cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maria Quisling
Gift med Quisling
I juni 1924 reiste Maria, Alexandra og Vidkun til Norge. Maria ble introdusert for Vidkuns familie, tilbragte en del tid med hans foreldre og begynte å lære norsk. Alexandra, som Vidkun året før hadde introdusert for familien som sin kone, ble nå referert til som et «barn» som han tok seg av. Alexandra forlot Norge for godt senere den sommeren. Quisling dro tilbake til Frankrike i 1926, hvor hun møtte Alexandra igjen i selskap med andre russiske innvandrere. Hun bodde i Normandie og i Paris på denne tiden.
Etter at Vidkun ble legasjonssekretær i Moskva, ble Maria med dit i november 1928. Paret bodde der en periode sammen med lingvisten Olaf Broch og hans kone og senere med diplomaten Per Prebensen og hans kone Ragnhild.
Mellom 1928 og 1929 kjøpte paret flere malerier og antikviteter samt sølvtøy og møbler. Vidkun brukte arvepengene han hadde fått fra moren sin for å kjøpe disse varene. Ifølge Maria kom moren hennes til Moskva med penger fra hennes far, men forfatteren Arve Juritzen har satt spørsmålstegn ved om moren hennes faktisk var i Moskva det året. På denne tiden var hun fattig og levde av økonomisk støtte fra Vidkun.
I desember 1929 bosatte paret seg fast i Oslo, hvor Vidkun hadde kjøpt en leilighet i Erling Skjalgssons gate 26 på Frogner. Mesteparten av de 200 maleriene som de hadde kjøpt, havnet i bankbokser siden Vidkun ikke klarte å selge de for prisene han forventet. Han trodde at maleriene var malt av kjente malere, men mesteparten viste seg å være kopier.
Involvering i NS og Quisling-regimet
Da Nasjonal Samling (NS) ble grunnlagt i 1933, ble Maria Quisling registrert som medlem av Vidkun. Hun var ikke veldig involvert i starten og hadde ingen politisk rolle. Da Tyskland invaderte Norge, ble Vidkun lederen av det pro-nazistiske regimet.
I desember 1941 flyttet paret inn i Villa Grande, som Vidkun ga navnet «Gimle». Bygget var påbegynt i 1917, men det sto uferdig lenge. Bygget ble ferdigstilt til paret, på ordre fra regjeringen. Quisling møblerte villaen selv, og møblene inkluderte mye av det paret hadde kjøpt i Moskva. Hun ansatte også tjenere, 12 på det meste, og handlet ofte ved Steen & Strøm og Glasmagasinet. På denne tiden var det ikke en klar linje mellom parets og statens penger. Det ble holdt flere selskap i Villa Grande, blant annet i 1942 da Vidkun ble ministerpresident.
Da okkupasjonen av Norge tok slutt, og Vidkun ble arrestert 8. mai, fortsatte Maria å bo i Villa Grande inntil 15. mai. Da ble hun beordret til å forlate villaen. Etter det flyttet hun inn med Frederik Prytz' enke.
Arrestasjon
29. august 1945 hadde Dagbladet overskriften «Hvorfor er Fru Quisling ikke i fengsel?» I artikkelen skrev journalisten at ingen andre har støttet tyskerne og nazistene som henne, og at hun fikk all slags fordeler fordi ektefellen hennes hadde makten. Han mente også at det var feil å behandle henne noe mildere enn noen andre.
I februar 1946 ble Quisling tatt med for avhør ved Victoria terrasse. Hun ble spurt om bakgrunnen sin, aktiviteter i Nasjonal Samling og livet under okkupasjonen. I mars ransaket politiet hjemmet hennes, og 31. mai 1946 ble hun arrestert. Hun ble dømt for å ha vært medlem i Nasjonal Samling, ha representert regimet i okkupasjonstiden og for å ha oppmuntret Vidkun til å bruke penger fra staten til privat bruk.
17. juni 1946 møtte hun opp i retten til forhør, hvor hun forklarte seg selv og benektet skyld. Saken fikk mye oppmerksomhet. Hun ble sluppet fri 18. juni 1946 siden retten ikke fant tilstrekkelig grunnlag for å fengsle henne. Etterforskningen fortsatte, men 8. april 1948 fikk Quisling vite at alle anklagene mot henne hadde blitt droppet.
Etter Quislings død
Da Vidkun Quisling i landssvikoppgjøret høsten 1945 ble dømt til døden og henrettet for sine handlinger under krigen, levde hun resten av livet i en leilighet i Erling Skjalgssons gate på Frogner i Oslo i det som var hennes og Vidkun Quislings hjem før krigen, men som ble beslaglagt av myndighetene noen år etter krigen. Også parets eiendeler ble beslaglagt, men i 1952 fikk hun tilbakeført det hun hevdet å ha brakt inn i boet. Etter at hun døde, siden hun og Vidkun ikke hadde barn, ble eiendelene solgt på auksjon og verdiene satt i «Maria Quislings legat» som forvaltes av Kirkens Bymisjon.
Ved dommen mot Vidkun Quisling ble innboet i leiligheten deres beslaglagt og senere gitt tilbake trolig fordi eiendelene sto i Maria Quislings navn.
Quisling anmodet om å få utlevert urnen med Vidkuns aske i 1946, men forespørselen ble avslått. Hun spurte igjen to ganger i 1956 etter at lensmannen i Oslo hadde fått regjeringens tillatelse til å kaste Vidkuns aske i Oslofjorden. Begge forespørslene ble avslått. I 1959 ble anmodningen godtatt, og hun fikk utlevert urnen. Maria, Vidkuns kusine Margarethe Langaard og sognepresten i Frogner Asle Enger holdt en liten seremoni i Quislings hjem. 31. juni samme år ble urnen satt i jorden i Quislings familiegrav på Gjerpen kirkegård. Seremonien ble holdt hemmelig, og det ble ikke skrevet noen inskripsjon på urnen med Vidkuns navn.
Alderdom og død
Senere i livet led hun av økende helseproblemer, hvilket førte til at hun var ofte på besøk hos både leger og psykologer. Hun led blant annet av reumatisme, dårlig rygg, øyeproblemer og depresjon. I hennes senere år viste hun også tegn på demens og ble dermed lagt inn på Ullevål sykehus, og i 1978 flyttet hun til et gamlehjem ved Uranienborg hvor hun bodde inntil hun døde 17. januar 1980. Hun ble begravd i Quislings familiegrav på Gjerpen kirkegård. Maria Quisling hadde ikke etterkommere.
