cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Havnearbeiderstreiken i London i 1889
«Det gikk som ild i tørt gress»
I 1889 startet en streik ved gassverket i det østlige London, etter at Will Thorne arrangerte et folkemøte i Londons Canning Town Hall den 31. mars. På plattformen ved hans side stod sosialisten Benjamin Tillett, som arbeidet ved dokkene i London havn. Streiken bredte seg til Northumberland, Yorkshire, Lancashire, Bristol og andre steder.
Omkring 800 gass-arbeidere sluttet seg til fagforeningen som ble grunnlagt denne dagen, og som var forgjengeren til GMB. I løpet av to uker hadde den mer enn 3,000 medlemmer, som krevde 8-timers arbeidsdag. Budskapet til Thorne var at «det er enkelt å knekke en pinne, men når 50 pinner er samlet i en bunt er det en mye vanskeligere jobb.» Truslene om streik fikk arbeidsgiverne til å imøtekomme kravet.
I begynnelsen av september 1888 kunne East London News rapportere om «streikefeber», og omtalte streiken ved Bryant & May som «den lille gnisten som antente en stor brann». I november var deretter Eleanor Marx involvert i streiker og demonstrasjoner blant kvinnelige ansatte i Londons gummi-industri. Større streiker oppstod på løpende bånd i Cardiff, Bristol, Wolverhampton, Sheffield, Leeds, Manchester, Halifax, Hull og Tyneside.
De ufaglærte organiserer seg
Langs Themsen arbeidet det 150,000 ved dokkene. Havnearbeiderne var ufaglærte og sterkt under-betalte. I kontrast til fagforeningene for faglærte («craft unions»), hadde de ufaglærte havnearbeiderne lite å stille opp med. De ble kynisk utnyttet til hardt og farlig arbeid, var underbetalte, og fikk bare jobbe en dag om gangen.
Under en parlamentshøring ga G.R. Birt, organisatoren ved havnene i Millwall, en knusende dom over arbeidsforholdene til havnearbeiderne:
Benjamin Tillett var inspirert av hva Annie Besant greide å oppnå med fagforeningen Matchgirl Union og streiken blant fyrstikk-pikene. I 1887 opprettet han fagforeningen Tea Operatives and General Labourers Union i Tilbury. Tillett mente det var nødvendig med streik: «Themsen kunne og burde bli gjort uvirksom, hvor tusen millioner pund av kapitalmakt ville bli bragt til en stillstand.»
Fem uker streik
Sommeren 1889 ble Tillet og hans fagforening innblandet i en konflikt omkring lønningene og arbeidsforholdene. Tillet krevde bedre lønn, en «sixpence» i timen – også kjent som «Dockers' Tanner», og minimum fire timers arbeid om gangen. De første som gikk ut i streik var ansatte ved South Quay på Isle of Dogs. Deretter spredte streiken seg hurtig, og titusener av havnearbeidere sluttet seg opp om Tillets fagforening.
De ufaglærte arbeiderne ved dokkene gikk til streik, men arbeidsgiverne følte seg sikre på at de ville være istand til å sulte dem tilbake til jobben.
Benjamin Tillet tok derfor kontakt med flere av sine venner i den sosialistiske bevegelsen, og ba om hjelp. Og hjelp fikk han. Annie Besant fra den sosialistiske liga hadde hjulpet Tillet med å formulere fagforeningens regelverk. Hun hadde også spilt en viktig rolle under møtene og agitasjonen som førte til oppbyggingen av organisasjonen. Nå begynte hun å holde flammende taler til støtte for havnearbeiderne under folkemøter. Hun stilte seg opp på gatehjørnene omkring i London og holdt taler.
Frelsesarméen og Labour Church hjalp til med å samle inn penger til de streikende og deres familier.
Tom Mann, John Burns og William James Thorne fra den sosialdemokratiske føderasjon stilte opp og hjalp til med å organisere streiken, med støtte fra partiets leder Henry Hyndman. Den 22. august var hele London havn bragt til stillstand. Arbeiderne ved dokkene organiserte nesten daglig marsjer gjennom gatene, og samlet inn penger for å opprettholde deres kamp. Fagforeninger i Australia sendte en gave på mer enn £30,000 for å hjelpe arbeiderne økonomisk under streiken.
Streiken varte i fem uker og i september fikk de streikende innfridd sine krav.
Ole Torjus Hofvind
Ole Torjus Hofvind (født 1992) er en norsk artist, musikkprodusent og låtskriver innen elektronisk musikk og hip-hop/pop fra Gvarv.
Havnearbeiderstreiken i London i 1889
«New Unionism»
Streiken var en milepæl i dannelsen av den britiske arbeiderbevegelsen, og ble et symbol på fremveksten av de nye fagforeningene – «New Unionism». Etter streiken dannet havnearbeiderne en ny fagforening med Benjamin Tillett som generalsekretær og Tom Mann som dens første president. I London ble 20,000 arbeidere tilsluttet den nye foreningen.
Tillett og Mann skrev pamfletten New Unionism hvor de gjorde rede for sine sosialistiske synspunkter, og deres ideal om et «kooperativt samvelde».
Ole Torjus Hofvind
Han produserte Cezinandos debutalbum Noen ganger og andre fra 2017, og vant Spellemannprisen 2017 i klassen årets produsent for albumet. I tillegg vant Cezinando klassene for urban og årets album under samme utdeling. Hofvind og Cezinando ble også nominert til Edvard-prisen i klassen popmusikk for albumet. Han fikk Musikkforleggerprisen 2020 i klassen årets verk, populærmusikk sammen med Gabrielle Leithaug og for Gabrielles låt «Tenker på deg».
Havnearbeiderstreiken i London i 1889
«New Unionism»
Streikene og revoltene i 1888 og 1889 utløste en massiv 1. mai demonstrasjon i London i 1890, med Friedrich Engels som tilskuer: «Den engelske arbeiderklassen har reist seg selv fra 40 år med overvintring, og har gjenforent seg med bevegelsen til dens egen klasse.»
Ole Torjus Hofvind
Han er også blitt nominert i produsent-klassen under Spellemannprisen 2020 og til Musikkforleggerprisen 2021 i klassen årets verk, populærmusikk sammen med øvrige låtskrivere for både Emilie Nicolas's «Oh Love» og Cezinandos «Spøkelser».
Havnearbeiderstreiken i London i 1889
«New Unionism»
Mellom 1892 og 1899 var deretter fagforeningenes medlemsmasse økt fra 1,5 million til mer enn 2 millioner.
Ole Torjus Hofvind
Han er medlem av produsentgruppen Rytmeklubben og fikk sammen med de øvrige medlemmene NOPA-stipendet i 2015.
