cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mark Teeuwen
Marcus Jacobus Teeuwen (født 1966 i Nederland) er professor i japansk språk og kultur ved Institutt for kulturstudier og orientalske språk, Universitetet i Oslo.
Han har en doktorgrad fra 1996 med avhandlingen Watarai Shinto: An Intellectual History of the Outer Shrine in Ise, underviste ved University of Wales 1994–99 og er siden 1999 professor i Oslo. Han arbeider særlig med shintoismen, og har alene eller sammen med andre blant annet skrevet Shinto in history: Ways of the kami (2000), Buddhas and kami in Japan: Honji suijaku as a combinatory paradigm (2003), The culture of secrecy in Japanese religion (2006) og A new history of Shinto (2009) og redigert Shinto, Japans eldste myter (2005) og Zen (2007) i serien Verdens Hellige Skrifter.
Vitenskapsåret 1693
Vitenskapsåret 1693 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 1693.
Port Chicago-eksplosjonen
Port Chicago-eksplosjonen var en eksplosjon som fant sted den 17. juli 1944 ved Port Chicago Naval Magazine, i California i USA. 320 soldater og sivile ble drept, og 390 ble skadd. De fleste av disse var vervede afrikansk-amerikanske.
Kulturhuset i Stockholm
Kulturhuset er et kultursenter ved Sergels torg i Stockholm.
Beslutningen om å bygge et kultursenter i sentrum av Stockholm ble fattet under byfornyingsprosessen i 1950- og 1960-årene. Nybygget skulle være en motvekt til den kommersielle utnyttelsen av den indre by. I 1965 utlyste kommunen en arkitektkonkurranse, som ble vunnet av arkitekten Peter Celsing.
Celsing mottok Kasper Salin-prisen for bygningen i.
Under ombyggingen av Riksdagshuset hadde det svenske parlamentet midlertidig tilhold i Kulturhuset.
Metrologi
Metrologi (fra gresk μέτρον (metron), «mål» og λόγος (logos), «fornuft», «lære») er læren om hvordan å måle. På norsk kalles metrologi ofte måleteknikk eller måleteknisk vitenskap.
Metrologi må ikke forveksles med meteorologi, som er vitenskapen om atmosfæren (værvarsling).
Ida M. Tarbell
Ida Minerva Tarbell (født 5. november 1857 i Hatch Hollow i Erie County i Pennsylvania i USA, død 6. januar 1944 i Bridgeport i Connecticut) var en amerikansk forfatter og journalist.
Biografi
Som journalist var hun kjent som en av de ledende «muckrakers» (møkkagravere).
Hun var kjent for sin undersøkende journalistikk knyttet til oljeselskapet Standard Oil Company. Hun skrev en artikkelserie i 19 deler fra november 1902 og fram til oktober 1904. Artiklene var samlet og publisert som The History of the Standard Oil Company i 1904. Artikkelserien var viktig i prosessen fram mot oppsplittingen av Standard Oil i 1911.
Andre bokutgivninger: Life of Abraham Lincoln (1900), The Business of Being a Woman (1912), The Ways of Women (1915), biografier om Elbert H. Gary (1925) og Owen D. Young (1932), The Nationalizing of Business, 1878–1898 (1936), og selvbiografien, All in the Day's Work (1939).
Hun døde av lungebetennelse i 1944, 86 år gammel.
I 2000 ble hun innvotert i National Women's Hall of Fame.
Willard van Orman Quine
Willard van Orman Quine (født 25. juni 1908, død 25. desember 2000) var en amerikansk filosof, matematiker og logiker, professor ved Harvard University fra 1948. Hans bidrag til filosofien er innen den analytiske tradisjonen, spesielt den formelle logikken i grenselandet mellom filosofi, matematikk og semantikk.
Han fikk sin høyere utdannelse fra Oberlin College og Harvard University.
Edmund Heines
Edmund Heines (født 21. juli 1897 i München, død 30. juni 1934 i Stadelheim-fengselet i München) var en tysk nazist og SA-offiser. Han var Ernst Röhms nestkommanderende i SA, og kan også ha vært hans elsker. Han ble idømt en kortere fengselsstraff for sin deltakelse i ølkjellerkuppet i 1923.
Heines ble drept under utrenskningen i De lange knivers natt.
Bakgrunn
Etter abitur i 1915, tjenestegjorde Heines som frivillig i første verdenskrig, og ble i 1918 dimittert som løytnant. Has innsats ble belønnet med Jernkorset klasse 2. I de første årene etter krigen var han med i frikorpset Roßbach og var i 1919 med i kamper i Baltikum og i 1920 i kappkuppet. I juni samme år skal han ha deltatt i drapet på Willi Schmidt, en 20 år gammel landarbeider.
I november 1923 deltok han i ølkjellerkuppet og ble dømt til 15 måneders fengsel. Han sonte i Landsberg fengsel samtidig med Hitler, og ble løslatt allerede i september 1924. På dette tidspunktet var NSDAP og SA forbudte organisasjoner, og han trådte da inn i Münchner Frontbann-Regiment, en dekkorganisasjon for SA. han trådte inn igjen i NSDAP og SA da disse ble tillatt igjen i 1925. Året etter hadde han graden av Standartenführer.
I 1927 ble drapet på Schmidt kjent og Heines ble anklaget. Saken kom opp i Stettin i april og mail 1928 og han ble dømt til 15 år i tukthus. Ankesaken i februar og mars 1929 endte med at han ble løslatt mot 5 000 reichsmark i kausjon. Samme år ble han utnevnt til leder av NSDAP for et distrikt i Oberpfalz for en kort periode. I 1930 ble han medlem av Riksdagen for Liegnitz. I årene 1931 til 1934 var han SA-leder i Schlesien og var samtidig Ernst Röhms nestkommanderende. I 1933 ble han medlem av statsrådet i Preussen og i mai samme år ble han leder av politiet i Breslau.
Henrettelsen
Hitlers sjåfør Erich Kempka hevdet i 1946 i et intervju at Edmund Heines ble funnet i seng med en uidentifisert 18 år gammel mann da han ble arrestert under De lange knivers natt, men han hadde imidlertid ikke selv observert dette. Ifølge Kempka, nektet Heines å samarbeide og ville ikke kle på seg. Da SS-folkene rapporterte dette til Hitler, hadde han personlig gått til Heines' rom og beordret ham til å kle på seg innen fem minutter, eller risikere å bli skutt. Etter at disse fem minuttene hadde gått, hadde Heines fortsatt ikke etterfulgt ordren. Som følge av dette, ble Hitler så rasende at han beordret SS-mennene å ta Heines og gutten på utsiden av huset og skyte dem. Heines, Röhm og en rekke andre SA-leder ble fraktet til Stadelheim-fengselet i München, ca. 50 km nord for Bad Wiessee ved innsjøen Tegernsee hvor de ble arrestert, og henrettet samme dag. Hitler omtalte Heines som «en av de ledende medlemmene av en liten gruppe av elementer som holdt sammen gjennom lik legning» i sin tale i Reichstag 13. juli 1934.
