cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Løve (symbol)
I våpenskjold finnes løver i mange forskjellige stillinger: opprett, stående, gående, sittende, liggende, oppspringende m. fl. Vi kan se andre former bl.a. halve løver, løver med dobbelthale eller uten hale, ett eller flere løvehoder, en eller flere løvelabber,løver med to hoder eller et løvehode med to kropper. Heraldiske løver forekommer med tilleggsfigurer, bl.a. ulike typer kroner på hodet, hodet i en hjelm, samt to vinger fra kroppen og en glorie rundt hodet til Markusløven i byvåpenet til Venezia.
Deler av løver kan inngå i fantasi- og fabeldyr. Det finnes løve som har en fiskehale til underkropp bl.a. i byvåpenet til Manila, og som skjoldholder for det engelske Merseyside County Council. Fabeldyret griff har overkroppen som en ørn og underkroppen til en løve, og det er bl.a. i fylkesvåpenet til Troms og i slektsvåpenet til Bjarkøyætten.
I flere våpenskjold og andre offentlige kjennetegn utenom Europa, bl.a. i afrikanske land, brukes mer naturtro utforminger av løver, i stedet for de europeiske stiliseringene. Det er bl.a. egne utforminger av en løvefigur i Indias riksvåpen, av løvene i Sri Lankas riksvåpen og i Etiopias tidligere flagg, samt av en opprett løve i Jerusalems israelske byvåpen.
Litteratur
Norsk
Liste over Italias statsministre
Liste over Italias statsministre begynner i 1861 og omfatter regjeringsledere i kongedømmet Italia og republikken Italia fram til i dag.
Italias samling var en politisk og sosial prosess som førte til at de forskjellige statene på Den italienske halvøy ble forent til kongedømmet Italia i 1861. I kongedømmets tid var Giovanni Giolitti statsminister fem ganger mellom 1892 og 1921. Etter andre verdenskrig var det misnøye med monarkiets rolle under fascismen (1922–1943), og i en folkeavstemning om statsformen 2. juni 1946 stemte 54,3 % for republikk. Til tross for hyppige regjeringsskifter i etterkrigstida, har italiensk politikk vært preget av stabilitet. Det kristeligdemokratiske Democrazia Cristiana (DC) blei i 1946 landets største parti, og deltok i samtlige regjeringer fram til 1994. Silvio Berlusconi er den statsministeren som har sittet lengst, i republikkens tid.
Kongedømmet Italia
Kongedømmet Italia (1861–1946) hadde 30 statsministre som styrte 65 regjeringer. Giovanni Giolitti er den av statsministrene (medregnet republikken Italia, men bortsett fra Mussolini) som har sittet lengst i embetet, nemlig 10 år seks måneder og fem dager.
Republikken Italia
Republikken Italia har siden 1946 hatt 30 statsministre og 68 regjeringer. Alcide de Gasperi har vært leder av flest regjeringer med i alt åtte (hvorav en under monarkiet). Giulio Andreotti ledet sju regjeringer, mens Amintore Fanfani var statsminister i seks regjeringer. Silvio Berlusconi er den som samlet har regjert lengst (3297 dager). Statsministerembetet er hjemlet i Italias grunnlov, artikkel 92 til 96.
Karl Prinz von Ratibor und Corvey
Karl Egon Prinz von Ratibor und Corvey, også kalt Prinz zu Hohenlohe-Schillingsfürst (født 7. juli 1860 på Schloss Rauden, død 11. april 1931 på Schloss Corvey), var en tysk jurist og konservativ politiker (Deutschnationale Volkspartei). Karl Egon var overpresident i provinsen Westfalen fra 1911 til 1919.
Simhadri kraftverk
Simhadri kraftverk er et kullkraftverk i delstaten Andhra Pradesh i India. Det har en installert produksjonskapasitet på 1000 MW fordelt på to like store blokker/turbiner. Operatør er det indiske selskapet National Thermal Power Corp Ltd.
Anlegget ble utbygd i årene 1999–2002. Brenselstypen er steinkull.
Årlig produksjon med superkritiske turbiner i 2006-07 var totalt 7,62 TWh, og utslippene av CO2 var 7,20454 mill tonn.
Europavei 55 (Danmark)
Europavei 55 i Danmark er en motorvei som går mellom Helsingør og Gedser. Veien er del av europavei 55. Lengden er 192 km (herav 156 km motorvei).
Fra 2010-årene skiltes strekningen fra Køge (E20-anslutningen sør om København) til Helsingør ikke E55 i nordgående retning, kun E47 (ev. E20), og E55 er kun skiltet indirekte (stiplet ramme) i sørgående retning.
Rayalaseema kraftverk
Rayalaseema kraftverk er et kullkraftverk i delstaten Andhra Pradesh i India. Enhet nr 1 har en installert produksjonskapasitet på 420 MW fordelt på to like store blokker/turbiner. Operatør er det indiske selskapet Andhra Pradesh Power Generation Corp Ltd.
Anlegget ble utbygd i årene 1994–1995. Brenselstypen er kull.
Tjølling kirke
Tjølling kirke, også omtalt som Katedralen i Tjodalyng, er en steinkirke fra middelalderen i Larvik kommune i Vestfold. Kirken har hatt basilikaform, den eneste av denne type i Vestfold utenom Tønsberg.
Historie
Kirken ligger på et sted som i middelalderen har vært et lokalt maktsentrum for søndre Vestfold. Gården Huseby ligger nær ved. Man regner med at det er en sammenheng mellom denne gården og markedsplassen Kaupang.
Jubileumsboken antar at kirken var oppført i regi av Sigurd Jorsalfare tidlig på 1100-tallet og setter 1150 som opphavsår. Ifølge Ekroll er de tre portalene rikt dekorert og viser likhet med Telemarks-kirkene fra sent 1100-tallet. Kirken ble rammet av en brann på 1360-tallet, og ble deretter ombygd. Et jordskjelv skadet kirken i 1750-årene. Det har vært antatt at det var jordskjelvet i Lisboa i 1755, men det er mer trolig at det var et jordskjelv i Kattegat i 1759 som forårsaket skadene. Vær og vind forverret skadene og veggene skal enkelte steder ha vært opp til 140 cm ute av lodd. Kirken ble restaurert eller gjenreist 1762-67. Under denne ombyggingen mistet kirken sitt basilikapreg, ved at midtskipet ble revet, og hele kirkerommet lagt under ett tak. Fundamentet og små deler av veggene ble gjenbrukt slik at bygget hadde samme omfang som før. Kirken bærer stilmessig preg av rokokko, tiden da den ble restaurert, både i eksteriør med valmet tak og i interiør.
Den ble restaurert i 1860.