I 1976 skrev hun i testamentet sitt at pengene som ble igjen etter hennes død, skulle gå til å finansiere et legat, Vidkun og Maria Quislings legat, som senere fikk navnet Maria Quislings legat. Dette legatet gir penger til eldre som har store økonomiske problemer. Legatet har rundt 2,4 millioner kroner, og pengene gis ut etter forespørsel via søknad hver jul.
Hun ga de dokumentene hun hadde igjen fra Vidkun til Universitetet i Oslo.
Vidkun og Maria samlet kunst, innbo og andre verdigjenstander mens de bodde i Sovjetunionen på 1920-tallet. Vidkun hadde britisk diplomatpass som gjorde at han kunne ta med seg gjenstandene ut av Sovjetunionen. Etter at Vidkun var henrettet bodde hun alene og tilbaketrukket i en stor leilighet i Erling Skjalgsons gate. Da Maria Quisling døde var det uklart hvor stor verdi gjenstandene hadde (for eksempel om malerier var ektet François Boucher) og hvem de ville tilfalle.
Pierre Fresnay
Pierre Fresnay (født 4. april 1897 i Paris, død 9. januar 1975 i Neuilly-sur-Seine) var en fransk skuespiller. Fresney begynte sin skuespillerkarriere på 1920-tallet. Han spilte en rekke roller ved Comédie-Française i både klassiske og moderne stykker.
Hans første store filmrolle var i Marius av Pagnol (1931). Han ble fort en viktig figur i den franske filmen, bland annet i Jean Renoirs Den store illusjon (1937). Han spilte også i internationale filmer, bland annet i Alfred Hitchcocks Mannen som visste for meget (1934).
I mange år drev han sitt egen teater i Paris med partneren Yvonne Printemps.
Ed Gordon
Edward «Ed» Lansing Gordon (født 1. juli 1906 i Jackson i Mississippi, død 5. september 1971 i Detroit) var en amerikansk friidrettsutøver.
Under OL 1928 kom Edward Gordon på 7.-plass i finalen i lengdehopp med resultatet 7,32 m. Under OL 1932 i Los Angeles ble han olympisk mester i denne grenen med et hopp på 7,64 m, fire centimeter foran sølvvineren, landsmannen Lambert Redd. Den japanske verdensrekordinnehaveren Chuhei Nambu fikk bronsemedaljen etter et hopp på 7,45.
9. serierunde i Tippeligaen 1990
Kampfakta
<div id="Brann v Tromsø">
Avro Rota
Avro Rota var en britisk lisensprodusert variant av autogyroen Cierva C.30. Rota Mk IA tilsvarte Cierva C.30A, og fra 1943 produserte Avro også Cierva C.40 under betegnelsen Rota Mk II.
Rota ble brukt til å kalibrere radarinstallasjoner, og var i bruk under hele den andre verdenskrig.
9. serierunde i Tippeligaen 1990
Kampfakta
<div id="Molde v Strømsgodset">
<div id="Moss v Strømsgodset">
<div id="Viking v Lillestrøm">
<div id="Vålerengen vs Kongsvinger">
Fylkesvei 4268
Fylkesvei 4268 går mellom Ualand og Rotten i Lund. Veiens lengde er 5,0 km.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 16.
Malagueta
Malagueta er et sterkt krydder som kommer fra en liten chilipepperfrukt som er variant av den botaniske arten Capsicum annuum (varianten pendulum). Fargen er grønn som umoden; som moden er den rød.
Den er kjent fra Brasil, rangeres med over 50 000 på Scovilleskalaen.
Kabelvåg
Kabelvåg (nordsamisk: Gávvalváhki, lulesamisk: Kabelváhke eller Gábelváhke) er et fiskevær og et tettsted i Vågan kommune i Lofoten i Nordland. Tettstedet har innbyggere per 1. januar, og ligger på sørkysten av Austvågøy.
Navnet kan være avledet av «kapell». Det gamle navnet på Kabelvåg er Vágar (Vågar) som bestod av tre viktige bukter («våger»); Storvågan, Kabelvåg og Kirkevågen (Kjerkevågen). Se Vágar i Hålogaland.
Kabelvåg er en meget gammel handels- og markedsplass og kirkested; kong Øystein (Øystein I Magnusson) skal ha bygd kirke og rorbuer i Kabelvåg tidlig på 1100-tallet. Kabelvåg var administrasjonssentrum i den gamle Vågan kommune før kommunesammenslåingen med Gimsøy kommune og Svolvær kommune i 1964.
Enkelte lokalhistorikere, deriblant Håkon Brun, har også omtalt Kabelvåg som byen mellom fjellene i Lofoten, der ligger Kabelvåg.
Historie
Kabelvåg er det eldste fiskeværet i Lofoten og tidligere også det største. Det var her den kommersielle delen av lofotfisket startet for over 1000 år siden. Til vågene rundt dagens Kabelvåg, det gamle Vågan, søkte fiskere fra hele det nordlige Norge for å høste sin del av det årlige skreiinnsiget. Og Vågan vokste frem til å bli senter i middelalderens Hålogaland. På Lofotmuseets eiendom i Storvågan ligger restene av dette gamle senteret som da het Vågar. Grunnlaget for Vågans vekst var tørrfiskeksporten til middelhavslandene. Rundt år 1000 ble tørrfisken en handelsvare. Til å begynne med foregikk nok eksporten direkte fra Nord-Norge, Vågan, og til utlandet. Men etter hvert ble tørrfisken kjøpt opp av kjøpmenn som kom sørfra for å kjøpe fisken og for å selge korn og andre nødvendige varer. Tørrfisken ble ført til Trondheim og Bergen, etter hvert bare til Bergen, for eksport. Tørrfisk var Norges første store eksportartikkel og utgjorde 80% av norsk eksport på 1300-tallet. Med Svartedauen gikk det imidlertid tilbake med Vågan.
Bahía Limón
Bahía Limón (Limon Bay på engelsk) er en naturlig havn som ligger i den nordlige enden av Panamakanalen, vest fro byene Cristóbal and Colón. Skip som venter på å få passere i gjonnom kanalen venter her, i le fra uvær.
Kabelvåg
Historie
Hans Eidnes sier det slik i sin bok Hålogalands Historie:
André Patry
André Patry (født 22. november 1902, død 20. juni 1960) var en fransk astronom.
Kabelvåg
Historie
Skreifiske har frå uminnelige tider gått føre seg i Lofoten, i historisk tid på bankane i Vestfjorden. Lofot-Egga er gamal gyteplass for skreistimane. Lofotfisket samla seg om Vågar (Vågan). Og alt før Olav Tryggvasons tid var strendene ved Kyrkjevåg, Kabelvåg og Storvågan samlingsstaden for heile det nordlige Noreg. Gamle namn som «Vågaflåten» minner om Aust-Lofotfiske, «Vågastemna» minner om tørrfiskhentinga frampå sumaren, dei hadde «vågasølv» som ventelig var nytta i fiskhandelen, og «Vågaboka» var ei lovbok for fisket i Lofoten. «Vågablom» er og gamalt namn på Lofotgåva som fiskarane hadde med til dei som heime var, når dei om våren kom frå Lofoten.
