cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Delias eucharis
Levevis
Larvens kroppstemperatur er mellom 35 og 38 grader C°. Ved lavere temperatur blir larven inaktiv. Derfor krever larver hos dagsommerfugler gjerne sollys for å være aktive. Om det blir for varmt regulerer larven temperaturen ved å oppsøke skygge.
Delias eucharis tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der sommerfuglens indre og ytre organer endres. Larvens bøyelige og myke kropp omdannes til en puppe med et hardt skall. Når skallet er hardt begynner omdanningen fra larve til den voksne (imago) sommerfuglen. De indre organer brytes i varierende grad ned til en cellemasse. En omorganisering skjer og dyret bygges opp igjen.
Systematisk inndeling
Papilio eucharis Delias eucharis Delias eucharis
Betânia do Piauí
Betânia do Piauí er en kommune i delstaten Piauí i nordøstregionen av Brasil.
Javadoc
Javadoc er et dataprogramverktøy fra Sun Microsystems brukt til å generere API-dokumentasjon fra Java-kode til HTML-format. Javadoc er industristandarden for å dokumentere Java-kode.
Javadoc-tagger
Utviklere bruker spesielle kommentarer og Javadoc-tagger når de dokumenterer kildekoden. En kommentar i koden som starter med /** er starten på en Javadoc-kommentar, og vil bli inkludert i den genererte HTML-en. En Javadoc-tag begynner med "@" (krøllalfa). Eksempler på tagger er gitt i den følgende tabellen.
! Tag       !!JDK!! Beskrivelse
International Board on Books for Young People
International Board on Books for Young People (IBBY) er en internasjonal ideell organisasjon som arbeider for å spre kunnskap om barne- og ungdomslitteratur. Den ble stiftet i Zürich i Sveits i 1953 og grunnleggerne var, blant andre, Erich Kästner, Astrid Lindgren og Jo Tenfjord. Organisasjonen har i dag hovedkontor i Basel.
Aktiviteter
IBBY arrangerer blant annet kongresser og deler ut H.C. Andersen-prisen til en forfatter og illustratør hvert annet år. Siden 1956 har de hvert annet år utnevnt en forfatter, illustratør eller oversetter fra hvert land til den såkalte. Æreslisten ble opprinnelig kalt da den samme juryen sto bak H.C. Andersen-prisen. IBBY står også bak prisene og.
Organisasjonen gir ut tidsskriftet  fire ganger i året.
De står også bak den internasjonale barnebokdagen som avholdes rundt H.C. Andersens fødselsdag, 2. april.
Internasjonalt
Det er i dag over 70 nasjonale seksjoner av IBBY spredt over hele verden.
Tanit
Tanit var en fønikisk månegudinne, dyrket som en beskytter av Kartago, hvor hennes navn fra 400-tallet f.Kr. og framover var assosiert med dyrkelsen av Baal Hammon, og hun ble gitt tilnavnet pene baal («Baals ansikt») og tittelen rabat, hunkjønnsformen for rab (sjef/høvding).
Tanit ble dyrket i punisk sammenheng i vestlige Middelhavet fra Malta i øst til Gades (Cádiz i sørlige Spania) i vest. I Nord-Afrika, hvor det flere inskripsjoner og materielle levninger, var hun, foruten å være gemalinne for Baal, også en himmelsk krigsgudinne, en jomfrulig modergudinne og gudinne for amming og syke, og noe mindre særskilt også en fruktbarhetsgudinne. Flere betydelige greske gudinner ble identifisert med Tanit ved synkretisk interpretatio graeca, som gjenkjente greske guddommer i utenlandske gudeskikkelser i de fleste av de ikke-hellenistiske kulturene som omga antikkens Hellas.
Hennes helligdom som avdekket ved Sarepta i sørlige Fønikia avslørte en inskripsjon som identifiserte henne for første gang i hennes hjemland og knyttet henne med sikkerhet til den fønikiske gudinnen Astarte (Ishtar). Et annet sted hvor Tanit ble avdekket er på halvøya Cap Bon i Tunis.
Opprinnelsen til Tanit er funnet i panteontempelet ved Ugarit (Syria), særlig i den ugaritiske gudinnen Anat,, en forbruker av kjøtt og blod. Det er betydelig bevis, skjønt disse er omdiskuterte, av både arkeologiske spor og innenfor antikke skrifter som peker mot ofring av barn som en del av dyrkelsen av Tanit og Baal Hammon.
Zhang Fei
Zhāng Fēi (tradisjonell kinesisk: 張飛; forenklet kinesisk: 张飞; født ca. 167/168, døde 221), stilnavn Yìdé (益德) var en kinesisk general som tjente riket Shu Han under Liu Bei før og i de tre rikers tid i Kinas historie.
Fēi var opprinnelig en rik slakter fra Zhuo-kommanderiet (i dag Zhuozhou i Hebei). I 184 ble han sammen med Guan Yu med i Liu Beis militsstyrke for å støtte regjeringen i å slå ned de gule turbaners opprør. Resten av sitt liv viet han til å hjelpe Liu Bei med å bygge opp sin styrke for å fullføre sine ambisjoner, og han kjempet for Bei i en rekke slag mot andre krigsherrer mange ulike steder i Kina.
Zhāng Fēi, ofte referert til som Yìdé (her 翼德), er en viktig person i den innflytelsesrike, delvis historiske kinesiske romanen Beretningen om de tre kongedømmer, antageligvis skrevet av Luo Guanzhong en gang på 1300-tallet, basert både på historiske nedskrivelser (Sanguo Zhi av Chen Shou) og ulike folkefortellinger, hvor oppfatningen av de rikers tid har forandret seg opp gjennom historien. Han blir framstilt som svært modig og lojal mot Liu Bei, men også som en ustyrlig drukkenbolt med et sterkt temperament, noe som ofte fører til problemer, men nær sitt livs slutt viser han en forbedring da han sparer den beseirede fienden Yan Yan. Han har stor respekt for sine to eldre brødre, men svært liten for sine underordnede, som han ofte behandler dårlig. Han er også en svært dyktig kriger med sitt slangespyd, og har et minneverdig utseende. I virkeligheten kan man nok ikke si så mye sikkert om Fēis personlighet, men han var antageligvis heller en dyktig krigfører en den ustyrlige krigeren han har blitt i mange folkelige framstillinger.