Gravminnene ved kirken er registrert av DIS-Norge.
Tjølling kirke lå inntil 1988 i tidligere Tjølling kommune, som da ble del av storkommunen Larvik.
Carnaúba dos Dantas
Carnaúba dos Dantas er en kommune i delstaten Rio Grande do Norte i nordøstregionen av Brasil.
Kinesisk krokodilleøgle
Kinesisk krokodilleøgle er en sjelden øgle, med en begrenset utbredelse, og ingen nære slektninger.
Den er kraftig bygd, med velutviklede bein, og en middels lang hale som ikke kan kastes av. Øynene er små, mens øreåpningen er meget stor. Tunga er lang, og kløftet i spissen. Hodet er flatklemt fra siden. Kroppslengden er som regel rundt 15 cm, men den kan bli nesten 40 cm. På ryggen og halen har den store skjell, noe som gjør at halen kan minne om en krokodillehale. Huden har en grå grunnfarge med røde, oransje og gule flekker på halsen, sidene og buken. I vintermånedene samler flere individer seg for å gå i dvale i fjellsprekker og hule trær. Dvalen varer fra slutten av oktober til slutten av mars.
Den ene arten av Shinisaurus finnes i Guangxi- og Guangdong-provinsene i Kina (kinesisk navn: 中国鳄蜥), samt i Quang Ninh-provinsen i Vietnam, og er knyttet til subtropisk skog i forholdsvis lave fjell. Kinesisk krokodilleøgle er dagaktiv, men tilbringer mye tid med å ligge i ro på steiner og greiner ved bekker og dammer. Når den blir skremt, hopper den ut i vannet, og er en dyktig svømmer. Den eter øyenstikkere, larver til vannlevende biller, sommerfugllarver, vannlevende insekter, gresshopper, små fisker, rumpetroll og grasfrø. Arten føder levende unger.
Arten er truet av ulovlig jakt. Få jakter på arten for mat eller medisin, men mange individer blir solgt som kjæledyr. Andre faktorer som reduserer bestanden er fiske med elektrisitet og gift og fjerning av naturlig vegetasjon. En tror at det i 2008 bare var 950 eksemplarer av arten igjen i Kina, for det meste i Guangxi.
Dette er den eneste gjenlevende representanten for en gruppe som har hatt en vid utbredelse på den nordlige halvkule. I Nord-Amerika er det funnet fossiler av Bahndwivici ammoskius fra eocen i Wyoming. Fra Europa kjenner man Merkurosaurus, som levde i oligocen og miocen.
Kinesisk krokodilleøgle blir ofte plassert sammen med den mellomamerikanske slekten Xenosaurus i familien Xenosauridae. Men både morfologiske og molekylære data viser at de to gruppene bare er fjernt beslektet. Den blir derfor nå regnet som det eneste nålevende medlemmet av familien Shinisauridae.
Hidalgo del Parral
Hidalgo del Parral er en by syd i den meksikanske delstaten Chihuahua. Byen er administrativt senter for kommunen med samme navn. Folketellinger fra 2005 viser at det er 101 147 innbyggere bosatt i byen.
Ruud van Feggelen
Van Feggelen vant en olympisk bronsemedalje i vannpolo under OL 1948 i London. Han var med på det nederlandske laget som kom på tredjeplass i vannpoloturneringen bak Italia og Ungarn. Nederlands resultat i finalerunden, som besto av fire lag; uavgjort mot både Belgia 3-3 og Ungarn 4-4 og tap mot gullvinnerne Italia med 2-4. Van Feggelen spilte alle sju kampene i OL-turneringen som ble avviklet i perioden 29. juli til 7. august 1948 og han scoret 16 mål.
Mount Hodson
Mount Hodson er en isdekt stratovulkan på øya Visokoi i Sør-Sandwichøyene, som er en del av det britiske oversjøiske territoriumet Sør-Georgia og Sør-Sandwichøyene.
Manolo Blahnik
Manolo Blahnik (født 27. november 1942) er en spansk moteskaper og eponym for et av verdens mest prominente designmerker for damesko.
Skoene hans blir nå solgt i butikker som bærer hans navn rundt om kring i verden, og varierer i pris fra ca. 5000 til 25000 norske kroner. Skoene er ofte stiletthæler, og er gjerne pyntet med perler eller sløyfer. TV-serien Sex og singelliv nevnte skoene hans så ofte at det fungerte som god reklame for ham, og han ble omtalt som «den femte stjernen» i serien etter de fire hovedrollene.
Den «andre» Manolo
Det har vært en del forvirring i media rundt en blogger som kaller seg selv «Manolo», og har en blogg som han kaller «Manolo's Shoe Blog». Bloggeren omtaler seg selv i tredje person som «The Manolo», og diskuterer emner innen skredderyrket, samt at han av og til gjør narr av kjendiser. Han bidrar også med en ukentlig artikkel i Washington Post Express.
Elof Ahrle
Gustaf Elof Ahrle (født 21. januar 1900 i Nyköping i Södermanlands län i Sverige, død 3. juni 1965 i Sollentuna) var en svensk skuespiller og filmregissør. Hans foreldre var Meierieier Karl August Carlson og Karolina Matilda Carlson.
Biografi
Født og oppvokst i Nyköping begynte han i Elin Svenssons teaterskole i 1919. Han ble der og under kommende eventyrlig turnéliv kamerat med Weyler Hildebrand, Nils Ferlin og Harald Beijer.
Seiji Aochi
Seiji Aochi (japansk: 青地 清二, Aochi Seiji) (født 21. juni 1942 i Kamisunagawa, død 14. august 2008 i Sapporo) var en japansk skihopper som representerte Snow Brand Milk Products Corporation.
Elof Ahrle
Biografi
Samtidig som han studerte på Elin Svenssons teaterskole, hadde han midlertidig ansettelse hos Albert Ranft ved Svenska- och Vasateatrarna.
Alfred Getz’ vei
Alfred Getz' vei (1–4) er en blindvei på universitetsområdet Gløshaugen i Trondheim som strekker seg mot sørvestlig retning fra Høgskoleringen delvis parallelt med Kolbjørn Hejes vei og avsluttes i ring rundt Vannkraftlaboratoriets bygning. Veien fungerer som adkomstveg for enkelte parkeringsplasser inne på universitetsområdet, men er ikke en gjennomfartsvei.
Kvensk Finsk Riksforbund
Kvensk Finsk Riksforbund er en selvstendig kvenorganisasjon i Norge. Sammen med tilsvarende organisasjoner i Sverige og Finland danner disse tre sammen Kvenlandsförbundet-Kveenimaayhdistys. Leder for forbundet i Norge er Bjørnar Seppola. Organisasjonen ble opprettet i 1999, da under navnet Kvenlandsforbundet avdeling Norge. På landsmøtet i september 2021 ble det vedtatt å endre navnet til Kvensk Finsk Riksforbund.