Casa Terrades
Casa Terrades, også kjent som Casa de les Punxes, «Spikerhuset», er en modernistisk bygning i den katalanske byen Barcelona. Bygningen er tegna av arkitekten Josep Puig i Cadafalch, og befinner seg i Avinguda Diagonal. Den ble bygd mellom 1903 og 1905. Bygningen kalles også «Spikerhuset» på grunn av de spisse tårna. Den modernistiske stilen kommer sterkest fram av blomsterskulpturene på fasaden, bruken av rød murstein og enkelte sentraleuropeiske gotiske trekk. Hele bygningen ble pussa opp på 1980-tallet. Den er i dag stengt for besøkende.
Smithfield (London)
Smithfield er et område i det sentrale London, på grensa mellom City of London og bydelen Islington. Smithfield er mest kjent for det store kjøttmarkedet sitt. Smithfield er innenfor valgkretsen Farringdon. Hovedgaten i området er West Smithfield.
Et antall City-institusjoner er lokalisert i området, slik som sykehuset St Bartholomew's Hospital (grunnlagt 1123), Charterhouse, et historisk kompleks av bygninger med opphav fra 1300-tallet, og Livery Halls, som inkluderer en rekke tradisjonelle yrker, organisasjoner og laug. Smithfields kjøttmarked er datert tilbake til 900-tallet og er nå Londons eneste gjenværende engrosmarked i kontinuerlig drift siden middelalderen. Området har også Londons eldste bevarte kirke, St Bartholomew-the-Great, grunnlagt i 1123.
Historie
I middelalderen var det området som nå heter Smithfield referert til som Smooth Field («glatte marker»). Det var da et bredt, gresskledd område lokalisert utenfor Londons bymurer som strakte seg til den østlige bredden av elven Fleet (en av Themsens sideelver, i dag skjult under Londons gater). Gitt den lette tilgangen til beitemarker og vann, etablerte dette området seg som et marked for kjøp av kjøtt og tamdyr. Stedet beholdt denne posisjonen i bortimot tusen år. Mange lokale stedsnavn er tilknyttet handelen med husdyr, gatenavn som «Cow Cross Street» og «Cock Lane» er fortsatt benyttet, men andre som «Chick Lane», «Pheasant Court», og «Goose Alley» har forsvunnet fra kartet etter betydelige endring av området Smithfield i viktoriatiden.
Som et stort åpen plass utenfor bymurene med nær City, ble Smithfield et populært sted for offentlige samlinger. i 1374 holdt Edvard III en ridderturnering i sju dager ved Smithfield for å glede sin yngre elskerinne Alice Perrers. Muligens var den mest berømte turnering i middelalderen den som ble arrangert i 1390 av kong Rikard II. Jean Froissart, i hans fjerde bok i Chroniques, rapporterte at seksti riddere kom til London for delta i to dager, «fulgt av seksti adelskvinner, rikt pyntet og kledt.» Turneringen med proklamert av herolder over hele England, Skottland, Hainaut, Tyskland, Flandern og Frankrike for å rivalisere de turneringer som ble arrangert av kong Karl VI av Frankrike i paris noen få år tidligere. Geoffrey Chaucer overvåket forberedelsene til turneringen som klerk for kongen.
Religiøse avvikere og opprørere, både katolikker og protestanter, ble dømt til den under kronens ulike religiøse kursendringer som begynte med kong Henrik VIII. Rundt femti protestanter og tilhengere av religiøse reformer ble henrettet ved Smithfield under det harde styret til Maria I. I 1665, under pestepidemien som herjet byen, ble Smithfield brukt til å anlegge massegraver.
Markedet som Smithfield er mest kjent for, har stått her siden 1174, og var opprinnelig et marked for levende dyr, ettersom slakting og tilhørende garving ikke ble tolerert i City. Fram til 1855 vokste virksomheten i takt med byen, og på mandag før jul kunne så mange som 30 000 dyr bli presset inn på området for slakting, og bakken «dekte nesten til anklene av møkk og griseri; en tjukk skodde uopphørlig stigende fra de dampende dyra», slik Charles Dickens beskrev det i romanen  Oliver Twist .
I 1855 ble livdyrmarkedet flytta til Caledonian Road, mens Smithfield fortsatte som et reint kjøttmarked. Nye bygninger ble reist i italiensk stil, tegnet av arkitekten Horace Jones.
Mot slutten av den andre verdenskrig ble Smithfield truffet av en bombe, 110 mennesker ble drept – mange av dem var londonere som sto i kø for å få utlevert kjøttrasjonen sin.
I 1963 ble Smithfield utvidet med et fjørfemarked, og i 1990 førte nye hygienekrav til en større ombygging, slik at leveranser går direkte inn på kjølelager, der et automatisert transportsystem sørger for videre fordeling. I tillegg til kjøtt og fjørfe omsetter Smithfield også ost og delikatesser av ulike slag, og Central Markets – som det heter i dag – er nå et av Europas mest moderne matmarkeder.
Dargovských hrdinov
Dargovských hrdinov («Heltene fra Dargover(s boligområde)») er en av den slovakiske byen Košices bydeler. Den befinner seg øst for byens sentrum og er en del av distriktet (slovakisk Okres) Košice III.
Bydelen ble grunnlagt i 1975 og ligger rundt en ås som heter Furča, som også er det uformelle navnet på bydelen.
Gustav III (statue)
Gustav III av Sverige er avbildet i det han stiger i land i triumf etter Den russisk-svenske krig (1788–1790), på samme plass som statuen står. Gustav III tok selv initiativ til denne skulpturen. Når det gjelder figurens positur lot Sergel seg inspirere av den antikke marmorskulpturen Apollo di Belvedere.
Pidestallen har en inskripsjon i gullbokstaver:
ÅT KONUNG GUSTAF III LAGSTIFTARE SEGERVINNARE FREDENS ÅTERSTÄLLARE AF STOCKHOLMS BORGERSKAP MDCCXC
Årstallet MDCCXC er skrevet med romertall og betyr år 1790.
Sergel skrev om sitt verk at Gustav III-statuen ''«är i gående rörelse, den håller ett roder med vänstra handen och med den högra överräcker den en olivkvist som betecknar freden. Dräkten är flottans uniform, med en stor mantel uppfäst på vänstra axeln».'' Først i 1799, sju år etter mordet på Gustav III, ble bronsestøpingen gjort og i 1808 ble verket avdekket. Statuens fundament er utført i høye trappetrinn av granitt som er en populær plass å sitte for turister.
