Nellikrevolusjonen
Bakgrunn
Portugal oppga besittelsene i India i 1961 og en frigjøringskrig begynte i Angola. I Guinea (1963) og Mosambik (1964) begynte væpnet opprør mot kolonimakten. De militære anså det som helt urealistisk å beholde koloni med ren maktbruk. Blant soldatene var det mange klager over manglende forsyninger, inkompetanse og negativ omtale av de portugisiske styrkene hjemme i Portugal. De militære enheten i felten var små og oftest var det ingen offiserer over kapteins nivå. Regimelojale, høyere offiserer oppholdt seg stort sett i Lisboa der de utførte kontorarbeid. Sammenlignet med det spanske militæres støtte til Franco, var Portugals militære mer ideologisk sammensatt. Mobilisering under andre verdenskrig medvirket til en større og mer sammensatte styrker. Etter anbefaling fra NATO sløyfet Salazar i 1958 skolepenger ved befalsskoler og krigsskoler, og ga kadettene lønn under opplæring. De fleste offiserene som medvirket i nellikrevolusjonen var utdannet etter 1958 og kom fra sosio-økonomiske beskjedne kår. Mange lavere offiserer hadde studert på universitetet og noen hadde tilknytning til venstreorienterte foreninger. Hærstyrken ble utvidet for å drive kolonikrigene, fra 40,000 mann i 1961 til 217,000 i 1974. Sviktende økonomi var trolig medvirkende til misnøyen med Salazars regime. Portugal var også under internasjonalt press. USA og Storbritannia viste misnøye med Salazars politikk i koloniene. Portugal var et konstitusjonelt monarki til 1910 da republikanere tok makten i et kupp og dannet Den første portugisiske republikk. Den første republikken var politisk svært urolig med 45 regjeringer og 21 militærkupp eller pronunicamentos. Estado Novo kom til makten ved et militærkupp i 1926 og der António de Oliveira Salazar satt med makten fra 1932 til han i 1968 ble for syk til å regjere. Hans «kronprins» Marcelo Caetano videreførte i stor grad politikken fra Salazars tid. Estado Novo-regimet hadde iverksatt forsiktig demokratisering på 1960-tallet. Fra 1950-årene hadde landets økonomi og infrastruktur blitt modernisert. Portugals økonomiske virksomhet ble stadig mer knyttet til europeiske markeder og stadig mindre koloniene. Det portugisiske militæret hadde tradisjon for å blande seg i politikk i landets mange urolige politiske. Militær innblanding i politikk skjedde ofte i form av erklæringer eller uttalelser, pronunicamentos. Under Salazar-regimet var det opp til 20 forsøk på militære opprør eller statskupp. Portugal var blant NATOs første medlemmer og medlemskapet medførte en omlegging og modernisering av militæret. Andre NATO-land, særlig USA, forsynte Portugal med våpen. Den militære opplæring ble lagt om og mange offiserer ble lært opp av USA hjemme i Portugal eller ved amerikanske militærakademi. I offiserskorpset var det økende motstand mot Salazar. General Humberto Delgado hadde tilbragt fem år som militærattache i Washington og ble involvert i opposisjonen da han kom hjem. Delgado forsøkte å bli president i 1958 og han havnet i eksil i Brasil, i Algerie som gjest hos Ahmed Ben Bella og i Angola der et opprør var i gang. I 1965 ble han drept av det hemmelige politiet, PIDE. Mange yngre offiserer mistet respekten for høyere offiserer og for den sivile regjeringen på grunn av gammeldags syn på militæret.