Alfred Getz’ vei
Veien ble i 1973 oppkalt etter Alfred Getz (1862–1922), som var professor i gruvedrift ved NTH og fungerte som høyskolens rektor i perioden 1914–1917 (prorektor 1917–1921). Han var også direktør for Røros kobberverk i perioden 1903–1912.
Kvensk Finsk Riksforbund
Forbundet er en forkjemper for det finske skriftspråket i Norge. De første religiøse bøkene på finsk har siden 1500-tallet vært grunnlaget for det finske språket på Nordkalotten.
Elof Ahrle
Biografi
Sommeren 1920 ble han tilknyttet Råsunda friluftsteater og på vinteren samme år til Leopold Edins selskap, der han vakte oppsikt som Jack Chesney i Charleys tante.
Seiji Aochi
Han tok bronsemedalje i normalbakke i OL i Sapporo i 1972. Han deltok også i OL i Grenoble i 1968, der det ble 26.-plass i storbakken i Saint-Nizier. Han var med i VM i 1970 og 1974, med 7.-plass i normalbakken i Štrbské Pleso i 1970 som beste plassering. I VM i skiflyging i Planica i 1972 ble han nummer 13.
Kvensk Finsk Riksforbund
Interessen for det kvenske språket i Norge er svært lav blant skoleelevene. Dette viser blant annet skolestatistikkene til Utdanningsdirektoratet. Kvensk Finsk Riksforbund fikk i 2022 norske myndigheter til å registrere og offentliggjøre elevtallene for finsk og kvensk hver for seg for å bevise den reelle interessen for språket. Også i Sverige er interessen for meänkieli synkende, mens interessen for det finske språket holder seg på et bærekraftig nivå.
Seiji Aochi
Seiji Aochi deltok kun én gang i den tysk-østerrikske hoppuka. Sammen med resten av det japanske laget trakk han seg etter tre renn i 1971/72 for å reise hjem og trene til OL. Etter moderne regler ble han nummer 76 sammenlagt, etter 13.-, 6.- og 20.-plass i de tre rennene han deltok i.
Elof Ahrle
Biografi
Han skrev også et titall folklystspill, det første var Smugglarkungen i 1929.
John Kristian Dahl
John Kristian Dahl (født 27. mars 1981 i Kirkenes) er en norsk langrennsløper som har vært spesialist på sprintøvelsene, men etterhvert også har gjort det bra i turrenn, blant annet i Pasvikrennet. Han vant Vasaloppet i 2014, 2016 og 2017.
Elof Ahrle
Biografi
I 1932-1937 var han knyttet til Folketshus teateret som ble drevet av Ragnar Klange som et i hovedsakelig revyteater. Som Loffe var han ofte en Ekenkis og snakket ekensnack (gammel stockholmsdialekt).
John Kristian Dahl
Biografi
Dahl debuterte i verdenscupsammenheng i 2001 og tok sin første pallplassering i Toblach i 2003. Han representerte Kirkenes og Omegn Skiklubb før han flyttet til Trøndelag og Strindheim Idrettslag.
Dahl tok sin første verdenscupseier da han vant sprinten i Davos 13. desember 2009. Til tross for dette ble han ikke tatt ut til den norske troppen til OL i Vancouver 2010. I det siste verdenscupløpet før OL ble han nr. 2, bare slått av svenske Emil Jönsson. Per 6. februar 2010 har han ni individuelle pallplasseringer fra verdenscupløp, én seier, fire andreplasser og fire tredjeplasser.
Elof Ahrle
Biografi
Elof Ahrle medvirket i 77 filmer, regisserte iblant og skrev manus til blant annet Sextetten Karlsson 1945, som bygget på en nærmest selvbiografisk bok.
John Kristian Dahl
Biografi
Dahl vant Vasaloppet i 2014 etter å ha blitt nummer sju i året før. Han ble nummer to i Marcialonga i 2014. Han vant Vasaloppet for andre gang i 2016, og for tredje gang i 2017. I 2016 vant han det 200 km lange Nordenskiöldsloppet, første gang dette rennet ble arrangert i moderne tid.
Elof Ahrle
Biografi
Ahrle var gift med Naemi Briese fra 1931 til 1939 og fra 1940 med Birgit Rosengren. Han er far til skuespilleren Leif Ahrle.
Kvensk Finsk Riksforbund
Stipendvirksomhet
Sammen med sin ungdomsorganisasjon, Kvensk Finsk Studentnettverk, deler forbundet ut et finsk-stipend til skoleelever på ungdomsskolen (10. klassetrinn) og videregående skole (1. - 3. klassetrinn). Elever som enten ønsker å mestre finsk, kvensk, eller meänkieli kan søke om stipendet, Suomen apuraha. Blant de aktuelle skoleelevene tar ni av ti elever finsk på grunnskolen. På videregående skole er det nesten utelukkende elever som leser finsk.
Tate Modern
Tate Modern i London er Storbritannias nasjonale museum for moderne kunst. Det er sammen med Tate Britain, Tate Liverpool, Tate St Ives og Tate Online en del av gruppen Tate Gallery.
Kinas riksvei 112
Kinas riksvei 112 er en 1228 km lang ringvei som løper utenfor og rundt Beijing byfylke.
Tate Modern
Tate-samlingen er stilt ut i tredje og femte etasje i bygningen, mens fjerde etasje brukes til midlertidige utstillinger. Deler av andre etasje brukes til mindre utstillinger av samtidskunst.
I turbinhallen i første etasje var engang kraftstasjonens generatorer. Nå brukes plassen til bestillingsverker laget spesielt for Tate Modern, ett hvert år. Følgende kunstnere har bidratt til turbinhallen:
Manurhin
Manurhin (Manufacture de Machines du Haut-Rhin) var et fransk selskap best kjent som produsent av våpen.
1920-1945
Selskapet ble opprettet i 1920 av Jules Spengler og Georges Chatel. Hovedproduktene var produksjon av prosesseringsmaskiner for mat, ammunisjon, maskiner for produksjon av ammunisjon, og meteorologiske instrumenter. I 1928 opprettet firmaet en fabrikk (Le Mans) for produksjon av skytevåpen, og i 1938 en fabrikk (Vichy) for medium størrelse ammunisjon, begge etter forespørsel ifra den franske regjering.
