavisk. Moniuszko døde plutselig i 1872 av et hjerteinfarkt, og ble gravlagt på Powązki-kirkegården i Warszawa.
Død
Stanisław Moniuszko døde den 4. juni 1872 av hjerteinfarkt i Warszawa, og ble gravlagt på Powązki-kirkegården.
New Super Mario Bros. Wii
New Super Mario Bros. Wii er et siderrullende plattformspill til Nintendo's Wii. Det er oppfølgeren til New Super Mario Bros. og er det første spillet i Super Mario-serien som støtter samtidig flerspillermulighet i spillets hovedmodus.
Generelt
Det er mulig for opp til fire spillere å spille samtidig. Det er fire spillbare karakterer i spillet Mario (spiller 1), Luigi (spiller 2) og to Toader, en blå (spiller 3) og en gul (spiller 4). Hvis en spiller dør kan han komme inn igjen i spillet senere. Når man spiller holder man wii-kontrollen horisontalt.
Noen bevegelser, som hopping og angrep utføres med knappene mens andre, som snurring i lufta og å løfte opp andre spillere gjøres ved å riste kontrollen. Spillet har noen kjente gamle power-ups og noen nye, og det er også mulig å ri på Yoshier.
Handling
I det Mario, Luigi, Yellow Toad og Blue Toad skal feire bursdag for Princess Peach i slottet hennes, dukker det plutselig opp en stor kake. Bowser Jr. og hans håndlangere Koopalings dukker opp fra kaken - og kidnapper Princess Peach. Kaken blir umiddelbart lastet om bord på Bowsers luftskip. Luftskipet tar av, men Mario, Luigi og Toads tar umiddelbart opp jakten for å redde prinsessen.
Etter å ha reist gjennom flere verdener og slåss mot blant annet Koopalings, Bowser Jr. og Kamek the Magikoopa, kommer de endelig frem til Bowsers slott. Bowser kan beseires, men kan også bli umiddelbart gjenopplivet av Kamek, som kaster en magisk trylleformel som kan forvandle Bowser til et gigantisk monster. Bowser følger deretter etter Mario og de andre, og ødelegger alt i hans vei, for å kidnappe prinsessen igjen.
Om spillet
I single player-modus kan spilleren kontrollere Mario, som kan løpe, hoppe og utføre en rekke forskjellige trekk. Spilleren må gjennomføre forskjellige nivåer, som er fylt med både nyttige gjenstander og skadelige hindringer. Spilleren må manøvrere Mario til en stor flaggstang som står mot slutten av hvert trinn for å komme seg videre i spillet. Enkelte områder innenfor nivåene, for eksempel spesifikke plattformer, kan manipuleres ved å stå over dem og vippe Wii-fjernkontrollen. En del nivåer er også satt under vann, hvor spilleren må svømme for å gjennomføre hele nivået.
I tillegg til gull-mynter, som spilleren kan samle for å gå tak i ekstra liv, inneholder nivåer "power-ups" innkapslet i flytende blokker som kan hjelpe Mario med å gjennomføre nivå. For eksempel gjør «Super Mushroom» at Mario kan øke i størrelse. Ild-blomst lar Mario skyte ildkuler etter fiender, og Super Star gir spilleren midlertidig uovervinnelighet, øker løpe-hastigheten og gir lys til ett hvert mørkt nivå. Mini Mushroom, får Mario til å krympe i størrelse, lar spilleren hoppe høyere, løpe på vann og komme seg gjennom små mellomrom. Men samtidig blir Mario mer sårbar for fiender eller andre hindringer. Nye power-ups inkluderer Propeller Suit, som lar Mario fly i kort tid. Ice Flower gir Mario muligheten til å skyte is-kuler som kan fryse fiender i store isblokker som deretter kan bli løftet og kastet.
