cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Innherred
Til Innherred regnes i noen sammenhenger de seks kommunene Levanger, Verdal, Inderøy, Frosta, Steinkjer, Snåsa og tidligere Skatval kommune. Disse kommunene har til sammen 67 166 innbyggere (1. juli 2009) og 7 836 kvadratkilometer. Innherred grenser til Stjørdalen, Fosen og Namdalen.
I andre sammenhenger inkluderes Namdalseid, Leksvik og eventuelt Stjørdal og Meråker. Avgrensingen av distriktet er ikke entydig; Namdalseid samarbeider både mot Innherred og nordover til Namdalen.
Kommunene Snåsa, Steinkjer, Inderøy, Verdal og Levanger, inngikk i april 2021 et politisk samarbeid gjennom Innherred interkommunale politiske råd, Innherred regionråd.
I Den norske kirke var distriktet til 2019 inndelt i Sør-Innherad prosti (Frosta, Levanger, Verdal) og Nord-Innherad prosti (Inderøy, Verran, Namdalseid, Steinkjer, Snåsa), begge i Nidaros bispedømme. Den 1. januar 2019 ble de to prostiene slått sammen til Stiklestad prosti.
Rettslig er distriktet underlagt Inntrøndelag tingrett. Tidligere hørte Levanger og Verdal inn under Stjør- og Verdal tingrett, mens de resterende kommuner utgjorde domsmyndighetsområdet til Inderøy tingrett, begge underlagt Frostating lagdømme. I den tidligere inndeling i fogderier hørte Levanger og Verdal til Stjør- og Værdalen fogderi, mens de resterende kommunene utgjorde Inderøen fogderi.
Området kalles også for Inntrøndelag, og var i Frostatingsloven inndelt i de fire småfylkene Skeynafylki, Verdølafylki, Eynafylki og Sparbyggjafylki. Den tilsvarende enheten Uttrøndelag omfattet da de noe større småfylkene Stiordølafylki, Strindafylke, Gauldølafylke og Orkdølafylke.
Suomenniemi
Den 1. januar 2013 ble Suomenniemi og Kristina en del av kommunen S:t Michel.
Kveldpåfugløye
Kveldpåfugløye (Smerinthus ocellata) er en sommerfugl som tilhører familien svermere (Sphingidae). Den er lett å kjenne på at den har store øyeflekker på bakvingene. I Norge flyr den i mai – juni på Sørlandet og Østlandet.
Utseende
En stor (vingespenn 75 – 95 mm) sommerfugl, kroppen er forholdsvis kort og vingene brede til svermer å være. Hodet er ganske lite med reduserte munndeler, antennene smalt fjærformede. Forvingene er noe flikete. Brystet er svart i midten, grått på sidene, bakkroppen grå. Forvingene er brunlige med et svakt, rosa skjær, med flere smale, lyse og mørke tverrbånd. Bakvingene er for det meste rosa, nær bakkanten med en stor, rund, svart øyeflekk med en blå ring inne i. Larven er grønn.
Levevis
Larvene lever vanligvis på selje (Salix caprea), sjeldnere på apal eller andre løvtrær. De er bare aktive om natten og gjemmer seg om dagen. Kveldpåfugløyet flyr i løv- og blandingsskog i mai – juni. Som andre Smerinthinae tar den ikke næring til seg som voksen, men overlever på næring den har lagret fra larvetiden.
Utbredelse
Kveldpåfugløyet finnes over det meste av Europa østover til Sibir. I Norge forekommer den på Østlandet og Sørlandet, nord til Hamar og vest til Farsund. Den kan noen steder være forholdsvis vanlig. I Amerika blir den erstattet av den ganske like arten Smerinthus jamaicensis.
Chr. Michelsens Institutt
'''Chr. Michelsens Institutt (CMI)''' er et uavhengig forskningsinstitutt i Bergen, Norge. I samarbeid med partnere fra hele verden adresserer CMI globale utfordringer og genererer kunnskap for å fremme rettferdighet og likeverd. Forskning av høy kvalitet kombineres med et engasjement for å gjøre kunnskap tilgjengelig og brukt. Hoveddisiplinene er økonomi, statsvitenskap og antropologi.
Instuttets direktør (per 2022) er Espen Villanger.
CMI har et tett samarbeid med flere institusjoner, som Universitetet i Bergen og Norges Handelshøyskole.
Historie
Økonomen Just Faaland og statsviteren Stein Rokkan utviklet instituttets forskning og ansatte flere forskere på 1950-tallet. I 1965 ble Development Action and Research Programme (DERAP) opprettet som et utviklingsøkonomisk prosjekt, og de neste tiårene ble utviklingsspørsmål et av kjerneområdene for CMI. På 1980-tallet opprett instituttet et menneskerettighetsprogram som sammen med DERAP ble instituttets to viktigste områder i samfunnsforskning. På 1990-tallet ble Christian Michelsen Research (CMR) skilt som en egen institusjon, og CMIs kjerneaktivitet ble samfunnsforskning.
Mbombela Stadium
Mbombela Stadium (av og til kjent som Giraffe Stadium eller Sjiraffstadionet fordi taket minnet om sjiraffer) er et nytt flerbruksstadion som blant annet ble brukt til kamper under fotball-VM 2010. Stadionet ligger på åpent land 6 km vest for den sørafrikanske byen Nelspruit, som midtpunktet i en foreslått idrettssone med andre anlegg for blant annet friidrett og cricket. Stadionet har en kapasitet på 43 500. «Mbombela» betyr «mange mennesker på et lite sted». I samme arenakompleks finnes det en ishockeyhall og en gymnastikksal.
Stadionet ble påbegynt i februar 2007 og ferdigstilt i oktober 2009. Byggekontrakten gikk til et sørafrikansk-fransk konsortium bestående av Basil Read Construction og Bouygues Construction. De fleste av setene er dekket av et uthengende tak. Stadionets særpreg utgjør de 18 taksøylene som minner om sjiraffer. Det ligger i nærheten av Kruger nasjonalpark og reflekterer det nære forholdet til naturen. Besøkende til denne VM-arenaen vil kunne kombinere dette med et besøk til viltreservatet.
Idrettsanlegget til en verdi av 1 050 millioner rand stod klart til bruk i 2010, lenge før VM ble sparket igang i juni samme år – dette har vært mulig gjennom finansiering fra skatteytere. Flerbruksstadionet, som ventes å være arena for viktige fotball- og rugbykamper, er også utstyrt med konferansefasiliteter.
Det ble spilt fire gruppespillkamper på Mbombela Stadium under verdensmesterskapet i 2010.
