cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Slaget om Moskva
Sovjetisk motoffensiv
Samme dag utstedte Hitler sitt direktiv nummer 39, hvor han beordret Wehrmacht til å innta defensive posisjoner langs hele fronten. De tyske styrkene klarte imidlertid ikke å etablere forsvarsstillinger og måtte trekke seg tilbake for å unngå presset. Etter noe nøling ga Franz Halder og Günther von Kluge de tyske styrkene tillatelse til å trekke seg tilbake, uten å informere Hitler. Under et møte med Wehrmachoffiserer den 20. desember 1941 kansellerte Hitler retrettordren og kommanderte soldatene til å forsvare enhver flekk; «om det var nødvendig så fikk de grave skyttergraver med granathylser». Guderian protesterte og viste til at tapene fra kulden var større enn stridstapene, mens vinterbekledningen fremdeles befant seg i Polen. Hitler insisterte på at linjene skulle holdes, og innen jul hadde Guderian blitt avsatt, sammen med generalene Hoepner og Strauss, kommandanter for 4. og 9. panserarmé. Fedor von Bock ble og avsatt, offisielt av «medisinske grunner», mens Walther von Brauchitsch, Hitlers øverstkommanderende, hadde blitt avsatt den 19. desember.
Imens fortsatte den sovjetiske offensiven. Nord for Moskva ble Klin gjenerobret under en voldsom snøstorm den 15. desember, og Kalinin den 16. Under tilbaketrekningen opprettet tyskerne for første gang pinnsvinstillinger, sterkt utbygde støttepunkter som kunne forsvares fra alle kanter, og som med rikelige forsyninger og tilførsler fra luften kunne holde ut en langvarig beleiring. Den sovjetiske generalen Konev forsøkte å omringe armégruppe sentrum, men møtte sterk motstand ved Rzjev og måtte stoppe fremrykkingen. Dette etablerte en tysk lomme som kom til å holde ut til 1943. Også Demjansk ble omringet, men garnisonen på 100 000 mann holdt ut i 72 døgn før den fikk unnsetning.
Sør for Moskva gikk offensiven også bra. Presset mot Tula ble fjernet den 16. desember. I sentrum, vest for Moskva, var fremgangen langsommere. Naro-Fominsk ble gjenerobret først 26. desember, Kaluga den 28. og Malojaroslavets 2. januar, etter ti dager med hard tysk motstand. De sovjetiske reservene ble desimert, og offensiven stoppet den 7. januar 1942, etter å ha presset de forfrosne og utkjørte tyske styrkene 100 til 250 kilometer tilbake fra Moskva. Denne seieren ga et viktig moralsk løft til sovjetstyrkene; det var Wehrmachts første større nederlag under andre verdenskrig.
Den kalde vinteren
At vinteren 1941-1942 på østfronten var svært kald (som den også var i Norge), er velkjent. Dette hadde utvilsomt betydning for utfallet av slaget, selv om det er usikkert hvor mye. Kildene spriker også mye om hvor kaldt det faktisk ble – særlig hvis en sammenligner tyske og sovjetiske kilder. Zjukov meldte om jevn, men moderat kulde på -7 til -10 °C i november, noe som stort sett stemmer med offisielle observasjoner fra Moskva. I begynnelsen av desember kom kulden for alvor – nettopp da tyskernes siste angrep på Moskva kjørte seg fast. Her er tyske og sovjetiske beretninger fra fronten og meteorologisk statistikk fra Moskva og Smolensk samstemte. I Moskva falt temperaturen fra 3. til 5. desember (målt kl. 0700) fra -7,2 til -25,0 °C, og videre til -28,9 °C den 7. .
Enkelte tyske generaler beskrev kulden som langt mer ekstrem. De kan ha hatt interesse av å fremstille det slik for å forklare hvorfor offensiven stanset og fordi de attpåtil måtte foreta en tilbaketrekning – mange av dem ble da også avsatt. Alt 30. november rapporterte hærsjefen von Bock til Berlin om -45 °C, mens de offisielle målingene fra Moskva viste -10,6 °C som det kaldeste i november. Så store lokale avvik kan virke usannsynlig, desto mer etter som tyskerne vitterlig klarte å fortsette offensiven måneden ut. Erhard Raus, sjef for 6. panserdivisjon, meldte om et plutselig temperaturfall til -36 – -38 °C i perioden 4.–7. desember.
I sin propaganda fremholdt nazistene at tilbakeslaget vinteren 1941–1942 skyldtes kulden, mens sovjeterne mente det var forårsaket av deres egen motstand og at tyskerne ikke var forberedt på den russiske vinteren.
Vinteren var uansett blant de lengste og kaldeste som er registrert. Moskvas meteorologer registrerte følgende middeltemperaturer, med normalen for perioden 1931–1960 i parentes: November -5,3 °C (-1,9), desember -12,8 °C (-6,8), januar -20,2 °C (-9,9), februar -11,8 °C (-9,5), mars -9,7 °C (-4,2). .
Den røde armés vinteroffensiv presset Wehrmacht vekk fra Moskva, men byen ble fremdeles ansett som utsatt med frontlinjene relativt nære. Fronten ved Moskva fortsatte derfor å være prioritert for Stalin, som hadde blitt svært skremt av tyskernes innledende suksess. Spesielt i kampene ved Rzjev møtte sovjetstyrkene sterk motstand. I 1942 og i begynnelsen av 1943 døde hundretusener av sovjetsoldater i det som ble kjent som «kjøttkverna ved Rzjev», inntil tyskerne endelig trakk seg tilbake fra lommen i mars 1943. Moskva var dog ikke endelig sikret før oktober 1943, da den tyske armégruppe sentrum måtte trekke seg tilbake etter det andre slaget om Smolensk.
Et strategisk nederlag for tyskerne
Rasende over at hans styrker ikke hadde klart å ta Moskva tok Hitler personlig kommando over Wehrmacht. Hitlers stabsoffiserer hadde små eller ingen oppdaterte frontkunnskaper, og detaljstyringen skulle komme til å vanskeliggjøre den allerede svært krevende oppgaven med å slå Den røde armé.
