cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tore Jarl Gutteberg
Barnelege arbeidet har vært ved Universitetssykehuset Nord Norge, Rikshospitalet, Sahlgrenska (Gøteborg), McMaster (Canada). Arbeidet som mikrobiolog ved Universitetssykehuset Nord Norge og Nordlandsykehuset. I to perioder har han vært knyttet til Universitetet i Tromsø – Norges Arktiske universitet, først som første amanuensis i barnesykdommer og senere som professor II i mikrobiologi. Han har vært gjesteprofessor ved University of California, San Diego. Han har veiledet spesialistkandidater, masterkandidater og PhD kandidater.
Forsknings interesser er morsmelk, infeksjonspediatri, klinisk virologi og global helse.
Han var med på å danne Norwegian Forum for Global Health Research og i flere år vært med i «Advisory booard» for PhD og master utdannelsen ved DIKU (Direktoratet for internasjonalisering og kvalitetsutvikling i høgare utdanning).
Ved Universitetssykehuset Nord Norge har han vært hovedtillitsvalgt for overlegene.
Fritidsinteresser er familie og turer. Han er gift med Sonja og har tre barn og tre barnebarn.
Wisconsin Highway 67
State Trunk Highway 67 (også kjent som Highway 67, STH 67 eller WIS 67) er en stamvei under forvaltning av delstaten Wisconsin i USA. Den strekker seg fra grensen til Illinois øst for Beloit og nordover til den når US 151 øst for Chilton.
Highway 67 passerer gjennom store deler av Sørøst-Wisconsin, blant annet både de nordlige og sydlige delene av delstatsskogen Kettle Moraine. Den ender like sør for delstatsparken og viltreservatet Killsnake i Manitowoc County. Langs veien ligger friluftsmuseet Old World Wisconsin i Eagle og roadracingbanen Road America i Elkhart Lake. På Road America har mange internasjonale konkurranser funnet sted på den 6 km lange banen, både for motorsykler, sportsbiler og IndyCar.
Historie
Veien følger fremdeles mer enn 9,7 km av den ruten den fikk da den ble bygget i 1917. Dette gjelder strekningen fra Plymouth til Elkhart Lake. Herfra fulgte WIS 67 opprinnelig samme rute som CTH-J (County Highway) mot nordvest til New Holstein. Etter fire år var WIS 57 ferdig, og tok over trafikken fra WIS 67. WIS 67 fikk et nytt løp med start ved WIS 59 i Eagle, som derfra fortsatte nordover gjennom Oconomowoc og Neosho, med endepunkt i WIS 28 i Mayville. Før 1924 var over hadde veien blitt forlenget til US 12 i sør og via Theresa og Lomira i nordlig retning der veien fremdeles følger den samme ruten før den ender ved Plymouth.
Neste forandring fant sted i 1978 da WIS 67 ble forlenget med ca 9,7 km over den sørligste delen av WIS 36 på strekningen fra Williams Bay til Walworth. Omkring 1989 ble veien igjen forlenget, denne gangen mot vest fra Walworth til WIS 140. Ti år senere ble WIS 67 forlenget mot vest fra den sørlige enden. Den ble forlenget fra WIS 140 via County Highway W til County Highway P, før den svinger mot sørvest over County Highway P fram til den nybygde Gateway Boulevard der WIS 67 dreiet mot sør mot grensen til Illinois der den fortsetter over delstatsgrensen og skifter navn til IL-75. I 2003 begynte byggingen av ringveien rundt Oconomowoc sentrum, og fra 2005 ble WIS 67 10,8 km da den ble lagt over denne. Dermed var arbeidet som begynte i 1960 avsluttet.
Cerium(IV)oksid
Cerium(IV)oksid fremstilles ved forkalkning av ceriumoksalat eller ceriumhydroksid.
Se cerium(III)oksid for treverdig ceriumoksid, Ce2O3.
Seksuell fetisjisme
Seksuell fetisjisme er seksualitet der konkrete gjenstander, handlinger eller ideer blir tillagt seksuell tiltrekningskraft. Slike seksualiserte objekter og personlige, seksuelle særinteresser kalles seksuelle fetisjer. Hos et fåtall personer er fetisjen eller fetisjene helt nødvendige for at de skal føle lyst, tenne seksuelt eller oppnå seksuell tilfredsstillelse, mens andre anser fetisjen som en foretrukket metode for å føle størst mulig seksuell nytelse.
Bakgrunn og typer
Fetisjisme defineres ved at et ikke-levende objekt blir brukt som stimulus for å oppnå seksuell opphisselse og tilfredsstillelse. Mange fetisjer har relasjon til menneskekroppen, f eks klær eller fottøy. Andre vanlige eksempler på fetisjer er materialer som gir en særlig virkning ved syn eller berøring, for eksempel gummi, plast eller lær. Fetisjene varierer i sin betydning for individet. I noen tilfeller tjener de bare til å øke den seksuelle opphisselsen som oppnås på vanlige måter, f eks ved å få partneren til å bruke en spesiell påkledning. Ordet fetisj oppstod i portugisisk på 1600-tallet som en betegnelse for gjenstander med overnaturlig ladning brukt i for eksempel naturreligioner. Den første som brukte ordet forbundet med en psykisk lidelse, var den franske psykologen Alfred Binet en gang rundt 1850. Fra 2010 er ikke lenger fetisjisme ansett som en psykisk lidelse i Norge.
Seksuelle fetisjer kan omfatte visse rekvisitter, klesplagg og rolleleker eller spesielle kroppsdeler og -funksjoner som får stor seksuell oppmerksomhet. Andre fetisjer kan være orientert mot berøring og fysiske stimuli, for eksempel bruk av ulike tekstiler og materialer og av sexleketøy. Flere fetisjer er opprinnelig ikke direkte knyttet til sex og samleie, og oppfattes av mange som seksuelt helt uinteressante, men har hos noen fått en symbolsk betydning og følelsesmessig ladning som minner om de magiske kreftene i religiøse fetisjer.
Seksuell fetisjisme omfatter dyrkingen og opptattheten av en stor mengde seksuelle spesialiteter. Graden og typen henger i hovedsak sammen med en persons psykologiske og kulturelle bakgrunn. Det handler om legning, personlighet og erfaringer, men også om moter og ideer i omgivelsene. Pornografien, som utnytter og utvikler seksuelle fantasier og særlig leker med seksuelle tabuer, tilbyr svært ofte bilder, historier og fantasier som fokuserer på seksuelle fetisjer og er kategorisert etter seksuelle spesialiteter som henvender seg til bestemte målgrupper og fetisjister. Forestillingene og kunnskapen om seksuelle fetisjer har også blitt spredt gjennom den moderne, seksualorienterte populærkulturen.