Yoshi vises også i enkelte nivåer og er i stand til å spise, svelge og spytte fiender og gjenstander, og fly i en liten periode. Spillet består av åtte verdener, og en hemmelig niende verden som dukker opp når hele hovedspillet er gjennomført. Det er 77 forskjellige nivåer i spillet. Å fullføre en scene låser opp den neste scenen. Men flere baner blir noen ganger tilgjengelige etter å ha fullført en spesifikk scene. Noen etapper har et ekstra hemmelig mål, som når de nås, låser opp en annen alternativ vei for en spiller. Hver verden inneholder to sjef-nivåer: En midtveis festning, samt et slott ved verdens ende - hvor spilleren må slåss mot en av de syv Koopalings.
World 4 og World 6 har også et tredje nivå på Airship-sjefen, hvor spilleren må slåss mot Bowser Jr. for å komme seg videre til neste verden. I tillegg til vanlige nivåer finnes det også «Toad Houses» spredt over hele kartet hvor spilleren kan spille et kort minispill for å tjene ekstra liv, eller få tak i forskjellige gjenstander. Spilleren begynner med fem liv, men flere liv kan oppnås ved å samle mynter, plukke opp spesielle sopp, eller spille forskjellige minispill mellom de vanlige nivåene. Å miste et liv gjør at spilleren må tilbake til et tidligere område av kartet. Å miste samtlige liv resulterer i Game Over - og dette tvinger spilleren til å begynne ved Marios aller siste lagringspunkt.
Liste over stortingsrepresentanter 1989–1993
Liste over stortingsrepresentanter 1989–1993 omfatter alle som ble valgt til stortingsrepresentanter for perioden 1989 til 1993, og deres fast møtende vararepresentanter.
Stortingsvalget 1989 endte med at de 165 representantplassene ble fordelt med 63 til Arbeiderpartiet (Ap), 37 til Høyre, 22 til Fremskrittspartiet (Frp), 17 til Sosialistisk Venstreparti (SV), 14 til Kristelig Folkeparti (KrF), 11 til Senterpartiet (Sp) og 1 til Framtid for Finnmark.
De 8 utjevningsmandatene gikk til Akershus (3), Hordaland (1), Oslo (1), Rogaland (2) og Østfold (1).
Som følge av valget tiltrådte Jan P. Syses regjering (H, Sp, KrF) 16. oktober 1989. Den ble avløst av Gro Harlem Brundtlands tredje regjering (A) 3. november 1990. Jo Benkow var stortingspresident denne perioden.
Akershus
3 utjevningsmandater.
Oslo
1 utjevningsmandat.
Rogaland
2 utjevningsmandater.
Østfold
1 utjevningsmandat.
Jekaterina Puzanova
Jekaterina Puzanova (født 1. januar 1979) er en tidligere russisk friidrettsutøver. Hun vant 1500 meter under innendørs-EM i Wien i 2002, og endte som nummer seks på 800 meter i VM innendørs i Birmingham i 2003. Puzanova var utestengt for brudd på dopingbestemmelsene fra mai 2003 til mai 2005. Siden har hun ikke konkurrert på internasjonalt toppnivå.
Marcelo Pugliese
Marcelo Pugliese (født 2. september 1968) er en tidligere argentinsk diskoskaster.
Han ble søramerikansk mester i 1999, 2001 og 2003.
Han har en personlig rekord på 64.23 meter, fra april 2002 i Mar del Plata.
Käthe Sohnemann
Käthe Sohnemann (født 6. mai 1913) var en tysk kvinnelig turner som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Sohnemann ble olympisk mester i turn under Sommer-OL 1936 i Berlin. Hun var med på det tyske laget som vant lagkonkurransen for damer foran Tsjekkoslovakia og Ungarn. Det var åtte lag fra åtte nasjoner som deltok i lagkonkurransen for damer.
Philippe Senderos
Philippe Senderos (født 14. februar 1985) er en sveitsisk fotballspiller.
Han ble kjøpt fra Arsenal den 8. juni 2010. Han spilte for i fotball-VM 2006, og scoret ett mål som kom mot.
Den 5. juni 2014 meldte han overgang til Aston Villa FC fra Valencia på en fri overgang.