Senere vokste det frem et nytt senter i Kabelvåg, og på slutten av 1800-tallet hadde Kabelvåg fått en bymessig bebyggelse og stedet var uten tvil «Lofotens hovedstad» med politi, lensmann, sorenskriver, prost og andre offentlige institusjoner, men fremfor alt var stedet et handelssenter. Et annet tegn på Kabelvågs sentrale plass i Lofoten var avisene. Ikke mindre enn fire aviser kom ut her til forskjellig tid, i året 1895 kom det ut tre aviser samtidig.
Caspar Herman Hausmann
Caspar Herman Hausmann (født 10. januar 1653 i Segeberg i hertugdømmet Holsten, død 9. september 1718 i Christiania) var en dansk-norsk general, trelastkjøpmann og godseier.
Kabelvåg
Historie
Med motoriseringen av fiske- og kystflåten utover på 1900-tallet gikk det tilbake med Kabelvåg. Havna var for grunn og liten, og Svolvær overtok nesten all båttrafikk og dermed også den økonomiske veksten og befolkningsveksten. Svolvær ble i 1918 utskilt fra Vågan kommune, og ble bykommune. Etter dette har Svolvær gradvis overtatt Kabelvågs plass. Statlige og kommunale institusjoner har i tur og orden blitt flyttet til Svolvær. I 1964 ble det gjennomført en kommunesammenslåing mellom Vågan kommune og Svolvær by, og det meste av kommuneadministrasjonen ble flyttet fra Kabelvåg til Svolvær. Utviklingen gjorde også at det samme etterhvert skjedde med Kabelvågs handels- og bankvirksomhet.
Til tross for at Kabelvåg har vært herjet av mange større branner, har likevel den gamle trehusbebyggelsen vært et varemerke for Kabelvåg. Men med de siste brannene på 1990-tallet er så godt som alle de eldste bygningene i Storgata gått tapt.
Kulturliv og næringsliv
I dag er Kabelvåg først og fremst et skole- og kultursenter. I Storvågan ligger det innenfor grensene for det gamle middelaldersenteret, et kultur- og turistsenter. Der finner vi bl.a. Lofotmuseet som er regionmuseum for Lofoten.
André Patry
Patry ble som ung foreldreløs, og begynte å arbeide ved Observatoire de Nice 17 år gammel. Han studerte asteroider og oppdaget flere selv. Asteroiden 1601 Patry er oppkalt etter ham.
Caspar Herman Hausmann
Bakgrunn
Caspar Herman Hausmann var født i det tyske hertugdømmet Holsten (tysk Holstein), som var i personalunion med Danmark og Norge. Han var sønn av Margrethe Pape og dermed halvbror av Ulrik Fredrik Gyldenløve. Faren var etatsråd Daniel Hausmann.
Offiser i Norge
I 1680 kom han til Norge, og ble året etter oberst og sjef for Akershus regiment. Under den store nordiske krig var han kommanderende general, men ble avsatt i 1716 på grunn av sin lite energiske krigføring. Han deltok likevel med heder i krigen mot svenskene da den svenske kong Carl XII angrep Christiania.
Kabelvåg
Kulturliv og næringsliv
Kabelvåg har grunnskole og videregående skole og er i tillegg tilholdssted for Lofoten folkehøgskole og Nordland kunst- og filmfagskole.
Caspar Herman Hausmann
Ekteskap
Hausmann var gift med Karen Toller og ble gjennom ekteskapet eier av Nordre Frogner, som etter hans død tilfalt datteren Karen, gift med Frederik Christopher de Cicignon. Foruten flere døtre hadde Caspar Herman Hausmann og Karen Toller sønnen Frederik Ferdinand Hausmann sammen. Datteren Margarethe Wilhelmine v. H. (1686-1717) ble i ekteskap med oberst Godske Hans von Brüggemann til Østergård samt Ulriksholm (1677-1736) (gift 2. gang med Dorothea Hedevig Krag (slekt fra Jylland)) svigermor til lensgreve Adam Gottlob Moltke.
Forretningsdrift
Han etablerte Eidsfos Jernverk i 1697. I 1703 fikk han monopol på stålimport og opprettelse av stålverker, for en periode på tolv år. Han var også medeier i Aardals Kobberverk.
I 1708 ble han utnevnt til ridder av Dannebrogordenen. Han var militært medlem av Slottsloven på Akershus fra 1711 til 1716.
Hausmann ligger begravet i en marmorsarkofag i krypten under Oslo domkirke.
Kabelvåg
Kulturliv og næringsliv
I Kabelvåg finner man også attraksjoner som Galleri Espolin, Galleri lille Kabelvåg og Lofotakvariet. Kirken i Kabelvåg, Lofotkatedralen (Vågan kirke), har ikke mindre enn 1200 sitteplasser. Da kirken ble bygd på 1890-tallet gjorde den store tilstrømmingen av fiskere under lofotfisket at det var behov for et så stort kirkebygg.
Kabelvåg var en av de kjente markedsplassene langs kysten. Markedet hadde tradisjoner langt tilbake i tiden. Da det første markedet ble holdt i 1882, var det en gjenopptagelse av det gamle Vågastemnet fra middelalderen. Under Vågastemnet var det omsetningen av tørrfisk som var den bærende kraft, mens Kabelvågmarkedet i nyere tid mer hadde preg av forlystelser. Hit kom folk for å kjøpe, selge, underholde eller bli underholdt. Det siste tradisjonelle markedet i Kabelvåg ble holdt i 1939.
Markedstradisjonen er de senere år gjenopptatt. Hver sommer arrangeres Vestfjordseilasen fra Nordskot i Steigen med innkomst i den lune havna i Kabelvåg, og dette skjer samtidig med at det arrangeres marked på torget i Kabelvåg. I tråd med tradisjonen fra det tidligere Kabelvågmarkedet (1882 -1939) skjer dette i siste uke av juni hvert år.
Mens næringslivet tidligere var dominert av fiske, fiskeindustri og handel, utgjør nå turisme og reiseliv en vesentlig del av næringslivet i Kabelvåg. Ellers har Kabelvåg bl.a. verkstedindustri, betongvareindustri og fiskeoppdrettsvirksomhet.
Christine Bergmann
Christine Bergmann (født 7. september 1939 i Dresden) er en tysk farmasøyt og politiker (SPD). Hun var i 1990 den siste president i Berliner Stadtverordnetenversammlung, og samtidig borgermester i Berlin. Fra 1991 til 1998 var hun medlem av Berlins senat og fra 1998 til 2002 Tysklands familieminister.