Blir en person særlig opphisset og seksuelt stimulert av ting og handlinger som avviker fra den vanlige flertallsatferden, kan dette kalles en seksuell fetisj. I videste forstand vil fetisjisme likevel omfatte interesser og adferd som ikke nødvendigvis ses på som unormalt eller merkelig. For eksempel er det ikke uvanlig at man liker visse klær som det motsatte kjønn går i. I snevrere forstand kan det omfatte ting som blir sett på som parafilier og sjeldnere seksuelle avvik. Seksuell fetisijisme som skaper store problemer for omgivelsene eller personen selv, kan også betraktes som et helseproblem.
Psykologi
Tidligere har seksuell fetisjisme blitt sett på som en psykisk lidelse.
I Norge
2. februar 2010 ble det kjent at Helsedirektoratet har besluttet at enkelte diagnosekoder gjøres ugyldige for bruk i Norge – ved å endre den norske versjonen av det internasjonale diagnoseregisteret (ICD–10). Diagnosene som tas ut av registeret er sadomasochisme, fetisjisme, fetisjistisk transvestittisme og mulitiple forstyrrelser i seksuelle objektvalg og transvestisme.
Sverige endret sitt register for over et år siden.
WHOs klassifikasjon
Selv om de fleste moderne psykologer har gått bort fra dette synet, har fetisjisme fortsatt sin egen på Verdens helseorganisasjons (WHO)s ICD-liste over psykiatriske diagnoser (ICD). Diagnoseutvalget ReviseF65 jobber videre internasjonalt med å få strøket disse også fra denne lista.
Den 18. Juni 2018 besluttet WHO å stryke seksuell fetisjisme fra ICD-liste over psykiatriske diagnoser, og fulgt med dette de nordiske landene tidliggere beslutninger.
Litsjnyj nomer
Litsjnyj nomer (originaltittel: Личный номер) er en russisk film fra 2004, regissert av Jevgenij Lavrentjev.
Handling
En terror-organisasjon som kaller seg «Ansar Allah» forbereder seg på å gjøre byen Roma om til en by av døde. Men heroismen til Smolin, profesjonaliteten til Catherine Stone, hjelpen til Umar (som opprinnelig kommer fra Tsjetsjenia) og samarbeidet med forskjellige lands spesialstyrker forsøker å redde verden fra disse terroristene.
Sanntid
Sanntid er et begrep som brukes innen kybernetikk og informatikk. Et system som opererer i sanntid har krav til reaksjonstid og responstid. Eksempler på sanntidssystemer er autopiloter og elektronisk tenning på bensinmotorer.
Historikk
Begrepet sanntid stammer fra tidlig datasimulering. I dag brukes dette begrepet feilaktig og antyder at dersom en utregning er «rask nok», så utføres den i sanntid. Et sanntidssystem er et system hvor en respons skal bli utført innen oppgitte tidsintervall. Et eksempel på dette er en strømforsyning til en hjertemaskin. Hvis strømmen blir borte er det et krav om at systemet slår over innen for eksempel ett sekund. «Rask nok» kan ikke kalles et sanntidssystem.
Sanntid i kollektivtrafikk
Real-time Informática o Computación en tiempo real リアルタイム
Lost Dogs
Lost Dogs er det første samlealbumet fra Pearl Jam. Albumet inneholder B-sider og tidligere uutgitte sanger. Platecoveret viser en metalltønne med skrot som står foran en grå og brun murvegg.
Kilder
All informasjon er hentet fra:
Nosea hainanensis
Nosea hainanensis er en sommerfugl som tilhører gruppen ringvinger (Satyrinae) i den store familien flikvinger (Nymphalidae).
Utseende
En middelsstor, oransje og svart sommerfugl. Arten ligner overflatisk mye på en perlemorvinge (Argynnini), men er ikke i slekt med disse. Oversiden er guloransje med svarte flekker og tverrstreker i vingenes ytre del. Undersiden er guloransje med uregelmessige tverrstreker og en rekke av runde, svarte flekker langs ytterkanten.
Utbredelse
Arten er kjent fra Hainan og Guangxi, Kina.
Hyllestad
Hyllestad er en kommune i ytre Sogn i Vestland fylke. Kommunen grenser i nord mot Fjaler og i øst mot Høyanger. Sognefjorden danner grense mot Gulen kommune i sør mens Solund kommune ligger i sørvest. hadde innbyggere per.
Hyllestad har blitt kjent for sin omfattende produksjon av kvernstein, en produksjon som trolig har pågått i mer enn tusen år.
Topografi
Fjellet Lihesten er et landemerke på vestlandskysten og det høyeste fjellet i kommunen. Dette fjellet var 16. juni 1936 åsted for den første flyulykken innen sivil ruteflyvning i Norge.
Næringsliv
Industri, landbruk og sjøbruk har vært grunnlaget for størsteparten av sysselsettingen i Hyllestad. Hjørnesteinsvirksomheten er båtverftet Havyard Leirvik.
Kommunehistorie
Hyllestad lå tidligere i Nordre Bergenhus amt, fra 1919 Sogn og Fjordane fylke. Hyllestad kommune ble til i 1862 ved at Hyllestad og Øn sogn ble skilt ut fra Askvoll kommune i Sunnfjord og slått sammen med Bø sokn fra Lavik kommune i ytre Sogn. Det bodde da 2475 personer i Hyllestad kommune. I 1888 ble gården Krakken med 17 innbyggere overført fra Hyllestad kommune til Solund.
Kulturminner
Kvernsteinsbruddet i Hyllestad ligger på nordsiden av Åfjorden, og dekker hele 27 kvadratkilometer. Her er tydelige spor i fjellet etter uttak av kvernsteiner, samt halvhogde steiner som stadig sitter fast i fjellet, ødelagte løse stein i terrenget, det hele er et forlatt gruvelandskap, med spor etter uttak av kvernstein gjennom mange hundre år. Bruddet ligger i et belte av granatglimmerskifer. Området har vært kjent av lokalkjente, men det er først etter 1990 at kvernsteinsbruddet er blitt registrert og undersøkt. Omfanget i tid, volum og utbredelse er større enn noen har kjent til tidligere. Eksperter mener i dag at bruddene har vært i drift fra ca. 600-tallet e.Kr. Steinene er sporet blant annet til steder vikingene besøkte, som Island og Færøyene. Produksjonen stoppet opp på 1500-tallet, da en fikk bedre stein fra brudd i Selbu. Stedet ble i 2010 nominert av Norge til UNESCOs liste over verdens kultur- og naturarvsteder.
