cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sukhinitsji
Sukhinitsji (russisk: Сухи́ничи), er en by i Kaluga oblast i Russland. Byen ligger ved elva Bryn (ei sideelv til Zjizdra), rundt 75 km sørvest for Kaluga. Innbyggertall: 16 387 (folketelling 2002), 17 762 (folketelling 1989).
Bosetningen ble grunnlagt som en landsby i første halvdel av 1700-tallet. Den fikk innvilget bystatus i 1840. Den har hovedsakelig vokst i takt med utviklingen av jernbanen.
Wencke Mühleisen
Senere karriere
Mühleisen ble cand.philol. i medier og kommunikasjon i 1994 ved Universitetet i Oslo med hovedoppgaven Tre kortfilmer av kvinnelige filmskapere og det feministiske prosjekt. Hun jobbet deretter som markedskonsulent i Norsk filminstitutt 1996–1997. Fra 1997 til 2002 var hun stipendiat ved Senter for kvinne- og kjønnsforskning (nå Senter for tverrfaglig kjønnsforskning) ved Universitetet i Oslo og ble dr.art. i medier og kommunikasjon i 2003 med avhandlingen Kjønn i uorden; iscenesettelser av kjønn og seksualitet i eksperimentell talkshowunderholdning på NRK fjernsynet. Fra 2003 til 2008 var hun postdoktor ved samme institutt. Hun ledet tverrfaglige prosjektet «Den skeive vendingen: Destabiliserende trender og praksiser relatert til kjønn og seksualitet i kultur og forskning», og arbeidet siden med prosjektet «Being Together: Remaking Public Intimacies», finansiert av Norges forskningsråd.
Fra 2008 til 2014 var hun leder for Nettverk for kjønnsforskning og førsteamanuensis og fra 2011 professor i tverrfaglig kjønnsforskning ved Universitetet i Stavanger. Fra 2014 har hun vært frilans prosjektforsker, og har hatt en ulønnet tilknytning som gjesteforsker ved Senter for tverrfaglig kjønnsforskning ved Universitetet i Oslo.
Faglig og skjønnlitterært arbeid
Hun har særlig jobbet med feministisk teori, kritiske seksualitetsstudier og queerteori («skeiv teori»), medieteori, forbindelser mellom kunst og forskning, og forståelser av kjønn, seksualitet og intimitet i offentlighet og kultur.
133 Cyrene
133 Cyrene er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 16. august 1873 av James Craig Watson fra Detroit Observatory i Ann Arbor. Det er oppkalt etter nymfen Kyrene fra gresk mytologi, som også skal ha gitt navn til byen Kyrene.
Kyros Vasaras
Kyros Vasaras (gresk: Κύρος Βασάρας; født 1. februar 1966 i Thessaloniki) er en tidligere gresk fotballdommer. Vasaras dømmer kamper i UEFA Champions League og en del landskamper på høyeste europeiske nivå. Vasaras dømte VM i 2002 og EM 2008.
Han la opp i april 2009.
Kamper i VM som hoveddommer
2002
Kamper i EM som hoveddommer
2008
Stor ospebukk
Stor ospebukk (Saperda carcharias) er en bille som tilhører familien trebukker (Cerambycidae). Den er funnet nord til Nordland i Norge, men er vanligst på Østlandet.
Utseende
En ganske stor (20–30 mm), middels slank, gulbrun trebukk, kroppen overstrødd med små, opphøyde, svarte flekker. Størrelsen og fargen gjør det lett å kjenne denne arten. Saperda similis er lignende, men mindre og spinklere. Kroppen er sylindrisk og tett kledt med korte, nedliggende, gulbrune hår. Antennene er kraftige og gjerne litt kortere enn kroppen, hvert enkelt ledd gulbrunt med svart spiss. Pronotum er rektangulært sett ovenfra, med rette sidekanter, noe bredere enn langt. Dekkvingene er betydelig bredere enn pronotum, med markerte, rettvinklede skuldre, svakt tilsmalnende fra skuldrene bakover. Beina er middels lange, ganske kraftige og gulbrune. Det tredje fotleddet er dypt og bredt tolappet.
Levevis
Larvene utvikler seg i levende, spinkle til middels grove osper (opptil 30 centimeter diameter), den kan også gå på poppel-arter. Hunnene legger eggene i lommer som de gnager ved bakkenivå. Larven gnager seg inn i veden, men holder seg nær roten, man kan ofte se larvegangene om man feller angrepne trær. Larveutviklingen tar 2-4 år. Den nyklekte billen forlater treet gjennom et sirkelrundt klekkehull, men dette vokser igjen etter hvert. Man kan finne de voksne billene fra juli til september. De eter gjerne blader på osp. De er mest aktive om kvelden og natten og kommer til lys. Billens angrep er i seg selv neppe nok til å drepe trærne, men de kan gi innpass for soppangrep som kan ta livet av dem. Dessuten kan gangene gjøre virket fra de nederste delene av stammen ubrukelig.
Utbredelse
Arten er utbredt over det meste i Europa (men ganske sjelden i sørvest) og videre østover til Korea. I Norge er den forholdsvis vanlig langs kysten til Rogaland, og det er spredte funn nordover til Nordland.
Sjumen oblast
Sjumen oblast (bulgarsk kyrillisk:Област Шумен), tyrkisk Şumnu ili) er en forvaltningsenhet nordøst i Bulgaria. Den største byen i oblasten har det samme navnet.
Befolkning
Oblasten Sjumen har en befolkning på 180 452 innbyggere (2011) og omfatter et område på 3 390 km². Antallet innbyggere har vært fallende siden toppåret 1985, da oblast hadde en befolkning på ca 255 000 innbyggere, det høyeste befolkningstall etter den andre verdenskrigen.
Alex Groza
Alexander John Groza (født 7. oktober 1926 i Ohio, død 21. januar 1995) var en amerikansk basketballspiller som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Groza ble olympiske mester i basketball under OL 1948 i London. Han var med på det amerikanske laget som vant basketturneringen. Det var andre gang som basketball sto på det olympiske programmet og tjuetre lag deltok i turneringen. USA vant semifinalen over Mexico med 71-40 og i finalen vant de med 65-21 over Frankrike.
Groza spilte collegebasket på University of Kentucky.
Hulemalerier og forhistoriske bosettinger i Vézèredalen
Hulemaleriene og de forhistoriske bosettingene i Vézèredalen er en samling funn etter menneskelig aktivitet i paleolittisk tid, ca. 40 000 år tilbake i tid. Vézèredalen ligger langs elven Vézère i Aquitaine i det sydlige Frankrike.
UNESCO har definert et verdensarvområde på ca. 30 x 40 km² som inneholder funn fra 147 bosettinger og 25 grotter med spor utsmykninger, blant annet i form av hulemalerier. I tillegg til selve stedene, er der registret ca. 500 000 små og store funn, inklusive redskaper og kunstferdig utformede gjenstander.
