cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maurice Ravel
Verker i utvalg
Ravels mest berømte musikkstykke, Bolero, ble skrevet i. Gaspard de la nuit og Valses nobles et sentimentales har vært inspirasjonen for Adam Donaldson Powells fjerde diktsamling Three Legged Walz fra.
Høyenhallveien (Oslo)
Høyenhallveien (1–113, 2A–110) er en vei på Høyenhall i bydel Østensjø i Oslo. Den går fra Østensjøveien til Traktorveien. Et fysisk hinder i krysset med Furuveien og Høyenhallsvingen deler imidlertid veien i to, slik at nordre del har forbindelse med resten av gatenetter via Østensjøveien og søndre del via Traktroveien. Stykket mellom Manglerudveien og Traktorveien har kommet til som en senere forlengelse.
Navnet ble vedtatt i 1926.
Tonehull
Tonehull er hull i røret på enkelte blåseinstrumenter. Ved å stenge eller åpne tonehullene, endres lengden av den svingende luftsøyla, og med det endres tonehøyden.
På noen instrumenter, eksempelvis de minste blokkfløytene, er det boret åpne hull som tildekkes med fingertuppene, mens større og mer kompliserte instrumenter, som saksofon, er utstyrt med klaffer. I tillegg finnes det instrumenter med både åpne tonehull og toneklaffer, eksempelvis klarinett og fagott
Blant moderne instrumenter er det stort sett kun treblåseinstrumenter som har tonehull, i motsetning til messingblåseinstrumentene, der tonehøyden varieres ved hjelp av ventiler eller sleide. Historiske messingblåseinstrumenter kunne være utstyrt med tonehull og klaffer, for eksempel klaffetrompet og ofikleide.
Igaratinga
Igaratinga er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Fikenvepser
Fikenveps (Agaonidae) omfatter vepser som spiller en viktig rolle i bestøvningen av fikentrær. Først og fremst tenker man på vepsene i familien Agaonidae, men også noen andre arter av chalcidider kan kalles fikenveps.
Levevis
Forskjellige plantearter i fikenslekten er knyttet til forskjellige arter av fikenveps, slik at én planteart gjerne har bare én enkelt fikenvepseart til å bestøve seg.
Til de mest kjente hører artene i slekten Blastophaga, som bestøver flere av de spiselige fikenartene. Man visste om dette allerede i oldtiden. De legger sine egg og klekkes ut i de ville geitefikenplantene. Bestøvningen av fiken skjer ved at fikenvepsen kryper inn et lite hull i fikenen. Innvendig i fikenen er full av hunnblomster og når vepsen legger noen egg, bestøves blomstene. Ikke lenge etter eggleggingen dør vepsen.
Larvene klekkes etter en tid og utvikles i blomstene eller i små galler.
Hanner er ofte vingeløse og klekkes først. De parer seg med hunnvepsene mens de ennå er i puppestadiet, ved at de biter hull i gallen der hunnen ligger. Når hunnen forlater puppen får hun med seg blomsterstøv fra hannblomster.
Hvis de oppsøker trær som frembringer spiselige fiken, vil de ikke få lagt egg og dør uten å ha lagt eggene.
Utbredelse
Fikenveps fins i flere områder i tropene. I Afrika har man i de senere tiår forsket mye på deres levevis og deres symbiose med planter.
Hjalmar Wessel
Hjalmar Wessel (født 11. februar 1876 i Porsgrunn, død 7. juni 1933) var norsk jurist og industrimann.
Borregaard
Hjalmar Wessel var den første generaldirektøren ved Borregaard etter at selskapet var blitt kjøpt av norske interesser fra The Kellner-Partington Paper Pulp Co. Ltd. i 1917. Aksjeselskapet Borregaard ble dannet våren 1918. Hjemkjøpet kostet om lag 100 millioner kroner og handelen var en personlig bragd for Wessel. Wessel moderniserte driften og ekspanderte konsernet med flere oppkjøp i sin tid som sjef.
Utdannelse og virksomhet
Hjalmar Wessel var utdannet cand.jur. og praktiserte som sakfører i Oslo fra 1897 til 1917, sammen med fetteren høyesterettsadvokat Ulrik Cappelen Flood. I 1911 gikk Wessel over til papirindustrien som direktør for et fellesskap av Follafoss, Værdalsbruket og Helge-Rein-By bruk.
Wessel var også medlem av Akers formannskap fra 1905 til 1910 og hadde i denne perioden rekke andre kommunale verv.
Familie
Hjalmar Wessel tilhørte den kjente slekten Wessel. Foreldrene var oberstløytnant Jonas Wessel (1841-1910) gift med Hanna Flood (1852-1879) fra Porsgrunn.
Hjalmar Wessel var gift med Ellen født Jeremiassen (1876-1967), datter av Johan Jeremiassen (1843-1889), grunnlegger av Porsgrunds Porselænsfabrik, og gift med Ellen Serine født Knudsen (1846-1937) som var datter av skipsreder Christen Knudsen (1813-1888), Porsgrunn, og søster av skipsrederne og politikerne Jørgen Christian Knudsen og Gunnar Knudsen. Ellen Wessel var medforfatter av slektsboken Våre besteforeldre : Guro og Christen Knudsen - deres barn og barnebarn, 1929, opptrykt i 1999.
Hjalmar og Ellen Wessel hadde fire barn og av disse har de to døtrene, Hanna Benedicte («Dikken») gift Cappelen, og Sigrid gift Pedersen, i dag etterkommere i flere land.
Iguatama
Iguatama er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Sveve over vatna
Sveve over vatna er en roman skrevet av Ragnar Hovland, og er en av hans mest kjente bøker. Sveve over vatna er historien om en gutt som flytter fra et lite sted på Vestlandet til Bergen, for å begynne å studere på midten av 70-tallet. Boka ble utgitt av Det Norske Samlaget første gang i 1982, og har kommet i nye utgaver i 1987, 1997, 2002 og 2008. I 1997 ble den gitt ut sammen med en annen av Hovlands bøker: Dr. Munks testamente. Dr. Munk ble introdusert i Sveve over vatna, og kommer tilbake i flere av Hovlands bøker.
Kakkelovnskroken (Oslo)
Kakkelovnskroken (1–3, 2) er en vei på Rødtvet i bydel Grorud i Oslo. Den går østover fra Rødtvetveien og ender som blindvei ved Rødtvet T-banestasjon.
Veien fikk navn i 1961 etter en kakkelovnsfabrikk som i sin tid lå på Rødtvet.
Roland Garros
Roland Garros (født 6. oktober 1888 i Saint-Denis på Réunion, død 5. oktober 1918 ved Vouzieres i Ardennene) var en fransk kampflypilot som tjenestegjorde under første verdenskrig.