Kvernsteinsparken i Hyllestad sentrum er et visningsområde knyttet til den store produksjonen av i hovedsak kvernstein som har vært i Hyllestad. Parken er et tilrettelagt turområde i den del av det store kvernsteinsbruddet som er lettest tilgjengelig.
Tusenårssted
Kommunens tusenårssted er Kvernsteinsparken i Hyllestad sentrum.
Randy Bülau
Randy Bülau (født 24. november 1981 i Flensburg) er en tysk tidligere håndballspiller, som spilte for de tyske klubbene Niederndodeleben, Germania List, Buntekuh Lübeck, Nord Harrislee og, den danske klubben , samt det tyske kvinnelandslaget.
Sørfugløya
Sørfugløya (Sør-Fugløya) er ei øy i Karlsøy kommune i Troms og Finnmark. Øya ligger nordvest for Rebbenesøya.
Sørfugløya er et av Norges viktigste fuglefjell, og vernet som naturreservat. Lundefugl er den vanligste arten på øya, og finnes også hekkende på Stormekta. Andre hekkefugler er alke og lomvi, i tillegg til teist og toppskarv. Krykkje hekka tidligere på Stormekta, men kolonien som nå er på rundt 30 par er flytta over til Husmekta. Mellom 1. april og 31. august er camping og teltslagning forbudt i naturreservatet.
Utenfor Sørfugløya ligger fiskebanken Fugløybanken.
Soloppgang (album)
Soloppgang er et musikkalbum med Stein Ingebrigtsen, utgitt i 1977.
Lochmaea
Lochmaea er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Utseende
Små til middelsstore, avlange, blanke, brunlige bladbiller uten metallglans. Kroppen er nokså jevnbred, antennene noe kraftige.
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere. Flere av disse artene kan ha påfallende masseforekomster, der de kan snauete vertsplantene. De flyr godt og kan gjerne ses svermende om våren.
Utbredelse
Slekten har en den palearktiske sone utbredelse, inkludert det meste av Norge.
Erik Herseth
Erik Johan Herseth (født 9. juli 1892 i Aker, død 28. januar 1993 i Oslo) var en norsk operasanger, men mest kjent som seiler og gullmedaljør i 1920 i Antwerpen.
Bakgrunn
Ifølge ham selv var han fra Nordstrand og hadde en far som var «umådelig rik. Han drev sin forretning på Jernbanetorvet, der han solgte vin og spirituosa». Etter gymnaset på Oslo katedralskole gikk han på Kunst- og håndverksskolen men avbrøt etter korrekser av Christian Krohg. Han skrev også føljetongen «Ung kjærlighet» som ble utgitt som novelle under psevdonymet Johan Solvik. Herseth begynte å studere sang i Kristiania.
Som seiler vant han i sin tid alle regattaene i regi av Kongelig Norsk Seilforening, såvel som landsregattaen i Arendal og avslo anmodningen om å seile ved Sommer-OL 1912, selv om det var i Stockholm. Han lærte mere sang i Stockholm og i 1917 tok han flysertifikat ved Thulins Flygskola. Samme året vant Herseth alt av seilaser i 45 kvm-klassen skjærgårdskryssere i Sandhamn. Da fikk han Kungliga Svenska Segelsällskapets medalje.
Sanger, seiler
I 1918 debuterte han som sanger med David Monrad Johansen ved tangentene, og var et par år barytonsanger ved Opera Comique.
Herseth ble olympisk mester i seiling under sommer-OL 1920 i Antwerpen, sammen med Claus Juell, Sigurd Holter, Ole Sørensen, Petter Jamvold, Ingar Nielsen og Gunnar Jamvold i klassen 10 meter type 1907. Den norske båten «Eleda» hadde han seilt selv fra Cherbourg til Oostende. Det var kun én båt i denne klassen og Herseth var rormann. Etter at Opera Comique ble nedlagt rundt 1921, flyttet han til Wien og lærte enda mere sang hos Otto Iro. Han var også korrespondent for Aftenposten, og intervjuet blant annet artister som Josephine Baker. Fra 1924 var han fire år ved Wiener Volksoper - kona Romana Manzini Herseth (født 1904) var fra Wien. I 1924 ble han premierløytnant i flyvåpenet. Han ble far til sangeren Astrid Herseth i 1925 og fikk senere tre barn til. Under den andre verdenskrig var han offiser i de norske troppene i Sverige og mottok Deltagermedaljen.
Dacrydiumslekten
Dacrydium araucaroides
Erik Herseth
Sanger, seiler
Herseth livnærte seg som sangpedagog og kunsthandler, han startet Sinsen barnekor og dirigerte Bjølsen pikekor. Han malte en del under pseudonymet L. Smith, og hadde i 1985 malt i 30 år på ett og samme bilde. I 1986 døde hans kone, som hadde opptrådt mye i kirken samt i TV-programmet Husker Du. Frank Hansen gjorde Gullklubben oppmerksom på Herseth, slik at han i 1988 kunne motta hederstegn av Juan Antonio Samaranch. Datteren Astrid døde to år etter ham selv.
Dacrydiumslekten
Dacrydium balansae
Dacrydium beccarii
Dacrydium comosum
Dacrydium cupressinum
Dacrydium cornwalliana
Dacrydium elatum
Dacrydium ericoides
Dacrydium gibbsiae
Dacrydium gracile
Dacrydium guillauminii
Dacrydium leptophyllum
Dacrydium lycopodoides
Dacrydium magnum
Dacrydium medium
Dacrydium nausoriensis
Dacrydium nidulum
Dacrydium novo-guineense
Dacrydium pectinatum
Dacrydium spathoides
Dacrydium xanthandrum
Tidligere ble enda flere arter regnet til slekten, men flere arter er nå tilordnet nye slekter. Flere av artene er truet av minkende naturlig habitat, ofte på grunn av tropisk hogst.
Dacrydium cupressinum eller «Rimu» er et inntil 50 meter høyt, eviggrønt tre på New Zealand. Tidligere ble det på engelsk også kalt «Red pine». Den største konsentrasjonen er på vestsiden av South island, men trærne vokser over hele landet. Bladene er spiralsatt og inntil 7 mm lange. Frøene spres med fugler. Alderen kan trolig bli 800-900 år, men tømmerhogst har tynnet ut de største eksemplarene. Historisk har treet vært en hovedkilde for hus- og møbelvirke i New Zealand. Hogsten er i dag strengt regulert.
