cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Schwarzau am Steinfeld
Geografi
Kommunen omfatter følgende tre tettsteder (innbyggertall fra 31. oktober 2011 i parentes ):
Historie
I kommunen ligger Schloss Schwarzau, der keiserinne Zita og Keiser Karl giftet seg i 1911. I dag tjener slottet som kvinnefengsel.
Befolkningsutvikling
Kilde: Statistik Austria
Religion
Ifølge data fra folketellingen i 2001 er 80,5 % av befolkningen romersk-katolske, 2,7 % protestanter og 0,1 % ortodokse kristne. 2,7 % er muslimer mens 11,7 % av befolkningen ikke bekjente seg til noen religion.
Kultur og severdigheter
Rådhus og andre kommunale kontorer er lokalisert i Schwarzau.
Økonomi og infrastruktur
I 2001 fantes det sysselsatte i 60 bedrifter utenom primærnæringene. Ifølge en undersøkelse fra 1999 var det 26 bedrifter knyttet til land- og skogbruk. Folketellingen i 2001 viste at 775 personer var i arbeid noe som gir en sysselsettingsandel på 46,31 prosent. I kommunen er det et kvinnefengsel. Schwarzau am Steinfeld hører til turistkontoret Bucklige Welt.
Eplekake
Eplekake er en type bakst som er lagd av epler.
Ingredienser er epler og kanel med sukker som topping. Som kake til kaffen kan den godt serveres kald, men som dessert oftest lunken, med vispet krem eller vaniljekrem.
Eplekake kan pyntes forskjellig, men det er vanligst å la eplene ligge på toppen av kaken.
Dominerende bølgelengde
Dominerende bølgelengde er et uttrykk som brukes for å beskrive øyets oppfatning av farger. Den dominerende bølgelengden angir fargens kulør, som sammen med metning og lyshet definerer fargen.
Akromatisk lys har ingen dominerende bølgelengde, og oppfattes som gråtoner.
Roger Borsa
Roger Borsa (født 1060/1, død 22. februar 1111) var en normannisk hertug.
Montes (kommune)
Montes er en kommune (spansk: municipio) i Canelones-departementet i det sørlige Uruguay. Hovedstaden heter Montes.
Roger Borsa
Liv og virke
Han var sønn av Robert Guiscard, den normanniske adelsmannen som erobret store deler av Sør-Italia og Sicilia, og etterfulgte ham som hertug av Puglia og Calabria. Hans mor var Roger Guiscards andre hustru, Sichelgaita fra en lombardisk fyrsteslekt.
Montes (kommune)
Historie
Montes ble grunnlagt 15. mars 2010.
Roger Borsa
Liv og virke
Roger hadde imidlertid ikke de samme evner som sin far, og hans regjeringstid var preget av anarki, på grunn av stridigheter mellom normanniske lensmenn. Hans ambisiøse mor sørget for at han allerede i 1073, mens faren lå syk, ble utpekt som tronfølger i stedet for Robert Guiscards sønn fra første ekteskap, Bohemond.
Montes (kommune)
Regjeringen
Ordføreren (alcaldesa) i kommunen er María Ángel Mancuello (2010-2015).
Roger Borsa
Liv og virke
Rogers fetter Abelard av Hauteville var den eneste normanniske adelsmann som protesterte på at Roger ble utpekt i 1073, da han anså seg selv for å være den riktige arvingen til hertugdømmet. Robert Guiscard kom imidlertid over sykdommen og regjerte i ytterligere 12 år. Roger deltok i farens felttog i Hellas i 1084-85 og han var til stede da Robert Guiscard døde 17. juli 1085 i Kefallinia. Det var meningen at Bohemond skulle arve de greske besittelsene, og Roger de italienske. Men da faren døde, var Bohemond i Italia (Salerno), mens Roger altså befant seg ved farens dødsleie i Hellas.
Elskeren
Elskeren (L'Amant) er en roman av den franske forfatteren Marguerite Duras. L'Amant utkom første gang på Minuit i Paris i 1984. Førsteutgaven var på 146 sider. På norsk kom Elskeren første gang på Gyldendal i 1985, i oversettelse ved Anne Riis.
Roger Borsa
Liv og virke
Roger vendte da sammen med sin mor raskt tilbake til Italia, og med støtte fra sin onkel Roger I av Sicilia, ble han anerkjent som hertug i september. Hans lombardiske røtter gjorde ham mer attraktiv på hertugtronen for sin onkel enn halvbroren. Bohemond gjorde imidlertid opprør, og inntok byene Oria, Otranto og Taranto. Men brødrene sluttet fred i 1086, og regjerte sammen et år før Bohemond igjen gjorde opprør og tok blant annet byene Benevento, Canosa di Puglia, Capua og Lucera etter beleiringer. Etter megling fra pave Urban II ble det igjen sluttet fred mellom brødrene.
Elskeren
L'Amant ble en av de mest leste og omdiskuterte bøkene i Frankrike det året den kom ut. Romanen ble hedret med Goncourt-prisen, Frankrikes gjeveste litterære utmerkelse, i 1984.
Boken blir lett sett på som en selvbiografi, da den inneholder elementer fra Duras' eget liv, som oppveksten i kolonien i Indokina. Den navnløse jeg-fortellerens historie avviker imidlertid på en del punkter fra forfatterens biografi.
Roger Borsa
Liv og virke
I 1092 giftet Roger Borsa seg med Adele av Flandern, som var enken etter Knut den hellige. Med henne fikk han sønnen Vilhelm som etterfulgte ham som hertug. Vilhelm var imidlertid like svak som sin far, og da han døde barnløs, gikk hertugdømmet over til fetteren, Roger II av Sicilia, og dette ble forenet til Kongedømmet Sicilia.
Elskeren
Historien er ikke kronologisk fortalt; hovedpersonens minner om fortida springer fram og tilbake i tid, slik at det blir opp til leseren å rekonstruere en sammenhengende historie.
Handling
Boken har en navnløs forteller; en aldrende forfatterinne skuer tilbake til sin oppvekst i Indokina i kolonitiden på 1920-tallet. Utgangspunktet til fortellingen er bildet som aldri ble tatt; av hovedpersonens reise over Mekong-floden der hun møter en styrtrik kineser. De blir elskere til tross for sterke hindringer. Han skal ekte en kvinne av eget land og stand, og hun er bare femten. De er begge klar over at forholdet er dømt fra begynnelsen av. Hun bringer skam over familien på grunn av aldersforskjellen, og ryktene om barneprostitusjon florerer i gata.