Korrupsjon i forbindelse med bygging av stadionet, førte til at flere lokale embetsmenn mistet sine jobber, og provins-regjeringen overtok styringen på prosjektet, pr. januar 2009.
Design
Mbombela Stadium er designet av sørafrikanske arkitekter og taket er bygget et par meter høyere enn normalt for at det skal kunne komme inn tilstrekkelig oksygen og luft, samtidig som det finnes luker mellom taket og lekterseksjonene slik at besøkende kan nyte den vakre utsikten mot fjellene som omkranser arenaen.
Banen
Banen er dimensjonert for rugbykamper (100 x 70 m) og fotballkamper (105 x 68 m), og flomlysenes styrke er satt til 2 200 lux for å møte FIFAs krav. Stadionet vil bli brukt intenst til trening og kamper. Banedekket av raigress, beregnet for den kjølige spillesesongen, er forsterket med naturgress og kunstige fibre. Dette gjør at banen oppleves som en stabil og rett gressoverflate. Gresstypen kalles Desso GrassMaster.
Tribuner
Plasseringen av tribunene tok sikte på å sette hver sitteplass så nær banen som praktisk mulig og opprettholde gode siktlinjer over hodene på tilskuerne. Tribunene er delt i 3 deler; en nedre del med 21 000 plasser, en midtre del med 3 500 plasser og en øvre del med 19 000 plasser.
Tak
Den 1 450 tonn tunge taket dekker et område på 22 500 kvadratmeter og 95 % av setene. Taket er bygget 35 meter over banen hvorav halvparten er gjennomskinnelig slik at mest mulig sollys kommer til banen og lyser opp tribuneanlegget. Taket flyter fritt fra toppen av tribunene med et 6 meters gap, festet til tykke taksøyler, for å sørge for ventilasjon i det varme klimaet og for å gi utsikt til de omkringliggende åsene fra stadionet. Strukturen ligger støttende uthengende på en 30 meters modul med ståltårn, som virker symbolsk som sjiraffhalser.
VM i fotball 2010
Under fotball-VM 2010 ble det spilt fire gruppespillkamper på Mbombela Stadium.
Kampoppsett:
Rory Gallagher
Rory Gallagher (født 2. mars 1948, død 14. juni 1995) var en irsk blues/rock gitarist og vokalist, som anses å være en av de mest innflytelsesrike irske rock og bluesmusikere. Rory Gallaghers karriere startet for alvor da han i 1966 grunnla bluesrock trioen Taste. Bandet ga ut to studioalbum, Taste i 1969 og On The Boards i 1970 før de ble oppløst Rory Gallagher startet sin solokarriere.
Han ga ut et stort antall soloalbum i løpet av sin solokarriere, men er nok mest kjent for hyppige turnéer i både USA og Europa. Selv om helsen ble svekket mot slutten av 80-tallet avtok ikke turnéene. I 1995 døde han av komplikasjoner under en levertransplantasjon.
29. juli
29. juli er den 210. dagen i året (den 211. i skuddår). Det er 155 dager igjen av året. Dagen har fått navnet Olsok eller Olavsdagen i Norge, etter slaget på Stiklestad i 1030. Det er i denne anledning en offisiell flaggdag, og var i utgangspunktet en katolsk merkedag for å minnes Olav den helliges død.
Navnedag
Olav, Ola, Ole.
Fødsler
Se flere som er født 29. juli i Kategori:Fødsler 29. juli.
Nicky Kuiper
Nicky Kuiper (født 7. juni 1989 i Arnhem) er en nederlandsk fotballspiller som spiller for den nederlandske klubben FC Eindhoven.
29. juli
Dødsfall
Se flere som døde 29. juli i Kategori:Dødsfall 29. juli.
Helligdager
Olsok feires for å minnes Olav den helliges død på Stiklestad. Offisiell flaggdag
Nasjonaldag på Færøyene
Live in Tokyo (Wig Wam)
Live in Tokyo er et konsertalbum av Wig Wam, utgitt i 2007. Albumet inneholder opptak av konserten i Shibuya O-East 26. februar 2007 i Tokyo.
Campingvogn
Campingvogn er en tilhenger som benyttes som mobilt oppholds- og overnattings-sted, og som vanligvis kan trekkes av en vanlig personbil. Det er vanlig å benytte såkalte fortelt, et spesiallaget telt som spennes fast til den siden av vogna som har inngangsdør, noe som kan mer enn fordoble det effektive innearealet. Enkelte lager mer permanente konstruksjoner istedenfor fortelt dersom vogna står fast plassert et sted, populært kalt spikertelt eller termotelt.
Historie
Den første campingvogn beregnet for transport med personbil ble lansert av engelske Eccles i 1919. I Norge tok ferieformen fart på 1960-tallet. En moderne campingvogn er utstyrt med tekniske innretninger for hygiene og matlaging. Alle vogner som selges på det norske markedet i dag er utstyrt med isolasjon og varmeanlegg for helårsbruk. Det benyttes propangass eller elektrisitet til varme og matlaging.
Mobile hjem
Oversettelsen campingvogn er ofte feilaktig brukt på norsk om de amerikanske mobile homes. Disse har ingenting med camping å gjøre, men er seksjonsbyggede, mobile boligenheter.
Anthony Trollope
Anthony Trollope (født 24. april 1815, død 6. desember 1882) var en engelsk forfatter, en av mest fremgangsrike, produktive og respekterte romanforfattere i viktoriatiden. Noen av de mest populære verkene, kjent som Barsetshire-krønikene, finner sted i det fiktive engelske grevskapet Barsetshire, men han skrev også dyptpløyende romaner om politiske, sosiale og kjønnsmessige spørsmål, og om andre emner.
En del av hans markante lesere var skuespilleren Alec Guinness (som aldri foretok en reise uten en roman av Trollope i bagasjen), tidligere britiske statsministre Harold Macmillan og John Major, økonomen John Kenneth Galbraith, den engelske dommeren lord Denning, de amerikanske forfatterne Sue Grafton, Dominick Dunne, og Robert Caro, Trollopes litterære omdømme dalte derimot en del mot slutten av hans levetid, men han fikk tilbake aktelsen av litteraturkritikerne ved midten av 1900-tallet.
Verker og omdømme
Trollopes første betydelige suksess kom med The Warden (1855) — den første av seks romaner om det fiktive grevskapet Barsetshire (og av den grunn refereres disse romanene kollektivt til som Barsetshire-krønikene), vanligvis med handling som roterte rundt de geistlige. Barchester Towers (1857) er antagelig den best kjente av disse. Trollopes andre betydelige bokserier, Palliser-romanene, er opptatt av politikk med den rike industrimannen Plantagenet Palliser og hans meget spontane og enda rikere hustru lady Glencora i framtredende posisjoner, men som med Barsetshire-serien fylte mange andre utviklede figurer hver roman.
