cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Den konfidensielle
Avisutgivelsen hadde sitt utspring i en lyttergruppe i Tønsberg, der en krets jevnlig var samlet rundt en av de ulovlige radioene som fortsatt var i bruk etter at okkupantene i 1941 inndro mottagerne. I forbindelse med jula 1941 var søstrene Gerd Hoff og Kjersti Hoff på besøk fra hovedstaden, for å tilbringe høytiden hjemme i Tønsberg. De var engstelige for den ulovlige radiolyttingen, der kretsen vokste og trafikken økte. Mest var det kvinner som deltok. Risikoen var ikke ubetydelig, en nazist hadde attpåtil kontorer i etasjen under.
Søstrene begynte derfor å skrive ned nyhetene, og sende daglige kopier til de som tidligere hadde møtt opp. Avskriftene ble laget med gjennomslag, i om lag 30 eksemplarer. I første omgang var dette kanskje tryggere, men slik det utviklet seg skulle risikoen snart øke.
Torill Thorstad Hauger
De fleste av bøkene hennes er for barn og ungdom, og har handling fra ulike historiske perioder, ofte fra vikingtiden. De fem bøkene Røvet av vikinger, Flukten fra vikingene, Sigurd Drakedreperen,Tord Illugesson og Ravnejenta foregår i det samme miljøet, men sett fra ulike vinkler. I de to første bøkene ligger synsvinkelen hos irske treller, i den tredje hos en jarlesønn og i Ravnejenta hos ei jente som har legende evner, og derfor lever utenfor samfunnet.
Zhongguancun
Området er nordvest i byen, i et bånd mellom de nordvestlige avsnittene av Tredje ringvei og Fjerde ringvei. Men i videre forstand dekker det på folkemunne et videre område; noen kalle hele nordvestre Beijing for Zhongguancun.
Den konfidensielle
Da okkupantene slo til mot de illegale avisene ved det såkalte «pressekrakket» i februar 1944 var også søstrenes avis i faresonen. En kort periode måtte utgivelsen stanse. Men alt i mai startet de ukentlige utgivelser igjen, nå under avisnavnet For frihet og rett. Senere begynte de daglige utgivelser, og tok navnet Den konfidensielle. DK fortsatte utgivelsene helt til tyskerne kapitulerte.
Søstrene utga alt i alt nær tusen nummer av sin illegal avis, med et opplag som vokste fra rundt 100 eksemplarer den første tiden til rundt 500 ved krigens slutt.
Torill Thorstad Hauger
Filmen Sigurd Dragedreper fra 1989 bygger på romanen Sigurd Drakedreperen.
Zhongguancun
Gaten Zhongguancun ble snart kjent som elektronikkavenyen. I 1988 anerkjente regjeringen hva som var i gang, og gav området det lange og tunge navnet «Beijings eksperimentelle sone for høyteknologisk industriutvikling». Zhongguancun slo imidlertid raskt igjennom som synonym blant folk. Senere fikk man det nye navn «Zhongguancun vitenskaps- og teknologisone», og omfattet da et annerledes omskrevet område med syv anlegg kalt parker, Haidian Park, Fengtai Park, Changping Park, Electronics City (i Chaoyang, en annen del av byen), Yizhuang Park, Desheng Park og Jianxiang Park. Det opprinnelige Zhongguancun er det som myndighetene kaller Haidian Park. Området ligger nær to av Kinas fremste universiteter, Pekinguniversitetet og Tsinghuauniversitetet, og begge er engasjert i utviklingen i sonen. Rundt 100 000 studenter uteksamineres i Haidian Park hvert år.
Beixinkulturen
Beixinkulturen (kinesisk: 北辛文化, pinyin: Beixin wenhua) er en neolittisk kultur datert til 5400 til 4400 f.Kr. , og er oppkalt etter sitt arkeologiske funnsted Beixin i provinsen Shandong i Kina.
Den etterfulgte Houlikulturen (6500–5500 f.Kr.) og kom forut for Dawenkoukulturen (4100–2600). som oppviser nære bånd til.
Utforskning og levninger
Landsbyen Beixin i byfylket Tengzhou ligger ved Gulelvens sørlige historiske nedre løp (nå løper elven ikke lenger her), og det var har at man i 1964 oppdaget rester av kulturen. Området ble utgravet i 1978 og 1979. Femti steder knyttet til kulturen er etterhvert blitt avdekket. Man dyrket hirse og brukte vannbøffel som trekkdyr.
Funnstedet, Běixīn yízhǐ(北辛遗址), ble i 2006 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Zhongguancun
De mest kjente selskapene som vokste frem i Zhongguancun er Stone Group, Founder Group og Lenovo Group, alle grunnlagt i 1984-85. Ifølge Beijings statistiske årbok for 2004 var det da over 12 000 høyteknologiske bedrifter i Zhongguancuns syv «parker», med 489 000 teknisk ansatte.
Torill Thorstad Hauger
En musikal basert på Karl Eugen Olsen fra Vika og Kristiane Kristiania ble satt opp på Bryggeteateret i 1989.
Boyacá
Boyacá er et departement i det sentrale området av Colombia. Departementet grenser til Venezuela samt til nabodepartementene Arauca, Casanare, Cundinamarca, Antioquia, Santander og Norte de Santander. Geografisk strekker Boyacá seg fra fjellområdet Cordillera og vestover til elva Río Magdalena. Hovedstaden heter Tunja. Andre byer er Duitama, Puerto Boyacá, Soatá og Sogamoso.
Innenfor jordbruk dyrkes det blant annet poteter, hvete, kaffe, tobakk og ulike typer frukt. Det utvinnes også smaragder i departementet. Boyacá var en av de ni departementene som tidligere utgjorde «Colombias forente stater».
Myrseth
Myrseth kan vise til:
Albazinerne
Albazinerne (russisk: албазинцы, kinesisk: 阿尔巴津人, pinyin: āěrbājīnrén) er om lag 250 nåtide (2007) etterkommere av rundt femti russiske kosakker fra Albazin ved Amur som ble tatt med til den nordøstlige utkant av Beijing der Kangxi-keiseren lot dem slå seg til i 1685. Albazin var et russisk fort grunnlagt av Jerofej Khabarov i 1651. Det ble stormet av Qing-styrker i 1685. Flertallet av innbyggerne fikk ta med seg sine ting og flytte til Nertsjinsk, men en rekke unge kosakker sluttet seg til de mandsjuiske styrker, kanskje frivillig, og ble bosatt ved Beijing.
Det er meget som er uklart rundt deres komme til Kina. Det antas at de ved ankomsten til den kinesiske hovedstad møtte etterkommerne av 33 kosakker som var blitt tatt til fange av kineserne i 1667 og en rekke kosakker som hadde bosatt seg i Beijing så tidlig som i 1649 og var blitt sognebarn i den katolske Sørkirken i byen. Men det er vanskelig å verifisere denne muntlige overlevering om et russernærvær i byen før albazinernes ankomst.