Hun skildrer en oppvekst med en vanskelig mor og to brødre; den yngste god og snill og den eldste en dominerende og hensynsløs gambler og opiumsmisbruker. Forholdet til kineseren tar slutt når hun flytter til Frankrike, og de møtes én gang seinere i livet. Hun realiserer drømmen om å bli forfatter, og vi får enkelte glimt inn i kunstnerkretser som hun vanker i Paris. Samtidig avdekkes bitvis familiemedlemmenes videre skjebne.
Filmatisering
L'amant ble filmatisert i 1992, i regi av Jean-Jacques Annaud.
Stubbeblomsterfluer
Stubbeblomsterfluer (slekten Blera) er en gruppe av fluer som tilhører familien blomsterfluer (Syrphidae). Slekten omfatter 27 kjente arter, én av dem forekommer i Norge. De er knyttet til gammel skog og blir regnet som sjeldne og truede.
Utseende
Middelsstore (9–13 mm), blankt svarte blomsterfluer. Den arten som forekommer i Norge har den bakerste halvdelen av bakkroppen rustrød. Hodet er kort og bredt, fasettøynene nakne, hos hannen møtes de i pannen. Antennene sitter festet på et hylleaktig framspring i pannen og er middels lange, det tredje leddet rundt. Ansiktet er nakent og gult (kan ha en svart midtstripe), noe forlenget nedover. Thorax er svart med mørke hår, litt lengre enn bred. Bakkroppen er oval, den bakre delen kan være rødlig. Beina er slanke, svarte og gule. Vingene er klare med dårlig avgrensede, mørke flekker nær roten (virker skitne) og et brunt vingemerke.
Levevis
De artene som finnes i Norden er knyttet til gammel furuskog. Larvene utvikler seg i stubber og gadd av furu, helst i råtten kjerneved. De ser ut til å være favorisert av at stammen er kolonisert av andre vedborende insekter. De voksne fluene besøker ikke blomster så hyppig som mange andre blomsterfluer. De flyr i mai-juli.
Utbredelse
Slekten forekommer i Holarktis og med én art i Sørøst-Asia. Det er tre arter i Europa, to er funnet i Norden.
Bergen tekniske fagskole
Bergen tekniske fagskole tilbyr utdanning innen bygg og anlegg, maskin, kjemi og prosess,CNC og robotteknologi, og elektro i Bergen. Skolen er fra 1. januar 2017 slått sammen med Bergen maritime videregående skole og Bergen maritime fagskole og har fått navnet Fagskolen i Hordaland.
Historikk
Bergen tekniske fagskole er en videreføring av «Sløidskolen» som ble opprettet i 1886 av «Bergen Samlag for Brennevinshandel». Formålet var å forberede innføring av sløydundervisning som fast fag såvel i folkeskolen som i de høyere allmennskoler.
Da sløydskolen startet den 16. februar 1887 var det anmeldt 800 elever, mens det var plass til 192. Styret for Sløidskolen besluttet 10. februar 1893 etter forslag fra overlærer Fasting at en skulle starte med en fagskole i treindustri.
Den 9. januar 1895 åpnet fagskolen for treindustri med ti elever, hvorav seks fra distriktet. I 1898 kom også en metallavdeling inn i skolen, og navnet «Bergen fagskole» ble tatt i bruk. På Bergensutstillingen i 1898 var Bergen fagskole representert og fikk hederlig omtale for en samling av verkstedsarbeider og tegninger som forteller om skolens «selvstendig utarbeidete, og praktisk ordnete undervisningsplan».
I 1920 startet Bergen fagskole en elektroavdeling. Dagens skolenavn ble første gang tatt i bruk i 1945. Skolen har vært drevet sammenhengende som teknisk fagskole fram til i dag og gir nå utdanningstilbud innen linjene bygg og anlegg, maskin, kjemi og prosess og elektro.
Bergen tekniske fagskole
Skolen disponerer to bygninger, Strandgaten 196 og Margaretastredet 2. I hovedbygget i Strandgaten 196 har skolen ca. 4000 m2 over 6 etasjer til rådighet og Margaretastredet 2 består av en todelt bygning med til sammen 750 m2. Avstanden mellom undervisningsbygningene er 250 m. Hovedskolen og administrasjonen holder til i Haugeveien 28.
Ved Bergen tekniske fagskole studerer per i dag ca. 800 studenter. Ved Bergen tekniske fagskole kan man velge mellom ti utdanninger, både som heltidstudium og nettstøttet studium. Skolen disponerer laboratorier, datarom, og bibliotek..
Under arbeidet med nye planer tilpasset lov om fagskoleutdanning, har skolen deltatt både i det overordnede samarbeidsorganet mellom partene i næringslivet og skoleeiere (NUTF) og i flere av de nasjonale plangruppene.
01.07.2018 fikk studenter ved fagskole studiepoeng, i motsetning til tidligere fagskolepoeng. Dette gjør at etter endt utdanning, kan man bruke studiepoengene til å søke høyere utdanning. Kunnskapsminister Torbjørn Røe Isaksen (H) sier at det viktigste i fagskolemeldingen er å gi fagskoleutdanningen et løft gjennom tiltak som forbedrer kvaliteten i utdanningen, gi fagskolestudentene mer anerkjennelse og flere rettigheter. Bergen Maritime Fagskole slo seg nå sammen med Teknisk Fagskole på Nordnes, med hovedkontor på sistnevnte studiested.
Den nye fagskoleloven ble innført 1. juli. Dette er de viktigste endringene:
Ardeley
Ardeley er en liten landsby og verdslig sogn i East Hertfordshire, England. Den ligger omtrent to kilometer utenfor Walkern, og sognet omfatter grenden Cromer, foruten også Wood End og Moor Green.
Ardeley har en førskole, en pub (The Rabbits Foot, tidligere The Jolly Waggoner), en gammel, bevaringsverdig kirke som har sin opprinnelse tilbake til 1200-tallet, en 300 år gammel prestebolig, og kirkens andelsjordbruk (Church Farm). Gården gjorde det mulig for besøkende å kjøpe og eventuelt dyrke landbruksprodukter. Barneskolen, Ardeley St. Lawrence JMI, som ble grunnlagt i 1835, er drevet av kirken. Det stort internasjonalt vaskefirma, Hughes Gardner, er i dag basert i herregodset.
Ardeley er en billedskjønn landsby med små hus med stråtekket tak, landsbyens rådhus, også dekket med stråtak, en dam med ender og kirkegård. Det er også et lekeområde for barn ved skolen. Henry Chauncy, som skrev Antiquities of Hertfordshire, utgitt i 1700, kom fra landsbyen. Charles Chauncy, tredje president ved Harvard College, den ene av de to skolene ved det amerikanske universitetet Harvard, ble født i Ardeley den 5. november 1592. Landsbyen het den gang Yardeley.
