cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Benjamin Dahl Hagen
Han har spilt for Vålerenga, Fredrikstad og Follo. Med Follo kom han i 2010 til cupfinalen, hvor det ble tap mot Strømsgodset.
Hyongjesan
Hyŏngjesan-guyŏk er et av nitten distrikter (guyŏk eller gu) i den nordkoreanske provinsen og byen Pyongyang.
Yanshi
Yanshi (kinesisk: 偃师; pinyin: Yǎnshī) er et byfylke i byprefekturet Luoyang i provinsen Henan i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 806,738 innbyggere i 1999.
Sveriges Essäfonds pris
Sveriges Essäfonds pris er en svensk litteraturpris på 5,000 SEK. Prisen ble innstiftet i 2003 av Föreningen för Sveriges kulturtidskrifter (FSK).
Adidas Jabulani
Adidas Jabulani er den offisielle matchballen for VM i fotball 2010. Ballen, som ble laget av Adidas, ble utviklet ved Loughborough University i Storbritannia og avduket i Cape Town i Sør-Afrika 4. desember 2009. Jabulani betyr «feire» eller «bringe glede og lykke» på zulu.
Sveriges Essäfonds pris
Etter problem med at de fleste av de nominerte essayene kom fra de samme tidsskriftene ble prisen lagt på is i 2007 og har ikke blitt delt ut siden.
Yanshi
Kulturminner
I landsbyen Erlitou 二里头村 i storkommunen Zhaizhen ligger det arkeologiske funnstedet for Erlitoukulturen, en bronsealderkultur.
Ronald McCuaig
Ronald McCuaig (født 2. april 1908 i Newcastle, New South Wales, død 1. mars 1993 i Sydney) var en australsk lyriker, journalist, humorist og barnebokforfatter.
Han begynte å skrive for radio allerede i 1927, og fikk etter hvert et bredt spekter av oppgaver i pressen.
Til norsk er han bare oversatt med barneboken Fresi Fantastika (original Gangles) i 1975. Fresi er en «australsk utgave av Pippi Langstrømpe, men langt mer glamorøs og velkledd». Den norske utgaven var illustrert av Finn Graff, som fikk Kirke- og undervisningsdepartementets illustrasjonspris for arbeidet.
Yanshi
Administrative enheter
Yanshi består av 13 storkommuner og tre kommuner:
Samferdsel
Kinas riksvei 310 går gjennom området. Denne viktige trafikkåren begynner i Lianyungang i Jiangsu, går vestover og ender i Tianshui i provinsen Gansu. Den går innom større byer som Xuzhou, Shangqiu, Kaifeng, Zhengzhou, Luoyang og Xi'an.
Adidas Jabulani
Ballen ble også brukt som matchball i VM i fotball for klubblag 2009 (FIFA Club World Cup 2009) i De forente arabiske emirater. En spesiell versjon av ballen, Jabulani Angola, var matchball i Afrikamesterskapet i fotball 2010. Denne ballen ble også brukt i Torneo Clausura 2010, som er en del av Primera División de Argentina, samt i 2010-sesongen av MLA i USA og Canada – med ball i ligaens farger, blå og grønn.
Design
Ballen ble utviklet med et nytt design, bestående av åtte (redusert fra 14 i forrige VM) termisk-limte, tredimensjonale paneler. Disse er laget av sfærisk-formet etylen-vinylacetat (EVA) og termoplastisk polyuretan (TPU). Ballens overflate er teksturert med riller, en teknologi utviklet av Adidas kalt «GripnGroove» som er ment å forbedre ballens aerodynamikk. Designet har fått betydelig akademisk støtte og ble utviklet i samarbeid med forskere fra Loughborough University i Storbritannia.
Produksjon
Ballene blir produsert i Kina ved bruk av latexblære fra India og termoplastisk polyuretan-elastomer fra Taiwan, samt etylen-vinylacetat, isotropisk polyester/bomullsstoff, lim og blekk fra Kina. Butikkprisen for en Adidas Jabulani ligger på rundt 110 amerikanske dollar.
Ballen i VM-finalen
Dette er den andre VM-ballen som er spesielt laget for finalen, den første var +Teamgeist Berlin for fotball-VM 2006.
Kritikk
I likhet med Adidas Fevernova og Adidas Teamgeist i de to foregående mesterskapene, har Adidas Jabulani fått kritikk selv før turneringen ble sparket i gang. Den brasilianske målvakten Júlio César sammenlignet den med en ball fra «supermarkedet» som favoriserte angripere og arbeidet mot målvakter. Andre lignende klager kom fra Giampaolo Pazzini, Claudio Bravo og Iker Casillas. Italias målvakt Gianluigi Buffon sa «det er veldig trist at en turnering så viktig som et verdensmesterskap vil bli spilt med en så dårlig ball.» Den brasilianske angriperen Luís Fabiano kalte på sin side ballen «overnaturlig», ettersom den uforutsigbart forandrer retning når den flyr gjennom luften. Den brasilianske angriperen Robinho uttalte: «Det som er helt sikkert er at fyren som designet denne ballen aldri har spilt fotball. Men det er ingenting vi kan gjøre, vi må spille med den.» Etter å ha trent med ballen i en rekke dager sa Joe Hart fra at «ballene har gjort alt annet enn å bli værende i mine hansker.» Imidlertid beskrev han ballen som «morsom» å bruke, selv om det er hardt arbeid for målvaktene å samarbeide med den. Den engelske målvakten David James sa at «ballen er forferdelig. Den er fryktelig, men fryktelig for alle.» Den engelske landslagstreneren Fabio Capello kom med at ballen oppførte seg «helt annerledes» i høyden. Danmarks landslagstrener Morten Olsen sa etter lagets 1-0-tap i vennskapskampen mot Australia: «Vi spilte med en umulig ball og vi blir nødt til å venne oss til den.» Argentinas angriper Lionel Messi uttalte at «ballen er veldig komplisert for målvaktene og oss [angriperne].» Diego Maradona, s landslagstrener, sa videre: «Vi vil ikke se noe langpasninger i dette verdensmesterskapet fordi ballen ikke flyr rett.»
Amerikanske Clint Dempsey var mer i favør av Jabulani. Han sa at «hvis du bare treffer den hardt nok, kan du få god kontroll på ballen (...) du må bare være litt mer oppmerksom, vet du, når du enkelte ganger sentrer ballen.»