Albazinerne ble en egen avdeling av keisergarden, og ble identifisert ut fra sitt banner med gul stripe. Avdelingens første leder var Ananij Uruslanov, eller Ulangeri, en tatar i mandsjuenes tjeneste.
De russiske etternavn Jakovlev, Dubinin og Romanov ble på kinesisk gjengitt som Yao (姚), Du (杜) og Lo (罗). Kosakkene fikk lov til å gifte seg med enkene etter halshogde kinesiske forbrytere. Deres prest, Maksim Leontiev, fikk lov til å feire gudstjeneste i et forlatt lamaisttempel. Et gammelt ikon av den hellige Nikolai, som albazinerne hadde tatt med seg, ble anbragt i denne usedvanlige kirken som ble vigslet til Den hellige visdom.
Selv om etterkommerne over mange år med ekteskap med kinesere mistet sitt russiske språk, sendte den russisk-ortodokse kirke jevnlig misjoner til Beijing, fra 1713 og fremover. Albazinerne ble dermed kjernegruppen i den kinesiske ortodokse kirke. I 1831 meldte Iakinf Bitsjurin at det var 94 albazinere i Beijing. Andre russiske besøkende meldte at de ikke lenger så særlig russiske ut. Mot slutten av 1800-tallet ble deres antall anslått til 1 000.
Bokseropprøret rammet alle kristne grupper i Kina, og den russisk-ortodokse kirke minnes 222 ortodokse kinesere som ble myrdet den 11. juni 1900, blant dem fader Mitrofan, som senere er helgenkåret i den russisk-ortodokse kirke. Et ortodokst kapell som markerte gravstedet for de drepte ble ødelagt i 1956 etter oppfordring av den sovjetiske ambassadør i byen.
Selv om mange albazinere fant det tilrådelig å dra til Sovjetunionen under kulturrevolusjonen, ble de fleste igjen, og bor nå i Beijing eller Tianjin.
Caldas
Caldas er et departement i det sentrale området av Colombia som grenser til nabodepartementene Antioquia, Cundinamarca, Tolima og Risaralda. Innenfor jordbruk er kaffe et viktig produkt. I tillegg dyrkes det blant annet sukkerrør, bananer og mais.
Lei Feng
Lei Feng (kinesisk: 雷 锋 / 雷鋒; pinyin: Léi Fēng; født 18. desember 1940 i fylket Wangcheng i byprefekturet Changsha i Kina, død  15. august 1962 i Fushun i Liaoning) var en soldat i den kinesiske Folkets frigjøringshær. Han ble benyttet i propagandaøyemed på 1960- og 70-tallet i Folkerepublikken Kina som modellarbeider.
Den sosialistiske oppdragelseskampanjen «Lær av kamerat Lei Feng!» (向雷锋同志学习, Xiàng Léi Fēng tóngzhì xuéxí) begynte i hele landet i 1963, ett år etter hans død. Han ble den fremste av en rekke slike modellskikkelser.
I 1963 utkom også Li Fengs dagbok og fotos fra hans liv. Observatører som er negativt innstilt til datidens Kina antar at begge deler var falsknerier fra hærens propagandaavdeling. Det ville forsåvidt være underlig om en slik barmhjertig samaritan stadig ble fotfulgt av fotografer som foreviget hans gode gjerninger; det var neppe meningen å få folk til å tro at bildene var mer enn gjenskapninger av det han angivelig gjorde. Etter kulturrevolusjonen ble Lei Feng mer eller mindre glemt, inntil det i 1996 kom en film om ham.
Rolf Skogstrand
Rolf Skogstrand (født 23. oktober 1950) er en norsk musiker som var aktiv i flere bergensbaserte rockband på 1960-, 1970- og 1980-tallet. Han er best kjent fra Saft (band) hvor han spilte bass. Han startet sin musikerkarriere som gitarist og sanger i 1967 i bandet Hoolegans fra Bergen. Etter musikerkarrieren har han blant annet arbeidet som arrangementssjef i Grieghallen.
Lei Feng
Det ble også utropt en årlig Lei Feng-dag (5. mars), og da er alle og enhver oppfordret til å foreta seg noe samfunnsnyttig.
Carl Theodor Rode
Carl Theodor Rode (født 28. august 1833 i Kristiania, død 24. oktober 1909 i Kristiania) var en norsk prest og politiker (H).
Han ble født inn i embedsmannsslekten Rode som sønn av sogneprest og stortingsmann Frederik Rode og hustru Anne Lovise Holter samt bror av gårdbruker og stortingsmann Otto Rode. Han vokste opp på Gjerpen prestegård og tok artium ved Skien latinskole i 1853 og teologisk embedseksamen ved Det Kongelige Frederiks Universitet i 1860. Året etter ektet han Didrikke Marianne Ottesen, datter av sogneprest og stortingsmann Otto Christian Ottesen.
Rode var et halvt år stiftskapellan i Tromsø, deretter sogneprest i Kistrand og Karasjok fra 1861. Fra 1865 var han også prost i Hammerfest. I 1869 kom han til Nedre Stjørdal prestegjeld som residerende kapellan med bolig på Bolkan kapellangård, fra 1872 som sogneprest med bolig på Værnes prestegård. I 1886 ble han også prost i Søndre Innherred. I Stjørdal har han blitt beskrevet som «en røslig kar, nærmere to meter høy, myndig og bestemt og sterkt ortodoks.» Han fikk et godt ettermæle som en evnerik og sannferdig mann «som forstod som ingen annen å ta de unge med både alvor og skjemt.» Han tok avskjed som prost i 1899 og som sogneprest i 1904, og flyttet til Kristiania for godt.
Rode var ordfører i Kistrand herred 1865–1866 og innvalgt på Stortinget fra Finnmarkens amt 1868–1870. På Stortinget var han sekretær i kirkekomiteen. Han ble senere medlem av Nedre Stjørdal herredsstyre 1882–1885. Rode stod på «ytterste høyre fløy», var sterkt konge- og unionsvennlig, og ble derfor ikke valgt til ordfører eller stortingsmann i de overveiende venstreorienterte Stjørdalsbygdene. I 1884 ble han den første formannen i Stjørdalens Grundlovsforening (nå Stjørdal Høyre).
Carl Theodor Rode ble i 1895 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden «for fortjenstfull embedsvirksomhet». Han ble også tildelt Kroningsmedaljen 1906.