1945-1982
Etter den andre verdenskrig ekspanderte Manurhin med produksjon av flere nye produkter, blant annet innen verktøyindustri, flaskepåfyllingsmaskiner og Scooter produksjon. Firmaet hadde i denne perioden sin storhetstid med 4000 ansatte. I 1978 kjøpte firmaet Matra opp 34% av aksjene i selskapet. På grunn av reduksjon i de industrielle aktivitetene rundt 1980 begynte firmaet å få økonomiske problemer på begynnelsen av 80-tallet.
1983-1990
I 1983 fikk Matra fullt eierskap over Manurhin for å prøve å øke den industrielle og finansielle situasjonen. To separate selskap ble opprettet; Matra Manurhin Defense og Matra Manurhin Automatic, førstnevnte for ammunisjon og våpenproduksjon, sistnevnte for produksjon av verktøysmaskiner og annet industrielt utstyr. Dette selskapet blir senere delt opp i flere nye selskap.
Poseidon (film)
Poseidon er en amerikansk film fra 2006, produsert og regissert av Wolfgang Petersen. Den er en gjenskapelse av filmen SOS Poseidon fra 1972 og basert på romanen The Poseidon Adventure av Paul Gallico fra 1969. Filmen ble også gitt ut i IMAX-format samtidig som den originale utgivelsen.
Handling
Det er nyttårsaften, og over 2000 passasjerer og mannskap feirer ombord i det store cruiseskipet «Poseidon» på åpent hav. Ved midnatt slår en enorm bølge inn over båten uten forvarsel, og båten snus på hodet. De fleste passasjerene og mannskapet blir drept med en gang, men flere hundre overlever i ballsalen, der festen ble holdt.
Da de oppdager at det eneste håpet om å overleve er å komme seg til overflaten der skipets skrog nå ligger. En håndfull overlevende, ledet av Dylan (Josh Lucas) og Robert (Kurt Russell) begynner å gå igjennom vrakgods, fallende gjenstander og branner, samt den evige faren for oversvømmelse i rommet der de befinner seg, mot propellakslingen bak i skipet.
Mallard (lokomotiv)
Rekorden
Mallard innehar fartsrekorden for damplokomotiver med ca. 202 km/t (126 mph). Rekorden ble nådd 3. juli, 1938 på en lett nedstigende strekning ved Stoke Bank, sør for Grantham på East Coast Main Line.
Mallard var det perfekte lokomotivet for et slikt rekordforsøk, lokomotivmodellen var strømlinjeformet designet for å kunne holde en fart på mer enn 100 mph i lengre tid. Det var også en av de eneste som var utstyrt med doble skorsteiner og doble Kylchap eksossystemer. Noe som gjorde at det fikk unna eksos mye bedre ved høyere fart. Det tresylindrede designet på A4-klassen medførte bedre stabilitet ved høy fart og de store 2032 mm hjulene gjorde at man fikk ut så mange omdreininger som var mulig med datidens teknologi.
Stoke Bank hadde var en bakke med nedstigninger mellom 1:178 og 1:200. Mallard med seks vogner og en egen dynamometervogn kom passerte høydedraget Stoke Summit med en fart på 75 mph og begynte å akselerere nedover. Farten på slutten av hver mile ifra Stoke Summit ble målt å være 87½, 96½, 104, 107, 111½, 116 og 119 mph, etter det hadde man avlesning av fart for hver halve mile med 120¾, 122½, 123, 124¼ og tilslutt 125 mph. Indikatordiagrammet på dynamometervognen målte for et øyeblikk 126 mph.
Kort tid etter rekordforsøket fikk Mallard en overopphetning og måtte tilbake til Doncaster for reparasjon. Grunnen for overopphetingen var dårlig oppsett av giroppsettet som gjorde at den sylinderen inne i lokomotivet fikk en større del av arbeidsmengden enn de to sylindrene på utsiden. Dette hendte bare ved høy fart og var mesteparten av grunnen til Mallards overoppheting under rekordforsøket.
Kontrovers rundt rekorden
Mallards verdensrekord har aldri blitt offisielt slått av noe damplokomotiv, selv om en del tyske lokomotiver kom veldig nær. Det eksisterer mange historier og rykter om høyere fart. Men Mallards rekord er den eneste med skikkelig dokumentasjon. Mange av datidens lokomotiver kunne nok ha nådd samme hastighet, men man tror at LNERs lange, rette nedadstigene strekning ved Stoke Bank spilte like stor rolle i rekorden som lokomotivet og mannskapet.
En merknad er at togrekorder, i motsetning til fartsrekorder for biler, ikke har krav om at man skal regne ut gjennomsnittet mellom begge retninger. Og helling og vind alltid har vært aksepterte hjelpemidler i fartsrekorder for tog.
Andre lokomotiver som kanskje kunne ha gått over 126 mph er New York Centrals Niagara 4-8-4, Pennsylvania Railroads S1 (som ryktene skal ha til at har gått over 140 mph) og T1 prototyper, Santa Fes 2900-klasse 4-8-4 og sist, men ikke minst Milwaukee Roads A1 4-4-2 Atlantics og F7 4-6-4 Baltics. Milwaukee Road har fartsrekorden for raskeste damplokomotiv i vanlig rute med rutetabeller som krevde fart på mer enn 100mph; det er med sikkerhet kjent at de gikk over 120 mph relativt jevnlig.
Det var nok frykten for å bli saksøkt og omdømmet som et usikkert selskap på grunn av rekordforsøk som skremte alle amerikanske jernbaneselskaper ifra å prøve å slå fartsrekorden i 1930- og 1940-årene.
Guðbergur Bergsson
Guðbergur Bergsson (født 16. oktober 1932 i Grindavík) er en islandsk forfatter.
Guðbergur utdannet seg ved Islands universitet for å få lærereksamen, og dro deretter til Universitetet i Barcelona for å utdanne seg innen litteratur. Hans tid i Spania gjorde ham til en av de ledende oversetterne av spansk litteratur på Island.
Ceará-Mirim
Ceará-Mirim er en kommune i delstaten Rio Grande do Norte i nordøstregionen av Brasil.
Guðbergur Bergsson
Hans første bok kom ut i 1961. Han har skrevet om lag 20 bøker, blant annet poesi og barnelitteratur. I 2004 fikk han Svenska Akademiens nordiska pris, og hans verk har blitt oversatt til mange ulike språk.
Europamesterskapet i bryting
Europamesterskapet i bryting ble arrangert første gang i 2005 i Varna, og arrangeres hvert år. Mesterskapet ble egentlig opprettet i 1911, men frem til 2005 ble det holdt separate mesterskap for hver brytestil.
Medaljestatstikk
Oppdatert 2019
VM i sjakk 1910 (Lasker–Janowski)
VM i sjakk 1910 (Lasker–Janowski) var et VM i sjakk i 1910 mellom Emanuel Lasker og David Janowski. Det ble spilt mellom 8. november og 8. desember 1910 i Berlin, og endte med at Lasker forsvarte tittelen.
