cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maskarenepapegøye
Maskarenepapegøye eller maskarin (Mascarinus mascarinus) er en utdødd papegøyeart som var endemisk på øya Réunion i Maskarenene, vest i Indiahavet. Den taksonomiske relasjonen til denne arten har vært gjenstand for debatt. Den har blitt koblet til Psittaculini-papegøyene basert på et anatomisk grunnlag, men til vasapapegøyer basert på et genetisk grunnlag. Den eksakte plassering er uløst.
Dynelerke
Utbredelse
Den er endemisk til Namibia.
Maskarenepapegøye
Maskarenepapegøye var 35 cm lang med et stort rødt nebb og lange, avrundede halefjær. Bena var røde, og den hadde naken rød hud rundt øyne og nesebor. Den hadde en svart ansiktsmaske og delvis hvite halefjær, men den fargen på kroppen, vingene og hodet er uklar. Beskrivelser fra livsstilen indikerer at kroppen og hodet var askegrå, og den hvite delen av halen hadde to mørke fjær i midten. I kontrast, beskrivelser basert på utstoppede eksemplarer oppgir at kroppen var brun og hodet blålig, men nevner ikke de mørke halefjærene i midten. Dette kan skyldes at eksemplarene etter å ha skiftet farge som følge av aldring og eksponering for lys, så vel som andre former for skade. Svært lite er kjent om fuglens i liv.
Maskarenepapegøye ble først nevnt i 1674 og at eksemplarer ble brakt til Europa, hvor de levde i fangenskap. Arten ble beskrevet vitenskapelig i 1771. Det eksisterer bare to utstoppede eksemplarer, et i Paris og et i Wien. Tidspunktet og årsaken til at maskarenepapegøyen døde ut er uklar. Den siste observasjonen fra 1834 regnes som tvilsom, så det er sannsynlig at arten ble utryddet før 1800, og kan ha blitt utryddet i vill tilstand enda tidligere.
Taksonomi
Maskarenepapegøyen ble første gang nevnt av franskmannen Sieur Dubois i hans reiseskildring fra 1674, og har bare blitt beskrevet et par ganger siden. Minst tre levende eksemplarer ble tatt med til Frankrike på slutten av 1700-tallet og holdt i fangenskap, hvor to av dem ble beskrevet mens de var i live. Det eksisterer to utstoppede eksemplarer i dag. Eksemplar MNHN 211 hos Muséum National d'Histoire Naturelle i Paris har vært grunnlag for artsbeskrivelsen, mens den andre, eksemplar NMW 50.688, er hos Naturhistorisches Museum i Wien. Det siste eksemplaret ble kjøpt fra Leverian Museum under et salg i London i 1806. Et tredje utstoppet eksemplar fantes rundt på starten av 1800-tallet.
En uidentifisert mørk papegøye som ble observert av den svenske naturhistorikeren Fredrik Hasselqvist i Afrika, ble gitt navnet Psittacus obscurus av Linné i 1758. Senere, i 1766, ble det hevdet at det var en maskarenepapegøye. På grunn av denne tilknytningen mente noen at den kom fra Maskarenene også, men denne mørke papegøyen skiller seg fra beskrivelsen av maskarenepapegøyen. Dene uenigheten førte til av enkelte brukte ugyldige vitenskapelige navn som Mascarinus obscurus og Coracopsis obscura. Den uidentifiserte papegøyen kan ha vært en gråpapegøye (Psittacus erithacus) i stedet.
En annen uidentifisert papegøyeart, denne brun og bodde hos Cabinet du Roi, ble beskrevet av den franske naturhistorikeren Comte de Buffon i 1779 under hans undersøkelser av maskarenepapegøyen, der han pekte på likheter og forskjeller mellom de to. Den engelske paleontologen Julian Hume har antydet muligheten for at dette kan ha vært en svartpapegøye, hvis ikke en misfarget gammel grå maskareneparakitt (Psittacula bensoni). Eksemplaret er nå tapt. Den engelske zoologen og forfatteren George Robert Gray tok med noen edelpapegøye-arter (Eclectus roratus) fra Molukkene til Mascarinus i boka A List of the Genera of Birds fra 1840-tallet, men denne ideen ble avvist av andre forfattere.
Halvfossile papegøyelevninger ble senere gravd ut fra grotter på Réunion. Røntgen av de to eksisterende utstoppede maskarenepapegøyene gjorde det mulig å sammenligne de gjenværende beinene med halvfossilene, noe som viste at disse var mellomliggende i målene i forhold til de moderne eksemplarene. Svartpapegøye ble introdusert til Réunion så tidlig som 1780, men selv om halvfossil-papegøyens levninger var lik arten på noen områder, var de mer lik maskarenepapegøyen og regnes å tilhøre denne arten.
Evolusjon
Havnivået var lavere i pleistocen, så det var mulig for artene å migrere til Maskarenene fra andre områder. Selv om lite er kjent rundt de utdødde papegøyeartene på Maskarenene, viser halvfossil at de delte vanlige trekk, for eksempel store hoder og kjever, reduserte pectoralbein og kraftige bein. Hume støttet deres felles opphav i strålingen av Psittaculini-stammen basert på morfologiske trekk og det faktum at Psittaculapapegøyer har klart å migrere til mange isolerte øyer i Det indiske hav. Ifølge denne teorien, kunne Psittaculini har migrert til området flere ganger, fordi så mange av artene så spesisielle at de kan ha utviklet seg betydelig på øyer som var varmepunkt, før Maskarenene dukket opp fra havet.
Réunion er 3 millioner år gammel, som er nok tid for nye arter å utvikle seg, men mange arter skal ha blitt utryddet av utbruddet fra vulkanen Piton des Neiges for mellom 300.000 og 180.000 år siden. De nyeste og bevart arter vil derfor trolig være etterkommere av dyr som hadde remigrert til øya fra Afrika eller Madagaskar etter dette utbruddet. Hvis maskarenepapegøyen hadde utviklet seg til en distinkt slekt på Réunion før vulkanutbruddet, ville det ha vært en av de få overlevende etter denne masseutryddelsen. Et genetisk studie fra 2011 fant i stedet ut at maskarenepapegøyen skulle listes blant underart av svartpapegøye fra Madagaskar og nærliggende øyer og derfor ikke relatert til  Psittacula-papegøyer. Studiet fant også at linjen fra maskarenepapegøyen stammer 4,6 til 9 millioner år siden, før dannelsen av Réunion, noe som indikerer dette må ha skjedd andre steder. Kladogramet fra studien er vist nedenfor:
En annen gruppe forskere erkjente senere funnene, men påpekte at eksemplaret kan ha blitt skadet, og at videre testing var nødvendig før saken kunne være fullstendig løst. De bemerket også at hvis Mascarinus ble bekreftet å være en del av Vasapapegøyeslekten, vil sistnevnte bli et juniorsynonym, siden dets tidligere navn er eldre. Hume var overrasket over disse funnene på grunn av de anatomiske likheter mellom maskarenepapegøye og andre papegøyer fra øyene som antas å være psittaculines. Han påpekte også at det ikke er funnet noen fossile bevis på andre øyer for å støtte opp hypotesen om at arten utviklet seg andre steder før de migrerte Réunion.