Bakgrunn og virke
Han startet sin karriere som flyver i 1909 da han fløy Santos-Dumont Demoiselle endekker og demonstrerte det i New York. I 1911 deltok han med en Blériot endekker i flere europeiske konkurranser med dette flyet. Han var allerede en kjent pilot før første verdenskrig. Roland Garros var den første som fløy over Middelhavet (1913). Han deltok i første verdenskrig som fransk kampflypilot og ble i 1915 skutt ned og landet bak de tyske linjene. Han klarte imidlertid å flykte fra krigsfangenskapet og kom seg tilbake til Frankrike, hvor han fortsatte som kampflypilot. Han ble skutt ned på nytt i 1918 og døde.
Steder oppkalt etter Roland Garros
I 1920-årene ble en tennisbane oppkalt etter Roland Garros, Stade Roland Garros. I dag arrangeres tennistureringen French Open, en Grand Slam-turnering, på dette anlegget.
Den internasjonale lufthavnen på øya Réunion i Det indiske hav, Roland Garros internasjonale lufthavn, er oppkalt etter ham.
Balimela-demningen
Balimela-demningen, også kjent som Machkund II, er en demning med et vannkraftverk i Machkund-elva, en sideelv til Sileru i delstaten Orissa i det østlige India. Anlegget er plassert 35 km fra Malkangiri. Demningen er 1.823 meter lang og 70 meter høy – og er en gravitasjons- jordfyllingsdam.
Installert effekt er 510 MW, fordelt på 6 x 60 MW og 2 x 75 MW. Årsproduksjonen er 1,18 TWh. Kraftanlegget ble påbegynt i 1971 og stod ferdig i 1975. Utbygger er Orissa Hydro Power Co.
I samme elv ligger Machkund-demningen (Machkund I).
Romanov
Romanov (Romanow) var det russiske dynastiet som hersket over Russland fra 1613 til 1730, da det døde ut på sverdsiden med Peter II av Russland. Navnet Romanov har siden vært benyttet av huset Holsten-Gottorp-Romanov, en linje av det nordtyske fyrstehuset Oldenburg, som hersket over Russland fra 1762 til 1917. Denne linjen oppstod som følge av ekteskapet mellom Carl Frederik av Slesvig-Holsten-Gottorp og Anna Petrovna, datter av Peter I.
Etter Peter IIs død, overtok Anna Ivanovna tronen, datter av Ivan V, Peter Is sinnssyke halvbror. Hun var selv barnløs, men adopterte like før sin død sin åtte uker gamle grandnevø, som formelt regjerte i halvannet år, under navnet Ivan VI. Da tok Peters Is datter, Elisaveta Petrovna, makten i et palasskupp. Elisabeth var også barnløs, og hennes etterfølger ble hennes nevø Peter III. Hans etterkommere regjerte i Russland frem til revolusjonen i 1917.
Tronfølgeloven fastsatt av Pavel I, sønn av Peter III og Katarina II, begrenser arveretten til Pavels etterkommere, født i likeverdige ekteskap, hvor kvinner bare kan arve tronen hvis mannsiden dør ut.
Plikten til å gifte seg med kvinner fra regjerende fyrstehus ble brutt av mange av storfyrstene, både før og etter revolusjonen. Etter revolusjonen mistet alle arveberettigede mannlige etterkommere etter Nikolaj II og Alexander III livet. Tronpretendent ble dermed sønnesønn av Aleksander II, storfyrst Kirill Vladimirovitsj, og etter hans død i 1938 hans sønn, storfyrst Vladimir Kirillovitsj. Han var den siste mannlige dynast av huset Romanov-Holstein-Gottorp. Etter hans død i 1992 betrakter hans eneste datter, storfyrstinne Maria Vladimirovna Romanova, seg som overhodet for det russiske keiserlige huset, under henvisning til at det ikke lenger fantes mannlige arveberettigede medlemmer. Hennes krav ble bestridt av andre slektninger av Romanov-Holstein-Gottorp-familien, og noen av dem anerkjente fyrst Nikolaj Romanovitsj Romanov som familiens overhode, en etterkommer av Aleksander IIs yngre bror, storfyrst Nikolaj Nikolaevitsj. Fyrst Nikolaj Romanovitsj anerkjente ikke storfyrstinne Marias krav, fordi hennes far giftet seg med den georgiske fyrstinne Leonida Georgievna Bagrationova, en etterkommer etter Georgias gamle kongehus. Hennes familie ble ikke betraktet som kongelig i Russland før revolusjonen. Fyrst Nikolaj Romanovitsj er leder for en organisasjon som kaller seg Romanovs familieforening. De nærmeste slektningene til Nikolaj II i morganatisk mannlig linje er imidlertid etterkommerne etter storfyrst Dmitrij Pavlovitsj, Nikolaj IIs fetter, som er mest kjent for å ha tatt livet av Rasputin sammen med sin elsker, fyrst Felix Felixovitsj Yusupov i 1916 og for senere å ha laget parfymen Chanel No. 5, sammen med sin elskerinne Coco Chanel. Den eneste sønn av storfyrst Dmitrij Pavlovitsj var fyrst Pavel Dmitrievitsj Romanovskij-Ilinskij, som var borgermester i Palm Beach, Florida og som døde i 2004. Familienavnet Romanovskij kombinert med annet navn og fyrstetittel brukes av etterkommere etter Romanov-Holstein-Gottorp-familien i morganatiske ekteskap. Denne praksisen ble innført på 1920-tallet av tronpretendenten Kirill Vladimirovitsj og er ikke hjemlet i lov. To av Nikolaj IIs søstre, storfyrstinnene Olga Aleksandrovna og Ksenia Aleksandrvna overlevde også revolusjonen og flyktet sammen med sin mor, enkekeiserinne Maria Fedorovna til Danmark via Krim og Konstantinopel. Deres etterkommere bruker ikke russiske titler. Enkekeiserinne Maria Fedorovna døde i Danmark i 1928 og ble i 2006 begravet ved siden av sin mann, Alexsander III i Peter og Paul katedralen i St. Petersburg.
Moldeelva
På 16- og 1700-tallet fantes tømmersager langs Moldeelva. I 1909 fikk byen elektrisk belysning takket være en kraftstasjon der. En ullvarefabrikk har også nytt godt av elvevannet.
I forbindelse med gjenoppbyggingen etter bybrannen i 1916 ble en holme i elva bortregulert. Moldeelva ble utpekt som flomutsatt område i 1998.