Han sverger evig troskap mot sine to eldre "brødre," Liu Bei og Guan Yu, i "eden i Ferskenblomsthagen" helt i begynnelsen av boka (en svært berømt, men fiktiv hendelse; i virkeligheten blir disse tres forhold bare beskrevet som "nært som brødre"). Senere blir han en av de fem tigergeneraler sammen med Guan, Zhao Yun, Ma Chao og Huang Zhong. Fēi utmerker seg ved en rekke anledninger, først og fremst da han alene skremte bort Cao Caos hær på mangfoldige tusen soldater ved Changbanbroen under slaget ved Changban i 208 med ordene "jeg er Zhāng Fēi av Yan. Enhver kan utfordre meg til en kamp til døden" mens han rettet sitt spyd mot fienden, som flyktet på grunn av Zhāng Fēis rykte som en dyktig kriger. Han dør i 221, da hans underordnede Fan Qiang og Zhang Da forgifter og dreper ham etter å ha blitt banket opp av Fēi, etter at de hadde mislykkes i å rekke hans tidsfrist for krigsforberedelser for et felttog mot Østlige Wu for å hevne Guan Yu, som Wus soldater tidligere hadde henrettet under sin erobring av Jingzhou fra Liu Bei.
Etter Zhāng Fēis død forsøkte Liu Bei å hevne både ham og Guan Yu i et angrep mot Wu, som resulterte i et knusende nederlag mot Wus styrke, anført av Lu Xun, i slaget ved Yiling i 221-2. Liu Bei kom seg aldri etter dette nederlaget, og døde det følgende året i Baidi, hans amisjoner ufullførte, men hans politikk ble videreført av hans statsminister Zhuge Liang.
Yìdé forekommer også som en person i en rekke kunqustykker, den eldste formen for kinesisk opera
Zhāng Yìdé var gift med niesen til Xiahou Yuan, en av Cao Caos generaler og slektninger, som ble fanget da hun var tretten eller fjorten år gammel og tvunget til å gifte seg med Yìdé en gang hun var ute for å samle ved. Sammen fikk de en datter som ble keiserinne Jing'ai etter at hun giftet seg med Shu-Hans andre keiser, Liu Beis sønn Liu Shan. Han hadde også enda en datter, som ble keiserinne Zhang da hun òg giftet seg med Liu Shan etter Jing'ais død. Han hadde også to sønner, Zhang Bao og Shao. Bao har en helterolle i Luo Guanzhongs roman, men hans bedrifter der (så som bedriftene til Guan Xing, Guan Yus sønn) er fiktive, og i virkeligheten døde han ung. Shao tjente som visedirektør for det keiserlige sekretariatet under Liu Shan. Hans sønnesønn, Zhang Baos sønn, Zhang Zun tjente i det keiserlige sekretariatet under Liu Shan, og ble drept i krig i Mianzhu-passet under Weis erobring av Shu.
Zhāng Fēis kropp ble gravlagt i Langzhong, mens hans hode ble gravlagt i Yunyang. Zhāng Fēi-templer ble bygd på begge disse stedene.
Ennemond Gaultier
Ennemond Gaultier (ca. 1575 – 1651) var en fransk luttenist og komponist.
Han virket først i Lyon og avanserte i 1620 til kammertjener hos kongemoren Maria de' Medici og til hoffluttenist i Paris. Det er mulig at han var elev av René Mézangeau. I 1631 dro han seg tilbake til Nèves, hvor han tilbrakte sine siste år.
Fetteren Denis Gaultier publiserte i 1669 en samling luttstykker som også inneholder stykker av Ennemond Gaultier og det er vanskelig å avgjøre hvem av dem som står bak de enkelte komposisjonene. Dette gjelder også andre verksamlinger utgitt under navnet «Gaultier». Uansett hvem som sto bak fikk denne musikken stor innflytelse på utviklingen av luttmusikken de påfølgende årene.
Ennemond Gaultiers sentrale verk ble hjørnesteiner i det franske barokklutt-repertoaret: Le tombeau de Mezangeau (allemande), La Belle Homicide (courante) og Les Canaries du Vieux Gaultier, førstnevnte kan være det tidligste eksempelet på en tombeau.
Tanit
Hennes symbol, funnet på mange gamle steinutskjæringer, framstår som en parallelltrapes lukket av en horisontal linje på toppen og overgått av en overgått i midten av en sirkel: de horisontale armene ble ofte avsluttet med enten to korte oppovergående linjer i rette vinkler, eller av kroker. Senere ble parallelltrapes hyppigere erstattet av en likebent triangel. Symbolet er blitt tolket av Hvidberg-Hansen som en kvinne som løfter sine hender.
Kunsthall
En kunsthall er en kulturinstitusjon som viser skiftende utstillinger av billedkunst.
Selja
Selja er ei øy i Stad kommune i Vestland. Øya ligger i Sildegapet sør for Stad og har et areal på 1,6 km². Det bor om lag fem fastboende på øya.
Tanit
På egyptisk betyr hennes navn «Neiths land». Neith var en krigsgudinne.
I moderne tider har navnet, da med stavemåten Tanith, blitt brukt som et kvinnenavn, både for virkelige mennesker, og i skjønnlitteratur av okkult innhold.
Selja
St. Sunniva kloster ligger på nordsiden av øya. Ifølge mytene drev Sankt Sunniva i land på Selja på slutten av 900-tallet. Klosterruinene og grotten der Sunniva angivelig døde er i dag et populært turist- og pilegrimsmål.
Jahn Teigen fra Tønsberg
Jahn Teigen fra Tønsberg er et konsertalbum med Jahn Teigen, utgitt 25. november 2011. Albumet er tatt opp i Oseberg kulturhus i juli 2011. Albumet inkluderte også en DVD fra samme konsert.
Kunsthall
En kunsthall har fellestrekk med et museum. Men kunsthallen skiller seg normalt fra museet ved at den ikke eier en egen samling av kunstgjenstander. Svært mange museer opererer også som kunsthaller parallelt med sin museale virksomhet, dvs. at de viser midlertidige utstillinger basert på egne og/eller innlånte gjenstander. Kunsthaller skiller seg fra kunstgallerier ved at kunstgalleriene vanligvis selger den utstilte kunsten.
Kunsthaller i Norge
Kunsthallene i Norge har en medlems- og interesseorganisasjon, Kunsthallene i Norge.
Centrum Párt
Centrum Párt (Senterpartiet) er et ungarsk parti, dannet i 2002 som en koalisjon av KDNP, MDF-avleggeren MDNP og to minipartier. Alliansen ble imidlertid kortvarig. KDNP gikk ut av alliansen og inn i et samarbeid med Viktor Orbáns Fidesz. MDNP ble på sin side igjen en del av MDF.
Eksterne lenker
Partito di Centro (Ungheria)
Stuart Bingham
Stuart Bingham (født 21. mai 1976 i Basildon) er en engelsk profesjonell snookerspiller.