Beskrivelse
Maskarenepapegøyen var 35 cm lang. Vingene var 211 mm, halen 144–152 mm, nebbet 32–36 mm, og tarsen 22–24 mm. Den hadde en stor rødt nebb og moderat lange, avrundede halefjær. Den hadde en svart fløyelsaktig ansikt på den forreste delen av hodet. Det er store forskjeller i hvordan fargen av kroppen, har vinger, hale fjær og hodet, historisk har blitt beskrevet og avbildet. I 1674, beskrev Dubois levende eksemplarer som «petit-gris», som er fargen på den mørke fasen på ekorn. Denne fargen er mørk gråsort-grå eller brun. I 1760 publiserte Brisson følgende beskrivelse basert på et eksemplar i fangenskap (som kan ha vært eksemplar som nå er bevart i Paris):
Flere har senere i stedet beskrev kroppen som brun og hodet som blålilla, basert på utstoppede eksemplarer, og dette har blitt det vanlige bilde av fuglen. Levende fugler ble aldri beskrevet med disse fargene. Hume har foreslått at denne fargen er et resultat av utstoppede eksemplarer som har alders og blitt utsatt for lys, noe som kan få grå og svart til å bli brunt. En slik transformasjon har også slått et avvikende sisselspurveksemplar (noen ganger referert til som en egen art, Townsends sisselspurv, Spiza townsendi) fra grå til brun.
Forvirring rundt fargen til maskarenepapegøyn har også blitt videreført av en plate av franske gravørn og naturhistorikeren François-Nicolas Martinet i Buffon sin Histoire Naturelle Des Oiseaux fra 1779, det første illustrasjonen i farger av arten. Den viser fuglen som brun med et lilla hode, og styrken på disse fargene varierer betydelig mellom forskjellige kopier, et resultat av å ha blitt fargelagt for hånd av mange forskjellige kunstnere som jobbet under Martinet i verkstedet hans. På tvers av disse kopiene, spenner kroppen seg fra kastanjebrun til grålig sjokolade, halen fra lys grå til gråsort-brun, og hodet fra blå-grå til due-grå. Platen mangler også to mørke halefjær i midten, som ikke er hvite innerst, et særtrekk beskrevet av Brisson, og disse særtrekkene blitt brukt av andre kunstnere senere. Illustrasjonen og Buffons beskrivelse var kanskje basert på eksemplaret i Paris, som fikk sine hale- og vingefjær fjær alvorlig skadet av svovelsyre i et forsøk på utgassing. Eksemplaret i Wien er delvis albino og har hvite fjær på halen, rygg og vinger. Det kan derfor ikke brukes til sammenligning heller.
I 1879 uttalte Forbes ceren var dekket av fjær som skjult neseborene. Dette motsier andre kilder som nevner at neseborene var omgitt av rød hud. Forbes baserte sin beskrivelse på eksemplaret i Paris, som tidligere hadde fått skallen og kjeven fjernet for å studeres av den franske mammologen og ornitologen Alphonse Milne-Edwards. Dette kan ha ført til forvrengning av formen på hodet og neseborene som angitt i illustrasjonen i Forbes artikkel.
Oppførsel og økologi
Maskarenepapegøye kan en gang bodd på Mauritius, basert på betraktninger av engelske reisende Peter Mundy på 1700-tallet, som nevnt «russet papegøyer». Dette er en mulighet, siden Réunion og Mauritius har noen av de samme typer dyr, men ingen fossile bevis ennå blitt oppdaget.
Mange andre endemiske arter på Réunion ble utryddet etter at menneskene migrerte dit og de resulterende forstyrrelsene i øyas økosystem. Maskarenepapegøye levde sammen med andre nylig utdødde fugler som réunionstare, eremittfugl, réunionsparakitt, réunionsporphyrio, réunionsugle, réunionsk natthegre, og rosa réunionsk due. Utdødde reptiler på Réunion omfatter réunionsk kjempeskilpadde og en ubeskrevet Leiolopisma skink. Liten Mauritisk flaggermus og sneglen tropidophora carinata levde på Réunion og Mauritius, men forsvant fra begge øyene.
Utryddelse
Av de ca. åtte papegøyeartene som var endemiske på Maskarenene, har bare mauritiusparakitt ( Psittacula ekko) overlevd. Alle de andre har sannsynligvis blitt utryddet på grunn av en kombinasjon av overdreven jakt og avskoging. Årsak og dato for utryddelsen for maskarenepapegøyen er usikker. I 1834, publiserte den tyske zoologen og forfatteren Carl Wilhelm Hahn en ofte sitert beretning om en levende maskarenepapegøyen, som var eid av Maximilian I av Bayern. Fuglen må ha vært veldig gammel på det tidspunktet, og Hahn hevdet at en medfølgende illustrasjon ble tegnet etter dette eksemplaret. IUCNs rødliste aksepterer beretningen fra 1834, som den siste omtalen av et levende eksemplar. Valiteten til Hahns beretning ble stilt spørsmål så tidlig som 1876, og illustrasjonen ser ut til å bli plagiert fra platen til François-Nicolas Martinet som ble publisert minst 50 år tidligere. Etter at kong Maximilian døde i 1825, ble hans samling auksjonert bort, men ingen maskarenepapegøye ble nevnt i listen over arter blant eiendelene hans. Hahn nevnte ikke datoen der han faktisk så fuglen, som kunne ha vært lenge før 1834. Men det faktum at Martinets bilde ble kopiert og at ingen eksemplar foreligger (selv om en så sjelden fugl ville trolig ha blitt bevart) gjør Hahn beretning tvilsom. Han kan i stedet ha basert beretningen sin på andre kilder, eller til og med rykter.
