cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Martin-Luther-Universität Halle-Wittenberg
Martin-Luther-Universität Halle-Wittenberg (MLU) er oppstått fra to universiteter.
Det ene ble grunnlagt i 1502 i Wittenberg, se universitetet i Wittenberg.
Det andre ble grunnlagt i 1694 i Halle.
Universitetene ble forent i 1817, og fikk sitt nåværende navn 10. november 1933.
Liste over kjente steinkjerbygger
Steinkjerbygg (-er), betegnelse på folk som kommer fra eller bor i Steinkjer kommune i Trøndelag.
Adolf av Slesvig-Holsten-Gottorp (1600–1631)
I 1621 ble han valgt som koadjutor til Lübeck bispedømme. Under tredveårskrigen i 1623 gikk han i keiserlig tjeneste under kommando av Tilly og Wallenstein mot de protestantiske statene og kong Christian IV. Broren, den gottorpske hertugen Frederik III så seg derfor nødtvunget til å inndra hans apanasje. Som mottrekk forsøkte Adolf å vinne de kongelige delene av Holsten og Norge for seg, noe Freden i Lübeck i 1623 satt en stopper for.
Fra 1621 kjempet han i Polen under Tilly, denne gang mot Gustav II Adolf av Sverige. I slaget ved Breitenfeld (1631) ble Adolf hardt såret, og han døde to dager senere, den 19. september 1631 i Eilenburg. Liket ble fraktet til Slesvig og bisatt i Slesvig domkirke.
Chloe Birch
Hun representerte Storbritannia under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble utslått i gruppespillet i dobbel.
Bamlanivimab
Bamlanivimab er et monoklonalt antistoff som Food and Drug Administration (FDA) i USA i november 2020 gav autorisasjon for nødbruk for behandling av lettere eller moderat covid-19-sykdom. 16. april 2021 trakk FDA tilbake tillatelsen, ikke fordi det ikke virket, men fordi alternative behandlinger med færre bivirkninger var tilgjengelige.
Antistoffet binder seg til den delen av det såkalte spikeproteinet som SARS-CoV-2 bruker for å knytte seg til menneskelige celler. Derved hindres viruset i å trenge inn i cellen. Legemiddelet blir utviklet av selskapet Lilly, etter at det kanadiske bioteknologiselskapet AbCellera hadde identifisert antistoffet fra en blodprøve fra en tilfrisknet covid-19-patient, og isolert genet. Behandlingen gis intravenøst.
Litteratur
H. Blasius: Lilly erprobt monoklonalen Antikörper gegen Corona in Pflegeheimen. www.deutsche-apotheker-zeitung.de, 7. august 2020.
Gupu
Gupu gård er et utfarts- og bevertningssted sørøst i Vestmarka i Bærum. Det ligger på om lag 295 moh, og er lett tilgjengelig både fra Bærumssiden og Askersiden. Det går flere blåmerkede stier gjennom gården. På vinteren blir det preparert skiløyper fra Franskleiv (Vestmarksetra) i Bærum og fra Semsvannet i Asker til Gupu, og videre innover i marka. Gupu ligger omtrent 750 meter sørøst for Furuholmen.
Ditlev Vibe
Ditlev Vibe (født 15. november 1670, død 5. oktober 1731) var stattholder i Norge fra 1721 til 1731. Som stattholder tok han seg særlig av næringslivet, og ville også beskytte bøndene fra embetsmennene.
Gupu
Stedsnavnet Gupu kan komme fra finsk gupu, som betyr «kule» eller «rund høyde», men Asker og Bærum Historielag har i senere tid gått vekk fra teorien om at opphavet til navnet kommer fra finneinnvandringen. Gupunavnet er funnet i artikler før den tid. Den nye teorien går ut på at navnet kommer fra gyp som betyr juv siden en elv i nærheten som i dag heter Gupuelven går gjennom noen juv før den ender ut i Semsvannet.
Ditlev Vibe
I 1699 ble han medlem av Det danske kanselli, og i 1708 ble han geiheimråd og medlem av Geheimekonseilet. Han var fadder til, og lånte sitt navn til forfatterinnen Ditlevine Feddersen.
Gupu
Det har vært perioder det ikke har vært bosetning på Gupu. Sist gang gården ble ryddet var rundt år 1700. Deler av dagens hovedhus er fra denne tiden. Randi Gupu Johnsen var 8. generasjon som drev gården, og ble første eier i familien da hun kjøpte gården av Bærum kommune i 1990. Tidligere generasjoner hadde vært leilendinger.
Strophosoma
Strophosoma er en slekt av snutebiller som vanligvis er lett kjennelige på at snuten er høyst dobbelt så lang som bred, og at antennene er knebøyde.
Utseende
Middelsstore, skjellkledte snutebiller med kort snute. Kropspformen er kort, bred og høyt hvelvet. Snuten er knapt lengre enn bred. Fasettøynene er kjegleformet utstående.
Levevis
Larvene lever i jorden, av ulike slags røtter, mens de voksne billene gnager på blader og knopper av mange forskjellige planter. De voksne billene har et allsidig kosthold, og er sjelden knyttet til spesielle plantearter.
Utbredelse
Slekten har en holarktisk utbredelse.