Bei Dao
Bei Dao (tradisjonell kinesisk: 北島, forenklet kinesisk: 北岛; pinyin: Běidǎo, født 2. august 1949 i Beijing i Kina) er kunstnerpseudonymet til den kinesiske dikter Zhào Zhènkāi (趙振開). Hans pseudonym (hào) ble valgt fordi han kommer fra nord (běi) og på grunn av hans preferanse for ensomhet (dǎo betyr øy). Bei Dao er den fremste eksponent for det kinesiske litteraturkritikere senere begynte å kalle tåkediktning (朦胧诗, Ménglóng Shī), sammen med en krets kinesiske diktere som reagerte mot kulturrevolusjonen. Hans diktning har et melankolsk og samtidig et kjølig drag, som han selv tilskriver sin bakgrunn – ikke nødvendigvis bare kulturrevolusjonen, men også i høy grad oppvekst og opplevelser i barndommen.
Liv og virke
Som tenåring var Bei Dao rødegardist og en entusiastisk disippel av Mao Zedong som fulgte opp kulturrevolusjonens slagord, ofte ved bruk av makt. Han utviklet tvil om kulturrevolusjonen, tok avstand fra den, og ble da utsatt for forfølgelse fra andre rødegardister. Det gikk også hardt ut over hans familie; hans sønn ble drept. Selv ble Bei Dao «omskolert» som bygningsarbeider de neste elleve årene.
Bei Dao og Mang Ke grunnla et tidsskrift ved navn Jīntiān 今天 («I dag»), som var tåkedikteres fremste talerør fra 1978 til 1980, da det ble forbudt. Verkene til tåkedikterne og særlig Bei Dao var en inspirasjon for prodemokratibevegelsene i Kina. Størst innflytelse fikk diktet  «Huídá» («Svaret»), som ble skrevet under Tiananmendemonstrasjonene i 1976, som han deltok i.
Namsos
Se også utdypende artikkel Namsos (tettsted).
Navn og etymologi
Kommunen har navn etter byen Namsos, og byen har fått sitt navn etter den geografiske plasseringa, der den ligger ved Namsens os (utløp), og tilsvarende på samisk Nåavmesjen njaelmie. Namsen het i eldre tid Nauma og har gitt navn til Naumdalen som senere ble forenklet til Namdalen. Opphavet til navnet Nauma er ukjent.
Bei Dao
Liv og virke
Så sent som i 1988 mottok han Folkerepublikken Kinas statspris for beste diktverk.
Namsos
Historie
Ladestedet Namsos ble grunnlagt i 1845 og Namsos ble skilt ut som egen kommune fra Vemundvik i 1846. Den nye kommunen hadde da 591 innbyggere.
Vemundvik kommune, som Namsos ble utskilt fra i 1846, ble opprettet ved innføring av formannskapslovene i 1837. I 1891 ble også Klinga utskilt fra Vemundvik som egen kommune. Grensen mellom Vemundvik og Klinga var Namsen, slik at Vemundvik lå nord for Namsen.
Overkrysning
Overkrysning i genetikken refererer til overføring av kromosomsegmenter mellom to homologe kromosomer. Under meiosen i den første fasen kalt profase I, vil kromosomene pakkes sammen og rulles opp rundt proteiner for å bli synlige. Når det skjer vil kromosomene orientere seg slik at de ligger rett ved siden av sin homolog. Homologene vil festes til hverandre og det er i disse kontaktpunktene (Chiasma) at overkrysning kan skje. Overkrysning er en viktig kilde til genetisk variasjon siden nye kombinasjoner av det genetiske materialet dannes under denne prosessen.
Bei Dao
Liv og virke
Diktet Huídá ble hentet frem igjen som et samlingspunkt for prodemokratibevegelsen, og dukket opp på dazibaoer under Tiananmenprotestene i 1989. drapene var Bei Dao på en litteraturkonferanse i Berlin. En av grunnene til at han ikke prøvde å reise tilbake, var at han hadde skrevet et åpent brev til Deng Xiaoping der han gikk inn for løslatelse av forfatteren Wei Jingsheng – etter dette var faren for arrestasjon og kanskje henrettelse overhengende. (Tre andre av tåkedikterne, Gu Cheng, Duo Duo og Yang Lian, havnet også i eksil). Hans kone Shao Fei og deres datter fikk ikke lov til å forlate Kina før etter seks år.
Namsos
Historie
Ved formannskapslovens ikrafttreden i 1837 ble også Fosnes etablert som en stor herredskommune, med et areal på 1312 km².
I 1871 ble det opprinnelige Fosnes herred delt i de to selvstendige herredene Fosnes og Flatanger.
I 1913 ble også Otterøya, med unntak av Finnangerodden, skilt ut fra Fosnes som egen herredskommune.
Bei Dao
Liv og virke
Han fikk ikke lov til å vende tilbake til Folkerepublikken Kina før i 2006, men da bare til Hongkong, der han hadde fått en undervisningsstilling. Han slo seg da ned i Hongkong og var bare på noen korte besøk i Fastlands-Kina.
Namsos
Historie
Namdalseid ble også opprettet som et eget formannskapsdistrikt den 1. januar 1838, men ble slått sammen med Beitstad allerede i 1846. Namdalseid ble igjen skilt ut som egen kommune den 1. januar 1904.
Bei Dao
Liv og virke
Etter 1987 har Bei Dao bodd og undervist i England, Tyskland, Norge, Sverige, Danmark, Nederland, Frankrike og USA. Hans arbeider er blitt oversatt til 30 språk (2007). Bei Dao fortsatte sitt forfatterskap i eksil, som etterhvert bragte ham til Hongkong. I 1997 startet han på nytt tidsskriftet Jīntiān, sammen med en gruppe likesinnede forfattere i eksil som var blitt enige om dette i Oslo, oppmuntret av skotske professor i kinesisk litteratur Bonnie S. McDougall, da ved Universitetet i Oslo, i 1990. Tidsskriftets redaksjon var først i Oslo, og flyttet så rundt til Stockholm, New York City og til Southern Oaks; det har samarbeidet med et forlag i Taiwan og senere i Hongkong. Det regnes som et ledende tidsskrift for kinesisk avantgardistisk diktning.
Namsos
Historie
Den 1. januar 1964 ble en del av Otterøya kommune (området sør for Namsenfjorden, unntatt Hoddøy) tillagt Namdalseid. Fra samme dato ble Klinga, Vemundvik, Namsos ladested, resten av Otterøya og Finnangerodden i Fosnes slått sammen til Namsos kommune.
I forbindelse med regjeringen Solbergs kommunereform vedtok Stortinget 8. juni 2017 at Namsos, Namdalseid og Fosnes kommuner skulle slås sammen senest fra 1. januar 2020. Grunnkretsen Lund i daværende Nærøy kommune ble også fraskilt og lagt til Namsos kommune fra denne datoen.