Hvis det sees bort fra Hahns beretning, døde maskarenepapegøyen trolig ut før 1800. Den siste oppservasjonen av ville eksemplarer på Réunion er fra 1770-tallet. Det er antas at maskarenepapegøyen dødd ut i vill tilstand, mens eksemplarer i fangenskap fortsatt levde i Europa, siden eksemplarene er kjent for å ha levd der, etter at de siste oppservasjonene av ville fugler fant sted. På 1790-tallet, uttalte den franske forfatteren, oppdageren og naturhistorikeren François Levaillant at arten var sjelden og at han hadde sett tre eksemplarer i Frankrike. En av de bestemte siste oppservasjonene av et levende eksemplar er en beskrivelse av Mauduyt fra 1784, basert på eksemplarer i fangenskap:
Don Bennett
Donald Clifford Tyndall Bennett (født 14. september 1910 i Queensland, død 15. september 1986) var en australsk flyger og offiser i Royal Air Force. Fra 1942 var han leder for RAFs Pathfinder Force.
Bennett gikk inn i Royal Australian Air Force i 1930. Året etter reiste han til Storbritannia, attasjert til RAF. Han ble beordret til 20 (F) Squadron, en jagerskvadron. Deretter var han instruktør på sjøfly, før han i 1935 ble overført til RAFs reservestyrke, RAFVR. Han var sivilt ansatt i flyselskapet Imperial Airways, der han blant annet fløy komposittflyet Mayo, to sjøfly fra Short Brothers. Konseptet gikk ut på at det lille sjøflyet S.20 Mercury fløy på ryggen til det større S.21 Maia for lengre rekkevidde.
I 1940 ble han utpekt til å lede opprettelsen av Atlantic Ferry Organisation (Atfero), forløperen til Transport Command. Atfero fergefløy nye canadiske og amerikanske fly fra fabrikker i Nord-Amerika til baser og flystasjoner i det britiske imperiet. Han gikk inn i tjeneste ved RAFVR igjen i 1941, samtidig som han ble forfremmet til Wing commander. Han ble satt til å lede først 77 Squadron, deretter 10 Squadron fra april 1942. Med denne skvadronen deltok han i jakten på Tirpitz og ble skutt ned, men kom seg via Sverige tilbake til Storbritannia.
Seinere samme år, i juli, ble han av Arthur Harris utpekt til å lede det nyopprettede Pathfinder Force (PFF). Han ble forfremmet til air commodore i januar 1943, samtidig som PFF ble omdøpt til 8 (PFF) Group. Mot slutten av året ble han forfremmet til air vice marshall.
Pseudoniphargidae
Pseudoniphargidae er en av fem familier som inngår i overfamilie Allocrangonyctoidea, infraorden Gammarida - innenfor Senticaudata-gruppen av amfipoder. Gruppens arter lever som bentiske bunndyr og kjennes fra Gammaridea-arter på avvikende morfologi i halepartiet.
Don Bennett
Ved krigens slutt var han den eneste av Bomber Commands gruppesjefer som ikke var slått til ridder. Etter at han gikk ut av RAF, forsøkte han seg som politiker for Det liberale parti. Han ga i 1958 ut selvbiografien Pathfinder.
Pseudoniphargidae
Denne gruppen har 2 slekter med 68 arter, hvorav en slekt monotypisk. Gruppens arter lever alle i ferskvann.
Gruppens taksonomi
En moderne oppdatering av systematikken gis nedenfor i lys av 2013-revisjonen av storkrepsenes taksonomi, med basis i WoRMS-databasen.
Eidvågen
Eidvågen (nordsamisk: Muotkevuotna) er en fjord på øyen Seiland i Hammerfest kommune i Finnmark. Fjorden har innløp mellom Hellegjengneset i vest og Eidvågneset i øst og strekker seg fire kilometer sørøstover til grenden Eidvågeidet i enden av fjorden.
Det ligger enkelte gårdsbruk langs vestsiden av fjorden, men ingen større bosetninger enn Eidvågeidet i enden. Her er det bare omtrent 350 meter over til østsiden av øya. Fjorden er 91 meter på det dypeste, like sør for Revneset.
Cruuska palasset
Cruuska palasset (Cruuska palatset også Cruusiska palatset eller huset) var en bygning som lå på Riddarholmen i Stockholm. Den var oppført av riksråd Karl Bonde som hadde fått tomten av dronning Christinas formynderregjering i 1635.
Bonde fikk oppført et palass som mot nord grenset opp mot Wrangels palass. Palasset gikk i arv til fru Elsa Cruus og ble kjent som Cruuska huset.
Kammarrätten flyttet inn i huset i 1756, huset tilhørte da kronen. Huset ble ødelagt av brann under Riddarholmsbrannen i 1802 og ble erstattet av det nåværende Kammarrättens hus i nyklassisistisk stil.
Kristine Moldestad
Kristine Moldestad (født 10. april 1969 i Bærum) er en tidligere norsk håndballspiller. Hun spilte for Larvik HK og Norge på 1990-tallet. Hun deltok under OL i Atlanta 1996 der Norge ble nr. fire
Shastasaurus
se tekst
Shastasaurus («Mt. Shasta øgle») er en utdødd slekt av fiskeøgle fra midten og slutten av trias, og er den største marine krypdyret som ennå har blitt funnet. Eksemplarer av den har blitt rapportert fra USA, Canada og Kina.
Bygning og levevis
Shastasaurus ble også tradisjonelt avbildet med en ryggfinne, et trekk som finnes i mer avanserte fiskeøgler. Men andre shastasaurids manglet sannsynlig ryggfinner, og det er ingen bevis som støtter tilstedeværelsen av en slik finne hos alle arter. Den øvre fliken av halen var trolig også mye mindre utviklet enn de fiskelignende haler funnet i senere arter. Typearten av Shastasaurus er S. pacificus, fra sent karniske fasen av Nord-California. Det er kjent bare fra fragmentariske restene, som har ført til antagelsen om at dette var en slekt av fiskeøgle med «normale» proporsjoner, særlig i hodeskallen. Flere arter av langsnutete fiskeøgler ble henvist til slekten basert på denne feiltolkningen, men er nå overført til andre slekter (inkludert Callawayia og Guizhouichthyosaurus).
Andre mulige arter
Tvilsomme artene som ble henvist til denne slekten omfatter S. carinthiacus (Huene, 1925) fra de østerrikske Alpene og S. neubigi (Sander, 1997) fra den tyske muslingkalk. S. neubigi, derimot, har nylig blitt re-beskrevet og overført til sin egen slekt, Phantomosaurus.
Av hensyn til Rikets sikkerhet
Av hensyn til Rikets sikkerhet er et norsk dramafilm produsert av Fjernsynsteatret som ble sendt på NRK i 1989. Filmen tar for seg Ikkevold-saken og ble regissert av Tore Breda Thoresen. Sentrale roller spilles av Kim Haugen, Torfinn Nag, Nils Ole Oftebro og Per Jansen. Kommentarene er ved Bjørn Sundquist.
Filmen setter fokus på det spenningsfeltet som er mellom militærets ønske om hemmeligholdelse og demokratiets krav om åpenhet.