Veld
Veld (eller Veldt) er en landskapsform med åpent steppeland i Sør-Afrika og enkelte andre steder i det sørlige Afrika.
Paisleymønster
Paisleymønster (fra engelsk Paisley pattern) er et dråpeformet plantemotiv, buta, som opprinnelig stammer fra Persia (Iran) og India. Det er mye brukt på tekstiler derfra, og er gjennom dette blitt et vanlig motiv i vestlig klesmote fra 1700- og 1800-tallet særlig i Storbritannia. Det skjedde som følge av import av designet fra India, særlig i formen av kasmirsjal. Det ble deretter imitert lokalt i Storbritannia. Mønsteret er tidvis kalt for «Persian pickles» («persisk sylteløk») av amerikanske tradisjonalister, særlig teppeprodusenter, eller «Welsh pears» («walisiske pærer») i walisiske tekstiler så langt tilbake som 1888.
Noen forskere mener at mønsteret viser et bøyd cedertre, som Zarathustra skal ha plantet i paradis. Det himmelske treet ble "bøyd" under vekten av den arabiske invasjonen og den muslimske erobringen av Persia. Ifølge aserbajdsjanske historikere kommer mønsteret fra zoroastrianisme og er et uttrykk for essensen av religionen. Dråpeformen ble senere et dekorativt element som ble mye brukt i aserbajdsjansk kultur og arkitektur.
Det vestlige navnet er avledet fra byen Paisley i vestlige Skottland, som er et sentrum for produksjon av tekstilvarer med paisleymønsteret. I tillegg til båndvevd fabrikasjon ble Paisley et betydelig senter for fabrikasjon av trykt mønster på bomull og ull på 1800-tallet, i henhold til det skotske Paisley Museum and Art Gallery. Trykt paisleymønster var langt billigere enn vevd, og prisen bidro til dets popularitet. De fremste stedene for trykt paisleymønster var Storbritannia og i regionen Alsace i Frankrike.
Paisleymønsteret ble assosiert med psykedelisk kunst grunnet dets generelle gjennomslag i populærkulturen på 1960-tallet, særskilt innflytelsen fra The Beatles. Gitarprodusenten Fender framstilte en «Pink Paisley»-versjon av deres Fender Telecaster ved å lime på paisleymønster på gitarkassen. Den amerikanske musikeren Prince hyllet paisley da han opprettet sitt plateselskap Paisley Park Records og etablerte innspillingsstudioet Paisley Park Studios, begge deler oppkalt etter hans sang fra 1985, «Paisley Park», som understreket av plateomslaget, som består av paisleymønsteret.
Mariano Puerta
Mariano Puerta (født 19. september 1978 i Buenos Aires) er en argentinsk tennisspiller.
Puerta har spilt profesjonelt siden 1995. I løpet av karrieren har han vunnet tre ATP-turneringer, alle på grus:
I 2003 ble Puerta utestengt i ni måneder på grunn av bruk av det forbudte stoffet Clenbuterol.
I juni 2005 kom han til finalen i French Open, der han tapte for spanjolen Rafael Nadal.
Breckinridge County
Breckinridge County er et fylke i den amerikanske delstaten Kentucky.
Stefan II
Stefan II (latin: Stephanus II (eller III); født 714, død 26. april 757 i Roma) var en romersk aristokrat som ble pave fra 26. mars 752 og til sin død i 757. Han etterfulgte pave Sakarias som følge av at den pavevalgte Stefan (tidvis kalt for Stefan II) døde. Stefan ble valgt den 23. mars og døde tre dager senere, og ettersom han døde så raskt telles han vanligvis ikke med i den offisielle paverekken, og er ikke listet i Liber Pontificalis. Stefan II markerer den historiske avgrensingen mellom det bysantinske pavedømmet og det frankiske pavedømmet.
Den politiske situasjonen var at Roma var truet av invasjon av det langobardiske kongerike som hadde etablert seg i nordlige Italia. Pave Stefan II reiste helt til Paris for å søke hjelp og trygghet mot trusselen fra langobardene fra Pipin den yngre, frankernes konge. Pipin hadde blitt salvet første gang i 751 i Soissons av Bonifatius, erkebiskop av Mainz, men krevde nå en gjenytelse fra paven. Etter at adelen i Frankerriket hadde gått med på å drive krig i Lombardia, ble Pipin salvet for andre gang i en overdådig seremoni i klosterkirken Saint-Denis i Paris i 754. Paven skjenket Pipin ytterligere en tittel, Patricius Romanorum, latin for «romernes patrisier», i den første dokumenterte kroningen av en verdslig hersker av en pave. Pipin beseiret langobardene, tok kontroll over nordlige Italia, og skjenket eiendommer til paven som tidligere hadde tilhørt eksarkatet Ravenna (den østromerske keiserens representasjon i Italia). Denne gaven, kalt for «Pipins donasjon», i 756 ga det lovmessige grunnlaget for opprettelsen av Kirkestaten, som utvidet pavedømmets styre utover Romas grenser.