Marie-Helene Östlund
Hun vant overraskende VM-gull på 20 km i Oberstdorf i Vest-Tyskland i 1987. Hun fikk dele Svenska Dagbladets gullmedalje med det svenske ishockeylandslaget som ble verdensmestere samme år. Hun ble også tildelt Radiosportens Jerringpris i 1987. Totalt vant hun fire medaljer i VM i sin internasjonale karriere, en gull, en sølv og to bronse.
Hun ble nummer to sammenlagt i verdenscupen sesongen 1987/88.
Liste over ordførere i Arendal
Ofte har skiftet av ordfører skjedd ved årsskiftet, men ikke alltid. Eksempelvis overtok Rolstad Larsen som ordfører 30. oktober 2003, og gikk av 20. oktober 2011, så listen er prøvd satt opp slik at årstallet blir satt på den som styrte mesteparten av det aktuelle året.
Kilder
Listen er utarbeidet av Øyvind Rosenvinge, Fortidsminneforeningen avdeling Aust-Agder.
Shropshire Union-kanalen
Shropshire Union-kanalen forbinder Wolverhampton med elven Mersey. Den regnes som den siste hovedkanal som ble anlagt i England, og var Thomas Telfords siste store arbeid.
Mye av kanalen består av tidligere kanaler som ble bundet sammen. Sør for Nantwich i Cheshire var den opprinnelig Birmingham og Liverpool Junction-kanalen; fra Nantwich til Chester ligger den eldste delen, Chesterkanalen som ble påbegynt i 1777; nord for Chester brukes den nordligste delen av Llangollenkanalen, tidligere kjent som Ellesmerekanalen.
Ved Nantwich ligger en lang kunstig banke og en akvedukt som fører kanalen over hovedveien mellom Nantwich og Chester. Lenger sør er det også utført store anleggsarbeider for å bygge kanalen, blant annet en tunnel på over 600 m nær Gnosall.
Bolivia under Sommer-OL 1984
Bolivia under Sommer-OL 1984. Elleve sportsutøvere fra Bolivia deltok i seks sporter under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. De vant ikke noen medaljer.
Østerrike-Ungarn
Riket besto av dagens Østerrike, Ungarn, Bosnia-Hercegovina, Kroatia, Tsjekkia, Slovakia, Slovenia, store deler av Serbia og Romania og mindre deler av Italia, Montenegro, Polen og Ukraina.
Opptakt
Den østerriksk-prøyssiske krig, også kalt den tyske krig, den tyske broderkrig eller samlingskrigen, ble utkjempet i 1866 mellom Keiserriket Østerrike og kongeriket Preussen om lederskapet i Det tyske forbund. Den endte med Preussen og dennes alliertes seier over Østerrike. Preussen overtok dermed den lederposisjon blant de tyske statene som Østerrike tidligere hadde hatt, og grunnla Det nordtyske forbund. Året etter ble Østerrike-Ungarn opprettet.
Mot den andre grensen på Den italienske halvøy hadde også Østerrike mistet innflytelse. Den generelle nedgangen i innflytelse i Europa for Østerrike ga derfor grunnlaget for at radikale grep måtte tas.
Avtalen
Bakgrunnen for dannelsen av denne realunionen var et kompromiss mellom tyskerne i Østerrike-Böhmen og madjarene i Ungarn. Selv om tyskerne utgjorde mindre enn halvparten av befolkningen i Østerrike og madjarene tilsvarende i Ungarn, hadde de to gruppene kontroll over de andre folkeslagene i områdene, nemlig i Østerrike italienere, slovenere, tsjekkere, polakker og rutenere (dagens vest-ukrainere) og i Ungarn slovaker, kroater, bosniere, serbere og transsilvanere (rumenere).
Landområder
Østerrike-Ungarn var veldig dominerende i Sentral-Europa og på det nordvestlige Balkan. Det var regnet som en av Europas fem stormakter mens det eksisterte, men var i motsetning til de fire andre (Storbritannia, Frankrike, Det tyske keiserdømmet og Det russiske keiserdømmet) et multietnisk lappeteppe uten noen klar etnisk majoritet, og ble derfor oppløst etter første verdenskrig, da seierherrene mente at hvert folkeslag i størst mulig grad skulle ha sin egen nasjonalstat.
Til den østerrikske delen, Cisleithania, hørte de habsburgske arvelandene, Böhmen, Mähren, syd-Schlesien, Galicia og Lodomeria, Bukovina, Salzburg, Istria og Dalmatia. Det egentlige Ungarn, som inkluderte det nåværende Slovakia, utgjorde sammen med Siebenbürgen (Transilvania), Slovenia og Kroatia den ungarske delen av riket. Bosnia-Hercegovina var fra 1908 et felles område, et såkalt kondominium, for Østerrike og Ungarn.
Imperiet hadde i motsetning til de andre stormaktene nesten ingen landområder/kolonier utenfor Europa, kun en garnison i Tianjin i Kina som det fikk som en del av Åttenasjonsalliansen som slo ned bokseropprøret.
Kronland
Etter omorganiseringen av det østerrikske keiserriket i 1867 fikk den ungarske riksdelen (Transleithania) større selvstendighet. Den østerrikske riksdelen (Cisleithania) bestod av femten såkalte Kronländer («kronland»). Selv om disse ikke var autonome, hadde mange av disse rettslige særtrekk og var derfor heller ikke rene forvaltningsdistrikter.
Utenrikspolitikk
På slutten av 1860-årene hadde ambisjonene Østerrike-Ungarn hadde i Italia og Tyskland blitt kvalt av ved fremveksten av nye nasjonale krefter. Samtidig førte nedgangen og mislykkede reformer av Det ottomanske riket til voksende slavisk motstand i det okkuperte Balkan, og Russland og Østerrike-Ungarn så dermed en mulighet til å utvide i denne regionen. I 1876 tilbød Russland ovenfor Østerrike-Ungarn at man delte Balkan mellom seg, men Andrássy mente for Østerrike-Ungarn allerede var en «mettet» stat og at de ikke kunne takle flere områder. Hele monarkiet ble dermed trukket inn i en vanskelig posisjon med tanke på diplomatisk balansegang. Dette startet først under Andrássy, med tanke på provinsen Bosnia og Hercegovina, en overveiende slavisk område av Det ottomanske riket, som ble overført til østerriksk-ungarsk kontroll i 1878, av Berlin-kongressen. Ustabiliteten dette medførte endte til slutt opp med krig etter drapet på erkehertug Franz Ferdinand av Østerrike ved Sarajevo i 1914.