Ardeley arrangerer en årlig veldedighetsfest hvor alle pengene går til prestegjeldas kirke.
Lettklinke
Lettklinker er et byggemateriale laget av leire. Lettklinker er også kjent under navnet Leca som er et registrert varemerke, et akronym hentet fra det engelske Light Expanded Clay Aggregate. Leca er lett og har god isolasjonsevne.
Lettklinker blir laget av granulert leire, som blir bakt i roterende ovner ved om lag 1200°C. Produktet er formet som små porøse kuler med hard overflate.
Lettklinker er slike kuler, støpt inn i sement, i firkanta blokker. De blir brukt som bygningsmateriale i grunnmurer, piper og andre bygningselementer. Det finnes også blokker som er inndelt som en sandwich; et isolasjonslag i midten og leirkulelag på hver side, såkalt isoblokk. Lettklinker markedsføres i form av blokker, piper, byggeplank (etasjeskillere) og løse Lecakuler. Løse kuler blir nyttet som utfylling der en trenger lav vekt og/eller isolasjon.
Leca-pipe
Leca-pipe er pipetypen som er mest installert i norske boliger etter at elementpiper erstattet piper i tegl. Dette skjedde gradvis på 1960- og 70-tallet. I 1987 ble innerrøret gjort tettere. Dette medførte krav om bedre kjøling av pipen. Det ble derfor lagt inn kanaler for luftgjennomstrømming i ytterelementet.
Modeller
I tillegg finnes Leca Maxi med firkantede innerrør.
Norsk Leca
Selskapet Norsk Leca ble startet i 1954. I dag heter selskapet Saint-Gobain Byggevarer as og er eid av det franske Saint-Gobain. I markedet frontes selskapet med merkevarene Weber og Leca.
Pat Jordan
Pat Jordan (født 17. juli 1928, død 1. september 2001) var en britisk trotskist og kommunist som var sentral i grunnleggelsen av den internasjonale marxist-konsernet.
Han var også arrangør for Communist Party of Great Britain i Nottingham, men han forlot dette partiet i 1956 etter den sovjetiske invasjonen av Ungarn. Etter en kort periode som medlem av Socialist Review Group i 1956, før han sluttet seg til Revolutionary Socialist League (RSL) for en kortere periode i 1957. Jordan ble sekretær for RSL på denne tiden. I 1985 utviklet han et kronisk invalidiserende slag, og han trakk seg derfor fra all aktiv politisk engasjement. Han døde i 2001.
Lettklinke
Norsk Leca
1. april 2010 skiftet Maxit navn til Weber som har ca. 240 ansatte og over 1,000 forhandlere i Norge. Weber leverer murverk og murverksrelaterte produkter i landet.
Weber produserer blant annet lettklinke-blokker, piper, byggeplank (etasjeskillere) og løse lecakuler, samt sparkel og avrettingsmasser, mørtler, spesialbetong, våtromsprodukter og et vannfiltreringsprodukt kalt filtralite.
Kristian Haugers orkester
Kristian Haugers orkester var et orkester som spilte jazzmusikk og lettere musikk. Orkesteret var ledet av Kristian Hauger. Han hadde med seg Haakon Buntz, Kristian Sletmo, Thorleif Østereng,  tp, Trygve Fjelddalen, tb, Egil Langbrecke, klarinett, altsaksofon, vokalist, Alf Malm, altsaksofon, Harald Barwin, tenorsaksofon, Øivind Bergh, vokalist, Arild Andresen, piano, Frithjof Svendsen, gitar Bjarne Daffinrud, kontrabass, Rolf Birkedal, trommer.
Kristian Haugers orkester sto for musikken da Sølvi Wang, fem år gammel, debuterte som radioartist på midten av 30-tallet på en radiosending fra Hotell Continental i Oslo.
Orkesteret spilte på debutplaten til Nora Brockstedt 21. februar 1945 da hun sammen med Oddvar Sanne, som Harmony Duo sang inn «Kanskje engang tilbake den kommer» / «Enn en gang skal fuglene synge». (Telefunken T-8340).
Nasjonalbiblioteket har et opptak fra 17. mars 1936 hvor orkesteret spiller Mr. Rythm Man av Glifford/Watts/Grady, et opptak fra Herman Records, HJCD 9001, P & C 2001. Gjengitt med tillatelse fra Sonor as og TONO.
Arme riddere (mat)
Arme riddere er en tradisjonell dessert bestående av loffskiver dyppet i en blanding av egg, melk, sukker, kanel, og i Norge som oftest kardemomme. Loffskivene stekes gyllenbrune i panne og serveres med syltetøy. Retten er en norsk variant av den franske pain perdu, tyske arme Ritter, spanske torrija, svenske fattiga riddare og engelske French toast.
Taus kunnskap
Med taus kunnskap menes den erfaringsbaserte kunnskap og viten man får i utøvelse av en aktivitet, et fag eller yrke og som ofte ikke lar seg forklare med ord. Slik kunnskap blir det derfor vanskelig å få med i formuleringer i en lærebok eller rutinebeskrivelse. Begrepet ble lansert på engelsk (tacit knowledge) i boken The tacit dimension av den ungarsk-engelske vitenskapsmannen og filosofen Michael Polanyi i 1966.
Selv om det skrives mange gode lærebøker, vil det alltid være ting som er lettere å bare vise. Den som blir vist, finner sin egen måte å gjøre det på, uten å sette ord på det, og skriver dermed et nytt avsnitt i den tause kunnskapen.
Taus kunnskap kan også beskrives som erfaringskompetanse. Denne er vanskelig å videreføre til andre. Eksempler på dette har vi i maskinisten eller mekanikeren som etter lang tids arbeid er i stand til å «høre på lydene» at noe ikke stemmer, og så gå rett på feilen.
Begrepet dukker ofte opp i sammenheng med lønnsoppgjørene for lavtlønnsgrupper med lave formelle kompetansekrav. Siden taus kunnskap er et uttrykk for noe som ikke er beskrevet og dermed vanskelig å verdsette i form av lønn, har det resultert i at det er utarbeidet rutinehåndbøker.
Per Steenberg
Peder Steenberg (født 17. mars 1870, død 28. juni 1947 ) var en norsk organist og komponist fra Nedre Eiker, kjent for sin kirkemusikk.
Han var utdannet ved Musikkonservatoriet i Oslo og i utlandet (Leipzig, Berlin, København). Hjemme var han organist i Vålerengen kirke (1902–27) og Markus kirke (1927–40). Han underviste i flere tiår i vokalpolyfoni og kontrapunkt ved Musikkonservatoriet i Oslo samt lærerskolen og blindeskolen i Oslo. Hans komposisjoner er kirkelige kantater og kormusikk samt orgelmusikk som preludier, fuger, orgelkoraler og lignende.