Hovedfag
Hovedfag betegnet det fag man har avlagt høyere eksamen i ved et norsk universitet innenfor visse fagområder (humanistiske, samfunnsvitenskapelige, matematisk-naturvitenskapelige fag mv.). Avlagt hovedfagseksamen i et fag førte frem til embetseksamen i den vitenskapen som faget representerte. Hovedfag i statsvitenskap gav samfunnsvitenskapelig embetseksamen, hovedfag i fysikk gav matematisk-naturvitenskapelig embetseksamen osv. Den samlede normerte studietiden var 6–6,5 år i de fleste fag.
Som hovedfag valgte man ett av fagene man allerede hadde mellomfag i. Hovedfagsstudiet varte normalt i halvannet til to og et halvt år, og studiet bestod av såvel kurs som selvstendig forskningsarbeid. Forskningsarbeidet skulle resultere i en hovedoppgave, normalt på 80–150 sider. Tok man et hovedfag i historisk-filosofiske fag ble man cand.philol., for samfunnsvitenskapelige fag cand.polit., cand.sociol., og cand.oecon. Hovedfag i matematisk-naturvitenskapelige fag (kalt realfag) ga tittelen cand.scient., som avløste den tidligere cand.real.-tittelen.
Visse sammensetninger av laveregrads eksamener (grunnfag, mellomfag, ev. storfag) i flere fag ga rett til tittelen cand.mag. («skoleembetseksamen»). Graden hadde varierende sammensetning og omfang med en typisk studietid på 4–5 år.
Ordningen med hovedfag og mellomfag er i dag avviklet i forbindelse med innføringen av henholdsvis master- og bachelorgraden. Vårsemesteret 2007 var siste frist for å gjøre ferdig et hovedfag, og graden ble erstattet med mastergrad (normert til 5 år).
Antitrinitarisme
Antitrinitarisme eller Ikke-trinitarisk viser til et monoteistisk trosystem, en teologisk lære spesielt innenfor kristendommen som avviser dogmet (læren) om at kristendommens Gud er en del av en treenighet.
Universitetet i Havanna
Universitetet i Havanna (Universidad de la Habana) ble stiftet 5. januar 1728. Det er det eldste universitetet på Cuba og et av de eldste i Latin-Amerika.
Antitrinitarisme
Antitrinitarere eller ikke-trinitariske samfunn vil hevde at treenighetslæren er i strid med Bibelens ord og at den ikke ble forkynt av de første kristne, men kom inn senere i tolkningen av Bibelen. De fleste kristne grupper er trinitariske, det vil si at de holder seg til treenighetstanken. Tilhengere av treenigheten vil derimot hevde at Bibelen klart gir en grunn til å tro at Jesus skal tilbes og at dette må forenes med monoteismen. For øvrig er det forskjeller med hensyn til teologien innen begge leire.
Arianismen regnes ofte som en tidlig representant for en slik tankegang. Arianerne lærte imidlertid at Den hellige ånd var en person, og at man kunne be til Jesus.
Universitetet i Havanna
Fakultetene er: 1) biologi (herunder medisin), 2) farmasi og ernæring, 3) fysikk, 4) geografi, 5) matematikk og IKT, 6) kjemi, 7) psykologi, 8) kunst og litteratur, 9) kommunikasjon, 10) jus, 11) filosofi og historie, 12) utenlandske språk, 13) revisjon og finans, 14) økonomi og 15) fjernundervisning.
Antitrinitarisme
I tidlig kirkehistorie kjenner man til grupper som forkastet Jesu guddom. Man vet ikke mye om dem, men det er mulig at de stod for en antitrinitarisk forståelse. Det var også flere debatter om forståelsen av Jesu forhold til Faderen innen kirken.
Universitetet i Havanna
Universitetet lå opprinnelig i bydelen Gamle Havanna, men flyttet i 1902 til et nytt universitetsområde i bydelen Vedado (Se kart over Vedado)
Politisk kraftsenter
Universitetet – representert ved ansatte og især studenter – har vært en sterk politisk kraft i Cubas historie. Under den cubanske uavhengighetskrigen fra 1868 til 1898 støttet mange studenter Los Mambies som var opprørere mot det spanske kolonistyret. Mange studenter ble også henrettet for sin opposisjon mot Spania. Etter avviklingen av det spanske styret i 1898 og fram til revolusjonen i 1959 økte universitetet og studentenes politiske betydning. En viktig grunn var at det koloniale samfunnet hadde etterlatt seg en liten og mektig overklasse av landeiere, en liten middelklasse med små framtidsutsikter og en stor underklasse av småbønder og landarbeidere.
Antitrinitarisme
Grupper som vant innpass visse steder, var socinianerne, som fulgte Fausto Sozzini (1539–1604), hvis tankegang var inspirert av onkelen Lelio Sozzini. Fausto Sozzini drog til Polen, der han slo seg sammen med den polske-litauiske unitariske kirke (De polske brødre), som antok hans lære. De eksisterte i en tid etterpå. Også unitariske grupper i Transilvania og Nederland oppstod. Tilhengere av unitarismen, f.eks Den norske unitarkirke, regner noen av disse gruppene som en del av sin bakgrunn.
Universitetet i Havanna
Politisk kraftsenter
Sosial mobilitet, det vil si å avansere oppover i klassesystemet, var så godt som umulig hvis man ikke avanserte gjennom ekteskap eller ved å ta høyere utdannelse. Behovet for leger, jurister, kjøpmenn, lærere, ingeniører, etc. var imidlertid sterkt begrenset. Derfor kom Cuba i en situasjon med en voksende og derfor stadig mer undersysselsatt middelklasse. Men samtidig var det en klasse med høy utdannelse, og med intellektuelle og sosiale ressurser til å tvinge gjennom forandringer i tingenes tilstand. Universitetet i Havanna og etter hvert også universitetene i Santa Clara og Santiago de Cuba ble derfor kraftsentre for revolusjonstanker og opprør. I hele perioden fra 1898 og fram til revolusjonen i 1959 spilte studentene og den undersysselsatte middelklassen rollen som fanebærere for opprør og krav om samfunnsmessige endringer.
Antitrinitarisme
Den engelske vitenskapsmannen Isaac Newton (1643–1727) gir uttrykk for tvil om treenighetslæren i sine private skrifter, men publiserte aldri slike uortodokse ideer i sin levetid.
Universitetet i Havanna
Politisk kraftsenter
Til slutt ble da også revolusjonen i 1959 organisert og gjennomført av intellektuelle med 26. juli-bevegelsen, Che Guevara og Fidel Castro i spissen. Oppslutningen kom i første omgang fra småbønder og jordarbeidere, og i neste omgang fra fagforeninger og arbeidere i byene. En annen sterk revolusjonær gruppering som hadde utgangspunkt i Universitetet i Havanna, var Det Revolusjonære direktorat (El Directorio Revolucionario) ledet av studentlederen José Antonio Echeverría.