De franske fortidsminnemyndighetene har besørget oppføring av et museum og besøkssenter i en by i nærheten.
Amon
Amon (også gjengitt som Amun, Amen; gresk: Ἄμμων, Ámmōn, eller Ἅμμων, Hámmōn) er i henhold til oldtidens egyptiske religion og mytologi en betydelig guddom. Han er dokumentert siden Det gamle rike sammen med sin hustru Amaunet. Med det ellevte dynasti (ca. 21. århundre f.Kr.) steg han til posisjonen som skytsgud for Teben ved å erstatte Monthu. Etter at Teben gjorde opprør mot de utenlandske hyksosene og med styret til Ahmose I (16. århundre f.Kr.) fikk Amon nasjonal betydning, uttrykt i hans sammensmeltning med solguden Ra i fusjonen Amon-Ra.
Amon-Ra beholdt sin fremste betydning i den egyptiske gudeverden gjennom hele Det nye rike, bortsett fra unntaksepoken med monoteistiske atonismen under farao Akhenaton. Amon-Ra beholdt i denne perioden, fra 16. til 11. århundre f.Kr., posisjonen som en transcendental (uavhengig av det materielle universet), selvskapende skapergud. Han var en egyptisk nasjonalgud, den som kjempet for de fattige eller vanskeligstilte og sentral for personlig fromhet. Hans posisjon som gudenes konge utviklet seg til det punkt av bortimot monoteisme hvor andre guder ble manifestasjoner av ham. Med Osiris og Isis er Amon-Ra de egyptiske guder som er mest omfattende nedtegnede.
Som den fremste guddom i det egyptiske riket ble Amon-Ra også dyrket utenfor Egypt, i henhold til vitnemål fra antikkens greske historiografer i Libya og Nubia. Som Zevs Ammon ble han identifisert med Zevs i den gresktalende befolkningen i Hellas og utenfor (Interpretatio graeca).
Tidlig historie
Amon ble framhevet til posisjonen som skytsgud for Teben mot slutten av første mellomperiode under det ellevte dynasti. Som beskytter av Teben var hans hustru Mut (navnet hennes betyr rett og slett «mor»). I Teben dannet Amon som far og Mut som mor, og deres sønn måneguden Khonsu en guddommelig familie, eller i moderne termer, den tebanske triade.
Tempelet ved Karnak
Historien til Amon som skytsgud for Teben begynte en gang på 20. århundre f.Kr. med byggingen av helligdommen for Amon-Ra ved Karnak under farao Senusret I. Byen Teben synes ikke å ha vært av større betydning før under det ellevte dynasti.
Merenptahs sønn Seti II la til to mindre obelisker foran den andre pylon og en helligdom nord for prosesjongaten i det samme området. Den ble konstruert i sandstein med et kapell for Amon flankert til de for Mut og Khonsu. Den siste større endringen til formgivningen av helligdommen til Amon-Ra var tillegget av den første pylon og en massiv vegger som omga hele området, begge bygget av Nektanebos I.
Identifikasjon med Min og Ra
Da hæren til grunnleggeren av det attende dynasti forviste hyksosherskerne fra Egypt, ble seierherrens by den viktigste i hele Egypt, hovedstaden for et nytt dynasti. Den lokale skytsguden for Teben ble derfor av nasjonal betydning. Faraoene av det nye dynastiet tilskrev all deres suksess til Amon, og de brukte mye av sin rikdom og krigsbytte til byggingen av templer dedisert Amon.
Seieren utført av faraoer som dyrket Amon mot «utenlandske herskere» gjorde at Amon ble sett på som en forkjemper for de mindre vellykte og den som sto opp for rettferdighet for de fattige. Ved å beskytte de som reiste i hans navn ble han også beskytteren av veiene. Ettersom han holdt oppe ma’at (sannhet, rettferdighet og godhet), de som ga sine bønner til Amon ble først påkrevd å vise at de var verdige ved å bekjenne sine synder. Votivsteler fra kunstnernes landsby ved Deir el-Medina nedtegnet:
Følgelig, da Egypt erobret Kusj i sør, identifiserte de kusjittenes fremste gud som Amon. Denne guddommen ble framstilt med hode til en vær (hanndyr av sau), mer særskilt en vær med mye ull og med buete horn. En solgud i form av en vær kan bli sporet til den førlitterære Kermakulturen i Nubia, samtidig med Det gamle rike i Egypt. Det senere, merolittiske navnet på nubiske Amon var Amani, bevitnet i tallrike personnavn som Tanwetamani, Arkamani, Amanitore, Amanishakheto, Natakamani og videre. Ettersom væren ble betraktet som et symbol på virilitet, ble også Amon betraktet som en fruktbarhetsguddom, og begynte da å overta identiteten til Min og ble Amon-Min. Denne tilknytningen til virilitet førte til at Amon-Min fikk epitetet Kamutef i betydningen «sin mors okse», og i denne formen ble han avbildet på veggene i Karnak med en fallos, og med en pisk, slik også Min hadde.
Da kulten til Amon vokste i betydning, ble han identifisert med hovedguden som ble dyrket i andre områder i løpet perioden, det vil si solguden Ra. Denne identifikasjonen førte til enda en sammensmeltning av identiteter da Amon ble Amon-Ra. I Hymnen til Amon-Ra er han beskrevet som:
Avbruddet med Aton
Innføringen av atonismen under Akhenaton konstruerte en monoteistisk dyrkelse av Aton i direkte konkurranse med den til Amon. Lovprisninger av Amon på en stele er påfallende lik i språket med de som senere ble for Aton, i særdeleshet i utformingen av Den store Atonhymnen: «Når du krysser himmelen, alle ansikter skuer deg, men når du drar, er du skjult fra deres ansikter...»
Da Akhenaton døde grep presteskapet til Amon-Ra makten på nytt. Den avdøde faraos navn ble fjernet fra egyptiske nedtegnelser, alle hans religiøse og politiske endringer ble omgjort, og hovedstaden vendte tilbake til Teben. Tilbakevendingen til den tidligere hovedstaden og dens skytsgud ble utført så raskt at det synes nesten som om den monoteistiske kulten og dens politiske reformer aldri hadde eksistert. Dyrkelsen av Aton opphørte og dyrkelsen av Amon-Ra ble gjenopprettet. Prestene til Amon fikk også Akhenatons unge sønn Tutankhaton (som hadde betydningen «det levende bildet til Aton») å endre sitt navn til Tutankhamon («det levende bildet av Amon»).