Det ble foreslått av The Guardian 16. juni 2010 at Jabulani kan være grunnen til måltørke i første runde av turneringen. The Guardian siterte FIFA-representanten, som ble kontaktet daglig for sin mening om måltørken, og som hevdet at det nok var for tidlig til å komme med et endelig standpunkt, selv om det ville være vanskelig å benekte at første runde var mer målfattig og forsvarsorientert enn vanlig. Owen Gibson fra The Guardian antydet at mangel på tillit til hvordan ballen ville bevege seg gjennom luften kan ha påvirket antall skudd på mål. Imidlertid sa Portugals trener Carlos Queiroz etter 7-0-seieren over Nord-Korea i den andre runden av gruppespillet: «Vi elsker ballen.»
Reaksjoner fra Adidas
En rekke Adidas-sponsede   spillere har kommet med positive synspunkter om ballen. Alvaro Arbeloa mente at «den er rund, som alltid.» Brasils midtbanespiller Kaká sa: «For meg er det å få kontakt med ballen det viktigste, og det går helt fint med denne ballen.» Den tsjekkiske målvakten Petr Cech hadde flere positive kommentarer om ballen, og sa blant annet at den var svært synlig på grunn av fargemønsteret, føltes godt i hendene og hadde god kontroll da den ble sparket. Den engelske midtbanespilleren Frank Lampard kalte den «en veldig sterk ball, sikker å skyte med.» Den tyske midtbanespilleren Michael Ballack sa at den var «fantastisk, ballen gjør akkurat det jeg vil den skal gjøre.»
Adidas har sagt at ballen hadde vært brukt siden januar 2010 og at de fleste tilbakemeldinger fra spillere hadde vært positive. En talsmann sa at selskapet var «overrasket» over de negative holdningene til ballen, og fremhevet at den hyppige kritikken av en ny ball i forkant av en turnering uunngåelig stilner samtidig som turneringen fortsetter.
Reaksjoner fra FIFA
Den 27. juni 2010 innrømmet FIFA endelig de mulige problemene med ballen, men sa samtidig også at de ikke vil løse problemet før etter turneringen. Ifølge generalsekretær Jerome Valcke vil FIFA diskutere saken med trenere og lag etter verdensmesterskapet, og deretter holde møte med produsenten Adidas.
Taesong
Taesŏng-guyŏk er et av nitten distrikter (guyŏk eller gu) i den nordkoreanske provinsen og byen Pyongyang.
Nordiske grener under Vinter-OL 1936
Under Vinter-OL 1936 i Garmisch-Partenkirchen ble det arrangert fem øvelser i nordiske grener.
50 km
Dato: 15. februar 1936
4 x 10 km
Dato: 10. februar 1936
Kombinert
Dato: 10. februar 1936
Skihopping
Dato: 16. februar 1936
Verdensmesterskap
Under FIS-kongressen i 1965 ble det besluttet at nordiske grener under vinter-OL fra og med vinter-OL 1924 også skulle ha status som verdensmesterskap. Det siste vinter-OL som også var verdensmesterskap i nordiske grener var vinter-OL 1980 i Lake Placid i USA.
Parallellogram
Et parallellogram er i geometri en firkant med følgende egenskaper:
Alle parallellogram er også trapes. En delmengde av parallellogram er rektangler, hvor vinkelen mellom to sidekanter som ikke er parallelle er 90°. En annen delmengde er romber, hvor alle linjestykker er like lange. Kvadratet er både en rombe og et rektangel.
Areal
Arealet A av et parallellogram er lik lengden av grunnlinja b, multiplisert med avstanden til dets parallell h:
Tamburlaine
Tamburlaine den store (Tamburlaine the Great) er et skuespill i to deler av den engelske dramatikeren Christopher Marlowe. Stykket er løst basert på livet til den asiatiske herskeren Timur Lenk. Marlowe skrev stykket vinteren 1587 og 1588. Stykket er en milepæl i elisabethanske drama for utendørsteatre og markerer et vendepunkt fra klosset språkføring og løs fortellergang hos tidligere dramatikere på Tudortiden, og en ny interesse for et friskt og levende språk, minneverdig handling, og intelligent kompleksitet.
Betydning
Sammen med Thomas Kyds Den spanske tragedie, er Tamburlaine betraktet som den første populære suksess i Londons ‘offentlige’ (det vil si utendørs) teaterscene. Marlowe ble vanligvis betraktet som den fremste av de såkalte «University Wits», de nye intellektuelle fra universitetene, og han påvirket dramatikere til langt inn i den jakobinske perioden, og ekko av Tamburlaines svulstighet og ærgjerrighet kan bli funnet i engelske skuespill i alle stadier inntil puritanerne stengte teatrene i 1642.
Mens Tamburlaine er betraktet som underlegen til de store tragediene til den sene elisabethanske perioden og den tidlige jakobinske perioden er det betydelig i å skape en rekke teatralske tema og særlig i å demonstrere potensialet i bruken av blankverset i drama som fortsatt er anerkjent.
Selve fortellingen er en enkel sådan om en maktgal fyrstes streben etter total makt, men han setter skjønnheten like høyt som makten selv. Overmennesket som vil bli Guds jevnbyrdige innhentes av døden før seieren er total. En egentlig handling har ikke stykket. Det er Tamburlaines veldige patos og lidenskapelige maktbegjær som er dramaets reelle tema. Dramatisk intrige er nesten ikke-eksisterende, og isteden preges stykket av voldsomme og dramatiske øyeblikk som ga anledning til pompøse ordspill og dristige språkbilder.
Utgivelse
Skuespillet, i begge deler, ble skrevet inn i Stationers' Register den 14. august 1590 som «to komiske diskurser». Begge deler ble utgitt som en enkeltstående oktavformat (octavo) senere det samme året av trykkeren Richard Jones. En andre utgivelse ble trykket av Jones i 1592. Skuespillene ble neste gang trykket hver for seg i kvartformat (quarto) av bokselgeren Edward White, del 1 i 1605 og del 2 i 1606.
Handlingsgang
Skuespillet åpner i Persepolis. Den persiske keiser Mycetes sender troppene av sted for å gjøre av med Tamburlaine, en skyter og ved dette tidspunktet en normaderøver. I samme scene konspirerer Cosroe, Mycetes’ bror, velte keiseren og selv overta tronen.
Scenen skifter til Skytia hvor Tamburlaine er vist i å kapre, fri til og vinne Zenocrate, den vakre datteren av en egyptisk konge. Konfrontert med Mycetes' soldater overtaler han først soldatene og deretter Cosroe til å gå sammen med ham i en krig mot Mycetes. Selv om han lover Cosroe den persiske tronen sviker Tamburlaine dette løftet og etter at han har beseiret Mycetes tar han selv kontrollen over det persiske riket.