Stillehavskrigen
Stillehavskrigen var den delen av andre verdenskrig som ble utkjempet i Øst-Asia, Sørøst-Asia og Stillehavet. Krigen kan deles i to deler: krigen i Kina utkjempet mellom Republikken Kina og Japan fra 1937 til 1945, og krigen i Stillehavet og de vestlige koloniene som hovedsakelig ble utkjempet mellom USA og Japan, selv om styrker fra mange allierte land deltok, fra 1941 til 1945.
Bakgrunn
I siste halvdel av det 19. århundre utviklet Japan seg fra å være en føydalstat til en industrialisert nasjon på linje med Europa og Nord-Amerika. Under første verdenskrig allierte Japan seg med den seirende Trippelententen. Som belønning fikk Japan de tidligere tyske besittelsene i Kina og Stillehavet. Det store børskrakket i 1929 skjøv Japan inn i en dyp økonomisk og politisk krise. Resultatet ble at de økonomisk motiverte politikerne ble skjøvet til side og erstattet med militante nasjonalister.
Den siste mann
Den siste mann (originaltittel: Der letzte Mann) er en tysk stumfilm fra 1924 regissert av F. W. Murnau med Emil Jannings i hovedrollen.
Stillehavskrigen
Bakgrunn
Det første skrittet var å oppnå herredømme over Kina, som ble invadert i 1937. Den andre kinesisk-japanske krig kan derfor betraktes som Stillehavskrigens egentlige begynnelse. Kina var på denne tiden herjet av borgerkrig, men de to hovedrivalene, Chiang Kai-shek og Mao Zedong, inngikk en avtale om våpenhvile. I begynnelsen vant Japan en rekke seire og erobret store deler av Nord-Kina, inkludert Beijing. I disse kampene led Kina store tap og de kinesiske generalene besluttet derfor å unngå større slag og benytte den brente jords taktikk. Som et resultat ble den japanske framrykkingen bremset ned til sneglefart samtidig som hæren trengte stadig større forsterkninger. For å kunne produsere den nødvendige mengden krigsmateriell var den japanske industrien avhengig av råvareimport fra de vestlige kolonimaktene. Kina hadde også problemer med å skaffe forsyninger, men mottok støtte fra utlandet, blant annet Tyskland og Sovjetunionen.
Den siste mann
Handling
Emil Jannings spiller en dørvakt for et berømt hotell, som setter en stor ære i sitt arbeid og sin stilling. Lederen hans bestemmer seg for at dørvakten begynner å bli for gammel og svak til å representere hotellet, og degraderer ham derfor til en mindre krevende jobb - på vaskerommet. Han forsøker å skjule degraderingen for venner og familie, men til hans skam blir dette snart oppdaget.
Stillehavskrigen
Bakgrunn
Krigsutbruddet i vest i 1939 betydde at Japan ikke lenger kunne forvente å importere de nødvendige mengdene med råstoff fra vesten. På sikt ville dette bety at erobringene i Kina måtte oppgis. Etter Tysklands knusende seire våren 1940 lå Frankrike og Nederland med brukket rygg og et isolert Storbritannia så ut til kunne falle når som helst. Dermed lå mulighet åpen for japansk hegemoni i Asia. Samtidig som krigsplanleggingen begynte, økte Japan det diplomatiske presset. 27. september inngikk Japan Tripartite-pakten med Tyskland og Italia. 24. juli 1941 ga Vichy-regjeringen i Frankrike Japan tillatelse til å bruke baser i Fransk Indokina. Som svar på den aggressive japanske politikken besluttet USAs president Franklin D. Roosevelt å starte en handelsblokade mot Japan. Storbritannia og Nederland sluttet seg også til denne blokaden. Japanerne kalte den «ABCD-omringningen av Japan» (ABCD = America, Britain, China and Dutch).
Den siste mann
Handling
Vennene hans, som tror at han hadde løyet for dem hele tiden om hans prestisjetunge jobb, håner ham nådeløst. Men resten av familien hans avviser ham av skam. Dørvakten, sjokkert over familiens oppførsel og i sorg, vender tilbake til hotellet for å overnatte på vaskerommet hvor han arbeider. Den eneste personen som er oppfører seg vennlig mot ham er en nattevakt, som lar ham bruke frakken sin som dyne når han sover.
Stillehavskrigen
Bakgrunn
De japanske oljelagrene ville ta slutt mot slutten av desember, mens de 11 divisjonene (av 46) som kunne avses fra Kina ikke ville være klare før november. Et angrep måtte altså finne sted i løpet av denne perioden. En invasjon av det amerikanske fastlandet ville være dømt til å mislykkes. Strategien ble derfor med ett stort overraskelsesangrep å sikre seg de nødvendige ressursene. Håpet var at den amerikanske befolkningen skulle bli krigstrett og forlange fred. Hovedmålet var å sikre seg Nederlandsk Østindia og de store oljekildene som var der. Siden Storbritannia og USA neppe ville godta en slik okkupasjon, måtte også Britisk Malaya og amerikansk-kontrollerte Filippinene erobres. I den amerikanske generalstaben hadde man på 1920-tallet utarbeidet en plan for en eventuell krig mot Japan – Krigsplan Oransje. Ifølge denne planen skulle den amerikanske stillehavsflåten, som i fredstid var oppankret i Pearl Harbor på Hawaii, seile vestover til Filippinene via flåtebaser på Wake Island og Guam for så å innlede en flåteblokade av Japan. I tillegg til å erobre Wake og Guam ble det besluttet å angripe Pearl Harbor med hangarskip. 26. november begynte den japanske hangarskip-flåten sin strengt hemmelige ferd østover.
Pearl Harbor
Angrepet på Pearl Harbor fant sted om morgenen 7. desember og kom som en knusende overraskelse. Åtte amerikanske slagskip samt flere mindre skip ble senket eller hardt skadet. Mange fly ble også ødelagt, enten på bakken eller i luften. Japanske tap var minimale. Angrepet demonstrerte at hangarskip var hovedelementet i en moderne flåte.
Etter å ha nøytralisert de amerikanske flystyrkene i Filippinene ved hjelp av bombefly fra baser på Taiwan gikk de første framskutte avdelingene av den japanske 14. armé i land 10. desember. Hovedstyrken, kommandert av general Masaharu Homma, gikk i land 22. desember. De amerikanske og filippinske styrkene under general Douglas MacArthur trakk seg tilbake mot Bataanhalvøya, og MacArthur opprettet sitt hovedkvarter på den befestede øya Corregidor.
Erobringen av Guam var problemfri. På Wake gjorde marinesoldater hard motstand, men måtte 23. desember gi etter for overmakten. Dermed var de amerikanske førkrigsplanene lagt i grus.