Teologi
I Det nye rike ble Amon suksessivt identifisert med alle andre egyptiske guddommer, til det punkt hvor det var nær monoteisme som var innført. Vindguden Amon kom til å bli identifisert med solguden Ra og med guden for skapelse og fruktbarhet, Min, slik at Amon-Ra hadde de fremste karaktertrekkene til en solgud, skapergud og fruktbarhetsgud. Han adopterte også aspektet med væren fra den nubiske solguden, foruten en rekke andre titler og aspekter.
Som Amon-Ra ble han påkalt for nåde av de som trodde at deres lidelser hadde kommet som et resultat av deres egne eller andre synder. En bønn påkalt Amon-Ra:
I Leidenhymnene er Amon, Ttah og Ra vurdert som en treenighet som består av særskilte guder, men som en enhet i flertall. Denne enheten i flertall er uttrykt i en tekst: «Alle gudene er tre: Amon, Ra og Ptah, som ingen er like. Han som skjuler sitt navn Amon, hans som opptrer med ansiktet som Ra, hans legeme er Ptah.»
En Leidenhymne til Amon beskrev hvordan ha roet stormfullt hav for sjømannen i vanskeligheter:
Yppersteprestene i Teben
Mens de ikke er ansett som et dynasti hadde yppersteprestene til Amon ved Teben uansett slik makt og innflytelse at de praksis var Egypts herskere fra 1080 til rundt 943 f.Kr. På den tiden da Herihor ble proklamert som den første herskende ypperstepresten for Amon i 1080 f.Kr., den 19. året av styret til farao Ramses XI, hadde yppersteprestene full kontroll over Egypts økonomi. De eide to-tredjedeler av alt tempeleiendommer i Egypt, rundt 90 prosent av landets skip, og kontrollerte mange andre ressurser. Følgelig var presteskapet mektigere enn farao. En av sønnene til yppersteprest Pinedjem kom til sist å overta Egypts trone som kong Psusennes I (1047-1001 f.Kr.), mens yppersteprest Psusennes III kom til å overta tronen som kong Psusennes II — den siste herskeren av det tjueførste dynasti.
Nedgang
På 900-tallet f.Kr. hadde den overveldende dominansen til Amon over alle i Egypt til sist begynt å gå tilbake. I Teben fortsatte imidlertid hans kult med uforminsket styrke, særlig under det nubiske tjuefemte dynasti ettersom Amon ble sett på som en nasjonalgud for Nubia. Tempelet for Amon, Jebel Barkal, som ble grunnlagt i Det nye rike, ble senteret for den religiøse ideologi for kongedømmet Kusj. Seierstelen til Piye ved Gebel Barkal (700-tallet f.Kr.) gjorde forskjell på en «Amon av Napata» og en «Amon av Teben». Tantamani (død 653 f.Kr.), den siste farao fra det nubiske dynasti, bar fortsatt et navn som refererte til Amon i den nubiske formen Amani.
Nubia, Sudan og Libya
I områdene utenfor Egypt hvor egyptere hadde tidligere brakt Amons kult fortsatte dyrkelsen av ham inn i antikken. I Nubia, hvor hans navn ble uttalt som Amane eller Amani, forble han en nasjonal guddom med sine prester i Meroë og Nobatia, som regulerte hele regjeringen av landet via et orakel, valgte dets hersker, og ledet militære ekspedisjoner. I henhold til Diodorus Siculus, var disse religiøse lederne i stand til å tvinge konger til å begå selvmord, skjønt denne tradisjonen stoppet da Arakamani (eller Ergamenes) av Meroë beseiret dem på 200-tallet f.Kr.
I Sudan begynte utgravningen av et tempel for Amon ved Dangeil i 2000 under ledelse av Drs Salah Mohamed Ahmed og Julie R. Anderson fra henholdsvis National Corporation for Antiquities and Museums (NCAM) i Sudan og British Museum i Storbritannia. Tempelet ble avslørt som ødelagt av brann og undersøkelser via massespektrometri (AMS) og karbondatering (C14) har datert de forkullede takbjelkene fra den siste konstruksjonen av tempelet til å stamme fra 100-tallet e.Kr. Denne datoen er ytterligere bekreftet via keramikk og inskripsjoner på stedet. Som følge av tempelets ødeleggelse, forfalt tempelkulten og gikk i oppløsning.
I oldtidens Libya forble det et enkelt orakel for Amon i den libyske ørken ved Siwaoasen. Dyrkelsen av Ammon (Amon) ble introdusert i antikkens Hellas fra en tidlig periode, antagelig via den greske kolonien Kyrene, som må ha dannet en forbindelse med store orakelet til Ammon i oasen ikke lenge etter at den ble etablert. Iarbas (eller Hiarbas), en mytologisk konge av Libya i henhold til romersk mytologi, ble også betraktet som en sønn av Hammon (Amon).
Levanten
Amon er omtalt som en guddom i Den hebraiske Bibelen (Det gamle testamente) og i Nebiim (den andre av tre hoveddeler av Tanákh), tekster som er antatt skrevet en gang på 600-tallet f.Kr., navnet, No Amown, opptrer to ganger med referanse til Teben, I den norske (og engelske) bibeloversettelsen er Teben gjengitt som No:
og:
Hellas
Amon, anerkjent av grekerne som Ammon, hadde et tempel og en statue, en gave fra Pindaros (død 443 f.Kr.) ved den greske byen Teben (gammelgresk: Θῆβαι, Thēbai), og en annen ved Sparta, og innbyggerne der, i henhold til geografen Pausanias, rådførte seg med orakelet til Ammon i Libya fra de eldste tider mer enn noen andre grekere. Ved Afytis i Khalkidiki i nordlige Hellas ble Amon også dyrket, i det minste fra tiden til den spartanske admiralen Lysandros (død 395 f.Kr.). Pindaros æret guden med en hymne. Ved Megapolis ble den egyptiske guden representert med hodet til en vær, og grekerne i Kyrenaika i Libya dediserte ved Delfi en hestestridsvogn med en statue av Ammon.
Amons orakel i Siwaoasen i Libya hadde godt omdømme blant grekere, såpass at Aleksander den store valgte å reise dit etter seieren ved Issos og etter okkupasjonen av Egypt. Der ble han erklært som «sønn av Amon» av orakelet og grekerne forsto Amon som Zevs. Etter sigende skal Aleksander deretter ha betraktet seg selv som guddommelig.
Antikk og moderne inspirasjon
Flere ord er avledet av navnet til Amon via den greske formen Ammon, blant annet ammoniakk, ammonitter og ammonium. Romerne kalte ammoniumklorid (salmiakk) som de samlet fra et deponi i nærheten av tempelet til Jupiter-Ammon i Libya for sal ammoniacus («Amons salt») grunnet dets nærhet til det nevnte tempelet. Helligdommen var gammel allerede i Augustus’ dager, og salter ble samlet «fra sandene hvor kamelene ventet mens deres herrer ba om gode varsler».