Trollopes popularitet og kritikersuksess dalte i hans siste år, men fortsatte å skrive med uendret produktivitet. En del av hans senere romaner fikk god mottagelse, særlig den feiende satiren The Way We Live Now (1875) som den fremste. Til sammen skrev Trollope førtisju romaner, foruten også et dusin noveller og en del bøker med reisebeskrivelser.
Julian Hawthorne, en amerikansk forfatter, kritiker og en venn av Trollope, mens han lovpriste forfatteren, karakteriserte ham som «en kredit for England og menneskeheten, og [fortjente] å bli regnet blant menneskehetens yndlinger,» men la også til at «han har gjort stor skade på engelsk skjønnlitteratur med sine romaner.»
Henry James uttrykte også blandete meninger om Trollope. Den unge James skrev en del av bitende omtaler av Trollopes romaner, The Belton Estate kalte han eksempelvis for «en tåpelig bok uten en eneste tanke eller ide i den… en form for mental føde». Han gjorde det klart at han mislikte Trollopes fortellerteknikk; Trollopes muntre innskudd i sine romaner om hvordan hans handling kunne ta en hvilken som helst retning om forfatteren ønsket det, appellerte ikke til James' følelse om kunstnerisk integritet. Imidlertid godkjente James gjennomgående Trollopes oppmerksomhet til realistiske detaljer, slik han skrev i et essay kort tid etter romanforfatterens død:
Forfattere som William Makepeace Thackeray, George Eliot og Wilkie Collins beundret og ble venner med Trollope, og Eliot noterte at hun kunne ikke ha gått i gang med et slikt ambisiøst prosjekt som Middlemarch uten at Trollope hadde gått foran i sine romaner med den fiktive befolkning i Barsetshire. W.H. Auden skrev om Trollope at «Av alle romanforfattere i et hvilket som helst land, Trollope er den som best forstår pengenes rolle. Sammenlignet med ham er selv Balzac altfor romantisk.»
Bibliografi
Alle er romaner med mindre annet er angitt.
Oddvar Tegnander
Oddvar Tegnander (født 1. november 1931, død 7. august 2018 ) var en norsk misjonær, predikant, og forfatter. Han hadde tilknytning til den norske pinsebevegelsen. Han var gift med Sigrunn Tegnander. De har ett barn sammen.
Tegnander fikk tidlig et kall til å forkynne Guds ord. I unge år var han lærer på søndagskolen og leder på barne- og ungdomsleirer. Senere reiste han rundt i Norge som evangelist sammen med Gunnvald Oppheim, Willy R. Sæther og David Østby. Sammen med David Østby fikk Tegnander opplevde å stå i vekkelsesmøter i over to år, fra Sørlandet til Trøndelag. Han har vært forstander (pastor) i pinsebevegelsen.
Tegnander har i en periode vært medlem i Trondheim bystyre, for Krf.
Misjonær
Sigrunn og Oddvar Tegnander har vært misjonær i Japan i over seks år, utsendt av pinsemenigheten Betel Trondheim. I Japan fikk ekteparet være med å grunnlegge to menigheter.
Forkynner
Med sin store bibelkunnskap, og med sin måte å formidle på, var Tegnander etterspurt som taler, både innenfor og utenfor pinsebevegelsen.
Undervisning
Som 50-åring tok han cand.mag-eksamen i kristendom, pedagogikk, historie og media, ved Universitetet i Trondheim.
Tegnander har vært daglig leder av International Correspondence Institute (idag: Global University).
Han har vært lærer ved ungdoms- og videregående skoler og vært ansatt ved Artic Missions bibelskole på Kola, Helgeland Folkehøgskole, Hedmarktoppen Folkehøyskole.
Han var den første rektoren ved Troens Bevis Bibel- og Misjonsinstitutt, han har vært rektor ved Betelinstituttet (idag: Bibelskolen i Trondheim).
Bibliografi
Tegnander har skrevet 25 bøker og en mengde artikler om den kristen troen i aviser og tidsskrifter. I sin periode som misjonær i Japan, skrev han flere barnebøker med tema fra misjonsarbeidet i Japan. Han har også skrevet mye i den kristne ukeavisen Korsets Seier.
Bøker av Oddvar Tegnander.
Santee (elv)
Santee er nedre del av et lengre elvesystem i Nord-Carolina og Sør-Carolina i USA, og som totalt er 708 km langt. Det store nedbørfeltet til elva og dens tilførselselver dominerer kystsletta av Sør-Carolina, og når Atlanterhavet litt nord for byen Charleston, og like sør for munningen til en annen meget stor elv – Pee Dee River. Totalt nedbørfelt er 24 000 kvadrat-miles, eller om lag 64 500 km².
Langs vassdraget ligger kjente og gamle byer som Charlotte, Spartanburg, Columbia og nederst Charleston. Vassdraget har flere oppdemmede reservoarer.
Santee består av følgende større tilførselselver og nedre elveløp, regnet fra nordøst:
Green Carnation
Green Carnation er et gothpreget progressiv metal/rock-band fra Kristiansand, Norge. Gruppen ble raskt oppløst, men gjenforentes ni år senere da de skrev og utga deres første studioalbum. Etter opprettelsen i 1990 har gruppen skrevet musikk som innenfor sjangrene progressiv rock, metall og kunstrock.
Opprettelsen og begynnelsen (1990–2001)
Green Carnation ble opprettet av tidligere Emperor-bassist Terje Vik Schei som kaller seg «Tchort». Gruppen ble etter hvert oppløst og de gjenværende medlemmene opprettet bandet In The Woods..., et avant-garde/black metal band.
Green Carnations første album, Journey to the End of the Night, et folk-inspirert doom metal-album, ble ikke sluppet før 1999. To år senere slapp gruppen sitt neste album, Light of Day, Day of Darkness. Albumet består av en 60 minutter lang sang med samme navn. Albumet er vel ansett og sangen er en av de lengste innen heavy metal.
Sjangerskifte og en ny identitet (2001–2006)
I 2003 slapp gruppen et nytt album, A Blessing in Disguise. Albumet tok bandet inn i et nytt musikalsk terreng med sin blanding av progressiv metal/rock og anelser av gotisk metal og hard rock.
To år senere fulgte bandet opp med albumet The Quiet Offspring, publisert av The End Records. Dette albumet hadde en enda sterkere hard rock-tone og ble ansett som deres mest kommersielle album. Senere samme år slapp bandet EP-en The Burden is Mine... Alone. Dette var første gang bassisten/gitaristen Stein Roger Sordal hadde rollen som førstevokalist. Sangen som deler navn med EP-en er skrevet og fremført av ham selv. På denne EP-en var også første gang trommeslager Tommy Jacksonville skrev låten og teksten til Transparent Me. EP-en skulle også bli en indikator på hva bandet skulle foreta seg med det neste albumet deres.