Troskap til Konstantinopel
Stefan tilhørte en aristokratisk familie i Roma og hans etterfølger i pavestolen, Paul I, var hans yngre bror. Stefan ble enstemmig valgt til pave i 752 og måtte øyeblikkelig håndtere trusselen fra langobardene som hadde til hensikt å underlegge seg hele Italia. I 751 hadde langobardenes konge Aistulf vendt oppmerksomheten om hertugdømmet Roma, Ducatus Romanus, som var en stat innenfor det bysantinske eksarkatet Ravenna og som ofte hadde vært i konflikt paven i Roma etter at hertugdømmet ble opprettet av den østromerske keiseren Justinian I den store i 533.
Forholdene mellom de østromerske keiserne og pavedømmet i Roma var meget anstrengte på midten av 700-tallet grunnet det isauriske dynastis støtte til ikonoklasme (forbud mot religiøse bilder/avbildninger av guddommen). Likeledes ble den politiske kontrollen over Roma uholdbar da Østromerriket selv var under angrep fra det muslimske abbasidekalifatet i sør og bulgarere i nord. Østromerne var ikke i stand til å sende tropper vestover for å beskytte Roma, og som svar på gjentatt anmodninger fra det nye pave Stefan II om hjelp, kunne keiser Konstantin V «Kopronymos» kun gi rådet om handle i henhold til den gamle bysantinske politikken, å sette en annen germansk stamme opp mot langbardene.
Allianse med frankerne
Stefan vendte seg vestover mot Frankerriket, og landets hersker Pipin den yngre, som nylig var blitt kronet til konge, og hadde nylig beseiret en muslimsk invasjon av sørlige Gallia. Stefan påtok seg oppgaven å forlate Roma og ta den lange reisen over Alpene til Frankerriket for å møte kong Pipin i Paris. Han trengte en alliert i kampen mot truslene fra langobardene og muslimene. Pipin hadde i utgangspunktet vært en rikshovmester og dux et princeps Francorum, mens den formelle konge hadde vært Childerik III. Med støtte hos pave Sakarias hadde Pipin avsatt Childerik III og i mars 751 gjort seg selv til konge. Pipin var villig til å hjelpe Stefan. Motytelsen var at paven bidro aktivt til å styrke hans maktgrunnlag. Stefan salvet Pipin på nytt i en prangende seremoni i klosterkirken Saint-Denis i Paris og gav ham tilleggstittelen patricius Romanorum (romernes patrisier). Ettersom forventet levealder var lav i de dager og Pipin ønsket kontinuitet i familien, velsignet paven også Pipins sønner, Karl og Karloman. I overensstemmelse med avtalen påtok Pipin seg rollen som den ordinerte beskytter av kirken. Selve kroningsseremonien skapte de ritualer for franske konger som varte fram til slutten på Ancien Régime i 1789.
Som beskytter av den katolske kirke og den katolske tro sendte også alliansen mellom frankerkongen og paven et klart signal til keiseren i Konstantinopel (som allerede holdt tittelen som patricius Romanorum) om at forbindelsen mellom den østromerske keiseren og den katolske paven var blitt skåret over. På det politiske nivå var forbindelsen mellom Roma og Paris blitt en realitet, og som kulminerte et halvt århundre senere da pave Leo III kronet Karl den store til keiser i Roma juledagen 800.
Kirkestaten
Pipin krysset deretter Alpene i 754, invaderte nordlige Italia og gikk i krig mot langbardenes konge Aistulf som ble beseiret. Han tvang Aistulf til å overlevere de områder og eiendommer som han hadde erobret fra kirken. Før pave Stefans allianse med Pipin hadde Roma utgjort den sentrale byen i hertugdømmet Roma som var det ene av to distriktet innenfor eksarkatet Ravenna, sammen med byen Ravenna. Pipin bekreftet pavedømmet besittelsen av Ravenna og Pentapolis («de fem byer»: Rimini, Pesaro, Fano, Senigallia og Ancona) i den såkalte «Pipins donasjon», hvor Kirkestaten i praksis ble etablert og paven som verdslig hersker offisielt begynte. Selv byer som Forlì med dets innland ble en del av denne avtalen.
Avtalen gjorde paven til hersker av et territorium som strakte seg i en stripe med land som strakte seg diagonalt fra Tyrrenhavet i vest til Adriaterhavet i øst. I praksis fikk pavene det vanskelig å utøve verdslig kontroll over disse fjellrike områdene i løpet av middelalderen. Den nye Kirkestaten bevarte den gamle langobardiske kulturarven i mange av de små fylkene og fyrsteområdene, hver av dem sentrert rundt en befestet rocca (befestet høyde).
Pipin hadde knapt kommet helt tilbake til paris før Aistulf marsjerte sørover og beleiret Roma. Pave Stefan II sendte bud til Pipin for å minne ham om hans løfte, og i 756 marsjerte Pipin på igjen ut med hæren og fanget ham inne i Pavia. Igjen ble Aistulf tvunget til gi paven de områder han hadde lovt første gang, og i tillegg også byen Commachio ved munningen av elven Po. Pipins budbringere besøkte flere av byene, krevde nøklene til dem og førte de høyeste embetsmennene med seg til Roma. Han lå symbolsk nøklene til byene på sankt Peters grav.
Pipin avsatte derimot ikke Aistulf som langobardenes konge, men lot fortsatt beholde sitt kongerike, om enn begrenset. Aistulf døde samme år i 756 i en jaktulykke, mens Pipin døde langt senere mens han drev krig i 768.