Dynetrekk
Dynetrekk er en del av sengesettet, som består av dynetrekk, putevar og laken.
Dynetrekket er et avtakbart trekk til å trekke over dyner. Det blir mest brukt for hygienens skyld, da det lett kan tas av og vaskes. Det finnes også engangsdynetrekk. Dynetrekk kommer i alle slags farger og mønster, og har som oftest et matchende putevar og laken.
Stoff
Dynetrekk kommer blant annet i disse tekstilene:
Vasking
De fleste dynetrekk vaskes ved 60 grader i vaskemaskinen. De fleste kan også tørkes i tørketrommelen og strykes.
Sengemidd
Det er viktig å bytte sengesettet ofte da døde hudceller i sengetøyet gir gode vekstvilkår for sengemidd.
Aldo de Cillo Pagotto
Aldo de Cillo Pagotto (født 16. september 1949 i Santa Bárbara d'Oeste i Brasil, død 14. april 2020 i Fortaleza) var en brasiliansk ordensprest og katolsk erkebiskop av Paraíba.
Bakgrunn
Pagotto studerte filosofi og teologi ved presteseminaret Nossa Senhora do Rosário i Caratinga (Minas Gerais) og ved sin egen ordens seminar São Pio X.
Biskop, erkebiskop
Den 5. mai 2004 ble han promovert til erkebiskop av Paraíba. Pave Frans aksepterte hans aldersbetingede fratreden den 6. juli 2016.
Erkebiskop Pagotto kjempet fra 2017 mot kreft og døde i april 2020 som følge av ekstrabelastningen med covid-19 på Hospital da Unimed i bydelen São João do Tauape i Fortaleza.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Horatio Gates
Horatio Lloyd Gates (født 26. juli 1727, død 10. april 1806) var en amerikansk general under den amerikanske uavhengighetskrigen. Han var øverstkommanderende i den amerikanske seieren i slaget ved Saratoga og fikk skylden for nederlaget i slaget ved Camden.
Tidlig karriere
Horatio Gates sine foreldre var tjenere til Peregrine Osborne i Maldon i England. Han ble løytnant i British Army i 1745. Han tjente i Tyskland under den østerrikske arvefølgekrigen og ble senere forfremmet til kaptein i Nova Scotia i de provinsielle styrkene i 1753.
Under krigen mot franskmenn og indianere tjente Gates under general Edward Braddock i Amerika. Han deltok i den katastrofale Braddockekspedisjonen i 1755 i sitt forsøk på å kontrollere tilgangen til Ohiodalen. Denne styrken inkluderte senere ledere i uavhengighetskrigen som Thomas Gage, Charles Lee, Daniel Morgan og George Washington. Gates tjente senere i Karibia og deltok i erobringen av Martinique.
Gates giftet seg i oktober 1754 med Elizabeth Phillips og fikk en sønn, Robert, i 1758. Gates' militære karriere gikk i stå siden det krevdes penger eller innflytelse for å rykke videre fremover i den britiske hær. Han trakk seg tilbake som major i 1769, emigrerte til Amerika og slo seg ned på en beskjeden plantasje i Virginia.
Uavhengighetskrigen
Da nyhetene om revolusjonen nådde Gates sent i mai 1775, skyndte han seg til Mount Vernon og tilbød sine tjenester til George Washington. I juni begynte kongressen å organisere den kontinentale armé. Washington ba om at Gates skulle utnevnes til adjutant i hæren da han aksepterte kommandoen. 17. juni 1775 utnevnte kongressen Gates til brigadegeneral og adjutantgeneral i hæren.
De tidligere krigstjenestene til Gates som adjutant var uvurderlige i den nyopprettede hæren, siden han og Charles Lee var de eneste med betydelig erfaring i den britiske regulære hær. Som adjutant, opprettet Gates hærens system for nedtegnelser og ordrer, og han hjalp til med å standardisere regimentene fra de forskjellige koloniene. Mens hans administrative evner var verdifulle, lengtet Gates etter å få kommando i felten. Han hadde blitt forfremmet til generalmajor i juni 1776 og fikk kommandoen over den canadiske avdelingen som erstatning for John Sullivan.
Gates sine resultater i felten var langt mindre tilfredsstillende enn hans periode som adjutant. Han ledet aldri den canadiske avdelingen siden den amerikanske invasjonen av Canada ble oppgitt før han ankom. Han endte opp som assistent for general Schuyler i den nordlige avdelingen.
I desember drev Gates lobbyvirksomhet i kongressen for å få en ny kommando mens hans styrker var med Washington i slaget ved Trenton. Han ble sendt nordover igjen med ordre om å assistere Schuyler i New York. Men i 1777 la kongressen skylden på Schuyler og St. Clair for tapet av Fort Ticonderoga og gav til slutt Gates kommandoen over den nordlige avdelingen den 4. august.
Gates overtok kommandoen 19. august, og stoppet den britiske generalen John Burgoynes invasjon i slaget ved Saratoga. Mens Gates sitt rykte ble forsterket gjennom seieren og Burgoynes overgivelse, ble de fleste kamphandlingene ledet av feltkommandanter som Benedict Arnold, Enoch Poor og Daniel Morgan. Andre hendelser spilte også inn som handlingene til John Stark i slaget ved Bennington.
Gates forsøkt å maksimere det politiske utbyttet av sin seier siden Washington hadde liten suksess med sin hovedarmé. Kongressen utpekte Gates til å lede krigsrådet, en post han tok mens han beholdt sin feltkommando. Kongressen vurderte en kort stund å erstatte Washington som øverstkommanderende med Gates. Den mislykkede Conway Cabal gjorde slutt på den politiske manøvreringen. Gates trakk seg fra krigsrådet og tok en stilling som kommandant i den østlige avdelingen i november 1778.
Gates ledet sine kontinentale styrker og milits sørover til deres kamp med den britiske generalen Charles Cornwallis i slaget ved Camden 16. august hvor han led et knusende nederlag. Det eneste Gates oppnådde i dette mislykkede felttoget var å tilbakelegge 270 km på tre dager til hest, nordover. Hans bitre skuffelse ble forsterket av nyhetene om hans sønn Roberts død i kamp i oktober. Nathanael Greene erstattet Gates som kommandant 3. desember, og han returnerte hjem til Virginia.
Han fikk aldri kommandoen i felten igjen, men han returnerte for å tjene i den kontinentale arméen. Etter at kongressen trakk tilbake sin resolusjon som krevde en undersøkelseskomité i forbindelse med Camdenkatastrofen i 1782, sluttet Gates seg til Washingtons stab ved Newsburgh i New York. Selv om rykter forbandt noen av hans hjelpere i Newsburgh-komspirasjonen i 1783, hadde Gates ingen forbindelse til saken.