Et opphold i Danmark brakte ham i forbindelse med Thomas Laub, og Steenberg utarbeidet den uautoriserte koralbok som ble utgitt i 1947 som et fornyende alternativ til den offisielle koralboka av 1926 som bygde på Ludvig Mathias Lindemans koralbok og var redigert av musikkautoriteter som Eyvind Alnæs, Ole Mørk Sandvik og Arild Sandvold. Steenbergs ble tatt i bruk  av entusiaster som Ingar Nilsen og Asbjørn Hernes.
Villmarken kaller
Villmarken kaller er en prisbelønt naturfilm fra 1964 av Albert W. Owesen som ville vise naturens mangfold og øke folks bevissthet om natur og miljø.
Handling
Filmen handler om diverse dyr i norsk natur, presentert gjennom omtrent de fire årstider. Noe spesielt plott mangler.
Produksjon
Lyd var ordnet av Roger Arnoff, Kjell Jensen og Hærnes. Blant fotografene var Hans Hvide Bang, Knut Evensen, Olav Eikøtter og Kjell Søgård. Zoologisk konsulent var Edvard K. Barth. Filmen tok fire år å ta opp og ett år å redigere de over 100 000 meter film ned til 2 700 meter.
Mottakelse
Den debuterte på Scala kino i Oslo den 14. september 1964 og ble sendt femten uker til ende. Den solgte bra og mottok derfor Sølvklumpen den 1. oktober 1965 for kinoåret 1964. Den satte flere rekorder ved kinoer rundt om i landet, men skolebarna betalte jo reduserte billetter.
Kritikk
Filmmaterialet ble senere delt opp i flere kortfilmer om bevere og rørsangere. Per Høst anklaget Owesen for å ha filmet elger bak et gitter, at rørsangeren med gjøk i redet egentlig var svensk, og for at musene var filmet i Per Hafslunds kjeller, noe Hafslund ikke ville kommentere. Owesen sa at elgsekvensene var av svenske Kurt Hellstrøm samt Owesen, fra Skrukkelia i Hurdal, i samarbeid med viltassistent Sterner. I et motsvar sa Owesen at Per Høst hadde brukt tamme rever i opptakene på en øy ved Larkollen, til sin film om Dyreliv i Oslomarka. Til dette svarte Høst at det dreide seg om at en rev ble filmet med en død og utlagt hare i munnen.
Prinsene i Tower
«Prinsene i Tower» er en betegnelse som jevnlig ble benyttet på Edvard V av England (født 1470) og hans yngre bror Richard av Shrewsbury, 1. hertug av York (født 1473). De to brødrene var de eneste sønnene av Edvard IV og Elizabeth Woodville ved farens død i 9. april 1483. Som den nye kongen ble Edvard V sendt fra Wales og til London hvor han ble møtt av sin onkel og beskytter, Rikard, hertug av Gloucester. Han ble innlosjert i Tower of London i påvente av sin kroning. I juni fikk han selskap av sin yngre bror Richard av Shrewsbury. De var henholdsvis 12 og 9 år gammel da de ble stengt inne i fengselet av sin onkel. Isteden ble de erklært illegitime under den tvilsomme begrunnelsen at deres far hadde lovt å gifte seg med en annen før hans ekteskap med Elizabeth Woodville. Isteden tok hertug av Gloucester selv makten, og lot seg i juli samme år krone som Rikard III. Guttene ble aldri sett igjen og det er antatt at Rikard III lot sine nevøer ble myrdet.
Det er uklart hva som skjedde med prinsene etter at de forsvant fra Tower tre måneder etter at de kom dit. Deres skjebne er et av de mest kontroversielle spørsmål i Englands historie. Et eventuelt mord ble godt skjult, men samtidig er det ingenting som tyder på at de overlevde oppholdet i Tower, eller at de levde der i lengre tid. Den mest vanlige hypotesen er at de ble drept på ordre av Rikard III for sikre sitt grep om tronen. Deres død skjedde antagelig en gang rundt august 1483, men bortsett fra at de forsvant er de eneste bevis kun indiser. Av den grunn har det blitt fremmet en rekke andre hypoteser om deres skjebne, inkludert at de ble myrdet av Henry Stafford, 2. hertug av Buckingham, eller av Rikard IIIs etterfølger, Henrik VII, og andre forslag. Det har også blitt foreslått at den ene eller begge av prinsene kunne ha unnsluppet. I 1487 hevdet en falsk tronkrever, Lambert Simnel, at han var Richard, hertug av York, men hevdet senere at han var Edward Plantagenet, 17. jarl av Warwick. Fra 1491 og til han ble tatt til fange i 1497 var det en annen falsk tronkrever, Perkin Warbeck, som spilte på uvissheten til prinsene i Tower og hevdet at han var Richard, hertug av York. Etter sigende skal han ha unnsluppet til Flandern. Warbecks krav ble støttet av en del samtidige av forskjellige motiver, blant annet av tante til de to tapte prinsene, Margaret av York.
I 1674 var det arbeidere ved Tower som gravde opp en kiste av tre som inneholdt to små skjeletter. Disse beinrestene ble funnet i bakken i nærheten av Det hvite tårnet, som i seg selv ligger nært det stedet som ble hevdet å være deres gravsted. Beinrestene ble i stor grad i sin tid akseptert som levningene etter prinsene, men det ble ikke bevist ved DNA-analyse. Kong Karl II av England fikk levningene gravlagt i Westminster Abbey.
Corethrellidae
Corethrellidae er en liten familie av tropiske mygg beslektet med stikkmygg Culicidae og svevemygg. De er trolig alle blodsugere, men biter ikke mennesker. Larvene lever i vann.
Utseende
Små mygg, 1,3 til 2,5 mm lange, grå, brune eller svartaktige på farge. De ligner svevemygg, men er mindre. Kroppen er slank, beina og vingene er lange og slanke. Hodet er lite og flatt, fasettøynene er C-formet og krummer seg rundt antennefestene. Punktøyne (ocelli) mangler. Antennene er lange og tynne og består av 15 ledd, med hårkranser på hvert ledd. Det ytterste antenneleddet er gaffeldelt. Munndelene er korte, men kraftige, stikkende. Vingene har skjell langs årene og ligner vingene til stikkmyggne. Beina er lange og tynne med tydelige sporer på leggene (tibiae). Larvene ligner stikkmygglarver.
Levevis
Larvene lever i vann og er rovdyr. Munndelene tyder på at hunnene suger blod, men de biter ikke mennesker og blodsuging har sjelden blitt observert. Nyere observasjoner tyder på at alle corethrellidene angriper frosker. Man har fanget mange flere arter enn de som tidligere var kjent ved å lokke dem med opptak av hann-froskenes kvekking. Disse myggene sprer sovesyke-lignende parasitter i slekten Trypanosoma mellom froskene.