Det japanske angrepet kom ikke like overraskende på Storbritannia hvor man hadde fryktet at noe var i gjære. Men det britiske imperiet var allerede hardt presset i sin krig mot Tyskland, og hadde kun begrensede resurser å avse til forsvaret av sine kolonier i Asia. I tillegg var slagkraften til det japanske infanteriet kraftig undervurdert.
Hongkong var håpløst isolert, og garnisonen kapitulerte 25. desember. Også i Malaya fikk britene raskt store problemer. Forsvaret her var til dels basert på å holde Singapore for enhver pris, men også tilstedeværelse av en sterk flåteavdeling for å avverge eventuelle landgangforsøk. Imidlertid kunne Royal Navy kun avse en mindre styrke, Force Z, ledet av det moderne slagskipet HMS «Prince of Wales» og den gamle slagkrysseren HMS «Repulse».
Som ved de andre frontene gikk Japan aggressivt fram. Bangkok ble okkupert og Thailand tvunget til å underordne seg. Styrker ble satt i land på Malaya. Force Z seilte 9. desember ut i et forsøk på å avskjære nye troppekonvoier. Eneste resultat ble senkingen av «Prince of Wales» og «Repulse» av japanske torpedofly. Den japanske invasjonshæren var tallmessig underlegen, men bedre opplært og utrustet. Den tok raskt initiativet og tvang forsvarerne sørover. USA hadde i utgangspunktet ikke tenkt å engasjere seg direkte i konflikten i Europa. Imidlertid erklærte Hitler (og Mussolini) overraskende krig mot USA 11. desember, og dermed ble USA involvert både i Stillehavet og i Europa. USA og Storbritannia ble enige om å prioritere krigen i Europa.
Filippinene
Japan invaderer Filippinene i slaget om Filippinene 8. desember 1941.
Malaya/Singapore
Den japanske 25. armé invaderte Britisk Malaya fra Fransk Indokina og Thailand. Japanerne angrep så Singapore i slaget om Singapore for å sikre seg et godt knutepunkt til Malaya. Rundt 130 000 indiske, australske og britiske tropper ble tatt som krigsfanger.
Øst-India og Burma
Felttoget i Burma begynte da japanerne invaderte i januar 1942 og varte helt til 1945. Krigsområdet var de østlige delene av Britisk India, altså det som i dag kalles Burma, samt deler av India (Nagaland og Manipur), men også Kina (Yunnan). Siden Hongkong og Singapore var okkupert allerede i 1941 ble dette Storbritannias hovedfront i Stillehavskrigen.
Javasjøen
Slaget i Javahavet var det største overflateskipsslaget siden Jyllandsslaget i første verdenskrig. Slaget varte fra 27. februar til 1. mars 1942, og var mellom allierte styrker og Japan.
Korallhavet
Slaget i Korallhavet varte fra 4. til 8. mai og var mellom USA/Australia og Japan. Slaget var et av vendepunktene i Stillehavskrigen, og det første slaget hvor hangarskip kom i kamp med hverandre, og det første sjøslaget hvor de involverte krigsfartøyene ikke avførte skudd direkte mot hverandre. Slaget endte uten noen klar seierherre, men erfaringene som begge parter trakk i dette slaget la grunnen for slaget ved Midway en måned senere.
Midway
En måned etter kampene i Korallhavet, forsvarte amerikanerne Midwayøyene i slaget ved Midway i juni måned. Amerikanerne hadde klart å knekke radiokodene til japanerne, og sto klare da japanerne startet sitt angrep, som de trodde skulle være en overraskelse på samme måte som i Pearl Harbor. Amerikanerne klarte å slå tilbake angrepet, og mistet kun ett hangarskip, mens Japans gikk på et stort nederlag og mistet fire av totalt seks hangarskip.
Guadalcanal
Japan begynte å besette Salomonøyene i slutten av mai, først Tulagi, siden også Guadalcanal. Den japanske hæren hadde besluttet at Guadalcanal skulle være hovedbasen i området. Lunga på Guadalcanal var det eneste stedet i øykjeden hvor det ville være mulig å bygge en større flyplass og herfra ville det være mulig å true forsyningskonvoiene til Australia. Som et mottiltak bestemte derfor de allierte seg for å bruke amerikanske marineinfanterister. Slaget om Guadalcanal startet med massiv bombing, og deretter ilandsetting av 1. marinedivisjon på Guadalcanal 7. august. De besatte flystripa, som de døpte «Henderson Field», uten motstand. Japan svarte med å frakte inn flere soldater. Månedene som fulgte var preget av harde kamper hvor japanske styrker uten hell og store tap forsøkte å kaste amerikanerne på sjøen. Samtidig foregikk et kappløp til sjøs ettersom begge sider fortsatte å frakte inn forsyninger og forsterkninger. En rekke sjøslag fulgte med betydelige tap på begge sider. På øya klarte amerikanerne etter hvert å trenge japanerne tilbake slik at brohodet ikke lenger var i noen umiddelbar fare. Mot slutten av året innså det japanske hovedkvarteret at en seier ved Guadalcanal ville bli for kostbar i menn og materiell, og det ble besluttet å evakuere øya.
Borneo
Borneo, som hadde vært delt mellom Storbritannia og Nederland, var en viktig erobring for Japan på grunn av olje-forekomstene der. Bygging av en flyplass ble igangsatt i 1942, og 1 500 australske krigsfanger satt til å utføre jobben. I begynnelsen ble de behandlet anstendig; de fikk morfin ved sykdom, og da den første australske offiseren døde, ble det arrangert en militær begravelse i Sandakan by. Etter hvert ble forholdene verre. Mindre forseelser ble straffet med innesperring i bur som stod 75 cm over bakken. Fangen kunne bare sitte ned, og ble daglig hentet ut til «mosjon», som bestod i at han ble jult opp. Fluktforsøk ble straffet med henrettelse ved skyting. I Sandakan-leiren overlevde bare seks av i alt 2 500 krigsfanger. De underernærte og utmattede fangene ble slått om de ikke maktet å utføre en ordre øyeblikkelig; men også de japanske vaktene ble jult opp for forseelser og måtte etterpå presentere gevær for den som hadde slått og sparket dem. Frank Mills som var lege i leiren, bevitnet hvordan en japansk sersjant banket opp en menig, deretter selv ble banket opp av en løytnant, som i sin tur fikk bank av kapteinen, i fangenes påsyn – de fikk lov å applaudere.