Senere hendelser
Gates sin kone, Elizabeth, døde sommeren 1783. Han trakk seg tilbake i 1784 og reiste igjen tilbake til Virginia. Han tjente som president av Virginia Society of the Cincinnati og arbeidet for å gjenoppbygge livet sitt. Han fridde til Janet Montgomery, enken etter general Richard Montgomery, men hun takket nei. I 1786 giftet han seg med Mary Vallance, en rik enke.
Gates solgte sin eiendom i Virginia og friga sine slaver på oppfordring fra sin venn John Adams. Det aldrende paret trakk seg tilbake til en eiendom nord på Manhattan. Hans senere støtte til Jeffersons presidentkandidatur gjorde slutt på hans vennskap med Adams. Gates og hans kone forble aktive i New York Citys sosiale liv og han ble valgt til en periode i statsforsamlingen i 1800. Han døde 10. april 1806 og ble gravlagt i Trinity Church sin kirkegård på Wall Street.
Rijksmuseum
Rijksmuseum eller Rijksmuseum Amsterdam er et nederlandsk nationalmuseum i Amsterdam. Det ligger på Museumplein. Museet konsentrerer seg om kunst, håndverk og historie. Det har en stor samling malerier fra den nederlandske gullalder og en viktig samling asiatisk kunst.
Etablering
Museet ble grunnlagt i 1800 i Haag for å vise de nederlandske statholdernes samlinger. Det ble grunnlagt med inspirasjon i Frankrike og kjent som Nasjonalt kunstgalleri. I 1808 flyttet museet til Amsterdam etter ordre fra kong Louis Bonaparte, bror til Napoleon Bonaparte. Samlingen ble utvidet etter flyttingen med malerier som var i byen Amsterdams eie, som Nattevakten av Rembrandt.
Cuypers' bygning
I 1863 var der en arkitektkonkurranse om en ny bygning til Rijksmuseum, men ingen av de innleverte forslag ble godkjent. Pierre Cuypers deltok også i konkurransen, og hans forslag fikk andreplass. I 1876 blev der avholdt ny konkurranse, og denne gang vant Pierre Cuypers. Tegningen var en blanding av elementer fra gotikk og renessanse. Byggeriet begynte 1. oktober 1876. Bygningen skulle både innvendig og utvendig dekoreres med referanser til den hollandske kunsthistorie. Der ble holdt en annen konkurranse for denne utsmykningen. Vinnerne var B. van Hove og J.F. Vermeylen til skulpturene, G. Sturm til flisetableauene og maleriene og W.F. Dixon til glassmaleriene. Museet åpnet i den nye bygningen 13. juli 1885. Hovedinngangen ligger på Stadhouderskade, mens inngangen på baksiden vender mot Museumplein mellom Van Gogh Museet, Stedelijk Museum Amsterdam og Concertgebouw.
Bygningen har status som Nederlandsk Rijksmonument.
Museets samlinger
Rijksmuseums samlinger består av 1 million objekter innen kunst, håndverk og historie, fra perioden år 1200 til 2000. Om lag 8000 gjenstander er for tiden utstilt i museet. Samlingene inneholder mer enn 2000 malerier fra den nederlandske gullalderen, bl.a. Jacob van Ruisdael, Frans Hals, Johannes Vermeer, Jan Steen, Rembrandt, og Rembrandts elever. Museet har også en asiatisk kunstsamling som vises i den asiatiske paviljongen.
I 2012 bestemte museet at om lag 125000 høyoppløslige bilder skal gjøres tilgjengelig for nedlasting via webplattformen Rijksstudio. Planen går ut på å legge ut nye 40000 bilder årlig til hele samlingen på en million arbeider er tilgjengelige på nettet, dette ifølge direktør Taco Dibbits.
Berkhamsted
Berkhamsted er en mellomstor markedsby i den vestlige enden av Hertfordshire i England. Det velstående administrasjonssenteret for distriktet Dacorum, ligger mellom Tring og Hemel Hempstead, og er lokalisert i den smale Bulbourne-dalen i Chiltern Hills, 42 km nordvest for London (mange pendler til hovedstaden herfra). Berkhamsted er verdslig sogn med et byråd innenfor den større kommunen (borough) Dacorum. I henhold til folketelling av 2013 har byen en befolkning på 18 100 innbyggere.
Det har bodd mennesker i området Berkhamsted for mer enn 5000 år, påvist ved flintarbeid fra neolittisk tid og metallarbeid fra sen jernaldertid og romersk tid. Hovedgaten er en del av en før-romersk rute som kjent ved dens angelsaksiske navn Akeman Street. Den eldste skriftlige referansen til Berkhamsted er fra 970 e.Kr. Berkhamsted ble nedtegnet som burbium (eldre utgave av borough) i Domesday Book i 1086. Den eldste kjente og bevarte bygning i Storbritannia i bindingsverk og med jettying (framskutt bygningskant), det vil si med etasjer over som er større enn de under (og således øker tilgjengelig plass innenfor uten å øke i bredden på gatenivå), er bevart som en butikk i byens hovedgate. Den ble bygd i tiden 1277-1297. På 1200- og 1300-tallet var byen dominert av handel med ull og et blomstrende lokal marked.
Blant de kjente som er født i Berkhamsted, er oberst Daniel Axtell, som var kaptein for parlamentarikergraden ved rettssaken og henrettelsen av kong Karl I i 1649. Byens litterære forbindelser omfatter salmesangeren og poeten William Cowper fra 1600-tallet, 1700-tallsforfatteren Maria Edgeworth, og Graham Greene fra 1900-tallet. I byen ligger Rex Cinema, en meget respektert uavhengig kino, og det britiske filminstituttets nasjonale fil og fjernsynsarkiv ligger i Berkhamstead. Dette er verdens største filmarkiv, og ble opprettet som følge av en donasjon fra John Paul Getty.
Opprinnelse til byens navn
De eldste nedtegnede stavelsene av byens navn er fra 900-tallet med angelsaksiske Beorhðanstædæ. Dens etymologi er ikke like sikker. Første del har enten sin opprinnelse i det keltiske ordet Bearroc, i betydningen «sted på en høyde»; eller, det kan ha sin opprinnelse fra det angelsaksiske ordet beorg, i betydningen «høyde, ås», eller berc / beorc, i betydningen «bjørk». Den siste delen er derimot langt sikrere, hamsted, avledet fra det angelsaksiske ordet for engelske homestead, «bondegård, småbruk». Byen kan således forstås som enten «gårdsbruket på åsen», eller «gårdsbruket blant bjørketrærne».