Etter å ha erobret Afrika og utropt seg selv som keiser av kontinentet setter han øynene på Damaskus, dette setter hans egyptiske svigerfar direkte i hans spor. Zenocrate bønnfaller hennes ektemann om spare hennes far. Han føyer seg og gjør sultanen til sin underkonge. Skuespillet ender med bryllupet mellom Zenocrate og Tamburlaine, og kroningen av den tidligere keiserinnen av Persia.
I andre del forbereder Tamburlaine sine sønner til å bli erobrere i hans kjølvann mens han selv fortsetter å erobre kongedommer inntil hans. En av hans sønner som foretrekker å bli ved sin mors side og ikke risikere døden vekker Tamburlaines vrede. Ved å se sønnen som en kujon dreper Tamburlaine i raseri i en kamp hvor sønnen nekter å slåss. Endelig, mens han angriper en islamsk nasjon brenner han med forakt en kopi av Koranen og hever å være større en Gud. Brått blir Tamburlaine syk og dør, gir makten over til sine sønner, men fortsatt fremadstrebende til storhet mens han forlater livet.
Kritisk historie
I løpet av de første årene av 1600-tallet hadde stykkets overdrevet dramatiske språk gått av moten. Shakespeare selv la en tale fra Tamburlaine i munnen på hans spillforvirrete soldat Pistol. I Timber fordømmer Jonson «Tamerlaner og Tamer-khaner av den senere tid som har ingenting i seg annet enn scenisk strutsing og voldsom skråling...»
Kritikere i senere tid har ikke endret posisjon etter Jonson; språk og hendelser i stykker som Tamburlaine er unaturlig og til sist også ikke overbevisende. Likevel, stykket ble sett på som teksten over alle andre tekster «hvori hele det hvileløse sinnsstemningen i sin tid finner sitt uttrykk».
Om Marlowes dramaturgi har blitt foreldet har ikke det samme skjedd med hans poesi. Han var ikke den som oppfant blankverset, denne formen var blitt utgitt på engelsk av Henry Howard, jarl av Surrey, i løpet av tiden under Henrik VIII av Englands regime, og introdusert i tidligere skuespill fra Tudortiden som Gorboduc. Med sjeldne unntak kan Tudortidens blankvers synes stivt og maniert, men Marlowe var den første som viste hvor dramatisk formen kunne fremme tanker og følelser. Litteraten Robert Fletcher noterer at Marlowe «oppnådde en høy grad av fleksibilitet og skjønnhet ved å unngå en regelmessig slutt-stopp ordning ved å sikre en mangfoldighet av pauser, brytning og trykkbetoninger, og ved å gi sitt språk poetisk fortetning og stemningsmettethet». I sitt dikt om Shakespeare nevner Jonson «Marlowes mektige linje», en frase kritikere har akseptert som det den er, tilsvarende som de også har akseptert Jonsons uttalelse at Shakespeare har overgått den. Men mens Shakespeare er vanligvis sett på som å fanget inn et langt større omfang av følelser og stemninger enn hans samtidige, har Marlowe beholdt en betydelig plass som det første geni av blankverset i engelsk drama.
Temaer
Stykket blir ofte forbundet med renessansens humanisme som idealiserer menneskets potensial. Tamburlaines streben etter uendelig makt reiser inngående religiøse spørsmål om han krever for seg en rolle som «Guds svøpe» (et tilnavn som opprinnelig ble tillagt huneren Attila). Noen lesere har knyttet denne posisjonen til det faktum at Marlowe ble anklaget for ateisme. Andre har vært mer opptatt av den antatt anti-muslimske tråden i stykket, fremtredende i en scene hvor hovedpersonen brenner Koranen, skjønt Tamburlaine blir deretter dødssyk direkte etter, noe som antyder guddommelig gjengjeldelse.
Historiske framførelser
Den første delen av Tamburlaine ble oppført av selskapet Admiral's Men ved Fortune Theatre senere i 1587, rundt et år etter at Marlowe forlot University of Cambridge. Edward Alleyn hadde rollen som Tamburlaine, og det ble etterhvert hans signaturrolle. Stykkets popularitet, betydelig nok til at Marlowe skrev en oppfølger som første til tallrike oppsetninger i løpet av det neste tiåret.
Lagdelingen av London-publikumet i den tidlige jakobinske perioden endret skjebnen til stykket en del. For de sofistikerte publikummere i innendørsteatre som Blackfriars og (tidlig på 1610-tallet) Globe Theatre var Tamburlaines «meget forbløffende begreper» en etterlevning fra en enklere dramatisk tidsalder. Satiriske skuespillforfattere forsøkte tidvis å etterligne Marlowes stil, slik John Marston gjør i innledningen til Antonio and Mellida.
Mens det er sannsynlig at Tamburlaine ble fortsatt spilt på de store teaterhusene, som Red Bull Theatre, som trakk til seg det tradisjonelle publikumet, er det ingen nedtegnelser om oppsetninger etter 1595.
I 1919 satte Yale Dramatic Association opp en framføring av Tamburlaine som hadde redigert og kombinert begge delene av Marlowes skuespill. For Stratford Shakespeare Festival, som i dag heter Stratford Festival of Canada, i 1956 regisserte Tyrone Guthrie en annen dual versjon med Donald Wolfit i hovedrollen. Oppsetningen kom også til Broadway, hvor det dog ikke imponerte storbyens publikum og kritikere, skjønt Anthony Quayle som hadde erstattet Wolfit i hovedrollen mottok en nominasjon til prisen Tony Award for sin framføring, dette samme gjorde Guthrie for sin regi.
Produksjonen til Royal National Theatre i 1976 hadde Albert Finney i tittelrollen til Peter Halls regi. Denne produksjonen åpnet det nye Olivier Theatre på South Bank i London. Denne oppsetningen er blitt anerkjent som en av de mest vellykte av de sjeldne moderne produksjonene.
Avery Brooks spilte hovedrollen i en produksjon av stykket for Shakespeare Theatre Company som gikk fra 28. oktober 2007 til 6. januar 2008 ved regi av Michael Kahn.
Mens stykket har blitt gjenoppfrisket gjentatte ganger i det forrige århundret er det fortsatt hindringer som forhindrer nye oppsetninger: det krever en stor besetning og en særdeles dyktig skuespiller som er i stand til fremføre en ekstremt utfordrende rolle. F. P. Wilsons spørsmål spurt på midten av 1900t-allet synes å ha fortsatt gyldighet: «hvor mange av oss kan skryte av å være mer enn lesere av Tamburlaine?»