Slagets sene fase var en viktig del av den første sovjetiske vinteroffensiven. Den omfattet kraftige motangrep også i nord og sør, riktignok med mindre fremgang enn på Moskva-fronten. I sør gjenerobret sovjeterne Rostov allerede 28. november, men tyskerne klarte å stanse dem langs Mius-elven og beholde Taganrog 65 km lenger vest. Mellom jul og nyttår gjorde sovjeterne landgangsforsøk flere steder på Krim. To forsøk ble avvist, men de tok Kertsjhalvøya tilbake. Sammen med gjenerobringen av Rostov reduserte dette trusselen mot Kaukasus. Sovjeterne hadde også en viss fremgang lenger nord i Ukraina. I nord gjenerobret sovjeterne bl.a. Tikhvin. Derimot klarte de ikke å oppheve beleiringen av Leningrad. De brakte riktignok en del forsyninger med lastebiler og jernbane over islagte Ladoga etter at isen la seg midt i november – men dette var utilstrekkelig til å unngå enorme lidelser blant sivilbefolkningen. Den første sovjetiske vinteroffensiven ebbet ut tidlig i februar.
For tyskerne var tilbakeslaget langt mer alvorlig enn tapene av noen divisjoner og landområder (de sovjetiske mannskapstapene var betydelig større). Tyskernes Blitzkrieg-strategi hadde mislyktes. Nå stod de foran en langvarig utmattelseskrig mot en koalisjon av fiender med overlegne ressurser – desto mer fordi USA i mellomtiden var kommet med i krigen.
Stalins overoptimisme
Stalin på sin side ble svært optimistisk over resultatene fra slaget om Moskva, og på et møte i Kreml den 5. januar 1942 slo han fast at sovjetstyrkene skulle foreta en generell offensiv. Den røde armé skulle angripe samtidig ved Leningrad, Moskva og i det sørlige Ukraina. Den skulle bl.a. omringe armégruppe sentrum. Planen ble vedtatt på tross av protester fra Zjukov.
Som Hitler høsten før undervurderte Stalin motstandernes styrke. Hans egne styrker var slitt, tross forsterkningene fra øst – og utrustningen var mangelfull. Sovjeterne hadde en viss fremgang utover i januar og februar, men kjørte seg så fast mellom de tyske støttepunktene, og flere av de mest fremskutte avdelingene ble selv omringet da offensiven ebbet ut. Et offensivforsøk ved Kharkov i mai mislyktes og medførte store tap. Det ble etterfulgt av en ny tysk sommeroffensiv i sør, operasjon blå. Den førte helt frem til Kaukasus og Stalingrad.
Falu kommune
Falu kommune er en kommune i Dalarnas län i landskapet Dalarna i Sverige. Kommunens administrasjonssenter ligger i Falun.
Tettsteder
Falu kommune hadde tolv tettsteder i 2010. I tabellen oppgis antall innbyggere per 31. desember 2010.
Kommunevåpenet
Det eldste seglet for Falun er fra 1642 og inneholder et koppertegn. På 1900-talle ble dagens våpenskjold skapt og ble av Sveriges konge fastsatt i 1932. Etter kommunesammenslåingen i 1971 ble bildet forenklet og ble registrert hos PRV i 1988. Etter som man befant seg i Dalarna hadde også de andre kommunene som ble innlemmet i Falun egne segl, men gyldigheten av disse opphørte.
2002-2006
Etter valget i 2002 er kommunen styrt av Socialdemokraterna, Centerpartiet och Miljöpartiet.
Pike
Pike kan vise til:
Christiansand stiftamt
Christiansand stiftamt var en administrativ enhet (stiftamt), opprettet i 1682, da Stavanger stiftamt ble omdøpt og stiftstaden flyttet fra Stavanger til Christiansand. Administrasjonen lå i Christiansand og var hovedamt også for Bratsbergs og Stavanger amt. I 1685 blir to nye underamt, Nedenes amt og Lister og Mandals amt skilt ut fra Christiansand stiftamt. En gang på 1800-tallet blir Stavanger på ny stiftamt, men kun over eget amt. Betegnelsen stiftamt forsvant stort sett mot slutten av 1800-tallet.
I 1918 blir Bratsbergs, Nedenes og Lister og Mandals amt omdøpt til Telemark, Aust-Agder og Vest-Agder fylker, og Kristiansand blir amdinistrasjonssted for sistnevnte. Samtidig blir Stavanger amt omdøpt til Rogaland fylke.
Agdesiden amt opprettet i 1662 omfattet det tidligere Agdesiden hovedlen, og amtet fikk nytt navn da stiftstaden ble flyttet fra Stavanger til Christiansand og stiftamtet endret navn til Christianssand stift i 1682.
Stavanger stift blir Christiansands stift
Eneveldskongen Frederik III innførte den 1. februar 1662 amt med amtsmenn i Norge istedenfor len som ble styrt av adelen. Norge ble delt opp i 11 amt, hvorav 4 var de gamle hovedlen som ble omgjort til stiftamt. I tillegg til Akershus, Bergenhus og Trondhjems stiftamt, var dette Stavanger stiftamt med Stavanger som stiftstad.
Allerede i 1670 foreslo stattholder Ulrik Frederik Gyldenløve at Christiansand skulle være stiftstad, og stiftet skulle foruten hovedamtet Christiansand (Agdesiden), bestå av de underliggende amtene Stavanger og Bratsberg. Den 4. oktober 1671 ble Ove Juel utnevnt til stiftsbefalingsmann for "Christianssand eller Agdersidens hovedamt". Han var fra 1669 visestattholder i Norge og som sådan bodde han på Akershus i Norge. I 1676 ble han visekansler i det danske kanselli, og fikk Jens Toller Rosenheim som stedfortreder.
Jens Rosenheim, som var en kjent jurist og sønn av borgermesteren i Christiania, Nils Nilsen Toller, og var utnevnt til amtmann i Lister amt. Han skulle "tillige i Ove Juels fravær, dog under hans direktion og efter foregående kommunikation, om noget vigtigt kunde forefalde, have indseende med Christiansands stifts hovedamt". Rosenheim ble imidlertid opptatt med utkast til den nye norske lov, og det eksisterer ingen embetsbrev fra hverken Juel eller Rosenheim.
Ove Juel fikk den 11. desember 1679 avskjed som visekansler på grunn av sykdom og alderdom. Samtidig fratrådte han etter eget ønske som stiftamtmann i Norge mot løfte om første ledige stiftamt i Danmark. I 1680 ble amtmannen i Stavanger, baron Ludvig Holgersen Rosenkrantz, utnevnt som ny stiftamtmann. Det var i hans tid, i henhold til kongebrev av 6. mai 1682, at det ble endelig bestemt at Stavanger stift heretter skulle hete Christiansand stift, og at både stiftamtmannen og biskopen skulle bo i byen.
Thác Bà vannkraftverk
Thác Bà vannkraftverk er en demning med et vannkraftverk i elva Chay, i Vietnam. Dette anlegget har en totalt installert effekt på 120 MW, ble påbegynt i 1964 og stod ferdig utbygd i 1972.