Handling
Filmen er en halvdokumentarisk gjennomgang av den såkalte Ikkevold-saken. Den består av rekonstruerte scener, hvor skuespillerne forestiller virkelige personer. Den inneholder også noen autentiske intervju-klipp med forsvarsadvokat Alf Jakob Bae. Filmen skildrer en gruppe fredsaktivister som driver med kartlegging av hemmelige millitærinstallasjoner i Norge. På basen ved Andøya oppdager de et undersjøisk ubåt-lytteanlegg for ubåter, en såkalt SOSUS-stasjon, kamuflert og hemmeligholdt av Forsvaret. Personene ble stilt for rette og dømt for spionasje. De ble senere frifunnet av Høyesterett.
Produksjonen
Filmens regissør, Tore Breda Thoresen, var interessert i Ikkevold-saken fra starten av og satt daglig på tilhørerbenken i Oslo tingrett, med båndopptaker og notatblokk. Han syntes de mange prinsipielle spørsmålene som ble berørt i saken var verdt en samlet gjengivelse for ettertiden. Han ønsket derfor å få i stand en dramatisert versjon for TV. Han mente at dette var en oppgave som bare Fjernsynsteatret kunne gjøre riktig og at en ordinær spillefilm ville skjele for mye til kommersielle krefter og salg.
Han gav journalist Alf R. Jacobsen i oppdrag å skrive manus. Sammen med Lars Borg forsøkte Jacobsen å gi en så historisk riktig fremstilling som mulig, basert på rettsopptak, dokumenter, samtaler med de impliserte og med hovedforsvarer Ole Jakob Bae som konsulent.
Liste over Jacksonville Jaguars-sesonger
Dette er en liste for alle sesongresultatene for amerikansk fotballaget Jacksonville Jaguars i National Football League (NFL). Listen dekker sesonger fra til dags dato, inkludert resultater i sluttspill samt individuelle utmerkelser tildelt spillere eller hovedtrenere. Jaguars ble sammen med Carolina Panthers med i NFL i 1995. Jacksonville er ett av fire lag som aldri har spilt i et Super Bowl. De nådde AFC Championship i 1996 1999 og 2017.
Triplonychus
Triplonychus er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).
Utseende
Nokså små til middelsstore (ca. 5 - 12 millimeter) og avlange, mørkbrunlige smellere. Pronotum er hvelvet og rundet. Et særtrekk er at scutellum er hjerteformet.
Utbredelse
Slekten er utbredt i den Neotropiske økosonen.
Jawhenij Karaljok
Jawhenij Karaljok (født 9. juni 1996) er en belarusisk syklist.
Han representerte Belarus under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hans beste resultat var nummer 12 i omnium.
Eiya Hashimoto
Eiya Hashimoto (født 15. desember 1993) er en japansk syklist.
Han representerte Japan under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hans beste resultat var nummer 15 i omnium.
Stein Erik Westlie
Stein Erik Westlie (født 23. september 1958 i Sarpsborg) er en norsk politiker for Fremskrittspartiet, og mynthandler i Sarpsborg Mynthandel. Han er bystyrerepresentant i Sarpsborg kommune.
Han har vært medlem i FrP siden 1986, og ble innvalgt som kommunerepresentant i Skjeberg kommune i 1987.
Andrew Cutler
Andrew Hall Cutler (født 29. november 1956, død 29. juli 2017 i Seattle i delstaten Washington i USA ) var en amerikansk kjemiingeniør, forfatter og alternativ behandler. Han tok doktorgrad i kjemi ved Universitetet i Princeton.
Patanitretus
Patanitretus er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) skyggeløpere (Trechinae) i familiegruppen løpebiller.
Stein Erik Westlie
Westlie har sittet i Sarpsborg Bystyre fra 1991.
Andrew Cutler
Cutler har rundt 40 vitenskapelige publikasjoner innen kjemiske prosesser. Han var som forsker tilknyttet Universitetet i Arizona, og for en periode også California Space Institute. Han har blant annet arbeidet med problemstillinger knyttet til drivstoff til romfartøyer.
UNAVEM II
UNAVEM II, formelt United Nations Angola Verification Mission II, var en fredsbevarende FN-styrke opprettet av FN i mai 1991 for å påse etterlevelse av fredsavtalen mellom Angolas regjering og União Nacional para a Independência Total de Angola (UNITA), herunder overholdelse av våpenhvile mellom partene, samt observasjon og verifikasjon av valg. UNAVEM II ble avviklet i februar 1995.
Andrew Cutler
Mot slutten av sin vitenskapelige karriere fokuserte Cutler også på helserelaterte spørsmål. Han mente at kvikksølvforgiftning var årsaken til en lang rekke sykdommer og lidelser, herunder autisme, schizofreni, fibromyalgi og Parkinsons sykdom. Han mente selv å ha blitt utsatt for en slik kvikksølvforgiftning. De viktigste kildene av kvikksølv til menneskekroppen hevdet han var tannfyllinger av amalgam og vaksiner, og mente forgiftning kan påvises ved hårprøver. Han utviklet sin egen variant av kelatterapi som han kalte Cutler-protokollen og som angivelig skulle rense kroppen for tungmetaller som kvikksølv.
UNAVEM II
På det meste hadde UNAVEM II militærobservatører og 126 politifolk. Operasjonen var støttet av en sivil flyavdeling og hadde også en sanitetsenhet. Til valgobservasjon hadde operasjonen 400 internasjonale valgobservatører i aktivitet. 26 land deltok i UNAVEM II, deriblant Norge.
Andrew Cutler
Det finnes ikke vitenskapelig støtte for at kvikksølveksponering fra amalgam og vaksiner har noen sammenheng med de sykdommer som Cutler hevdet. Heller ikke er det dokumentert effekt av kelatterapi mot noen disse sykdommene.
Han døde 29. juli 2017 i Seattle, formodentlig av hjerteslag.
Stein Erik Westlie
Han startet Sarpsborg Mynthandel i 1986.
Patanitretus
Utbredelse
Arten er beskrevet fra Pakistan.
Systematisk inndeling
Systematikken følger Carabidae of the World
Karoolerke
Karoolerke (Calendulauda albescens) er en fugl i slekten Calendulauda i lerkefamilien. Tidligere var den inkludert i slekten Certhilauda.
Utbredelse
Den er endemisk til Sør-Afrika.
Underarter
Det er beskrevet fire underarter av karoolerke :
Tryms vei
Tryms vei eller Tryms veg kan vise til følgende veier og gater i Norge:
École des hautes études en sciences sociales
École des hautes études en sciences sociales (EHESS) er et fransk utdanningssted grunnlagt i 1975 og som spesialiserer seg på samfunnsfag.