Pipins donasjon
Den katolske tradisjonen har forsikret at Pipin ga et skriftlig løfte om å gi den katolske kirke bestemte territorier som ble erobret fra langobardene, og som senere kom til å bli referert til pavestaten eller kirkestaten. Denne avtalen, kjent som «Pipins donasjon», har ikke etterlatt seg noe faktisk dokument, men senere kilder på 700-tallet har sitert fra den og Fragmentum Fantuzzianum (antagelig datert til 778-780) var antagelig basert på den.
Konstantinopel godtok ikke resultatet fra den frankiske intervensjonen. Den østromerske regjeringen hadde håpet å håpet få tilbake kontrollen over de områdene som langobardene hadde erobret. Da bysantinske sendebud kom til Pipin med krav om å tilbakelevere de områdene som var blitt erobret, svarte Pipin at områdene var gitt til Roma alene. Pipin bekreftet sin donasjon i 756, og i 774 bekreftet hans sønn Karl den store også donasjonen.
Etterspill
Ved Aistulfs død var det to som kunne kreve tronen i det langobardiske kongerike; Desiderius, hertug av Istria og Ratchis, bror av Aistulf, men sistnevnte hadde sagt fra seg tronen allerede i 749 for å bli munk i Monte Cassino. Desiderius krevde straks støtte fra paven og på betingelsen om hans hjelp lovte han å tilbakelevere de byer som langobardene fortsatt hadde kontroll over på tross av avtalen med Pipin. Han lovte også en større sum penger, og Stefan sendte straks sine folk til begge rivaler, Desiderius og Ratchis. For sistnevnte minnet han om hans munkeløfte, og sikret således fred og hindret innbyrdeskrig blant langobardene. Ratchis vendte tilbake til sitt kloster og Desiderius ble anerkjent som konge i 757.
Desiderius oppfylte ikke helt sitt løfte til Stefan. Han ga opp Faenza, Ferrara, og to mindre byer, men beholdt Bologna, Imola og andre byer i Pentapolis fram til Karl den store tvang ham til å etterleve avtalen. Stefan hadde knapt etablert et regjeringssystem før han måtte slå ned et opprør fra Sergius, erkebiskop av Ravenna, som han hadde utnevnt til guvernør. Sergius hadde forventet at Ravenna skulle forbli uavhengig, noe som ikke var Stefans hensikt. Stefan klarte å få Sergius og andre opprørere til Roma, hvor han beholdt dem i forvaring i to-tre år, og folket i Ravenna måtte bøye seg for pavens vilje.
Stefan brevvekslet med keiser Konstantin V «Kopronymos» om spørsmålet ikonoklasme for å få hellige bilder restaurert. Stefan sikret også mange av de gamle kirkene i Roma ble utbedret. Han viste også omsorg for de fattige og fikk bygget hospital i nærheten av Peterskirken hvor han selv ble begravet.
Rachel Honderich
Rachel Honderich (født 21. april 1996) er en canadisk badmintonspiller.
Xianfeng
Med Xianfeng kan det siktes til:
Levanger sentrum kulturmiljø
Levanger sentrum er fredet ved forskrift som kulturmiljø etter kulturminneloven. "Formålet med fredningen av Levanger som kulturmiljø er å sikre og bevare et bymiljø av nasjonal verdi som viser et godt eksempel på norsk byutviklingshistorie, med hovedvekt på byplanhistorie, kulturhistorie og arkitektur. Spesielt gjelder dette det sammenhengende lave trehusmiljøet fra perioden fra 1896 frem til murtvangloven av 1904."
Strukturene i Levangers byrom har stor tidsdybde. Byplanen fra 1846, med mindre endringer etter bybrannen i 1897, er godt bevart og lett synlig i bylandskapet. Dette gjelder særlig gateløpene, der Sjøgata, Kirkegata og Håkon den godes gate løper parallelt med sjøen, med tverrgatene og parkaksen vinkelrett på disse. Den lukkede kvartalsstrukturen og karrébebyggelsen, akseelementene, åpningen av gateløpene ned mot sjøkanten, allmenningen mellom Sjøgata og bryggene, brutte hushjørner og arkitektoniske markeringer av viktige gatehjørner.
Fredningen gjelder eksteriørene og husfasadene mot gatene er de viktigste elementene i trehusmiljøet. Men fredningen gjelder alle husfasader, og dessuten faste konstruksjoner, bl.a. alle bakgårder, portrom, gategrunn med gateløp, faste dekker og belegg, bestemte arkeologiske kulturlag fra tiden etter 1536, parker og annen grønnstruktur.
De første spor av urbanisering i Levanger er omtrent tusen år gamle; stedet har utviklet seg fra gård og kirkested til strandsted, tettsted og til slutt kjøpstad. Kulturlagene eldre enn 1546 er automatisk fredet, men i Levanger er det ønskelig å sikre yngre kulturlag som arkeologisk kildemateriale.
Américo de Campos
Américo de Campos er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Kristen Tsai
Kristen Tsai (født 11. juli 1995) er en canadisk badmintonspiller.
Hun representerte Canada under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble utslått i gruppespillet i dobbel.