Skyggesider
Noe som viser studentenes politiske makt, er deres innflytelse på utformingen av grunnloven av 1940. Her ble Universitetet i Havanna gitt full autonomi, dvs. rett til å styre seg selv på en så grundig måte at til og med landets politi hadde redusert myndighet på selve universitetsområdet. På den ene siden økte dette studentenes og de ansattes handlingsrom, også når det gjaldt å motarbeide landets myndighter. På den andre siden medførte det også at kriminelle søkte inn på universitetsområdet, at de utnyttet universitetsområdet som «frisone» og at de i enkelte sammenhenger også kontrollerte valg av studentrepresentanter til styrer og utvalg. Foss (2004) formulerer det på følgende måte:
Grunnloven av 1940 ble etter revolusjonen i 1959 omarbeidet og universitetets autonomi redusert.
Randy Newman
Randy Newman (født Randall Stuart Newman, 28. november 1943 i Los Angeles) er en Oscar-vinnende amerikansk sanger, pianist og låtskriver. I 2013 ble han innvotert i Rock and Roll Hall of Fame.
Karriere
Pianisten Randy Newman er utdannet innen klassisk musikk. Han begynte på midten av 1960-tallet med å skrive sanger for andre artister, deriblant Judy Collins og Alan Price. Han platedebuterte i 1968 med den klassiskinspirerte Randy Newman Creates Something New Under the Sun. Platen ble omfavnet av kritikere og musikkintellektuelle, men oversett av det store publikum. Året etter ga han ut antitesen til debutplaten, den skitne og countryinspirerte 12 Songs. Igjen jublet kritikerne, men platesalget var dårlig. Samme år spilte Harry Nilsson og Newman inn platen Nilsson Sings Newman. Newman fikk sin første kommersielle opptur med Sail Away (1973). Platen regnes i dag som Newmans mesterverk, der han kombinerer det klassiske fra debutplaten med det røffe fra 12 Songs. På 70-tallet fikk Newman hjelp av drevne musikere, for eksempel Ry Cooder, The Eagles, Toto, Jim Keltner og Klaus Voormann.
1980 og fremover
Newman ga ut to plater på 80-tallet: Trouble In Paradise (1983) og Land Of Dreams (1988). På sistnevnte fikk han hjelp av Dire Straits. I 1985 var han med å på skrive filmen The Three Amigos (med Chevy Chase, Steve Martin og Martin Short). Sommeren 1999 ga han ut Bad Love som – i likhet med samtlige av Newmans plater – ble svært kritikerrost. I 2008 kom hans foreløpig siste utgivelse "Harps and Angels".
Newman regnes i dag som en av pop-rockens sanne originaler, og nyter stor respekt fra blant andre Paul McCartney og Brian Wilson. Han har tilnavnet «Rockens Mark Twain».
Filmmusikk
Newman tjener svært lite penger på sine soloplater. Hans største inntektskilde er de mange filmmusikkplatene han har laget. Det er særlig hans samarbeid med Pixar/Disney som er innbringende, takket være filmmusikken til Toy Story, Toy Story 2, Monsterbedriften, Småkryp og Biler. Andre filmer Newman har laget musikken til er Slekten er verst, The Awakenings, Cold Turkey, Performance, The Paper, Parenthood, Ragtime, The Three Amigos og Svigers er aller verst. I 2002 vant han Oscar for beste sang (i konkurranse med Paul McCartney og Sting) for sin sang If I Didn't Have You fra Monsterbedriften. Før han vant, hadde Newman 15 tidligere Oscar-nominasjoner på samvittigheten.
Newman vant også Oscar for beste sang for «We Belong Together» fra Toy Story 3 (2010).
Antitrinitarisme
Fra midten av 1800-tallet fremstod flere predikanter med et lignende syn. Deres tanker gav etter hvert opphav til flere grupper som eksister i dag, som kristadelfianere, ikke-trinitarisk pinsebevegelse og Jehovas vitner.
Fredsprismedaljen 1988
Fredsprismedaljen (Den internasjonale fredsprismedalje 1988) er en norsk medalje som ble utstedt etter tildelingen av Nobels fredspris i 1988 til FNs fredsbevarende styrker til personell som inntil 10. desember 1988 hadde deltatt i FNs fredsbevarende operasjoner.
Alle, både sivile og militære i alle land, som har tjenestegjort i fredsbevarende FN-tjeneste i UNTSO, UNMOGIP, UNEF, ONUC, UNYOM, UNFICYP, UNEF II, UNDOF, UNIFIL eller UNIIMOG før 10. desember 1988, om så bare en dag, kan få medaljen.
Siden de mange militære tjenestegjørende forventet et synlig bevis på at man var en av dem som hadde mottatt nobelprisen tok Bergen og Hordaland FN-Veteranforening initiativ til å få laget en medalje og sertifikat. Bergen og Hordaland FN-Veteranforening var tildelt enerett på salgsrettighetene på verdensbasis av eier og rettighetsinnehaver av medaljen og diplom. Avtalen er utgått og alle rettigheter er tilbakeført til eier og rettighetsinnehaver ved Bergen og Hordaland FN-Veteranforening sær utskrift av årsmøte avholdt på Kronstad Hovedgård torsdag 19. februar 2009. Rettighetshaver av medaljen samt diplom: Kenneth Namtvedt.
Det norske Nobelinstitutt gav i 1995 en spesialtillatelse til å mangfoldiggjøre det originale nobeldiplomet som medfølger medaljen. Det norske Forsvarsdepartementet godkjente et spesielt sertifikat som også medfølger medaljen og som er underskrevet av den daværende forsvarsminister, Jørgen Kosmo.
I november 1996 ble medaljen godkjent tillatt båret på norsk militær uniform.
Berceuse
Berceuse brukes som formnavn innen klassisk musikk. En kjent berceuse er Frédéric Chopins berceuse for solo piano, opus 57. Den antagelig mest kjente bånsullen er Johannes Brahms' sang Wiegenlied, som han skrev til en ung sangerinne han kjente, Bertha Faber, i anledning fødselen av hennes andre sønn.
En typisk berceuse går i en form for tre- eller sekstakt. Tonalt er de fleste berceuser enkle, ofte hovedsakelig alternerende mellom tonika og dominant, dette fordi musikken skal ha en beroligende effekt som får unger til å sove. Uant av hvilken grunn har det vært en vanlig konvensjon å skrive berceuser i b-tonearter, f.eks går bercusene til Chopin, Franz Liszt og Mily Balakirev alle i D♭. Et unntak som bekrefter utgangspunktet er Edvard Griegs opus 38, hvor hovedtemaets toneart er G-dur, men med et mer markant mellomparti i moll med mer dramatisk preg. Her gjennomgår også hovedtemaet variasjoner i skiftende tonearter.