Tidlig i 2006 slapp Green Carnation sitt femte album, The Acoustic Verses. Dette albumet tok bandet i et annerledes musikalsk terreng nok en gang. Hele albumet er fremført med akustiske instrumenter, noe som gir albumet en mykere, varmere stil enn det tyngre, mørkere og mer progressive bandet har laget tidligere. På dette albumet bidro Sordal, Jacksonville og Krumins som låtskrivere og tekstforfattere.
Nåtiden, splittelsen og fremtiden (2007 og fremover)
18. oktober 2007 kunngjorde Terje Vik Schei at de andre medlemmene av Green Carnation hadde fått sparken. I et intervju med avisa Fædrelandsvennen uttalte Tchort om det fremtidige albumet The Rise and Fall of Mankind: ''«Det [slippes] ikke i år, nei. De prosjektene jeg planlegger er så store at det vil ta litt tid å gjennomføre dem.»''
Mørtel
Mørtel er et materiale som brukes i murverk til å fylle fugene mellom de enkelte mursteinene og til å binde dem sammen. Mørtel betegner også limet som brukes til å feste fliser til underlaget. Mørtel kan bestå av leire med og uten tilslagsmaterialer, eller av sand med et bindemiddel. Som bindemiddel til mørtel har kalk lange tradisjoner. Fra omkring 1800 ble sement (Portlandsement) et stadig vanligere bindemiddel i mørtel, ofte i kombinasjon med kalk. I etterkrigstiden er sement blitt nær enerådende.
Sementmørtel
Sementmørtel består av vann, sement og tilslag som sand eller stein, og eventuelle fibermaterialer eller tilsetningsstoffer.
Mørtel er lett å forme i fersk tilstand fordi den er tilsatt vann og har flytende konsistens. Etter hvert som vannet reagerer med sementen gjennomgår mørtelen en herdeprosess og blir et fast materiale. Sementmørtel er en form for betong, men har kun tilslag med diameter mindre enn 4 mm.
Kalkmørtel
Som bindemiddelet ble før i tiden brukt kalk, fremstilt av kalkstein (kalsiumkarbonat, CaCO3), marmor eller skjell som ved brenning i kalkovn ble til ulesket kalk eller brent kalk (kalsiumoksid, CaO). Ved tilsetting av vann dannes lesket kalk (kalsiumhydroksid, Ca(OH)2), et fast stoff som ved tilsetting av ytterligere vann blir til deigkalk eller kalkvelling.
Kalkmørtel er en blanding av kalkdeig og sand. I motsetning til sementmørtel er den ikke hydraulisk, det vil si at den ikke herder ved å reagere med vann. Den får en viss fasthet ved å tørke, for så å herde gjennom lang tids opptak av karbondioksid fra luften. Da omdannes kalsiumhydroksid til kalsiumkarbonat, altså kjemisk sett det samme som kalkstein.
Den kjemiske sammensetningen til mørtelen er svært viktig både for herdingen og bestandigheten til muren. En god mørtel kan holde i flere tusen år. Vanligvis skal mørtelen bestå av 90-95 % kalsiumkarbonat og resten leire/sand.
Ballygar
Ballygar (irsk: Béal Átha Ghártha) er en landsby i grevskapet Galway i Irland. Den er lokalisert 19 km fra byen Roscommon langs N63, hovedveien mellom Galway og Roscommon. I henhold til folketellingen i 2016 har landsbyen en befolkning på 687 innbyggere. noe som økte til 689 i 2023.
Navn
Navnet Ballygar, historisk Beallagarr, kommer fra irske Béal Átha Ghártha. Det kan oversettes tilnærminsvis til áth– «vadested» og béal – «åpning, tilnærming, munn». Bosetningen har vært et møtepunkt for McDermott-klanen og handelssenteret gjennom århundrene.
Historie
Ballygar har en lang historie som kjøpstad og senter for handel. Ballygar var dog ikke kjent som bosetning før på 1820-tallet Den ble registrert som et bydistrikt (townland) i 1585.
Mot slutten av 1500-tallet var det festning, Ballygar Castle, i bydistriktet. Den 29. juni 1818 ble det etablert et lin- og garnmarked i Ballygar. Fra da utviklet en landsbyen seg raskt. Ved 1840 var Ballygar kjent som en av de beste markedene i området, det ble sagt at det var nest etter Athlone i handelsvolum. Etter hvert som markedet vokste, vokste også etterspørselen etter butikker og boliger. Tjue år etter grunnleggelsen hadde Ballygar 52 hus og en befolkning på 362 innbyggere. Landsbyen ble planlagt på en ryddig måte med en bred hovedgate, markedstorg, og to bakgater for å gi tilgang til baksiden av alle lokaler.
Blant de kjente bygningene på 1800-tallet var markedshuset på sju etasjer på markedsplassen. Den katolske kirke St. Mary’s fra 1857 ved markedsplassen opphørte i 1957. Den protestantiske kirken fra 1856, men ble på 1930-tallet flyttet til Gortanumera og den gjenværende ble den nye katolsk kirke etter St. Mary’s. Den store broen Grand Bridge ble bygget over en liten bekk. Ballygar Bandstand, en musikktribune eller orkesterstand, ble vedtatt ved et offentlig møte i 2017, og oppfattet som svært passende gitt landsbyens historiske forbindelse med den store orkesterleder og komponist Patrick Sarsfield Gilmore. Landsbyen er også fokus for et karneval.
Taipalsaari
Taipalsaari er en kommune i landskapet Södra Karelen i Finland. Kommunen har 4,714 innbyggere (31. januar 2019) og et areal på 761,94 km² hvorav 416,88 km² er vann. Taipalsaari er en finskspråklig kommune som grenser til kommunene Savitaipale, Lemi, Villmanstrand, Ruokolax og Puumala.
John Dorian
Dr. John Michael Dorian, bedre kjent som J.D., er en fiktiv figur som opptrer i tv-serien Scrubs, i Norge tidligere kjent som Helt Sykt. J.D. er hovedfiguren i tv-serien, og det er hans fortellerstemme som fyller serien med tanker om tilværelsen og kommenterer sin egen og de andres handlinger som utspiller seg. I seriens femte sesong fylte han tredve år, og hvis en skal gå ut i fra at hver sesong gjenspeiler ett år vil det si at han er 34 år i sesong 9, den nyeste sesongen. Han har en sønn, Sam Perry Gilligan Dorian, som ble født i episoden "My Hard Labor". Han har navnet Sam etter faren hans som døde, Perry etter fornavnet til hans mentor og Gilligan fordi han tapte et veddemål mot Turk.