Kontrovers
I november 2005 ble en oppsetning av Tamburlaine ved Barbican Centre i London anklaget for å underkaste seg muslimsk følsomhet ved å utelate en seksjon i stykket hvor hovedpersonen brenner Koranen og flår profeten Muhammed. Sekvensen ble endret slik at Tamburlaine isteden besudlet samtlige religiøse tekster av ulike religioner. Regissøren nektet for at stykket var blitt sensurert og hevdet at endringen var gjort «utelukkende av kunstneriske grunner» for «å sette fokus i stykket fra anti-tyrisk pantomime til en eksistensiell epikk». Dette skiftet derimot fokuset i en betydelig grad fra en antall anti-tetiske (og spesielt anti-muslimske) poenger i stykket, og endret stykkets tone og tendens.
Foreningen for hjertesyke barn
Foreningen for hjertesyke barn (FFHB) er en medlems- og interesseorganisasjon for hjertesyke barn og pårørende i Norge. FFHBs visjon er at alle hjertebarn i Norge skal ha gode liv. Dette innebærer at foreningen favner alle barn som lider av hjertesykdom – ikke bare de som er medlemmer. Foreningen ble stiftet i 1976 av foreldre til hjertesyke barn. De som i dag kan være medlemmer i foreningen er hjertesyke barn og unge, foreldre til hjertesyke barn og unge og foreldre som har mistet et hjertesykt barn. Hjertesyke barn blir ofte omtalt som hjertebarn. Foreningen ble i 2016 tildelt Wenche Foss' ærespris sammen med Sven Nordin.
Informasjon
Informasjonsbehovet til familier med hjertesyke barn er utømmelig. FFHBs informasjonsbank dekker blant annet følgende områder:
Støtte til forskning og medisinsk utstyr
Den dårlige økonomien i helsesektoren fører til at det finnes minimalt med penger til forskning, nytt og bedre medisinsk utstyr, og til videreutdanning av helsepersonell. FFHB støtter norsk helsevesen hvert år med flere hundretusen kroner.
Innsamlingsarbeid
Foreningen for hjertesyke barn driver sitt arbeid i stor grad basert på innsamlede midler fra gavmilde givere. Foreningen er medlem av Innsamlingskontrollen, hvor regnskapene hvert år blir gjennomgått og kontrollert.
Alpin skiidrett under Paralympiske vinterleker 2006
Under Paralympiske vinterleker 2006 ble det konkurrert i 24 grener innen paralympisk alpin skiidrett i Sestriere.
Alminnelig stormangrepsmerke
Alminnelig stormangrepsmerke (Allgemeines Sturmabzeichen) er et tysk merke fra det tredje rike.
Historie
Merket ble introdusert første gang av generaloberst von Brauchitsch 1. juni 1940 som Pionier Sturmabzeichen. Hensikten var å hedre innsatsen til ingeniører i kamp. Kort tid senere ble den utvidet til å også være en utmerkelse for artillerister, personell på angrepskjøretøy og annet støttepersonell, for å ha utført viktige kamphandlinger for det tredje riket, og fikk det endelige navnet Allgemeines Sturmabzeichen.
Mottakere
Medlemmer av ingeniør-, artilleri-, anti-stridsvogn-, anti-luft- og sanitetsbataljoner som deltok i kamphandlinger, kunne kvalifisere seg til merket. Merket ble også utdelt til personer som på egen hånd hadde ødelagt 8 eller flere armerte kjøretøyer, inntil det ble introdusert et eget merke for dette (Panserødeleggelsesmerket) 9. mars 1942.
Design
Merket er ovalt, formet med ekekrans. Sentralt er en ørn som holder hakekorset, med krysslagt bajonett og stavhåndgranat, noe som skal symboliserer innsatsen i fremste linje. Merket ble originalt designet av firmaet Ernst Peekhaus og første grad i sølv var eneste grad da merket ble innstiftet.
Klasser
Ettersom den andre verdenskrig varte og antallet dager i strid økte betraktelig for mange soldater, ble 4 høyere grader av merket introdusert 22. juni 1943. På dette tidspunktet ble også flere våpengrener kvalifisert for å motta merket.
Gradssystemet for merket:
Grad 2 og 3 er relativt lik det originale merket, mens 4 og 5 grad ble laget likt panserangrepsmerket av samme grad. Ettersom merkets grader ble revurdert tok man også hensyn til de lange kampene i Afrika og på østfronten, og det ble laget et system for utdeling av de forskjellige gradene av merket:
Bæring
Merket ble båret på uniformens venstre jakkelomme, men var understilt høyere medaljer, som f.eks. Jernkorset av 1. klasse, og ville i slike tilfeller bli plassert under og til siden for dette.
Kilder
Samlerforumet.net – med tillatelse
Santali
Santali, et austro-asiatisk språk, tales av mellom fem og ti millioner santaler i områdene nord for Calcutta (delstatene Jharkhand, Bihar og Vest-Bengal) og flere områder i Bangladesh og Nepal. En stor gruppe santaler befolker også delstaten Assam etter at norske og danske misjonærer (bl.a. Lars Olsen Skrefsrud og Hans Peter Børresen) i siste halvdel av 1800-tallet besørget en folkeforflytning til områdene omkring Mornai Tea Estate i Gualpara-distriktet, Assam.
Den norske misjonæren Paul Olaf Bodding forfattet grammatikker og ordbøker for santalspråket på 1920-tallet, og etablerte et skriftspråk for folkegruppen.
Santalene har blitt regnet som kasteløse i sine nærmiljø – og derfor blitt utsatt for massiv undertrykking av hindumajoriteten i India og muslimene i Bangladesh. Den norske Santalmisjon har drevet omfattende arbeid blant folkegruppen siden ca. 1870. Fremtredende santalmisjonærer er foruten Paul Olaf Bodding, Lars Olsen Skrefsrud og Hans Peter Børresen.
Oslos Bratteste
Oslos Bratteste er et motbakkeløp i Oslo arrangert av Slevik IL. Løpet ble første gang arrangert 3. oktober 2009. Andre utgave av løpet ble arrangert 2. oktober 2010 og løpet var finale i Norgescupen i motbakkeløp. Det var det også i 2011 da det igjen ble deltagerrekord med over 1500 påmeldte og nøyaktig 1400 fullførte. Deltagerantallet økte videre hvert år, og i 2014 var det over 3500 fullførte. Løpet har, med sin sosiale ramme, vokst til å bli en av de største motbakkeløpene i Norge.
Hunderfossen
Hunderfossen er en ca. 7 meter høy foss i Gudbrandsdalslågen i Lillehammer kommune i Innlandet. Fossen ligger mellom Fåberg og Granrudmoen (Øyer) i Gudbrandsdalen. går forbi fossen, som ligger om lag 15 km nord for Lillehammer og 3 km sør for Granrudmoen. Hunderfossen holdeplass er et stoppested på Dovrebanen.