Lokalhistorikeren Percy Birtchnell har identifisert over 50 forskjellige stavinger og epiteter for byens navn siden det ble omtalt i Domesday Book; dagens navn ble akseptert i 1937. Blant de ulike stavingene finnes «Berkstead», «Berkampsted», «Berkhampstead», «Muche Barkhamstede», «Berkhamsted Magna», «Great Berkhamsteed» og «Berkhamstead». Byens lokale tilnavn er «Berko».
Historie
Berkhamsted var stedet hvor Normannernes invasjon av England i 1066 stoppet opp, og overtagelsen av landet gikk over i en ny fase. Etter å ha beseiret og drept Harald II ledet Vilhelm Erobreren sin hær rundt London. Han krysset Themsen ved Wallingford og gikk mot Berkhamstead. Edgar Atheling underkastet seg og tilbød Vilhelm den engelske kronen. Hertugen ønsket ikke dette, han ville heller ha nøklene til London og så ta imot kronen der.
Berkhamsted Castle ble gjenoppbygget i 1080-årene, og var et yndet tilholdssted for normanner- og Plantagenetmonarker. Det var et kongelig slott inntil 1495, da det ble forlatt. Mye av steinen ble plyndret til byggingen av hus i byen og det nå ødelagte Berkhamstead Place, men jordvoller, vollgraver og rester av murene er synlige og er byens viktigste turistattraksjon. Ifølge lokalbefolkningen er Berkhamstead Englands virkelige hovedstad, en legende som nok henger sammen med angelsaksernes overgivelse der i 1066 og se senere kongene som bodde der i deler av sin regjeringstid.
Byen har det som antas å være Englands eldste butikk som er i drift. Den er datert med dendrokronologi til mellom 1277 og 1297, og tilhørte opprinnelig antagelig en juveler eller gullsmed. Den ligger på 173 High Street, og var pr. 2006 kontor for en eiendomsmegler.
Grand Junction-kanalen nådde Berkhamsted i 1798. Byen var hjemstedet til den tredje hertugen av Bridgewater, som var en av de sentrale personene bak det britiske kanalsystemet. Elven Bulbourne renner også ved byen.
Vennskapsbyer
Berkhamsted har følgende vennskapsbyer:
Byen har også et uformelt forhold til den amerikanske byen Barkhamsted i Connecticut, som den engelske byen har gitt navn til. Den amerikanske byen overrakte en gave i form av en formannsklubbe og en blokk den 4. juli 1976, som Berkhamsteds byråd nå benytter i sine møter.
Devonfeltene på Vestlandet
Devonfeltene på Vestlandet er rester etter avsetningene i devontiden som finnes ved Fensfjorden, Solund, Kvamhesten, Håsteinen og Hornelen.
Gyda
Gyda har norsk navnedag 6. juni.
Utbredelse
Det norrøne navnet Gyða er kjent brukt i Norge på 1000-tallet. Navnet er kun brukt i fire runeinnskrifter fra vikingtiden, så det var neppe blant de mest brukte navnene i Norden på den tiden. Gyda (i forskjellige skriveformer) var et vanlig navn i Norge i senmiddelalderen. Over 20 forskjellige personer med navnet er nevnt i Regesta Norvegica. Formen Gyda er først kjent brukt på slutten av 1800-tallet i Norge og Sverige.
Navnet brukes i dag hovedsakelig i Norge og Danmark, men er ikke blant de mest bruke navnene i noen av disse landene. I Norge var navnet mer populært på begynnelsen av 1900-tallet enn det er i dag.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Gideon Welles
Gideon Welles (født 1. juli 1802 i Glastonbury i Connecticut, død 11. februar 1878 i Hartford i Connecticut) var en amerikansk Secretary of the Navy fra 1861 til 1869. Hans oppbygging av United States Navy for å muliggjorde en vellykket blokade av sørstatenes havner som var en av nøkkelkomponentene i nordstatenes seier i Den amerikanske borgerkrigen. Welles var også instrumental i at U.S. Navy opprettet Medal of Honor.
Å, langt i fra!
Å, langt i fra! er et norsk humorprogram i tre episoder med Trond Kirkvaag og Jon Skolmen som gikk på NRK Fjernsynet i april 1974. Programmet ble beskrevet som et stykke underholdning som sies Å gå inn i det ene øret og ut av det. Med seg i programmet hadde duoen Jon og Trond med seg Kjersti Døvigen og Odd Sandnæs og de fleste sketsjene ble gjort i kjole og hvitt.
Just Shoot Me!
Just Shoot Me! er en amerikansk fjernsynsserie som opprinnelig ble sendt på NBC fra 4. mars 1997 til 16. august 2003. Serien ble skapt av Steven Levitan, som også var ansvarlig produsent.
Handling
Når journalisten Maya får sparken fra enda en jobb, klarer hun ikke å finne en passende jobb noen andre steder. Hun risikerer også utkastelse fra leiligheten hun bor, fordi hun ikke har råd til å betale husleie lenger.
Derfor blir hun tvunget til å arbeide for Blush, farens mote-magasin.
Ryan Tedder
Ryan Tedder (født 26. juni 1979 i Tulsa i Oklahoma) er en amerikansk sanger, låtskriver og plateprodusent. Han er mest kjent for å være frontfigur i OneRepublic, men han har også en uavhengig karrière som låtskriver og produsent for artister som Adele, Beyoncé, Birdy, Maroon 5, Demi Lovato, Ellie Goulding, B.o.B, Kelly Clarkson, K'naan, Carrie Underwood, Jennifer Lopez, Jordin Sparks, Leona Lewis, Gavin DeGraw, Sebastian Ingrosso, Gym Class Heroes, One Direction, James Blunt, Far East Movement, Paul Oakenfold og Ella Henderson. I det siste kvartalet av 2013 og det første i 2014 hadde han produsert og/eller skrevet fire av singlene på Top 40-listen på Billboard.
Carl Emil Krefting
Han var sønn av generalmajor Jacob Krefting, og valgte som faren en militær løpebane. Han ble sekondløitnant i artilleriet i 1853, og arbeidet deretter som seksjonssjef ved anlegget av Kongsvingerbanen, under Carl Abraham Pihls ledelse. Krefting gikk etterhvert over i det sivile, og i 1883 ble han overbestyrer (senere driftsbestyrer) for Jernbanevesenet i Drammen.
Krefting overtok som trafikkdirektør i NSB etter Jess Julius Engelstad i 1899. Han gikk av på grunn av svekket helse i 1906.
Han var ridder av St. Olavs Orden, kommandør av den svenske Vasaordenen og ridder av den prøyssiske Kroneordenen.