Ijaci
Ijaci er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Marco Polo
Marco Polo (født 15. september 1254 antagelig i Venezia, død 8. januar 1324 samme sted) var en italiensk handelsreisende og oppdager. Han vokste opp i en anerkjent handelsfamilie i Venezia, og hans far Niccolò Polo var en handelsmann av adelig byrd. Hans slekt, som antagelig hadde sine røtter i Dalmatia, hadde hatt handelshus i Venezia i mer enn to hundre år.
Da han var 15 år, kom hans far Niccolò og hans onkel Maffeo tilbake etter nesten ti års reise i Asia. De hadde reist helt til Karakorum i Mongolia, der de hadde møtt Kublai-khan, keiseren over det enorme Mongolriket, som strakte seg fra Midtøsten til Kina. Kublai-khan hadde bedt dem reise tilbake for å formidle et personlig budskap til paven om at han ønsket at paven sendte hundre lærde til hans hoff for å informere ham om den kristne tro. Han ville at Polo-brødrene skulle følge dem. Men i Roma var paven nylig død. I to år ventet Niccolò og Maffeo på at en ny pave skulle bli valgt, slik at de kunne formidle mongolkeiserens ønske. Til slutt ga de opp, og dro i 1271 på en ny reise mot øst. På denne reisen tok de med seg Marco Polo (17), ettersom hans mor var død.
Reisen til Kina 1271–1275
Et annet ønske Kublai-khan hadde, var hellig olje fra oljelampen som brant over Jesu grav i Jerusalem. Polo-familien dro derfor først til Akko, den siste gjenværende korsfarerbyen i Palestina, for å dra derfra til Jerusalem for å hente oljen. Mens de oppholdt seg i denne byen, kom det bud fra Roma om at biskopen av Akko var blitt valgt til ny pave. Polo-brødrene henvendte seg straks til den nyvalgte paven med budskapet fra Kublai-khan. Biskopen oppfordret prelater i Akko om å melde seg, men bare to munker stilte seg til disposisjon for å bli med til mongolriket.
Polo-familien reiste så videre nordover og inn i Il-khanens rike i følge med de to munkene. Men da de kom over en slagmark hvor det ennå lå en mengde døde mennesker og hester, fikk munkene kalde føtter og vendte om. Poloene fortsatte videre alene, først til Il-Khanens hovedstad Tabriz for å presentere sine reisedokumenter. Deretter hadde de fritt leide sørover gjennom Il-khanens rike (Persia). De hadde planer om å seile fra Hormuz (Hormuzstredet ved Persiabukta) til India og Kina. Men da de kom til Hormuz var det ingen dhower tilgjengelige, så de vendte om og dro nordover gjennom Lut-ørkenen i det østlige Persia til Mashad i Sentral-Asia. Fra Mashad dro de østover gjennom det nordlige Afghanistan over Pamirfjellene til Kashgar, deretter gjennom Taklamakan-ørkenen til Kina. Polo-brødrenes mål var å reise videre nordover til Karakorum, der de sist hadde møtt keiseren. Nå fikk de beskjed om at keiseren hadde flyttet østover til Shangdu (det mytiske Xanadu), og Polo-familien reiste etter. Men også denne gangen kom de for sent, keiseren hadde nettopp reist videre til Khanbaliq, dagens Beijing, hvor han i 1266 hadde bygget Den forbudte by. Shangdu var keiserens sommerresidens, og store deler av hans hoff oppholdt seg fortsatt der. Fra Shangdu til Khanbaliq ble Polo-familien ført i et imponerende opptog av soldater og keiserens hoff, som nå selv fulgte etter sin keiser. Da de endelig nådde keiseren i Khanbaliq, hadde Polo-familien vært underveis i fire år.
Marco Polo i Kina 1275–94
I Kina var Niccolò, Maffeo og Marco lenge i tjeneste hos keiser Kublai-khan, sønnesønn av Djengis Khan. Marco var ung, observant og lærenem, og imponerte keiseren. Han fikk derfor en rekke viktige oppdrag for keiseren rundt om i landet, blant annet fikk han i oppdrag å observere og rapportere om forholdene i de nordligste provinsene av det nyerobrede Song-riket (Sør-Kina) og her skal han ha vært guvernør i Yunnan-provinsen en periode. Slik skal han ha fått førstehånds opplysninger om forholdene i store deler av Kina. Han deltok også i en keiserlig straffeekspedisjon til vasall-staten Burma (som ble knust for godt), og han reiste helt til kysten av Bengalbukta der han møtte handelsmenn fra India, og fikk dermed også utførlig informasjon om dette landet. På vei til Burma hadde han også møtt samfunn med tibetanske buddhister, en folkegruppe han omtalte med forakt.
Marco Polos popularitet hos keiseren vakte imidlertid misunnelse i hoffet, og intriger førte til at Poloene fryktet for sitt liv. Polo-familien ba derfor keiseren om å få reise hjem, noe keiseren motsatte seg.
Reisen tilbake til Venezia 1294–95
I 1294 fikk Polo-familien i oppdrag å følge en mongolprinsesse fra Khanbaliq til Il-khanens hovedstad Tabriz i Nord-Persia, der prinsessen skulle giftes med Il-Khanen. Dette var noe Poloene hadde bedt om, i håp om at det ville kunne gi dem muligheten til å komme hjem. En flåte av store djunker med soldater og prinsessens hoff seilte ut fra Hangzhou, dit Poloene hadde kommet med båt langs Den keiserlige kanal fra Khanbaliq sammen med prinsessen. Fra Hangzhou seilte de rundt Malakkahalvøya gjennom Malakkastredet til Malabarkysten i India, og derfra via øya Sokotra utenfor østspissen av Somalia til Hormuz i Hormuzstredet, der prinsessen ble ført i land i hennes nye hjemland. Reisen hadde vært strabasiøs, og av de 600 som hadde reist ut fra Hangzou med Polo-familien og prinsessen, var det bare en håndfull igjen. Polo-familien fulgte prinsessen over land til Tabriz. Der fikk de melding om at Kublai Khan var død. De var dermed løst fra sine forpliktelser overfor keiseren, og kunne dra hvor de ville. De reiste tilbake til Venezia via Trapezunt og Konstantinopel, og slo seg ned i hjembyen i 1295 som rike menn. Marco Polo hadde da vært på reise i 24 år.
Marco Polos reise blir kjent
Marco Polos beretning ble kjent som Il Millione. Det er vanskelig å komme til bunns i årsaken: Kanskje kan Polo-familien ha benyttet navnet Emilione for å skjelne dem fra andre venetianske familier ved navn Polo. Ellers er det blitt sagt at det er skildringene av de enorme dimensjonene i Kina (avstander, rismarker, keiserens hoff og rikdom, antallet mennesker og dyr, soldater og skip osv.) som ga boken dette tilnavnet (altså etter tallordet million).