Gudbrandsdalslågen er oppdemmet ved fossen og vannfallet brukes sammen med Ensbyfalla nedenfor i Hunderfossen kraftverk. Kraftverket utnytter et fall på tilsammen 46,7 meter i fossene. Demninga ved Hunderfossen er 300 meter lang med en gang- og sykkelvei på kronen. Det er bygd fisketrapp forbi fossen/demninga.
I dag er Hunderfossen-navnet sterkest knyttet til Hunderfossen Eventyrpark som ligger nordvest for fossen. Parken er blant Norges 10 største turistattraksjoner, med over en kvart million besøkende hver sommer. Noen andre turistattraksjoner som har beliggenhet like ved eventyrparken er Norsk Veimuseum og Barnas Gård.
Sørvest for fossen ligger Lillehammer Olympiske Bob- og Akebane, som eies og drives av Lillehammer Olympiapark. Anlegget er Nord-Europas eneste kunstfrosne bob- og akebane og Skandinavias eneste bob- og akebane.
Øystein Magnusson
Øystein I Magnusson (norrønt: Eystein Magnusson), født 1088, død 29. august 1123 på Hustad, var konge av Norge 1103 – 1123.
Liv og virke
Øystein Magnusson var sønn av kong Magnus III Berrføtt; og ble selv konge sammen med halvbrødrene Sigurd Jorsalfare og Olav Magnusson. Han skal også ha vært bror av Harald Gille og Sigurd Slembe.
Øystein var gift med den norske Ingebjørg Guttormsdatter, fra Steig i Sør-Fron i Gudbrandsdalen. Hun er én av de to norskfødte dronningene fra sagatiden.
Mens broren Sigurd var på reise til Det hellige land (riktignok bare i tre år!), utviste Øystein stor aktivitet som riksbygger. Denne ulikheten mellom brødrene har blitt utnyttet av sagaforfatterne til å lage «konstruksjoner» av deres ettermæle.
Fra Øysteins virksomhet kjenner vi til at han grunnla Munkeliv kloster på Nordnes i Bergen, anla fjellstue på Dovre, bygget Apostelkirken i Bergen, Nikolaskirken i Nidaros, bygget havn og kirke i Vågan i Lofoten (trolig i forbindelse med skattlegging av Lofotfisket) og anla havn på Agdenes ytterst i Trondheimsfjorden (i dag kjent som Kong Øysteins havn). Ifølge tradisjonen skal han også ha grunnlagt Nikolaikirken i Bergen. Øysteins hadde stor interesse for Bergen og flyttet kongesetet fra Alrekstad til Holmen ytterst i Vågen. Satsingen i Bergen kan ha hatt sammenheng med at tørrfiskhandelen fra Norge og sørover i Europa på denne tiden var blitt en betydelig virksomhet, så betydelig at det avspeiles i engelske kilder.
Påstandene i Heimskringla og i Morkinskinna om at Kong Øystein skal ha sikret norsk herredømme over Jemtland er etter alt å dømme uriktig, og en del av sagaenes bilde av ham som riksbygger. Krag peker på at andre kilder tidfester denne begivenheten 70-80 år senere, under kong Sverre.
Litteratur
Snorre Sturlasson: Magnussønnenes saga. I: Norges Kongesagaer. Oversatt av Anne Holtsmark og Didrik Arup Seip. Gyldeldal, Oslo 1979
Lønnssystem
Lønnssystem er et system som benyttes for å føre lønn, produsere lønnsoppgaver til de ansatte, offentlige lønnsrapporter slik som terminoppgave, lønns- og trekkoppgaver og årsoppgave. Et lønnssystem hjelper brukeren med å finne korrekt skattetrekk for de ansatte, korrekt arbeidsgiveravgift, feriepenger etc.
Vanligvis er lønnssystemer egne programmer adskilt fra selve regnskapet. Man kan eksportere regnskapsbilag fra lønnssystemet til regnskapet slik at lønnskostnader blir korrekt postert. Noen økonomisystemer har integrert lønnssystem som automatisk posterer lønnsbilag i regnskapet.
Hugo Johnson
Viktor Hugo Johnson (født 29. februar 1908, død 6. juni 1983) var en svensk seiler som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Johnson vant en olympisk sølvmedalje i seiling under Sommer-OL 1948 i London. Han var med på båten «Slaghöken» som kom på andreplass i drakebåtklassen bak den norske båten «Pan». Mannskapet på «Slaghöken» var Folke Bohlin, Hugo Johnson og Gösta Brodin.
Taedonggang
Taedonggang-guyŏk er et av nitten distrikter (guyŏk eller gu) i den nordkoreanske provinsen og byen Pyongyang. Distriktet er ett av de seks distriktene og fire fylkene som utgjør i Øst-Pyongyang og ligger øst for Taedong-elva, nord for Tongdaewon-guyŏk og vest for Sadong-guyŏk. Distriktet ble opprettet i januar 1958.
Fylkesvei 3482
Fylkesvei 3482 går mellom Holt og Goderstad i Tvedestrand kommune.
Korsenveien og Holtskleiva var del av Vestlandske hovedvei.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 111 (Aust-Agder).
Mornai Tea Estate
Kirken satt derfor plantasjen under direkte administrasjon i 2002 og forsøker å nedbetale gjeld. Den lokale kirken er avhengig av inntektene fra plantasjen for å kunne drive sitt arbeid. På grunn av de økonomiske problemene har NELC ikke utbetalt lønn til sine ansatte, og en rekke prosjekter, blant annet utdannings- og sykehus-tilbud for den fattige lokalbefolkningen, har blitt avviklet.
Jurij Kljujev
Jurij Pavlovitsj Kljujev (Юрий Павлович Клюев; født 7. oktober 1960) er en russisk tidligere sovjetisk skøyteløper som deltok i nasjonale og internasjonale konkurranser i hurtigløp på skøyter og representerte klubben Dynamo Moskva og Sovjetunionen og senere Russland.
Han deltok under Vinter-OL i Calgary på både 5 000 meter (26.-plass) og 10 000 meter med en 6. og siste olympiske poengplass og var den første til å forbedre den olympiske rekorden fra Vinter-OL 1980 på distansen.
Klujev har også deltatt to ganger under europamesterskapet på skøyter i hurtigløp, første gangen i Trondheim (Leangen kunstisbane) i 1987 med en 10.-plass sammenlagt. Han fulgte opp EM-deltagelsen i 1987 med ny EM-deltagelse sesongen etter denne gangen arrangert i nederlandske den Haag. Der ble det en 13.-plass sammenlagt, men med en 2.-plass på den avsluttende mildistansen bare slått av den senere olympiamesteren på 10 000 meter, Tomas Gustafson, men foran norske Geir Karlstad.