Første verdenskrig
Østerrike-Ungarn deltok på samtlige fire fronter i Europa under første verdenskrig: På Balkanfronten, østfronten og Italiafronten var de direkte involvert fra første øyeblikk siden kampene foregikk i deres grensetrakter, mens man fra 1918 hjalp Keiserriket Tyskland på vestfronten etter man (som del av Sentralmaktene) hadde vunnet på østfronten. Resultatet av seieren i øst var en skuffelse: freden i Brest-Litovsk gav Tyskland kontroll over enorme områder, mens Østerrike-Ungarn ble innsnevret. Før krigens avslutning i november 1918 ble det også klart at man hadde tapt både Italia- og Balkan-fronten.
Datidens og ettertidens vurdering
I årene før første verdenskrig var datidens vurdering, både internt i Østerrike-Ungarn, men også blant land ellers i Europa, at Østerrike-Ungarns var en konstruksjon som ikke passet i den moderne verden. Denne oppfatningen har endret seg over tid, ikke minst etter andre verdenskrig og de brutale etniske rensingene i Sentral- og Øst-Europa både under og etter krigen. At Østerrike-Ungarn som multinasjonal stat hadde en sentral posisjon for hvordan europeisk politisk historie utviklet seg i perioden mellom revolusjonene i 1848 og avslutningen på andre verdenskrig i 1945.
Rasmus Reinvang
Reinvang har bidratt til flere av bindene i serien Verdens Hellige Skrifter om sørasiatisk religion, blant annet som redaktør av bindet Shiva, endeliktets gud (2005) og bidragsyter til Buddhas fortellinger (2001) og Yoga (2004). Han har undervist i indisk kulturhistorie ved Københavns Universitet (1997–1999) og i skandinavistikk ved Universitetet i Gdańsk (2000–2001) i Polen, og vært gjesteforeleser ved Universitetet i Lviv (Ukraina) og Universitetet i Novi Sad (Serbia).
Han har vært medforfatter til bøkene Når Gud bestemmer menyen: regler om mat og drikke i verdensreligionene (2004), Logos og Dharma: Religioner, livssyn og etikk (2006), og bidragsyter til Jørgen Randers' bok 2052: A Global Forecast for the Next Forty Years (2012) samt boken Disrupting the Future: Great Ideas for Creating a Much Better World (2014). Han har også skrevet en rekke artikler, blant annet i Internasjonal politikk (2013) om BRIKS-samarbeidet, i Chaos: Skandinavisk tidsskrift for religionshistoriske studier om indisk religionshistorie og vesten samt hermeneutikk , og artikkelen «Konstruksjonen av India» i tidsskriftet Samtiden (1999).
Han jobbet i konsulentselskapet Econ Pöyry fra 2010 til 2012, hvor han var leder for Sustainability Services og blant annet en av forfatterne bak rapporten "Norge 2050: Et paradigmefremsyn" i samarbeid med Norsk Klimastiftelse. Reinvang var partner i konsulentfirmaet Vista Analyse i perioden 2012–2015, hvor han jobbet med analyser knyttet til miljø, klima, grønn byutvikling, bistandsprosjekter samt evalueringer av offentlige programmer og tiltak.
Siden 2013 har Reinvang vært politiker for Miljøpartiet De Grønne. Han ble valgt inn i bydelsutvalget i bydel Grünerløkka i 2015 og som vara til bystyret. Siden 2015 har han jobbet i Oslo-byrådet til Raymond Johansen, som byrådssekretær for byutvikling for Hanna E. Marcussen (MDG) og Arild Hermstad (MDG). Fra 9. mars til 25. mai 2021 fungerte han som byråd for byutvikling.
Hetland kraftverk
Hetland kraftverk er et  vannkraftverk i Ognavassdraget i Hå kommune i Rogaland.
Kraftverket utnytter et fall på 57,5 meter fra reguleringsmagasinet Holvamatnet. Nedbørsfeltet er på 37 km², årlig tilsig er på 67 mill. m³ og magasinkapasiteten er på 11 millioner m³.
Produksjonen startet i 1915, og kraftverket ble oppgradert med nytt aggregat i 1982.
Installert effekt er på 1,5 MW fra en francisturbin. Midlere årsproduksjon er på 6 GWh.
Kraftverket eies av Lyse Energi.
Vertshuset Sinclair
Vertshuset Sinclair er en veikro og motell ved fylkesvei 2522 i Kvam i Gudbrandsdalen. Fram til 2016 gikk Europavei 6 rett forbi, og vertshuset var et populært stoppested for veifarende, midt mellom Oslo og Trondheim.
Historie
Våren 1971 ble det gitt godkjennelse til å etablere Vertshuset Sinclair som en gjenreising av. Hotellet var et av de eldste i Gudbrandsdalen, fra 1899, og brant ned 14. september 1970.
Initiativtaker var Jon Selfors, som siden 1969 hadde vært veikrovert ved Europavei 18 på Elgesem i Sandefjord. Vertshuset er tegnet av arkitekt og hadde opprinnelig en grunnflate på 900 m². Ved åpningen 1. juni 1972 hadde det en kafeteria med 94 sitteplasser og en motelldel med totalt 40 sengeplasser. I tillegg hadde det et selskapslokale i kjelleren med plass til 150 gjester.
På grunn av sin posisjon midt mellom Oslo og byene på Nordvestlandet og Trondheim, og begrensningene i kjøre- og hviletid, gjorde Sinclair godt egnet for at ekspressbussruter kunne ha sjåførbytte og lovpålagt hvile der, og i tillegg gi både sjåfører og passasjerer mulighet til å kjøpe seg et måltid. Sinclair var også åpent for nattbussene, som hadde sine stopp der i halv tre–tre-tida. Rutene som hadde matpauser ved Sinclair på opptil tre kvarter var Nordfjordekspressen (Måløy–Oslo, 1988–2017), Møre-ekspressen (Ulsteinvik–Oslo, 1993–2017) og Lavprisekspressen (Trondheim–Oslo, 2004–2017). På det meste stoppet 20 busser i døgnet hos Sinclair. Også konkurrenten Mors kro, som lå ca. 700 m lengre vest, fungerte som pause- og matstopp for et par ekspressbussruter; Dag- og Nattekspressen (Ålesund/Molde–Oslo, 2000–2012) og Nordmørsekspressen (Kristiansund–Oslo, 2003–2010).