Paula Pöhlsen
Paula Pöhlsen (født 11. september 1913) var en tysk turner som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Pöhlsen ble olympisk mester i turn under Sommer-OL 1936 i Berlin. Hun var med på det tyske laget som vant lagkonkurransen for damer foran Tsjekkoslovakia og Ungarn. Det var åtte lag fra åtte nasjoner som deltok i lagkonkurransen for damer.
Dailekh (distrikt)
Dailekh er et av Nepals 75 distrikter. Det ligger i Midtvestlige region i Bheri sone, og regnes til åsdistriktene.
Dailekh grenser i vest og sørvest mot Achham, i nordvest mot Kalikot, i øst mot Jajarkot og i sør mot Surkhet.
Hovedstad er Dailekh.
Største by er Narayan, som i 2005 hadde en anslått befolkning på 20 910.
Antall distriktsutviklingskomiteer 50. Bykommuner 1. Bybefolkning (2001) var 10,9 %.
Forventa levealder 62,7 år, barnedødelighet pr. 1 000 fødte 60,0, befolkning uten reint drikkevann 46,4 %, leger 11 (alle tall 2001).
Parbatiya-befolkning 23,32 %, dalit 9,86 %, buddhister 7,5 % (tall fra 2001).
Landsbyen Dullu, som var vinterhovedstad i Khasa-riket, ligger i Dailekh. Her er det viktigste skriftlige dokumentet som er kjent etter dette middelalderkongedømmet: En minnesøyle, der kongerekka fra riket står.
Dullu var et område der opprørerne fra NKP(Maobadi sto sterkt under Nepals borgerkrig 1996 - 2006, og det var harde sammenstøt mellom dem og regjeringshæren.
Henri Gastaut
Henri Jean Pascal Gastaut (født 5. eller 15. april 1915 i Monaco, død 15. juli 1995 i Marseille) var en fransk nevrolog og en av de store pionerene som etablerte epileptologi som en respektert disiplin innen nevrologi.
Hans bidrag avanserte kunnskap og behandling av epilepsi enormt. Det er få navn som er like synonymt med epilepsi som hans.
Henri Gastaut døde i juli 1995, hjemme i Marseille, i en alder av 80 år.
Det sies at man husket ham svært godt om man fikk gleden av å møte ham.
En person med Gastauts personlighet og energi kunne ikke innskrenke seg bare til medisin og vitenskap. Faktisk hadde han en umettelig nysgjerrighet for alle menneskelig aktiviteter, spesielt i kunst og litteratur. Han prøvde å forstå mulige sammenhenger mellom epilepsi og kunstneriske geni i personer som Fjodor Dostojevskij, Gustave Flaubert, og Vincent van Gogh, og han publiserte en rekke artikler om dette forholdet.
Hans forskning førte ham inn i nær kontakt med det kulturelle samfunn, og han ble kunnskapsrik om litteratur og kunst. Han og kona Yvette samlet bøker, malerier, møbler, smykker og andre kunstverk fra rundt om i verden. Gastaut hadde også en langvarig interesse for den menneskelige hodeskallen og tilbedelse og ritualer rundt den i primitive kulturer. Han samlet en unik samling av sjeldne eksemplarer som han viste frem i sitt hjemmekontor og som ga ham stor fornøyelse å vise. På slutten av sitt liv, donerte han samlingen til Vieille Charité Museum i Marseille.
Akademisk karriere
Etter å ha fått en akademisk grad i naturvitenskap, ble han utdannet lege ved universitetet i Marseille.
Tidlig i sine medisinske studier manifesterte han den enorme tørst etter kunnskap og appetitt på intellektuelle utfordringer som preget hele hans yrkesliv. Han spesialiserte seg i nevrologi under ledelse av professor Henri Roger og engasjert seg samtidig i spesialiserte studier av normal og morbid nevroanatomi i regi av professor Lucien Cornil, som da var dekan ved University of Marseille School of Medicine.
Han ble utnevnt førsteamanuensis ved universitetet og etterfulgte Cornil som professor av patologisk anatomi.