Sammenlagt i Verdenscupen
0 = ikke samlet poeng under nevnte sesong, men deltatt.
Chaconne
Chaconne (fransk, spansk chacona, fra baskisk chocuna «lystig») er en spansk folkedans fra 1500-tallet, nært beslektet med passacaglia. Det italienske begrepet ciaccona blir ofte brukt, og andre skrivemåter som ciacona, chiaccona, ciaconia og lignende forekommer også.
Historie
Chaconnen var opprinnelig en hurtig dans som oppsto i spansk folkekultur på slutten av 1500-tallet. Dansen ble utført med erotiske bevegelser og sunget med spottende tekster. Ifølge Curt Sachs er chaconnen av latinamerikansk opprinnelse og med en sanselig, vill og tøylesløs karakter.
I kunstmusikken er chaconnen en ostinat musikkform med variasjoner over et gjentatt harmoniskjema på fire til åtte takter.
Chaconne og passacaglia
På 1800-tallet og tidlig 1900-tall skilte en del teoretikere mellom passacaglia og chaconne. Enkelte definerte chaconne som variasjoner over et harmoniskjema, mens de definerte passacaglia som variasjoner over en bassmelodi. Siden andre samtidige teoretikere snur definisjonene på hodet må skillet regnes som tilfeldig. Heller ikke i praktisk bruk gjennom musikkhistorien er skillet klart og noen ganger kombineres de to i en enkelt komposisjon, som i Cento partite sopra passacaglia av Girolamo Frescobaldi, i den første suiten i Les Nations (1726) og i Pièces de Violes (1728) av François Couperin.
Eksempler på chaconner
En av de mest kjente chaconner er sluttsatsen i Johann Sebastian Bachs partita nr 2 i d-moll fra Sonater og partitaer for solofiolin. Denne 265-takters chaconnen tar utgangspunkt i en melankolsk firetakters melodi og utvikles gjennom en fargerik musikalsk reise i både dur- og molltonearter.
Okutamasjøen
Okutamasjøen (奥多摩湖 - Okutama-ko) er en kunstig innsjø i prefekturene Tokyo og Yamanashi i Japan. Sjøen er et resultat av ei oppdemming av elva Tama som ble fullført i 1957. Innsjøen er også kjent som Ogōchireservoaret etter Ogōchidammen. Okutamasjøen er en viktig drikkevannskilde for Tokyoområdet. Fra vest renner elva Taba inn i sjøen og renner videre ut i østenden hvor den skifter navn til Tama. Fra sørvest renner elva Kosuge inn i sjøen. Området rundt Okutamasjøen er berømt for kirsebærblomstring (hanami) om våren.
Sadong
Sadong-guyŏk er et av nitten distrikter (guyŏk eller gu) i den nordkoreanske provinsen og byen Pyongyang. Distriktet er ett av de seks distriktene og fire fylkene som utgjør i Øst-Pyongyang og ligger ved Taedong-elvas østre bredd og utløpet til Nam-elva. Distriktet ligger nord for Ryŏkp'o-guyŏk, øst for Taedonggang-guyŏk og nordøst for Tongdaewon-guyŏk. Distriktet ble opprettet i september 1959.
Tore Jørgen Hanisch
Tore Jørgen Hanisch (født 23. mai 1945 i Kristiansand, død 15. januar 2006 i Oslo) var en norsk økonomisk historiker og professor ved Høgskolen i Agder. Hanisch var en av de første uteksaminerte ved Sosialøkonomisk institutt ved Universitetet i Oslo som utviklet en dyp interesse for økonomisk historie og idehistorie. Han arbeidet hele sitt akademiske liv med spørsmål knyttet til økonomisk-politiske valg i lys av økonomisk teori og filosofi.
Tidlig i karrieren arbeidet Hanisch som vitenskapelig assistent ved UiO, og var blant annet tilknyttet prosjektet hvor han sammen med historikerne Francis Sejersted og Even Lange konkluderte at veien ut av depresjonen i mellomkrigstiden var tilbudsdrevet (vekst gjennom krise) og ikke skyldtes aktiv keynesiansk politikk, slik de fleste historikere hadde framstilt det tidligere.
I perioden 1994-1997 var Hanisch tilknyttet prosjektet Finansdepartementets historie, men han rakk ikke å fullføre bind 2 i prosjektet før sin død. Dette videreføres nå av professor Einar Lie og dr. Christian Venneslan.
Hanisch var gift med Ingvild Pharo, kunsthistoriker og forfatter. Med henne fikk han fire sønner: Jørgen, Håkon, Torkjell og Øyvind Pharo Hanisch.
Rex Rotary (illegal avis)
Rex Rotary var en av de illegale avisene som ble utgitt under den tyske okkupasjonen av Norge under andre verdenskrig.
Bak avisen sto den samme gruppen som laget London-Nytt. Sentrale personer var Petter Moen, Reidar Østlid og Torvald Larssen. Illustrasjoner ble laget av Per Alveberg og Jack Lund. Aktiviteten i avisorgansasjonen var høy, fram til Gestapo slo til under det såkalte pressekrakket i begynnelsen av februar 1944.
Moen var leder for gruppen bak Rex Rotary. Avisen kom med seks svært innholdsrike nummer, i høyt opplag. Moen selv ble arrestert i 1944, og var blant de mange som omkom da fangeskipet DS «Westfalen» forliste på vei til Tyskland.
John Stokesley
Bakgrunn
Stokesley ble født ved Colly Weston i Northamptonshire og ble medlem av Magdalen College i 1495 hvor han også tjenestegjorde som lærer. I 1498 ble han lektor ved Magdalen Hall, i 1505 visepresident av Magdalen College.
Prest for kongen
Kort tid etter i 1509 ble han utpekt som medlem av det kongelige råd, og prest og almisseutdeler for Henrik VIII. Han fulgte kongen som hans prest ved kongemøtet Le Camp du Drap d'Or (Gullbrokadeleiren) i Frankrike i 1520. I 1429 og 1530 dro han som ambassadør til Frankrike og Italia for å skaffe støtte for kong Henrik VIIIs skilsmisse fra dronning Katarina av Aragón.
Biskop
Han ble biskop av London i 1530 og i september 1533 døpte han den framtidige dronning Elizabeth. Hans senere var plaget av strider med erkebiskop Thomas Cranmer. Stokesley motsatte seg alle endringer av kirkens doktriner, forble fiendtlig til en engelskspråklig Bibel og at prester skulle kunne gifte. Han var også svært aktiv i å forfølge og brenne kjettere.