17. desember 2016 ble veien flyttet til andre siden av Lågen, noe som gjorde at mange busser og rundt 75 prosent av trafikken forbi forsvant. 13. januar 2017 flyttet Lavprisekspressen sin pausestopp til Vinstra vegpark på Lomoen. Årsdøgntrafikken (ÅDT) forbi Sinclair var i 1974 på 3,350 biler. I 2015 hadde ÅDT steget til 5,769biler, mens etter at veien ble flytta sank ÅDT til kun 1,900 biler i 2017. Den reduserte trafikken førte til at vertshuset stengte 1. mars 2017.
Aron Johansson
Aron Johansson (født 11. januar 1860 i Ryssby, Kronobergs län i Småland, død 2. april 1936) var en svensk arkitekt. Han har bl.a. tegnet Riksdagshuset i Stockholm.
Johansson fikk sin utdannelse blant annet ved Chalmerska institutet (1876–80) og Konstakademien (1881–84). De neste fem årene var han på studiereiser i Tyskland, Frankrike, Spania og Italia, de tre siste årene som statens reisestipendiat.
I 1884 ble Johansson tilsatt som arkitekt i Överintendentsämbetet (det som seinere ble Byggnadsstyrelsen). Han ble her betrodd stadig mer sentrale oppgaver. Fra 1890 arbeidet han med riksdags- og riksbanksbygningene på Helgeandsholmen i Stockholm. I begynnelsen var han assistent for Helgo Zettervall, men det ble etter hvert Johansson som sluttførte prosjektene. Bygningene stod ferdig i 1905–06.
Av andre verker nevnes:
Johanssons arkitektur er ofte massivt monumental i imitert renessanse og barokk. Noen bygg er også i jugend.
Hartvig Marcus Lassen
Hartvig Marcus Lassen (født 9. august 1824 i Bergen, død 8. august 1897 i Kristiania ) var en norsk litteraturhistoriker, redaktør og lærebokforfatter.
Strekkbenk
En strekkbenk er et torturinstrument i bruk i flere hundre år som strekker offerets kropp og dermed forårsaker store smerter og ofte permanent skade. Den beskrives lett som «middelaldersk», men bruken er bedre belagt i utstrakt grad i andre tidsepoker, ikke minst etter middelalderen.
Oldtiden
En forløper er kjent fra oldtiden, og bruken er da belagt frem til 300-tallet, for eksempel mot kristne som Vincent av Saragossa (død 304), og omtali av kirkefedrene Tertullian og Hieronymus (420 e.Kr).
Hartvig Marcus Lassen
Han var Christian Lassens nevø. I 1842 ble han student, og var en tid lærer ved Nissens Pikeskole i Christiania. Han var redaktør av flere blader og tidsskrifter. 1857–91 var han redaktør for Skilling-Magazin til udbredelse af nyttige kundskaber. 1868-1897 var han redaktør av tidsskriftet Folkevennen og mellom 1891 og 1897 redigerte han Folkebladet. I tillegg var han i perioden mellom 1879 og 1879 redaktør av både Christiania Intelligentssedler og Den norske Rigstidende.
Strekkbenk
England
Instrumentet er særlig kjent fra England der den er belagt i bruk fra slutten av senmiddelalderen (Tower of London, 1447). Der ble den også ble kalt «Hertugen av Exeters datter», men ble også brukt andre steder i Europa.
Den katolske martyr Nicholas Owen, kjent for byggingen av prestegjemmer, døde under tortur på strekkbenken i Tower of London i 1606. Guy Fawkes antas også å ha blitt slik torturert, ettersom den kongelige tillatelse dertil er bevart. I 1615 ble Edmond Peacham, anklaget for høyforræderi, slik torturert.
Hartvig Marcus Lassen
Han er særlig husket for sitt arbeid med å samle og utgi Henrik Wergelands Samlede skrifter og som forfatter av den første Wergeland-biografien (Henrik Wergeland og hans samtid, 1866, ny utg. 1877). Han skrev også flere lærebøker for folkeskolen; sammen med Bernhard Pauss utgav han bl.a. ''Læsebog i Modersmaalet.
Strekkbenk
England
I 1628 oppkom spørsmålet om metoden var legal for Privy Council. Det gjaldt da John Felton, som hadde myrdet George Villiers, 1. Duke of Buckingham. Dommerne motsatte seg dette som striende mor engelsk lov. Året før hadde Karl I av England autorisert irske domstoler til å straffe en katolsk prest på denne måte; dette synes å ha vært strekkbenkens siste anvendelse i Irland.
Hartvig Marcus Lassen
Lassen er gravlagt på Vår Frelsers gravlund i Oslo.
Strekkbenk
England
I 1679 ble den mordmistenkte sølvsmeden Miles Prance truet under avhør med strekkbenken.
Beskrivelse
Benken består av en rektangulær ramme eller benk med runde stokker i en eller begge ender. Offerets hender og føtter ble bundet til tau festet i stokkene, eventuelt til en stokk i den ene enden og et fast punkt i den andre, og stokkene ble så rotert med sveiver slik at tauene ble strammet.
Smerten kunne påføres gradvis, ved å kontrollere hvor mye man sveivet på stokkene. Dermed kunne offeret gis mulighet til å slippe smertene ved å tilstå eller komme med de ønskede opplysninger. Dersom torturisten ikke fikk svar ville offeret etter hvert bli klar over at torturen kunne medføre permanent skade og dermed vedvarende smerte. Det psykiske aspektet ved å føle og kanskje ikke minst høre at ledd, ben og brusk ble ødelagt gjorde strekkbenken til et av de mest brutale og fryktede torturinstrumentene.
Bruk av strekkbenken kunne kombineres med andre torturmetoder, som klyping med glødende tenger, ettersom offeret var i en svært sårbar stilling.
Fredrik Reinfeldts regjering
Regjeringen Reinfeldt var en borgerlig flertallsregjering bestående av de fire partiene Moderata samlingspartiet, Centerpartiet, Folkpartiet liberalerna og Kristdemokraterna, hvilke tilsammen utgjør Allians för Sverige.
Statsråder
Departementsråder er markert i fet skrift. Kulturdepartementet, Arbetsmarknadsdepartementet samt Integrations- och jämställdhetsdepartementet er ennå ikke formelt etablert som departement i regeringskansliet. Inntil videre tjenestegjør kulturministeren i Utbildningsdepartementet, arbeidsmarkedsministeren i Näringsdepartementet og integrasjons- og likestillingsministeren i Justitiedepartementet.