Ammonitter er en utdødd underklasse av blekkspruter som hadde et ytre spiralformet skall som minnet om en værs horn, og væren var en av Amons visuelle attributter. Tilsvarende er regionen hippocampus i hjernen kalt for cornu ammonis, bokstavelig for «Amons horn», grunnet dens hornlignende framtoning i mørke og lyse bånd på cellelag.
John Milton identifiserte i sitt episke diktverk Det tapte paradis (Paradise Lost), første utgave i 1667, Ammon med den bibelske Kam, en av Noahs sønner, og hevdet at hedningene kalt ham for den «libyske Jove». Jove er et avledende navn for romerske Jupiter, som var likestilt med greske Zevs, som igjen var egyptiske Amon.
T. J. Powell
Thomas (Tom) James Powell (født 12. oktober 1897 i Tredegar, død 29. januar 1965) var en britisk komponist og korpsdirigent.
Powell døde av hjerteatakk i forbindelse med et oppdrag som gjestedirigent for Cory Band.
Takahashi (elv)
Takahashi (高梁川, Takahashigawa) er den største elva i prefekturet Okayama, og renner i nord-sørlig retning som det vestligste vassdraget i prefekturet, sørvest på Honshū i Japan. Hele vassdraget er 111 km langt. Elva starter i fjellkjeden Chūgoku Sanchi i det nordlige napo-prefekturet Tottori, på 1 183 meters høyde. Den munner ut i det japanske innlandshavet ved storbyen Kurashiki. Midtveis renner elva gjennom byen Takahashi.
Nariwa (成羽川, Nariwagawa) renner fra vest med kilder i naboprefekturet Hiroshima, og munner ut i Takahashi-elva like nedenfor byen Takahashi. Nariwa er regulert med utbygd vannkraft og kunstige reservoarer.
Doyo er ei sideelv lengre nord, i distriktet Shinjo (Shingo). Her er vassdraget regulert med Matanoagawa vannkraftverk som yter 1 200 MW.
Vikash Dhorasoo
Vikash Dhorasoo (født 10. oktober 1973 i Harfleur) er en fransk tidligere fotballspiller som sist spilte for AS Livorno Calcio i Italia.
Han gikk klubbløs etter at han i oktober 2006 ble sparket fra sin siste klubb PSG etter å ha blitt beskyldt for å ha «manglende lojalitet til klubben, oppsetsighet, manglende lydighet, nekt for å spille på reservelaget og stadige provokasjoner». Han ble blant annet jaget av Bolton. Dhorasoo har tidligere spilt for Le Havre, Lyon, Bordeaux, AC Milan og PSG. 11. januar 2008 bestemte Vikash Dhorasoo seg for å legge opp.
Patricia Buckley Ebrey
Patricia Buckley Ebrey (født 7. mars 1947 i Hasbrouck Heights i New Jersey i USA) er en amerikansk historiker og sinolog.
Egill Reimers
Egill Reimers, født 18. juli 1878 i Bergen, død samme sted 11. november 1946, var en av de mest markerte arkitektene i bergensområdet i første halvdel av 1900-tallet. Reimers ble uteksaminert som arkitekt ved Technische Hochschule, München i 1902. Reimers arbeidet først ved Stadtskonduktørens kontor i Bergen, før han i 1904 startet egen praksis. Reimers arbeider spenner fra jugendstil via nyklassisismen til senere funksjonalisme. Gjennom hele produksjonen viser verkene en forankring i byens byggetradisjon.
Patricia Buckley Ebrey
Ebreys The Inner Quarters: Marriage and the Lives of Chinese Women in the Sung Period ble belønnet med Levenson Prize av Association for Asian Studies. Hun har også medvirket i A History of World Societies, et stort verk om verdenshistorien som kommet i flere opplag.
Egill Reimers
Bygården i Vetrlidsallmennigen 4 (1904) og Turnhallen (Danseteateret) i Sigurdsgate 6 (1908) har begge et tydelig preg av jugendstil. I 1908 tegnet han sin egen bolig Kirkeveien 6, et tidlig eksempel på den kommende nasjonalromantikken. Villaen i Formanns vei 42 regnes som et fint eksempel på bergensstilen i dette område. Villaen i Øvre Kalfarlien 42 (1915) vokser opp av terrenget og er en forløper til Bergensskolen. Konsertpaleet (1918) var opprinnelig konsertsal med 1200 sitteplasser som ble ombygget til fire kinosaler i 1981. Statsarkivet i Årstadveien 22 (1918–1921) regnes som et av hans hovedverk. Han fikk Houens fonds diplom for Statsarkivet i 1924. Reimers tegnet Historisk Museum (De kulturhistoriske samlingene) etter en reguleringskonkurranse i 1918 og bygget sto ferdig i 1927. For Universitetet i Bergen tegnet han også Geofysisk institutt (1928–51). Andre sentrale bygg av Reimers er tinghuset fra 1928, innviet 1933. I 1930 tegnet Reimers garasjen for brødbilene til Smith Sivertsens bakeri i Håkonsgaten 47a. Dette bygget regnes som det første funksjonalistiske bygg oppført i Bergen.
OL-deltakelse
Reimers ble olympisk mester i seiling under sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han vant sammen med Arthur Allers, Martin Borthen, Johan Friele, Kaspar Hassel, Christen Wiese, Erik Ørvig, Olaf Ørvig og Thor Ørvig olympisk gull i klassen 12 meter type 1919 med den norske båten «Heira II». Det var kun en båt i denne klassen.
Secret Mission
Secret Mission var en norsk popgruppe dannet i 1985, som en kort periode på nittitallet oppnådde en viss suksess. Gruppen huskes best for hiten Silent spring fra 1991. Vokalist i gruppen var Kjersti Bergesen som senere ble kjent som programleder på TV 2.
Besetning var Kjersti Bergesen (vokal), Kåre Kalvenes (synth/gitar), Yngve Sætre (synth), Ove Jansen (bass), Magnar Torstad (trommer) (døde i 2010) og Dag Igland (gitar).
Scrubs
Scrubs er en amerikansk komiserie lagt til sykehus-miljø. Serien ble laget av Bill Lawrence for den amerikanske TV-kanalen NBC, og har i Norge blitt vist på Viasat-kanalene TV3 og ZTV i tillegg til TV 2. Repriser har gått på TV 2 Zebra og TV 2 Humor. Serien har ikke latterspor i bakgrunnen, slik som de fleste situasjonskomedier har. Sesong 8 blir vist på TV-kanalen ABC, ettersom NBC fjernet Scrubs fra deres sendeplan etter sesong 7.
Scrubs er slang for arbeidsantrekket operasjonspersonale (kirurger, anestesileger, anestesisykepleiere og operasjonssykepleier) går med på sykehus. Det er som regel grønt, mens ordinært sykehuspersonale gjerne har hvitt eller lyseblått tøy.