Familiehistorie
J.D. er den yngste sønnen til Sam og Barbara Dorian. J.D. har en eldre bror, Dan Dorian. Vi får vite at J.D ble født for tidlig, en såkalt prematur fødsel. I episoden "My Office", får vi vite at J.D. vokste opp i Trootwood, Ohio. John Ritter spilte faren til J.D. som døde i "My Cake". Som en hyllest til Ritters død, døde både Ritter og Sam Dorian av hjertelidelser. Faren til J.D. var en salgsmann for kontorrekvisita, J.D. kommenterer at han var "a bad one" og han tjente så dårlig at han ikke kunne gi J.D. en hel sykkel, men en ny sykkedel hvert år. Han skilte seg fra Barbara da J.D. var sju år gammel. Etter det har Barbara vært gift på nytt seks ganger.
Trivia
J.D. er en demokrat, men vet sjokkerende lite om både politikk og geografi. Han viser til Dick Cheney som "bald assistant president who has all the heart attacks". Han vet ikke hvor Irak ligger og heller ikke New Zealand. Han vet heller ikke forskjellen på en Congressman og en Senator. J.D. er ikke reiligiøs, men det kan virke som om han tror på karma, som sett i "My Karma". Hans favorittdrink er Appletini ("easy on the tini"), på spørsmål om "it comes in hetero" er svaret "yes, but I didn't like it". I "My Perspective" blir J.D. diagnostisert med vasovagal syncope som resulterer i at han svimer av hver gang han bæsjer. Han har også vært gjennom en blindtarmsoperasjon som Turk utførte på ham.
28. juli
28. juli er den 209. dagen i året, 210. i skuddår. Det er 156 dager igjen av året.
Navnedag
Reidar, Reidun.
Fødsler
Se flere som er født 28. juli i Kategori:Fødsler 28. juli.
Dødsfall
Se flere som døde 28. juli i Kategori:Dødsfall 28. juli.
Tennis under Sommer-OL 2008
Tennis under Sommer-OL 2008. Tennis var med på det olympiske programmet for trettende gang under OL-2008 i Beijing. Tennisturneringene ble avviklet i perioden 10. til 17. august. Det ble konkurrert om totalt fire olympiske titler, to for kvinner og to for menn. Singelturneringen for herrer ble vunnet av Rafael Nadal fra Spania og Jelena Dementjeva fra Russland vant damesinglen. Søstrene Venus og Serena Williams ble olympiske mestere i double for andre gang, de vant også i Sydney i 2000.
Royal Bafokeng Stadium
Royal Bafokeng Stadium er et flerbruksstadion i byen Phokeng nær Rustenburg i Sør-Afrika. Stadionet har en kapasitet på 42 000 og ble åpnet i 1999. Stadionet blir brukt til rugby union, fotball og friidrett. Kapasiteten til stadionet ble økt fra 38 000 til 44 530 slik at det kunne fungere som en arena i fotball-VM 2010. Stadionet var arena for fem gruppespillkamper og en åttendedelsfinale under fotball-VM 2010. Det ble bygget og administreres av Royal Bafokeng Nation.
I 2010 fant oppgradering og utvidelse av den vestre hovedtribunen sted og tribunen fikk et nytt uthengende tak til en kostnad av 45 millioner USD. Andre forbedringer inkluderer installeringen av nye elektroniske måltavler, nye stoler og oppgradering av flomlysene og høyttaleranlegget.
Oppgraderingen av stadionet ble fullført i mars 2009, og det ble spilt fire kamper på Royal Bafokeng Stadium under Confederations Cup 2009.
Khmer-folkets nasjonale frigjøringsfront
Khmer-folkets nasjonale frigjøringsfront (forkortet KPNLF, engelsk: Khmer People's National Liberation Front) var en politisk front som siden 1979 kjempet en motstandskamp mot den vietnamesiske okkupasjonen av Kambodsja. De 200,000 vietnamesiske styrkene i Kambodsja ble allment ansett som frigjørere, ettersom de styrtet det folkemorderiske diktaturet under Pol Pot og hans Røde Khmer. KPNLF delte ikke denne oppfatningen, og mente at khmer-folket og vietnameserne var historiske rivaler, og at samarbeid mellom de to landene var umulig, og mange fryktet dessuten at Vietnam ville forsøke å underlegge seg Kambodsja som et trekk i deres kamp for hegemoni i Indokina. KPNLF kjempet, sammen med Røde Khmer og ANS, mot den vietnamesiske okkupasjonen, og ble etterhvert presset nesten fullstendig ut av Kambodsja. Organisasjonen fortsatte sin motstandskamp fra Thailand, men uten resultat. Når Vietnam trakk seg ut i 1988, hadde de installert et regime som av mange ble ansett som en vietnamesisk nikkedukke. Dette regimet, styrt av FUNSK, hadde ved vietnamesisk hjelp etablert seg så sterkt både militært og politisk at ingen opprørsbevegelser lyktes i å styrte dem.
Siden 1995 har partiet vært preget av en innenpolitisk maktstrid, som har ført til at dets omfang har sunket betraktelig.
Jason Derulo
Jason Derulo (født Jason Joel Desrouleaux 21. september 1989) er en amerikansk sanger innenfor sjangrene pop, hiphop og RnB. Han er blant annet kjent for sanger som «Whatcha Say», «In My Head», «It Girl», «Colors», «Wiggle», «Talk Dirty» «Trumpets», «Savage Love» og «Want to Want Me»
Derulo vant blant annet finalen i TV-programmet Show at the Apollo i 2006. Han skrev sin første sang da han var 8 år, og da han var 16 skrev Jason sanger for blant andre Lil Wayne og Birdman. Derulo ble oppdaget av musikkprodusenten J.R. Rotem, og ble signert som en låtskriver. Derulo og Rotem skrev over 300 sanger sammen til debutalbumet hvor de valgte ut ni sanger til albumet. Etter at J.R. Rothem skaffet ham en platekontrakt hos Warner Brothers Records. 4. august 2009 slapp Jason debutalbumet Jason Derulo med sangen «Whatcha Say» sangen toppet den amerikanske hitlisten Billboard november 2009, det gjorde Jason Derulo til den første artisten i Amerikansk hit list historie, som debuterer sin første sang som nr 1, dette satte fart på Jason Derulos sangkarriere, Jason promoterte albumet ved å bli med på Lady Gagas verdensturne. I 2012 fulgte Jason Derulo med albumet Future History, i 2013 ga han ut et tredje album Tattoos (kalt Talk dirty i USA) som sendte ham til topplisten verden over med sangene «Talk Dirty» og «Wiggle». Jason Derulos fjerde album Everything is 4 kom ut i 2015.