Utbredelse
Slekten Corethrella finnes i tropiske og subtropiske områder rundt hele Jorda.
Fossiler
Gruppen er kjent fra fossiler tilbake til tidlig kritt.
Alfred Radcliffe-Brown
Utgivelser
Radcliffe-Brown skrev en rekke bøker og artikler. Et utvalg er:
De fire gamle
Navn
Det eneste kinesiske navnet på kampanjen var «破四旧», men dette er blitt oversatt litt forskjellig:
Retningslinjene
Det kinesiske kommunistiske parti gav bare løse holdepunkter for hva som skulle medregnes blant som virkelig gamle og uønskede ting. Resultatet ble ofte at dersom noe stammet fra før kommunismens Kina, det vil si fra før 1949, så kunne det rammes. Det gjaldt også eldgammel kunst. Enhver som ble knepet med gamle ting blant sine eiendeler, kunne nedkalle rødegardistenes vrede over seg, og det kunne få meget alvorlige konsekvenser.
Ødeleggelsene av kinesisk kulturelle og tradisjonelle goder
Mao Zedong proklamerte i 1966, tidlig under kulturrevolusjonen, at man måtte knuse de fire gamle. . Rødegardistene tok dette oppdraget meget alvorlig. Resultatet ble herjinger og ødeleggelser som gikk ut over gammel kinesisk arkitektur, brenning av kinesisk litteratur og kulturgjenstander, smadring av antikviteter, oppskjæring av gamle malerier, og så videre. Mange familiers slektsbøker, som noen ganger var blitt bevart gjennom mange århundrer, ble til aske. Betydelige kulturminner gikk tapt for alltid. Folk i besittelse av slike klenodier ble hardt straffet. Intellektuelle var særlig utsatt for utrenskningene, og ble betraktet som personifiseringer av de fire gamle. De ble hånet, plaget, fengslet, torturert og noen ganger drept.
Da statsminister Zhou Enlai hørte at Rødegardistene nærmet seg Den forbudte by, beordret han portene stengt og militære styrker ut på vakt. Slik fikk han forhindret store ødeleggelser der.
Følgene
Det er aldri blitt satt opp noen offentlig oversikt fra kommunistpartiets side over ødeleggelsenes omfang og kostnader. Etterhvert lekket det ut, også til utlandet, en rekke fortellinger om drap og ødeleggelser under kulturrevolusjonen.
Restaurering
Fra 1990-årene av har det pågått en massiv gjenoppbygging og restaurering av ødelagt kulturarv. Dette har skjedd samtidig med en ny folkelig kinesisk interesse for den nasjonale kulturarv.
Nepal Kamyunishta Parti (Manandhar)
Nepal Kamyunishta Parti (Manandhar) (NKP(Manandhar) – Communist Party of Nepal (Manandhar) – Nepals Kommunistiske Parti (Manandhar) var navnet til et prosovjetisk kommunistparti i Nepal, leda av Bisnu Bahadur Manandhar, fra 1981 til 1991.
NKP (Manandhar) blei danna ved en splittelse i det opprinnelige prosovjetiske kommunistpartiet i Nepal, NKP (Rayamajhi). Årsaka ser ut til å ha vært misnøye med partileder Keshar Jung Rayamajhis støtte til det kongelige diktaturet, som blei utløst av det store folkelige opprøret i 1979 og folkeavstemninga om demokrati eller diktatur i året som fulgte.
NKP(Manandhar) ser ut til å ha tatt med seg størstedelen av styrken til NKP(R), som gikk i oppløsning få år etterpå etter enda en splittelse. NKP(M) var sterkest i sentrale og østlige Tarai, der partiet kort tid etter å ha skifta navn fikk 2 mandater i parlamentsvalget i 1991.
Før den store demokratirevolusjonen Jana Andolan 1990 slutta NKP (Manandhar) seg til Den Forente Venstrefronten (ULF), som samla de moderate kommunistpartiene som sloss mot diktaturet.
Høsten 1990 brøyt NKP (Manandhar) sammen med flere mindre partier ut av ULF og protesterte mot partiene NKP (ML) og NKP (Marksbadi)s ledelse av fronten. NKP (Manandhar) blei ikke med da disse to partiene i januar 2001 stifta det nye, store moderate kommunistpartiet som blei kjent som UML.
Kort tid foran parlamentsvalget i 2001 skifta NKP (Manandhar) navn til NKP(Prajatantrik) (parentesen betyr demokratisk), som fikk valgt inn 2 representanter. NKP(P) viste seg å være det sterkeste av de prosovjetiske kommunistpartiene, ingen av de andre fikk valgt inn noen.
Like etter valget slo NKP(P) seg sammen med to mindre prosovjetiske partier under navnet NKP (Sanyukta) (parentesen betyr forent). Men de to partiene brøyt snart ut igjen og forsvant inn i UML. NKP(S) fikk ikke valgt inn noen ved valga i 1994 og 1999.
I 2005 slo NKP (Sanyukta) seg sammen med et annet lite parti, NKP (Marksbadi), til NKP (Sanyukta Marksbadi).
Se også
Communist Party of Nepal (Manandhar)
Vegaekspedisjonen
Vegaekspedisjonen under ledelse av Adolf Erik Nordenskiöld var den første ekspedisjonen som fant og seilte gjennom hele Nordøstpassasjen.
Allerede på midten av 1700-tallet var det antatt at det fantes en sjøvei mellom Europa og Asia gjennom Nordishavet. Etter en strabasiøs og problemfylt reise fikk Vegaekspedisjonen en lykkelig avslutning og ble ansett for å være blant de fremste svenske vitenskapelige bragder.
Bakgrunn
De første utforskningene omkring en mulig seilbar rute til Asia nord om Sibir ble foretatt allerede på slutten av 1500-tallet av blant andre nederlenderen Willem Barents. På 1600-tallet nådde russiske pelsjegere lengre og lengre frem mot nord og Nordishavet. Russeren Semjon Dezjnjov ble i 1648 den første til å seile gjennom sundet mellom Alaska og Sibir (det nåværende Beringstredet) og i 1742 oppdaget russeren Semjon Tsjeluskin det nordligste punktet på det euroasiatiske kontinentet som bærer hans navn Kapp Tsjeluskin.
Også den dansk-russiske Vitus Bering gjennomførte forskningsreiser i området. På midten av 1700-tallet skrev den sveitsiske geografen Samuel Engel en avhandling hvor han la fram sin teori om eksistensen av en Nordøstpassasje.