Hans-Jürgen Wischnewski
Hans-Jürgen Wischnewski (født 24. juli 1922 i Allenstein, Østpreussen, død 24. februar 2005 i Köln) var en tysk politiker (SPD). Han var tysk minister for økonomisk samarbeid fra 1966 til 1968 i Kurt Georg Kiesingers storkoalisjon.
Etter Abitur i 1941 i Berlin tjenestegjorde han som soldat og senere offiser (premierløytnant). Etter krigen arbeidet han i metallindustrien og var aktiv i fagforeningsvirksomhet. I 1946 meldte han seg inn i SPD, og var mellom 1957 og 1968 formann for SPD i Köln og samtidig fra 1959 formann for partiets ungdomsorganisasjon. Han var innvalgt i det tyske parlamentet mellom 1957 og 1990, og fra 1961 til 1965 var han dessuten medlem av Europaparlamentet. Fra 1968 til 1972 var han forretningsfører for SPD og tilhørte fra 1970 sentralstyret. Han var parlamentarisk statssekretær og deretter statsminister i utenriksministeriet fra 1974 til 1976, deretter var han statsminister ved kanslerkontoret og fullmektig for riksregjeringen. Fra 1979 til 1982 var han viseformann for SPD og fra 1984/1985 kasserer.
Under den algeriske frigjøringskrigen mot franskmennene hadde Wischnewski gode kontakter til den algeriske siden. Han ble ofte brukt til særlige misjoner. Etter statskuppet i Chile fikk han løslatt fengslede tyske statsborgere i landet og hjulpet personer som var flyktet inn i europeiske ambassader å forlate landet. En stor rolle spilte han i forbindelse med kapringen av Lufthansamaskinen Landshut i 1977. Han var også virksom i meglingsforsøk i Nicaragua mellom Contra og sandinistene. For sin kjennskap til afrikanske og arabiske anliggender oppnådde Wischnewski stor anerkjennelse. Han bidro i stor grad til å utvikle det gode forholdet Tyskland har til de arabiske land, og gikk inn for selvbestemmelsesrett for det palestinske folket. I Latin-Amerika gikk han under navnet «Commandante Hans».
Alf Nordhus
Alf Magnus Nordhus (født 25. august 1919 i Bergen, død 19. desember 1997 i Oslo) var en norsk jurist. Han var fra 1950-årene en av Norges mest kjente forsvarsadvokater.
Bakgrunn
Han var født i Bergen og ble cand.jur. i 1943 og høyesterettsadvokat i 1953. Mens han studerte under 2. verdenskrig ledet han et illegalt studentutvalg ved det juridiske fakultetet.
Han var hjelpestatsadvokat 1946–1947, juridisk konsulent for Norsk Sjømannsforbund fra desember 1947, senere juridisk konsulent for Norsk bygningsindustriarbeiderforening fra 1952, sensor ved juridisk embedseksamen fra 1955 og fast forsvarer i Oslo byrett fra 1961. I årene 1956–1959 var Nordhus leder for avviklingsstyret for Kongsberg Sølvverk,, hvor Harry Lindstrøm var sekretær.
«Aktivt forsvar»
Han ble etter hvert en meget kjent og etterspurt forsvarsadvokat og introduserte begrepet «aktivt forsvar». Med dette begrepet mente han at forsvaret ikke skulle overlate all etterforskning til politiet, og at forsvaret skulle drive egen etterforskning med private etterforskere og fremskaffe egne sakkyndige. For å unngå justismord i alvorlige saker, ment Nordhus at forsvarerne burde foreta selvstendig etterforskning, og også om nødvendig bidra med egne sakkyndige.
Kjente straffesaker
Han var forsvarer i mange alvorlige straffesaker. Han var for eksempel forsvarer i Liland-saken i 1970 og forsøkte å få denne saken gjenopptatt i 1971 etter at Sten og Vibeke Ekroth hadde drevet privat etterforskning og innlevert en dokumentsamling på 1700 sider. Gjenopptakelsessaken ble forkastet av Eidsivating lagmannsrett i 1975 og avvist av Høyesteretts kjæremålsutvalg i 1976. (Per Liland ble forøvrig frifunnet i 1994). Alf Nordhus var også medforsvarer sammen med Arne Haugestad for Arne Treholt i ankesaken hans. Det oppstod etter hvert samarbeidsproblemer mellom de to forsvarerne, og oppdraget endte med et brudd mellom Nordhus og Treholt etter Nordhus' håndtering av Treholts fluktplaner. Nordhus begjærte i 1986 Treholts sak gjenopptatt.
Annen aktivitet
Nordhus var en profilert røyker.
Nordhus var i mange år fast deltager i radioprogrammet 20 spørsmål på NRK, der han bl.a. gjorde seg bemerket med sin høylytte latter. Ved en anledning var løsningen på en oppgave (som ble foreslått av lytterne) «Latteren til Nordhus».
Sacavém
Sacavém er en by i Portugal, like i nærheten av hovedstaden Lisboa, med ca. 18 000 innbyggere.
Wolfgang Staudinger
Wolfgang Staudinger (født 8. september 1963), vesttysk aker som deltok i de olympiske vinterleker 1988 i Calgary.
Staudinger vant en olympisk bronsemedalje under i aking vinter-OL 1988 i Calgary. Sammen med Thomas Schwab kom han på tredjeplass i toer for menn, bak Jörg Hoffmann / Jochen Pietzsch og Stefan Krauße / Jan Behrendt begge parene fra Øst-Tyskland.
Tamarana
Tamarana er en kommune i delstaten Paraná i sørregionen av Brasil.
Betapartikkel
En betapartikkel er et høyenergetisk elektron eller positron. I forbindelse med kjernefysisk spalting (fisjon) sendes det ofte ut betapartikler (betastråling) sammen med alfapartikler (alfastråling) og gammastråling (svært kortbølget elektromagnetisk stråling).
Betapartikkel kommer fra f.eks. karbonatomet, her skytes det inn et nøytron hvor det så kommer ut et elektron fra kjernen. Elektronet kommer fra at et nøytron i kjernen, som er bygd opp av et elektron og et proton, gir fra seg elektronet som sendes ut med stor fart.
Når det sendes ut en betapartikkel så øker atomnummeret, siden det da er et proton mer i kjernen.