Bakgrunn
Lasker og Janowski spilte to vennskapskamper i 1909, hvor den første endte uavgjort (+2 -2) og den andre ble en seier for Laster (+7 02 -1). Den lengste kampen i 1909 blir ofte kalt for en verdenmesterskapskamp, men ifølge Edward Winter var det ikke en tittelkamp.
Resultater
Den første vinneren som vant åtte kamper ville bli kronet Verdensmester.
! !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! 7 !! 8 !! 9 !! 10 !! 11 !! Seiere
René Adler
Rene Adler (født 15. januar 1985) er en tysk tidligere fotballspiller.
As the Light Does the Shadow
As the Light Does the Shadow er det femte studioalbumet til det norske doom metal bandet Funeral.
Kota kraftverk
Kota kraftverk er et kullkraftverk i delstaten Rajasthan i India. Det har en installert produksjonskapasitet på 1045 MW fordelt på seks blokker/turbiner. Operatør er det indiske selskapet Rajasthan Rajya Vidyut Utpadan Nigam Ltd.
Anlegget ble utbygd i årene 1983–2004. Brenselstypen er kull.
Årlig produksjon i 2006-07 var totalt 7,398 TWh, og utslippene av CO2 var 8,0613 mill tonn.
Nijs Korevaar
Nijs Cornelis Korevaar (født 31. desember 1927, død 1. desember 2016) var en nederlandsk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1948 i London og 1952 i Helsingfors.
Korevaar vant en olympisk bronsemedalje i vannpolo i OL 1948 i London. Han var med på det nederlandske laget som kom på tredjeplass i vannpoloturneringen bak Italia og Ungarn. Nederlands resultat i finalerunden, som besto av fire lag; uavgjort mot både Belgia 3-3 og Ungarn 4-4 og tap mot gullvinnerne Italia med 2-4. Korevaar spilte alle sju kampene i OL-turneringen som ble avviklet i perioden 29. juli til 7. august 1948 og han scoret fire mål.
Fly on the Wall
Fly on the Wall er det tiende studioalbumet til det australske hardrockbandet AC/DC, utgitt 28. juni 1985. Albumet er bandets andre og siste selvproduserte album. Det var også det første AC/DC-albumet som ikke hadde med trommeslager Phil Rudd, som var erstattet av Simon Wright. Som med deres forrige album, Flick of the Switch, valgte Angus og Malcolm Young å produserere på den måten at de fikk med seg råheten og enkelheten på deres tidligere arbeid til tross for at albumet ble gitt ut i periode da pop-orientert glam-metal ble stadig mer populær.
Bakgrunn
Albumet ble ikke godt mottatt av kritikere og solgte bare en million kopier da det ble utgitt. Dette sto i serk kontrast til suksessen med deres to foregående album, Back in Black og For Those About to Rock (We Salute You). Singlene «Shake Your Foundations» og «Sink the Pink» skiller seg ut fra resten av albumet, og begge sangene ble inkludert på albumet Who Made Who, bandets soundtrack til Stephen King-filmen Maximum Overdrive. Albumet ble nyutgitt i 2003, som en del av AC/DC Remasters-serien.
Video
En video av AC/DC som spiller fem sanger fra albumet, ble utgitt i sommeren 1985. Videoen Fly on the Wall viser bandet som spiller sangene «Fly on the Wall», «Danger», «Sink the Pink», «Stand Up» og «Shake Your Foundations», i den rekkefølgen. De spiller i The Crystal Ballroom, en liten bar i New York City. I baren prøver en fotograf å snike seg inn så han kan ta bilder av bandet, og mens bandet opptrer blir nye figurer introdusert under hver sang, inkludert flere dresskledde menn og en dame under «Danger» og en dame kledd i bare rosa under «Sink the Pink». Tegnefilmfluen fra albumcoveret er også med i videoen på begynnelsen av videoen når bandet går på scenen. Hallomannen, kalt Decadent Dan, sier til et nesten tomt rom: «We've got a very special group for you tonight, so let's give a big Crystal Ballroom welcome to... what's the name of the group again?» Noen bak kamera hvisker, så sier Dan: «AC/DC! What are you guys, some kind of electric company?» Deretter begynner bandet å spille tittelsporet, «Fly on the Wall». Bartenderen, irritert av den høye lyden på hovedriffet, putter øreplugger i ørene sine.
Sporliste
Alle låtene er skrevet av Malcolm Young, Angus Young og Brian Johnson.
Kate Winslet
Kate Elizabeth Winslet (født 5. oktober 1975 i Reading i Berkshire) er en britisk skuespillerinne og sanger. Hun har vunnet filmpriser som Oscar-prisen, fire Golden Globe-priser, tre Screen Actors Guild Awards, to BAFTA-priser, én Primetime Emmy Award og én Grammy Award. Hun er den yngste skuespilleren til å inneha seks Oscar-nominasjoner, og er en av få personer som har vunnet tre av de fire store bransjeprisene i USA (Oscar, Emmy, Grammy og Tony). David Edelstein fra magasinet New York har omtalt henne som den «beste engelsktalende skuespillerinnen fra sin generasjon».
Winslet vokste opp i Berkshire og har drevet med drama siden barndommen – hun fikk sitt gjennombrudd på britisk fjernsyn i 1991 med science fiction-serien Dark Season. Filmdebuten hennes var i Peter Jacksons dramafilm Sorte engler (1994). I årene som fulgte fikk hun gode omtaler for rollen som Marianne Dashwood i Ang Lees Fornuft og følelser (1995), og ble verdenskjent for rollen som Rose DeWitt Bukater i James Camerons Titanic (1997). I 2000-årene spilte hun også unge Iris Murdoch i Iris (2001), Sarah Pierce i Som små barn (2006), Hanna Schmitz i The Reader (2008) og April Wheeler i Revolutionary Road (2008).
Hun vant Oscar for beste kvinnelige hovedrolle for rolleskildringen i The Reader (2008) og Primetime Emmy Award for beste kvinnelige hovedrolle i en miniserie eller TV-film for tolkningen i Mildred Pierce (2011). I 2010-årene har hun spilt i filmer som Contagion (2011), Divergent (2014), Insurgent (2015), og Steve Jobs (2016). I 2012 ble Winslet utnevnt til kommandør (CBE) av Den britiske imperieordenen for innsats innen skuespillerkunsten, og i 2014 fikk hun en egen stjerne på Hollywood Walk of Fame. Hun vant også en Grammy-pris i 2000, og har utgitt singelen «What If» i forbindelse med animasjonsfilmen Charles Dickens' En julefortelling (2001). Sangen ble en hitlåt i flere europeiske land.