Handlingsreferat
Den første sesongen introduserer John Michael Dorian (også kjent som J.D.) og hans beste venn Christopher Turk. De er nettopp ferdig med utdannelsen, og begge to har fått jobb som praktikanter ved Sacred Heart Hospital. J.D. møter snart sin nye, motvillige, mentor Dr. Perry Cox. Samt en attraktiv kvinnelig praktikant ved navn Elliot - som J.D. snart blir forelsket i. Sykehusets vaktmester (spilt av Neil Flynn) gjør i løpet av hele serien sitt ytterste, for å gjøre livet til J.D. problematisk. Sjefen ved sykehuset, Dr. Bob Kelso, er mer bekymret for budsjettet enn for pasientene deres. En sykepleier, Carla Espinosa, blir etter hvert kjæresten til Christopher Turk. Karakterene står overfor både romantikk, familie-problemer, overveldende papirarbeid, lange skift ved sykehuset, håndtering av pasienters dødsfall, og press fra deres eldre kollegaer.
Den andre sesongen følger J.D. sitt andre år med å praktisere medisin ved Sacred Heart Hospital, hvor Elliot, Turk, og han nå er bosatt. Etter hvert som sesongen utvikler seg, påvirker økonomi dem - spesielt for Elliot, etter at faren hennes nektet å betale hennes utgifter lenger. J.D. har en eldre bror Dan (spilt av Tom Cavanagh) som kommer på besøk i løpet av sesongen. Det samme gjør Turks bror Kevin. Sesong to fokuserer på de romantiske forholdene mellom hovedpersonene: Turk ønsker å gifte seg med en ubesluttsom Carla, som er i tvil og lurer på om Turk er moden nok. Elliot er i et forhold med en sykepleier Paul Flowers (spilt av Rick Schroder) og Dr. Cox går ut med Julie (spilt av Heather Locklear) før han igjen begynte et forhold med sin gravide tidligere kone Jordan.
J.D. forsøker i mellomtiden å skape et nytt forhold til Elliot, men han får senere romantiske følelser for Jamie - som allerede er gift med en av sykehusets pasienter som ligger i koma. I løpet av den tredje sesongen har J.D. fremdeles romantiske følelser for Elliot. Men han innleder likevel et forhold til Jordans søster Danni, men hun sliter allerede med følelser for hennes tidligere kjæreste. Turk og Carla er nå forlovet, og planlegger bryllup sammen. Turk, sammen med Dr. Todd og de andre kirurgene, må samtidig håndtere en ny kirurg Grace Miller, som misliker Turk. Dr. Cox og Jordan har det bra med forholdet og sønnen deres Jack, selv om Cox etter hvert utvikler følelser for Dr. Miller.
Elliot havner i et seriøst forhold til Sean Kelly, og de forsøker å opprettholde et langdistanse-forhold samtidig som Sean skal bo på New Zealand i seks måneder. J.D. overbeviser til slutt Elliot om å avbryte forholdet med Sea, for å i steden være sammen med ham. Men kort tid senere innser J.D. at han ikke elsker henne lenger. Dette nye forholdet deres varer bare i tre dager. Sesongen avsluttes med Turk og Carlas bryllup, som Turk går glipp av på grunn av kirurgi og at han deretter skynder seg til feil kirke. Sesong fire åpner med at Turk og Carla kommer hjem fra bryllupsreise. Men de begynner snart å få problemer fordi Carla forsøker å endre for mange ting med sin nye ektemann. Ekteskapet deres, og Turks vennskap med J.D. opplever friksjon når J.D. og Carla deler ett kyss når de begge var påvirket av alkohol.
Dr. Cox og hans kone Jordan får vite at skilsmissen deres ikke var endelig, men dette er ikke nødvendigvis bare gode nyheter for dem. Elliot er fremdeles sint på J.D. fordi han knuste hjertet hennes, og situasjonen blir verre når hun begynner et forhold med broren til J.D. Samtidig er J.D. opptatt med en ny, og veldig attraktiv, psykiater, Dr. Molly Clock som nylig har ankommet Sacred Heart Hospital. Sesong fem starter med at J.D. bor på hotell, og har problemer med å finne en ny passende leilighet. Samtidig har Elliot funnet seg ny jobb ved et annet sykehus. Turk og Carla forsøker å få en baby sammen, til tross for at Turk fremdeles tviler på om dette er en god ide. Nye praktikanter kommer også til Sacred Heart, blant dem Keith Dudemeister, som snart blir Elliots nye kjæreste. J.D. oppdager helt mot slutten av sesongen at hans tidligere kjæreste, Dr. Kim Briggs, er gravid med barnet deres.
I løpet av den sjette sesongen har J.D. og de andre karakterene blitt mer voksne og ansvarsfulle, og må fylle de forskjellige rollene som kreves av dem. Turk og Carla blir foreldre, når Carla føder datteren Isabella. Elliot planlegger bryllupet sitt med Keith, selv om J.D. og Elliott fremdeles har romantiske følelser for hverandre. I sesong sju sliter J.D. og Elliot nok en gang med følelsene deres for hverandre, til tross for at Elliot snart skal gifte seg med Keith. I tillegg har J.D. fått en sønn sammen med Kim. Vaktmesteren ved sykehuset har også fått en ny kjæreste. Samtidig er sjefen Bob Kelsos jobb i fare når han fyller 65 år, og ifølge sykehusets regelverk burde gå av med pensjon. Dan, broren til J.D. vender også tilbake til byen.
I den åttende sesongen har Kelso blitt erstattet av Taylor Maddox (spilt av Courteney Cox) som raskt innfører en rekke nye forandringer ved sykehuset. Dette påvirker hvordan de ansatte skal behandle pasienter på. Elliot og J.D. diskuterer endelig deres egentlige følelser for hverandre, og blir igjen kjærester. Vaktmesteren og hans kjæreste gifter seg på Hawaii, og flere fra sykehuset reiser i den forbindelse på ferie dit. Dr. Cox forfremmes for å erstatte den avskjedigede doktor Maddox, med litt oppmuntring fra Dr. Kelso. Kelso og Dr. Cox blir etter hvert nære venner. J.D. forbereder seg på å forlate Sacred Heart for å flytte nærmere sønnen sin, sammen med Elliot. Turk blir forfremmet til operasjonssjef ved Sacred Heart.
Den niende sesongen finner sted over ett år etter at sesong åtte var ferdig. Det tidligere Sacred Heart-sykehuset har i mellomtiden blitt revet, og deretter bygd opp igjen. Dr. Cox, Dorian og Turk arbeider nå som professorer sammen, på medisin-studiet ved Winston University. Deres nye studenter roterer av og til gjennom det nye Sacred Heart-sykehuset. Den tidligere vaktmesteren forlot også sykehuset, etter å ha blitt fortalt at J.D. aldri kom tilbake dit. Elliot og J.D. har også giftet seg, og venter deres første barn sammen.