Bei Dao
Verker
Poesi
Namsos
Geografi
Kommunen omfatter områdene på begge sider av utløpet av Namsen og Namsenfjorden. I nord omfatter kommunen også områdene rundt Blikkengfjorden og dens armer, samt øyene Otterøya (139 km²), Hoddøya (10 km²), Elvalande t (38 km²) og Jøa (55 km²). I sør omfatter kommunen områdene rundt fjordarmen Løgnin, og lengst sør er det store fjellområder. Her ligger Finnvollvatnet og en av Norges beste smålakselver, Årgårdselva, som har sitt utløp i Løgnin.
Bei Dao
Verker
Oversatt til norsk:
Namsos
Geografi
Terrenget er småkupert, og større flate områder finnes bare langs Namsen, på midtre deler av Otterøya, i Bangdalen og Klinga og rundt Namdalseid. På 1960- og 70-tallet ble store områder på begge sider av Namsens munning fylt opp med sand som ble mudret i elva. Disse områdene brukes nå til areal for næringsformål.
Bei Dao
Verker
Oversatt av Göran Malmqvist.
Oversatt til engelsk:
Namsos
Samfunn
Sammen med de øvrige kommunene i Namdalen er Namsos medlem i Namdal regionråd, som er et politisk samarbeidsforum for de 11 Namdalskommunene.
Demografi
Kommunen Namsos har 15 096 innbyggere pr. 1. januar 2021. I administrasjonssenteret / byen Namsos, som består av tettstedet Namsos (8 421 innbyggere ) på nordsida og tettstedet Spillum (1 322 innbyggere ) og Lauvhammeren (485 innbyggere ) på sørsiden av Namsens utløp, bor det 10 228 innbyggere pr. 1. januar 2020. I kommunen finner vi også tettstedene Bangsund (881 innbyggere ), som ligger 13 km sør for byen Namsos, og Namdalseid (355 innbyggere ) som ligger 36 km sør for byen. I tillegg er det flere mindre bygdesentra i kommunen som Klinga, Vemundvik, Fosslandsosen, Finnanger, Dun, Faksdal, Salsnes, Lund, Sjøåsen og Statland.
Bei Dao
Verker
Noveller
Namsos
Samferdsel
Fylkesvei 17, «Kystriksveien», som kommer fra Steinkjer går igjennom kommunen via Namdalseid, Bangsund og Namsos by til Overhalla og videre nordover til Brønnøysund.
Fv769 går fra Namsos sentrum og nordover i kommunen over Elvalandet til Lund der det er fergeforbindelse til Hofles og Geisnes i Nærøysund kommune. 5 km nord for Namsos, langs Fv769, ligger et vegdele der Fv767 starter og går til Skomsvoll på Otterøya, og fortsetter som Fv465 til Finnanger og Aglen helt nord på Otterøya. På Sjøåsen, som ligger 26 km sør for Namsos sentrum langs Fv17 starter Fv766 som går nordvestover til Tøtdal, og fortsetter som Fv215 til Statland.
Fra Namsos er det hurtigbåtforbindelse til Ytre-Namdal.
Namsos lufthavn har flyruter til Trondheim, Rørvik og Oslo.
Utdanning
Det er 12 grunnskoler i Namsos kommune: fire barneskoler, fem kombinertskoler (1. – 10. årstrinn), en privatskole og to ungdomsskoler. Elevtallet varierer fra ca. 20 ved den minste til ca. 400 elever ved den største. De 12 skolene er: Sørenget skole, Vestbyen skole, Namsos barneskole, Høknes barneskole, Otterøy skole,Bangsund skole, Bjørkly skole, Namdalseid skole, Statland skole, Jøa barne- og ungdomsskole, Høknes ungdomsskole og Namsos ungdomsskole.
Olav Duun videregående skole i Namsos er en offentlig videregående skole.
Nord Universitet - Avdeling Namsos tilbyr studier i reseptarfag, vernepleie og sykepleie.
Næringsliv
Namsos kommune har variert næringsliv.
Flere større industribedrifter er etablert i kommunen, hvor de fleste er knyttet til matproduksjon og skogbruk.
Handels- og servicenæringene står sterkt, og i Namsos by er sykehuset største arbeidsgiver. Kommunen har også mange offentlige arbeidsplasser, bl.a. innen utdanningssektoren.
Store deler av kommunen er også tradisjonelle skogbruks- og landbrukområder med primærnæringene som hovednæring, og i kystområdene finnes noe tradisjonelt fiske og ikke minst oppdrettsnæringa som har blitt stadig viktigere.
Namdalsavisa utkommer i Namsos fem dager i uka.
Kultur
Kommunevåpenet viser en gul elg på rød bakgrunn.
Det er sju historielag og 28 velforeninger og bygdelag i kommunen.
I Namsos kommune er det også registrert 42 idrettslag.
I kommunen ligger Janheim - Jernaldergården på Jøa, som er et lokalt senter for kulturlandskapsopplevelser, Olav Duuns barndomsheim på Øver-Dun og Fosnes bygdemuseum på Jøa , i tillegg til Norsk Sagbruksmuseum , Trønderrockmuseet – Rock City , Kunstmuseet Nord-Trøndelag og Namdalsmuseet , som alle ligger i Namsos by. Det tidligere Åsnes Glassverk ligger på Sjøåsen i sør.
På Reppa ved Salsnes ligger et helleristningsfelt fra steinalderen med motiver av niser, fisk og elg.
Tusenårssted
Kommunens tusenårssted er Spillum Dampsag & Høvleri.
Spillum Dampsag & Høvleri er bevart som en del av Norsk Sagbruksmuseum, et levende museum fra vår nære fortid og ett av elleve spesielt prioriterte anlegg på Riksantikvarens verneplan for tekniske og industrielle kulturminner. Museet ble åpnet i 1991 og fungerer i dag som et sagbruk slik disse ble drevet for over 50 år siden. Bruket ble grunnlagt i 1884 av Peter Torkilsen og var da det første høvleriet i Namdalen. Den kommersielle driften ble lagt ned så sent som i 1986, da sagbruket krevde større investeringer enn hva som var rasjonelt å gjennomføre. Norsk Sagbruksmuseum består foruten av Spillum Dampsag & Høvleri også av det vernede fartøyet «MB Hauka», slepebåten «MB Oter» samt en nasjonal samling med gamle sagbruksgjenstander.
Tidligere Fosnes kommune hadde tre tusenårssteder: en på hver av de to øyene og en på fastlandet: Plassen på Elvalandet, Strandstua på Salsnes og Tunet ved Fosnes bygdemuseum på Jøa. Namdalseid kommune hadde Sjøåsen friluftsområde som tusenårssted.