Gammel-Tóken
Gammel-Tóken var en fiktiv hobbit fra romanen Ringenes Herre. Han var bestefaren til Bilbo Lommelun, oldefaren til Frodo Lommelun og Muntiadok Brennibukk og tipp-oldefaren til Peregrin Tók. Gammel-Tóken ble 130 år gammel og var den lengstlevende hobbiten helt til Bilbo slo han.
Bakgrunn
Gammel-Tóken ble født i år 2790, men ingenting er kjent om hans utseende som ung. Studiet av hans mange etterkommere tyder imidlertid på at han, i likhet med flere i slekten, hadde brunt hår. Men ettersom han ble eldre, ble håret hvitt - akkurat som med barnebarnet Bilbo Lommelun noen tiår senere. I filmatiseringen av The Hobbit, av Peter Jackson, blir Gammel-Tóken fremstilt som en energisk, lubben gammel hobbit, med relativt langt hvitt hår med tykke kinnskjegg, og en utstående nese.
Gammel-Tóken knyttet et sterkt vennskap med trollmannen Gandalv grå. Samtidg som de aller fleste andre hobbiter hadde for vane å frykte mennesker, og andre talende arter som var fremmede for Hobsyssel. Gammel-Tóken døde i år 2920 i løpet av Midgards tredje tideverv, når han var 130 år gammel. Dette gjorde ham til den eldste hobbiten som noen gang har levd i Midgard. Denne rekorden ble ikke slått av Bilbo Lommelun, hans barnebarn, før et helt århundre senere.
I løpet av sitt lange liv fødte Gammel-Tóken og kone Adamanta Boulot elleve ganger. Dermed var de i mange år det hobbit-paret som skal ha født det største antallet barn. Men denne rekorden ble også utlignet og deretter slått, etter slutten av den store Ring-krigen, av Samvis Gamgod. Sammen med Sams kone Rosi Småtun fikk de til sammen tretten hobbit-barn. I år 2848, når han var 58 år gammel, etter farens død, fikk Gammel-Tóken rollen som «Thegn» en stor politisk skikkelse i Hobyssel. Men denne tittelen ble senere overført til hans eldste sønn Isemgrim III. Etter hans død forble Gammel-Tóken en av de mest kjente hobbitene i fylket, på grunn av hans lange levetid.
Great Yarmouth
Great Yarmouth, lokalt ofte bare kjent som Yarmouth, er en kystby i Norfolk i England. Den ligger ved munningen av elven Yare, omkring 30 km øst for Norwich. Byen er administrasjonssenter for distriktet Great Yarmouth. I henhold til folketellingen i 2011 har byen en befolkning på 38 693 innbyggere.
Byen har vært en ferieby siden 1760, og den er porten fra Nordsjøen til vannveiene i nasjonalparken The Broads. Den har i flere hundre år vært en viktig havn for sildefiskere, men fiskeindustrien fikk en bratt nedgang den andre halvdelen av 1900-tallet, og har nå helt forsvunnet. Oppdagelsen av olje i Nordsjøen på slutten av 1960-tallet førte til oppblomstring av britisk oljeindustri, og i dag fungerer byen som servicehavn for oljerigger. Utviklingen av fornybare energikilder, særlig vindkraft, har skapt nye muligheter for serviceindustrien. En vindfarm med 30 generatorer er innenfor sikten til byen ved Scroby Sands.
Byen har en strand og to pir.
Historie
Navnet Yarmouth viser til munningen (mouth) av elven Yare; den eldste formen av dette navnet er Yernemuth. Byen ligger like ved stedet hvor romerne anla en militærleir ved elveoset, som de kalte Gariannonum, senere forvansket til Gernemwa. Mange fiskere fra Cinque Ports trakk til stedet i angelsaksisk tid, og da normannerne erobret landet i 1066 var det 70 borgere i Yarmouth. Henrik I utnevnte en reeve til å styre byen. I 1208 gav Johan borgerne privilegier tilsvarende de Oxford hadde. Disse ble senere forsterket i nye chartere, som bekreftet Great Yarmouths rettigheter i forhold til Little Yarmouth og Gorleston.
En latinskole ble opprettet i 1551. Den hadde tilhold i storhallen til det gamle sykehuset, som hadde blitt grunnlagt under Edvard I av Thomas Fastolfe. Den var stengt fra 1757 til 1860, men ble så gjenåpnet. I 1872 flyttet den til nye lokaler.
I mai 1845 ble byen rammet av en katastrofe da en hengebro kollapset. 79 mennesker omkom, langt de fleste av dem barn. Under andre verdenskrig ble Great Yarmouth bombet, men det meste av den gamle byen står. Blant annet finner man en mer enn to kilometer lang bymur fra middelalderen, hvorav over 2/3 er bevart. Elleve av de atten tårnene langs muren står også. På South Quay finner man et handelshus fra 1600-tallet blant tudor, georgianske og viktorianske bygninger. Innenfor dette kaiområdet ligger et område kjent som The Rows, et labyrintisk sammensurium av små smug. Det var opprinnelig hele 145 smug i det lille området, men noen av disse har forsvunnet som følge av bombingen under andre verdenskrig.
Ilicínea
Ilicínea er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Porekapsel
Porekapsel er en tørr frukttype (kapsel) som åpner seg med hull for å spre frø.
Eksempler på planter som har porekapsel
Folkspraak
Språket er tenkt som et planspråk som skal være lett å lære for alle som kan ett eller flere av de germanske språk fra før. Språket er nå i ferd med å utvikle seg til to forskjellige dialekter kalt for Folkspraak Express og Folkspraak Pro.
Peak District
Peak District er et høylandsområde i det sentrale og nordlige England. Det ligger for det meste i Derbyshire, men også innenfor Cheshire, Staffordshire samt South og West Yorkshire. Det meste av det er inkludert i Peak District nasjonalpark, som var den første nasjonalparken i Storbritannia. Parkgrensene ble trukket slik at man unngikk å få med byer, men Buxton er praktisk talt omringet av parken.
Området deles gjerne inn i den nordlige delen Dark Peak, hvor man finner mye myrlandskap, og den sørlige White Peak som er det mest befolkede området. Ifølge parkmyndighetene er Peak District verdens nest mest populære nasjonalpark.
Magnum Photos
Magnum Photos, drevet av Magnum Agency, er et internasjonalt kooperativ av fotografer. Det er ett av verdens ledende når det gjelder dokumentarfotografi. Magnum Photos mottar støtte fra Canon og Nikon, men byrået eies av fotografene – administrasjonen har kun en støttefunksjon og medlemmene beholder alle rettigheter til egne arbeider. Samtlige viktige avgjørelser tas i plenum på årlige samlinger, som blir holdt vekselvis i New York og Paris. Magnum har kontorer i New York, Paris, London og Tokyo.