Dagens mann (film)
Dagens mann, (originaltittel: L'homme du jour) er en fransk musikal fra 1937, regissert av Julien Duvivier.
Handling
Alfred Boulard, en snill og godmodig elektriker, donerer blod for å redde Mona Thalia – en anerkjent teater-skuespillerinne. Mona Thalia overlever på grunn av hans hjelp, og Boulard blir derfor hennes store helt.
Takknemlig for hans hjelp, sørger Mona for at Alfred får muligheten til å begynne som sang-stjerne. Men berømmelsen hans viser seg snart å være kortvarig.
Rafer Johnson
Rafer Lewis Johnson (født 18. august 1935, død 2020) var en amerikansk friidrettsutøver. Spesialgrenen var tikamp.
I 1954 deltok Johnson i sin første tikampkonkurranse, i det første studieåret ved UCLA. Allerede i sin fjerde tikampkonkurranse satte han ny verdensrekord, og i 1954 tok han gull i de panamerikanske lekene. I OL 1956 i Melbourne ble han nummer to i tikamp. Han var også kvalifisert til å delta i lengdehopp, men måtte trekke seg på grunn av en liten skade.
På grunn av diverse skader (blant annet etter en bilulykke) måtte Johnson stå over sesongene 1957 og 1959. I 1958 og 1960 forbedret han imidlertid verdensrekorden en gang. Karrierens høydepunkt kom i OL 1960 i Roma, der han gikk til topps. Sølvmedaljen gikk til Johnsons venn, trenings- og studiekollega, taiwaneren Yang Chuan-Kwang.
Han vant gull i tikamp i de Panamerikanske leker 1955 i Buenos Aires i Argentina.
Fakse-Brokke
Fakse-Brokke var en mannsfigur av tre som ble dyrket som avgud i Setesdalen fram til slutten av 1700-tallet. I Setesdal hadde man en del slike husguder, kalt «fakser».
Fakse-Brokke og Fakse Rygnestad er de mest kjente. Slike mannsfigurer av tre ble oppbevart på flere gårder i Setesdal (deriblant Rygnestad i Valle og Brokke). Det kan dreie seg om gamle helgenbilder fra før reformasjonen.
Faksene var etterligninger av et menneske. Hodet til Fakse Rygnestad var flatt oppå med stirrende øyne av bly. Kroppen var trekantet med tre hull i, slik at han kunne festes til veggen med spiker. Til vanlig ble faksen oppbevart på et kammers, men på julaften hentet frem og satt i høysetet. Når ølet ble skjenket, ble en skål øl satt på hodet hans. Etter en stund tok husbonden skålen av faksens hode, drakk «Fakses skål» og sendte deretter ølskålen rundt til de andre. Når jentene hadde vasket seg om kvelden, tømte de vannet over faksen etterpå. I Christiansands Stiftstidende fra 1878 ble det opplyst at ved solvervstider ble faksen innsmurt med fleskesvor og varmet ved peisen. Folk var redde for å flytte ham for ofte, men om sommeren var han med på stølen og fikk saup ved smørkjerningen i håp om krøtterlykke. Ofringen til faksen, dvs. mat og drikke, foregikk slik at maten ble satt foran den, eller tømt ned i en åpning i hodet, eller satt oppå hodet.
Avgud
Flere har ment at det var usannsynlig at man i Setesdal dyrket avguder på 1700-tallet. Reidar Th. Christiansen skriver at man ut fra skildringene av Fakse heller har å gjøre med et helgenbilde.
Olav Bø går enda lenger, og mener faksene i Brokke og Rygnestad kom fra de gamle stavkirkene på Nomeland og Bjørgum. Etter reformasjonen var helgenbilder uønsket i kirkene og ble kassert. Man tenker seg da at de gamle setesdølene ikke uten videre ville gi opp helgendyrkelsen.
Trist skjebne
Reformasjonen tok lang tid å gjennomføre i Norge. Det kan forklare den skjebnen som Fakse-Brokke fikk, nemlig å bli hogd til ved av Torolv Faremo (født 1798). Dyrkingen av figuren var vel heller ikke stor når folk kalte Svein Brokke for Fakse, og mora derfor heiv ut hele gubben.
Kartusj
Kartusj (fra fransk cartouche, italiensk catoccio av latin charta) betyr egentlig opprullet papir. Begrepet kommer fra måten egyptiske hieroglyfer var rammet inn for å markere tronnavnet eller fødselsnavnet på en farao.
En kartusj er formet som en oval med en horisontal linje ved den ene enden, noe som indikerer at teksten som er innesluttet er et kongelig navn. Bruken av egyptiske kartusj kom i bruk ved begynnelsen av fjerde dynasti under farao Sneferu. Mens kartusjer vanligvis er vertikale med en horisontal linje, er de tidvis horisontale om det gjør at navnet passer bedre, og da med en vertikal linje til venstre. Det gammelegyptiske ordet var shenu, framstilt som «shenring», en sirkel med en berøringslinje tilknyttet. Det var representert som hieroglyf som en stilisert løkke med overlappende ender, og hadde betydningen evighet, beskyttelse og å omgi. I demotisk ble det redusert til et par klammer og en vertikal linje.
Ved enkelte tidspunkter ble amuletter gitt formen til en kartusj som viste navnet til en konge og plassert i graver. Slike gjenstander har stor betydning for arkeologer for datering av graven og dens innhold. Kartusjer ble formelt båret av faraoer. Den ovale omformingen av deres navn var ment å være en beskyttelse mot onde ånder i livet og etter døden. Kartusjen har blitt et symbol for god lykke og beskyttelse mot det onde. Egypterne trodde at om deres navn var nedtegnet et sted, kunne de ikke forsvinne etter døden. En kartusj tilknyttet en kiste tilfredsstilte denne overbevisningen. Det var perioder i egyptisk historie da folk avholdt seg fra å sette navn på disse amulettene i frykt for at om amuletten havnet på andres hender, ble også amulettens kraft over bærerens navn overført.
Serekh, en rektangulær nisjefasade ved inngangen til et palass, var en forløper til kartusjen.
Ordbrukens opprinnelse
Betegnelsen kartusj om disse hieroglyfinnrammingene er moderne og man kjenner ikke helt opprinnelsen. Det er prinsipielt to muligheter: Enten ble betegnelsen overtatt fra de i barokken alminnelige innramminger, eller så har Napoleons tropper sett likheten med kruttkardusene til geværer («cartouches de poudre»).