Hormonterapi (kvinner i overgangsalderen)
Hormonterapi (HT), også omtalt under den eldre betegnelsen hormon-substitusjonsbehandling, ev. hormonerstatningsterapi (engelsk: Hormone replacement therapy (HRT) eller hormone therapy (HT)) er en medisinsk behandling som brukes overfor kvinner i perioden omkring og etter menopausen (overgangsalder). Terapien bygger på antagelsen om at det er mulig å forebygge ubehag og helseproblemer som skyldes at kroppens egenproduksjon av kjønnshormoner synker. En rekke forskjellige legemidler er utviklet for å øke hormonivåene. Det er i første rekke snakk om å tilføre kroppen østrogener, progestagener og progestiner. HT er en systemisk terapiform i hovedsak basert på tabletter, men i noen grad plaster.
Preparattyper
Legemidlene som brukes finnes med forskjellige sammensetninger av de aktive virkestoffene som er basert på syntetiske hormoner. En hovedinndeling kan gå på ensidige hormonpreparater og kombinasjonspreparater. De ensidige preparatene inneholder doser av østrogen alene, mens kombinasjonspreparatene også inneholder progesteron eller den kjemisk likeverdige substansen som kalles progestin.
Kvinner som har fått fjernet livmor gis oftest ensidige preparater. For andre kvinner har kombinasjonspreparater vært det vanlige da bruk at disse gir lavere risiko for livmorkreft.
Man kan også dele inn i sekvensielle og kontinuerlige preparater. I de sekvensielle varieres forholdet mellom østrogen og progesteron/progestin gjennom hver 4 ukers periode. I de kontinuerlige er forholdet konstant.
Tidligere bruk
HT er brukt som behandling mot plager i overgangsalderen (hetetokter, uregelmessig menstruasjon etc.), til å forebygge hjerte-/karsykdommer og til å forebygge bentap for dermed å redusere risiko for å utvikle osteopeni som kan føre til osteoporose (benskjørhet). Yngre kvinner som kommer i for tidlig overgangsalder blant annet som følge av feil på eggstokker eller operativt inngrep, kan behandles med HT helt frem til de når «normal» alder for forventet menopause.
Enkelte kvinner har vært motstandere av medisinbruk i forbindelse med menopausen siden den er en livsfase og ikke en sykdomstilstand.
Gjeldende terapianbefaling
Gjeldende terapianbefaling i Norge (fra 2003) ble utarbeidet på bakgrunn av studier med overraskende, negative resultater som ble publisert i 2002. De nye dataene ledet til reviderte anbefalinger for indikasjoner, risikovurderinger og behandlingsvarighet ikke bare i Norge, men også fra medisinsk hold og helsemyndigheter i flere andre land. Forholdet mellom nytte og risiko syntes å være forrykket i forhold til det som tidligere hadde vært antatt. Dette burde tilsi større tilbakeholdenhet med bruk av hormonbehandling. Nøkkelpunkter for denne anbefalingen er at den skal være individuell, kontrollert og tidsbegrenset.
Hver kvinne må vurderes individuelt. Det må alltid være en klar indikasjon for å starte og eventuelt videreføre en hormonterapi. Målet med behandlingen er å bedre kvinnens livskvalitet. Det er viktig at legen og kvinnen har en felles og informert tilnærming, som omfatter terapeutiske effekter, risikofaktorer, mulighetene for å velge alternative intervensjoner og strategier som kan redusere risiko for benbrudd, hjertesykdom og kreft. Basert på disse faktorene må det gjøres en individuell vurdering av nytte versus risiko, og legges en strategi for oppfølging og revurdering av behandlingsvarigheten.
Behandling med bioidentiske hormoner
De senere årene har såkalte bioidentiske hormoner fått økt oppmerksomhet. Begrepet brukes om legemidler som inneholder de tre hovedformene av østrogen hos mennesker; østradiol, østron og østriol samt bioidentisk pogesteron og i noen tilfeller også testosteron. Så sent som i 2004, før publiseringen av de omfattende analysene av WHI-materialet, var de relative fordelene med bioidentiske hormoner fremfor konvensjonelle ikke etablert. Preparater med bioidentiske hormoner brukes ofte lokalt i form av krem eller gel på huden og er derfor forbundet med færre bekymringer for bivirkninger enn perorale former. Større studier er fremdeles nødvendige for å bekrefte de relative fordelene og sikkerhetsaspektet som i noen grad er påvist i pilotstudier. Selv om disse hormonene er kjemisk identiske med de som finnes i kvinnekroppen, kan de ikke kopiere måten kroppen frembringer disse stoffene på og heller ikke doseringen. Kvinnekroppen har mer enn 25 forskjellige former for østrogen, og de tre nevnte formene er bare de tre vanligste. Kroppen har imidlertid i noen grad evne til å omdanne østrogener til forskjellige hormoner.
Den amerikanske etaten, Food and Drug Administration (FDA), har avgjort at påstander om sikkerhet og effekt vedrørende bruk av bioidentiske hormoner ikke støttes av data fra kliniske forsøk, og regnes for å være falske og misvisende. Apotek kan ikke selv fremstille preparater med østriol uten å ha innhentet autorisasjon for fremstilling av nye legemidler. FDA har videre avgjort at det ikke er vitenskapelig grunnlag for å bruke data fra spyttester til å måle hormonnivået som grunnlag for individuelt tilpassede bioidentiske hormonpreparater.
Nyere viten
Etter 2002 er det omdiskutert hvorvidt fordelene med bruk av østrogenmedisinene er større enn ulempene. HRT har gjentatte ganger vært i medias søkelys etter at resultatene fra store studier ble presentert i USA i 2002 og i Storbritannia i 2003.
En rekke andre, større og mindre, studier har i årene etter tusenårsskiftet påvist at bruk av østrogenmedisiner har alvorlige bivirkninger og medfører økt risiko for en lang rekke sykdommer, blant annet brystkreft, eggstokkreft  , Alzheimer/demens , hjerte-/karsykdommer og slag samt økt risiko for dødelig lungekreft. Resultatene som er presentert i den nye forskningen har ført til at terapianbefalingene fra helsemyndighetene i de fleste vestlige land er endret og bruken av hormonmedisiner er sterkt redusert.
Rose (heraldisk)
100 px|thumb|[[Tyskland|Tysk tradisjonelt stilisert rød rose med innslag av gull, for landområdet Lippe]] 100 px|thumb|Heraldisk rose som sluttstein på hvelvet til et sakristi i Landshut
Rose er en stilisert grafisk figur som er brukt i våpenskjold, flagg, segl, emblemer, andre kjennetegn og symboler.
Den stiliserte rosen har oftest fem store kronblader og et sirkelrundt midtparti. Rosen kan også være utstyrt med to blader på en kort stilk som går ut fra nederste kronblad. Noen ganger er det syv, seks, fem eller fire kronblad, men har rosen bare fire kronblad, så ligner den mye på den særskilte heraldiske figuren firblading. Det forekommer også roser med en rad mindre kronblad mellom ytre kronblad og midtpartiet; dersom de innerste bladene er hvite og de ytterste røde, så kalles figuren ofte for Tudorrose.