Stokesley var en lærd mann som skrev til fordel for Henriks å skilsmisse, og sammen med Cuthbert Tunstall, bishop av Durham, skrev han en avhandling mot Henriks slektning kardinal Reginald Pole.
En strid med kongens nærmeste rådgiver, Thomas Cromwell, ble symptomatisk for den generelle striden mellom kongen og kirken. Oppløsningen av Englands klostre var en prosess under reformasjonen, der de katolske klostrene i England ble oppløst og deres eiendommer overtatt av den engelske kronen.
Gösta Brodin
Frans Gösta Brodin (født 15. februar 1908, død 18. juni 1979) var en svensk seiler som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Brodin vant en olympisk sølvmedalje i seiling under Sommer-OL 1948 i London. Han var med på båten «Slaghöken» som kom på andreplass i drakebåtklassen bak den norske båten «Pan». Mannskapet på «Slaghöken» var Folke Bohlin, Hugo Johnson og Gösta Brodin.
Svenska Golfförbundet
Svenska Golfförbundet (SGF) er et idrettsforbund for golfsporten i Sverige, grunnlagt i 1904. SGF består av svenska golfklubber som bedriver golf som idrettslig virksomhet ifølge Riksidrottsförbundets regler.
SGFs hovedoppgave er å utvikle og administrere sporten for medlemmene, hvilket innebærer utdanning av ledere og instruktører, arrangere riksdekkende turneringer, nominere amatørlandslag samt utvikle ungdomsvirksomheten. SGF er også ansvarlig for golfreglene samt slope- og handicapsystemet.
Golfdistriktsförbund
Golfdistriktsförbund (GDF) er SGFs regionale organisasjon. GDFs oppgave er å lede utviklingen av golfen innen respektive distrikt samt samordne virksomheten mellom klubber innen distriktet mht turneringer, utdanning og baneskjøtsel. GDF skal føre ut informasjon om beslutninger som tas av Svenska Golfförbundet.
GDF utfører også banevurdering for slopesystemet.
I Sverige finns 21 golfdistriktsförbund:
Streptokokker
Beta-hemolytiske streptokokker: alfa- eller ikke-hemolytiske streptokokker
Paradisio
Paradisio er en belgisk eurodance musikkgruppe.
Gruppen ble opprettet i 1994 av Patrick Samoy (også kjent som Patrick ClubCarter) og Luc Rigaux (sistnevnte var kun med i gruppen frem til 1998), som var kjent som duoen The Unity Mixers på 90-tallet, da de møtte den spanske sangerinnen Marisa Garcia Asensio (hun var med i gruppen fra 1995 til 1998).
Streptokokker
De deles historisk inn i α-, β-, og nonhemolytiske (= γ-hemolytiske) etter sin fenotypiske evne å løse opp røde blodlegemer i dyrkningsskåler i laboratoriet. De β-hemolytiske streptokokkene deles videre inn gruppe A, B, C, D, F, og G etter Rebecca Lancefields system som baserer seg på streptokokkenes ulike overflateantigener. En måte å differensiere de ulike gruppene på er latexagglutinasjon. Gruppeinndelingen er kun delvis sammenfallende med den naturlige/genetiske inndelingen i arter. Streptokokker er en del av normalfloraen hos pattedyr. Hos mennesker finner man dem i munnen, huden, innvollene og de øvre luftveiene.
Paradisio
Senere har ikke gruppen hatt nevneverdig suksess da eurodance, som var veldig populært på 1990-tallet, ikke har vært så populært etter tusenårsskiftet.
Streptokokker
Som et ledd for å skille mellom streptokokker og stafylokokker kan man utføre en katalase-test hvorpå streptokokker vil gi en negativ prøve og stafylokokker gir en positiv prøve (brusing av væske fordi hydrogenperoxid spaltes til oksygen (gass og vil gi brusing) og vann).
Paradisio
Andre artister som har vært innom gruppen er Sandra De Gregorio, Morena Esperanza (1999–2001), Maria Del Rio (2001–2003) og Miguel Fernandez (2004–2005).
Den nåværende sangeren i gruppen har siden 2008 vært hispanisk-italienske Shelby Diaz. Hun re-tolket sangen «Bailando» i 2009, med sin egen versjon, «Bailando (Me Dices Adios)». Den har kommet ut i fem forskjellige versjoner.
Drøbak Golfklubb
Drøbak Golfklubb (stiftet 31. oktober 1988) er en golfklubb i Drøbak i Akershus. Klubbens golfbane er en åpen parkbane avgrenset av skogterreng.
Klubben var vertskap for LET Access Series- og Swedish Golf Tour-turneringen Ladies Norwegian Challenge i 2015 og 2016.
Joseph Fan Zhongliang
Han ble biskop for den katolske undergrunnskirke og var hjelpebiskop for undergrunnskatolikkene i Shanghai.
Bakgrunn
Joseph Fan Zhongliang ble døpt da han var 14 år gammel. Han trådte inn i jesuittordenen i 1938 og ble presteviet i 1951. Han ble arrestert sammen med daværende biskop Ignatius Kung Pin-Mei av Shanghai og andre prester i 1955. Han ble anklaget for kontrarevolusjonær virksomhet og dømt til 20 års fengsel i 1958 og sendt til arbeidsleir i provinsen Qinghai i det nordvestre Kina.
Etter at han ble løslatt i 1978 underviste han ved en videregående skole i Qinghai.
Biskop
Biskopen av Qinghai ordinerte ham i hemmelighet til koadjutorbiskop av Shanghai den 27. februar 1985, mens biskop fremdeles satt i fengsel.
Sikkerhetspolitiet tok ham stadig med seg for lange avhør, og ransaket hans leilighet. I 1992 beslagla myndighetene hele den shanghainesiske undergrunnskirkes sparepenger, og mange av biskopens personlige eiendeler, som for eksempel hans bispering.
Formelt sett var det kardinal Ignatius Kung Pin-Mei som var rettmessig leder av kirken i Shanghai. Etter langt fangenskap i Kina hadde han fått reise til USA, og døde der i 2000. Da overtok Fan Zhongliang som undergrunnsbiskop i Shanghai.
Ettersom en annen tidligere jesuitt, Aloysius Jin Luxian, av myndighetene ble ansett som den rette biskop av Shanghai, innebar det en alvorlig rift i kirken. Begge de to biskoper kom imidlertid på sine eldre år, og etter at det politiske klima i Folkerepublikken hadde endret seg, inn i et samarbeidsforhold. De ble, med både Vatikanets og myndighetenes tilslutning, enige om en kandidat som kunne etterfølge dem begge når den tid kom. Det ble Joseph Xing Wenzhi, som ble bispeviet til hjelpebiskop 28. juni 2005.