Verket ble restaurert i 2007. For å få gjort dette måtte man løfte bort skulpturen, noe som viste seg vanskeligere enn først tenkt. Dette skyldes dels at statuen for godt forankret i sokkelen, dels at den var utført i massive bronse fra issen til brystkassa. Først etter flere forsøk og bytte til større kranbil kunne kongen løftes fra sin sokkel. Dagens Nyheters overskrift den 23. november 2005 lød: «Gustav III spjärnade emot».
Nenenia
Nenenia er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore (ca. 1 centimeter), slanke trebukker, fargen varierer en god del, men overflaten er ganske matt. Antennene er omtrent så lange som kroppen.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Australia (Queensland, Victoria og Tasmania).
Billy Elliot
Billy Elliot er en britisk film fra 2000 regissert av Stephen Daldry.
Handlingen
Filmen handler om 11 år gamle Billy Elliot (Jamie Bell) som vokser opp i et gruvesamfunn i nord-England under den store gruvearbeiderstreiken. Faren og broren er gruvearbeidere, og familien bor sammen med guttenes bestemor. Moren er død. Billys far og storebroren Tony er sentrale personer i arbeidernes kamp. Med far som pådriver går Billy på boksetrening. Billy er fornøyd med sitt fotarbeid, men selve boksingen er det så som så med. Den store forandringen i Billys liv skjer når byens ballettklasse midlertidig må flytte inn i bokselokalene. Når Billy får i oppgave av boksetreneren å bli igjen for å levere nøklene til ballettlæreren Fru Wilkinson (Julie Walters), benytter han sjansen til å prøve seg litt.
Fru Wilkinson har ikke sett et lignende talent på lang tid, og hun blir veldig engasjert i Billy, som forsøker å holde ballettundervisningen hemmelig for faren og broren. De sliter med å få mat på bordet, og faren blir rasende når han oppdager at Billy har kastet bort boksepengene på ballett. Billy tvinges til å slutte og bekymret for sine mentalt svekkede bestemor, søker han trøst hos kameraten Michael som han knytter sterke bånd til.
I mellomtiden forsøker fru Wilkinson å oppmuntre Billy til å prøvedanse for Den kongelige ballettskolen i London hvor han kan finpusse talentet sitt samtidig som han slipper unna de nedbrytende omgivelsene i hjembyen. Billy føler seg dratt mellom ansvaret for familien og dansen. For ham er ønsket om å danse mer enn en hobby. Det er lidenskap, og det er hans skjebne.
Ballettlæreren får til slutt overtalt både ham og faren, og sammen reiser de to på prøvedansen. Billy gjør ikke noe spesielt godt inntrykk danseteknisk hos sensorene, men når de spør ham om hvorfor han liker å danse, blir de så imponert av hvilken lidenskap det er hos ham, at han får plass ved skolen. Filmen avsluttes ved at vi ser den voksne Billy i premieren på Svanesjøen.
Filmmusikk
Filmmusikken inneholdt flere velkjente rock- og punkrocksanger:
Göran Claeson
Rolf Göran Claeson (født 4. mars 1945 i Älvsjö) er en svensk tidligere skøyteløper.
759 Vinifera
759 Vinifera er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 26. august 1913 av Franz Kaiser fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Den er oppkalt etter Den europeiske vinplanten, Vitis vinifera. – Kaisers forfedre var vinbønder.
Tabanomorpha
Tabanomorpha er en av fire delgrupper av fluene. Det er en ganske artsfattig gruppe.
Larvene lever som rovdyr på andre mindre dyr. De fleste arter har larvestadier i vann eller i mudder.
Systematisk inndeling
Fluenes slektskapsforholdene mellom delgruppene er avklart i ulik grad. Nyere forskning på fluenes systematikk, deler de inn i fire grupper, hvor den tradisjonelle grensen mellom de lavere- og de høyere fluene ikke lengre er ett markert skille. Det er gruppen av de laverestående fluene som er delt.
Mel and Kim
Mel and Kim var en britisk popduo som i løpet av 1980-tallet ble populær med Stock Aitken Waterman-produserte eurodiscosingler som «Respectable», «Showing Out (Get Fresh At The Weekend)», «That's The Way It Is» og «F.L.M.»
På et tidspunkt ble deres artistnavn lånt av Mel Smith og Kim Wilde, som spilte inn julesangen «Rockin' Around the Christmas Tree» 1987.
De to medlemmene Melanie og Kim Appleby var søstre. Da Melanie døde av kreft 18. januar 1990 fortsatte Kim sin solokarriere, og fikk hits som «Don't Worry» og «G.L.A.D».
Luigi Fagioli
Luigi Fagioli (født 9. juni 1898 i Osimo, Italia, død 20. juni 1952) var en italiensk racing- og Formel 1-fører. Han slet mye med helseproblemer, inkludert lammende revmatisme som gjorde at han måtte droppe flere billøp. Men han er likevel blitt rangert som en av Italias aller beste racerbilsjåfører gjennom tidene.
David Newsom
David D. Newsom (født 6. januar 1918, død 30. mars 2008) var en amerikansk politiker og diplomat. Newsom var Assistant Secretary of State for African Affairs i USA fra 1969 til 1974. Han var også USAs ambassadør på Filippinene fra 1977 til 1978.
Newsom var forfatter av seks bøker og en regelmessig spaltist i The Christian Science Monitor, hvor han bidro med mer enn 400 artikler fra 1981 til 2005.
Cao Yiou
Cao Yiou (kinesisk: 曹轶欧, pinyin: Cào Yìōu, født 1903 i Daxing i Beijing i Kina, død 1989 i Beijing) var en kommunistisk politiker i Folkerepublikken Kina.
Hun var medlem av den niende, tiende og ellevte sentralkomiteen for det kinesiske kommunistparti.
I 1981 ble hun avskjediget fra sine politiske verv.
Augusto Barreto
Augusto Cassiano Neves de Mascarenhas de Andrade Barreto (født 27. januar 1923, død 3. januar 2017) var en portugisisk fekter.
Aasen Sparebank
Aasen Sparebank er en selvstendig sparebank med hovedkontor i Åsen, ei bygd i Levanger kommune. Banken er tilknyttet Lokalbankalliansen. Bankens lokaler ligger like ved E6 i Åsen sentrum.
Banken ble opprettet i 1862. Den opprettet i 2006 et avdelingskontor i Levanger og høsten 2007 et kontor i Verdal. Aasen Sparebank ble tatt opp i handelen på Oslo Børs den 13. januar 2016 via markedsplassen Merkur Markets.