Bingham ble verdensmester for amatører i 1996, og vant 4. mai 2015 verdensmesterskapet for profesjonelle som den tredje eldste spilleren gjennom tidene.
Hunderfossen holdeplass
Hunderfossen holdeplass er en holdeplass på Dovrebanen. Den ligger ved Hunderfossen familiepark i Lillehammer kommune og ble åpnet i 1986. Holdeplassen består av plattform samt leskur av tre og de fleste tog stopper her i sommersesongen. Fra Hunderfossen stasjon til Oslo S er det 198,26 km. I 2007 ble plattformen oppgradert og modernisert.
Hunderfossen holdeplass var også et av flere tilholdssted for den kjente norske barne-tv-serien Sesam Stasjon, og m.a. Sesamtoget ble filmet på denne stasjonen.
Bela Palfi
Palfi vant en olympisk sølvmedalje i fotball under Sommer-OL 1948 i London. Han var med på det jugoslaviske laget som kom på andreplass i fotballturneringen. Jugoslavia vant åttendedelsfinalen med 6-1 over Luxembourg og i kvartfinalen beseiret de med 3-1 samme resultat som de vant med i semifinalen over Storbritannia. Finalen tapte de med 1-3 til.
Palfi var midtbanespiller og spilte tre landskamper for Jugoslavia.
Robert Caspersen
Robert Caspersen (født 30. september 1971) er norsk fjellklatrer. Han ble på 1990- og 2000-tallet regnet som Norges og Nordens fremste og mest allsidige klatrer, med bred erfaring innen både sportsklatring, tradisjonell fjellklatring og ekspedisjonsklatring.
Caspersen har vært med på førstebestigninger av klatreruter i Norge, Alpene, Karakorum/Himalaya og Dronning Maud Land i Antarktis. I 1999 ledet Caspersen en norsk klatreekspedisjon (med Per Ludvig Skjerven, Gunnar Karlsen og Einar Wold) på fjellet Trango Pulpit i Trango-massivet i Pakistan. Dette regnes som en av norsk klatrehistories største bragder.
Ved siden av tradisjonell fjellklatring behersker Caspersen nær sagt alle grener innenfor klatring. Frem til 1998 var han aktivt med i klatrekonkurranser, nasjonalt og internasjonalt, og ble Norgesmester i 1992, 1994 og 1998. I 1998 førstebesteg han ruta Fryktelig i tvil på klatrefeltet Planet Ø i Hunnedalen, Norges første klipperute av grad 8c.
Caspersen har studert idrettspsykologi ved Norges idrettshøgskole, er utdannet klatreinstruktør gjennom Norges klatreforbund og Tindevegleder gjennom Nortind, og er godkjent som Fjellkursleder gjennom Norsk Fjellsportforum. Han har vært sikkerhetsansvarlig for store prosjekter, deriblant 71° nord, for både norsk og utenlandsk TV.
Kościuszkooppstanden
Kościuszko-oppstanden i 1794 var et polsk opprør mot de to forutgående delingene av Polen og den store den russiske innflytelsen i det gjenværende Polen-Litauen gjennom deres allierte i Targowica-konføderasjonen. Opprøret har navn etter lederen Tadeusz Kościuszko.
Opprøret ble slått ned og førte til Polens tredje deling og dennes opphør som egen stat i 123 år.
Bakgrunn
Den voksende motstanden førte til at nabolandene forlangte en omfattende demobilisering og en større styrkereduksjon. 12. mars 1794 nektet general Antoni Madaliński å gjennomføre demobilisering av sin styrke på 1 500 mann, og forflyttet disse i stedet fra Ostrołęka til Kraków. Dette utløste opprør mot de russiske styrkene over hele landet. De russiske styrkene i Kraków forlot byen for å gå mot Madalińskis styrker, og forlot slik byen uten forsvar. Byen ble inntatt av opprørerne, og dette ble signalet til det større, nasjonale opprøret.
Opprør
Tadeusz Kościuszko annonserte opprøret 24. mars og erklærte seg som øverstkommanderende. Samtidig annonserte han polsk folkelig mobilisering til de militære styrkene. Russland reagerte raskt og angrep allerede 4. april de fortsatt svake og uorganiserte polske styrkene ved landsbyen Racławice 37 km nordøst for Kraków. Dette utviklet seg til et større, blodig slag, som imidlertid ble vunnet av de polske styrkene, og de russiske styrkene måtte trekke seg tilbake. De polske styrkene var imidlertid for svake til å ta opp forfølgelsen og presse de russiske styrkene ut av Lille-Polen. Imidlertid gjorde seieren av opprørernes mobilisering fikk vind i seilene.
17. april prøvde de russiske styrkene i Warszawa å arrestere tilhengere av opprøret og avvæpne den polske garnisonen. Dette første til et angrep mot den russiske garnisonen med store folkelig bistand. Etter to dager med kraftige kamper måtte de russiske styrkene trekke seg ut av byen etter å ha mistet mellom 2 000 og 4 000 mann fra den opprinnelige styrken på 6 000. 22. april brøt det ut et tilsvarende opprør i Vilnius og senere også andre steder, med samme resultat. 7. mai proklamerte Kościuszko avskaffelsen av livegenskapet, garanterte borgerrettigheter til alle bønder og statlig hjelp dersom de ble utnyttet av adelen. Dette var første gang i polsk historie at også bondestanden ble regnet med i «den polske nasjon», et begrep som tidligere hadde vært et begrep som refererte kun til adelen. Men de polske styrkene ble ytterligere presset da Preussen 10. mai rykket inn fra vest og sluttet seg til de russiske styrkene. 6. juni tapte de polske opprørerne et større slag ved Szczekociny i Schlesiske voivodskap mot en felles russisk-prøyssisk styrke og led et tilsvarende tap to dager senere ved Chełm. De polske opprørsstyrkene trakk seg tilbake til Warszawa hvor de 22. juli ble beleiret, men den russisk-prøyssiske styrken måtte heve beleiringen etter at det brøt ut kamper i Stor-Polen 20. august.
Samtidig ble opprøret knust i Litauen, hvor Vilnius ble gjenerobret av russiske styrker 12. august, mens opprøret i Stor-Polen hadde en viss framgang. 2. oktober ble Bydgoszcz inntatt av opprørerne og de rykket inn i Pommern nesten uten å møte motstand. For å hindre en russisk-prøyssisk oppmarsjering mot Warszawa, innledet Kościuszko 10. oktober et større slag ved Maciejowice i Masoviske voivodskap. Russerne vant imidlertid slaget og Kościuszko ble skadet og tatt som krigsfange av russerne som sendte ham til St. Petersburg.