I 2010 bodde både biskop Fan – som var blitt sterkt aldersvekket – og (koadjutor)biskop Jin, i den store bispegården i Shanghai.
Linzhou
'Linzhou (kinesisk: 林州; pinyin: Línzhōu) er et byfylke i byprefekturet Anyang i provinsen Henan i Folkerepublikken Kina. Det var tidligere et vanlig fylke (xian), ved navn Linxian.
Befolkningen var på 971,111 innbyggere i 1999.
Songyo
Sŏn'gyo-guyŏk er et av nitten distrikter (guyŏk eller gu) i den nordkoreanske provinsen og byen Pyongyang. Distriktet er ett av de seks distriktene og fire fylkene som utgjør i Øst-Pyongyang. Det ligger nordøst for Rakrang-guyŏk og sør for Tongdaewŏn-guyŏk og vest for Ryŏkp'o-guyŏk og Sadong-guyŏk. Distriktet ble opprettet i september 1959.
Hans Jakob Christoffel von Grimmelshausen
Hans Jakob Christoffel von Grimmelshausen (født 1621 i Gelnhausen i landgrevskapet Hessen, død 17. august 1676 i Renchen i markgrevskapet Baden) var en tysk forfatter. Hans mest kjente bok er Der abenteuerliche Simplicissimus Teutsch («Den eventyrlige Simplicissimus»), en av de viktigste romanene i tysk litteratur på 1600-tallet.
Bakgrunn
Hans Jakob Christoffel von Grimmelshausen ble født i Gelnhausen. Da han var ti år gammel ble han bortført av hessiske soldater, og i deres midte opplevde han det militære liv under Trettiårskrigen. Da krigen var over trådte Grimmelshausen inn i biskop Franz Egon von Fürstenberg av Strassburgs tjeneste. I 1665 ble han magistrat (Schultheiss) i Renchen i markgrevskapet Baden.
Han begynte da å vie seg til litteratur og forfatterskap. Grimmelshausens verker var sterkt influert av utopisk litteratur og reiseskildringer.
Den eventyrlige Simplicissimus
Grimmelshausen utgav romanen Der abenteuerliche Simplicissimus Teutsch, d.h. die Beschreibung des Lebens eines seltsamen Vaganten, genannt Melchior Sternfels von Fuchsheim i seks bind fra 1668 til 1669. Boka er delvis selvbiografisk og gir et rikt og levende tidsbilde av Tyskland under og etter trettiårskrigen, der forfatteren selv hadde deltatt. Den eventyrlige Simplicissimus regnes som en av de viktigste tyske romaner fra 1600-tallet. Den knytter tydeligst an til de spanske skjemteromaner; skildringen av den heltemodige hovedperson gir en hensynsløs og av grotesk humor preget gjenspeiling av de menneskelig og sosialt forvirrede forhold på den tid handlingen får utspille seg.
«Simplicissimus» er latin og kan oversettes med «den oppriktigste» eller «den enfoldigste». Det satiriske ukebladet Simplicissimus, som ble utgitt i München fra 1896 til 1944, lånte navnet sitt fra hovedpersonen i boka.
Den kom på norsk under tittelen Den eventyrlige Simplicissimus i 1999.
Videre forfatterskap
Fra Den eventyrlige Simplicissimus hentet senere Grimmelshausen enkelte gestalter til særbehandling i nye bøker, som i Trutz Simplex - Die Ertzbetrügerin and Landstörtzerin Courasche (omkring 1669/1670); dewnne og flere kalles gjerne Simplicianische Schriften:
Fred Astaire
Gene Kelly, en annen viktig innovatør innen dans, sa: «Historien om dans på film starter med Astaire.» Klassiske dansere og koreografer som Rudolf Nurejev, Mikhail Barysjnikov og Jerome Robbins anerkjente også hans betydning og innflytelse.
Han er ranket den femte største mannlige stjerne noensinne av Det amerikanske filminstituttet.
Han har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame.
Bakgrunn
Etter ankomsten til New York City som 25-åring den 26. oktober 1893 og granskning på Ellis Island, flyttet Astaires far, som var brygger og gjerne ville arbeide i bransjen, til Omaha i Nebraska. Der fikk han arbeide ved Storz Brewing Company. Astaires mor vill gjerne bort fra Omaha for å bedre at deres kunstnerisk begavede barn skulle letter få bygd opp en karriere, etter at Freds søster Adele Astaire hadde vist i ung alder en god sans for dans og sang.
Da faren plutselig mistet jobben flyttet familien i 1905 til New York City in 1905 for å bygge opp et show med de to barna. De ble utdannet ved Alviene Master School of the Theatre and Academy of Cultural Arts.
Karriere
Sammen med sin søster Adele (1896–1980) debuterte Fred som syvåring og turnerte med vaudevilleteatere rundt om i USA. Søsknene ble kjente som barnestjerner med to illuminerte bryllupskaker som rekvisitt, men hadde til å begynne med harde år. I 1917 gjorde de debut på Broadway i musicalen Over the Top. Året derpå fikk de sitt store gjennombrudd i The Passing Show of 1918 og ble publikumsfavoritter såvel på Broadway som i London.
Søsknenes kompanjongskap opphørte i 1931, da Adele giftet seg med Lord Charles Cavendish.
Astaire gjorde en filmtest i Hollywood som resulterte i den berømte dommen: «Kan ikke synge. Kan ikke skuespille. En tanke skallet. Kan danse lite grann».Han fikk ikke desto mindre en liten rolle mot Joan Crawford i Den dansende venus 1933.
Straks etter ble han sammenført med nykomlingen Ginger Rogers, et partnerskap som skulle lede til ti filmer sammen. Da Rogers gikk over til mer dramatiske roller fortsatte Astaire med dansefilmer, med partners som Cyd Charisse og Eleanor Powell. I midten av 1940-årene ble Gene Kelly hans ubestridelige arvtaker og Astaire trakk seg da tilbake, men gjorde et triumfartet comeback 1948 i Når jeg danser med deg mot Judy Garland.
I prinsipp helt på egen hånd skapte Astaire en helt ny type av sang- og dansefilmer. Astaire var perfeksjonist, som finslipte trinn og bevegelser til han kunne danse med en sjelden letthet, glede og virtuositet, akkurat som om dansen var improvisert i øyeblikket. I sine filmer lanserte han også mange melodier som skulle bli evergreens. Han hadde også noen dramatiske filmroller.