Forberedelser
Nordenskiöld hadde allerede gjennomført flere forskningsreiser i de arktiske trakter, blant annet til Svalbard, Vestgrønland, Karahavet og på elven Jenisej.
Nordenskjöld startet med sine forebredelser til ekspedisjonen for å finne Nodøstpassasjen i 1877 og i juli la han fram en detaljert plan til kong Oscar II. Kongen aksepterte forslaget. Nordenskiold fikk flere vitenskapelige selskaper i Sverige interessert og gav ekspedisjonen finansiell støtte.
Til ekspedisjonen ble det anskaffet en eldre selfanger «Vega» som ble ombygget og utrustet for offentlige midler ved marineverftet i Karlskrona. . En mindre dampbåt «Lena», ble utrustet for å følge som hjelpefartøy ekspedisjonen fram til Lenalven.
Ekspedisjonens medlemmer
Til kaptein ble valgt en erfaren sjømann med erfaring fra flere arktiske ekspedisjonen, Louis Palander.
Videre bestod ekspedisjonens medlemmer av vitenskapsmenn fra ulike fakulteter, hydrograf. meteorolog, botaniker, zoolog, xylograf, tolk og skipslege, samt et befal og en besetning på 21 erfarne sjøfolk.
Flere av ekspedisjonens medlemmer var hyret fra andre land, noe som førte til at ekspedisjonen fikk oppmerksomhet utenfor Sverige
Ekspedisjonen
Den 22. juni 1878 forlot «Vega« havnen i Karlskrona med kurs for Tromsø via København og Gøteborg. Nordenskiöld selv sluttet seg til først i Tromsø i juli.
1878
Den 21. juli 1878 forlot begge fartøyer, «Vega» og «Lena» havnen i Tromsø med kurs mot nord og deretter gjennom Karahavet og man passerte Vajgatjøn den 30. juli. Etter et opphold i Dikson den 6. august fortsatte reisen østover gjennom Nordenskiöldøyene og man nådde fram til Kapp Tsjeluskin hvor fartøyene kastet anker den 20. august. Nordenskiöld skrev: "Vi hade nu nått ett stort, under århundraden förgäfves eftersträfvadt mål. För första gången låg ett fartyg förankradt utanför den gamla verldens nordligaste udde. Färden hade hittills förlöpt väl tack vare god planering och Nordenskiölds stora erfarenhet av arktiska expeditioner".
Etter et opphold fortsatte ekspedisjonen videre mot nord, men ble tvunget til igjen å sette kurs mot sør og den isfrie rennen langs Tajmyrhalvöns østre kyst til man nådde Lenaflodens munning natten mellom den 27. - 28. august. Her skiltes fartøyene og «Lena» fortsatte oppover elven mot Jakutsk mens «Vega» fortsatte videre mot øst og seilte gjennom de Nysibirøyene rundt den 3. september og Medvezjiøyene, eller Bjørnøyene noe senere. Ismassene økte og ferden gikk langsommere fordi man ikke tok sjansen på å seile om natten. Mellom den 12. - 18. september måtte ekspedisjonen stoppe opp for å vente på at isforholden skulle bli bedre. Nordenskiöld skriver: "att seglatsen längs Asiens nordkust började blifva något enformig. Äfven den ifrigaste polarfarare kan i längden ledsna på idel is, grund och dimma och idel dimma, grund och is".
Ferden fortsatte i et noe tregere tempo, men den 28. september frøs fartøyet til slutt fast nær en bosetning «Pitlekaj» ved «Koljutjinskaya guba» (Koljutjinskayaviken), den nordlige odde på Tjuktjerhalvøya kun en knapp dagsreise fra Uelen. Nordenskiöld skriver: "Det var en oväntad motgång, så mycket svårare att med jemnmod fördraga, som det var ögonskenligt, att vi skulle hafva undgått densamma, om vi kommit några timmar tidigare till östra sidan af Koljutschin-bay. Talrika tillfällen hade under den föregående delen af resan funnits, då dessa timmar kunnat besparas". Selv om Nordenskiöld nå følte mismot ved å måtte avbryte seilasen for vinteren, hadde risikoen for overvintring inngått i hans planer og fartøyet hadde proviant for to år.
Overvintringen ble benyttet til forskning og spesielt Nordqvists etnologiske studier av tjuktjerfolket.
1879
Kystlandet rundt «Vega»s overvintringsplass var øde og  monotont, men det var ikke ubebodd. En liten tjuktjisk bosetning, «Pitlekaj» lå et par kilometer fra fartøyet og lengre bort fantes flere lignende bosetninger. Ekspedisjonens medlemmer hadde hyppig og god kontakt med innbyggerne på plassen og tjuktjernene kom daglig på besøk i båten. Besetningen og forskerne ble holdt sysselsatt under hele overvintringen med gjøremål som innebar studier på land.
Ekspedisjonen gjorde flere forsøk på å få gitt beskjed til omverdenen om hvor den befant seg og om overvintringen. I begynnelsen av oktober ble det sendt et brev med tjuktjerne. Først den 10. mai 1880 (etter et halvt år) kom brevet frem til Irkutsk som var det nærmeste sted på russisk side med regulær postgang, og ytterligere en uke innen brevet nådde Stockholm, hvor man nå var begynt å tenke på å sende ut unnsetningsekspedisjoner.
Den strenge kulden holdt seg til langt ut på våren. Enda i midten av april ble det ofte registret 40 minusgrader. Isen omkring båten økte i tykkelse. Langt inn i juni var det fortsatt atskillige minusgrader. Den 20. juni hadde en råk åpnet seg noen mil øst for båten, men det skulle drøye ytterligere en måned før isen løsnet rundt «Vega». Ved middagstider den 18. juli begynte isen endelig å løsne og Nordenskiöld skriver: "Under middagen märktes plötsligt, att fartyget kom i en svag gungning; Palander rusade upp på däck, såg att isen var i rörelse, lät elda på maskinen, som länge sedan blifvit, i förväntan på denna stund, iordningstäld, och två timmar derefter, den 18. juli kl. 3 t. 30 min. e.m., var Vega flaggbeprydd under ånga och segel åter på väg mot målet".
Etter 10 måneders opphold fortsatte nå ferden mot Stillehavet og allerede den 20. juli nådde man Beringstredet og rundet det Euroasiatiske kontinents østligste odde Kap Dezjnjov Nordøstpassasjen var nå gjennomseilet.
Deretter utforsket ekspedisjonen «St. Lawrenceviken» (Zaliv Lavrentija) og «Port Clarenceviken» i Alaska. Så fortsatte man mot St. Lawrenceøya dit man ankom den 31. juli.