4. november innledet russerne en større offensiv mot den østlige bydelen Praga i Warszawa og etter fire timer med harde, mann-mot-mann nærkamper, klarte den 24 000 store russiske styrken å innta bydelen. Denne ble plyndret og fullstendig ødelagt, og anslagsvis 20 000 av innbyggerne ble drept, i det som senere er blitt kalt «Massakren i Praga». Dagen etter falt resten av Warszawa. 16. november kapitulerte de polske opprørsstyrkene.
Følger
Den tredje og siste delingen av Polen medførte at landet opphørte å eksistere som egen stat i 123 år, og det nasjonale institusjonene ble nedbygget. På den annen side medførte også den politiske bevegelsen bak opprøret innledningen til den moderne politiske tenkningen, både i Polen og i Sentral-Europa. Den radikale politiske tekningen fikk gjenklang andre steder, og det prøyssiske militære engasjementet i Polen gjorde at Preussen ikke kunne bistå med å slå ned den franske revolusjon.
Tusenvis av opprørets støttespillere mistet eiendommene og mange ble tvunget til å flytte til det sørlige Russland. Eiendommene ble gitt til russiske generaler og som goder til støttespillere ved det russiske hoffet. I områdene som ble overtatt av Preussen og Russland, ble disse utsatt for en henholdsvis germanisering og russifisering.
Kirsten Hansteens plass (Oslo)
Kirsten Hansteens plass er en plass på Dælenenga i bydel Grünerløkka i Oslo. Plassen ligger mellom Fagerheimgata og den såkalte Bergene-blokka (Københavngata 10).
Veien er oppkalt etter Kirsten Hansteen, som var Norges første kvinnelige statsråd. Hun representerte Norges kommunistiske parti i Einar Gerhardsens første regjering (samlingsregjeringa etter andre verdenskrig).
Plassnavnet blei vedtatt av Grünerløkka bydelsutvalg 14. april 2011 som del av en pakke for å øke antall veier oppkalt etter kvinner.
Genitiv
Genitiv (fra latin casus genetivus, på norsk: bøyningen som angir opprinnelse) er en kasus som betegner et forhold, først og fremst et eiendomsforhold, mellom et substantiv i genitiv og et annet substantiv.
Genitiv i norsk
Det er uenighet om norsk har genitiv som fungerende kasus i dag.
Genitivskasus opptrer blant annet i faste uttrykk som «til bords», «til fots» og «til fjells». Dette kalles «genitivsuttrykk». Man finner imidlertid også genitiv i former som slutter på -ens (dødsens og havsens) og i sammensetninger.
Genitiv som kasus i norsk
Det man tradisjonelt betegner som genitivform, blir i andre grammatikksystemer betegnet som klitikon.
Sammensetninger
E-en som binder sammen mange substantiver til å bli et sammensatt ord, har sitt opphav i genitiv flertall av substantiver (-a, som utviklet seg til å bli -e). Denne kan man se i ord som mannemot, flokkevis og guttebarn. Noen ord har s som bindeledd, for eksempel i morsmål, kveldsmat og årstall. I noen tilfeller kan man også se at e angir flertall mens s angår éntall, som i gudstro (troen på én gud) versus gudetro (troen på flere guder).
Ved bruk av stedsnavn i faste forbindelser står substantivet gjerne ubøyd, som i Oslo rådhus og Bergen by. ''
Å bytte ut s-endelsen med «sin» eller liknende former kalles for garpegenitiv.
Diskusjon rundt genitiv i norsk
Det er en viss uenighet rundt hvordan genitiv skal klassifiseres i norsk grammatikk. Dette gjelder for så vidt også for engelsk. Mens The Cambridge Grammar of the English Language (2002) og Riksmålsgrammatikk (1986) konkluderer med at genitiv er en kasus i engelsk, konkluderer eksempelvis Norsk referansegrammatikk (1997) og Norsk morfologi (1993) med at det dreier seg om et klitikon eller et bøyingsaffiks.
Genitiv som klitikon eller bøyingsaffiks
Noen grammatikere mener i dag at genitiv ikke fungerer som en egen kasus i norsk. Disse grammatikerne mener blant annet at «genitivs s» på norsk ikke ser ut til å fungere på samme måte som genitiven i språk hvis genitiv det er større enighet om, slik som norrønt.
På norsk er ordet som står rett foran «genitivs s» ikke alltid et substantiv, men kan være alt som kan stå på slutten i en nomenfrase, som for eksempel et verb: [Uka som kommer]s nyheter eller også et possessivt determinativ: [Faren min]s planbok. Tradisjonelt sett står genitivsbøying til kjernen i nomenfrasen. På norrønt ville kongen av Norges sønn være sonr [konungsins af Noregi] (sønn [kongens av Norge]). På garpelatin ville det vært filius [regis ab Norvegia] (sønn [konges av Norge]), mens det på klassisk latin ville hett filius regis Norvegiae, altså Norges konges sønn.
Genitiv som fungerende kasus
Andre grammatikere mener at genitiv er en fungerende kasus. De fremholder at genitiv kan settes til enkeltord (og da kun substantiver), eller til substantivfraser. Når s-en settes til en substantivfrase, kalles den ofte «genitivsfrase».
I boken Riksmålsgrammatikk er genitiv er oppført som eneste kasus i fortsatt bruk i normert norsk, og det blir oppgitt at genitivendelsen kun skal settes til siste ord i gruppen når genitiv blir benyttet i ordgrupper.
Ikke-possesiv genitiv
I visse tilfeller angir genitiv ikke noe direkte eierforhold.
Genitivus qualitatis uttrykker en kvalitet ved substantivet det står til. Dette kan også gjelde for ord som gammeldags, treseters, utenbys. Den siden som hevder at genitiv ikke finnes som kasus i norsk, bemerker at annenklasses har status som adjektiv i bokmål, nynorsk og riksmål. Dette gjelder også for eksempel gammeldags.
Hva angår genitivus hebraicus, genitivus auctoris og genitivus explicativus, kan man konstruere substantivfraser hvor s-endelsen vil komme på slutten av nomenfrasen. Setningene kan virke unaturlige, men kan ikke avskrives som ugrammatikalske.
Genitivus hebraicus – [Kongene i dag]s konge
Genitivus auctoris – Beethoven, [en av de store komponistene på 1800-tallet]s, skjebnesymfoni
Genetivus explicativus – [troen om at alle skal gjenfødes]' frelse.
Genitiv i engelsk
For å uttrykke eierform bruker engelsk en endelse med apostrof og s ('s) – som ofte betegnes som et klitikon – eller of.