Seilfinnemolly
Seilfinnemolly er en art av tannkarper. De holder til i ferskvann, brakkvann og kystfarvann. De foretrekker grunt vann i myrområder, elver i lavlandet og i sumper. Den er innført i New Zealand, vest i USA og Hawaii. Seilfinnemollyer introdusert i California har forårsaket en reduksjon i bestanden av den truede arten Cyprinodon macularius. De liker seg under flyteplanter og lignende som gir dem beskyttelse mot jegere ovenfra.
Seilfinnemollyen er en tolerant art. Den utnytter den tynne filmen av oksygenrikt overflatevann med sine oppadvendte munner, og slik overlever den i oksygenfattige habitater. Den kan tolerere saliniteter opp til 87 ppt, og leker i brakkvann. Voksne individer trives best i isolerte dammer eller næringsrike vassdrag der det finnes få andre fisk.
Denne fisken har et kort livsforløp, spesielt hannene som ofte lever i mindre enn ett år etter at de har blitt kjønnsmodne. Avhengig av miljømessige faktorer, kan seilfinnemollyer bli kjønnsmodne før de er et år gamle. I ettårsalderen er hannene vanligvis 15-51 mm lange, mens voksne hunner ligger mellom 19 og 53 mm. Størrelsen på voksne hanner står i direkte sammenheng med populasjonsstetthet. Jo større tetthet av seilfinnemollyer, desto mindre blir gjennomsnittsstørrelsen på hannene. Den største registrerte seilfinnemollyen var 150 mm lang.
De lever stort sett av alger og andre plantematerialer, men de vil også ta akvatiske virvelløse dyr, f.eks. mygglarver.
Det finnes mange oppdrettsvarianter i akvariehandelen. Disse har andre fargetegninger og/eller finneform enn viltformene.
Rikspartidagene i 1923
'''De 1. rikspartidagene''' til det tyske nasjonalsosialistiske partiet, NSDAP, ble holdt i München 27. – 29. januar 1923. På arrangementet skal det ha deltatt 7000 mennesker. 4 nye standarder for faner ble etablert under møtet.
Lørdag 27. januar
Kl. 20.00: 12 massemøter (Riesenversammlung) på følgende steder:
Tema for møtene: Hva har skjedd og hva vil vi nasjonalsosialister?
Adolf Hitler stod oppført som taler på samtlige møter. Andre talere: Pg. Richt, Jung, Znirich, Schilling, Pabel, Prodinger, Zoller, Dolle, Seifert, Wenzel, Kellerbauer, Dorich,  Wagner, Zlant,  Streicher,  Drexler,  Eckart, Esser.
Eksterne lenker
Bilde fra arrangementet i München 1923
Sympatikusaktiveringen
Sympatikusaktiveringen er aktivering i det sympatiske nervesystemet, reaksjoner som man ikke kan kontrollere bevisst. Det gjelder for eksempel økt hjerterate, høyere blodtrykk, svetteutskillelse, utvidede pupiller, økte adrenalin- og kortisolnivåer.
Rembang kullkraftverk
Anleggets utstyr er hovedsakelig levert av kinesiske Dongfang Electric.
27. juli
27. juli er den 208. dagen i året, den 209. i skuddår. Det er 157 dager igjen av året.
Littorio-klassen
Littorio-klassen var en italiensk slagskipsklasse, i enkelte kilder også angitt som Vittorio Veneto-klassen.
27. juli
Fødsler
Se flere som er født 27. juli i Kategori:Fødsler 27. juli.
Littorio-klassen
Klassen var de første slagskipene Italia bygde etter den første verdenskrig, og ble utviklet som et motstykke til den franske Dunkerque-klassen i det som kan betegnes som et flåtekappløp mellom Italia og Frankrike i mellomkrigstiden. Littorio-klassen førte igjen til at Frankrike bygde Richelieu-klassen.
Littorio-klassen var banebrytende på mange områder og hadde mange originale attributter. Sidepanseret var vinklet 11° og bestod lagvis fra utsiden av 70 mm overflateherdet stål, 250 mm mellomrom, ett 280 mm settherdet Krupp panserbelte, 50 mm tre, 25 mm kledning og innenfor med litt mellomrom to vegger for å beskytte mot splinter, den innerste vinklet motsatt vei. Beskyttelsen mot torpedoer var svært original. Skipet hadde et 40 mm tykt avrundet torpedoskott med et langsgående rør. Dette røret hadde en diameter på 380 cm og 6 mm tykke vegger og var fylt med væske. Meningen var at røret skulle kollapse ved et torpedotreff og absorbere det meste av eksplosjonen mens det avrundede torpedoskottet stengte inne det som var igjen av kinetisk energi og splinter.
27. juli
Dødsfall
Se flere som døde 27. juli i Kategori:Dødsfall 27. juli.
Littorio-klassen
Hovedbestykningen bestod av ni 50-kalibrede 381 mm kanoner i tre triple kanontårn. Disse kunne skyte et panserbrytende prosjektil på 885 kg med en utgangshastighet på 853 m/s med en rekkevidde på opptil 42,800 m.
«Littorio» var det første italienske slagskipet som ble utstyrt med radar, i september 1941.
Klassen bestod av følgende skip:
Johan Reuterholt
Johan Reuterholt (født 1968) er en svensk motorsportutøver (sidevogn).
Reuterholt debuterte i sidevognsracing i 1987 som «påsitter», en rolle han hadde under førere som Peter Warfinge, Reijo Nurmi og Benjamin Syrstad.
Han ble i 1994 rammet av en ulykke under et løp på banen i Anderstorp, hvor han skadet ryggmargen og ble lam fra livet og ned.
Alt i 1995 var han tilbake på motorsportsarenaene i Norden, denne gang som mekaniker i sitt gamle team. Under et besøk på den da nyåpnede ACR bestemte Reuterholt seg for at denne banen måtte han prøve å kjøre, til tross for sitt handicap.
I 2002 gjorde han comeback som sidevognfører i en egenbygd sykkel, hvor alt styres med hendene, og i 2009 fikk han endelig prøvd seg på ACR.
Poecilia
Poecilia er en gruppe fisk som lever i fersk- og brakkvann i Amerika Gruppen er også kjent som «mollyer», med unntak av endlers guppy (Poecilia wingei) og den berømte guppyen (Poecilia reticulata). Lengden variere fra 2 cm til 20 cm imellom de forskjellige artene. Endlers guppy er minst, og Poecilia kykesis er størst med sine maksimale 20 cm. Dette varierer fra biotop til biotop. Ikke alle har genetisk like muligheter til å bli like store som andre stammer.