Salomonøyene
Slaget om Treasury-øyene fant sted mellom 27. oktober og 12. november. Kampene om Salomonøyene ble avsluttet, og alle øyene ble tatt av allierte styrker, unntatt Choiseul og Shortland-øyene, som forble under japansk herredømme til kapitulasjonen i 1945. Slaget ved Kapp St. George 26. november var det siste sjøslaget mellom overflateskip under felttoget på Salomonøyene.
Gilbertøyene
Amerikanerne invaderte atollene Makin og Tarawa i slaget om Makin og slaget om Tarawa 20. november. Invasjonen var en suksess og de japanske styrkene ble overvunnet på kun fire dager. Øyene ble så brukt til støtte for invasjonen av Marshalløyene året etter.
Peleliu
Slaget om Peleliu ble utkjempet fra 15. september til 27. november på koralløya Peleliu. USMC 1. marinedivisjon invaderte øya for å ta en japansk flystripe, og fikk senere forsterkninger av US Army 81. infanteridivisjon. Det var beregnet at slaget skulle ta fire dager, men grunnet sterkt forsvar fra japanerne tok det hele fire måneder å ta øya. Slaget er et av amerikanernes mest kontroversielle i andre verdenskrigs grunnet viktigheten av øya kontra antall falne. I forhold til antall kjempende hadde dette slaget det høyeste antall falne og skadde på amerikansk side i hele Stillehavskrigen. 1 794 døde og 8 010 ble skadet. Japanerne mistet 10 695 mann. Hensikten var å bruke flystripen til å invadere Filippinene, men dette ble ikke gjort, selv om amerikanerne tok øya.
Filippinene
Det andre slaget om Filippinene var et slag hvor allierte styrker invaderte Filippinene for å befri landet fra den japanske okkupasjonen, som hadde vart fra landet ble invadert av Japan, etter det allierte nederlaget i det første slaget om Filippinene i 1941 og 1942. Slaget startet 20. oktober 1944, og varte helt fram til krigens slutt.
Jevgenij Lavrentjev
Jevgenij Aleksandrovitsj Lavrentjev (Евгений Александрович Лаврентьев; født 1972) er en russisk regissør og manusforfatter.
Stillehavskrigen
Iwo Jima
Slaget om Iwo Jima stod mellom USA og Japan fra 19. februar til 16. mars 1945. Slaget endte med at amerikanerne fikk kontroll over øya Iwo Jima og flyplassen der. 22 000 japanere ble drept eller begikk til slutt selvmord, og litt over 6 825 amerikanere ble drept.
Okinawa
Slaget om Okinawa var et 82 dager langt slag som varte fra april til midten av juni. Øya Okinawa var den siste hindringen før amerikanerne kunne starte en invasjon av Japan. Øya hadde en stor sivil befolkning, og man regner med at en fjerdedel, 100 000 sivile, ble drept i slaget. Japansk propaganda drev mange av innbyggerne til selvmord. Over 90 prosent av bygningene på øya ble ødelagt. Okinawa forble okkupert av amerikanerne fram til 1972, mange år etter at okkupasjonen av resten av Japan hadde endt.
Hiroshima og Nagasaki
Den 6. og 9. august 1945 ble det sluppet atombomber over Hiroshima og Nagasaki. Bombene drepte minst 120,000 mennesker av direkte dødelig stråling, brannskader og skader av fallende og flyvende gjenstander. Over noe tid døde rundt dobbelt så mange av påførte skader, skader av direkte stråling, innånding av radioaktivt støv og inntak av radioaktivt forurenset mat og drikke.
Etterspill
Ca. 5 000 japanere ble tiltalt for krigsforbrytelser i rettsoppgjøret. Gjennomsnittlig dødelighet for de ca. 350 000 allierte soldatene i japansk fangenskap lå på ca. 27% – mot 4% for allierte soldater i tysk og italiensk fangenskap. (Til sammenligning omkom 3,3 millioner av de 5,7 sovjetiske soldatene i tysk fangenskap.)
Black Lives Matter Plaza
Black Lives Matter Plaza er en plass i Washington, D.C., navngitt etter bevegelsen Black Lives Matter i 2020. Plassen utgjør en to kvartaler lang bilfri seksjon av gaten 16th Street NW.
Skálavíkar kirkja
Skálavíkar kirkja er en steinkirke i Skálavík på Færøyene. Skálavík ligger på Sandoys østkyst, og det er funnet rester etter svært gamle kirker lengre nede mot sjøen. Kirken måler 24 x 12 alen. Kirken har gresstak, og er temmelig lik de øvrige kirkene bygd i samme periode på Færøyene.
Historie
Dagens kirke ble bygd etter at daværende prest, Jørgen Falk Rønne, den 17. desember 1889 kunne konstatere at «kirken er aldeles ubrugelig» etter en hardtfarende storm. 27. mai 1890 ble det besluttet å rive den gamle kirken før vinden tok det som var igjen av den, og 6. juni sendte Rønne en tegning og et kostnadsoverslag for en ny kirke som Christian Davidsen fra Sandur hadde utført. Den var opprinnelig tiltenkt å bli bygd i tre, men i oktober samme år tilbød en handelsmann fra Húsavík, Jacob Clementsen (Jákup á Bakkanum), seg å bygge kirken i tilhugd kampestein. Med seg hadde han sambygdningene Joen Johannesen og Hans Anthoniussen, mens Peter Johannesen fra Tórshavn hadde ansvaret for tømmerarbeidet. Smedene Hans í Mortansstovu fra Tórshavn og Óli Mortensen fra Argir tok seg av metallarbeidet.
Søndag 6. september 1891 ble kirken innviet. Pastor Madsen fra Norðurstreymoy leste inngangsbønnen, og prost Jens Christian Evensen holdte innvielsestalen.
Iktyose
De alvorligste typene er lamellær og bulløs ikytose og syndromer forbundet med Ichthyose (Netherton). Av disse er lamellær den vanligste i Norge. De største problemer forbundet med denne typen er blant annet kløe, tørre øyne, nedsatt svettefunksjon, dårlig temperaturregulering, sprekkdannelse under føttene og et annerledes utseende. De fleste som har til dels alvorlige og smertefulle symptomer vil likevel hevde at det mest hemmende er et skjemmende utseende og sjenanse forbundet med dette.
Den vanligste varianten av iktyose er genetisk betinget og er altså arvelig. Det finnes også en ervervet variant av iktyopse, men den er svært sjelden.
Forekomst
Den vanligste formen, hereditær ichthyosis vulgaris, rammer 1 av 300 mennesker og forekommer over hele verden. De sjeldneste formene rammer kun 1 av 300.000 individer.
Slik fungerer iktyose
Normal hud fornyer seg stadig, ved at hudceller dør og siden flasser av. Normal «levetid» for hud er ca. 14 dager. Når den flasser gjør den det i så små partikler at det normalt ikke synes.