I våpenskjold brukes også såkalte «naturlige roser» som har 4–6 kronblader og stilker med blader. Dette ses særlig fra og med 1600-tallet i person- og slektsvåpen.
En spesiell stilisert rose er den såkalte lutherrosen. Den har på en gulkantet blå sirkelflate en hvit fembladet rose med et rødt hjerte i midtfeltet og på hjertet et svart latinsk kors. Lutherrosen brukes som symbol i og for den evangelisk-lutherske kirke.
Våpenskjold med rose
thumb|En forenklet, heraldisk rose i Sørums [[kommunevåpen. Den har samband med den kjente Sudrheims ætten i middelalderen.]] 100 px|thumb|Tre mer naturalistisk tegnede roser på et «treberg», i en moderne [[heraldisk stil|stil, ser vi i kommunevåpenet til Sins, kanton Aargau, Sveits]] Vi kan se den heraldiske rosen i våpenskjold fra middelalderen til i dag og i alle land med europeisk heraldikk.
En variant av det norske riksvåpenet med løven finnes i middelalderen med skjoldbunnen strødd med flere små roser. Finlands riksvåpen har rød bunn strødd med små sølv roser. Skjold med rose har bl.a. det tyske landområdet Kreis Lippe og den norske kommunen Sørum.
I middelalderen hadde bl.a. de norske Audun Hugleiksson og Sudrheimsætten skjold med rose. I nyere tid finnes rose i norske slektsvåpen bl.a. for Fasting, Hartmann, von der Lippe, Nansen, Rosenkrantz (i hjelmtegnet) og Rosenvinge.
Heraldiske, naturlige roser finnes i våpenskjold for bl.a. de norske slektene Blehr, Brochmann, Cappelen, Munch, Rosenkilde, Rosing og Sverdrup.
Symbolikk
Figurer i våpenskjold blir ikke alltid valgt for å ha en spesiell symbolikk. Figurene kan være valgt fordi den som laget våpenet likte figuren, fordi vedkommende ville ha noe særegent, fordi vedkommende ville vise en forbindelse til andre som bruker samme eller lignende våpenfigur, eller rose kan være valgt av andre grunner.
Heraldiske roser eller andre stiliserte roser, kan ses i eller uten noe våpenskjold: de kan være som dekorasjoner og i malerier, på skulpturer, møbler, diverse gjenstander og på andre måter. En eller flere roser er brukt som symbol i poesi, romaner og annen skjønnlitteratur; f.eks. kriminalromanen «Rosens navn» der forfatteren ikke gir noen nærmere forklaring på denne boktittelen.
På grunn av sølvrosene i det finske riksvåpenet, blir en hvit heraldisk rose brukt som et sentralt motiv i ordenstegnene til Finlands hvite roses orden.
Litteratur
Andre land
KV «Andenes»
Andenes har vært navnet på flere skip i den norske marinen:
Damblomsterfluer
Damblomsterfluer (slekten Anasimyia) er en gruppe av fluer som tilhører familien blomsterfluer (Syrphidae). Slekten omfatter nær 25 kjente arter, fem av dem forekommer i Norge. De er middelsstore blomsterfluer med stripete thorax og mer eller mindre kommaformede flekker på bakkroppen.
Utseende
Middelsstore (7-11 mm), noe slanke blomsterfluer som kan kjennes på at thorax har to lysgrå lengdestriper og at bakkroppen er jevnbred med mer eller mindre kommaformede, gule eller sølvaktige flekker. De minner om slekten Parhelophilus men er slankere og kroppen har ikke noe gult fargeskjær. Hodet er nokså stort, fasettøynene nakne og bredt adskilte hos begge kjønn. Antennene er ganske korte, mer eller mindre gulaktige. Ansiktet er kledt med hvitgul bestøvning, uten en tydelig midtbule, men munnkanten kan være framskutt, hos Anasimyia lineata stikker den fram som et "nebb". Thorax er matt svart, på ryggen med to lysgrå lengdestriper, på sidene lysgrå. Bakkroppen er parallellsidig og nokså smal, svart med gule til sølvfargede sideflekker som er trekantede til kommaformede. Beina er oransje og svarte, baklårene noe fortykkede, bakleggene krumme slik at de kan foldes tett mot lårene. Vingene er glassklare med et ganske lite, svart vingemerke. Åren R4+5 gjør en bue bakover inn i celen bak den nær vingekanten.
Utbredelse
Slekten forekommer i den palearktiske sone og Nord-Amerika, dessuten i Afrika.
Filterpapir
Filterpapir er en halvgjennomtrengbar papirbarriere som blir plassert i en væske- eller luftstrøm for å fjerne partikler.
Egenskaper
Filterpapir blir lagd med forskjellige porøsiteter og grader avhengig av applikasjon. Viktige parametere er porøsitet, partikkelretensjon, gjennomstrømningshastighet, styrke, kompatibilitet, effektivitet og kapasitet.
Filtreringen kan skje med to forskjellige mekanismer: volumfiltrering hvor partiklene samles opp i papiret eller overflatefiltrering hvor partiklene samles på papiroverflaten.
Fremstilling
Råvarene er forskjellige typer papirmasse avhengig av filterkvaliteten. Massen kan komme fra løvtrær, bartrær, plantefiber, eller syntetiske fiber. Normalt lages filterpapir på små papirmaskiner. For laboratoriefilter kan papirmaskinen være så liten som 50 cm i papirbredde. Papiret blir ofte kreppet for å gi mer porøsitet. Filterpapiret kan også behandles med reagenser eller impregneres for å få de rette egenskapene.
Jurij Khartsjenko
Jurij Khartsjenko (født 11. oktober 1963 i Rosjtsjino) er en sovjetisk aker som deltok i de olympiske vinterleker 1988 i Calgary.
Filterpapir
Drivstoffilter
Papirfiltere blir anvendt i drivstoffiltere. Vanligst i dieselmotorer. Papiret er et kreppet papir med kontrollert porøsitet. Filterpapiret blir plassert i holdere. Vanligvis anvendes blandinger av løv- og bartrefiber. Basepapiret har vekt på 50 - 80 g/m².
Jurij Khartsjenko
Khartsjenko vant en olympisk bronsemedalje i aking under vinter-OL 1988 i Calgary. Han kom på andreplass i ener for menn, bak østtyske Jens Müller og Georg Hackl fra Vest-Tyskland.