{| border="0" !width="25%" align="left"| Departement / portefølje !width="25%" align="left" colspan="2"| Navn !width="25%" align="left"| Politisk parti !width="25%" align="left"| Embetsperiode !colspan="3" align="left"|
Statsrådsberedningen
!colspan="3" align="left"| !colspan="3" align="left"|
Justitiedepartementet
!colspan="3" align="left"|
Forsvarsdepartementet
!colspan="3" align="left"|
Sosialdepartementet
!colspan="3" align="left"|
Finansdepartementet
!colspan="3" align="left"|
Utdanningsdepartementet
!colspan="3" align="left"|
Jordbruksdepartementet
!colspan="3" align="left"|
Miljødepartementet
!colspan="3" align="left"|
Näringsdepartementet
!colspan="3" align="left"|
Statssekretær
{| border="0" !width="25%" align="left"| Departement / anvarsområde !width="25%" align="left" colspan="2"| Navn !width="25%" align="left"| Politisk parti !width="25%" align="left"| Embetsperiode !colspan="3" align="left"|
Statsrådsberedningen
!colspan="3" align="left"|
Utbildningsdepartementet
!colspan="3" align="left"|
Regjeringens politikk
En av regjeringens første store beslutninger kommer sannsynligvis til å være å oppheve de endringer i loven om ansettelsesbeskyttelse, som egentlig skulle trådt i kraft 1. juli 2007. Den forrige rød-grønne regjeringen bestemte at visse vikarer skulle ha fortrinn for fast ansettelse etter seks måneder. Den borgerlige blokken stemte mot forslaget i Riksdagen og lovte å omgjøre forslaget hvis de kom til makten etter valget; argumentet var at lovendringen ville gi næringslivet problemer og gi færre ansettelser.
Alliansen har tidligere opplyst at man vil at den svenske staten selger seg helt eller delvis ut av en rekke selskap, blant annet Vin & Sprit, Nordea, TeliaSonera og SAS. Man vil også spare en milliard på redusert statlig byråkrati, blant annet gjennom at flere statlige myndigheter legges ned.
I spørsmålet om skolepolitikk er den borgerlige alliansen enige om å innføre karakterer fra sjette klasse i grunnskolen.
Caprese Michelangelo
Caprese Michelangelo er en kommune i provinsen Arezzo i den italienske regionen Toscana. Stedet er kjent som fødested for Michelangelo (1475) og for astronomen og matematikeren Giovanni Santini (1787).
Nabokommunene er Anghiari, Chitignano, Chiusi della Verna, Pieve Santo Stefano og Subbiano.
Skonningsfoss kraftverk
Skonningsfoss kraftverk er et vannkraftverk ved Tistedalen i Halden kommune i Viken fylke.
Caprese Michelangelo
Frazioni
Kommunen omfatter følgende frazioni:
Casalino di Caprese, Dicciano, Fragaiolo, Gregnano, Lama, Monna, Papiano, Ponte Singerna, San Casciano, San Cristoforo, Selva Perugina, Sovaggio, Trecciano, Valboncione
Darren Potter
Darren Michael Potter (født 21. desember 1984) er en irsk fotballspiller som spiller for den engelske klubben Tranmere Rovers FC.
Biografi
Han er oppvokst i Liverpool og startet sin fotballkarriere for Liverpool FC. Debuten for Liverpool kom borte mot Graz 10. august 2004.
Han spiller landslagsfotball for Irland og har 3 U21-kamper for Irland og kamper på flere aldersbestemte landslag.
Skonningsfoss kraftverk
Kraftverket eies av Akershus Energi og ble kjøp fra Norske Skog i 2002.
Darren Potter
Biografi
Potter ble lånt ut til Southampton i januar 2006 for ca. 4 mnd. I midten av august 2006 ble han lånt ut til Wolverhampton Wanderers for hele sesongen 2006/07. Han gjorde sin debut for Wolves 19. august da han kom inn som innbytter i en 1–0 seier over Burnley FC og hadde sin første kamp fra start 4 dager senere i en uavgjort kamp (som Wolves tapte på straffer) mot Chesterfield FC i ligacupen.
Han gjorde han sine saker så bra i Wolves at klubben i januar 2007 kjøpte ham for £250 000.
Karriere som spiller
Tabellen er oppdatert pr 23. januar 2007
Våre venner kinesarane
Våre venner kinesarane er en bok fra 2007 av Are Kalvø. Boka er en reiseskildring, en samtidsskildring og en ironisk-ambivalent hyllest til kinarestauranter i Norge.
Forfatteren reiser rundt i landet for å spise på minst en kinerestaurant i hver kommune som har slike. Kalvø har gitt alle kinarestaurantene terningkast etter hygge og matkvalitet. Samtlige restauranter fikk seks fordi, som Kalvø sa på talkshowet Grosvold, skal boka være koselig.
Stanley Cavell
Stanley Cavell (født 1. september 1926 i Atlanta i Georgia, USA, død 19. juni 2018) var en amerikansk filosof. Han var professor for estetikk og General Theory of Value ved Harvard University.
Han ble født i en jødisk familie og begynte å studere musikk, og han gikk ut med en Bachelor of Arts i musikk ved Berkeley Universitet i 1947. Kort tid etter å ha blitt akseptert på Juilliard universitet, ga han opp musikkstudiet og endret studieretning til filosofi. Han studerte ved UCLA før han fullførte utdannelsen ved Harvard.
Hans første undervisningsposisjon var ved Berkeley, men han returnerte senere til Harvard, der han ble utnevnt til professor i estetikk og General Theory of Value i 1963. Studieåret 1970-1971 var han professor på fakultet ved Senter for humanistisk ved Wesleyan University. Cavell mottok en MacArthur Fellowship i 1992. I 1997 ble han professor emeritus ved Harvard universitet.
Rudolf Svensson
Rudolf Svensson (født 27. mars 1899 i Gudhem nær Falköping, død 4. desember 1978) var en svensk bryter. Han startet yrkeskarrieren ved kavaleriet i Stockholm, men ble senere brannmann.
Han ble olympisk mester i bryting gresk-romersk stil både i 1928 i Amsterdam og i 1932 i Los Angeles i tungvekt. I 1921 og 1922 tok han VM-sølv i gresk-romersk stil. Han ble svensk mester sju ganger og vant europamesterskapet to ganger i 1925 og 1933
Fylkesvei 116
Fylkesvei 116 (Fv116) går mellom Eggeroa i Råde og Skjønnerød i Fredrikstad. Veiens lengde er 22,4 km.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
Öppna landskap
«Öppna landskap» er en sommersang på svensk fra 1982. Melodi og tekst er skrevet av Ulf Lundell. Den ble utgitt på LP-platen Kär och galen i 1982. og har kommet til å bli én av Lundells mest kjente sanger. Den har blitt omtalt som «Sveriges uoffisielle nasjonalsang», og enkelte ville på 1980-tallet gjøre den til offisiell svensk nasjonalsang. I likhet med de to versene som synges av «Du gamla, du fria» mangler den også navnet Sverige i teksten. Sangen handler om å bo på et nydelig sted nær sjøen.