Gastaut anerkjente tidlig mulighetene for å bruke EEG for å studere normal og unormal kortikal funksjon, og i 1953 ble han leder for nevrobiologiske laboratorier på sykehuset i Marseille.
I 1967 valgte Gastauts kolleger ham til dekanus ved University of Marseille School of Medicine.
I anerkjennelse av hans fremragende bidrag i EEG og relaterte felt, ble en professorstilling i klinisk nevrofysiologi opprettet for ham i 1973. Han hadde stilling som professor for klinisk nevrofysiologi fra 1973 til han pensjonerte seg 1984.
Han ble ekstremt innflytelsesrik både overfor sine fagfeller, men også overfor viktige departement.
I 1971 ble han valgt til styreleder for en ny gren av University of Aix-Marseille som han hadde bidratt til å organisere. Han tjente som styreleder for National Conferanse of Frennch University Presidents i 2 år.
Fra 1960 til 1972, ble Gastaut sine kliniske og akademiske aktiviteter delt mellom universitetssykehusene La Timone og Centre Saint-Paul.
Under samme tid var han leder for en av de enheter av National Institute og Medical Research (INSERM) som ble dedikert til epilepsi. I 1984, skapte han Institute of Neurological Reserch, som ble co-sponset av Verdens helseorganisasjon (WHO), der Gastaut også var en viktig konsulent.
Helt fra starten tiltrakk Gastaut seg de beste studenter og eminente medarbeidere.
Fra Frankrike bør man nevne Robert Naquet, Henri Regis, og Robert Vigouroux i nevrofysiologi; George Salamon i neuroradiology, Maurice Toga i nevropatologi, Joseph Roger, Anne Beaumanoir, Micheline Vigouroux, Maurice og Suzanne Dongier, Carlo Albert Tassinari, Rene Soulayrol, Michelle Bureau, og Charlotte Dravet i epileptology.
Gastauts resultater og rykte gjorde Marseille til en magnet for nevrologer og nevrofysiologer fra hele verden. Det er umulig å nevne dem alle uten å utelate noen.
Gastaut var spesielt knyttet til Italia og Spania, og det er mange av hans tidligere studenter i disse landene som fortsetter sitt arbeid og undervisning. Epileptologer rundt om i verden som studerte hos Gastaut eller som samarbeidet med ham er tilstrekkelig mange og har hatt tilstrekkelig gjennomslagskraft i feltet, til at de kollektivt er kjent som Marseille Skolen.
EEG og klinisk forskning
EEG var Gastaut sin lidenskap. Han drev studier i EEG med W. Grå Walter i Bristol, og han forsto fra hans første studier den unike muligheten som EEG gir for å studere hjernefunksjon, spesielt knyttet til epilepsi.
Alltid og framfor alt, var Gastaut en epileptolog, og hans arbeid omhandlet nesten alle kliniske aspekter av anfall og epilepsi. Anfallssemiologi var en spesiell interesse.
Mellom 1947 og 1987 var Gastaut drivkraften bak en uavbrutt serie store bidrag om nevrofysiologi og epilepsi.
Han opprettet flere metoder for å aktivere unormale EEG utladninger, inkludert photic stimulation og photic-pentylenetetrazol activation.
Six
Six er de engelske ordet for tallet seks.
Henri Gastaut
EEG og klinisk forskning
Gastaut definerte fem av de største menneskelige EEG-mønstre anerkjent av det internasjonale forbundet av EEG og klinisk nevrofysiologi: lambda bølger, mu rytme, pi rytme, posterior theta rhythm, og rolandic spikes.
Han brukte EEG til å studere forholdet mellom kortikal fysiologi og ulike tilstander av endret bevissthet, inkludert både de han betraktet naturlig (meditasjon, orientalske teknikker), samt de han kalte kunstige (psykoaktive stoffer, biofeedback).
Han beskrev også skremmeeffekt epilepsi og epilepsi manifestert ved hemiconvulsions og assosiert med hemiplegia (HHE syndrom).