Peak District
White Peak er et kalksteinsområde, hvilket medfører at det er mange grotter der. Under Dark Peak finner man skifer og sandstein. Det høyeste punktet er toppen på Kinder Scout.
Magnum Photos
Byrået ble grunnlagt av krigsfotografene Robert Capa, David «Chim» Seymour, Henri Cartier-Bresson, og George Rodger i 1947, som en reaksjon på deres opplevelser gjennom sitt arbeid under Andre verdenskrig. To av dem døde under krigsfotografering: Capa i Nord-Vietnam i 1954 og Seymour ved Suez-kanalen i 1956.
Peak District
Historie
Masseinntrengningen på Kinder Scout var en sivil ulydighetsaksjon som ble gjennomført i 1932, og som var et vannskille for kampanjen for nasjonalparker og fri adgang til myrheiene. 17. april 1951 ble Peak District landets første nasjonalpark.
Magnum Photos
Kravene er strenge for å bli medlem. Siden 1947 er kun 79 fotografer blitt opptatt.
Peak District
Historie
Den første langdistanseturveien i landet er også knyttet til Peak District; Pennine Way begynner i landsbyen Edale i hjertet av området.
Magnum Photos
Jonas Bendiksen ble fullt medlem i 2008, som eneste nordmann.
Peak District
Historie
Mange tror at navnet Peak District kommer av ordet peak, som betyr «fjelltopp». Dette stemmer ikke; navnet kommer fra pict, en referanse til jernalderfolket som levde i området, hvis kultur antagelig overlevde lengst nettopp i Derbyshire. Keltiske og pre-keltiske skikker og festivaler har satt spor som man fortsatt kan se.
Epenwöhrden
Epenswöhrden er en kommune i kretsen Ditmarsken i delstaten Schleswig-Holstein i Tyskland. Epenswöhrden ligger i Midtre Ditmarskens amt, og var en del av Meldorflands amt før sammenslåingen den 1. januar 2008.
Alvesta kommune
Alvesta kommune er en kommune i Kronobergs län i landskapet Småland i Sverige. Kommunens administrasjonssenter ligger i Alvesta.
Tettsteder
Alvesta kommune har seks tettsteder. I tabellen oppgis antall innbyggere per 31. desember 2010.
Imbé de Minas
Imbé de Minas er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Slaget ved Winwaed
Slaget ved Winwaed ble utkjempet 15. november 655 mellom kongene Penda av Mercia og Oswiu av Northumbria. Det endte i nederlag for Mercia og Pendas død. Slaget sto ved en elv som ble kalt Winwaed; denne er ikke sikkert identifisert. Det mest sannsynlige er at det er en bielv til Humber.
Toponomi
Winwœd eller winwæd gammelengelsk, kommer fra elementene winnan («strid, »«kamp») og wæd («grunt vann», «vade[sted]»).
Bakgrunn
Bakgrunnen for slaget er Pendas framgang i 630- og 640-årene. Han slo Edwin av Northumbria i Hatfield Chase i 633 og Oswald av Bernicia i Maserfield i 642. Krigere fra Mercia utførte regelmessig plyndringstokter inn i Northumbria, til tider så langt nord som kongens bosted Bamburgh.
Oswiu ser ut til å ha nektet å gå med på Pendas krav, og etter å ha samlet allierte fra East Anglia og Wales gikk han ut med en styrke på «tretti legioner». Dette var antagelig betraktelig færre menn en det Penda hadde til rådighet. Oswiu skal ha tilbudt skatter for å få en fredsavtale, men det ser ut til at Penda ikke aksepterte dette. Ifølge Beda ba Oswiu før slaget til Gud og lovte å sende sin datter i kloster og gi tolv eiendommer til kirken for bygging av klostre dersom han seiret.
Slaget
Etter at slaget hadde begynt trakk to av Pendas allierte, Cadfael ap Cynfeddw av Gwynedd og Aethelwald av Deira seg ut. Penda led deretter et knusende nederlag, og både han og Aethelhere av East Anglia falt i slaget.
Konsekvenser
Oswiu tok etter seieren det meste av Mercia, men lot Pendas sønn Paeda beholde en mindre bit.
Vel så viktig er at slaget markerte den angelsaksiske hedendoms effektive endelikt. Charles Plummer skriver i 1896 at slaget var «decisive as to the religious destiny of the English». Penda hadde fortsatt med sin tradisjonelle hedendom til tross for de mange konversjoner av de øvrige angelsaksiske monarker rundt ham til kristendommen, og flere kristne konger hadde falt i kamp mot ham; etter Pendas død gikk det raskere med Mercias kristning, Alle de påfølgende konger der (også Pendas søbber Peada, Wulfhere og Æthelred) var kriostne.
Brus med ananassmak
Oskar Syltes brus med ananassmak, i dagligtale kalt ananasbrus, er en syntetisk fruktbrus fra Oskar Sylte Mineralvannfabrikk. Den har en dyp oransjebrun farge og en smak med hint av ananas.
Brusen med ananassmak har vært Oskar Syltes mestselgende produkt og er like gammel som bedriften selv. I 2004 utgjorde ananasbrus 20 til 30 prosent av firmaets salg.
Den har vært produsert etter samme oppskrift siden oppstarten i 1929.
Brusen finnes i 2022 også i en sukkerfri versjon. Den sukkerfrie brusen med ananassmak er søtet med aspartam og acesulfam K.
Inconfidentes
Inconfidentes er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
ECC
ECC som forkortelse, kan stå for flere ting:
Kaj Munks vei (Oslo)
Kaj Munks vei er en del av Ring 3 i Oslo. Navnet betegner stykket mellom Sognsveien og Tåsenveien. Langs en god del av denne strekningen går selve ringveien i tunnel, mens en parallell lokalvei er skiltet som Kaj Munks vei.
Fortsettelsen vestover heter Torgny Segerstedts vei, mens den østre fortsettelsen etter Tåsentunnelen heter Rolf Wickstrøms vei.
Veien fikk navn i 1945 etter den danske presten og forfatteren Kaj Munk, som ble drept av Gestapo.
7 og 41 er eneste gatenumre i bruk. På sistnevnte adresse er Tåsen Nærsenter (åpnet 1963).
Indaiabira
Indaiabira er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
NAIS
NAIS kan vise til
Florent Sinama-Pongolle
Florent Sinama-Pongolle (født 20. oktober 1984 i St. Pierre, Réunion) er en fransk fotballspiller som spiller i den skotske klubben Dundee United FC.