Charles Booth
Charles Booth (født 30. mars 1840 i Liverpool, død 23. november 1916 i Leicestershire) var en britisk filantrop og forsker i sosiale forhold. Hans dokumentariske skildringer av arbeiderklassens liv i London på slutten av 1800-tallet førte, sammen med skildringene til Benjamin Seebohm Rowntree, til den britiske regjeringens inngrep mot fattigdommen tidlig på 1900-tallet.
134 Sophrosyne
134 Sophrosyne er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 27. september 1873 av Karl Theodor Robert Luther fra Sternwarte Bilk i Düsseldorf. Ordet sofrosyne betyr måtehold, et viktig begrep i Platons filosofi.
Jukhnov
Jukhnov (russisk: Ю́хнов), er en by i Kaluga oblast i Russland. Den ligger på høyre bredd av elva Ugra (ei sideelv til Oka), rundt 70 km nordvest for Kaluga.
Bosetningen ble første gang nevnt i 1410. Bystatus ble innvilget i 1777.
Demografi
Befolkningsutvikling: ! År || Folketall || Kilde
Sumatera Barat
Sumatera Barat eller Vest-Sumatra er en av provinsene i Indonesia. Den ligger på vestsiden av den store øya Sumatra, og omfatter også noen store øyer i vest, i Indiahavet. Provinsen grenser til provinsene Sumatera Utara (Nord-Sumatra) i nord, Riau og Jambi i øst, og Bengkulu i sørøst. Den omfatter også Mentawaiøyene utenfor kysten, i Indiahavet. Provinshovedstaden er Padang.
Den 26. desember 2004 følte provinsen virkningen av det store undersjøiske jordskjelvet som fant sted litt lenger nordvest, utenfor vestkysten av provinsen Aceh. (Se Jordskjelvet i Indiahavet 2004).
Otto B. Halvorsens andre regjering
Otto B. Halvorsens andre regjering ble utnevnt 6. mars 1923. Den var en samarbeidsregjering mellom Høyre og Frisinnede Venstre. Regjeringen ble oppløst ved Halvorsens død 23. mai 1923, og Christian Fredrik Michelet fungerte som statsminister fram til Abraham Berges regjering tiltrådte 30. mai.
TGS-NOPEC Geophysical Company
TGS-NOPEC Geophysical Company (ose: TGS) er et norsk industriselskap som driver innsamling av marine seismiske data og er blant verdens største i sitt slag.
Wallace Jones
Wallace «Wah Wah» Clayton Jones (født 14. juli 1926 i Harlan, død 27. juli 2014 i Lexington) var en amerikansk basketballspiller som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Jones ble olympiske mester i basketball under OL 1948 i London. Han var med på det amerikanske laget som vant basketturneringen. Det var andre gang som basketball sto på det olympiske programmet og tjuetre lag deltok i turneringen. USA vant semifinalen over Mexico med 71-40 og i finalen vant de med 65-21 over Frankrike.
Jones spilte collegebasket på University of Kentucky. Han døde den 27. juli 2014 i en alder av 88 år.
Beagle harrier
Beagle harrier (FCI #290) er en mellomstor støverrase som stammer fra Frankrike.
Opprinnelse og alder
Beagle harrier ble avlet fram i Frankrike i det 19. århundre av baron Gerard. Den kunne være en blanding av de to hunderasene beagle og harrier, eller midtpunktet i avlen mellom de to rasene. Den ble godkjent av FCI i 1974.
Utseende, anatomi og fysikk
Beagle harrier ser ut til å være enten en større beagle eller en mindre harrier. Det er en hund av medium størrelse, mellom 45 og 50 centimeter høy, og den veier mellom 19 og 21 kg Pelsen er vanligvis trefarget med farger som beige, svart, brun eller hvit. Den finnes også som grå på grunn av at harrier kan være grå. Beagle Harriere har en kraftig kropp og pelsen er jevn og tykk.
Bruksområde
Beagle harrier ble oppdrettet som en jakthund på hare og hjortedyr. Den jaktet i små flokker og var opprinnelig en såkalt packhunter (se hetsjakt og parforsejakt), men denne jaktformen har etter hvert blitt forbudt i mange land, blant annet i Norge.
Lynne og væremåte
Hunden er generelt god med barn og andre kjæledyr. Den er lojal, bestemt og er rolig og avslappet hjemme, noe som gjør den til en god familiehund. Den er en jakthund, så den trenger mye trening og rom.
Annet
Beagle harrier er generelt svært sunn og har en levetid på 12 til 13 år (Vanlig levealder). Hoftedysplasi kan skape problem.
Klara Hitler
Klara Hitler født Klara Pölzl (født 12. august 1860 i Spital i Østerrike, død 21. desember 1907 i Linz) var moren til Adolf Hitler.
Hun var datter av Johann Pölzl og Johanna Hiedler, og kom fra nabohuset til der hvor hennes fremtidige ektemann, Alois Schicklgruber (senere Hitler), vokste opp med sin bestefar. Klaras bestefar, Johann Nepomuk Hiedler, var hennes fremtidige ektemanns steonkel: Det er sannsynlig at enten Johann eller hans bror var Alois' biologiske far.
Hun var vant til å kalle Alois for onkel, og det fortsatte hun med selv etter at de ble gift.
Hun fikk seks barn, men bare to av dem, Paula og Adolf, overlevde barndommen. Hun var en from katolikk og kirkelig innstilt, i motsetning til sin mann som var verken from eller kirkelig sinnet.
Da Johann døde i 1903 etterlot han henne en statspensjon som tok vare på henne finansielt, og likeså ble barna økonomisk sikret. Fire år etter mannens bortgang døde hun selv en smertefull død på grunn av brystkreft, i en alder av 47 år. Det var i Linz, og tenåringsbarna Paula og Adolf var ved hennes side.
Sean Hannity
Sean Patrick Hannity (født 20. desember 1961 i New York) er en amerikansk høyreorientert radiovert og programleder for TV som siden 1996 har vært en av programlederne på aktualitetsprogrammet Hannity & Colmes på Fox News.
Hannity startet sin mediekarriere i 1989 som radiovert på studentradiokanalen KCSB-FM etter å ha avbrutt studier ved New York University. I 1992 ble han talkshowvert på radiokanalen WVNN i Alabama og var der helt til han i 1996 gikk til Fox News for å være programleder (sammen med Alan Colmes) for Hannity & Colmes. Hannity har gjennom programmet gitt uttrykk for sitt konservative og høyreorienterte ståsted, som forøvrig har stått i en viss kontrast til den mer liberale Colmes.