Kjente namsosinger
Åge Aleksandersen - Musiker
D.D.E. - Band
Chand Torsvik - Musiker
Ruben Alte - Fotballspiller
Sondre Langås - Fotballspiller
Terje Tysland - Musiker
Stein Ingebrigtsen - Musiker og far til Christian Ingebrigtsen
Maria Sagnes Wågan - Friidrettsutøver
Guttorm Hansen - Stortingspresident
Sovande dronning
Sovande dronning, eller Skjomtinden, er en fjelltopp som rager 1 575 moh., nær Narvik i Nordland. Den kan ses fra store deler av byen, spesielt fra torvet og Framnes, samt store deler av Ofoten, bl.a Ballangen. Narvik og Omegn Turistforening arrangerer regelmessig fjellturer dit. Mange forveksler «dronninga» med Kongsbakktind (1 431 moh.), men den vises ikke fra Narviksiden, men fra Skjomen.
Frank Belote
Frank Vern Belote (født 8. oktober 1883, død 12. oktober 1928) var en amerikansk friidrettsutøver som deltok i Sommer-OL 1912.
Han var født i Burr Oak i Michigan.
Ved OL 1912 kom han på femteplass på 100 meter i friidrett og syvendeplass i høyde uten tilløp. Han deltok også på det amerikanske laget som ble diskvalifisert i 4 x 100 meter stafett på grunn av vekslingsfeil i første veksling.
Barcelona (Venezuela)
Barcelona er hovedstaden i delstaten Anzoátegui i Venezuela.
Byen ble grunnlagt i 1671 av katalanske kolonister.
Barcelonas befolkning har økt sterkt de siste tiårene. I 1981 bodde det 156 461 innbyggere i byen, mens folketallet i 2005 ble beregnet til 424 819.
Jörg Wolfgang Jahn
Jörg-Wolfgang Jahn (født 1936 i Saalfeld) er en tysk musiker, komponist og musikkviter, kjent som etablerer og leder av Bartholdy-kvartetten (1968–) og musikkseminarene i Melbu (1980–).
Jahn studerte fiolin under Max Rostal ved Staatlichen Hochschule für Musik i Köln og var professor i fiolin og kammermusikk ved Staatlichen Hochschule für Musik i Karlsruhe (1972-2001). Han har siden 1980 ledet en seminarserie avholdt på Melbu for Lofoten og Vesterålen Orkesterforening, og fikk for dette Petter Dass-medaljen (1987). Serien har gjort at Jahn, såvel som den amerikanske pianisten Pat Manwaring og den tyske filosofen Karl-Otto Apel, har bosatt seg i kommunen. Jahn er styremedlem av Nordland Akademi for Kunst og Vitenskap (2006-). Han er tilknyttet Helgeland Sinfonietta og har bidrat til Toppenkurset. Jahn medvirket i kortfilmen Et fergeleie for kommunikasjon av Karl Rikardsen (1987).
Caquetá
Caquetá er et departement sør i Colombia som grenser til nabodepartementene Vaupés, Amazonas, Putumayo, Cauca, Huila, Meta og Guaviare. Hovedstaden heter Florencia.
Jordbruk er en viktig inntektskilde for departementet, hvor man blant annet dyrker mais, kakao og sukkerrør. Departementet er også rik på tømmer og planter som kan brukes til medisinske formål.
Ulvestad (Volda)
Ulvestad er en liten bygd i Volda kommune. Bygda har hovedsakelig landbruksvirksomhet. Barneskolen for de omkringliggende bygdene ligger på Ulvestad. Samlenamnet Ulvestadbygda blir brukt om disse bygdene.
Nibok
Nibok er et distrikt i landet Nauru. Det ligger vest på øya, og har et areal på 1,6 km², og en befolkning på 460. I Nibok ligger NPCs field workshops. Nibok er del av valgkretsen Ubenide.
Gurgustius
Gurgustius (walisisk: Gorust) var en mytisk konge av Britannia, og det finnes ingen historiske bevis for hans mulige eksistens. Hans fortelling kommer fra Geoffrey av Monmouths Historia Regum Britanniae (De britiske kongenes historie), skrevet omkring 1136. Her gjengis han som sønn av Rivallo, og han ble etterfulgt av Sisillius I.
Av alle konger hos Geoffrey er Gurgustius den første av de konger som han har minst å fortelle om, faktisk ingenting bortsett fra hvem som kom før og hvem som kom etter.
Jesusfamilien
Jesusfamilien (耶穌家庭, Yesu jiating) var en frittstående protestantisk kirkelig bevegelse i Kina. Den oppstod i 1920-årenes Shandong, i landsbyen Mazhuang nær Tai'an ca. 1927, men spredte seg med egne kirker i det nordlige sentrale Kina. De fleste av kirkene var i Shandong, men noen var så langt unna som i områdene Nanjing og Wuhan.
Gruppen hadde pentekostal karakter, og opererte nesten utelukkende på landsbygden. De enkelte fellesskap var små, kanskje opp til et par hundre medlemmer hver, og de troende bodde og arbeidet sammen, og all eiendom tilhørte fellesskapet, under ledelse av et «familieoverhode» (jiazhang). I 1940 kan det ha vært flere tusen medlemmer av fellesskapene, men det er vanskelig å vite det sikkert. Samfunnet var helt og holdent kinesiskledet, og den øverste leder het Jing Dianying (1890-1953?).
Jesusfamilien var sterkt millenarianistisk og ventet på Jesu snarlige gjenkomst, sterkt pinsepreget med stor vekt på Åndens gaver som for eksempel tungetale og på at troende kunne motta guddommelige budskap i transe.
Alle fellesskapene ble oppløst i 1953 som ledd i det kinesiske kommunistpartis religionspolitikk.
Noen tidligere medlemmer har etter kulturrevolusjonen blitt aktive i nye og tildels lignende kristne fellesskap, som opererer uregistrert og dermed illegalt i de kinesiske myndigheters øyne.
Cairngorms nasjonalpark
Cairngorms nasjonalpark (skotsk gælisk Pàirc Nàiseanta a'Mhoinhaid Ruaidh) er en av Skottlands nasjonalparker. Den omfatter fjellkjeden Cairngorms og området rundt. Parken ble opprettet i 2003, og var den andre nasjonalparken som ble opprettet av Det skotske parlamentet. Den første var Loch Lomond and the Trossachs, som ble opprettet året før. Nasjonalparken er den største i Storbritannia, med et areal på omkring 3800 km².
Da den ble opprettet var det uenighet om omfanget. Mange mente at et område i Perth and Kinross skulle inkluderes, men det ble utelatt. Det var også uenighet om en kabelbane på Cairn Gorm, som ble støttet av National Park Authority. De som støttet dette prosjektet mente banen ville bringe viktige inntekter til området, mens motstanderne mente det var et for stort inngrep i et vernet område.
Byer og landsbyer
Parken dekker områder i fire regioner. National Park Authority deler planmyndighet med lokalmyndighetene innenfor parkens område.
Angus
Ingen byer eller landsbyer, kun deler av Angus Glens.
Wudangfjellene
Wudangfjellene (kinesisk: 武当山, pinyin: Wǔdāng Shān, Wade-Giles: Wu Tang Shan, også kjent under kortformen Wudang) er en liten fjellkjede i provinsen Hubei i Kina, rett sør for byen Shiyan.