Genitiv på tysk
I tillegg til det som gjelder for norske genitivformer, har tysk også såkalt partitiv genitiv, som angir at et substantiv er en del av en større mengde, for eksempel «Ein Teil der Kinder» (endel el. en del av barna).
Ápmelašjohka
Ápmelašjohka (nordsamisk) er ei elv i Kåfjord kommune i Troms og Finnmark. Den er ei sideelv til Manndalselva og har utspring på fjellviddene mellom Manndalen og Kåfjorddalen. Elva renner mot vest fra Čiččenjávri, ned gjennom elvegjelet Ápmelašvággi, og munner ut i Manndalselva ved Ápmelašsæter. Elva er 11,8 kilometer lang, og har et nedbørfelt på 36,65 km². Middelvannføringen ved munningen er 1,27 m³/s.
Vern
Manndalsvassdraget ble vernet mot kraftutbygging i Verneplan I for vassdrag i 1973.
Ricardo González
Ricardo González (født 24. oktober 1969) er en argentinsk golfspiller. Han ble profesjonell i 1986 og har tilbrakt mye av sin karriere i Europa, først på Challenge-touren, og siden 1999 på Europatouren. Han har fire seire på Europatouren, og en beste plassering på Order of Merit som nummer 25 i 2001. González representerte Argentina i WGC–World Cup 1996, 1998 og 2005.
Buerås
Buerås er et tettsted i Kungsbacka kommune i Hallands län i Halland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 708 innbyggere.
Hans Christian Doseth
Hans Christian Doseth (født 10. desember 1958 i Åndalsnes, død 6. august 1984 i Pakistan) var en norsk fjellklatrer. Han var en allsidig klatrer som brøt grenser innenfor både sportsklatring, alpinklatring og teknisk klatring, og regnes som sin tids største norske klatrepionér.
Doseth gjennomførte mange førstebestigninger, særlig i Romsdalen med flere bestigninger av ruter i Trollveggen, både sommer og vinter. Doseth var den første som klatret en rute i Trollveggen fullstendig i fri (Rimmon-ruta i 1979, med Ragnhild Amundsen), og han gjorde første vinterbestigning av Svenskeruta i 1980 (med Håvard Nesheim og Kjetil Svanemyr). Samme år gikk han også denne ruta i fri for første gang (med Steve Bancroft og Choe Brooks), en bragd som ble dokumentert av et filmteam fra BBC hengende i veggen. Men spesielt hans førstebestigning av Trollkjerringruta merker seg ut, der han først gjorde en teknisk vinterbestigning av den 950 meter lange ruta (1982, med Choe Brooks, Sjur Nesheim og Håvard Nesheim). Trollkjerringruta er gradert 7, men er likevel så krevende at det skulle gå 12 år før den ble repetert av et annet taulag.
Doseth gjorde seg også bemerket som den fremste sportsklatreren i Norden, og etablerte mange klipperuter i øverste del av graderingsskalaen. I 1981 etablerte han den første klipperute av grad 8-, og året etter den første rene grad 8 i Norge. Han etablerte også flere utfordrende ruter i Bohuslän i Sverige på denne tiden.
Doseth repeterte som første skandinav de tekniske rutene «The Shield» og «North American Wall» på El Capitan i Yosemite i California. I 1983 etablerte han en ny rute på fjellet Thalay Sagar i indisk Himalaya, via nordøstpilaren (med Frode Guldal, Håvard Nesheim og to polske klatrere). På dette tidspunktet var Doseth en sentral del av planene for den første norske bestigning av Mount Everest (1985).
I løpet av juli og august 1984 fullførte Doseth østveggen på Great Trango Tower, sammen med Finn Dæhli, Stein P. Aasheim og Dag Kolsrud. Noen hundre meter under toppen måtte Aasheim og Kolsrud returnere på grunn av matmangel. Doseth og Dæhli fortsatte til topps, men forsvant etterpå under returen ned veggen, trolig etter at et rappellanker sviktet.
Kjøretøyforskriften
Kjøretøyforskriften, eller Forskrift om tekniske krav og godkjenning av kjøretøy, deler og utstyr (kjøretøyforskriften), er hjemlet i vegtrafikkloven.
Forskriften gjelder kjøretøy som har blitt registrert første gang i Norge etter 1. januar 1995. Forskriften setter blant annet krav til utstyr som skal finnes i og på kjøretøy. Den regulerer også slike ting som støy og avgasser.
Forskriften har 50 kapitler og endres flere ganger i året.
Terje Nordberg
Terje Nordberg leverte tegneseriebidrag i undergrunnsstil til Gateavisa fra tidlig på 1970-tallet. Nordbergs første solohefte var Revejakten i 1973, en «fritt filosoferende dopserie». Av andre serier kan nevnes den humoristiske barneserien Frimann og Rikke, om ei jente og en snakkende hund, som han lagde for Barnestreken i 1978. Sist på 1970-tallet skrev Terje Nordberg dessuten barnebøker som han selv illustrerte. Av nyere seriebidrag med egne tegninger kan nevnes humorstripene om vikinggutten Balder.
I tegneseriesammenheng har Terje Nordberg først og fremst vært aktiv som manusforfatter, ofte i samarbeid med Eirik Ildahl, og som redaktør for forskjellige tegneserieforlag i Norge. Nordberg var også medredaktør og skribent for tegneserietidsskriftet Serie-Fokus, hvor det foruten tegneserier var artikler om serier og serieskapere, det halvåret bladet kom ut i 1981–1982. Nordberg var redaktør for den norske utgaven av tegneserien Fantomet på 1980-tallet og skrev fra 1982 til 1985 også enkelte episoder under psevdonymene Th Pelerin (pelerin er det franske navnet på den noe mindre vandrefalken og henviser til Fantomets opprinnelige forfatter, den «store» Lee Falk) og Ed Redno ( Editor Redaktør Norge). Han skrev dessuten den aller første lisensproduserte tegneserieepisoden med James Bond for serieforlaget Semic sammen med Ildahl under psevdonymet Johann Vlaanderen (en ordspill på Bond-forfatteren Ian Fleming).
Sammen med Peter Engbo og Dag E. Kolstad, sluttet Terje Nordberg i Semic i 1985 og dannet Gevion Norsk Forlag ved hjelp av avisa VG. Gevion ble seinere solgt til Bladkompaniet, og Nordberg og Kolstad begynte å jobbe der. Høsten 1985 var Nordberg også ute med den norske utgaven av Tommy og Tigern, en måned før serien ble en storslager i USA. Sammen med tegneren Arild Midthun skapte han tegneseriene Truls og Trine, Reodor & Teodor, Troll på 1980-tallet og humorstripene om Pappa & Pestus, trykt første gang i 1996.