Den 2. september ankom ekspedisjonen Yokohama og nå kunne man endelig få gitt omverdenen beskjed via telegram at Nordøspassasjen hadde for første gang blitt gjennomseilet. Mottagelsen i Japan var overveldende. Nordenskiöld og hans forskere fikk audiens hos keiseren, Meiji og fikk innbydelser til en rekke steder overalt i Japan. Ekspedisjonen ble værende i Yokohama nesten to måneder, meget på grunn av at båten ble tatt inn for overhaling innen tilbakereisen til hjemlandet.
Tømmermannen ombord var den av mannskapet som skrev dagbok. Boken var mest formet som et brev til hans hustru hjemme i Karlskrona. Andersson mistet dagboken i Nagasaki og deretter ble dens skjebne ukjent. Dagboken var forsvunnet i 20 år innen den den kom til rette. En svensk sjøkaptein kom over den i en bruktforretning i Shanghai i Kina i april 1898. Kapteinen overleverte boken til  den svenske handelsattasjeen for Øst-Asia og via London havnet tilslutt i Sverige 1908 og inngår idag i Kungliga Vetenskapsakademiens samlingar. Boken ble utgitt posthumt 1979. Et hundre år etter at den ble skrevet.
Hjemreisen ble et triumftog via Asia og Middelhavet og ekspedisjonen fikk fortsatt storartet mottagelse under opphold i Hongkong, Labuan, Singapore og Ceylon. «Vega» forlot Galle på Ceylon den 22. desember.
1880
Ekspeditsjonen ankom Aden den 7. januar og fartøyet ble hilset med 21 skudd fra saluttkonon. Den 9. januar fortsatte reisen gjennom Rødehavet og «Vega» ankom Suez den 27. januar. Herfra ble det foretatt en utflukt til Kairo og den 3. februar fortsatte hjemreisen genom Suezkanalen og man nådde Port Said den 5. februar
Den 14. februar ankom ekspedisjonen Napoli som første anløp i Europa og også her ble mottagelsen overveldende ikke minst på grunn av at en av deltagerne var italiener.
Efter besøk i Rom forlot «Vega» Napoli den 29. februar og den 9. mars seilte man gjennom Gibraltar og mot Lisboa hvor man ankret opp den 11. mars. Den 16. mars fortsatte reisen med anløp av Falmouth den 25. mars. Også her ble det en rekke innbydelser. Herfra gjorde ekspedisjonsmedlemmene en utflukt til Paris. Den 3. april forlot selskapet Paris og tok seg til den nederlandske byen Vlissingen dit fartøyet var seilt.
Den 16. april nådde man København med nye overveldende festligheter, ikke minst på grunn av det danske besetningsmedlem. Den 20. april forlot «Vega» København og den 24. april kl 08:00 ble Vaxholm passert og tilslutt kunne man kaste anker Stockholms red kl. 22:00 etter en reise på 22 189 nautiske mil.
Hele Stockholm var i festrus da «Vega» anløp og hele Stockholms slott strålte i et hav av lys og fyrverkeri. Alle ekspedisjonsmedlemmers navn, fra Nordenskiölds til yngste matros, lyste i ildskrift fra slottets fasade. Hele den kongelige familie tok imot ekspedisjonens medlemmer; Nordenskiöld skriver: "Fyrverkerier afbrändes och kanoners dån blandade sig med skallande hurrarop från tusentals åskådare. Sedan vi ytterligare vid Kastellholmen helsats med salut, fäldes ankaret på Stockholms ström kl. 10 e.m."
Resultat
Ekspedisjonen hadde oppnådd sitt formål ved å finne Norøstpassasjen, men samtidig bevise at ruten ikke kunne brukes som en handelsvei, eller en praktisk farbar rute mellom Europa og Asia. Ekspedisjonenens vitenskapelige verdi ble de omfattende geografiske, geologiske, botaniske, zoologiske og etnografiske studier som ble utført under reisens vinteropphold.
Ekspedisjonens studier ble publisert i en rekke vitenskapelige rapporter og en skriftlig redegjørelse for ekspedisjonens skjebne, eventyr og strabaser ble utgitt i et fem-binds verk; ( 1882-1887). Noen måneder etter hjemkomsten ble det arrangert en utstilling om ekspedisjonen på Stockholms slott og materialet fra ekspedisjonen ble også stilt ut under Verdensutsillingen i Stockholm 1897 Senere publiserte Nordenskiöld og kaptein Palander sine egne dagbøker.
I 1880 ble Vegamedaljen innstiftet og siden 1902 er den den 24. april blitt feiret som  «Vegadagen».
Mississippis flagg
Mississippis flagg er flagget til den amerikanske delstaten Mississippi. Flagget, med en magnoliablomst og teksten «In God We Trust», ble valgt i en folkeavstemning 3. november 2020 etter at Mississippi fra 30. juni 2020 ikke hadde noe offisielt flagg. Flagget er utformet av Rocky Vaughan fra Ackerman i Mississippi. Dette er det tredje flagg i delstatens historie. Det første flagget var i bruk fra 1861 til 1865 og det andre fra 1894 til 2020.
Flagget fra 1894 til 2020
Mississippis flagg var fram til 30. juni 2020 delt i blått over hvitt over rødt og hadde en kanton bestående av det såkalte sørstatskorset (Southern cross). Flagget ble innført 7. februar 1894. Det var i størrelsesforholdet 2:3.
Flagget kombinerte elementer fra to av flaggene som ble benyttet av Amerikas konfødererte stater. Stripearrangementet med kantonen skulle minne om konføderasjonens første nasjonalflagg, med unntak av at nedre stripe i Mississippis flagg var blå og at kantonen hadde annet motiv. Kantonen var i seg selv en gjengivelse av motiver som ble ført i sørstatenes hærfaner og i orlogsgjøsen, det som for ettertiden har blitt stående som symbol for opprørsstatene i konføderasjonen (the rebel flag). Mississippis flagg ble til etter en ide av senator E. N. Scudder.
Flaggforslag til folkeavstemning i 2001
Bruken av sørstatssymboler, da i særdeleshet sørstatskorset, har vært omgitt av politisk strid. Inkorporeringen av slike symboler i offisielle sammenhenger som delstatsflagg har vært kritisert og det har vært lansert kampanjer fra borgerrettighetsgrupper og liberale for å få Mississippis delstatsflagg endret. I 2001 ble det utarbeidet forslag til nytt flagg for Mississippi der sørstatsflagget var tatt bort til fordel for en blå kanton med hvitt stjernearrangement. Forslaget ble lagt fram for folkeavstemning, da med det eksisterende delstatsflagget som alternativ. Ved avstemningen 17. april 2001 ble det flertall på 65 prosent for det eksisterende flagget, mens forslaget til nytt flagg fikk 35 prosent. Dette gjenspeiler noenlunde fordelingen mellom hvite og svarte i delstaten. Andelen hvite innbyggere i Mississippi er omkring 60 prosent, mens afro-amerikanerne utgjør omkring 40 prosent av delstatens befolkning. Utfallet av folkeavstemningen førte til at Mississippi fortsatte å benytte sitt flagg med sørstatskorset. Fra 1956 førte også delstaten Georgia sørstatskorset i sitt flagg, og etter at dette ble endret i 2001 var Mississippi den eneste delstaten der sørstatskorset var en del av delstatsflagget.