Biografi
Kate Elizabeth Winslet ble født 5. oktober 1975 i Reading i Berkshire. Foreldrene er Sally Anne (født Bridges) og Roger John Winslet. Hun har også to søstre, Beth og Anna, og én bror; Joss Winslet. 11 år gammel begynte Winslet å få dramaundervisning på Redroofs Theatre School i Maidenhead, Berkshire. Da hun var 12 år var hun med i en reklame for frokostblandingen Sugar Puffs. Reklamen ble regissert av Tim Pope, som mente at skuespill lå «naturlig» for henne. På fritiden drev hun på med teater på Starmaker School of Drama, hvor hun i løpet av tenårene deltok i over 20 oppsetninger av forskjellige teaterstykker: hun spilte blant annet fru Hannigan i Annie og Raksha i Jungelboken.
Under innspilningen av TV-serien Dark Season i 1991, ble hun sammen med skuespilleren Stephen Tredre. Etter fire og et halvt år sammen gikk paret fra hverandre. Han døde av knokkelsvulst i 1997, samme uke som Titanic hadde kinopremière; Winslet gikk glipp av premièren i Los Angeles for å delta i begravelsen. 22. november 1998 giftet hun seg med filmregissøren Jim Threapleton, som hun møtte under innspillingen av Marrakesh Express i 1997. De har en datter sammen, født i 2000. Winslet og Threapleton ble skilt 13. desember 2001. Etter skilsmissen innledet Winslet et forhold til regissøren Sam Mendes, og hun giftet seg med ham 24. mai 2003 på øya Anguilla i Karibia. De fikk en sønn i 2003, men ble imidlertid separert våren 2010, og senere skilt i 2011.
Kort tid etter seperasjonen fra Mendes, ble Winslet sammen med modellen Louis Dowler. I august 2011, da hun var på ferie sammen med Dowler på Necker Island, møtte hun Ned Rocknroll (født Ned Abel Smith), som hun innledet et forhold til. Winslet og Rocknroll giftet seg i en privat seremoni i New York i desember 2012. De fikk en sønn i desember 2013.
Winslets vekt har ofte blitt kommentert i media, og hun har flere ganger sagt at hun nekter å la Hollywood diktere vekten sin. Hun har også vært en forkjemper for at kvinner skal se ut slik de gjør, uansett størelse. I februar 2003 publiserte det engelske herremagasinet GQ bilder av Winslet som var manipulerte for at hun skulle se tynnere ut. Magasinet fikk i utgangspunktet tillatelse fra henne, noe hun ble kritisert for. Winslet mente imidlertid at retusjeringen gikk for langt, og sa at hun «ikke ser slik ut, og [jeg] vil heller ikke se slik ut. Plutselig har jeg gått ned 15 kilo». Hun har vunnet to injuriesøksmål mot henholdsvis kvinnemagasinet Grazia i 2007 og den britiske morgenavisen Daily Mail i 2009 for å ha framstilt henne som en hykler. Winslet har også uttalt seg negativt om kroppspresset som nybakte mødre opplever.
Winslet var fortelleren i dokumentarfilmen A Mother's Courage: Talking Back to Autism, som handlet om den autistiske Keli Thorsteinsson og moren hans, Margret Ericsdottir. Dokumentarfilmen ble sendt på den amerikanske TV-kanalen HBO i april 2010. Etter deltagelsen i filmen grunnla Winslet den ideelle organisasjonen Golden Hat Foundation, som kjemper for å bryte ned barrierer for mennesker med autisme. Winslet har skrevet boken The Golden Hat: Talking Back to Autism. I 2011 fikk hun Yo Dona-prisen for arbeidet med Golden Hat.
Winslet har vært med i reklamekampanjer for Lancôme (kosmetikk) og Longines (klokker). I 2011 samarbeidet Lancôme med Winslets Golden Hat Foundation for å samle inn penger til autister. Hun har også uttalt seg negativt om plastisk kirurgi og Botox, og sa i et intervju med motemagasinet Harper's Bazaar i 2015 at «livet er for kort til å bruke tid på å fokusere på ting som det. Jeg ønsker å holde på helsen og forstanden min, og spise godt med mat og være lykkelig.» I 2010 var hun også med på en video fra dyrevernorganisasjonen People for the Ethical Treatment of Animals (PETA), hvor hun oppfordret kokker til å fjerne foie gras fra menyen og gjestene til å boikotte de restaurantene som tilbød det. Winslet er selv vegetarianer.
1991–1996: Sorte engler og Fornuft og følelser
Winslet hadde debutert som TV-skuespiller i en birolle i dramaserien Shrinks i 1988, men gjennombruddet kom med science fiction-serien Dark Season i 1991. I sistnevnte hadde hun rollen som Reet, en skoleelev som blir mistenksom når en mystisk mann deler ut gratis datamaskiner til alle elevene – uten grunn. Sammen med de to vennene sine finner hun ut at datamaskinene er en del av hans hemmelige plan om å ta over verden. Etter denne rollen hadde hun en liten rolle som Caroline Jenington i den tredje episoden av miniserien Anglo Saxon Attitudes i 1992. I perioden 1992–1993 spilte hun også i situasjonskomedien Get Back, som følger forstadslivet til familien Sweet. Winslet spilte Eleanor, en av de to døtrene i familien. I 1993 hadde hun også en gjesterolle i dramaserien Casualty, som følger rollefigurene i det fiktive sykehuset Holby City Hospital. Winslet spilte Suzanne i episoden «Family Matters» i sesong 7.
I 1994 hadde hun en hovedrolle i sin første langfilm: Peter Jacksons Sorte engler. Filmen handler om venninene Juliet Hulme (Winslet) og Pauline Parker (Melanie Lynskey) som bestemmer seg for å gå til drastiske skritt når Paulines mor prøver å ødelegge vennskapet mellom dem. I filmen sang hun en a cappella-versjon av arien «Sono Andati» fra operaen La bohème, som ble med på filmmusikken. Hun vant en Empire Award og fikk gode omtaler for rolletolkningen. Desson Thomson fra The Washington Post beskrev Winslet som «en glødende ildkule som lyser opp hver eneste scene hun spiller i», mens Janet Maslin fra The New York Times mente hun var «urovekkende effektiv», og kalte rollefiguren «hovmodig» og «dristig». I 1994 og 1995 dukket hun også opp i teaterstykkene What the Butler Saw og A Game of Soldiers. Winslet hadde en liten birolle som prinsesse Sarah i Disneys familiefilm Ridder på rulleskøyter i 1995. Filmen handler om skolegutten Calvin, som plutselig blir kastet gjennom tiden, tilbake til middelalderen.