Filterpapir
Luftfilter
Filterpapir til luftfiltre er normalt plassert i kassetter eller bokser og krever at papiret er stivt nok til at kassetten ikke kollapser. Papiret må være porøst nok til å ikke hindre luftstrømmen nevneverdig. Vanligvis er papirvekten 100 - 200 g/m² og det anvendes ekstra lange papirfiber. Filterpapir til luftfiltre impregneres for hindre at de ikke ødelegges av fuktighet i luften. Noen kvaliteter blir også lagd for å kunne renses og dermed forlenge levetiden tl filteret.
Kaffefilter
Kaffefilter av papir blir lagd av ca. 100 g/m² kreppet papir. Råvare for filtrene er grove langfibre, normalt fra hurtigvoksende trær. Både blekede og ublekede kvaliteter blir produsert.
Et vanlig kaffefilter veier omtrent 2 gram
Laboratoriefilter
Papir til laboratoriefilter lages etter spesifikasjoner til anvendelsen. Råvarene kan være syrevasket papirmasser, karbonfiber, glassfiber, og lignende. Sluttbehandling og pakking er oftest de mest krevende operasjonene i produksjon av filterpapir til laboratoriebruk.
I laboratorier anvendes filterpapir sammen med en filter-, hirsch- eller büchnertrakt. Askefritt filterpapir anvendes mest til gravimetriske metoder i kvantitative kjemiske analyser. Basepapiret har vekt på ca. 80 g/m².
Filterpapiret kan også impregners med forskjellige reagenser for anvendelser i diverse tester, slik som pH-papir, graviditetstester eller diabetestester.
Oljefilter
Smøreoljer til motorer blir normalt utført med volumfiltrering. Filterpapiret blir impregnert for å tåle høye temperaturer.
Teposer
Teposer lages av abacáfiber som er en veldig tynn og langfibret hamp. Papiret blir ofte tilsatt en mindre andel syntetiske fiber. Teposer er svært porøse og tynne og har stor våtstyrke. Papirvekten er 12 - 20 g/cm².
Jung
Jung er et tettsted i Vara kommune i Västra Götalands län, i landskapet Västergötland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 408 innbyggere.
Fruhstorferia
Fruhstorferia er en slekt av biller som hører til undergruppen praktskarabider (Rutelinae) i den store familien skarabider (Scarabaeidae).
Utseende
Middelsstore, glatte, grønne, gulaktige eller svarte skarabider. På hodet har hannene et par ganske lange, tynne, innoverkrummede horn som kjennetegner denne slekten (ved siden av slekten Kibakoganea). Hunnene mangler disse hornene og kan ofte være annerledes farget enn hannene.
Levevis
Larvene lever i råtnende ved.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia (Myanmar, Vietnam, Laos, Malaysia, Indonesia).
Enskede-Årsta-Vantör
Enskede-Årsta-Vantör er et bydelsområde i Söderort i Stockholm kommune. Bydelsområdet omfatter bydelene Enskedefältet, Enskede Gård, Gamla Enskede, Johanneshov, Stureby, Årsta (bortsett fra Årsta holmar), Östberga, Bandhagen, Högdalen, Örby, Rågsved og Hagsätra.
Enskede-Årsta-Vantör ble dannet 1. januar 2007, da bydelsområdene Enskede-Årsta og Vantör ble slått sammen.
Rønning Treski
Rønning Treski er eneste gjenværende treskiprodusent i Norge. Den ligger på Skotterud i Eidskog kommune. Her har treski blitt produsert i over 100 år. Fra 1936 har familien Rønning stått for denne produksjonen. Førstegenerasjon Rønning, Paul, lærte seg å produsere ski av Martin Madshus, grunnleggeren av Madshus Ski. Den gang var det bare helveds-ski, men allerede under krigen ble de første laminerte ski laget her. Når Paul Rønning begynte å produsere treski var det anslagsvis tresifret antall treskiprodusenter i Norge, men siden 1992 har Rønning Treski vært Norges eneste treskiprodusent. I dag er det 2. og 3. generasjons skimakere som står for produksjonen av standard og spesialproduserte ski. Hele produksjonen foregår i Norge, men kundene finnes over hele verden. Blant annet har Spanskekongen kjøpt flere par Rønning Treski.
Skiene
Rønning treski er laget i en laminatkonstruksjon, i likhet med andre kjøreski. Trelaminatet gjør skiene rolige og stabile ved ujevnt fjellføre og i høy fart. Trelaminat gir også en helt spesiell følelse ved normal gange på skiene. Tre har også egenskaper som gjør at skiene har en optimal balanse mellom feste og glid, noe som gjør smøring overflødig.
Alle treski fra Rønning er konstruert for å fylle en plass i markedet der kravene er spesielle og tilbudet er begrenset. Som en liten bedrift er det fleksibilitet, ikke masseproduksjon, som er den sterke siden. Kvaliteten på produktene er det viktigste, noe som gjør at treskienes levetid er lang, og de krever lite vedlikehold. I tillegg er treski lettere enn tilsvarende ski av plast.
Skimodellene
Rønning produserer etter ordre, sånn at skiene kan bli laget etter spesifikasjoner angående lengde, spenn og ingravering.
Jegere
Jakt/løssnøski, bredde 70mm, 15mm innsving, hickory såle. For bruk i løssnø og skogsterreng. Stor bæreflate gir god framkommelighet i dyp snø. Sammen med kabelbinding, kan skiene brukes med de fleste jaktstøvler på markedet. Lengder 160 – 230cm.
Telemark
Telemark ski lages i breddene 70 og 80mm, med 20mm innsving, hickory såle og ligno kanter. Dette er ski for løsere/dypere snø, og brukes til toppturer/løssnø telemarkkjøring. Skiene er også egnet som fjellski/jaktski. Telemarkskiene kan skreddersys etter behov.
Tur/Løypeski
Modellen Tur/Løypeski lages i to bredder, 50 og 55mm. 50mm er bare for bruk i spor, mens 55mm også fungerer utenfor spor, om det ikke er for dyp og tett snø. Begge modeller har 10mm innsving, hickory såle og ligno sålekant. Skiene's langmyke konstruksjon er bra til turbruk, og gjør skiene lette å kontrollere. Lengder 170- 215cm
Fjellski
Fjellski modellen blir produsert i to bredder 60 og 75mm på midten, og har innsving på 15- 30mm, hickory såle og ligno kanter. Dette gir stødige, lettsvingte ski, som tåler å brukes med pakning og pulk. Det langmyke spennet gir godt feste og bære evne også utenfor spor. Skiene kan brukes også til toppturer. Lengder 170-215 cm.