Annen bruk av ordet kartusj
Kartusj kan også være:
Bronkiolitt
Bronkiolitt er en akutt infeksjon som forårsakes av ulike virus og rammer nedre luftveier hos små barn. Barna kan få feber, hoste med sekret, og noen blir tett i pusten og får forlenget utpust med hvesing. Det er i litteraturen enighet om at bronkiolitt er en samling av symptomer og tegn som inkluderer en periode med symptomer fra øvre luftveier etterfulgt av økende hoste og pustebesvær. Det er også enighet om at bronkiolitt er en sykdom som rammer de minste barna, men det er ulike oppfatninger om hva som er øvre aldersbegrensning. Retningslinjer fra USA (American Academy of Pediatrics) inkluderer barn opp til 2 års alder, mens flere forskningsmiljøer i Europa (og noen i USA) utelukkende inkluderer barn i første leveår.
Bronkiolitt er en av de største helseutfordringene for spedbarn og småbarn i verden. I utviklede land, inkludert Norge, er dette den vanligste årsaken til sykehusinnleggelse for barn under 1 år. 2-3 % av alle spedbarn i utviklede land har behov for sykehusinnleggelse på grunn av bronkiolitt. I ikke-utviklede land er bronkiolitt en hyppig dødsårsak.
Virus
Det vanligste viruset som gir bronkiolitt er Respiratorisk-syncytialt virus (RS-virus), som i temperert del av nordlige halvkule opptrer i årlige vinterepidemier mellom oktober og april/mai. Bronkiolitt kan også skyldes rhinovirus, bocavirus, metapneumovirus, influensavirus, adenovirus, enterovirus, coronavirus eller parainfluensavirus. Noen barn med bronkiolitt kan være smittet av flere virus på samme tid.
Hvordan påvirkes luftveiene?
Luftveiene nedenfor der luftrøret deler seg kalles bronkier. Disse forgrener seg videre utover i lungetreet og får gradvis mindre diameter. De minste av disse forgreningene kalles bronkioler. Bronkiolene har ikke brusk slik som luftveisgrenene høyere oppe i luftveiene, men består av bindevev og muskulatur som ikke er viljestyrt. Den innvendige overflaten er kledd av en slimhinne. Bronkiolitt er karakterisert av en akutt betennelsesreaksjon i bronkiolene som gir hevelse i slimhinner, skade på overflateceller og økt produksjon av slim. Samlet sett gir dette trangere bronkioler. Luftveisgrener kan noen ganger tilstoppes av slim slik at deler av lungen blir tom for luft og klapper sammen (atelektase).
Symptomer og funn
Bronkiolitt starter ofte som en forkjølelse med snue, nesetetthet og eventuelt feber. Etter et par dager utvikler barnet symptomer fra nedre luftveier med hoste med sekret, rask pust og eventuelt hvesende forlenget utpust. Det blir tyngre for barnet å puste. For å øke inn- og utpust bruker barnet tilleggsmuskulatur som vanligvis ikke er med i det normale pustearbeidet. Dette kan gi inndragninger mellom og under ribbeina eller i halsgropen. Med et stetoskop kan det høres forlenget utpust med pipelyder og knatrelyder. Spesielt de minste barna kan ha pustepauser (apne), noen kan ha dette som det første symptomet på bronkiolitt. Mange blir slappe og allmenntilstanden kan bli dårlig. Noen barn har problemer med å ta til seg nok mat og drikke, og kan derfor bli uttørret.
Tilleggsundersøkelser
Akutt bronkiolitt er en diagnose som legen stiller basert på typisk sykehistorie og funn ved klinisk undersøkelse. Det er i utgangspunktet ikke nødvendig med tilleggsundersøkelser, men noen kan likevel være nyttige under visse omstendigheter.
Behandling
Det finnes ingen behandling rettet direkte mot RS-viruset eller de andre virusene som forårsaker bronkiolitt. Behandlingen er støttende og lindrende.
Pustestøtte
Dersom barnet ikke klarer å puste tilstrekkelig, kan det gis ulike former for pustestøtte. Et alternativ er en plastslange som legges inn i neseborene og leverer en luftstrøm med fuktet og oppvarmet luft der oksygeninnholdet kan justeres (nasal høyluftstrømskanyle). Metoden tolereres ofte godt og brukes i økende grad, men det er få studier som dokumenterer effekt av behandlingen hos barn med bronkiolitt. Kontinuerlig positivt luftsveistrykk CPAP er et alternativ som sannsynligvis gir noe mer støtte til pustearbeidet. Respiratorbehandling kan bli nødvendig i de mest alvorlige tilfellene av bronkiolitt.
Forløp og prognose
Barn med bronkiolitt har generelt god prognose. De aller fleste får ingen varige problemer. Symptomene varer vanligvis i omtrent 2 uker, men noen barn kan ha vedvarende hoste noe lenger.
Barn som har vært innlagt på sykehus med bronkiolitt har økt risiko for å få nye episoder med tett pust eller astma senere i livet. Etter bronkiolitt med RS-virus ser ikke denne økte risikoen ut til å være knyttet opp mot samtidig forekomst av andre allergiske sykdommer. Økt risiko for astma ser ut til å være spesielt hyppig etter bronkiolitt forårsaket av andre virus enn RS-viruset, spesielt Rhinovirus.
En systematisk gjennomgang av artikler fra 2013 konkluderte med at tendensen til gjentatte episoder med luftveisobstruksjon avtar med økende alder. Studier der man har undersøkt unge voksne etter sykehusinnleggelse for akutt bronkiolitt, tyder imidlertid på at forekomst av astma øker igjen når man nærmer seg voksen alder.
Gustav von Rauch
Johann Justus Georg Gustav von Rauch  (født 1. april 1774 i Braunschweig, død 2. april 1841 i Berlin) var en general og krigsminister i Kongeriket Preussen.
Bakgrunn
Rauchs far var ingeniørkaptein i Braunschweigs ingeniørkorps, og sønnen gikk i farens fotspor da han i 1788 begynte på et ingeniørakademi i Potsdam hvor faren på dette tidspunktet var lærer. 6. april 1790 ble Rauch beskikket til løytnant og høsten 1796 ble han utstasjonert i Schlesien i beredskap i tilfelle det brøt ut krig i tilknytning til Polens tredje deling.
Generalstaben
Han tjenestegjorde deretter som adjutant for den innflytelsesrike generalkvartermester og sjef for ingeniørkorpset, generalløytnant Levin von Geusau i Berlin, og hans karriere fikk med dette en annen retning. 14. januar 1802 ble han som kvartermester-løytnant tjenestegjørende ved den nyopprettede prøyssiske generalstaben, hvor han fra 12. desember 1803 var hauptmann og fra 1805 generaladjutant for kong Fredrik Vilhelm III av Preussen. Ved generalstaben ble han 22. oktober 1805 major og ble ansvarlig for mobiliseringen som gikk ut i 1805.