Utbredelse
Med unntak av seilfinnemolly (Poecilia latipinna) som også finnes i USA, og Poecilia picta og Poecilia formosa er alle artene fra Mellom-Amerika. Det store flertallet er fra Mexico.
Poecilia sulphuraria og Poecilia latipunctata er truet i naturen, men finnes fortsatt flere steder i store grupper.
Systematikk
Denne gruppen er beslektet med slekten Xiphophorus som også er å finne i Mexico. Slekten er kompleks og flere av artene er så å si identiske av utseende, men har individuelle skiller som kun eksperter kan skille imellom. En forsker, Fred Poeser har Poecilia slekten som sin jobb, og det har resultert at slekten er blir ytterligere utvidet med flere arter. Det finnes enorme farge, lengde og utseende-forskjeller innenfor de enkelte artene. Spesielt Poecilia mexicana og Poecilia sphenops er så å si identiske av utseende, med store individuelle forskjeller fra biotop til biotop gjør at de ofte blir ansett som samme art.
Kjeruber
Pseudo-Dionysius Areopagitten utviklet en lære om englene der han plasserer dem i Det himmelske hierarki etter deres funksjon og i hvilken avstand de er fra det guddommelige.
Kjeruber er en kategori engler som er omtalt i Bibelen. Det opprinnelige hebraiske ordet keruvim (hebraisk: ) er et substantiv i flertall, der den opprinnelige betydningen er usikker. Det tilsvarende akkadiske ord betyr «å velsigne, lovprise».
Kjeruber i Bibelen
Kjeruber omtales i Bibelen som engler av høy rang som har spesielle oppgaver. Kjeruber nevnes 92 ganger i Bibelen, første gang i 1. Mosebok 3:24, der det fortelles at Gud plasserte kjeruber for å vokte inngangen til Edens hage, etter at Adam og Eva var blitt forvist derfra. Andre Mosebok forteller at figurer som forestilte kjeruber hørte med til utstyret i tabernaklet som jødene brukte i ødemarken. På lokket av Paktens ark var det to kjeruber av gull, én i hver ende, vendt mot hverandre. De to kjerubene hadde ansiktene vendt nedover, som om de bad. Hver kjerub hadde to vinger som var utbredt oppover og skjermet lokket. (2. Mos. 25:10–21; 37:7–9) På de indre teltdukene i tabernaklet og på forhenget som skilte Det hellige fra Det aller helligste, var det brodert bilder av kjeruber (2. Mos. 26:1,31; 36:8,35).
Kjerubene var ikke framstilt som groteske figurer eller små barn. Ifølge et samstemmig vitnesbyrd fra gamle jødiske overleveringer (Bibelen sier ikke noe om dette) hadde disse kjerubene mannsskikkelse. Salomos tempel hadde to store kjeruber laget av oliventre og belagt med gull, stående i Det aller helligste. Hver av dem var 4,5 m høy. I Esekiels bok er det beskrevet flere syn som skildrer kjeruber; blant annet et syn av et tempel, der vegger og dører var dekorert med utskårne kjeruber (Esek. 41:17–20,23–25). I et annet syn så ledsager kjeruber Guds himmelvogn, og svarer på en måte til løpere.
Selv om jødene hadde bilder av engler, så ble ikke disse englene tilbedt, i tråd med det andre bud om ikke å lage seg et bilde i den hensikt å tilbe det: «Du skal ikke lage deg noe gudebilde, eller noe slags bilde av det som er oppe i himmelen eller nede på jorden eller i vannet under jorden. Du skal ikke tilbe dem og ikke dyrke dem!» (2. Mos. 20:4,5)
I Esekiel 28:12-19 blir det beskrevet en klagesang over kongen av Tyrus. Mange mener at denne sangen henviser til Satan. I denne sangen heter det: «''Jeg gjorde deg til en strålende og vernende kjerub. Du var på det hellige gudefjell og vandret mellom funklende steiner. Fra den dag du ble født, var du hel i din ferd, inntil det ble funnet urett hos deg. Din store handel førte med seg at du ble fylt av vold og begynte å synde. Da støtte jeg deg bort fra gudefjellet og gjorde ende på deg, du vernende kjerub, mellom de funklende stjerner. Din skjønnhet gjorde deg hovmodig, og fordi du var så strålende, forspilte du din visdom.''» Dette får noen til å trekke den slutning at Satan sannsynligvis var en kjerub før han vendte seg mot Gud.
Nokså sent utviklet vestlig billedkunst en tradisjon der kjeruber fremstilles som lubne barneengler, helt ulike Esekiels beskrivelse av dem som virvlende vinger og hjul, ansikter og øyne, skremmende former som skjøt lyn.
Morten Michael Kallevig
Morten Michael Kallevig (født 1772, død 8. mai 1827) var en velstående skipsreder, konsul og kjøpmann i Arendal.
Han ble døpt 20. oktober 1772, og var sønn av skipsreder og trelasthandler Salve Johannessen Kallevig (1732–1794) som i 1792 grunnla handelshuset Salve Kallevig og Søn. Navnet kommer fra morfaren Morten Michelsen. Morten Michael Kallevig var en foretaksom forretningsmann som tjente gode penger på selskapet faren startet, og som han selv overtok. Han tok borgerskap i Arendal 22. februar 1794 som trelast- korn- og krambodhandler, og ble etterhvert en betydelig skipsreder og kommisjonær. Selskapet Salve Kallevig & Søn var det største i Arendal i 1815 med 15 skip, og drev med lisensfart til England og Irland, og emigrantsfart til USA. Selskapet ble oppløst da siste innehaveren, Johannes Salve Kallevig (1879–1962), døde. Kallevig var også fransk og hanseatisk visekonsul i Arendal.
Eiendommer
Morten Michael Kallevig eide gårder på Hisøy og flere store eiendommer i Arendal by. Han overtok gården Kallevig på Hisøy ved Kolbjørnsvik rundt 1805, og bygget en ny pompøs hovedbygning. Han omdøpte så gården til «Gimle». Han kjøpte Ellef Thomassøns hus (Sjømannsforeningens hus) med adresse Nedre Tyholmsvei 9 i 1807. Huset tjente som tollbod før Kallevig overtok det, og staten kjøpte nabohuset Nedre Tyholmsvei 7 i 1807 og opprettet ny tollbod der. Kallevig bodde i en gamle tollboden frem til 1815, da han var ferdig med å bygge «Det Kallevigske palé» (Arendal gamle rådhus). Paléet ble bygget som privatbolig på Tyholmen i Arendal. Han kjøpte eiendommen på auksjon for 7 600 spesidaler, og rev huset som sto der. Bygget var Arendals første arkitekttegnede bygning, og var i 2009Norges høyeste og nest største trehus. Han kjøpte også de såkalte «røde boder» ytterst på den sydvestlige delen av Tyholmen, og de «gule boder» som også lå på Tyholmen.