Barneski
Barneski, bredde 55mm, 10mm innsving, ask såle, med hickory kanter. En meget god barneski som er oppbygd av 25 lameller. Stabile, med riktig spenst. Treski har en god feste/gli balanse, som gjør det lett å beherske skiene. Barneskiene kan brukes både til å gå, hoppe og kjøre slalom/telemark med. Lengder 100- 150cm.
Treskifabrikk
Rønning Treskifabrikk ligger på Skotterud i Innlandet fylke. Det har vært trevareproduksjon fra ca. år 1900. Ski ble den gang laget på bestilling. I 1936, da første generasjon Rønning overtok fabrikken, ble ski hovedproduktet, og er i dag eneste produkt. Lokalene er utvidet og fornyet i flere omganger, senest etter en brann i 2002, og er i dag velegnet for treskiproduksjon.
Fabrikken blir også forsøkt tilrettelagt for besøk av mindre grupper. Som eneste treskiprodusent i Norge vil bedriften gi vkunder og andre interesserte, et innblikk i hvordan multilaminert treski blir til.
Kalvøysund festning
Kalvøysund Festning, også kalt «HKB 34./979 Flostaöen», var et tysk kystfort ved Kalvøysund på Flosterøya i Arendal kommune, bygget under andre verdenskrig. Det skulle dekke det østre innløpet til Arendal, og var på 42 dekar.
Historie
Anlegget ble etablert i 1941 under navnet «HKB 34./979 Flostaöen» og bestod av et 50-talls bygninger og bunkere. Fra mai 1941 til august 1944 sto det fire stykk 10,5 cm K332(f) kanoner av fransk opprinnelse (Canon de 105 L mle 1936 Schneider) på fortet. Disse ble byttet ut med fire 10,5 cm K331(f) kanoner («Canon de 105 mle 1913 Schneider») fra februar 1945, også disse franske. Rekkevidden var 11,000 til 12,000 meter. Hovedbunkeren er av typen regelbau R636, som var vanlige i norske kystfort under krigen.
Oppføringen av anlegget medførte at noen fikk eiendommen sin konfiskert, andre måtte innkvartere tyske soldater i over et år, til de fikk bygget sine egne soldatbrakker. Timelønnen for tyskerarbeidet var kr 1,97. En labyrint av tunneler er nå avstengt, men den største tunnelen med tre haller disponeres av Flosta pistolklubb. Her er det aldri blitt avfyrt skudd, annet enn på øvelser og den gang et britisk fly bombet Møkkalasset fyr helt på slutten av krigen.
Etter krigen ble festningen drevet av det norske forsvaret inntil den ble avviklet 1. juli 1959. Det var to øvelser på fortet etter krigen, i 1948 og 1954. Staten overtok området 15. april 1953. I 1960 ga Forsvaret disposisjonsretten til Statens Friluftsråd, som i 1967 overlot denne til Moland kommune, som senere ble slått sammen med Arendal kommune. I dag er anlegget et friområde, og benyttes mye av lokalbefolkningen.
Filmåret 1905
Filmåret 1905 er en oversikt over lanserte filmer, fødte og avdøde filmpersonligheter i 1905.
Hud (film)
Hud er en norsk spillefilm fra 1986. Regi og manus er ved Vibeke Løkkeberg. Hovedrollene spilles av Keve Hjelm, Terence Stamp, Vibeke Løkkeberg og Elisabeth Granneman. Filmen var den inntil da dyreste filmen i norsk filmproduksjon. Hud fikk 16 års aldersgrense da den hadde premiere på kino.
Handling
Incest eller blodskam er temaet i Hud, og handlingen foregår i et sterkt mannsdominert øysamfunn på Vestlandet på 1890-tallet. Her bor Vilde, en ung kvinne (spilt av Vibeke Løkkeberg) sammen med sin invalide mor (Elisabeth Grannemann). Vilde har et incestuøst forhold til sin stefar (Keve Hjelm), noe hun fortvilet prøver å skjule. Dette forholdet har resultert i en datter, som nå er ti år. Fordi datteren er stum og i tillegg ikke døpt, blir hun mobbet og utstøtt av det fordomsfulle øymiljøet. Stefaren og presten på stedet krever at kvinnen skal gifte seg med en rik innflytter og døpe barnet, men hun nekter. Ikke med den blodskammen hun er blitt påført. Det ender med drap.
Mottakelse
Hud var både kostbar og kontroversiell, og fikk hard medfart av norske filmkritikere da den kom. Det oppstod en heftig avisdebatt som varte et halvt års tid, der Løkkeberg av enkelte ble «demonisert som riksheks». Filmen ble særlig anklaget for å være umoralsk og for langtekkelig, med dvelende scener og lite handling. Løkkeberg forsvarte seg med at hun ønsket å lage en kunstfilm med bilder inspirert av Edvard Munchs malerier. Hud ble imidlertid valgt ut til filmfestivalen i Cannes, der den ble vist som del av Un certain regard-programmet og fikk en viss anerkjennelse.
Tamboara
Tamboara er en kommune i delstaten Paraná i sørregionen av Brasil.
Sorbé
Sorbé eller sorbet er en frossen matrett som blir brukt både som mellomrett og dessert. Den vanligste måten å lage sorbé, er med sukkerlake, smak (frukt-/bærpuré, champagne, sitron eller annet) og eggehvite.
Det sies at sorbeten oppsto i det første århundret da keiser Nero sendte mange slaver til fjells for å hente snø, som ble blandet med honning eller vin.
Senere utviklet franskmennene retten til en kulinarisk rett. Det blir i dag laget sorbet med smak av det meste, fra tradisjonell, slik som sitron, til mer uventet, som bacon.
Fylkesvei 7282
Fylkesvei 7282 går mellom Sørstaulen og Seløy i Herøy kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 165.
Fonologi
Fonologi er en del av den generelle lingvistikken. Mens fonetikk er lydlære, konsentrerer fonologien seg om hvordan lyder fungerer i språk. Fonologien har utviklet seg fra Ferdinand de Saussures strukturalisme tidlig på 1900-tallet til dagens generativisme og autosegmentale fonologi, utviklet av bl.a. Noam Chomsky. Fonologien beskriver lydene i språk og deres forhold til hverandre. Man deler inn det talte språket i fonemer, foner, stavelser og flere større eller mindre enheter. Det hersker en viss uenighet blant lingvister om hvilke av disse enhetene som er relevante.
Forholdet mellom den underliggende formen av et ord, altså den formen som ligger til grunn for det uttalte, og den faktisk uttalte formen er et viktig forskningsområde innen fonologien.