Terje Nordberg er i dag redaktør av tegneseriebladet Pondus. Han har også oversatt flere tegneserier av den japanske serieskaperen Eiichiro Oda.
Tegneserier
Flere av tegneseriene er oversatt til andre språk.
Moi dix Mois
Moi dix Mois er et japansk visual kei-band og er soloprosjektet til Mana fra MALICE MIZER. Prosjektet ble startet den 19. mars 2002.
Diskografi
Singler:
Album:
LP-er:
DVD-er:
Agadez (region)
Agadez er en av Nigers sju regioner. Med sine 634,209 km² er den landets største region, og dekker omtrent den nordlige halvdelen av landet. Til tross for dette er den også landets minst befolka region, med 487,620 innbyggere i 2012. Hovedstaden i regionen er byen Agadez.
Store deler av regionen består av ørken (Sahara); blant annet ligger Aïr og Ténéré naturreservat i Agadez.
John Williams
Williams er best kjent for sine heroiske og majestetiske temaer til eventyr- og fantasy-filmer. Dette inkluderer også noen av de filmene med størst omsetning i Hollywoods historie, f.eks. Star Wars, Superman, Haisommer, E.T., Raiders of the Lost Ark, Jurassic Park og de tre første Harry Potter-filmene. Hans tematisk rike og populære musikk til science fiction-filmen Star Wars Episode IV: Et nytt håp, ble i 2005 valgt av American Film Institute som historiens beste filmmusikk. Hans musikk til Jaws og E.T. fantes også på listen, på henholdsvis 6.- og 14.-plass. Så langt har han mottatt fem Oscar-statuetter for filmmusikken sin.
Hans lange karriere har også inkludert langt mer dramatiske stykker filmmusikk, som Schindlers liste og Redd menig Ryan, samt mer eksperimentelle konsertstykker. Sist i musikken til filmer som München og Memoirs of a Geisha.
Historie
John Williams ble født i Floral Park, New York. I 1948 flyttet familien til Los Angeles, California, der han gikk på North Hollywood High School og senere University of California. Han studerte i tillegg komposisjoner med Mario Castelnuovo-Tedesco, som forøvrig også lærte opp en annen berømt filmmusikkomponist, nemlig Jerry Goldsmith.
I 1952, ble Williams vervet til militærtjeneste og gikk inn i det amerikanske flyvåpenet, hvor han komponerte og arrangerte musikk for flyvåpenets musikkorps (Air Force Band). Han ble dimmitert fra tjenesten i 1954, og returnerte til New York. Like etter begynte Williams på Juilliard School, skolen som blant annet har fostret komponisten Philip Glass og fiolinisten Itzhak Perlman. Sistnevnte var forøvrig støttespiller på en senere CD-utgivelse av Williams, nemlig Cinema Serenada fra 1997. Han studerte piano på skolen, sammen med Rosina Lhevinne. Han fikk senere jobb som jazz pianist, og jobbet blant annet med komponisten Henry Mancini, blant annet på opptaket av det legendariske Peter Gunn-temaet.
Williams ble gift med sin første kone, skuespillerinnen Barbara Ruick i 1956, til hennes død i 1974. De hadde tre barn sammen: Jennifer (født 1956), Mark Towner Williams (født 1956) og Joseph (født 1960). Joseph Williams er vokalisten til bandet Toto. Senere giftet Williams seg med Samantha Winslow i 1980
Filmmusikken
Williams flyttet senere til Los Angeles, hvor han startet et engasjement med filmstudioene. Han jobbet som orkestrator for noen av de mest legendariske filmmusikkomponistene i den tiden; Franz Waxman, Bernard Herrmann, og Alfred Newman. Han jobbet også som studio-pianist med komponister som Jerry Goldsmith og Elmer Bernstein. TV-serier skulle dog bli Williams gjennombrudd i Hollywood. Han komponerte musikk til serier som Lost in Space (som "Johnny" Williams) og The Time Tunnel.
På begynnelsen av 1970-tallet etablerte han seg som en komponist for de store filmene, med musikk til filmer som The Towering Inferno, Earthquake, The Poseidon Adventure. I 1974 skulle dog Williams treffe regissøren som han skulle knytte et livslangt samarbeid med. En ung Steven Spielberg ba Williams skrive musikken til hans debut film, The Sugarland Express. Og dermed var et av Hollywoods mest produktive samarbeid i gang. De jobbet også sammen på Spielbergs andre film Jaws (Haisommer) som vel kanskje har resultert i en av de mest gjenkjennelige strofer med filmmusikk, noensinne. De to tonene. Spielbergs vennskap med regissør George Lucas ledet til at Williams ble koblet til Star Wars filmene. Over tredve år etter eksisterer fortsatt alliansen mellom Steven Spielberg og John Williams. Williams har komponert alt, unntatt to, av Spielbergs filmer. Unntakene er Purpurfargen som Quincy Jones komponerte, og Twilight Zone: The Movie komponert av Jerry Goldsmith.
Williams har blitt nominert til 45 Oscarstatuetter, og han har vunnet fem; for Jaws (Haisommer), Star Wars - Episode IV: A New Hope, E.T., Schindlers liste og for hans arrangement av Spelemann på taket. Han innehar rekorden med flest nominasjoner mottatt i live, som han deler med komponisten Alfred Newman. Han har også spøkefullt sagt at han også innehar rekorden over flest tap, i Oscar sammenheng.
Ölmanäs
Ölmanäs er et tettsted i Kungsbacka kommune i Hallands län i Halland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 886 innbyggere.
John Williams
Filmmusikken
Williams har mottatt 2 Emmys, 7 BAFTAs, 18 Grammys og er innlemmet i American Classical Music Hall of Fame og Hollywood Bowl Hall of Fame.
Williams ble i 2020 tildelt Fyrstinnen av Asturias' pris for kunst.
Høydepunkter i filmmusikkarrieren
Filmer Williams har vunnet Oscar for er uthevet.
Samarbeidet med Steven Spielberg
Williams samarbeid med Steven Spielberg har vært fruktbart. Deres andre prosjekt sammen Haisommer tjente over 300 millioner dollar på kino. Derfra gikk de videre og har gjort over 20 andre prosjekter sammen, som:
De olympiske leker
Williams har også komponert musikken til fire olympiske leker de siste 26 årene. Dette inkluderer:
Exanticheira
Exanticheira er en slekt av biller som hører til undergruppen praktskarabider (Rutelinae) i den store familien skarabider (Scarabaeidae).