Ektefelle og barn
Morten Michael Kallevig var gift med Catharine («Kitty») Helmer Kallevig (født Leth) (1. august 1783- 18. september 1869), datter av stadthauptmann, kjøpmann og dansk visekonsul Isaac Leth (1757–1831) fra Skien, og Marthe Sophie Nielsdatter Willumsen (1759–1822), datter av kjøpmann Niels Willumsen i Arendal.
Fru Kallevig fikk et tragisk liv. Hennes mann hadde syfilis; hun fikk seks barn, men tre av dem døde. To av dem tok sitt eget liv. Det samme gjorde en huslærer som var forelsket i fru Kallevig. Han tok blåsyre. Imidlertid fant hun mye trøst i sitt vennskap med den muntre Conrad Schwach som var sorenskriver i byen i 1820-årene. Hun sendte østers og porter med hest og vogn hjem til Schwach og hans kone som bodde ved Blødekjær. Hun forærte dem også et piano. En bærestol på Aust-Agder-museet sies å ha tilhørt fru Kallevig.
Ekteparet hadde fem barn som levde opp:
Trygve Lundgreen
Trygve Lundgreen (født 9. april 1888 i daværende Kristiania, død 1. juni 1947) var en norsk skøyteløper og representerte Kristiania Skøiteklub.
I verdensmesterskapene i 1909, 1911 og 1912 ble han henholdsvis nr 9, nr. 5 og nr. 3. Lundgreen var best på de lange distansene, og opplevde flere ganger å ta plassen bak klubbkameraten Oscar Mathisen på 5 000 m og 10 000 m.
Norgesrekorder i hurtigløp på skøyter
Liste over norgesrekordnoteringer gjort av Trygve Lundgreen.
Internasjonale mesterskap i hurtigløp på skøyter
Allround-VM på skøyter deltatt fire VM.
EM på skøyter deltatt i ett EM.
Etter skøytekarrieren
Etter sin aktive skøytekarriere jobbet han som skorsteinsfeier. Under den andre verdenskrigen var han med å distribuere den illegale avisen London-Nytt. Dette førte til at han tidlighøsten 1943 ble arrestert sammen med en funksjonær fra Aftenposten. Etter behandling på Victoria terrasse av to norske gestapofolk, ble han videresendt til Bretvedt. Skadene Lundgreen fikk i fangenskap og avhør var av den art at han ble overflyttet til Bayr'n i Åkebergveien. Der ble han så utskrevet med hjelp av medfange Dr. Gordon Johnsen. Lundgreen gjenopptok virksomheten med distribueringen av London-Nytt igjen, men igjen gikk det galt og han havnet i fangenskap på ny. Denne gangen var behandlingen ennå verre og han mistet bevisstheten og deretter bla han kastet inn i en celle for tre døgn uten mat og drikke. Etter dette gjestet han Møllergata 19, Festningen og Grini. Han var stadig truet med skytning, om han ikke angav sine medarbeidere, men noe angiveri ble det ikke. Lundgreen slapp ut fra Grini ved kapitulasjonen.
Mysterievillaen
Mysterievillaen er en villa som ligger nord for Pompeii som ble utforsket i 1909. Villaen holdt på å bryte sammen under jordskjelvet i år 62, men fordi det ligger på et høyt punkt så ble den ikke skadet under Vesuvs utbrudd. Den er også kjent for en rekke veggmalerier.
Otis Davis
Davis begynte ikke med friidrett før han var 26 år, han spilte i flere år basketball for University of Oregon. To år senere var han i sitt livs beste form, og vant gull på 400 meter under OL 1960 i Roma, foran tyskeren Carl Kaufmann og sørafrikaneren Malcolm Spence. I finaleløpet satte han ny verdensrekord med tiden 44,9, og ble dermed den første løperen som brøt 45-sekundersgrensen.
Torbjørn Hystad
Torbjørn Hystad (født 15. september 1918 på Vaterland i Oslo, død 24. desember 2004) var en norsk kommunist og motstandsmann. Han blei med i Norges Kommunistiske Parti (NKP) i ung alder. Under den tyske okkupasjonen av Norge deltok han i Milorg og i motstandsarbeidet til NKP. Han var blant annet ansvarlig for distribusjonen av den illegale NKP-avisa Friheten i Oslo-området. I aller siste fasen av krigen, like før kapitulasjonen, ble Hystad arrestert. Han ble satt på Møllergata 19 og sterkt torturert av tyskerne.
Otis Davis
På 4 x 400 m stafett var han også med på å ta gull, sammen med lagkameratene Jack Yerman, Earl Young og Glenn Davis, foran lagene fra Tyskland og Britisk Vestindia.
Torbjørn Hystad
Hystad ble med i det som ble kalt den maoistiske eller marxist-leninistiske fraksjonen i NKP på 60-tallet. Han var med på å bryte med NKP og danne Marxist-Leninistisk Front (MLF), seinere Kommunistisk Arbeiderforbund (KA). Han var den siste redaktøren av KAs avis Den Røde Arbeideren.
Hystad var også med i Vennskapssambandet Norge-Kina og deltok i vennskapsarbeidet med Cuba. Han engasjerte seg dessuten for flyktningene fra Eritrea.
Hystad arbeidet i mange år ved Statens kornforretning. Den siste dagen gikk han ikke på arbeidet fordi han ikke ønsket gullklokke fra arbeidsgiveren eller medalje for langt og trofast virke i staten. Men Leninmedaljen fikk han.
Engelbert Humperdinck (sanger)
Engelbert Humperdinck (født Arnold George Dorsey, 2. mai 1936 i Madras i Britisk India) er en britisk popsanger, best kjent for sine store hitlåter «Release Me» og «The Last Waltz», samt «After the Lovin'» og «A Man Without Love».
Humperdinck tok sitt artistnavn etter den tyske operakomponisten Engelbert Humperdinck.
Dorsey har solgt rundt 150 millioner plater etter sitt store gjennombrudd i 1967, og har etablert seg som en av verdens fremste liveartister gjennom en rekke utsolgte turneer. Han har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame.
Engelbert Humperdinck gir stadig konserter, og representerte i 2012 Storbritannia i Baku under Eurovision Song Contest, med låta «Love Will Set You Free».