Andrés Mir
Andrés Mir (født 25. januar 1987) er en spansk landhockeyspiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han endte på sjetteplass med det spanske landslaget.
Resultater 1. dag sprint-VM på skøyter 2009
Sprint-VM på skøyter 2009, det 38. offisielle sprint-VM på skøyter, ble avholdt i overbygde Krylatskoje i Moskva. 17. januar 2009 var mesterskapets '''1. dag'''.
Par for par
De ti beste på distansen og deltakere som har prestert på høyt nivå de siste tre sesongene er tatt med.
Bullitt County
Bullitt County er et fylke i den amerikanske delstaten Kentucky.
Fehmii
Fehmii er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Utbredelse
Arten lever på Madagaskar.
Butler County (Kentucky)
Butler County er et fylke i den amerikanske delstaten Kentucky.
Setyana Mapasa
Hun representerte Australia under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble utslått i gruppespillet i dobbel.
UNIX versjon 7
UNIX versjon 7, også kalt Seventh Edition Unix eller bare V7, var den syvende versjonen av operativsystemet Unix som ble utviklet av Bell Laboratories. UNIX versjon 7 ble lansert i 1979. I likhet med sin forgjenger UNIX versjon 6, var den utviklet for minidatamaskinen PDP-11 fra Digital Equipment Corporation.
V7 var den første virkelig portable utgaven av UNIX, og ble portert til en rekke 16-bits plattformer, både minimaskiner og mikroprossesor-baserte systemer. California-selskapet UniSoft utviklet en utgave for Motorola 68010, som ble basis for den første arbeidsstasjonen fra Sun Microsystems. Første generasjon av Microsofts Xenix (versjon 1.0 til 2.1) var V7-basert, Venix 2.x likeså – begge for Intel 8086. Xenix ble raskt utvidet til også å dekke Motorola 68000 og Zilog Z8000. Selskapet Onyx utviklet en versjon for Zilog Z8000. Historisk viktigst var Bell Labs egen portering av V7 til Digitals 32-biters VAX-arkitektur, som fikk navnet UNIX/32V og ble startpunkt for BSD 3 og senere 32-biters UNIX-distribusjoner fra Berkeley (BSD 4.x).
UNIX versjon 7 tilhører gruppen som ofte kalles forsknings-Unix fordi de kom fra forskningsmiljøet på Bell Laboratories. V7 ble den siste i denne gruppen før AT&T, moderselskapet til Bell Labs, startet kommersialiseringen av Unix tidlig i 1980-årene, med UNIX System III som første kommersielle utgave.
For mange som var aktive i utviklingsmiljøene rundt UNIX i 1970- og 1980-årene, representerte V7 «det siste ekte UNIX».
Rose Lokissim
Rose Lokissim (1955–1986) var en av de første kvinnelige elitesoldatene i det afrikanske landet Tsjad. Hun kjempet mot diktatoren Hissène Habré i 1980-åra.
Hun vokste opp i en liten landsby i Tsjad. Faren var polygam. Hun beskrives som en fredelig og omsorgsfull person.
Sist i 1970-åra ble hun elitesoldat i Tsjads hær. I 1984 sluttet hun seg til den politiske opposisjonen. Sammen med flere andre ble hun arrestert 14. september 1984. Hun satt først fengslet som den eneste kvinnen blant seksti menn, og torturert i åtte måneder. Deretter blir hun overført til en kvinneavdeling. Mens hun var i fengsel, dokumenterte hun navn, overgrep og fengselsforholdene på papirlapper som hun fikk sendt ut av fengselet. Hun ble fordømt og avhørt igjen i 1986 for disse skriftlige vitnesbyrdene. Den 15. mai 1986 beordret diktatoren Habré at hun skulle henrettes.
Lokissims historie blir fortalt i den franske dokumentarfilmen Parler de Rose (Talking about Rose) fra 2015 av Isabel Coixet. Lokissim er oppført på UNESCOs liste over kvinner i afrikansk historie.
Blåbær
Blåbær (Vaccinium myrtillus) er en flerårig dvergbusk i bærlyngslekta som er navngitt etter de blå bærene som busken bærer. I gode år kan en enkelt busk bære mellom 25 og 40 bær. Buskene vokser ofte tett sammen og danner tepper eller tuer av blåbærlyng som vanligvis vokser seg rundt 30 til 50 centimeter høy.
Bærene som høstes fra naturen er ettertraktet til safting og sylting i husholdninger i Skandinavia i dag. Det har foreløpig ikke lykkes å dyrke blåbær, og innhøstningen av ville bær gir begrenset kommersiell avkastning. Dyrkede «blåbær» man får kjøpt i butikker stammer fra en annen beslektet art som har fått det norske navnet hageblåbær. Ved behov for å skille bærene av disse buskene fra hverandre kalles gjerne de ville blåbærene skogsblåbær.
I norsk natur kan frukten av plantene blokkebær, trollbær og firblad ligne på spiselige blåbær, men de to sistnevnte er giftige.
I tradisjonell medisin tillegges blåbær og blåbærblader medisinske egenskaper. Moderne medisinsk forskning har ikke klart å bekrefte alle de påståtte virkningene, men det er flere stoffer i blåbær som har vakt interesse innen medisinsk forskning, og som har nytteverdi i ernæringsmessig sammenheng.