Jørland
Jørland er en matrikkelgård i Bø kommune i Nordland. Stedet ligger på Langøya, mellom Møklandsfjorden i nord og Jørnfjorden i sør. Jørland tilhørte opprinnelig Øksnes Vestbygd, men ble sammen med nabogården Verhalsen overført fra Øksnes til Bø så tidlig som i 1866.
Flere teorier har vært lansert for å forklare førsteleddet i gårdsnavnet. Det kan komme av mannsnavnet Jørgen (Jørnfjorden har også vært kalt Jørgenfjorden) eller det gammelnorske mannsnavnet Hjorund. Det samiske navnet på gården er Jurladde, og førsteleddet kan komme av jaure, jávri, altså innsjø eller vann. I så fall betyr gårdsnavnet «innsjølandet», «vasslandet».
Gården var ganske sikkert bosatt i middelalderen, med norsk eller samisk befolkning. Jørland er første gang nevnt i skriftlige kilder i 1567. På 1600-tallet, kanskje så tidlig som fra 1627, lå gården øde. Siden 1725 har Jørland vært kontinuerlig bebodd, først hovedsakelig av samiske familier, fra 1860 også av norske.
Jørland har ikke strandlinje, og fjordene på begge sider har vært dårlig egnet til vinterfiske, siden det kunne legge seg is på både Jørnfjorden og den indre delen av Møklandsfjorden om vinteren. Folk fra Jørland rodde derfor helst fiske fra fiskevær på yttersida av Bø: Nykvåg, Hovden og Åsan. Det finnes et sagn om Jørlandsdronninga Bole, som var rik og eide flere jekter. Ifølge forfatter Johan Borgos i bokverket Gård og slekt i Øksnes er det kjent at det samiske paret Bole Nilsdatter og Nils Jonsen sent på 1700-tallet hadde gode rikdommer, men ikke at de eide jekter. Kanskje drev de med jektebygging eller -vedlikehold.
Befolkningen på Jørland og Verhalsen sognet til kirke i Øksnes, men hadde lang kirkevei, særlig etter at korshuset i Finnvågan på Nærøya ble nedlagt på 1700-tallet og Øksnes-kirka på Skogsøya ble sognets gudshus. Kirka i Bø lå mye nærmere. Visstnok etter ei nestenulykke under ei dåpsferd til Skogsøya i 1860 tok Karen Olsdatter, «ho Karen på Jørland», initiativ til å få endret kommunegrensa slik at folkene på de to gårdene heller kunne bruke Bø-kirka.
Den kommunale veien mellom Sørrygge og Verhalsen passerer Jørland. Den hadde tidligere status som fylkesvei.
Jørland har gårdsnummer 5 i Bø kommune.
Liotachys
Liotachys er slekt av små løpebiller.
Utbredelse
Arten er kjent fra Peru, Brasil og Fransk Guyana.
Systematisk inndeling
Arten blir none ganger plassert i den store slekten Tachys.
Košická Nová Ves
Košická Nová Ves (tysk: Neudorf, ungarsk: Kassaújfalu) er siden 1968 en del av den slovakiske byen Košice, og fra 1990 en egen bydel. Den befinner seg øst for byens sentrum og er en del av distriktet (slovakisk Okres) Košice III.
Stedet nevnes i skriftlige kilder for første gang i 1297, samme år som St. Ladislavskirken ble bygget. I det 15. århundre slo tyskere seg ned her. I tidens løp ble de en del av det slovakiske folket. Košická Nová Ves er fremdeles landlig, uten industriområde.
Tyrus (bille)
Tyrus er en slekt av små, rødlige eller brunlige køllebiller.
Levevis
De voksne billene finnes gjerne i råtnende plantemateriale, som kompost, løvstrø, under bark eller lignende. De fleste lever sannsynligvis av midd og andre små leddyr.
Kallias II
Kallias (født 515 f.Kr., død 432 f.Kr.) var overhode for en velstående athensk familie, og var med på slaget ved Marathon (490 f.Kr.) i prestlig bekledning. Hans sønn, Hipponikos, var også en militærkommandant. Kallias er mest kjent som Kallias II for å kunne skille ham fra hans bestefar Kallias I og hans barnebarn, Kallias III.
En stund etter Kimons død, trolig rundt 445 f.Kr., ble Kallias sendt til Susa for å trekke en slutning med Artaxerxes I, konge av Persia, en fredsavtale som senere er blitt feilaktig benevnt som Kimonsfreden. Kimon hadde i realiteten ingenting å gjøre med denne avtalen.
Steinar Nebb
Steinar Nebb (født 4. mars 1955 på Ørland, død 18. januar 2016 ) var en norsk leder innen både offentlig og privat sektor. Han var rektor ved Høgskolen i Nord-Trøndelag (HiNT) fra 2011 til 2015, deretter prorektor ved Nord universitet.
Han hadde hovedfagseksamen i pedagogikk fra Universitetet i Trondheim, samt en mastergrad i ledelse fra BI. Han startet karrieren som lærer på den nye Frøya videregående skole. Etter dét begynte han som bedriftskonsulent i Sparebanken Midt-Norge på Frøya. Han var næringslivsansvarlig og sjef for Fokus Banks filial på Brekstad før han ble banksjef i Fokus Bank i Levanger i 1990. Han var også dekan ved HiNTs avdeling i Levanger. Nebb arbeidet også i fagstilling ved lederutdanningen ved HiNT. Han var også styreleder i Åsen Sparebank.
Han var sønn av lensmann Petter Nebb og Peggy Rones, og nevø av ordfører Alf Nebb. Han giftet seg i 1978 med Laila Iren Eian, datter av stortingsmann Hermund Eian.
Oksalsyre
Oksalsyre eller etandisyre er en sterk organisk dikarboksylsyre med strukturen (HOOC-COOH). På grunn av forbindelsen mellom to karboksylsyregrupper, så er den en av de sterkeste organiske syrene, og den enkleste av dikarboksylsyrene. Saltene til oksalsyre kalles oksalater.
Oksalyre finnes naturlig i mange planter, men er giftig i større mengder, og kan gi uheldige langvarige effekter. Høyere konsentrasjoner av oksalsyre finnes i gjøkesyre, meldestokk, rabarbra og spinat. Det er det vitenskapelige slektsnavnet på gjøkesyre, Oxalis, som er opphavet til syrens navn. Mange som inneholder relativt høye konsentrasjoner med oksalsyre regnes som spiselige fordi det er sjelden man spiser så mye at det tilsynelatende blir en skadelig virkning. Kroppens toleranse for syren kan variere og det gir grunn til å være forsiktig. De fleste nyresteiner dannes fra oksalater, salter av oksalsyre.