Hannity har skrevet to bøker: Let Freedom Ring: Winning the War of Liberty Against Liberalism (2002) og Deliver Us From Evil: Defeating Terrorism, Despotism, and Liberalism (2004).
Privatliv
Hannity har siden 1993 vært gift med Jill Rhodes Hannity. De har to barn, Patrick og Merri Kelly Hannity.
Zjizdra (by)
Zjizdra (russisk: Жи́здра), er en by i Kaluga oblast i Russland. Den ligger ved elva Zjizdra, rundt 180 km sørvest for Kaluga. Innbyggertall: 5 719 (folketelling 2002).
Byrettigheter ble innvilget i 1777.
Kurt Wulff
Kurt Wulff (født 1881, død 1939) var en dansk lingvist og orientalist. Han var dosent i østasiatiske språk ved Københavns Universitet 1928-39.
Han begynte som klassisk filolog og virket som det i flere år. Men Vilhelm Thomsens sentralasiatiske arbeider og de av Wilhelm Schmidt (1868–1954) og August Conrady fremsatte austriske og austrisk-indokinesiske slektskapsteorier vakte hans interesse for Østasias språk, noe han utbygget under et forskningsopphold i Kina og Malaysia 1922-24.
Hovedverker er disputasen Den oldjavanske Wirâṭaparwa og dens Sanskritoriginal (1916), Chinesisch und Tai (1934) og Über das Verhältnis des malayo-polynesischen zum indochinesischen (1942).
Wulffs tese om urslektskap mellom kinesisk, tai og malayisk er ikke bevist, men hans vitenskabelige oppdagelser har vært banebrytende for forståelsen av forholdet mellom særlig tai og kinesisk.
Nesset (andre betydninger)
Nesset kan vise til
Litteraturuka i Vestfold
Litteraturuka i Vestfold er en årlig litteraturfestival i Vestfold som går av stabelen på fast plass i uke 45 i november. Festivalen ble startet i 1997 i samarbeid mellom blant annet Tunsberg Litterære selskap, Vestfold fylkesbibliotek og Norli bokhandel i Tønsberg (tidligere Olafsen Bog- og Papirhandel).
Fra og med 2009 har Vestfold fylkeskommune hatt eierskapet til Litteraturuka i Vestfold, og Vestfold fylkesbibliotek har hatt teknisk og kunstnerisk arrangøransvar. Vestfold fylkesbibliotek samarbeider med bibliotekene i fylket om innhold og program. Litteraturuka er blant Vestfolds største kulturarrangementer. Drøyt 60 litterære programposter, opplesninger, foredrag og forestillinger for barn og voksne med presenteres over hele Vestfold fylke, med folkebibliotekene som viktigste arena. I tillegg har festivalen en rekke andre arenaer den samarbeider med, slik som kirker, kulturhus, skoler etc.
Litteraturuka i Vestfold har siden oppstarten delt ut Vestfolds litteraturpris til en skjønnlitterær forfatter med tilknytning til regionen. Prisen er på 25 000 kroner og et verk av en vestfoldkunstner. Prisen overrekkes under åpningsarrangementet i Tønsberg og Nøtterøy bibliotek i Tønsberg.
Olav Trondsson
Olav Trondsson (født ca. 1405, død 25. november 1474) var en norsk erkebiskop fra 1458 til 1474. Som selvskrevet formann i riksrådet, hadde erkebiskopen av Nidaros høyeste rang i Norge, nest etter Kongen.
I 1473 donerte han sitt jordegods til Nidaros domkirke for en 30-årsperiode (se Aspa-ætten).
Olav Trondsson døde under en reise til Roma og ble gravlagt der i klosterkirken Sant'Agostino. Gravplaten har inskripsjonen «CVI DEDERAT SACRAM MERITO NORVEGIA SEDEM HIC TEGIT OLAVI FRIGIDVS OSSA LAPIS», som betyr: Olav, som Norge med rett hadde gitt den hellige stol. Her er hans ben lagt under denne kalde stein. I samme kirke ligger Sankta Monica gravlagt, mor til kirkefaren Augustin.
Den hvite stjernes orden
Den hvite stjernes orden (estisk: Valgetähe teenetemärk) er en estisk orden. Den ble innstiftet 7. oktober 1936 til minne om det estiske folks frihetskamp. Ordenen tildeles estiske statsborgere for innsats i statlig eller kommunal tjeneste og til utlendinger for fortjenester av Estland. Den hvite stjernes orden rangerer som nummer fire av Estlands ordener, etter Terra Mariana-korsets orden, men foran Ørnekorsets orden. Ordenen ble ikke tildelt i årene Estland var innlemmet i Sovjetunionen. Tildeling ble gjenopptatt i 1995, etter at Estland på ny hadde vunnet sin selvstendighet. Ordenen ble sist revidert ved lov i 2007. Presidenten er stormester for Den hvite stjernes orden.
Inndeling
Den hvite stjernes orden består av en øverste særklasse og fem ordinære klasser:
Riksvåpenets orden har samme struktur. Til Den hvite stjernes orden hører det også en medalje.
Insignier
Ordenstegnet for Den hvite stjernes orden består av en hvitemaljert sekstagget stjerne av gull. Mellom korsarmene er det plassert enkle stråler i gull. Midten av stjernen bærer en sekstagget stjerne i hvit emalje på gull. Baksiden bærer innskriften «7. X 1936». Ordenstegnene for de forskjellige klassene er identiske i alt unntatt størrelsen. Ordensstjernen er i gull eller sølv, har seks tagger og er besatt med en sekstagget stjerne. I midten bærer ordensstjernen Estlands riksvåpen. Ordensbåndet er rødt.
Tildeling
Tildeling av ordenen skjer ved presidenten. Kjedet av Den hvite stjernes orden er i perioden 1995 til 2008 tildelt 8 personer. Ordenens 1. klasse er i samme perioden 81 personer, 2. klasse 110, 3. klasse 335, 4. klasse 923 og 5. klasse 926 personer. Overrekkelser av ordenen skjer vanligvis på Estlands uavhengighetsdag 24. februar, men kan i særlige tilfeller også finnes sted på andre datoer.
Stein (andre betydninger)
Stein eller sten kan vise til:
Bob Kurland
Robert Albert «Bob» Kurland (født 23. desember 1924 i St. Louis i Missouri, død 29. september 2013 i Sanibel, Florida ) var en amerikansk basketballspiller som deltok i de olympiske leker 1948 i London og 1952 i Helsingfors.
Fire år senere, under OL 1952 i Helsingfors vant han sin andre olympiske tittel i basketball.