Fjellene har vært kjent i lang tid for sine mange taoistiske klostre. Noen av dem var akademiske sentra, andre steder er man praktiserte kampsport, eller meditasjon, kinesisk medisin, taoistiske jordbruksmetoder eller lignende. Allerede under det østlige Han-dynastiet tiltrakk fjellene seg keiserlig interesse. Under Tang-dynastiet (618-907) ble fjellenes første gudstjenestested, De fem dragers tempel, bygget.
Klostrene ble tømt, skadet eller ødelagt under kulturrevolusjonen, men har senere igjen begynt å tiltrekke seg besøkende. I 1994 ble de oppført på UNESCOs liste over Verdensarven.
Wudangklostrene forekommer ofte i kinesiske kampfilmer.
Krim-khanatet
Krim-khanatet var en tatar-stat som eksisterte fra 1441 til 1783. Den hadde sentrum på halvøya Krim i dagens Ukraina. Hovedstaden var Bakhtsjysaraj.
Bakgrunn
Krim-khanatet var en av Den gylne hordes avløserstater, og ble grunnlagt av Hacı I Giray. Khanatet kontrollerte på denne tiden Krim og steppene i det sydlige Russland og Ukraina (Den pontisk-kaspiske steppe).
Under osmansk kontroll
Fra 1475 kom Krim-khanatet under innflytelse fra Det osmanske rike, og rikene skulle ha en langvarig allianse. Krim-khanatet ble en viktig faktor i forsvaret av islams yttergrense, spesielt mot russere og polakker. Frem til 1700-tallet var khanatet et av de mektigste rikene i Øst-Europa, og var spesielt kjent for å skaffe slaver til osmanene.
Under russisk kontroll
Under Küçük Kaynarca-traktaten av 1774 ble staten erklært uavhengig av Det osmanske riket og Russland, men Katarina II av Russland invaderte under ledelse av Grigorij Potemkin Krim-khanatet i 1783 og annekterte dette som en del av Novorossija. Den russiske kontrollen ble anerkjent gjennom Jassytraktaten av 1792. Den siste khanen, Şahin Giray, flyktet til Det osmanske rike hvor han ble henrettet for forræderi noen år senere.
Patrick Ortlieb
Patrick Ortlieb (født 20. mai 1967 i Bregenz) er en østerriksk alpinist.
Han ble olympisk mester i utfor i 1992. Han er en av fem alpinister som har vunnet både OL- og VM-gull i utfor.
Han la opp i 1999 etter et stygt fall i treningsomgangen til utforrennet i Hahnenkammrennene i Kitzbühel. Han brakk lårbenet og måtte ha flere dagers intensivbehandling på sykehus. Etter den sportslige karrieren satt han tre år i det østerrikske parlamentet for det høyreradikale partiet FPÖ.
Han bor sammen med kone og tre barn i Oberlech i Østerrike, der han driver sitt eget hotell.
Denigomodu
Denigomodu er et distrikt i landet Nauru, og ligger vest på øya.
I dette distriktet er bostedet for fosfatarbeiderne fra NPC.
I distriktet ligger også:
Distriktet har et areal på 0,9 km², og en befolkning på 1 700. Det er del av valgkretsen Ubenide.
Bombarder hovedkvarteret
Bombarder hovedkvarteret er navnet på en slagord brukt tidlig under kulturrevolusjonen i Folkerepublikken Kina. Uttrykket kommer fra en kort kommentar fra Mao Zedong den 5. august 1966. I fullstendig form lød setningen Bombarder hovedkvarterene – min første dazibao (炮打司令部——我的一张大字报); den ble sagt av Mao under den ellevte sesjon av det kinesiske kommunistparties åttende sentralkomite, og samme dag ble den offentliggjort i partiavisen Renmin Ribao, Det er alment antatt at denne dazibao (veggoppslag med stor skrift) var direkte trettet mot de ledende kommunistlederne Liu Shaoqi og Deng Xiaoping. Det var dem som var ansvarlige for den daglige ledelse av den kinesiske regjerings drift, og de hadde forsøkt å kjøle ned det tiltagende massehysteri som hadde begynt å ta form på en rekke universiteter i Beijing etter mai samme år.
Etter at Mao hadde kommet med sin uttalelse om å bomberdere hovedkvarterene, fulgte store uroligheter over hele Kina. Den fødte til at tusener av «klassefiender», deriblant Liu Shaoqi, mistet livet.
Her er en fullstendig engelsk oversettelse av de oppildnende ord som ble offentliggjort etter Maos utsagn:
Den lille hjord
Den lille hjord  (kinesisk: 小群, Xiaoqun) er en uavhengig kinesisk kirke av protestantisk type. Den ble til i provinsen Fujian i Kina i 1928, og eksisterer i dag forrtrinnsvis i Taiwan.
Kirkesamfunnet ble grunnlagt i Fujians hovedstad Fuzhou av Ni Tuosheng (eller Ni To Sheng, det vil si Watchman Nee). Fra midten av 1920-årene ble Ni en effektiv forkynner preget blant annet av Brødresamfunnet (som for eksempel deres premillenniarisme og av Hellighetstradisjonen (dens vekt på Den hellige ånd). Hans evangeliske møter var som regel ikke så store, og ble holdt i private hjem. Men han fikk svært mange tilhengere.
Antagonisme mot misjonene og mot utenlandske kristne preget ofte hans virke. Han ble sjelden invitert til etablerte menigheter, og det ble til at hans tilhengere organiserte seg på egen hånd og ble sterkt misjonerende grupper som etterhvert ble et trossamfunn på nasjonalt plan med hovedkvarter i Shanghai.
Gruppen ble undertrykt i 1950-årene som ledd i det kinesiske kommunistpartis religionspolitikk. Ni ble fengslet som kontrarevolusjonær, og døde i fengsel i 1972.
Kirken hadde imidlertid også etablert seg på Taiwan, under ledelse av Nis assistent Li Changshou. Der ble den både prominent og kontroversiell.
Kirken er nå internasjonal, med hovedkvarter både i Taipei og i Anaheim (California).
Eikremtunnelen
Eikremtunnelen er en vegtunnel på riksvei 70 i Tingvoll kommune i Møre og Romsdal. Tunnelen ble åpnet 27. februar 2012 og har en total lengde på 1010 meter. Tunnelen er en del av delprosjektet Øydegard-Bronneset, som er en 4,2 kilometer lang strekning som skal omgjøres til stamvegstandard, og som skal korte ned den totale vegstrekningen med 580 meter.
Melkefoss kraftverk
Melkefoss Kraftverk er et vannkraftverk i Pasvikelva i Sør-Varanger kommune i Troms og Finnmark.