Seyhandemningen
Seyhandemningen er en demning i elven Seyhan rett nord for byen Adana i den tyrkiske provinsen med samme navn. Den ble bygget mellom 1953 og 1956 med støtte fra Verdensbanken. Prosjektleder var Süleyman Demirel, som seinere ble statsminister og president i Tyrkia. Dammen magasinerer vann for kraftproduksjon, irrigasjon og flomkontroll.
Oksalsyre
Akutt giftighet
Oksalsyre er moderat giftig for mennesker. Den laveste dødelige dosen for mennesker som er publisert gjelder en kvinne som hadde inntatt 600 mg per kg kroppsvekt. Gjøkesyre kan inneholde inntil 1,3 prosent oksalsyre. Et eldre bokverk basert på kriminaltekniske undersøkelser oppgir doser tilsvarende 15–30 gram som dødelige.
Et annet tilfelle gjelder en 53 år gammel mann som lagde suppe av omkring 500 gram blader av krushøymol (Rumex crispus). Mannen hadde andre helseproblemer som kan ha forverret sykdomsbildet. Det oppgis at han røykte, drakk alt for mye alkohol og hadde diabetes. Suppen inneholdt mellom 6–8 g oksalsyre, og det forårsaket en dødelig forgiftning.
Følgende tre virkninger er årsak til oksalsyrens giftighet: Oksalsyrens surhet påvirker blodets pH, noe som kan resultere i acidose. Oksalsyren reagerer kjemisk med stoffer i kroppen. Mottiltak mot acidose innebærer å føre inn basisk natriumbikarbonat i blodet for å motvirke surhetsgraden.
Det dannes kalsiumoksalat i tubuli i nyrene. Disse uløselige krystallene av kalsiumoksalat skader tubuliene, og kan gi andre vevsskader i nyrene med fare for nyresvikt.
Ioner av kalsium (Ca2+) er viktig for å opprettholde aksjonspotensiale til nerve– og muskelceller. Når oksalsyre binder for mye kalsium fra blodet i nyrene som kalsiumoksalat, hindres nervesignaler til viktige muskler i kroppen, deriblant hjertet. Lammelser i hjertemuskelen innebærer akutt livsfare.
Langvarige konsekvenser
Små krystaller av kalsiumoksalat dannes i nyrene og kan samles opp i nyrebekkenet. Med tiden kan krystallene danne nyrestein. Av 2961 pasienter som opplevde symptomer på nyrestein for første gang, ble det fjernet og analysert 1 508 nyresteiner. 76 % av de undersøkte steinene besto hovedsakelig av kalsiumoksalat. Denne typen nyrestein gav dessuten størst risiko for tilbakefall. For høye nivåer av oksalater i blodet kan felles ut i leddene. Hvis disse krystallene over tid avleires i leddflaten kan de føre til tilstander som minner om artrose (slitasjegikt).
Hyujǒng
Hyujǒng eller Stormester Sǒsan eller Seosan Daesa (koreansk: 서산대사, hanja: 西山大師); født 1520, død 1604) var en koreansk munk som er kjent for å ha skrevet tre bøker, om zenbuddhisme, taoisme og konfutsianisme.
Oksalsyre
Mottiltak
Det viktigste mottiltaket en kan gjøre mot akutt oksalsyreforgiftning via planter, er å tilsette noe som inneholder vannløselige kalsiumioner. Melk, kritt eller kalktabletter vil føre til at oksalsyren i magen binder seg med kalsiumet til kalsiumoksalat. Da vil det meste av oksalsyren skilles ut via avføringen.
Inntak av betydelige mengder oksalater, oksalsyre eller stoffer som omdannes til disse i kroppen kan kreve pumping. Væsken som tilføres magen under behandling kan inneholde 1 % kaliumpermaganat og kalsiumsalter som f.eks. 1 % kalsiumglukonat, kalsiumlaktat og/eller kalsiumklorid. Helst sammen med aktivt kull.
Som forebyggende tiltak mot kalsiummangel i blodet, injiseres en kalsiumløsning direkte. Det gis mye væske mens nyrefunksjonen kontrolleres, diurese induseres med furosemid. I tilfelle nyresvikt må må dialysebehandling gis. Acidose kontrolleres med natriumbikarbonat. Det gis diazepam ved spasmer. Intubasjon av pasienten, og ekstra oksygen kan bli nødvendig i alvorlige tilfeller.
760 Massinga
760 Massinga er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 28. august 1913 av Franz Kaiser fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Den er oppkalt etter den tyske astronomen Adam Massinger.
Oksalsyre
Mottiltak
Hvis oksalater kommer i kontakt med øyne eller hud, vaskes det med polyetylenglykol eller vann. Om det dannes blemmer, på huden vil kortisolholdige kremer påføres og dekkes med steril bomull. Nekrose i slimhinner behandles med glykokortisol, antihistaminer og eventuelt antimikrobielle midler. Lokalbedøvende milder brukes mot smerter.
Innhold i ulike planter og matvarer
Oksalsyre og dens salter forekommer i en rekke planter. Forekomstene finnes i form av syre, vannoppløselige salter og rafider, det vil si nåler av kalsiumoksalat. Rafidene dannes som forsvar mot beitedyr. De opptrer som bunker med nåler i cellen som skytes ut ved rett stimuli. Nålene lager hull i og skader celleveggen hos de beitedyret. Dette ser en bl.a. i potteplanten Dieffenbachia.
Norske arter med relativt høyt innhold av oksalsyre finnes i gjøksyreslekta (Oxalis), syreslekta (Rumex) og rabarbraslekta (Rheum). I tillegg er det mange matvekster som inneholder nokså mye oksalsyre eller vannløslige oksalater.
Vekster og næringsmidler med oksalsyre– og/eller oksalater
Nedenfor finnes en tabell over aktuelle planter og næringsmidler som inneholder oksalsyre og/eller oksalater. Hvis ikke annen kilde er oppgitt er informasjonen basert på Oxalate in Food.
The Stream
The Stream er et norsk talentprogram innen musikk som gikk på TV 2 i 2016. Programmet ble ledet av Tarjei Strøm. Programkonseptet gikk ut på at potensielle deltakere melde seg på til konkurransen ved å laste opp musikken sin på programmets hjemmeside. De 100 artistene som ble strømmet flest ganger ganger gikk videre til en showcase hvor de tre plateselskapene Universal Music Group, Sony Music og Warner Music Norway plukket ut tre artister hver som gikk videre til TV-overførte finalerunder. Programkonseptet ble utviklet av Monster Media og TV 2 etter en idé av Jørn Dahl.
Seieren gikk til ThoseBricks som slo Ylva Olaisen i finalen.