Lars August Lundhs (1838–1916) vårsang «Hör hur västanvinden susar» er opprinnelse till Ulf Lundells velkjente sang; de to sangene har omtrent samme innledning.
En coverversjon med Ultima Thule ble utgitt i 1994.
Sangen er også utgitt i en versjon med Curt Haagers på albumet En spännande dag för Josefine (1982), med vokal fra tidligere Vikingarna-vokalist Stefan Borsch, samt Simons på albumet Novelty Accordion.
Sangen blir av og til kritisert, fordi den delvis handler om hjemmebrent sprit, da én av tekstlinjene lyder: «Där bränner jag mitt brännvin själv och kryddar med johannesört».
Norsk versjon
Per Johan Skjærstad har skrevet en norsk tekst. Den bærer tittelen «Åpne landskap».
Listeplassering
Versjonen til Ultima Thule kom på den svenske singlelisten 18. februar 1994, lå der i åtte uker og som nummer fire i én uke.
SISD
Single instructions, single data (SISD) er en av fire former for datamaskinarkitekturer i en klassifisering som ble foreslått av Michael J. Flynn i 1966.
Den opprinnelige von Neumann-modellen bestod av én enkelt mikroprosessor, med ét enkelt instruksjonssett, som utførte én instruksjon av gangen. Denne modellen tilhører SISD i Flynns taksonomi.
Iran under Sommer-OL 2012
Iran deltok under Sommer-OL 2012 i London som ble arrangert i perioden 27. juli til 12. august 2012. Med fire gull og 12 medaljer totalt var dette tidenes beste prestasjon til Iran i Olympisk sammenheng.
Kalle Øby
Karl Gunnar «Kalle» Øby (født 1946) er en norsk skuespiller på teaterscene, film og fjernsyn. Øby ble uteksaminert fra Statens Teaterskole i 1977. Han har også arbeidet som sjømann, sjåfør, kokk og sveiser.
Kalle Øby har vært knyttet til Nationaltheatret i to perioder, først 1977 til 1980, deretter 1990 til 1992. Han har vært ved Hålogaland Teater, Rogaland teater og Den Nationale Scene i Bergen. Våren 2008 spilte han i Henrik IV ved Det norske teatret.
Han ble kjent for et større publikum som tillitsmannen Torbjørn Lindbekk i NRK-serien Offshore (1996). Serien fikk Amandaprisen for Årets underholdningsdrama for fjernsyn. Foruten karrieren på TV, film og teater, har han arbeidet med barneteater i Østfold.
I 2002 mottok han Østfoldmålprisen fordi han i sin karriere svært ofte har brukt østfolddialekten.
Olegário Benquerença
Olegario Manuel Bartolo Faustino Benquerença (født 18. oktober 1969) er en portugisisk fotballdommer. Han har pr. 15. juni 2009 dømt 11 kamper i Mesterligaen og 13 kamper i UEFA-cupen.
Han er en av 38 kandidater til å dømme i verdensmesterskapet i fotball 2010 i Sør-Afrika.
Kapsler (legemiddel)
Kapsler er en legemiddelform som inneholder et virkestoff i dosert mengde, og er vanligvis laget av gelatin. Kapslene kan være hele og elastiske (myke kapsler), eller de kan bestå av to sylindriske halvdeler som er skjøvet inn i hverandre (harde kapsler). Den to-delte, teleskopiske kapselen ble patentert av James Murdock i London i 1847.
Kapsler brukes også til kosttilskudd og naturmidler. Myke kapsler er godt egnet til flytende stoff (f.eks trankapsler), mens de andre brukes til faste eller halvfaste stoffer (pulver).
For vegetarianere og andre kan det være av betydning at kapsler også kan fremstilles av polysakkarider eller derivater fra planter som karragener og modifiserte former av stivelse og cellulose. Disse kalles ofte vegicaps.
Kapsler kan svelges hele, de skal henfalle i magesaften i løpet av 10 minutter. Men de kan også tas fra hverandre for så å blande legemidlet i væske eller syltetøy, f.eks. til små barn som ikke kan svelge kapslene hele.
Lucien Matte
Matte ble utdannet University of Montreal og Laval der han tok grader i filosofi, naturvitenskaper, teologi og pedagogikk. Han trådte inn i jesuittordenen i 1930 og ble presteviet i 1938.
I 1945 ble han bedt av keiseren av Etiopia, Haile Selassie, og å reorganisere landets skolesystem. Pater Matte reorganiserte systemet fra folkeskolenivå av og oppover, grunnla University College of Addis Ababa i 1954 og ble i 1961 rektor for det samme universitetet som da hadde fått navnet Haile Selassie-universitetet.
Pater Matte kom til Sudbury i Canada i 1962 da han ble utnevnt til rektor for University of Sudbury. I anerkjennelse for hva presten hadde gjort for Etiopia donerte Haile Selassie $10,000 til universitetets bygningsfond.
Pizza Hut
Pizza Hut er en amerikansk pizzakjede og en internasjonal franchise-virksomhet som er basert i Addison i Texas. Den ble etablert i 1958 av Frank Carney.
Kjeden er kjent for å servere sideretter sammen med pizzaene sine, for eksempel pasta, buffalo wings, breadsticks og hvitløksbrød. Pizza Hut er en av verdens største pizzakjeder, med over 6 000 pizzarestauranter i USA og 5 600 i 94 andre land. Kjeden er en del av Yum! Brands, Inc som har cirka 34 000 serveringssteder i 100 land.
Et greskeid selskap drev i årene 1994–1997 fem Pizza Hut-restauranter i Norge, dette selskapet drev også en annen pizzakjede i Norge samtidig. I 1998 ble rettighetene solgt til et norsk selskap, men ettersom norske arbeidsrettsregler påla dette selskapet å ta over de ansatte, som hovedsakelig var grekere, ble videre drift vanskeliggjort. I 2000 trakk Pizza Hut seg ut av Norge.
Jack Hanna
John Bushnell «Jack» Hanna (født 2. januar 1947 i Knoxville, Tennessee) er en amerikansk dyrepasser og direktør emeritus i Columbus Zoo and Aquarium. Han var administrerende direktør for Columbus Zoo fra 1978 til 1992. Han er best kjent for sine Tv-opptredener på Good Morning America, The Late Show with David Letterman og Larry King Live. Han går under kallenavnet «Jungle Jack Hanna».