Iktyose skyldes et defekt dominant gen som ennå ikke er lokalisert, men som indirekte fører til for lite av proteinet fillaggrin i det øverste levende cellelaget i overhuden. Dette gjør at hudcellene ikke lenger har normal «levetid», og «hoper seg opp». De ulike typene av iktyose hoper seg opp enten ved at cellene produseres så raskt at kroppen ikke klarer å kvitte seg med døde celler, eller, som ved Vulgaris-typen, den produseres med et noen lunde normalt tempo, men flasser ikke når de skal. Resultatet blir, i prinsippet, det samme uansett type.
Behandling
Iktyose kan så langt ikke kureres, men dempes gjennom bruk av fete kremer og salver. Symptomene ved enkelte av iktyosetypene kan fjernes helt eller delvis ved hjelp av retinoider, for eksempel gjennom Acitretin (Neotigason). Retinoider har en normaliserende virkning på «opphopingsprosessen», men har en del alvorlige bivirkninger Et sunt kosthold og trening kan være effektivt. Mange har også god effekt med bruk av vitaminer og kosttilskudd, fiskeoljer, Omega 3, Nattlysoljer etc i kapselform.
Cyclommatus scutellaris
Cyclommatus scutellaris er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
En middelsstor (hannen 18-45 millimeter lang), avlang, rødbrun hjortebille uten metallisk glans. Store hanner har kraftige mandibler, hver mandibel har en kraftig tann ved roten. Hos små hanner er mandiblene mye mindre og sagtakkede i hele lengden. Antennene er ganske lange og tynne, omtrent så lange som hodets bredde. Pannen har et kort, spisst framspring i midten. Hodet har ikke sidekjøler, men gjerne noen korte lengdefurer bak fasettøynene. Pronotum utvider seg tydelig forover, og har to eller tre svarte lengdestriper, forkanten er også smalt svart. Dekkvingene er blanke uten synlig punktering. Beina er slanke, rødbrune. Hunnen er mindre enn hannen, uten forstørrede kjever, i motsetning til hannen er kroppen tydelig og tett punktert og ganske blank, rødbrun med tre svarte striper på pronotum, også en svart stripe langs siden av hver dekkvinge.
Levevis
Larvene utvikler seg i råtne trestammer.
Utbredelse
Arten er utbredt i det sørlige Kina, på Taiwan og Ryukyuøyene.
Radio Tango
Radio Tango var en riksdekkende digital radiokanal basert i Oslo. Virksomheten er eid av selskapet Radio Tango Norge as som er eid av Appelsin Media as. Aksjonærer i dette selskapet er Michael Breines Oredam og Hans-Jørgen Strand.
Historie
Radio Tango ble stiftet i 1988 av Michael Breines Oredam og Marius Gustavson. Lokalradiokonsesjon ble tildelt samme år, og sendingene startet på frekvensen FM 102.
Radio Tango var første lokalradio i landet med prøvesendinger via det digitale bakkenettet DAB. Disse sendingene ble stanset i 2000, da man konkluderte med at subjektiv oppfattelse av lydkvalitet og grad av forstyrrelser gjorde DAB i L-båndet uegnet for lokalradio.
Radioen vekket også internasjonal oppsikt da den i 2001 startet med programmet «Bedre vær, mindre klær». Her kledde en værmelder av seg klesplaggene etter hvert som temperaturene i værmeldingen økte. Videoopptak ble samtidig vist på radioens nettsider. Radio Tango var også i media da det i desember 2007 ble kjent at de ansatte Mina Hadjian, som ble kjent gjennom flere kontroversielle episoder som programleder i NRK P3. Hadjian ledet kanalens ettermiddagssendinger fra 28. januar til 22. april 2008 da hun av ledelsen ble bedt om å gå på dagen. Hadjian mente hun var usaklig oppsagt. Partene ble forlikt.
I 2006 ble Radio Tango solgt til Edda Media, og i 2007 solgte Eddia Media radioen videre til selskapet Appelsin Media AS.
Ansvarlig redaktør er Hans Jørgen Strand.
Musikksjef er Robin Olsen.
Maana Patel
Maana Patel (født 18. mars 2000) er en indisk svømmer.
I 2021 representerte hun India under Sommer-OL 2020 i Tokyo der hun ble utslått på 100 meter rygg i forsøksheatet der hun kom på 39. plass med tiden 1.05,20.
Great Basin
Great Basin (norsk: «Store basseng») er en stor, tørr region som ligger vest i USA. Det er også en geografisk subregion. Dens grenser er variabelt definert, avhengig av den aktuelle definisjonen som brukes. Det mest vanlige er å betrakte Great Basin som de store, sammenhengende tilsigsfeltene som i hovedsak ligger mellom Wasatch Range i Utah og Sierra Nevada, og som ikke har noe naturlig utløp i sjøen.
Nina Müller
Nina Christin Müller (født Wörz; 14. november 1980 i Bremen) er en tysk håndballspiller, som spiller for den danske klubben og det tyske kvinnelandslaget.
You Took Advantage of Me
Norsk versjon
Per Frydenlund har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Jeg har aldri vært på toppen av en seierspall». Frydenlund utgav den på CD-platen Ut av skapet (Spinner Records GTICD 3004) i 1996.
Volodymyr Nikolajtsjuk
Volodymyr Nikolajtsjuk (ukrainsk: Володимир Ніколайчук; født 29. april 1975) er en ukrainsk svømmer.
Han representerte Ukraina under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i forsøksheatet på 100 meter rygg. Han tok bronse på 200 meter rygg under Sommer-OL 2000.
Marek Havlík
Marek Havlík (født 8. juli 1995) er en tsjekkisk fotballspiller som spiller for 1. FC Slovácko.
Stein (album)
Stein er et musikkalbum med Stein Ingebrigtsen, utgitt i 1975.
Per M. Stordal
Per Mathias Stordal (født 26. mars 1887 i Vefsn, død 26. august 1964 samme sted) var en norsk gartner, forretningsfører og politiker, hjemmehørende i Arbeiderpartiet. Han var ordfører i Vefsn fra 1929 til 1940.
Stordal ble medlem i Arbeiderpartiet i 1928, og var formann i Vefsn arbeiderparti i 1931 og i 1933. Dette året var han også medlem av Nord-Helgeland kretsparti.
Han ble valgt inn i Vefsn herredsstyre i 1929, og ble samme året ordfører. Den stillingen hadde han i mer enn ti år.