Kraftverket utnytter et fall på 10 meter i elva. Kraftverket er et elvekraftverk, men Enaresjøen er regulert som magasin for alle kraftverkene i vassdraget.
Det er installert en kaplanturbin på totalt 22 MW. Midlere årsproduksjon er på 130 GWh. Eier er Pasvik Kraft som er eid av Varanger Kraft Produksjon.
Grenseendring
Da kraftverket ble bygget i 1977–78, lå det midt på den norsk-sovjetiske grensen. Grensen, som tidligere gikk midt i elva, gikk nå over damkronen og den tørrlagte delen av elva. Kraftverket ble drevet i henhold til overenskomst av 1957 om norsk bruk av området, frem til grensen ble flyttet ca. 140 meter og hele kraftverket ligger på norsk side med virkning fra 14. februar 1984.
Tilsvarende grenseendringer ble gjort samtidig ved Skogfoss kraftverk, samt ved Hestefoss kraftverk på russisk side i 1968.
Skagerak International School
Skagerak International School er en internasjonal skole som ligger i Sandefjord kommune i Vestfold der undervisningsspråket er engelsk. Det er en IB World School der alle 3 IB programmene (Diploma, Middle og Primary) er autorisert av International Baccalaureate Organization (IBO).
High school ble grunnlagt i 1991, og Primary og Middle School samt barnehagen ble grunnlagt i 2000. Skolen ligger samlet i nye oppussede lokaler på Framnes i Sandefjord.
Buada
Buada er et distrikt og en valgkrets i landet Nauru. Det ligger sørvest på øya, og dekker den sentrale lagunen, et av øyas vakreste og mest romantiske steder. Det har et areal på 2,6 km² og har en befolkning på 980. Det får to representanter til parlamentet i Yaren.
Thomas Helveg
Thomas Lund Helveg (født 24. juni 1971 i Odense) er en dansk tidligere fotballspiller. Han spilte sist i forsvaret til Odense Boldklub (OB) i den danske superligaen. Han er mest kjent for sine fem år i den italienske klubben AC Milan, der han var med på å vinne Serie A og Mesterligaen.
Helvæg debuterte på i april 1994. Han har spilt 108 landskamper, bare Peter Schmeichel har flere. Helvæg har deltatt i to VM- og tre EM-sluttspill. I sin tid i Italia, som varte i 10 år, spilte han for klubbene Udinese, AC Milan og Inter Milan. Etter Italia-perioden hadde han kortere opphold i engelske Norwich og tyske Borussia Mönchengladbach.
Hampshire
Hampshire (forkortes Hants) er et grevskap i England. Det ligger i regionen Sørøst-England, og grenser mot Dorset, Wiltshire, Berkshire, Surrey og West Sussex. Administrasjonsbyen er Winchester, som i middelalderen var hovedstad først i kongedømmet Wessex og deretter i England, fram til Normannernes erobring av England i 1066. Det seremonielle grevskapet består av elleve distrikter i det administrative grevskapet samt de enhetlige myndighetene Southampton og Portsmouth. De to byene ble selvstyrte i 1997.
Hampshire er et populært feriested, med flere kystbyer. New Forest og en stor del av South Downs ligger i grevskapet, og begge disse områdene er blitt nasjonalparker.
Hampshire er det største grevskapet i sørøstlige England og er fortsatt det tredje største i Storbritannia til tross for å ha mistet flere landområder enn noe annet engelsk grevskap ved alle samtidige grenseendringer. Dens største størrelse var i 1890 da Hampshire var det femte største grevskap i England. I dag utgjør det et totalt område på 3700 km² og måler omtrent 86 km øst–vest og 76 km nord–sør.
Befolkningen i Hampshire teller 1,32 millioner innbyggere (2011), en økning på 6,3 % siden 2001, og er noe lavere enn den nasjonale økningen på 7,8 %. Hvis Portsmouth og Southampton inkluderes er befolkningen på 1,76 millioner innbyggere.
Historie
Hampshire har tidligere blitt kalt Southamptonshire, blant annet på kart fra viktoriansk tid. Navnet ble offisielt endret til Hampshire 1. april 1959.
Isle of Wight ble tidligere, i seremonielle sammenhenger, regnet som en del av Hampshire, men har vært et eget administrativt grevskap siden 1890 og eget seremonielt grevskap siden 1974. Det eneste formelle administrative bånd mellom de to grevskapene er den felles politistyrken.
Under reorganiseringen av grevskapene i 1974 ble Bournemouth og Christchurch overført til Dorset.
Paddleboro-saken
Paddleboro-saken er det uoffisielle navnet på en politiaksjon og rettssak i USA.
8. juli 2000 invaderte politiet en privat SM-fest i byen Attleboro i Massachusetts, USA, og arresterte lederen for festen og en kvinnelig deltaker. Lederen ble tiltalt for 13 forhold, deriblant angrep på en politimann, å ha latt bygningen brukes til prostitusjon, utlån av «utstyr til bruk ved masturbasjon», forretningsdrift uten tillatelse, medvirkning til overfall (ved at han tillot SM-aktiviteter under samtykke på festen) og besittelse av 8 våpen (SM-redskaper). Festdeltakeren som ble arrestert ble tiltalt for overfall og besittelse av farlig våpen. Deltakeren hadde spanket (slått) en annen deltaker med ei tresleiv under fullt samtykke. Det «farlige våpenet» var denne tresleiva.
De to tiltalte ble til slutt ikke dømt for noe, med unntak av at fest-lederen fikk en betinget dom for angrep på en politimann. Men rettssakene kostet de tiltalte ca. 50 000 dollar.
Etter politiaksjonen ble det opprettet ei støttegruppe for de arresterte: Paddleboro Defense League. Denne gruppa hadde en webside – www.paddleboro.com – men siden og gruppa er nå nedlagt. Den må for øvrig ikke forveksles med paddleboro.org, som er en pornoside.
Ursula
Ursula er et kvinnenavn dannet av det latinske ordet ursa som betyr «binne».
Ursula er også navnet til en katolsk helgen som har merkedag den 21. oktober, jomfrudagen. Legenden om henne forteller at hun og 11 000 (antallet er trolig en feiltolkning av tallet 11) andre jomfruer ble drept i ca. år 238 (Köln) på vei hjem fra en pilegrimsreise til Roma. Primstavmerket er gjerne en eller flere kvinnefigurer, en krone, pil, palme eller en ring. Ringen ble gjerne tolket som et forbud mot arbeide der noe ble dreid rundt på denne dagen.
Utbredelse
Ursel, Ursell og Usrsula var vanlige kvinnenavn i Tyskland i senmiddelalderen.
Ursula var et vanlig navn i England på 1500-, 1600- og 1700-tallet.
Ursula er i dag det 33. mest brukte kvinnenavnet i Tyskland. Navnet er uvanlig i Norge.