Oppvekst og karriere
Jack Hanna ble født 2. januar 1947 i Knoxville, Tennessee. Han vokste opp på farens farm like utenfor Knoxville og fikk sin første jobb som 11 åring, da han begynte å jobbe for dr. Roberts, familiens veterinær. Da han skulle begynte på high school valgte han The Kiski School i Saltsburg, Pennsylvania, der han ble ferdig i 1965. Deretter begynte han på Muskingum College i New Concord, Ohio, der han ble uteksaminert med en BA-grad. Der møtte han også sin kone, Suzi Egli, som han giftet seg med i 1968 og sammen fikk de barna Kathaleen, Suzanne og Julie. Like etter de giftet seg, startet de en dyrebutikk, Pet Kingdom, i Knoxville. De flyttet til Sanford, Florida i 1973 for å drive Central Florida Zoo og gjorde det til 1975, da han tok en pause på grunn av sydom i familien. I 1978 søkte han og fikk jobben som Executive Director i Columbus Zoo & Aquarium, Columbus, Ohio.
Mellom 1981 og 1983 var Hanna programleder for Hanna's Ark på den lokale CBS TV-stasjonen WBNS. I 1983 ble Hanna invitert til TV-programmet Good Morning America i New York som fulgte fødselen av gorillatvillinger i Columbus Zoo. To år senere, i 1985, ble han invitert til Late Night with David Letterman. Besøket ble en suksess for Jack Hanna og Columbus Zoo, som blir invitert flere ganger årlig til The Late Show with David Letterman. 17. januar 2011 gjorde han ,ifølge Late Shows nyhetsbrev, sin 80. opptreden sammenlagt på Lettermans talkshow, med 54 opptredener på The Late Show og 26 på Late Night. Fra 1988 ble han også en hyppig gjest hos Larry King Live.
Trent og Mersey-kanalen
Trent og Mersey-kanalen forbinder elven Trent ved Shardlow i Derbyshire med elven Mersey ved Runcorn i Cheshire. Den er 140 km lang, og gir en transportoforbindelse fra Nordvest-England til Øst-Midlands. Kanalen ble åpnet i 1777.
I Cheshire ligger Anderton båtheis, som var verdens første båtheis, og den eneste i Storbritannia inntil Falkirk Wheel i Skottland ble bygget.
Harecastletunnelen er mer enn 2,5 km lang. Det er faktisk to tunneler, da en nyere avløste den opprinnelige. Den eldste ble bygget av Brindley. I den ble lektere trukket gjennom av menn som lå på ryggen og skjøv fra mot taket med bena. Dette var en svært tung jobb, som skapte store forsinkelser. Derfor ble Thomas Telford bedt om å konstruere en ny tunnel i 1827. Denne går parallelt med Brindleys tunnel, men er omkring 100 meter lenger. Den har en gangvei langs siden, slik at lekterne kunne trekkes på vanlig måte. Begge tunneler var i bruk i en periode, men tidlig i det 20. århundre måtte den eldste stenges da den begynte å sige sammen. Det samme problemet har også oppstått i Telfords tunnel, men der har man funnet løsninger på det. Den er fortsatt i bruk, og er den fjerde lengste farbare kanal i Storbritannia.
Karel Lismont
Karel Lismont (født 8. mars 1949 i Borgloon) er en tidligere belgisk langdistanseløper, som blant annet har to OL-medaljer i maraton.
Under EM i friidrett 1971 var Lismont bare 22 år gammel, og helt ukjent for det internasjonale publikum. Han kom på 16.-plass på 10 000 meter, og stilte fem dager senere til start på maraton. Dette løpet vant han på tiden 2.13.09, foran sin berømte landsmann Gaston Roelants og de britiske forhåndsfavorittene Trevor Wright og Ron Hill. I de kommende årene skulle Lismont flere ganger bevise at EM-triumfen ikke var noe engangstilfelle.
Under OL 1972 i München tok han sølv på maraton, bak amerikaneren Frank Shorter. Fire år senere, under OL 1976 i Montréal tok han bronsemedaljen, bak Waldemar Cierpinski og Frank Shorter.
Under EM 1978 i Praha vant han en ny bronsemedalje, og nok en tredjeplass ble det under EM 1982 i Athen. Lismont har også to individuelle bronsemedaljer fra VM i terrengløp (1974 og 1978). I lagkonkurransen gikk han til topps med det belgiske laget i 1973, 1974 og 1977, og tok sølv i 1976 og bronse i 1980.
Bryn (andre betydninger)
Bryn kan vise til:
Karel Lismont
Han stilte til start i det første verdensmesterskapet i friidret i 1983 i Helsingfors. Han løp nok en gang under 2.12, og kom i mål drøyt et minutt bak vinneren, Robert De Castella. Det holdt likevel bare til niendeplass. Det samme året vant han Berlin maraton.
Leo Eitinger
Leo Joshua («Sjoa») Eitinger (født 12. desember 1912 i Lomnice i Syd-Mähren, død 15. oktober 1996 i Oslo) var en norsk lege, professor i psykiatri ved Universitetet i Oslo og en av de mest sentrale personene i utviklingen av det moderne norske psykiatrifaget og helsevesenet i etterkrigstiden.
Eitinger vokste opp i Tsjekkoslovakia og flyktet til Norge i 1939. Han ble deportert og overlevde tilintetgjørelsesleirene Auschwitz og Buchenwald under andre verdenskrig. Eitinger var sentral i oppbyggingen av moderne norsk psykiatri etter krigen, og ledet i mange år Universitetets psykiatriske klinikk (UPK) på Blindern i Oslo. Han ble særlig kjent for sitt vitenskapelige arbeid om psykiske senskader hos holocaust-ofre og hos flyktninger, og hans arbeid fikk stor internasjonal innflytelse. Han regnes sammen med Torstein Dale som grunnlegger av militærpsykiatrien som fag i Norge, og har blitt beskrevet av Arne Sund som katastrofepsykiatriens «bestefar». Som professor emeritus var han knyttet til Kontoret for katastrofepsykiatri (nå Nasjonalt kunnskapssenter om vold og traumatisk stress), som hans arbeid hadde vært med å legge grunnlaget for.
Han var en utrettelig forkjemper for menneskerettighetene. Særlig jødenes, krigsfangenes, krigsveteranenes og flyktningenes sak lå ham på hjertet. Han etablerte Lisl og Leo Eitingers fond som sammen med UiO står bak UiOs menneskerettighetspris – Lisl og Leo Eitingers fond (også kalt Lisl og Leo Eitingers pris eller Eitingerprisen).
Mesteparten av Arkivet etter Leo Eitinger er plassert hos Senter for studier av Holocaust og livssynsminoriteter.
Bakgrunn
Eitinger ble født av jødiske foreldre i landsbyen Lomnice (Lomnitz), ikke langt fra byen Brno (Brünn) i Mähren i det nåværende Tsjekkia innenfor det som den gang var Østerrike-Ungarn. Som ungdom ble han aktiv som sosialistisk sionist. Han studerte filosofi og medisin ved Masaryk-universitetet i Brno, og ble uteksaminert som lege i 1937. Etter eksamen ble han innkalt til tjeneste i det tsjekkoslovakiske luftvåpen.