Analândia
Analândia er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Blåbær
Beskrivelse
Blåbærlyngen blir vanligvis mellom 10–30 cm høy, men kan vokse seg større, helt inntil 60–70 cm. Den har grønne kantete grener, som med årene blir brunaktig og forvedet, spesielt nederst på buskene. I Norge er det funnet blåbærbusker med opptil 30 årringer. Eldre stammer får gråbrun bark og med en jevnt oppsprukket overflate. Knoppene er uanselige små skjell på grenene.
Bladene som er tynne og papiraktige har sagtakket kant og et eggformet eller elliptisk omriss. De kan bli inntil 3 cm i lengde og 1,6 cm på det bredeste. Fargen på bladene er til å begynne med lys grønn, men blir ofte rødlig flekkete utover i sesongen. Før buskene feller bladene om høsten kan de få en vakker rød høstfarge, særlig i fjellet. Bladstillingen er spredt og skruestilt.
Om våren får busken grønnhvite til rødlige blomster hvis kronblad er sammenvokst slik at de får form som en krukke med smal munning hvor kronbladenes fliker er rullet bakover. Blomstene åpner seg fra mai i lavlandet og i sør, men det skjer først noe senere i høyereliggende områder og langt til nord. Begeret ligger som en krage ved stilkfestet
Senere utvikles det saftige, blåsvarte, helt svarte eller lysere blå bær, i gode år inntil 25–40 på en enkelt busk. Fargenyansene er forbundet med et tynt vokslag som ligger utenpå bærene. En vanlig form (f. epruinosum) mangler dette vokslaget og får derfor helt svarte bær som kan oppleves skinnende blanke. En sjelden gang kan man til og med finne helt hvite bær (f. leucocarpum). Fruktkjøttet og saften er rødfiolett, men når man spiser bær blir man blå omkring munnen, på tennene og på tungen fordi fargestoffene i bærene reagerer basisk med spyttet.
I 1971 ble det fra sørlige Finland rapportert om en hybrid mellom tyttebær og blåbær (Vaccinium × intermedium Ruthe) som hadde oppstått naturlig i en dalside hvor tyttebærplanter hadde gunstige forhold slik at de oppnådde en tidlig blomstring og pollinerte blåbærplanter i den skyggefylte skogen i dalbunnen. At det virkelig var en hybrid mellom disse to artene ble bekreftet ved kunstig hybridisering som fulgte etter funnet. Hybridisering forekommer likevel sjelden siden disse plantene normalt ikke blomstrer samtidig.
Tyttebær er en eviggrønn plante, mens blåbær er en løvfellende busk. Hos hybriden vil noen blader forbli på planten året gjennom, mens andre blader felles. Hybridens frukter vokser ikke i klaser slik tyttbærene gjør, men heller alene på grenene slik blåbærene gjør. Den produserer merkbart færre blomster, og mindre frukter enn morplanten, og fargen på fruktene får en tydelig rødlig tone. Hybriden er steril.
Forvekslingsmuligheter
En forvekslingsart i norsk natur er blokkebær. Blokkebærene er nokså like i form og farge, men innvendig er de også hvitgrønne, ikke fiolett-røde som blåbærene. Buskene er dessuten høyere, grovere og bladene mer blåaktig grønne.
Selv om plantene trollbær og firblad ikke ligner, kan barn forveksle blåbær med disse plantenes giftige frukter.
Botanisk beskrivelse
Den botaniske beskrivelsen i slekten Vaccinium under navnet V. myrtillus ble publisert i naturforskeren Carl von Linnés banebrytende verk Species plantarum. Denne beskrivelsen regnes fortsatt som gyldig for arten. Siden en holotype ikke ble utpekt ved beskrivelsen, er det vitenskapelige navnet idag basert på en lektotype utvalgt under ledelse av botaniker Charlie Edward Jarvis. Lektotypen oppbevares av Linnean Society of London. Navnet Vaccinium oreophilum knyttet til en isotype samlet inn i Nord-Amerika, regnes som et synonym.
Navn
Negative forestillinger om hvordan disse bærene har blitt mørkere enn andre har gjort at de har fått mange nedsettende navn som fuglabær, ravnabær, bjønnesleik, ormebær, trollkjærringbær og andre.
Positive tanker om at de er bedre enn andre bær har vist seg i navn som jomfrumariabær, prestbær, kongsbær, herrebær og lignende.
Det systematiske artsepitetet består av myrtus med suffikset -illus som angir diminutiv. Myrtus er det systematiske navnet på slekten myrt, og myrtillus betyr derfor «liten myrtebusk». Slektsnavnet Myrtus har lang historie i bruk om myrt og kommer trolig fra sumeriske eller akkadiske navn.
Utbredelse
Blåbær er en vanlig plante i store deler av Europa, men mangler i lavlandet ved Middelhavet. Den finnes også på Færøyene, Island og et sted på Grønland. I Asia finnes den i Japan, Mongolia, Kasakhstan, Xinjiang og deler av Sibir, samt i nordlige Anatolia og Transkaukasia. I USA og Canada forekommer blåbær i de vestlige statene fra Alberta og Britisk Columbia sørover til Arizona og New Mexico, men arten mangler helt i Alaska og arktisk Canada. Tidligere ble ofte de nordamerikanske plantene behandlet som en egen art, Vaccinium oreophilum.