Indianópolis (Minas Gerais)
Indianópolis er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Torgeir Waldemar
Torgeir Waldemar Engen (født 9. november 1974) er en norsk musiker, kjent som soloartist under navnet Torgeir Waldemar. Han debuterte med EP-en Take me Home på Astma Records november 2012. 3. oktober 2014 ga han ut sitt første album, Torgeir Waldemar, på Vestkyst Records / Musikkoperatørene. For albumet ble han nominert til klassene country og årets nykommer under Spellemannprisen 2014. Han ga ut sitt andre album, No Offending Borders, i januar 2017 og ble for det nominert til Spellemannprisen 2017 i klassen rock.
Torgeir Waldemar spiller gitar i stonerrock-bandet The Devil and the Almighty Blues. Han har også vært medlem av bandene The Goo Men og Jake Ziah.
PUD
PUD kan vise til:
Jens Otto Krag
Jens Otto Krag (født 15. september 1914 i Randers, død 22. juni 1978 i Skiveren) var en dansk sosialdemokratisk politiker. Han representerte partiet Socialdemokratiet, og var Danmarks statsminister 1962–1968 og 1971–1972. Krag var en av landets mest fremtredende politikere, og særlig opptatt av EF-spørsmål.
Karriere
Han avla eksamen som cand.polit. ved Københavns Universitet i 1940. Deretter ble han sekretær i Valutacentralen og Direktoratet for Vareforsyning. Etter krigen ble han kontorsjef i Arbejderbevægelsens Erhvervsråd.
Jens Otto Krag var medlem av Folketinget fra 1947 til 1973.
Krag var en hovedkraft bak Socialdemokratiets etterkrigsprogram: Fremtidens Danmark.
I 1962 avløste han Viggo Kampmann som statsminister, og var en ivrig tilhenger av en aktiv dansk Europa-politikk.
I 1966 fikk Socialdemokratiet og Socialistisk Folkeparti for første gang flertall, og dannet «det røde kabinet», en sosialdemokratisk mindretallsregjering, kun med støtte fra Socialistisk Folkeparti. Det var i denne forbindelse Krag ble kjent for uttrykket: Man har et standpunkt, til man tar et nyt. Før valget i 1966 hadde han uttalt at han aldri ville danne regjering bare med tilslutning fra Socialistisk Folkeparti.
Jens Otto Krag ble i 1966 tildelt Karlsprisen.
Kirsebærreke
Kirsebærreke er en art i gruppen Atyidae. Det er en altetende ferskvanns reke som blir opptil 2.5 cm lang og lever i ett til to år.
Kjønnsforskjeller
Hannen er mindre og ikke så fargerik som hunnen.Hannen blir 20mm og hunnen blir 25mm. Ofte kan man se en gul «sal» på hunnen; det man ser er eggene som utvikles i egglederne.
Akvaristikk
Kirsebærreke trives med en temperatur mellom 18 og 25 °C og en pH mellom 6,3 og 8,2. Den er ikke aggressiv, men tar alt av fôr. De trenger mye grønt i maten og er gode algeetere.
Oppdrett
Så lenge det er en hann og en hunn i et akvarium, og ingen predatorer, vil kirsebærrekene formere seg. Hunnen bærer de befruktede eggene under halen til de klekkes. Nyklekkede kirsebærreker ser ut som miniatyrutgaver av foreldrene.
Casey Stoney
Casey Jean Stoney (født 13. mai 1982 i London, England) er en engelsk kvinnelig fotballspiller som spiller for fotballaget Lincoln Ladies.
KFOR
KFOR (Kosovo Force) er en NATO-ledet internasjonal fredsbevarende styrke med ansvar for å skape og vedlikeholde fred og sikkerhet i Kosovo. Styrken gikk inn i Kosovo 12. juni 1999, to dager etter at FN-resolusjon 1,244 ble vedtatt og Kosovokrigen avsluttet.
På det meste tjenestegjorde mer enn 50 000 soldater fra 30 forskjellige land i KFOR. De største bidragene til KFOR kommer fra Storbritannia (19 000 soldater), USA (7 000 soldater), Frankrike (7 000 soldater) og Tyskland (6 000 soldater). I tillegg bidro Norge i flere år med en avdeling av bataljons størrelse, blant annet Telemark bataljon, Jegerkorpset - Akershus regiment og en helikopterenhet (2004–2005).
I 2013 startet Forsvaret en kartlegging av helsen til KFOR-veteraner etter påstander om at flere skal ha utviklet hjernesvulst som følge av eksponering for radioaktiv stråling. Forsvarsdepartementet avviste senere økt forekomst av kreft blant KFOR-veteraner.
De første spesialsoldatene
Norge bidro til KFOR fra juni 1999, etter at den norske deltakelsen ble besluttet av regjeringen samme måned.
Rundt 20 spesialsoldater fra Hærens jegerkommando var blant de første som ble satt inn, blant annet for å sikre flyplassen ved provinshovedstaden Priština, for å klargjøre innsetting av hovedstyrken. De sikret også KFOR-styrkens herredømme over Pristina, blant annet gjennom kontakt med kommandantene for de serbiske og kosovoalbanske styrkene.
Oppdragene
HJKs første oppdrag var å opprette forbindelse mellom general Borislav Stefanovic, som var sjef for innenriksministeriet hvor politistyrkene var underlagt, og general Mike Jackson som var sjef KFOR.
Ettersom konflikten på Balkan fortsatte, ble det gjennomført nye deployeringer til området. Det første dreide seg om et oppdrag som sikkerhetslag for KFORs sjef, general Thorstein Skiaker, i 2001.
Hovedstyrken
Fra 1. september 1999 deltok Norge offisielt med en mekanisert infanteribataljon, Telemark bataljon, med over 900 soldater og oberstløytnant Robert Mood som bataljonssjef. Dette var det første internasjonale oppdraget til en samlet Telemark bataljon, og det var også den største styrken Norge hadde sendt til utlandet siden Tysklandsbrigaden.
Den norske bataljonen var del av den britiskledede brigaden. Kontingentsjefen hadde sitt hovedkvarter utenfor Skopje i Makedonia, der også en norsk forsyningsavdeling holdt til.
Norge stilte i denne perioden med en rekke spesialiserte støttefunksjoner til hovedkvarteret. Fra infanteribataljonen ble det skilt ut og stilt en reservestyrke på rundt 200 soldater. Dette var Task Force Viking, som fungerte som et instrument for sjefen i KFOR.
Ansvarsområde
Den norske avdelingen var kjent som Norwegian battalion (NORBN), og hadde sitt hovedkvarter utenfor Pristina. Den hadde ansvaret for sikkerheten i tre kommuner vest for Pristina. Norge hadde også en leir utenfor Skopje, Makedonia, med en forsyningsavdeling.