Phlaeothripidae
Phlaeothripidae er en gruppe (familie) av insekter som tilhører ordenen trips (Thysanoptera). Trips er små insekter mellom 0,5 og 1,5 cm lange, men de fleste er under 5 millimeter. I Norge er det 35 arter. I verden er det omtrent 3500 arter, i Europa noe over 200. Phlaeothripidae er den eneste familien i underordenen Tubulifera, men omfatter alene ca. 60 % av de beskrevne trips-artene.
Utseende
Avlange, slanke, ofte brunlige trips. Denne familien omfatter noen av de største tripsene, hannene av enkelte arter kan bli opptil 15 millimeter lange. Innen samme art ser man ofte eksempler på allometri, at store eksemplarer er annerledes proporsjonert enn små. Hannene har gjerne kraftige frambein med pigger eller knøler. Hodet er forholdsvis smalt, noen ganger langt uttrukket. Antennene har nesten alltid åtte ledd, hos noen få arter er dette redusert til fem. Sansehårene på det tredje og fjerde leddet er enkle. Forvingene mangler fine hår på overflaten (microtrichia) og lengdeårer. Frynsehårene langs kanten går ikke ut fra tydelige hårsokler. Det siste bakkroppsleddet et trukket ut til et smalt rør. Kjønnsåpningen sitter ved roten av dette røret, endetarmsåpningen i spissen.
Liv og utvikling
Artene i underfamilien Idolothripinae lever av soppsporer. Disse er blant de største tripsene, hannene er gjerne betydelig større enn hunnene. Den artsrike underfamilien Phlaeothripinae kan ha mange ulike levesett. Noen arter suger plantesaft fra bladene på busker og trær slik at disse visner, eller danner galler. Andre lever av sopphyfer på død ved eller mellom løvstrø. En del arter i denne familien viser tendenser mot et sosialt levesett og danner kolonier. Det er ofte stor forskjell på hannen og hunnen i utseende.
Forplantning
Trips har ufullstendig forvandling, men har allikevel et puppestadium (metamorfose) som finner sted mellom larvestadiet og voksent insekt (imago). Vingeanlegg er synlige i de siste larvestadiet og puppen er en fri puppe. (Exopterygote).
Skadedyr og nyttedyr
Denne familien ser ikke ut til å omfatte noen potensielle skadearter i Norge. Et flertall av artene lever på døde trær av sopp, ellers lever de gjerne på ulike slags villblomster. Arten Haplothrips tritici lever på korn, men det er foreløpig bare funnet ett enkelt eksemplar av den i Norge.
Øya stadion
Øya stadion er et friidrettsanlegg på Nidarø i Trondheim. Banen ble anlagt som «Øen stadion» i 1900, som kombinert friidretts- og skøytebane.
Øya som skøytearena
Fra åpninga i 1900 og fram til krigen var Øen stadion i Trondheim en av landets hovedarenaer for hurtigløp på skøyter, der Trondhjems Skøiteklub sto som arrangør av en rekke store mesterskap.
Øya ble nedlagt som skøytebane etter at den nye Leangen kunstisbane sto ferdig i 1979.
Det er tre ganger notert verdensrekord på langdistansene på Øya. I 1912 gikk Oscar Mathisen 10 000 m på 17.36,4, og i 1917 gikk Kristian Strøm 5 000 på 8.33,7. I 1951 gikk Hjalmar Andersen ned Kornél Pajors to år gamle rekord fra Davos med seks sekunder til 8.07,3 på Øya stadion.
Adobe
Adobe (arabisk: الطوبى) er et naturlig bygningsmateriale som består av soltørket leire. Adobe er et svært bestandig materiale, noen av verdens eldste bygningsstrukturer er bygget med adobe. I varme områder av verden har adobe store fordeler over f.eks. tre, fordi adobe virker temperaturregulerende.
Øya stadion
Friidrettsarena
Anlegget regnes som hjemmebane for SK Freidig og har vært brukt som arena for Norgesmesterskapet i friidrett hele 8 ganger, i 1902, 1909, 1916, 1925, 1948, 1953, 1958 og 2008.
Fotballarena
Finalen i Norgesmesterskapet i fotball for menn 1916 ble spilt på Skøitebanen som den ble kalt. Frigg slo Ørn 2–0.
Adobe
Bygninger laget av soltørket leire er vanlige i Vest-Asia, Nord-Afrika, Vest-Afrika, Latin-Amerika, sydlige deler av USA og i Spania. Adobe har blitt brukt av de innfødte i det sydvestlige USA, Mesoamerika og Andesregionen i Syd-Amerika i flere tusen år, skjønt sten var også et vanlig bygningsmateriale, ofte i kombinasjon med adobe. I Spania hadde man laget mursten av adobe allerede i den sene bronsealderen og jernalderen, og metoden ble utbredt fordi den var enkel og billig. Spanjolene introduserte adobemursten og navnet adobe i Latin-Amerika på 1500-tallet.
Adam Mania
Adam Mania (født 31. august 1983) er en polsk-amerikansk svømmer.
Valgrindvegen
Valgrindvegen (1-15, 2-24) er en boliggate ved Lerkendal og Tempe i Trondheim. Veien går fra Klæbuveien, rett ved treningsbanene til Rosenborg Ballklub, fra øst mot vest hvor den deretter deler seg i to retninger nord og sør.
Opprinnelig gikk Valgrindvegen parallelt med Holtermanns veg helt frem til Tempe kirke, men dette partiet ble sløyfet i begynnelsen av 2010-årene. Gressbanevegen er en stikkvei som går fra Valgrindvegen mot sørvest. Valgrindvegen ble i 1940 oppkalt etter eiendommen Valgrinden, som tilhørte gårdsbruket Paulinegård frem til denne ble nedlagt, utstykket og lagt ut til eiendommer av Trondheim kommune.
Papa (2004)
Papa (originaltittel: Папа) er en russisk film fra 2004, regissert av Vladimir Masjkov.
Handling
Abraham Schwartz, en bokholder bosatt i en liten by i Ukraina, gjør alt han kan for å utdanne sønnen sin til å bli en flink fiolinist, Han sender deretter sønnen til Moskva, for å få ytterligere utdannelse. Men når faren senere reiser til Moskva for å treffe sønnen igjen, føler sistnevnte seg flau på grunn av sitt «upassende» opphav, sitt utseende og oppførsel.
Snart bryter det ut en krig, og hjembyen deres blir overtatt av tyske soldater - samtidig som sønnen tjenestegjør i militæret.
Girga
Byens navn har også blitt transkribert som «Dgerja», «Girgeh» og «Gerga».
Det ligger flere industriforetak i Girga, blant annet produseres det sukker og keramikk.