The Stream vant prisen for årets nyskapning under Gullruten 2017.
Det amerikanske TV-selskapet NBC kjøpte rettigheter til programmet, men det er uklart når en egen amerikansk versjon skal lages.
Ireneus av Lyon
Ireneus av Lyon (født ca. 125 i Smyrna (nå Izmir i Tyrkia), død ca. 203) var en fremtredende person i oldkirken. Hans familie tilhørte den greske kristne kolonien i Lilleasia. Han ble i ungdomsårene sterkt påvirket av biskop Polykarp av Smyrna, som var disippel av Johannes og døde som martyr i 155. Han forlot senere hjembyen for å studere filosofi og teologi i Roma under Justin Martyr.
Lyon (latin Lugdunum) hadde lenge hatt gode forbindelse med Lilleasia gjennom handel over havnen i Marseille. Levantinske handelsmenn fraktet varer opp Rhône, og byen utviklet seg til en av Vest-Europas viktigste markedsplasser og Gallias mest folkerike by. Kristendommen kom tidlig til byen, og den ble regnet som landets viktigste bispesete. I 170 ble Ireneus kalt dit av biskop Pothinus av Lyon for å virke som prest i byen.
Kristne i Lyon ble til stadighet utsatt for overgrep, og under Marcus Aurelius brøt det ut en kraftig forfølgelse. Ireneus ble av biskopen sendt til Roma for å snakke med pave Eleuterius. Hovedanliggendet var dog ikke forfølgelsen, men striden med montanistene i Frygia; båndene mellom Lyon og Lilleasia var fortsatt sterke. Ireneus og Pothinus var begge sterke motstandere av sekten, men ønsket at de skulle behandles med overbærenhet.
Da han kom tilbake til Lyon i 177 eller 178 var menigheten uten prest og biskop. Den 90 år gamle Pothinus hadde lidd martyrdøden sammen med en rekke andre kristne. Menigheten valgte Ireneus som sin nye biskop. Forfølgelsen hadde da roet seg ned, og de omkring 20 år han virket som biskop var nokså fredelige.
Ireneus la stor vekt på å kristne resten av Gallia, og sendte derfor misjonærer til andre byer. Flere av dem led martyrdøden da nye forfølgelser brøt ut i 212, men da hadde de fått virket lenge i sine områder. Det hevdes at Ireneus brukte gallisk språk i stedet for sitt morsmål, gresk, noe som understreker bestrebelsene for å komme i kontakt med folket i landet.
Flere av hans skrifter er rettet mot heresier, og det som regnes som hans hovedverk er nettopp Adversus Haereses (Mot heresier), et fembindsverk rettet mot gnostisismen. Bare fragmenter av den greske originalteksten er bevart, men den latinske oversettelsen finnes i sin helhet. Man regner dette verket som 'dødsstøtet' mot gnostisismen, som gikk fra å være en stor utfordrer til kristendommen til å bli en liten sekt uten nevneverdig innflytelse.
Også hans verk Bevis for den apostoliske forkynnelse er bevart, via en armensk oversettelse som ble gjenfunnet i 1904. Han skrev også den første pavelisten, som slutter med Eleuterius († ca. 189). På grunn av hans lærde skrifter ga menigheten i Lyon ham tittelen Doctor ('lærer') og han regnes med blant de katolske kirkelærere (doctores ecclesiae).
Han mente at fordi St. Peter og St. Paulus etablerte kirken i Roma, har biskopen av Roma, det vil si paven, forrang framfor de andre biskopene. De andre særkirkene måtte være i union med Roma. Dette er et sentralt dogme i katolsk ekklesiologi.
En tradisjon fra Hieronymus og Gregor av Tours forteller at han døde som martyr. Dette finnes det ikke belegg for. Han døde i Lyon ca. år 203, og ble gravlagt i en kirke viet til St. Johannes (nå Saint-Irenée, 'St. Ireneus'). Relikviene lå der til 1562, da de ble fullstendig ødelagt av kalvinistene.
Han har vært feiret som helgen i øst- og vestkirken siden kort tid etter sin død. Hans minnedag er 28. juni i vest, og 23. august i øst.
Han fremstilles i kunsten med sverd, som er hans angivelige martyrredskap. Dette stemmer antagelig ikke med virkeligheten, men er en svært gammel konvensjon.
Georg Heinrich Bümler
Georg Heinrich Bümler (1669–1745), var kapellmester hos markgreven av Brandenburg-Ansbach.
Martin Cruz Smith
Martin Cruz Smith (født 1942 i Reading i Pennsylvania, USA) er en amerikansk forfatter. Hans døpenavn er Martin William Smith, men Smith valgte å endre mellomnavnet til Cruz etter sin bestemors etternavn.
Georg Heinrich Bümler
Liv
Bümler ble sannsynligvis «Kammerdiskantist» i det brandenburgske hoffkapellet i Bayreuth i 1683. Der fikk han sang- og klaverundervisning av kapellmester Ruggiero Fedeli. Som en fremdeles ung mann var han aktiv som «kammermusikus» i Wolfenbüttel. Karrieren førte han så i rask rekkefølge til Hamburg, Berlin og deretter tilbake til Bayreuth. Endelig ble han i 1698 altsanger og kammermusiker ved det brandenburgske hoffet i Ansbach og ble i 1717 utnevnt til hofforkesterets kapellmester.
Martin Cruz Smith
Cruz far var jazz-musiker, moren jazz-sanger og aktivist for indianernes rettigheter. Han er utdannet ved University of Pennsylvania, hvor han ble Bachelor of Arts i 1964. Fra 1965 til 1969 arbeidet han som journalist. I 1970 debuterte han med den kontrafaktiske romanen The Indians Won, lagt til et Amerika der indianerkrigene fikk et annet resultat. Fra begynnelsen på 1970-tallet livnærte han seg som forfatter, men inntil gjennombruddet med den bestselgende thrilleren Gory Park i 1981 var han avhengig av å spe på inntektene med serieproduksjon av kiosklitteratur under et stort antall pseudonymer. Det mest kjente av disse er Simon Quinn.
Georg Heinrich Bümler
Virke
Da Lorenz Christoph Mizler stiftet sin Correspondierende Societät der musicalischen Wissenschaften, valgte han Bümler og Giacomo de Lucchesini som sine medgrunnleggere.
Martin Cruz Smith
Thrilleren Gorky Park med den sovjetiske militsmannen Arkady Renko i hovedrollen ble en stor bestselger, belønnet med blant annet Crime Writers' Associations Gold Dagger for årets beste krimroman. Time Magazine utropte boken til «thriller of the '80s». I 2005 ble den som en av syv nominert til The Dagger of Daggers, CWAs jubileumspris for beste kriminalroman utgitt de siste 50 år. Boken ble i 1983 filmatisert med William Hurt i hovedrollen.