Det var opprinnelig en del av École pratique des hautes études. Hovedsetet til EHESS ligger i den sentrale del av Paris, på en tomt som tidligere var det militære Cherche-Midi-fengselet hvor blant annet kaptein Alfred Dreyfus var innsatt, men skolen har også campus i Marseille, Lyon og Toulouse. Det regnes som ett av Frankrikes grands établissements.
David Maree
Han representerte Sør-Afrika under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hans beste resultat var nummer 19 i omnium.
Legendre-transformasjon
En Legendre-transformasjon er i matematikken en metode for å omskrive en konveks funksjon av en variabel til en ny funksjon av den deriverte av den opprinnelige funksjonen. Den ble funnet i 1787 av den franske matematiker Adrien-Marie Legendre i forbindelse med hans interesse for såkalte minimale flater som han ville beskrive ved hjelp av deres tangentplan.
Definisjon
En kontinuerlig funksjon y = y(x) er konveks når dens deriverte er en økende funksjon av den variable x. Det er ekvivalent med å si at den andrederiverte av funksjonen alltid er positiv. Det eksisterer da en entydig sammenheng mellom x og den deriverte p = dy/dx. Dette er en implisitt ligning som gir. Man kan nå konstruere en ny og ekvivalent funksjon som har p som argument ved å betrakte den rette linjen som er tangent til y = y(x) i punktet (x,y). Denne linjen skjærer y-aksen i punktet (0,g). For hvert argument x vil den deriverte ha en verdi p som gir en entydig verdi
som vist geometrisk i figuren til høyre. Man kan derfor betrakte g = g(p) som en funksjon av p når man benytter at. Dette er den Legendre-transformerte funksjonen g(p) er den opprinnelige funksjonen y(x). De to variable x og p sies ofte å være konjugerte med hverandre. Man kan også definere den Legendre-transformerte med motsatt fortegn av hva som er valgt her.
Tar man differensialet av den nye funksjonen g = g(p), finner man dg = dy - pdx - xdp. Men nå er per definisjon slik at. Derfor har man det viktige resultatet at x = - dg/dp som tilsvarer at p = dy/dx for den konjugerte variable.
Eksempel
Funksjonen y = x2 kan benyttes til å gi en enkel illustrasjon av transformasjonen. I dette tilfellet er. Sammenhengen mellom x og p blir da ganske enkelt x = p/2. Uttrykt ved den opprinnelige variable, blir den transformerte funksjonen derfor. Dette resultatet kan nå skrives som en funksjon av den konjugerte variable, g(p) = - (p/2)2 = - p2/4. Man sjekker nå lett at den Legendre-transformerte av denne funksjonen, er den opprinnelige.
USA-mesterskapet i mangekamp innendørs 2016
USA-mesterskapet i mangekamp innendørs 2016 ble arrangert 26. til 27. februar 2016 i Fuhrer Field House i Crete i Nebraska i USA.
Legendre-transformasjon
Funksjon av flere variable
Ofte inneholder den gitte funksjonen ekstra variable som ikke inngår direkte i transformasjonen. De sies å være passive. Med en ekstra variabel er da hvor t er en passiv variabel. Tangenten i x-retning har nå helningskoeffisient gitt ved den partiellderiverte som beregnes ved å holde t konstant under derivasjonen. Igjen kan man definere en Legendre-transformert funksjon ved. I differensialet er nå  slik at man finner
USA-mesterskapet i mangekamp innendørs 2016
Det ble konkurrert i sjukamp for menn og femkamp for kvinner.
Vortemelklerke
Vortemelklerke (Calendulauda barlowi) er en fugl i slekten Calendulauda i lerkefamilien. Tidligere var den inkludert i slekten Certhilauda.
USA-mesterskapet i mangekamp innendørs 2016
Resultater, menn
<br style="clear:left;" />
Legendre-transformasjon
Funksjon av flere variable
Her er det første leddet lik null som følge av definisjonen. Dermed har man at. Funksjonen g kan derfor betraktes som en funksjon av den nye variable p samt den passive variable t, det vil si at. Videre ser man at denne nye funksjonen har ∂g/∂p = - x og ∂g/∂t = ∂y/∂t som er viktige relasjoner i praktiske anvendelser. Denne konstruksjonen kan opplagt utvides til å gjelde for funksjoner med flere passive variable.
Vortemelklerke
Utbredelse
Den forekommer i Namibia og Sør-Afrika.
Underarter
Det er beskrevet tre underarter av vortemelklerke :
USA-mesterskapet i mangekamp innendørs 2016
Resultater, kvinner
<br style="clear:left;" />
Legendre-transformasjon
Eksempel
En enkel funksjon med en passive variabel er y = tx lnx som er konveks når x > 0. Da blir. Løses denne ligningen med hensyn på x, finner man at. Dermed blir
som gir
Anvendelser
Transformasjonen ble etablert av Legendre for å løse rent matematiske problemer han var konfrontert med. Fremdeles har den mange anvendelser innen ren matematikk. I fysikken blir Legendre-transformasjoner benyttet spesielt innen klassisk mekanikk og termodynamikk.
Termodynamikk
En differensiell økning dU av den indre energien til et system i termisk likevekt som skyldes forandringene dV av dets volum og dS av dets entropi, er forbundet gjennom termodynamikkens andre hovedsetning. Denne kan matematisk skrives som
hvor P er trykket som systemet er utsatt for og T er temperaturen det har. Dette er et uttrykk for energiens bevarelse. Man kan derfor betrakte den indre enrgien som en funksjon U = U(S,V) hvor P = - (∂U/∂V)S  og T = (∂U/∂S)V . Dette gjør det mulig å gjennomføre to forskjellige Legendre-transformasjoner. Enten kan man erstatte volumet V  med den konjugerte variable som er trykket P, eller man kan erstatte entropien S  med den konjugerte variable som er temperaturen T.
Siri Holm Lønseth
Siri Holm Lønseth (født 27. juli 1986 i Trondheim) er en norsk offentlig tjenestekvinne og politiker (H).
Legendre-transformasjon
Termodynamikk
I det første tilfellet får man da H = U + PV  som er entalpien til systemet slik at H = H(S,P)  med V = (∂H/∂P)S  som følger fra definsjonen av den Legendre-transformerte. Videre er da S  er en passiv variabel. Den andre muligheten gir  hvor F = F(T,V)  er Helmholtz fri energi. Da vil og  da volumet V  denne gangen er passiv.
Siri Holm Lønseth
Hun har studiekompetanse fra Strinda videregående skole fra 2005 og mastergrad i pedagogikk, med fordypning i skoleledelse og kvantitativ forskningsmetode, fra NTNU fra 2012. Lønseth var oppvekst- og kultursjef i Nærøy kommune fra 2014 til 2015.