Hyllifestivalen
Hyllifestivalen er en årlig nullbudsjetts rockefestival i Spydeberg for band som ikke er etablert i musikkindustrien (eller som vil spille gratis). Festivalen var opprinnelig et bursdagsstunt for Øystein Bøhler i 2002, og ble arrangert offisielt for første gang i 2003 av Beyondfett.
Kate Winslet
1991–1996: Sorte engler og Fornuft og følelser
I 1995 spilte Winslet i Ang Lees dramafilm Fornuft og følelser, som var basert på boken med samme navn av Jane Austen. Hun hadde egentlig hatt prøveinnspilling for rollen som Lucy Steele, men ble på bakgrunn av innspillingen tilbudt en større birolle. Winslet spilte mot Emma Thompson, Hugh Grant og Alan Rickman, og hadde rollen som Marianne Dashwood. Filmen handler om søstrene Ellinor (Thompson) og Marianne Dashwood, som plutselig blir gjort arveløse når faren deres dør. Redningen for dem begge er å gå inn i fordelaktige ekteskap, men uten penger er de ikke lenger så attraktive på markedet. For rollen måtte Winslet lese flere gotiske tekster fra Austens tid, i tillegg til å lære seg tai chi chuan og å spille piano. Hun bodde også sammen med Thompson en stund for å utvikle rollefigurenes søskenkjærlighet.
Fornuft og følelser etablerte Kate Winslet som anerkjent filmskuespiller, og hun fikk god kritikk for rolleskildringen. Dagbladet skrev at Winslet gjorde inntrykk, og beskrev Marianne som «vakker» og «impulsiv», mens Per Haddal fra Aftenposten beskrev figuren som «ungdommelig svermerisk». Variety skrev at hun var «fremragende som den høytflygende romantikeren som får vingene sine brent», mens San Francisco Chronicle roste henne for å vise overgangen fra «en jentes impulsivitet til en mer kvinnelig balansefølelse». Winslet vant flere bransjepriser for rolletolkningen, blant annet BAFTA-prisen og Screen Actors Guild Award for beste kvinnelige birolle. Hun ble også nominert til andre prestisjetunge filmpriser som Golden Globe og Oscar.
I 1996 spilte hun i to filmer. Den ene var Jude, som er basert på boken med samme navn av Thomas Hardy. Winslet spilte Sue Bridehead, en intelligent og frittenkende kvinne som utvikler et kjærlighetsforhold med kusinen sin Jude (Christopher Eccleston). Forholdet deres blir imidlertid satt på prøve når omgivelsene rundt ikke aksepterer kjærligheten. Hennes rolleskildring ble applaudert av kritikere. TIME mente hun var «perfekt» for rollen, og skrev at hun var «en modernist forut for sin tid. (...) Jude er et kjekt utstillingsvindu for hva hun har å by på.» Variety var også positiv, og mente Winslet ga filmen «glans og energi». Den andre filmen i 1996 var Kenneth Branaghs dramafilm Hamlet, som var basert på skuespillet med samme navn av William Shakespeare. Filmen handler om hvorledes prins Hamlet (Branagh) ønsker å hevne seg på sin onkel Claudius, som har drept Hamlets far, kongen av Danmark, og deretter erobret tronen og giftet seg med Hamlets mor. Winslet hadde rollen som Ofelia, adelskvinnen som Hamlet er forelsket i. The New York Times kalte rolleskildringen hennes i filmen «glødende», mens Roger Ebert mente hun spilte rollefiguren «rørende sårbar». Winslet ble nominert til en Satellite Award for rolletolkningen.
1997–2003: Titanic, Iris og «What If»
Winslet spilte mot Leonardo DiCaprio og Billy Zane i katastrofefilmen Titanic i 1997. Hun hadde den kvinnelige hovedrollen som overklassepiken Rose DeWitt Bukater, som reiser på RMS «Titanic» med moren sin Ruth og sin nye forlovede Cal (Zane). Hun er imidlertid ulykkelig, og bestemmer seg for å begå selvmord mens hun er ombord. Da møter hun fattiggutten Jack Dawson (DiCaprio) som gir henne et nytt syn på livet. Det oppstår imidlertid komplikasjoner når Rose og Jack får følelser for hverandre, og når Cal finner ut om dette. Da skipet går på et isfjell og synker, må Rose velge mellom rikmannslivet med Cal, og fattiglivet med Jack. Dramafilmen ble regissert av James Cameron, som har kalt Winslets figur «en Audrey Hepburn-type». Winslet måtte gå ned i vekt for å spille rollen som Rose.
Titanic ble den mest innbringende filmen noensinne, og ga Winslet en internasjonal kjendisstatus. Hun fikk god kritikk for rolletolkningen. Birger Vestmo fra Filmpolitiet roste samspillet med DiCaprio, og hennes «ungdommelige gnist og energi». Han skrev: «[Winslet og DiCaprio] er perfekte som filmens emosjonelle senter, og vi mister dem aldri, selv når den eksterne dramatikken når høydepunktet.» Borghild Maaland fra Verdens Gang skrev at Winslet minte om «en Jane Austen-figur som vil klare seg selv i livet», og at hun og DiCaprio «overbeviser som frihetssøkende mennesker med energisk følelsesmessig sprengkraft». Titanic vant også 11 Oscar-priser, blant annet for beste film, og Winslet ble nominert til prisen for beste kvinnelige hovedrolle. Hun ble også nominert til en Golden Globe, en Satellite Award og en Screen Actors Guild Award for rolletolkningen, og vant en European Film Award for beste kvinnelige hovedrolle.
Winslets eneste film i 1998 var den romantiske hippie-filmen Marrakesh Express. Winslet takket nei til hovedroller i storproduksjoner som Shakespeare in Love (1998) og Anna og Kongen (1999) for å spille rollen i den lavbudsjettfilmen. Filmen handler om den unge tobarnsmoren Julia (Winslet) som flytter med døtrene sine fra London til Marokko i håp om å starte et nytt liv der. Selv om filmen fikk blandet kritikk, fikk Winslet gode omtaler for rolletolkningen sin. Roger Ebert skrev: «Det som får filmen til å fungere er Winslets rolleskildring som en oppriktig, god person, ikke forferdelig smart; en som innbitt forfølger drømmen sin og som drar med seg de uvillige barna sine på veien.» Janet Maslin fra The New York Times mente at Winslet klarte å «fange Julia i all sin glemsomhet og optimisme» på en rørende måte.