Utseende
Middelsstore (ca. 12 millimeter), brede, blanke skarabider. Hodet og pronotum er grønnlig metalliske, nokså tett og kraftig punktert, pronotum gjerne med gulbrune sidekanter. Pronotum er ved roten litt smalere enn dekkvingene, forover jevnt rundet avsmalnende. Dekkvingene er gulbrune med svarte tegninger. De dekker ikke bakkroppsspissen. Beina er nokså korte og kraftige.
Statens naturvernråd
Statens naturvernråd ble opprettet i 1955.
Exanticheira
Levevis
Larvene lever i råtten ved.
Statens naturvernråd
Rådet hadde ansvar for blant annet å opprette nasjonalparker i Norge, og rådet la i 1964 fram en landsplan. Forslaget omfattet 16 områder, på tilsammen 6 300 km². Forslaget ble behandlet i Stortingets kommunalkomite i 1967, og komiteen og Stortinget støttet opprettelse av 12 av de 16 områdene. Det tok 25 år, fram til fredningen av Saltfjellet-Svartisen nasjonalpark i 1989, før 15 av disse forslagene var blitt vedtatt. I løpet av denne tiden av også Rago nasjonalpark og Reisa nasjonalpark opprettet.
I 1990 ble rådet slått sammen med Statens friluftsråd til Statens naturforvaltningsråd, som igjen ble nedlagt 1. juli 2002.
Exanticheira
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sør-Amerika (Fransk Guyana, Brasil).
Webe Karlsen
Wenche-Brit «Webe» Karlsen (født 19. september 1953) er en norsk sanger.
NM i bandy 1971
'''Det 54. Norgesmesterskapet i bandy – 1971'''
Sluttspillagene markert med grønn bakgrunn.
Webe Karlsen
Hun er datter av jazzmusikeren Kjell Karlsen, og begynte å synge med Kjell Karlsens Orkester i en alder av 13 år. Hun hadde mange hits, blant annet med en nyinnspilling av Kom sol, kom regn, produsert av Arne Bendiksen.
I 1970 ga hun ut en singel med sangen If You Could (med tekst av Arne Bendiksen og melodi av Kjell Karlsen) fra filmen Operasjon V for vanvidd, på plateselskapet Triola (plateetiketten er merket TN 572.
Sammen med Dag Spantell og Geir Wentzel fremførte hun sangen Vi vil tro det vi synger i den norske finalen i Melodi Grand Prix 1971. Den kom på en tredjeplass.
Da gospelsangen Put your hand in the hand ble en slager med Ocean i 1971 (#1 på VG-lista), spilte hun inn en norsk versjon som het Hvis du tror du er stor.
Hu Haifeng
Hu Haifeng (kinesisk: 胡海峰; pinyin: Hú Hǎifēng, født i 1971) er en kinesisk forretningsmann, og sønn av den kinesiske president Hu Jintao.
Hu Haifeng var i mange år president for Nuctech, et selskap eid av Tsinghuauniversitetet som produserer sikkerhetsscannere for shipping, containere, jernbanevogner og bagasje og metalldetektorer for flyplasser. Han regnes som tilhørende det såkalte kronprinspartiet innen det kinesiske kommunistparti.
Superman III
Superman 3 er en britisk-amerikansk science fiction-komedie og superheltfilm fra 1983 regissert av Richard Lester. Dette er den tredje filmen om Superman. Denne gangen må han kjempe mot en milliardær som har til hensikt å skaffe seg verdensherredømme ved hjelp av å manipulere klimaet. Samtidig gjennomgår Supermann en skremmende personlighetsforandring må kjempe mot en ond versjon av seg selv. Hovedrollen som Supermann spilles av Christopher Reeve, mens sentrale biroller spilles av Richard Pryor, Jackie Cooper, Annette O'Toole og Robert Vaughn.
Superman III er mer komisk enn de to første Supermann-filmene. Den ble ikke like godt mottatt som de to første filmene.
Den ble etterfulgt av den mislykkede Superman IV: The Quest for Peace.
Handling
Den arbeidsledige og småkriminelle Gus Gorman finner ut at han har et stort talent med datamaskiner. Han blir ansatt i en stor bedrift hvor han ganske raskts benytter sine ferdigheter til å svindle til seg betydelige summer. Han blir raskt avslørt av konsernsjefen, den styrtrike og maktgale Ross Webster. Han får valget mellom å bli anmeldt eller blir en del av sjefens grandiose planer. Sjefen ønsker å dominere verden, med hjelp av Gus. Men før han kan klare det må de sette en viktig hindring ut av spill, nemlig Supermann. Ved hjelp av kryptonitt klarer de å forvandle ham til en superslusk. Ubarbert og sjuskete flyr han rundt i verden og steller til uorden. Han retter opp det skjeve tårn i Pisa til ergrelse for alle turister og blåser siden ut den olympiske ilden midt under åpningsseremonien.
Med Supermann ute av spill og med en superdatamaskin som kan manipulere været og skape orkaner og jordskred rundt på jordkloden, ligger Websters planer om verdensherredømme tilsynelatende innenfor rekkevidde. Supermann står overfor sin livs kamp, en kamp mot den maktsyke Webster og seg selv. Før han kan stoppe Websters vanvittige planer må han i dobbel forstand ta opp kampen mot seg selv.
Popularitet og økonomi
Supermann 3 ble ikke en like stor publikumssuksess som de to forrige filmene. Isolert sett ble den imidlertid en ubestridt kommersiell suksess, spesielt i USA hvor den spilte inn $60 millioner. Denne summen plasserte den på 12. plass over de mest innbringende filmen i USA i 1983.
Produksjonskostnadene var på ca $39 millioner.
Anmelderne
Den ble ikke så godt mottatt av kritikerne, noe som gjenspeiles i at den kun har fått 26 % på Rotten Tomatoes. Den amerikanske filmkritikeren Roger Ebert gav den 2,5 av 4 stjerner, mens Leonard Maltin har gitt den 1,5 av 4 stjerner.
VG gav den terningkast tre, mens Dagbladet gav den to. Det norske nettstedet CINERAMA gav den terningkast fire i 2001.
Boiotia
Prefekturet Viotia er et prefektur i dagens Hellas med omtrent de samme grensene.
Legender
I gresk mytologi spilte Boiotia en viktig rolle. De eldste innbyggerne av Boiotia, assosiert med byen Orkhomenós i Boiotia, ble kalt for minyere. Geografen Pausanias nevner at minyerne etablerte deres maritime by Teos i Jonia ved kysten av Anatolia, og etablerte seg på øyene Limnos og Thera (Santorini). Argonautene ble tidvis referert til som minyerne. Byen Theben, med sin kadmiske befolkning, var en militær stormakt og Orkhomenós var en blomstrende handelsby. Disse to byene var blant de viktigste sentrene for legendene.