Georg Heinrich Bümler
Virke
I Ansbach traff Bümler i 1723 Sigmund Ferdinand Weißmüller. Begge var svært interessert i pythagoreiske problemstillinger. Bümler hadde rett før foretatt en ni måneder lang studiereise til Italia og hans lære om Proportionen og Rationen er sannsynligvis inspirerert av kunnskap han fikk fra denne reisen.
Martin Cruz Smith
Bibliografi
Engelsk wikipedia lister dessuten et antall bøker publisert under fellespseudonymer som Nick Carter og Jake Logan med videre. Disse er ikke tatt med her siden identifikasjonen av forfatteren er usikker.
Lorentzen (slekt)
Lorentzen er flere norske slekter:
Birkebeinerrennet 2012
'''Det 75. Birkebeinerrennet''' ble arrangert den 17. mars 2012. Dette var det siste rennet i FIS Marathon Cup 2011/12. Anders Aukland, Roger Aa Djupvik og Espen Harald Bjerke sikret norsk trippelseier på herresiden, mens sveitsiske Seraina Boner vant på kvinnesiden.
Trond Hanssen
Trond Hanssen (født 1. mars 1958 i Oslo) er en norsk komiker, revyskuespiller, tekstforfatter og komponist. Han er best kjent fra revygruppen Lompelandslaget, men har også opptrådt som standup-komiker. Under Komiprisen 2008 vant han årets fagpris.
Skøytemuseet
Skøytemuseet har sitt opphav fra 1914 og ligger ved Frogner stadion i Oslo. Museet oppsto i sin nåværende form i 1985. Skøytemuseet inneholder i dag store prissamlinger etter både Axel Paulsen og Oscar Mathisen. Museet har også et stort utvalg av forskjellige bilder og skriftlig dokumentasjon om historien til skøyteløp og kunstløp.
Trond Hanssen
Hansen har blant flere oppsetninger hatt regi på revyen Hvem er redd for Kings of comedians? der blant andre komikerne Anders Bye, Christopher Pahle og Jon Niklas Rønning deltok.
Christopher Bland
Christopher Bland (født 29. mai 1938, død 28. januar 2017) var en britisk fekter og politiker.
Han deltok i Sommer-OL 1960 for Irland, der han ble utslått i første runde.
Sir John Soane’s Museum
Sir John Soane's Museum er et kulturhistorisk museum i London.
Museet ligger i John Soanes tidligere hjem i Lincoln's Inn Fields i Holborn i det sentrale London. Det drives av en offentlig institusjon og er finansiert av staten. I museets samlinger finnes skisser og modeller av Soanes prosjekt samt dennes samlinger av malerier, tegninger og antikviteter.
Historikk
John Soane (1753–1837) var sønn av en murmester, men ble en av sin tids fremste arkitekter. Blant annet virket han som professor i arkitektur ved Royal Academy, og i 1831 ble han adlet.
I 1792 kjøpte Soane en bygning på den nordre siden av Lincoln's Inn Fields, og noe senere kjøpte han også den ene nabobygningen, slik at han var eier av bygningene med adressen Lincoln's Inn Fields nummer 12 og 13. Mellom 1792 og 1812 bygde han om husene, dels for å eksperimentere med arkitektoniske løsninger, dels for å få plass til sin voksende samling av verdifulle antikviteter. I årene 1808–1809 bygde han et atelier og et privat museum på plassen hvor det tidligere lå staller. I 1812 bygde han om fasaden mot gaten ved å legge til en kalkstensfasade. I 1823 kjøpte også Lincoln's Inn Fields nr. 14. Han var ferdig med ombygningen av nr. 14 i 1824.
Soane grunnla museet i sin livstid og fikk i 1833 parlamentet til å vedta en egen forordning om saken, The Soane Museum Act, som trådte i kraft ved Soanes død i 1837. Ifølge forordningen skulle den sentrale boligen med gatenummer 13 bevares «så nøyaktig som mulig» i den tilstand den var i ved Soanes død. Forordningen hadde som hensikt å unngå at eiendommen skulle tilfalle sønnen George. Han testamenterte nr. 14 til familien, og den bygningen ble derfor ikke en del av dagens museum.
Sir John Soane's Museum er nå en statlig institusjon for arkitektur. Det har siden 1998 vært foretatt omfattende restaurering av eiendommen.
Rustfritt stål
Rustfritt stål er en jernlegering som har god motstandskraft mot korrosjon (rust) og andre kjemiske angrep.
Rustfritt stål benyttes til bestikk og sykehusredskaper, ståltanker til næringsmidler, wire, samt bygnings- og maskindeler. Bestikk i rustfritt stål er et legert stål, basert på tilsetning av krom (Cr) og nikkel (Ni), vanligvis 18 prosent Cr og rundt 8 prosent Ni, 18/8 stål.
Generelt
Motstandskraften mot korrosjon som rustfritt stål har, kommer av at stålet legeres med krom. Når krominnholdet overstiger 10,5 %, dannes det en tynn hinne på stålet, som passivt beskytter det underliggende stålet mot videre oksidering. Yttersjiktet, som består av kromoksid, er bare noen nanometer tykt og usynlig for det blotte øye. Hvis stålet skades ytterligere, gjenoppbygges yttersjiktet svært raskt, forutsatt at det finnes oksygen tilgjengelig i omgivelsene. Den kjemiske motstandskraften i rustfritt stål, øker med stigende krominnhold, men den øker også med minskende kullinnhold. Derfor prøver man å holde kullinnholdet i rustfritt stål under 0,25 %.
Rustfritt stål ble oppfunnet av Harry Brearley i 1912. Under eksperimenter med ulike legeringer til kanonrør, oppdaget han at jern-kromlegeringer ikke rustet.
En vanlig misforståelse om rustfritt stål er at det overhodet ikke ruster. Faktum er at alt stål kan ruste under de rette betingelsene, men rustfritt stål har en betydelig høyere motstandskraft mot rustangrep og annen korrosjon enn annet stål. Grunnen til dette er at kromet danner en kromoksidfilm (Cr2O3) på overflaten og beskytter det underliggende stålet mot oksidering. Filmen er delvis selvreparerende slik at den kan gjendannes der stålet skades.
Andre typer rustfritt stål
Det finnes minst et tusentall ulike typer rustfritt stål som fremstilles kommersielt, alle med sine unike egenskaper og anvendelsesområder, men det går an å dele disse i mindre grupper av rustfrie ståltyper, alt etter bruksområde og struktur.