Legendre-transformasjon
Termodynamikk
Denne frie energien kan man nå Legendre-transformeres videre ved å erstatte V med den konjugerte trykkvariable P. Det gir som er Gibbs fri energi G = G(T,P)  med deriverte   og. Alle disse relasjonene mellom variable og tilsvarende deriverte som følger så direkte fra Legendre-transformasjonen, spiller en viktig rolle i beregninger av praktiske konsekvenser av de termodynamiske lover.
Siri Holm Lønseth
Lønseth var medlem av Sør-Trøndelag fylkesting og leder i kontrollutvalget 2011–2014, etter å ha vært medlem av Trondheim bystyre 2007–2011. Hun var partiets fraksjonsleder i bystyrets kultur-, idretts- og fritidskomité 2007–2010 og medlem av helsekomiteen 2010–2011. Lønseth var leder i Trondheim Unge Høyre 2004–2005, leder i Sør-Trøndelag Unge Høyre 2006–2008 og formann i Høyres Studenterforening i Trondheim 2012–2014.
Legendre-transformasjon
Mekanikk
De mekaniske lovene kan formuleres på to tilsynelatende, forskjellige måter. Hvis man benytter Lagrange-mekanikk, kan de alle utledes fra Lagrange-funksjonen for systemet. Hvis man betrakter bare en dynamisk variabel q som varierer med tiden t, er Lagrange-funksjon hvor den deriverte  er en generalisert hastighet. Fra prinsippet om minste virkning følger da bevegelsesligningen
som er en differensialligning av andre orden i tiden. Det siste leddet inneholder som er definert som den kanoniske impulsen for systemet. Bevegelsesligningen kan derfor skrives som.
Ut fra definisjonen for impulsen ser man at Lagrange-funksjonen kan Legendre-transformeres til en ny funksjon hvor man erstatter en hastighetsvariabel q'  med en impulsvariabel. Den transformerte funksjonen er da H = H(q,p,t) og kalles for Hamilton-funksjonen for systemet. Da q er en passive variabel under denne transformasjonen, vil ∂H/∂q = - ∂L/∂q = - p'  når man passer på at denne Legendre-transformasjonen har motsatt fortegn av hva som ble benyttet over. Av samme grunn vil derfor.
Hamilton-mekanikk er dermed ikke noe annet enn Legendre-transformert Lagrange-mekanikk. I stedet for å ha en andreordens differensialligning å løse, kan man da i stedet benytte de to førsteordens differensialligningene
for å beregne bevegelsen. Mange ganger kan dette være enklere selv om fysikken er den samme. Dette er Hamiltons bevegelsesligninger og kan lett generaliseres for systemer med et vilkårlig antall dynamiske variable.
Elmoparnus
Elmoparnus er en slekt av mudderbiller som lever i eller ved vann. De er avlange biller, som oftest er oversiden kledt med lange, oppstående hår. Antennene er karakteristiske, ganske korte, de 5-6 ytterste leddene danner en kølle eller har kamaktige utvekster.
Utseende
Små til middelsstore, avlangt-ovale, blanke, mørke mudderbiller. De ligner overflatisk på familien elvebiller (Elmidae), noe navnet spiller på. Antennene er vanligvis kortere enn hodets bredde, og består av 3-13, vanligvis 8-11, ledd. De to innerste leddene er mye lengre enn de andre, og de ytterste leddene synes ofte som et lite vedheng på det store andre leddet. Den 5-6 ytterste leddene danner en avlang kølle, eller de har kamaktige utvekster. Dekkvingene er forholdsvis avlange og smale. Beina er slanke, fotleddene er ofte ganske lange med store klør ytterst. Undersiden hos de artene som lever i vann er kledt med fine, korte, vannavstøtende hår, et såkalt plastron, som holder på et luftlag som er nyttig for billenes gassutveksling. Hunnene har et langt, spisst eggleggingsrør som vanligvis er trukket inn i bakkroppen.
Levevis
Disse billene lever i eller ved vann. Det er bare de voksne individene av noen arter som er rent vannlevende, andre voksne og alle larver finner man gjerne i mudderet i vannkanten. Denne slekten utmerker seg ved at larvene er nokså rent landlevende. De artene som lever i vann kan ikke svømme, men kryper rundt på bunnen, under steiner eller på vannplanter. De trenger ikke komme opp til overflaten for å puste, men gassutvekslingen skjer gjennom plastronet på undersiden. Dette krever oksygenrikt vann og disse artene er derfor vanligvis å finne i kjølig, rennende vann med mye oksygen.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Mellom- og det nordlige Sør-Amerika.
More Hot Rocks (Big Hits & Fazed Cookies)
More Hot Rocks (Big Hits & Fazed Cookies) er et dobbelt samlealbum av The Rolling Stones, utgitt i desember 1972 i USA.
Samlingen som er en oppfølger til Hot Rocks fra året før, ble utgitt av Allen Kleins ABKCO Records som hadde tatt over rettighetene til London Records i 1970.
More Hot Rocks inneholder singler og utvalgte albumspor fra 60-tallet som ikke kom med på Hot Rocks, pluss 8 sanger som bare ble utgitt av Decca Records og derfor ikke i USA på 60-tallet.
I 2002 ble More Hot Rocks utgitt med tre bonusspor på CD / SACD. Spilletiden på denne er 90:44.
Canada under Sommer-OL 2008
Canada i Sommer-OL 2008. 332 sportsutøvere fra Canada deltok i 25 sporter i Sommer-OL 2008 i Beijing. De kom på 19.-plass på den uoffisielle medaljestatistikken med tre gull-, ni sølv- og seks bronsemedaljer. Padleren Adam van Koeverden var landets flaggbærer under åpningsseremonien.
Sjöpolisen
Sjöpolisen er en riksdekkende tjeneste i Sveriges politi, med politibåter stasjonert i Stockholms län og Västra Götalands län.
Sjöpolisen har drøyt 75 tjenestemenn; ca. 60 i Stockholms län og knapt 20 i Västra Götalands län. De er tilgjengelige døgnet rundt, året rundt, og kan gripe inn også i andre län, fremfor alt ved større hendelser. I Stockholms län er det stasjonert ni politibåter. I Västra Götalands län er det stasjonert tre politibåter året rundt og et par ekstra om sommeren. Politibåtene anvendes for patruljering og spaningsoppdrag året rundt og kan brukes selv i mørket og hardt vær. De båtene politiet anvender er:
Verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2017/18 – Lagtempo menn
Det er tre løpere på hvert lag, som alle skal fullføre hele løpet og tiden blir tatt på siste lagmedlem i mål.