I Norge vokser blåbær på store deler av landarealet fra havets nivå opp til og med lavalpin sone. Den finnes helst på sur, næringsfattig jord i skog eller heier, gjerne med podsolprofil. Den forekommer opp til 1700 moh. i Jotunheimen. Den store utbredelsen i Norge og Fennoskandia ses i sammenheng med mye kalkfattige bergarter og løse avleiringsmasser.
Honky Tonk Night – The Best of Claudia/Big Hand/Casino
Honky Tonk Night – The Best of Claudia/Big Hand/Casino er et samlealbum med Claudia Scott, Ottar «Big Hand» Johansen og Casino Steel, utgitt den 21. desember 2009.
Blåbær
Økologi
På samme måte som de fleste andre arter i lyngfamilien, danner blåbærplantens røtter en symbiose med jordlevende sopp, kalt lyngmykorrhiza (engelsk: ericoid mycorrhiza).
Blåbærene er en viktig matkilde for mange smådyr og fugler. I tillegg til at buskene spres med jordstengler, bidrar ulike skogsfugl og dyr til spredning av bærene og til utbredelsen av planten.
Selv rødrev og bjørn nyter blåbærene som en del av kosten. Spesielt utover høsten når blåbærene inneholder mye sukker, er de viktige for bjørnens fettreserver før den går i hi for å begynne på vintersøvnen.
I hele Fennoskandia er blåbærlyngen den viktigste matkilden for gråsidemus gjennom vinteren. Lirypekyllinger spiser både blader, blomster og bær av blåbærlyngen.
Nesten overalt der det vokser blåbær finner man også flere sommerfugler. Blåbærmåleren lever både på åpne heier og i bar- eller løvskog. Den kan ofte være meget tallrik og er en av Norges aller vanligste sommerfugler. Larvene lever på blåbærbuskene, men av og til også på blokkebær. Det samme kan sies om blåbærbladmåler, blåbærblomstmåler, blåbærflatvikler, blåbærfly og blåbærhakevikler.
Bruk
Selv om blåbærene i moderne tid er ansett som en tradisjonsrik nyttevekst med matverdi, er det et kontroversielt spørsmål hvorvidt de i Norge har vært benyttet som mat opp igjennom historien.
Tradisjonen fra de siste par hundreår viser at barn er nysgjerrige og har spist blåbær. De har også sugd nektaren ut av blomstene for å få litt søtsmak i munnen. Til og med unge blader har vært forsøkt spist. Det har vært lang tradisjon hos barn å plukke blåbær og tre dem på strå, noen ganger fikk kreativiteten dem til å knytte sammen endene og lage «perlebånd» av blåbær som kunne gis i gave til hverandre. Etter hvert ble de puttet i munnen og nytt som godteri.
At blåbærbusken setter blad og blomster har tidligere vært sett på som et vårtegn, og det gjorde folk trygge på å slippe dyrene på beite etter vinteren. Blåbærriset har også vært slått og sanket inn som fôr, men senere på året burde man prøve å unngå at kyrne spiste det, fordi det skulle begrense melkeproduksjonen.
I moderne tid
Bærene som høstes fra naturen er ettertraktet til safting og sylting i husholdninger i Skandinavia i dag. På Elverum i 1980-årene fortelles det at blåbær ble satt til gjæring og brukt sammen med grynsuppe til middag. Noen flere steder fortelles det om konservering av blåbær ved tørking. De ble gjerne spist som de var gjennom vinteren, eller det kunne kokes suppe på dem. Både folk og fe fikk tørkede blåbær for å «binde magen» ved magesyke og diaré.
Gradvis har høsting av ville frukter til bruk i mat, deriblant blåbær, økt i popularitet, spesielt i urbane strøk. Alf Prøysens Teskjekjerringa illustrerer i hvilken grad blåbærsyltetøy kan oppfattes som en selvsagt følgesvenn til pannekaker. På Romerike i 1930-årene var ertesuppe etterfulgt av pannekaker med blåbærsyltetøy et fast innslag i mange husholdningers ukemenyer. En gjennomsnittlig norsk ukemeny på 1980-tallet omfattet også pannekaker med blåbærsyltetøy, men suppen var byttet ut med tomatsuppe.
Folkemedisinsk bruk
I folkemedisinen har blåbær blitt foreskrevet i behandlingen av tilstoppede blodårer og åreforkalkning. Det finnes noen studier på dyr som kan se ut til å støtte en slik bruk, men per 2009 kunne en systematisk gjennomgang av tilgjengelig forskning ikke bekrefte eller avkrefte en gunstig virkning på dette området. Det har blitt hevdet at blåbær har en gunstig innvirkning på synet. Men gjennomgangen fant ikke støtte for disse påstandene heller. Lignende mangel på gode studier gjaldt behandling av forskjellige øyelidelser, diabetes, diaré, menstruasjonssmerter og magesår. En senere gjennomgang av påståtte effekter har gitt samme resultat. Det er påvist at blåbær har antibakteriell virkning og kan hjelpe mot blant annet urinveisinfeksjoner.