Siden midten av 1990-årene har optimalitetsteori, eller OT, hatt mye å si for fonologiens utvikling.
I de siste årene har nyere og brukbaserte teoretiske retninger innen fonologi kommet fram. Særlig artikulatorisk fonologi (Browman & Goldstein, 1986, 1992) har påvirket måten forskere ser på fonologien og dens forhold til fonetikken.
Til Elise
«Til Elise» (tysk Für Elise) er et pianostykke av Ludwig van Beethoven, komponert 1810. Stykkets form er en Rondo; takten er 3/8 takt. Det starter først med en introduksjon i E-dur, før hovedtemaet begynner i a-moll. I andre del blir også akkordene C og G benyttet.
Til Elise har siden blitt et verdenskjent stykke, og en av Beethovens mest kjente komposisjoner.
Beethovens egenhendige overskrift, som var datert 27. april 1810, skal ha vært: «Für Elise am 27. April zur Erinnerung von L. v. Bthvn.». Nyere forskning ser det imidlertid som sannsynlig at Therese Malfatti, datter av Beethovens lege, har vært ment. Lesemåten Elise skal komme av at utgiveren Nohl, som oppdaget manuskriptet, har lest håndskriften galt. Manuskriptet er senere forsvunnet igjen. I 2009 oppdaget Beethovenforskeren Klaus Martin Kopitz imidlertid dokumenter i arkivet til Stefansdomen i Wien der det fremgår at sopranen Elisabeth Röckel, som senere ble gift med Beethovens venn og rival Johann Nepomuk Hummel ofte kalte seg Elise på den tiden stykket ble skrevet. Hun var en av Beethovens nærmere venner.
Lytteprøve
(MIDI rendition)}
Djursholm
Djursholm er en del av Danderyd kommune i Uppland (Stockholms län). Det er et villastrøk nord for Stockholm med 8 856 innbyggere. Djursholm var i årene 1901-1970 en egen kommune, fra 1914 en by.
Historie
Djursholm er en av de mest eksklusive områdene i Sverige.
Djursholms slott er nå kommunehus i Danderyd kommune.
Det siden middelalderen kjente godset Djursholm (navnet oppstod først 1432 og gjaldt da halvøya Gamla Djursholm) ble omdannet i 1889 under ledelse av finansmannen Henrik Palme til Djursholms AB.
I villasamfunnets begynnelse måtte godsets gamle hovedbygning Djursholms slott gi plass til såvel villakontor som apotek, post og skole. Forfattere som Viktor Rydberg og Verner von Heidenstam og kunstnere som Elsa Beskow og Alice Tegnér gav Djursholm høy status som villaby. Først i 1924 hadde alle ledningssystemer og samfunnsfunksjoner blitt overført til byen fra Djursholms AB.
Næringsliv
Næringslivet og handelen i Djursholm hadde i store deler av 1900-tallet et mer lokalt preg, men er i dag – påvirket av nærheten til Stockholm og Danderyd og mer preget av kontorfirmaer og eksklusive butikker. Bibliotek, postkontor, banker, matbutikker, småbutikker og apotek finnes i området rundt Djursholms Torg.
Kommunikasjoner
Djursholms Ekeby og Djursholms Ösby er to jernbanestasjoner på den smalsporede Roslagsbanan. I tillegg finnes langs jernbanen også noen holdeplasser. Ösby var en gang Sveriges mest trafikkerte jernbanepunkt, med et tog som passerte omtrent hvert femte minutt store deler av dagen. Nå for tiden er det mer glissent mellom togene. Roslagsbanan var en periode truet av nedlegging, men har nå blitt rustet opp, og nå (2006) foreligger ingen nedleggingsplaner.
Det finnes også noen busslinjer som forbinder Djursholm med tunnelbanestasjonene Danderyd sjukhus og Mörby i den sørvestlige delen av kommunen. En av busslinjene går fra Djursholms torg via Solna til Bromma.
Södermalm (bydelsområde)
Södermalm er et bydelsområde i Stockholms innerstad. Bydelsområdet omfatter bydelene Gamla stan, Riddarholmen, Långholmen, Reimersholme, Södermalm og Södra Hammarbyhamnen. I tillegg inngår øygruppen Årsta holmar, som ligger i bydelen Årsta, som tilhører Enskede-Årsta-Vantör.
Bydelsområdet Södermalm ble dannet 1. januar 2007 da Maria-Gamla stan og Katarina-Sofia ble slått sammen.
Svartflekkstjertspinner
Svartflekkstjertspinner (Clostera anachoreta) er en sommerfugl som tilhører familien tannspinnere (Notodontidae). Den ligner rødflekkstjertspinner (Clostera curtula), men flekken i vingespissen er ikke rødaktig. I Norge er denne arten bare funnet noen få ganger, i Østfold, Akershus og Hedmark. Noen eller alle av disse funnene kan representere innfløyne individer.
Utseende
En middelsstor (vingespenn 31 – 39 mm), askegrå spinner. Hodet er ganske stort og bredt, antennene fjærformede hos begge kjønn, litt bredere hos hannen. Kroppen ner grå, brystet med en mørk lengdestrek midt langs ryggen. Bakkroppen ender i en dusk av lange hår som hos hannen er todelt. Forvingen er avrundet trekantet, askegrå, med tre mer eller mindre tydelige, smale, lyse tverrstriper. Vingespissen er mørkere grå, men uten rødlig farge. I forvingens bakre del nær ytterkanten er det to små, diffuse svarte flekker som noen ganger er grodd sammen til én. Bakvingen er ensfarget lys grå. Larven er svartbrun, langs ryggen med svarte og hvite lengdestriper og rustrøde tverrbånd. Den har dusker av lange, hvitlige hår over hele kroppen.
Levevis
Svartflekkstjertspinner er en nordlig art som finnes særleg i eldre blandingsskoger med innslag av grove osper og seljer. De voksne sommerfuglene flyr om natten i mai – juni, i varme somre kan noen eksemplarer av neste generasjon klekkes om høsten og fly da. Hannene, men ikke hunnene, kommer gjerne til lys. Paringen varer opptil 20 timer, hannen henger da dinglende under hunnen som holder seg fast i vegetasjonen, og de to sommerfuglene til sammen ligner et vissent løv.etter paringen legger hunnen 120 – 200 egg i grupper på opptil 50 på undersiden av blader på vertsplantene. Denne artens larver lever mest på osp (Populus tremula) og selje (Salix caprea), men kan også finnes på andre arter i pilefamilien (Salicaceae). Larvene holder seg mest oppe i trekronene og er aktive om natten, i alle fall når de er store.