Andre verdenskrig
Etter at Hitler-Tyskland okkuperte Tsjekkoslovakia i mars 1939, flyktet han i november samme år, med hjelp fra Odd Nansen. Han hadde selv arbeidet for Nansenhjelpen. Ved hjelp av Nansenpass havnet han i Norge og startet sin legekarriere i Norge og drev også privat praksis.
Da de tyske okkupantene også kom til Norge mistet han i desember 1940 lisensen fordi han var jøde. Eitinger involverte seg snart i motstandsarbeidet og gikk i dekning som sagbruksarbeider på Nesjestranda i Romsdal. På Nesjestranda var det flere flyktninger fra Tsjekkoslovakia, blant annet Otto Eisler med familie og familien Lustig. Han ble i mars 1942 arrestert og satt blant annet i Vollan fengsel og på Falstad. I november 1942 kom toget fra Trondheim for sent til DS «Donau» og de satt på Bredtvet til de ble sendt til Tyskland med «Gotenland» i februar 1943.
Tidlig i 1945 ble gjenlevende fanger i Auschwitz drevet vestover mot blant annet Buchenwald. Blant disse var Eitinger, Samuel Steinmann, Julius Paltiel, Assor Hirsch, Pelle Hirsch og Nathan Fein fra Norge. De fikk mat sendt av Danske Røde Kors til de norske studentene der. Steinmann, Paltiel og brødrene Hirsch gjemte seg 6. april 1945 da jødene i leiren ble plukket ut og henrettet i et steinbrudd. Da en tsjekker på Eitingers alder døde, ble deres kartotekkort byttet om slik at Eitinger unnslapp. Fein ble drept. Få dager senere ble leiren frigjort av amerikanske styrker. De hvite bussene hentet ut de norske studentene i Buchenwald, mens de fem jødene ikke fikk være med og de kom seg til Danmark på egen hånd. Eitinger vitnet i straffesaken mot Vidkun Quisling. Han avga også forklaring for Salten forhørsrett om opplevelsene i Auschwitz.
Etter krigen
Han returnerte til Norge i 1945 hvor han gjenopptok sin karriere. Eitinger spesialiserte seg i psykiatri og tok i 1958 den medisinske doktorgraden med en avhandling om psykiske lidelser blant flyktninger i Norge og bidro med å utvikle krisepsykiatri som et sterkt fag i Norge. Hans forskning om overlevende fra konsentrasjonsleirene (KZ-syndromet, 1964) og sykelighet som følge av ekstrem stress har hatt internasjonal gjennomslagskraft. Han ble professor i psykiatri ved Universitetet i Oslo og ledet i en mannsalder Universitetets psykiatriske klinikk, en forskningsbasert klinikk beliggende på jordene mellom Blindern og Vindern. Eitingers arbeid bidro også til å legge grunnlaget for etableringen av Forsvarets psykologisk-psykiatriske tjeneste og faget militærpsykiatri i etterkrigstiden, og han har blitt beskrevet av Arne Sund som katastrofepsykiatriens «bestefar». Som professor emeritus var han knyttet til og hadde kontor ved det nyetablerte Kontoret for katastrofepsykiatri (nå Nasjonalt kunnskapssenter om vold og traumatisk stress), som hans arbeid hadde vært med å legge grunnlaget for. Nils Retterstøl skrev at «med sine erfaringer, med sin kunnskap og ved sin visdom var [Eitinger] naturligvis en meget verdifull ressursperson ved kontoret. Kontoret for katastrofepsykiatri kom nettopp til å arbeide med problemområder som hadde vært sentrale ikke bare i hans faglige liv, men også i hans privatliv.» Han var også medlem av den rettsmedisinske kommisjons psykiatriske avdeling.
Universitetet i Oslos pris for menneskerettigheter bærer navnet UiOs menneskerettighetspris – Lisl og Leo Eitingers fond til ære for Lisl og Leo Eitinger.
Utmerkelser
Eitinger var kommandør av St. Olavs orden. I 1973 ble han utnevnt til æresmedlem av Den tsjekkoslovakiske psykiatriske forening som takk for utviklingen av kollegiale og vitenskapelige forbindelser mellom forskere i Norge og Tsjekkoslovakia. I 1988 mottok han Fritt Ord-prisen.
Han var æresmedlem av Det tsjekkoslovakiske medisinske akademi og var medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi.
Lardalgaten (Tønsberg)
Lardalgaten (21-49) er en gate i Tønsberg.
Gaten har fått navn etter tidligere Lardal kommune.
Ove Flindt-Bjerg
Som spiller fikk Flindt-Bjerg 18 landskamper og scoret 1 mål for mellom 1970 og 1979. Som klubbspiller spilte han for Vejgaard, Aalborg, FC Wacker Innsbruck, Karlsruher SC, San Jose, VÖEST Linz og Nørresundby Boldklub. Han har tidligere vært trener for Urawa Red Diamonds, Viking, Odd Grenland og SC Bregenz, og vært sportssjef i FC Tirol.
Han er far til den tidligere Odd Grenland- og Viking-spilleren Christian Flindt-Bjerg.
Alžbeta Havrančíková
Alžbeta Havrančíková (født 27. september 1963 i Poprad) er en slovakisk tidligere langrennsløper.
I sitt første verdenscuprenn i 1984, i tsjekkiske Štrbské Pleso, ble hun nummer 10 på 5 km. Hennes beste resultater kom fire år senere, i sesongen 1988/89. Under VM 1989 i Lahtis havnet hun to ganger like utenfor seierspallen. Både på 10 km og 30 km fristil kom hun på fjerdeplass. Hun gikk også for stafettlaget, som gikk i mål på en femteplass.
Ellers i sesongen vant Havrančíková et verdenscuprenn over 30 km fristil i Klingenthal, og 5 km fristil i La Féclaz. Med disse gode resultatene sikret hun seg andreplassen sammenlagt i verdenscupen, bak Jelena Välbe.
Under OL 1988 kom det tsjekkoslovakiske laget på sjuendeplass i stafetten, under OL 1994 ble det en plass bedre (nummer 6). Havrančíková oppnådde sin beste individuelle OL-plassering på Lillehammer, der hun ble nummer åtte på 30 km fri. I stafetten gikk hun for det slovakiske laget som ble nummer sju.
Alžbeta Havrančíková la opp etter sesongen 1999/2000.
Francesco Bellotti
Francesco Bellotti (født 6. august 1979) er en italiensk syklist.