Kalender
Kalenderen for lagtempo menn i verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2017/18 er som følger :
Fernsehsender Paul Nipkow
Fernsehsender «Paul Nipkow» (norsk oversettelse: Fjernsynssenderen Paul Nipkow), også kalt Deutscher Fernseh-Rundfunk (tysk fjernsynskringkasting), var verdens første offentlige tv-kanal og sendte fra Berlin i daværende Nazi-Tyskland. De første testsendingene startet allerede i 1934, og regulære sendinger startet 22. mars 1935 – halvannet år før britiske BBC. Kanalen ble stengt høsten 1944, da andre verdenskrig gikk mot slutten. Kanalen var oppkalt etter Paul Nipkow, oppfinneren av Nipkow-skiven, og av nazistene regnet som fjernsynets far.
Utviklingen av fjernsynet
Utover i 1930-årene kom testsendinger med fjernsyn i gang for alvor, særlig i stormakter som Storbritannia, USA, Nazi-Tyskland, Japan og Sovjetunionen. I Storbritannia hadde John Logie Baird drevet med en rekke eksperimenter allerede fra 1920-årene, det samme gjorde Herbert E. Ives og Charles Francis Jenkins i USA, og Kenjiro Takayanagi i Japan. I Tyskland hadde fjernsynspionerer som Dénes Mihály og Manfred von Ardenne drevet forsøk med fjernsynskringkasting i Berlin siden 1928. Det samme året hadde også Telefunken vist frem en prototype av en fjernsynsmottaker under industrimessen Internationale Funkausstellung Berlin. Fra 1929 ble testsendinger jevnlig kringkastet fra Funkturm-senderen i Berlin (Rundfunksender Witzleben). Den første offentlige tv-sendingen ble kringkastet fra operahuset Kroll i Berlin 18. april 1934.
Sommer-OL og fjernsynsstuer
22. mars 1935 startet regulære tv-sendinger i Berlin, produsert av kringkastingsselskapet Deutscher Fernseh Rundfunk og via tv-kanalen Fernsehsender «Paul Nipkow». Sendingene ble produsert med et elektromekanisk system, basert på mellomfilm-teknikken og Nipkow-disken med en oppløsning på 180 linjer. I starten sendte Fernsehsender «Paul Nipkow» tre ganger i uken og mellom halvannen og to og en halv time hver sendedag. Tv-signalene kunne bare mottas i Berlin og omegn, og tv-mottakere var for dyre for folk flest. I stedet vokste det frem såkalte Fernsehstuben («fjernsynsstuer»), offentlige fremvisningslokaler for fjernsyn. De to første fjernsynsstuene åpnet allerede 9. april 1935 i Berliner Reichspostmuseum. I hver stue var det to tv-apparater, plass til 40 personer og gratis inngang. Bildet på tv-skjermene var imidlertid til tider så dårlig at stuene måtte ha en kommentator som fortalte publikum hva som skjedde. Stuene ble likevel raskt populære, og etter hvert kunne noen av stuene tilby større tv-bilde ved hjelp av projeksjonsapparater.
Sommer-OL 1936 i Berlin ble Fernsehsender «Paul Nipkow»s og fjernsynets gjennombrudd i Tyskland. Folk flokket seg til fjernsynsstuene, og de mer velholdne berlinerne gikk til anskaffelse av en fjernsynsmottaker. Rundt 160,000 seere fulgte OL-sendingene på Fernsehsender «Paul Nipkow».
Fjernsynet under nazismen
Mot slutten av 1930-årene var Tyskland blitt et nasjonalsosialistisk diktatur, og kringkasting ble et viktig instrument for propaganda. Imidlertid skar fjernsynet i stor grad klar av dette, mye fordi Joseph Goebbels foretrakk radio som massemedium for propaganda. Mens radio var raskt og effektivt og nådde hele folket, var fjernsynet preget av tungt og tregt utstyr. Dette gjorde det vanskelig å nå raskt ut, og nesten alle tv-sendingene gikk direkte siden det var teknisk utfordrende og dyrt å ta opp og lagre tv-bildene. Dette gjorde at Fernsehsender «Paul Nipkow» i hovedsak sendte underholdning, idrett og programmer med lett innhold. Utover i 1940-årene begynte utbyggingen av et større sendenett, og Fernsehsender «Paul Nipkow» fikk dermed et større nedslagsfelt.
Da Nazi-Tyskland okkuperte deler av Frankrike, startet tyskerne også opp en tv-kanal i Paris, kalt Fernsehsender Paris. Regulære sendinger startet i 1943 og ble avsluttet august 1944, da de allierte styrkene begynte å nærme seg den franske hovedstaden. Den allierte offensiven og Nazi-Tysklands svekkede militære posisjon, gjorde også at Fernsehsender «Paul Nipkow» ble stengt i oktober 1944. Kanalen ble aldri gjenopplivet etter krigen, men i stedet erstattet av vesttyske Nordwestdeutscher Rundfunk fra 1950 og østtyske Deutscher Fernsehfunk fra 1952.
Arven etter «Paul Nipkow»
Siden nesten alle sendinger gikk direkte og ytterst få av sendingene ble tatt opp på bånd, trodde tyske myndigheter lenge at det ikke fantes noen bilder fra Fernsehsender «Paul Nipkow». Men etter murens fall i 1990, ble det funnet rundt 280 ruller med 35mm-film som inneholdt opptak av programmer fra Fernsehsender «Paul Nipkow». Mye av dette materialet har blitt kringkastet på både tyske og internasjonale kanaler, som The History Channel. I Tyskland ble det gjenfunne materialet brukt i dokumentaren Televisionen im Dritten Reich («Televisjoner i Det tredje riket»), laget av WDR og NDR i 1996. Materialet ble også brukt i Michael Klofts dokumentar Das Fernsehen unter dem Hakenkreuz («Fjernsynet under hakekorset») fra 1999.
Helga Normann
Familie
Helga Normann var datter av kunstmaler og illustratør Emma Pastor Normann (1871-1954) og den tyske journalisten og forfatteren Willi Pastor, og datterdatter av kunstmaleren Eilert Adelsteen Normann (1848-1918). Hun ble i 1946 gift med ingeniør Øivind Leknes. Ekteskapet ble oppløst. Som kunstner benyttet hun hele tiden navnet Helga Normann.
Liv og virke
Helga Normann utdannet seg innenfor dans og gymnastikk i fødelandet Tyskland. Etter endt utdanning i 1928 etablerte hun sin egen skole for klassisk og moderne dans. Parallelt opparbeidet hun seg et ry som ballettdanser. I perioden 1933-1940 var hun tilknyttet Deutsches Operahus i Berlin, samtidig som hun fortsatte driften av sin egen skole. Etter at hennes og morens hjem i Berlin ble bombet i 1940, begynte en omflakkende tilværelse der hun i perioden 1940-1944 var engasjert som prima ballerina i Liegnitz, Plauen og Klagenfurt. I 1944 flyttet hun sammen med moren til Norge.