I 1999 spilte hun mot Harvey Keitel i dramafilmen Holy Smoke, regissert av Jane Campion. Winslet hadde rollen som Ruth Barron, som sammen med bestevenninnen sin drar til India for å søke spirituelle og eksotiske opplevelser. Hun blir trollbundet av verdenen hun møter, som er helt annerledes fra den verdenen hun kjenner til. Etter at hun blir fascinert av en karismatisk guru, bestemmer hun seg for å bli værende i India, til familiens fortvilelse. Hun fikk god kritikk for rollen. The Detroit News skrev at hun gir arbeidet sitt «emosjonell energi», og at filmen knapt ville være verdt å se hvis ikke Winslet var med. Variety var også positiv: «Winslet fortjener æren for å unngå enkle rollevalg i favør for denne komplekse rollefiguren, som tar med skuespilleren langt utover hva hun har gjort tidligere. Hun viser den typen mot få unge skuespillere vil være i stand til, og en ekstraordinær rekkevidde (...) hun holder ingenting tilbake.» I 1999 hadde hun også en stemmerolle i animasjonsfilmen Faeries som gårdsarbeideren Brigid.
I 2000 spilte hun mot Geoffrey Rush og Joaquin Phoenix i dramafilmen Quills, som var inspirert av Marki de Sades liv og virke. Winslet spilte tjenestepiken Madeleine «Maddy» LeClerc, som hjelper asylfengslede Marki de Sade (Rush) med å smugle ut flere av tekstene hans. Hun blir tiltrukket av Sades sadistiske ideer, og hans mystiske personlighet. Det oppstår imidlertid også følelser mellom henne og presten på asylet, François de Coulmier (Phoenix). Winslet fikk god kritikk for rolletolkningen. Roger Ebert kalte rollefiguren «lystig» og «trivelig», mens San Francisco Chronicle skrev at hun «spiller rollen med en underfundig humor, og [at hun] balanserer uskyld med en blunkende viten». Hun ble nominert til en Satellite Award og en Screen Actors Guild Award for rolletolkningen.
I 2001 hadde Winslet også roller i to animasjonsfilmer. Den ene var kortfilmen War Games, som handler om en søskenflokk under første verdenskrig. Winslet hadde stemmen til barnas mor, Annie. Hun hadde i tillegg stemmen til Belle i animasjonsfilmen Charles Dickens' En julefortelling, som er basert på En julefortelling av Charles Dickens. I forbindelse med sistnevnte film, sang hun låten «What If», som ble utgitt i november 2001. Sangen er en ballade som brukes i filmen da Winslets figur gjør det slutt med hovedpersonen Scrooge, og undrer på hva som kunne ha vært. Hun spilte inn en musikkvideo for låten, og inntektene gikk på hennes ønske til National Society for the Prevention of Cruelty to Children (NSPCC) og Sargent Cancer Care for Children, to veldedighetsorganisasjoner i Storbritannia. «What If» ble en hitlåt i flere europeiske land, blant annet i Irland, Belgia og Østerrike. Den nådde også sjetteplass på den britiske topplisten.
I 2001 hadde hun også rollen som romanforfatteren og filosofen Iris Murdoch i den biografiske dramafilmen Iris. Filmen er bygget på memoarene til Murdochs mann, forfatteren John Bayley. Winslet delte rollen med Judi Dench, og spilte Iris i en ung alder. Filmen tar for seg forholdet med Dayley, fra begynnelsen i 1950-årene, til kampen mot Alzheimers sykdom som rammet Iris 40 år senere, og fram til hennes død i 1999. Winslet fikk god kritikk for rolleskildringen. The Washington Post skrev at hun ga en «fryktløs» rolleprestasjon, mens The Seattle Times mente hun ga figuren «en svimlende livskraft». Los Angeles Times var også positiv: «Fryktløsheten [Winslet] gir til rollevalgene sine passer spesielt godt her, hvor hun skaper en rollefigur som viste så mye utstråling at samtiden sa hun lignet på en ung løvinne.» Per Haddal fra Aftenposten var mer negativ, og mente Winslet spilte rollen «uten spesiell tyngde». Hun ble nominert til en BAFTA-pris, en Satellite Award, en Golden Globe og en Oscar for rolletolkningen.
Winslets neste filmrolle var i Alan Parkers dramathriller Historien om David Gale fra 2003, som tar opp temaet om dødsstraff i USA. Hun spilte den ambisiøse journalisten Bitsey Bloom, som får muligheten til å intervjue den dødsdømte skolelæreren David Gale (Kevin Spacey) i de siste ukene før henrettelsen hans. I løpet av intervjuet vekkes engasjementet hennes, og hun innser at noe ikke stemmer. Filmen fikk negativ kritikk, og både San Francisco Chronicle og USA Today mente at enkelte av Winslets scener føltes «framtvunget».
2004–2006: Evig solskinn i et plettfritt sinn og Som små barn
Winslet fikk rosende kritikk for rolleskildringen i Evig solskinn i et plettfritt sinn. Washington Post mente at Winslet opprettholdt en «betryggende likevekt», og skrev at «det tar en skuespiller av hennes stødighet til å spille noen så sinnsforvirret». Mick LaSalle fra San Francisco Chronicle mente Winslet spilte figuren sin riktig; «ikke ondsinnet, men rett og slett for smart, for livlig, for torturert og for foraktelig til å ikke rive med seg alle og enhver». The Wall Street Journal mente at Winslet aldri hadde spilt noen så «magnetisk, spennende og nevrotisk» som Clementine, mens USA Today kalte skildringen «fantastisk». Winslet ble nominert til en Oscar-pris, en BAFTA-pris, en Golden Globe, en Screen Actors Guild Award, en Saturn Award og en Satellite Award for rolletolkningen. I 2015 ble figuren stemt fram som den 20. beste kvinnelige filmkarakteren gjennom tidene av Filmweb, som beskrev rollefiguren som «fargerik, med en helt særegen måte å tenke på, så langt unna A4 som man kommer».
Den andre filmen i 2004 var Marc Forsters dramafilm Finding Neverland. Filmen handler om den skotske forfatteren J.M. Barrie (Johnny Depp), det platoniske forholdet hans med Sylvia Llewelyn Davies (Winslet), og inspirasjonen til å skrive barneboken Peter Pan og Wendy. Winslet krediterte morsrollen hennes for skildringen av Sylvia, og mente hun ikke kunne ha spilt rollen hvis hun «ikke visste hvordan det var å være en forelder». Winslet fikk god kritikk for rollen. Variety skrev hun ga rollefiguren «både spenst og sårbarhet», mens San Francisco Chronicle mente at «Winslet er direkte, jordnær og dypfølt på en gjenkjennelig menneskelig måte», og roste Winslets styrke til å holde seg seriøs. Hun ble nominert til en BAFTA-pris og en Critics' Choice Movie Award for rolleskildringen.