Som en viktig bidragsyter til et stort internasjonalt samarbeidsprosjekt og gjennom annet arbeid, var Gastaut en viktig katalysator i å tilby en moderne definisjon av Wests syndrom. Hans siste viktige kliniske funn var å identifisere benign partial epilepsy of childhood with occipital spike-waves.
Gastauts forskning resulterte ikke bare i en samling av fakta eller observasjoner om nye fenomener. Tvert imot, han prøvde alltid å forstå kontekst og å integrere sine funn i en mer global forståelse av hjernens funksjon og epilepsi, i alle dets aspekter. Tidlig i sin karriere, forsto han det kritiske behovet for å klassifisere anfall og annerledes typer epilepsi basert på deres viktigste kjennetegn. I løpet av årene utarbeidet han gradvis og raffinert en omfattende sykdomslære som er grunnlaget for vårt nåværende klassifiseringssystemer.
Hans klassifisering av epileptiske anfall var tema for 1964-Marseille kollokviet, deretter vurderte Commission on Terminology of the International League Against Epilepsy (ILAE) forslaget på møter i Hemstede og Wien.
Gastaut integrerte de ulike kommentarene, forslag, og kritikk i en redigert versjon som ble vedtatt på den 12. internasjonale epilepsi kongressen i New York i 1967, formelt vedtatt av ILAE i 1969, og publiserte i 1970
Ut fra erkjennelsen om at epileptologer trengte et felles språk der ord er anerkjent å ha bestemte meninger, begynte Gastaut en ordbok i epilepsi i 1964. Dette arbeidet undergikk en lang utvikling før det ble publisert av WHO i 1973.
I 1958 viet han Marseille kollokvierom til å forstå forholdet mellom nevroradiologiske funn og EEG funn i epilepsi.
Når tomografi (CT) av hjernen ble introdusert, anerkjent Gastaut dens betydning umiddelbart og ordnet gjennom WHO for å ha en av de første maskinene installert i sykehus La Timone for undersøkelse av alle pasienter med epilepsi.
Rollen til CT og dens nye bidrag for epileptologi var temaet for 1975 Marseille kollokviet. Han var også interessert i de psykologiske og atferdsmessige manifestasjoner av epilepsi og organiserte flere møter om forholdet mellom EEG og atferd. Ikke alle paroksysmale fenomener er epileptisk, og Gastaut var opptatt av korrekt differensial diagnose.
For å oppnå dette, gjennomførte han en rekke studier av synkope, søvnforstyrrelser, og autonome fenomener som ble nyskapende bidrag.
Han var en tidlig tilhenger av epidemiologisk forskning, og hans 1968 symposium på Epilepsi i Afrika var utgangspunktet for mange senere undersøkelser av epilepsi i utviklingsland.
Engasjement i pasienter og pårørende
Selv om mye av arbeidet hans var vitenskapelige, ble Gastaut dypt engasjert i å forbedre trivsel og livskvalitet ikke bare for sine egne pasienter, men for alle som var plaget med epilepsi.
Han gjenkjente antiepileptiske egenskaper av benzodiazepiner og var en sterk talsmann for deres bruk ikke bare til å bryte status epilepticus, men også for å behandle pasienter med kronisk epilepsi.
Hans studier av barndoms epilepsier førte til utvikling av spesialiserte anlegg som ga omfattende, tverrfaglig omsorg og utdanning.
I 1958 sammen med Drs. P. og M. Kerfriden, grunnla han Toul-archoat Senter for utdanning av barn med epilepsi i Bretagne.
Samtidig sto han i spissen for dannelsen av en arbeidsgruppe innenfor WHO som skulle jobbe med opplæring i epilepsi.
Med Ved hjelp av Madame Germain Poinso-Chapuis, den tidligere helseminister for Frankrike, opprettet Gastaut Senter Saint-Paul i Marseille i 1960 og ledet det de neste 10 årene.
Som hans nevrofysiologi avdeling på La Timone, ble Senter Saint-Paul under Gastaut ledelse en smeltedigel for mange originale ideer og forskning som bidro vesentlig til vår forståelse av epilepsi og til avansert pasientbehandling som barn med epilepsi over hele verden har nytte av.