I Norge bodde hun i Balestrand hver sommer, mens hun tilbrakte vintrene i Oslo. I Balestrand beskjeftiget hun seg for det meste med å male, som tredje generasjon av slekten Normann med tilknytning til dette stedet. I Oslo var hun i mange år tegnelærer ved den katolske St. Sunniva skole.
Helga Normann er gravlagt på Vår Frelsers gravlund i Oslo, sammen med sin mor.
Miglė Marozaitė
Miglė Marozaitė (født 10. mars 1996) er en litauisk syklist.
Hun representerte Litauen under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hennes beste resultat var nummer 5 i lagsprint.
Jean-Baptiste Girard
Jean-Baptiste Girard (født 1680 i Dole i Frankrike, død 4. juli 1733 samme sted) var en fransk jesuittpater. Han ble kjent i hele Europa i 1730-årene på grunn av beskyldninger mot ham om seksuelt misbruk, og ble brennemerket som selve innbegrepet på den korrupte geistlige.
Alexanderøyene
Alexanderøyene (engelsk: Alexander Archipelago) er et nesten 500 kilometer langt arkipel i det sørøstlige Alaska i Stillehavet. Øygruppen omfatter rundt 1 100 øyer, som er topper av fjell som reiser seg fra bunnen av Stillehavet. Dype kanaler og fjorder skiller dem fra fastlandet.
Jean-Baptiste Girard
Liv og virke
Girard trådte i 1696 inn i jesuittordenen, og ble presteviet i 1707. Etter opphold i Gray, Pontarlier og Aix-en-Provence kom han i 1728 til Toulon, der han utøvde oppgaver som skriftefar.
Alexanderøyene
Øyene har uregelmessige og bratte kystlinjer, og dype, eviggrønne, tempererte regnskoger. De største øyene i gruppen er Prince of Wales, Chichagof, Admirality, Baranof, Etolin, Kupreanof, Kuiu, Mitkof, Wrangell, Kosciusko, Dall, Annette, Yakobi og Revillagigedo. Det totale arealet er beregnet til å være ca. 35 000 km².
Øyene er oppkalt etter tsar Aleksander II av Russland.
Jean-Baptiste Girard
Liv og virke
Rettsprosessen ble næring for den pågående konflikt mellom jesuitter og jansenister, som den gang var svært heftig og ble ansett som å berører selve forståelsen av katolisismen. Striden om pater Girards skyld eller uskyld engasjerte ikke bare i Frankrike, men fant interesse langt utover landets grenser. Mange sanger, dikt og stridsskrifter ble skrevet, og striden stod i sammenheng med den generelle strid om kirkens rolle i samfunnslivet.
Saken ble i årevis gjenstand for oppmerksomhet, og den inspirerte til litteratur. Voltaire beskjeftiget seg med den, og dessuten var den bakgtrunn for den pornografiske romanen Thérèse philosophe, som var et av de mest solgte libertinske verker på 1700-tallet. I anagrams form ble personene Girard og Cadière skildret. Den jesuittfiendlige polemikk på 1800-tallet fremholdt Girard som selve innbegrepet på den korrupte geistlige.
Ivar Hvamstad
Ivar Hvamstad (født 28. september 1878 i Brandbu, død 9. mai 1916 i Oslo) var en norsk handelsmann og politiker for Arbeiderpartiet.
Etter endt skolegang jobba Hvamstad som handelsbetjent i Drøbak og på Nes i Romerike, der han i 1898 starta egen forretning. Fra 1904 dreiv han landhandel i Hof i Solør, og fra 1911 i Brandval.
Han var medlem av herredsstyret og skolestyret i Hof fra 1907 til 1909. Fra 1910 til 1912 var han vararepresentant til Stortinget for Solør krets i Hedemarkens amt. Han blei innvalgt som representant for samme krets for perioden 1916–1918. Han møtte da noen måneder, før han blei sjuk og etter kort tid døde. Vararepresentanten Halvdan Aarsrud overtok da setet.
Sara Nordenstam
Sara Maria Evelina Nordenstam (født 28. februar 1983 i Lycksele i Sverige) er en norsk svømmer. Hun konkurrerer for Oslo Idrettslag og jobber administrativt i klubben.
Nordenstam satte europarekord med 2:23,79 og kom til finalen på 200 meter bryst under sommer-OL i Beijing. Under finalen tok hun bronsemedalje med ny europeisk rekord på 2:23,02.
Nordenstam har 49 individuelle NM-gull.
Hun har svenske foreldre og bodde i Sverige til hun var 10 år, hvoretter hun flyttet til Oslo. Nordenstam svømte for Sverige inntil hun skiftet statsborgerskap i 2004. Hun har studert i USA i fire og et halvt år: reklame og markedsføring. Hun har to bachelorgrader. Nordenstam er bosatt på Lambertseter i Oslo og er ugift.
Riksscenen
Riksscene for nasjonal og internasjonal folkemusikk, joik og folkedans (Riksscenen) er en ny nasjonal møteplass for folkemusikk i alle fasetter. Riksscenen overtok høsten 2009 et tilpasset nybygg i gamle Schous bryggeri nederst på Grünerløkka i Oslo, og ble en del av Schous kulturbryggeri. Offisiell åpnet i september 2010. Før det arrangerte Riksscenen konserter og forestillinger i leide lokaler Oslo, og samarbeidet med aktører rundt i landet. Riksscenen avholder om lag 200 konserter og forestillinger årlig.
Formål
Riksscenen har som formål å være en nasjonal møteplass for aktører innenfor sektoren og publikum:
Organisasjon
Riksscenen ble etablert som stiftelse 16. mars 2007 av de fire nasjonale utøverorganisasjonene Juoigiid Searvi, Landslaget for Spelemenn, Norsk Folkemusikk- og Danselag, Noregs Ungdomslag og Samspill International Music Network.
Riksscenen er organisert med et styre og et rådgivende organ, Riksscenerådet, som består av nasjonale institusjoner og organisasjoner på området. Styreleder blir oppnevnt av stifterorganisasjonene, ett styremedlem med vara blir oppnevnt av MFO og NODA (fagorganisasjonene på området), og Riksscenerådet er valgforsamling til tre styremedlemmer med varamedlemmer.
Første styreleder for Riksscenen var Karl Einar Ellingsen, og første daglige leder var Jan Lothe Eriksen (2007 – 2010). I 2018 ble Ane Carmen Roggen daglig leder.