Graia (Γραία), som betyr «antikk» eller «gammel», skal ha vært den eldste byen i Hellas, nevnt som by hos noen forfattere. Navnet Graia antas ellers å ha forbindelse med ordet graikós (γραικός, «gresk»). Aristoteles sa at byen ble skapt før syndfloden. Den samme antagelsen om opprinnelsen til byen Graia finnes i innskrifter på noen marmorplater fra antikken, kalt Paros-krøniken, som ble oppdaget i 1687 og datert til 267–263 f.Kr., og som for tiden oppbevares i Oxford og på Paros. Rapporter om denne antikke byen finnes også hos Homer, Pausanias, Thukydid med flere.
Boa Hora
Boa Hora er en kommune i delstaten Piauí i nordøstregionen av Brasil.
Boiotia
Legender
Theben var fødestedet for den legendariske helten Herakles.
Historie
Boiotia hadde betydelig politisk innflytelse, takket være sin posisjon på den nordlige bredden til Korintbukta som strekker seg vestover mellom Thessalia og Peloponnes til landtangen ved Korint, den strategiske styrken til områdets grenser og lette kommunikasjonsforhold innenfor det store området. På den andre siden ble maritim utvikling hindret av mangelen på gode havner. Det boiotiske folket var hovedsakelig på det jevne, selv om det fantes store menn som Pindar, Hesiod, Epaminondas, Pelopidas og Plutark.
Viktigheten til de legendariske minyerne har blitt bekreftet gjennom arkeologiske rester, særlig «skattkammeret til myerne». Den boiotiske befolkningen ser ut til å ha gått inn i landet fra nord på et mulig tidspunkt før den doriske invasjonen. Med unntak av minyerne ble snart den opprinnelige befolkningen absorbert av disse immigrantene, og boioterne ser etter dette ut til å ha vært en homogen nasjon.
I historisk tid var Theben den ledende byen i Boiotia. Theben hadde en sentral posisjon og militær styrke som gjorde den til en passende hovedstad. Andre betydelige byer var Orkomenos, Plataiai og Thespiai. Det var en konstant ambisjon plant thebanerne å absorbere de andre byene til en eneste stat, på samme måte som Athen hadde annektert de attiske samfunnene. Men de ytterliggende byene lyktes i å stå i mot denne politikken og tillot bare dannelsen av en løs føderasjon som innledningsvis var marginalt religiøs.
Mens boioterne, i motsetning til arkadierne, vanligvis handlet samlet mot utenlandske fiender, var den konstante kampen mellom byene en alvorlig hemsko på nasjonens utvikling. Boiotia dukket knapt opp i historien før sent i det 6. århundre f.Kr. Før dette er folket hovedsakelig kjent for å lage en type geometrisk keramikk, tilsvarende dipylon–typen til Athen. Rundt 519 førte Plataiais motstand mot politikken til Theben til at Athen blandet seg inn til fordel for Plataiai. Ved denne anledningen og igjen i 507 beseiret athenerne de boiotiske styrkene.
Under den persiske invasjonen i 480 assisterte Theben invasjonshæren. Konsekvensen var at presidentskapet i det boiotiske forbundet for en tid ble fratatt Theben, men i 457 gjeninnsatte Sparta byen som en buffer mot athensk aggresjon etter slaget ved Tanagra. Athen hevnet seg ved å plutselig gå mot Boiotia, og etter seieren i slaget ved Oinfyta tok de kontroll over hele landet med unntak av hovedstaden. I ti år forble landet i athensk kontroll som ble utøvd gjennom de nyinnsatte demokratiene. Folket gjorde opprør i 447, og etter en seier i det første slaget ved Koroneia tok de tilbake sin uavhengighet.
Boioterne kjempet med stor intensitet mot athenerne i peloponneserkrigen. Selv om de var noe fremmedgjort fra Sparta etter Nikiasfreden, startet de ikke fiendtligheter mot sine naboer. De gav god tjeneste ved Siracusa og i slaget ved Arginusai, men deres største bedrift var den avgjørende seieren i slaget ved Delion over den athenske hæren (424) hvor både deres tunge infanteri og deres kavaleri viste uvanlig effektivitet.
På denne tiden bestod det boiotiske forbundet av elleve grupper av suverene byer og assosierte landsbyer, hver av dem valgte en boiotark eller krigs– og utenriksminister og bidro med seksti delegater til det føderale rådet i Theben. De skaffet en kontingent på rundt tusen fotsoldater og hundre hester til den føderale hæren. Alle viktige spørmål om politikk måtte ratifiseres i de ulike byene som en sikkerhetsventil mot at den sentrale styresmakten ikke skulle kunne ta seg til rette. Disse lokale rådene hvor bare klasser som eide land kunne velges, var delt inn i fire seksjoner som minnet om prytaneis til det athenske rådet som etter tur stemte på alle nye tiltak.
Boiotia inntok en viktig posisjon i krigen til det korintiske forbund mot Sparta, særlig ved slaget ved Haliartos (395) og det andre slaget ved Koroneia (394). Denne endringen i politikk ser ut til å skyldes nasjonal harme mot utenlandsk innblanding. Misnøyen mot Theben var en voksende kløft, og Sparta fremmet denne følelsen ved å diktere den fullstendige uavhengigheten til alle byene i Antalkidesfreden (387). I 374 gjeninnsatte Pelopidas det thebanske herredømmet og deres kontroll ble aldri i noen vesentlig grad utfordret igjen.
Aleksander den stores ødeleggelse av Theben i 335 ser ut til å ha fjernet all politisk energi fra boioterne. De førte aldri igjen en uavhengig politikk, men fulgte ledelsen til beskyttende makter. Den militære treningen og organiseringen fortsatte, men folket virket ute av stand til å beskytte sine grenser, og landet ble mer enn noen gang «danseområdet til Ares». De var innrullert i det aitoliske forbundet rundt 245, men Boiotia var lojalt mot Makedonia og støttet deres senere konger mot Roma. Roma oppløste forbundet som ble gjenopplivet under Augustus og slått sammen med de andre sentrale greske føderasjonene i den akhaiske synoden. Dødsstøttet til landets velstand ble gitt av ødeleggelsene under første mithridatiske krig.
Grimolds plass 12
Grimolds plass 12 er et fiktivt sted i bok- og filmserien Harry Potter, skrevet av J.K. Rowling.