International League Against Epilepsy (ILEA)
Han viet seg til epilepsi ikke bare i Marseille, men også i hele Frankrike og resten av verden. Han jobbet intenst for at medisinsk og vitenskapelige fremskritt skulle formidles som vidt som mulig.
Etter første verdenskrig, på oppfordring av William G. Lennox, grunnla Gastaut French League Against Epilepsy (FLAE) i 1949 og var leder fram til 1973. FLAE ble den sjette avdeling av International League Against Epilepsy (ILEA).
Gastaut organisert den 7. internasjonale epilepsikongressen, som ble holdt i Paris i forbindelse med den internasjonale kongressen av EEG og klinisk nevrofysiologi.
Etter den 7. internasjonale kongressen etablerte han prinsippet om møte for alle nevrologiske vitenskapssamfunn hvert 4. år, inkludert ILAE.
Gastaut ble utnevnt til President-Elect av ILAE i 1953 og brukte flere måneder i Sør-Amerika og Japan til å etablere ILAE-avdelinger i disse områdene.
Han fungerte som ILAEs generalsekretær fra 1957 til 1969, og han ble dens leder i 1969, en periode som ble avsluttet 1973.
Det første bindet av den fjerde serien dukket opp i 1959 med Gastaut, Gilbert Glaser og Albert Lorentz de Haas som medforfatter.
Gastaut var medvirkende til å reetablere Epilepsia som det viktigste forumet for klinisk og eksperimentell publikasjoner relatert til epilepsi. Han forbedret tidsskriftets prestisje ved å fortrinnsvis sende inn sine egne papirer til det, og oppfordret sine kolleger og medarbeidere til å gjøre det samme. Han var grunnleggeren av International Federation of EEG og klinisk nevrofysiologi og tjente både som sekretær (1949–1957) og senere som leder (1957–1961).
Marseille kollokvier
Gastaut grunnla Marseille kollokvier, møter som under hans ledelse ble internasjonalt kjent som det fremste forum for å fremme epilepsi forskning, utvikle konsensus synspunkter om bestemte problemer, definere kritiske problemstillinger, og tilbyr state-of-the-art kliniske og vitenskapelige vurderinger.
Kollokvier ble holdt nesten hver år fra 1950 til 1980, og hvert tiltrakk 300–500 deltakere.
Møtene ble ledet av kjente nevrologer eller nevrofysiologer, herunder Alfred Fessard, W. Grey Walter, Herbert Jasper, Théophile Alajouanine, Wilder Penfield, og Karl Zulch.
Det siste kollokviet, i 1980, ble ledet av Roger Broughton i Ottawa, som var en av Gastaut første studenter i Saint-Paul som ikke var fra Frankrike.
Resultatet fra denne siste kollokviet ble utgitt under tittelen Henri Gastaut and the Marseille School’s Contributions to the Neurosciences.
Selv etter at Kollokviet hadde endt fortsatte Gastaut å holde årlige møter, besøkt av mange franske og utenlandske nevrologer, for å vurdere emner i epilepsi og EEG og diskutere interessante saker, både sin egen og de som ble presentert av deltakerne. I denne aktiviteten, ble han alltid hjulpet av sin hengivne sekretær, Mireille Taury. Han kom med det samme nivå av energi, engasjement, og entusiasme for undervisning til disse mindre møtene som han gjorde til de store internasjonale kongresser.
Busskonflikten i Sverige 2008
Busskonflikten i Sverige 2008 var en arbeidskonflikt som fant sted 1. til 15. juli 2008 mellom Svenska kommunalarbetareförbundet og Bussarbetsgivarna, som mislyktes med å oppnå en kollektivavtale for bussjåfører i Sverige. Konfliktet berørte blant annet faglige krav om forkortet arbeidstid, lønnsøkninger og rett til fast ansettelse. Bussjåførenes avtaler var en av de siste som ikke ble fornyet under denne runden med forhandlinger.