Kinas riksvei 327
Kinas riksvei 327 (G327) løper fra Heze i Shandong til Lianyungang i Jiangsu. Den er 424 kilometer lang.
Centralwings
Centralwings var et polsk charter- og senere lavprisflyselskap eid av det nasjonale flyselskapet LOT. Virksomheten ble avviklet i 2009 fordi den var ulønnsom.
Selskapet fløy to ruter mellom Norge og Polen: Disse var Gdańsk – Haugesund og Warszawa – Gdańsk – Molde
Sandeidfjorden
Sandeidfjorden er en fjord i Vindafjord kommune i Rogaland. Fjorden er del av Krossfjorden og fortsetter nordover der Vindafjorden svinger østover. Fjorden er omtrent 9 kilometer lang og største dybde er 370 meter.
Innerst i fjorden ligger tettstedet Sandeid og lenger ute på østsiden ligger Vikedal. Fylkesvei 46 går langs øst- og nordsiden av fjorden.
Caicó
Caicó er en kommune i delstaten Rio Grande do Norte i nordøstregionen av Brasil.
Hennie Keetelaar
Hendrikus «Hennie» Zacharias Keetelaar (født 23. januar 1927 i Hilversum, død 28. januar, 2002 i Alphen aan den Rijn) var en nederlandsk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Keetelaar vant en olympisk bronsemedalje i vannpolo under OL 1948 i London. Han var med på det nederlandske laget som kom på tredjeplass i vannpoloturneringen bak Italia og Ungarn. Nederlands resultat i finalerunden, som besto av fire lag; uavgjort mot både Belgia 3-3 og Ungarn 4-4 og tap mot gullvinnerne Italia med 2-4. Keetelaar spilte to kamper i OL-turneringen, som ble avviklet i perioden 29. juli til 7. august 1948.
Dieciocho de Mayo (kommune)
Dieciocho de Mayo eller 18 de Mayo er en kommune (spansk: municipio) i Canelones-departementet i det sørlige Uruguay.
Historie
Dieciocho de Mayo ble grunnlagt i mars 2013.
Syv Muntre
Syv Muntre (1942–44) var en norsk jazzgruppe fra Oslo som gjorde flere innspillinger under den andre verdenskrig.
Den bestod av Finn Westbye gitar, Fred Lange-Nielsen bass, Bjarne Nerem/Arvid Gram Paulsen saksofon, Arild Iversen fiolin, Harald Ottho trommer og Carsten Klouman piano.
De var et «all-star studioband» som spilte inn sin mest berømte Sigarettstomp om å stompe røyken i 1942, komponert av Westbye/Alf Malm/Juul Hansen, samt Robert Normann's Bob's vuggesang/Opus 7 (1943). Deres musikk er å finne på Jazz in Norway 1940-50 Sigarettstomp, vol. 2 (Herman Records, 2001).
Vuokko Eskolin-Nurmesniemi
Vuokko Hillevi Lilian Eskolin-Nurmesniemi (født 12. februar 1930 i Helsingfors) er en finsk designer av flere tekstiler.
Hun begynte i Marimekko-selskapet i 1953 og designet mønstre for mange av de trykte stoffene som de produserte, i 1950. Hun grunnla sitt eget selskap, Vuokko Oy, i 1964. Dette selskapet stengte dørene for godt i 1988. I 1990 grunnla Nurmesniemi sitt andre selskap, som fikk navnet Vuokko Nurmesniemi Oy.
Hun ble nominert til Lunningprisen for beste design i 1964 og mottok designprisen Kaj Franck i 1997.
Gunnar Sommerfeldt
Gunnar Sommerfeldt (født 4. september 1890 i København, død 30. august 1947) var en dansk regissør og skuespiller.
Filmografi
Som skuespiller (Danmark)
Som skuespiller (Norge)
Manuskript (Danmark)
Som instruktør (Danmark)
Som instruktør (Norge)
Renessansen
Gjenfødelse i Firenze
Tradisjonelt regner man med at renessansens frembrudd fant sted i Firenze, som på denne tida var en rik handels- og industriby basert på produksjon av ulltøyer og handelsforbindelser rundt hele Middelhavet. Fra slutten av 1300-tallet gikk kunst, arkitektur og filosofi nye veier, noe som førte til et brudd med tankegangen og tradisjonene som preget resten av middelalderens Europa. Innen filosofien begynte man å sette mennesket i stedet for Gud i sentrum av tankegangen, og dette banet veien for ideen om kunstens egenverdi og om renessansemannen med sine mange talenter. Mens litteraturen stort sett handlet om religiøse tema i middelalderen, vokser det frem en verdslig litteratur med politiske og filosofiske temaer. Innen bildende kunst og skulptur fjernet man seg fra normene, tradisjonene, stivheten og kirkens monopol som oppdragsgiver. I stedet for stive, gotiske helgenskulpturer med blikket vendt mot himmelen kom det naturlige menneskegjengivelser som Michelangelos David, i stedet for madonnaavbildninger kom Mona Lisas mystiske smil. Innen arkitekturen kastet man vrak på gotikkens spissbuer, i stedet etterstrebet man ro og harmoni inspirert av antikkens Hellas og Roma, som var en viktig periode på denne tiden. Vitenskapsmenn gjorde store framskritt innen astronomi, matematikk, naturfag og fysikk. Alle disse elementene bidro til en varig endring i Vest-Europa som senere spredde seg til resten av Europa.
En europeisk bevegelse
Fra Firenze spredte renessansens ideer seg ut over Italia i løpet av 1400-tallet, og nådde også Frankrike, England, Tyskland og Polen-Litauen. Også Ungarn opplevde en kulturell blomstring basert på renessansens ideer i tiårene før det osmanske angrepet i 1526. Sist nådde renessansens ideer til de fjerntliggende, nordiske landene og til Den iberiske halvøy. Et avgjørende fenomen som bante vei for renessansen i Europa, var reformasjonen, som fra ca. 1520 av gjorde ende på Den katolske kirkes makt over sinnene i store deler av Nord-Europa. Med den spanske og portugisiske erobringen av Amerika og deler av Asia og Afrika nådde renessansen kunst, ideer og idealer ut til større deler av verden.