Andre varianter av navnet er:
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Adonis
Adonis (gresk: Ἄδωνις) er i henhold til gresk mytologi en guddom for skjønnhet og begjær, og er en sentral figur i ulike mysteriekulter. Hans religiøse aspekt tilhørte kvinnene: den døende Adonis var fullstendig utviklet i den litterære sirkelen av unge kvinner rundt poeten Sapfo på øya Lesbos i tiden rundt 600 f.Kr., hvilket er bevitnet i et fragment av Sapfos bevarte poesi.
Ynglingen Adonis hadde flere roller, og det har vært mye forskning i århundrenes løp angående hans mening og hensikt i de greske religiøse trosforestillinger i antikken. Han var en årlig plantegud, alltid ung, en liv-død-gjenfødelse-guddom hvis vesen var knyttet til kalenderen, særlig dyrket av kvinner. Hans navn er i moderne tid benyttet som betegnelse på kjekke unge menn som han har blitt arketypen for. Han er blitt jevnlig beskrevet som den dødelige skjønnhetsguden.
Etymologi og opprinnelse
Det greske navnet Ἄδωνις (Adōnis) var et lån fra det semittiske ordet adon, som har betydningen «herre». Ordet var lånt fra fønikisk. Det er beslektet med Adonai, et av navnene som er benyttet for referere til Gud i Den hebraiske Bibelen (Det gamle testamente) og er fortsatt benyttet i jødedommen den dag i dag. Syriske Adonis er Gauas eller Aos, beslektet med den egyptiske Osiris, semittiske Dumuzi og Baal Hadad, etruskiske Atunis og frygiske Attis, alle disse var guddommer av liv-død-gjenfødelse og vegetasjon.
Myter
Den mest detaljerte og litterære versjonen av fortellingen om Adonis er av sen dato, bok X av Ovids Metamorfoser. Den sentrale myten i dens greske fortelling er at Afrodite blir forelsket med den vakre ynglingen (muligens grunnet at hun var blitt rammet av Eros' pil). Afrodite beskyttet Adonis som nyfødt og overdro ham til Persefone.
Persefone ble så forhekset av Adonis' skjønnhet at hun nektet å gi ham tilbake til Afrodite. Striden mellom gudinnene ble avgjort av Zevs (eller av Kalliope på vegne av Zevs): Adonis skulle tilbringe en tredjedel av hvert år hos hver gudinnene, og den siste tredjedelen hvor han måtte ønske. Han valgte å tilbringe to tredjedeler av året hos Afrodite.
Adonis ble drept av et villsvin, etter sigende sendt av en hevngjerrig Artemis, sjalu på Adonis' ferdigheter som jeger, eller i gjengjeld for Afrodite var involvert i Hippolytos' død, en favoritt av jaktgudinnen; eller av Afrodites samboer Ares som var sjalu på Afrodites kjærlighet for Adonis; eller av Apollon for å straffe Afrodite for å ha blindet hans sønn Erymantos etter at han hadde spionert på de intime stundene til henne og Adonis. Adonis døde i Afrodites armer da hun kom til ham da hun hørte hans stønning.
Stedet hvor han døde lot hun bli overrislet av blod med nektar. Herfra sprang det opp den kortvarige røde blomsten anemone som har sitt navn fra vinden ettersom den så lett får dens kronblad til å falle av. Myten sier at blodet fra Adonis hver vår får den strømmende Adoniselven i Libanon til å bli rød. Afeka (i dag kalt Afqa) i Libanonfjellene er den hellige kilden (som navnet også betyr) hvor vannet til elven strømmer fra en stor grotte i 200 meter høy klippe. Det er her myten om den semittiske gudinnen Astarte og Adonis hevdes å ha oppstått.
Herkomst og fødsel
Adonis' fødsel er fylt med forvirring for de som krever en enkelt, autoritativ versjon for de ulike periferisk fortellingen som har sirkulert for Adonis' opphav.
Den patriarkalske grekerne søkte etter en far for guden og fant ham i den libanesiske havnebyen Byblos og på øya Kypros, noe moderne forskere har forstått som en indikasjon på den geografiske retningen som myten om Adonis hadde kommet til grekerne. Pseudo-Apollodorus betraktet Adonis som en sønn av Kinyras på Kypros, og med Metharme som mor. I henhold Pseudo-Apollodorus skal Hesiodos i et ukjent verk ha gjort ham til en sønn av Foiniks (kjent som far til Europa) med den ellers ikke identifiserte Alfesiboea (Æfesiboea).
På Kypros ble Adonis gradvis til en sønn av Kinyras. Hesiod gjorde ham etter sigende til en sønn av Foiniks, eponym til fønikerne, således en figur av fønikisk opphav; Adonis' tilknytning til Kypros er ikke bevitnet før i klassisk tid. Forskeren Atallah antyder at den senere greske myten om Adonis representerer en sammensmelting av to uavhengige tradisjoner.
Alternativt hevder den senere kilden representert med Pseudo-Apollodorus at han var en sønn av Kinyras og Metharme. En annen versjon av denne myten er at Afrodite tvang Myrrha til å begå blodskam med sin far, Theias, gresk mytologisk konge av Assyria. Da Myrrha flyktet fra hans vrede ble hun forvandlet til et myrratre. Theias skjøt en pil inn i treet, det brast opp og Adonis ble født. En annen versjon hevder at et villsvin rev opp treet med sine hoggtenner, således varslet om Adonis' død.
Byen Berytos (Beirut) i Libanon ble oppkalt etter en datter av Adonis og Afrodite, Beroe. Både Dionysos og Poseidon ble forelsket i henne.
Kultens opprinnelse
Adonis var i stor grad basert på Dumuzi, en guddom i sumerisk mytologi, på akkadisk kalt for Tammuz og hvor hans semittisk navn hadde betydningen «trofast» eller «ekte sønn». Han ble dyrket som en mat- og vegetasjonsgud, også i de senere mesopotamiske statene Akkad, Assyria og Babylonia. Det er likevel ikke avdekket noen særskilt semittisk mytem i den greske myte. I henhold til Walter Burkert: «Kvinner satt ved gatene og gråt for Dumuzi, eller de ofret røkelse til Baal på hustakene og plantet vakre planter. Dette var sanne trekkene til Adonis-kulten: en kult forbeholdt kvinner som ble feiret på flate hustak og hvor Adonishager ble anlagt ved å kaste potteskår med frø for hurtigspirende grønn salat... Klimakset er høy klage og gråt for den død gud.»
Kvinnene i Athen kunne plante «Adonishager» med hurtigvoksende grønnsaker som sprang opp fra frø og visnet. Adonisfestivalen ble feiret av kvinner ved midtsommer ved å så fennikel og salat, og hvete og bygg. Plantene vokste opp hurtig, visnet tilsvarende hurtig, og kvinnene sørget over den altfor tidlige døden til planteguden.