Rustfritt stål
Vanlig rustfritt stål inneholder minst 11 vekt% krom og brukes til stålemner som skal brukes i miljøer med moderate kjemiske påkjennelser, ofte i ferskvann eller materialer som ofte bløtlegges, for eksempel bestikk, barberblader og kniver. Rustfritt stål som inneholder mellom 13–18 % krom og ingen nikkel kalles også kromstål.
Syrefast stål
Syrefast eller syrebestandig stål inneholder foruten jern, karbon og krom, også en del nikkel og/eller mangan, samt mindre kvantiteter av andre metaller som molybden, niob og titan. Dette er et kostbart stål.
Syrefast stål brukes i miljøer med større kjemiske påkjenninger, f.eks. i kasseroller, bestikk, rørdeler, rustfrie skruer og muttere, detaljer som kommer i kontakt med enkelte syrer samt deler til båter. Til knivblad bruker man imidlertid å unngå stål med nikkel, da det gjør kniven vanskeligere å slipe og derfor å beholde en skarp egg. I stedet bruker man forskjellige typer kromstål til dette. Stållegeringer som inneholder både krom og nikkel, kalles også for kromnikkelstål.
Martensittisk rustfritt stål
Martensittisk rustfritt stål har en martensittisk struktur. Det har et krominnhold på 12–18 %, og et karboninnhold på 0,1–0,3 %. Stålet er magnetisk og herdbart. Til denne gruppen tilhører visse typer kromstål.
Martensittisk rustfritt stål er ganske hardt og brukes f.eks. i verktøy som kniver og sakser. Stålet egner seg dårlig til sveising og brukes derfor ikke som konstruksjonsmateriale.
Ferrittisk rustfritt stål
Ferittisk rustfritt stål har et krominnhold på 12–30 %, og et karboninnhold under 0,1 %. Det har en ferrittisk struktur. Det er magnetisk, men kan ikke herdes. Visse typer av kromstål og varmebestandig stål tilhører denne kategorien. Stålet egner seg dårlig til sveising og brukes ikke som konstruksjonsstål.
Austenittisk rustfritt stål
Austenittisk rustfritt stål utgjør den største gruppen av rustfrie stål. Det har en austenittisk struktur, noe som medfører at det ikke er magnetisk og ikke kan herdes.
Det består av krom (12–30 %) og nikkel (7–30 %) samt andre metaller, ofte molybden (2–3 %). Karboninnholdet er svært lavt, som regel under 0,05 %.
Rustfritt stål av denne typen er enklere å arbeide med enn andre stålkvaliteter. Det er lett formbart, og det lave karboninnholdet gjør at det er lettere å sveise enn andre typer av rustfritt stål. De austenittiske rustfrie ståltypene har derfor et stort bruksområde som konstruksjonsstål og i rør. Syrefast stål tilhører denne kategorien av rustfritt stål.
Ferritt-austenittisk (duplex) rustfritt stål
Ferritt-austenittisk rustfritt stål, også kalt duplex-stål, inneholder krom (opptil 29 %), nikkel (5–8 %), molybden (1–4 %), karbon (under 0,03 %) samt nitrogen (0,4 %). Det har god korrosjonsbestandighet og høy mekanisk holdbarhet, og passer i miljøer med høyt innhold av klorider, for eksempel i konstruksjoner ved kysten og offshore.
Dette stålet er et sterkere materiale enn de austenittiske ståltypene, og kan også sveises og formes, så det egner seg bra til konstruksjoner.
Martensitt-austenittisk rustfritt stål
Martensitt-austenittisk rustfritt stål består av krom (13–16 %), nikkel (5–6 %), molybden (1–2 %) og karbon (0,04–0,08 %). Det er magnetisk og kan herdes og sveises. Det brukes bl.a. i turbiner og propeller.
Korrosjon
Også rustfritt stål rammes av korrosjon avhengig av dets miljø. De kan rammes av groptæring i nærvær av oksidasjonsmiddel som saltvann. Groptæring innebærer at passivfilmen brister i et punkt hvormed punktet blir anode og det omgivende stålet katode. Det innebærer at oksidasjonen skjer i punktet, dvs metallet angripes i et punkt som hules ut slik at det dannes en grop. Korrosjonen gjøres mulig dels gjennom kompleksdannelsen mellom metallioner og Cl –, dels gjennom at hydrolysen er sur, noe som senker pH i gropen.
Dog kan nevnes at austenitisk rustfritt stål kan motstå miljøer med saltvann på grunn av en tilsetning av nok molybden. En vanlig sammensetning av rustfritt stål for å motstå saltvann er, foruten jern, 18 % krom, 10 % nikkel og 3 % molybden.
Georges Ulmer
Georges Ulmer (opprinnelig Jørgen Frederik Ulmer, født 16. februar 1919 på Amager ved København, død 29. september 1989 i Marseille) var en dansk komponist, tekstforfatter, sanger av chansons og skuespiller som fikk verdensry og ble fransk statsborger med et lett forfransket navn.
Bakgrunn
Foreldrene var Laura Ulmer og billedhuggeren Georg Ulmer. Laura ble enke i 1920 – i en alder av 28 år. Rene tilfeldigheter førte til Jørgen Frederiks kunstnerkarriere. Da han var blitt 13 år, tok moren ham med seg til Mallorca hvor hun hadde hørt at det skulle være billig å bo. Laura var forfatter og journalist og skrev kritiske artikler om Francisco Franco. Da den spanske borgerkrig brøt ut, måtte de to flykte til Barcelona og siden til Perpignan.
Kunstnerkarriere
I 1939 kom han til Paris. han ble medlem av Fred Adisons orkester. Det var i Frankrike at han fant sitt ståsted som kunstner. Der udødeliggjorde Georges Ulmer både sitt eget navn og ikke minst en av de mange plassene ved Montmartre i Paris, nemlig Place Pigalle. Hans innspilling av sangen Pigalle fra 1944 - som han forfattet sammen med Géo Koger til en melodi av Guy Luyparts, ble en udødelig klisjé for den parisiske turisme, og fremført av en lang rekke kunstnere som Jean Sablon, Charles Dumont, Franck Pourcel, Paul Anka, Bing Crosby, Petula Clark og andre.
I 1950-årene havnet han kunstnerisk i skyggen av Yves Montand, hvis sanger og musikalske stil var svært lik hans egen. Mange av hans chansons ble overtatt av andre musikere og sangere. I 1960-årene flyttet han til Cagnes-sur-Mer i Provence, og det ble gradvis stillere rundt ham.