Sewell
Sewell er en opprinnelig britisk slekt som stammer fra Norfolk i England, slekten kom til Norge med Thomas Sewell (1815–1892) og kan føres sikkert tilbake til Richard Sewell of Harleston(1590–), men sies også å kunne føre sine linjer tilbake til Reyner Sewall of Starston, som levde før 1442. Sewell slekten hevdes å stamme fra en godseier ved navn Saswallo (Sewallis) som er nevnt ca 1066, da han av de normanniske erobrerne fikk beholde godset Nether Eatondon i Warwickshire, et gods som hans etterkommere beholdt i 700 år. Det er spekulert på om familienavnet er en avledning av navnet Saswallo, men dette er svært usikkert. Andre teorier er at navnet kommer av landskapsnavnet Seven Wells eller av latin for sol. Slektsnavnet blir allerede i 1250 skrevet Sewall. ,
Slektsvåpen
Slektsmedlemmer har siden slutten av 1300-tallet brukt et slektsvåpen som kan beskrives heraldisk (blasoneres) slik: Skjoldet i sort kløvd med en sparre i sølv i øverste felt to svevende sølv bier, og i nederste felt en svevende sølv bie. Som hjelmtegn innen en grønn bladet krans med fire sølv roser, en svevende gull bie."(1) Denne beskrivelsen er med unntak av de utslåtte vingene lik den som blir brukt av den norske Sewell slekten. Våpenet blir første gang tillagt John Sewell 1380 i Fullers: Worthies of England, han var sheriff i Essex og Hertfordshire. Men det finnes også flere andre versjoner av samme våpen. Sparren er nevnt som både gullfarget, hvit/sølv. Andre deler av slekta har brukt våpen, der bien er byttet ut med enten kransen eller duer. Som hjelmtegn har det i nyere tid også blitt brukt forskjellige versjoner, med eikenøtt og et tre. Våpenets motto er Industria Sui Præmium, denne versjonen brukes av den norske grenen. En annen versjon har mottoet: Virtute et Industria, denne versjonen brukes av den amerikanske grenen.
Slektsoversikt
1.Benjamin Sewell (1774–1849) var fra Howe i Norfolk. Han kom til London og fikk der jobb i svigerfamiliens firma Neck & Woodward, et trelastfirma som importerte mahogny. Han ble etter kort tid partner og var gift med Mary Ann Neck (Datter av Hollands Gesandt i London) Etter at han tok over firmaet fikk det senere navnet Benjamin Sewell & Sons. En av hans sønner (Thomas) bosatte seg i Norge og ble stamfar for den norske grenen. ,
Hans Wilhelm Longva
Hans Wilhelm Longva (født 31. januar 1942 i Oslo, død 12. oktober 2013) var en norsk jurist og diplomat. Han var spesielt kjent for sin rolle i Midtøsten-diplomatiet, og var Norges ambassadør til Kuwait i 1984–1991, Ankara i 2001–2006, Baku i 2006 og Damaskus og Beirut i 2006–2008.
Virke
Longva ble cand.jur. i 1965 og ble knyttet til Utenriksdepartementet som sekretær i 1966. Han tjenestegjorde ved ambassadene i Kairo, Beirut og fra 1984 i Kuwait, hvor han var ambassadør sideakkreditert til Manama, Doha og Aden, fra 1990 også til Sana. Fra 2001 til 2006 var han ambassadør i Ankara i Tyrkia, i 2006 var han i Baku i Aserbajdsjan og fra 2006 til 2008 var han ambassadør i Damaskus i Syria og Beirut i Libanon. Han var også ekspedisjonssjef og sjef for UDs juridiske avdeling.
Invasjonen av Kuwait
Da Irak invaderte Kuwait i september 1990, var Longva såkalt doyen, den utenlandske ambassadør i det diplomatiske korps som hadde lengst tjenestetid på stedet. Han opplevde å få den norske ambassadebygningen avsperret og personellet isolert. Sammen med Libanons ambassadør medvirket Longva til at utenlandsk diplomatisk personale ble evakuert fra det okkuperte Kuwait.
Oslo-kanalen
Longva spilte en viktig rolle som døråpner for den såkalte Oslo-kanalen i 1992. Særlig viktig var hans langvarige og gode forbindelse med Yasir Arafat.
Sumatera Utara
Sumatera Utara eller Nord-Sumatra er en av provinsene i Indonesia. Mot nordvest grenser den til provinsen Aceh, mot sørøst til Riau og sørøst mot Vest-Sumatra. Provinsen har kyst både mot Indiahavet (i sørvest) og mot Malakkastredet (i nordøst). Hovedstaden er storbyen Medan.
Provinsen omfatter også øya Nias utenfor sørvestkysten, i Indiahavet.
Den 26. desember 2004 følte provinsen virkningen av det store undersjøiske jordskjelvet som fant sted litt lenger nordvest, utenfor vestkysten av provinsen Aceh. (Se jordskjelvet i Indiahavet 2004).
Knut Lystad
Lystad startet karrieren i NRK Radio sammen med Lars Mjøen i 1970-årene med programseriene Bare et lite øreblikk og Bedre sent enn alvor.
Han var også med i TV-serien Karl & Co på TV 2 som Ulf Rasch Ludvigsen. Ulf er gift med Magda, han er formann i beboerforeningen og Karls «beste» venn. Han var i 2007 med i serien Luftens helter som gikk på NRK høsten 2007.
Lystad har gitt ut to bøker. I 2005 ga han ut Rosinen i pølsa (Kagge forlag) sammen med Rune Semundseth og Torstein Ellingsen, og i 2008 ga han ut Språkquiz (med de samme medforfatterne).
Andrés Segovia
Segovia var en framtredende og toneangivende person innen den klassiske gitarscenen på 1900-tallet; av mange blir han betraktet som den moderne klassiske gitaren far og at uten ham hadde ikke den klassiske gitaren vært anerkjent som et instrument innen klassisk musikk. Han hadde en svært lang karrière og han turnerte fram til han var rundt 75 år.
Sederslekten
Seder (Cedrus) er en slekt av store bartrær i furufamilien.
Andrés Segovia
Segovia ville fremme gitar som et klassisk instrument, ikke bare for populærmusikken og folkemusikken. Han opptrådte første gang for et publikum i 16-årsalderen, og debuterte for alvor i Madrid får år senere, hvor han framførte musikk han hadde transkribert av Francisco Tárrega og Johann Sebastian Bach.
Sederslekten
Trærne er eviggrønne, sambu og 30-40 meter høye, unntaksvis opp til 60 meter, og er ofte omfangsrike med brede, pyramideformede kroner. De har i likhet med lerk to typer skudd, langskudd med spiralstilte nåler og kortskudd med kransstilte nåler. Konglene er opprette, som hos edelgran. Seder kan overleve frostperioder og får fuktighet vinterstid i form av snø, samtidig som de tåler den tørre sommeren i middelhavslandene bedre enn de fleste andre bartrær.