Innholdsstoffer
Bærene er meget rike på antioksidanter. Blant disse er antocyanidinene delphinidin, cyanidin, petunidin, peonidin og malvidin. Innholdet av flavoner består av quercetin, myricetin, syringetin, laricitrin og isorhamnetin. Garvestoffene katekin og epikatekin finnes både i frukt og blader, mens kaempferol finnes i bladene. Studier viser generelt sett at blåbærbusker ikke inneholder arbutin, med mindre man snakker om hybriden mellom blåbær og tyttebær. Enkle organiske syrer funnet i fruktene omfatter shikiminsyre, kininsyre, sitronsyre og eplesyre. . De inneholder dessuten vitamin C karotin, jern og magnesium.
Mathygiene
Bærene inneholder lite benzosyre, et naturlig konserveringsmiddel, men de kan konserveres ved tørking og frysing. Det er ikke helseskadelig å spise bær som har vært lenge i fryseren, selv om innholdet av C-vitamin synker og smaken kan endres noe. Hvis de smaker av mugg anbefaler imidlertid Mattilsynet at de kastes.
Målinger foretatt på blåbær og multer i Sør-Varanger i Øst-Finnmark viser at luftforurensning kan føre til uønskede innholdsstoffer i bærene. Smelteverket i byen Nikel på russisk side av grensen har tidligere vært en kilde til slik forurensning, og i sammenheng med det er det målt høyere nivåer av kobber, nikkel og arsen i blåbær og multer i området.
Kultivering
Dyrking av blåbærbusker har ikke lykkes, og innhøsting av ville bær er tidkrevende og til dels ineffektivt i forbindelse med kommersiell utnyttelse. I Norge ble det gjennomført et forsøksprosjekt i de fire årene 2008–2011 for å etterligne kommersiell utnyttelse av de to nordamerikanske blåbærartene V. angustifolium og V. myrtilloides. Forsøkene ble utført i Sørdalen i Bardu, på Snåsa og i Lierne. Man konkluderte med at det burde være mulig å utnytte blåbær kommersielt i Norge, men innrømmet at det ville være utfordrende å oppnå god økonomisk avkastning, på grunn av høye lønnskostnader og vanskelig tilgjengelige marker. Finske selskaper kjøper mellom seks og åtte millioner kilo innhøstede blåbær fra finske sankere hvert år, og bortimot halvparten eksporteres. I svenske skoger ble det høstet 4,8 millioner tonn blåbær i år 2000.
Caldwell County (Kentucky)
Caldwell County er et fylke i den amerikanske delstaten Kentucky.
Adrian Burnside
Adrian Mark Burnside (født 15. mars 1977 i Alice Springs), australsk baseballspiller som deltok i de olympiske leker 2004 i Athen.
Burnside vant en olympisk sølvmedalje i baseball under Sommer-OL 2004 i Athen. Han var med på det australske laget som kom på andreplass i turneringen bak Cuba. Australia tapte finalen til Cuba med 2-6.
Thomas Edward Lawrence
Thomas Edward «T.E.» Lawrence (født 16. august 1888, død 19. mai 1935) var en britisk offiser som er særlig kjent for sin rolle under kampene i Sinai og Palestina og araberoppstanden mot Det osmanske riket under første verdenskrig. Bredden og mangfoldet i hans aktiviteter og tilknytninger, og hans evne til å beskrive dem levende og skjønnlitterært, ga ham internasjonal berømmelse som «Lawrence av Arabia», en tittel som ble benyttet i spillefilmen Lawrence of Arabia fra 1962.
Bakgrunn, utdannelse
Lawrence var født utenfor ekteskap i Tremadog nord i Wales i august 1888. Hans far Thomas Chapman, syvende baronett av Westmeath, var en aristokrat som hadde forlatt sin familie da det ble oppdaget at han hadde gjort døtrenes guvernante Sarah Junner med barn. De kalte seg selv for herr og fru Lawrence. Familien bodde i Skottland, Kanaløyene og Bretagne før de sommeren 1896 slo seg ned i Oxford der Thomas Lawrence vokste opp.
I Oxford studerte Lawrence historie ved Jesus College ved Universitetet i Oxford, og tok eksamen av første klasse, etter å ha skrevet et arbeide om korstogenes innvirkning på den europeiske arkitektur frem til slutten av 1100-tallet. For å skrive arbeidet medvirket han i arkeologiske utgravninger i Frankrike og Jordan. Etter eksamen fortsatte han med doktorandstudier i middelalderens keramikk ved Magdalen College.
Arkeologisk virke
Han ble praktiserende arkeolog i Midtøsten, arbeidet ved ulike utgravninger sammen med David George Hogarth og Leonard Woolley. I 1908 ble han med Universitetet i Oxfords korps for offisersutdanning og gjennomgikk et toårig kurs.
I januar 1914 ble Lawrence vervet av den britiske hæren for å gjennomføre en kartografisk og arkeologisk undersøkelse av Negevørkenen for Palestine Exploration Fund. Arbeidet som arkeolog pågikk fram til første verdenskrigs utbrudd i 1914. Da hadde han lært seg arabisk, blitt kjent med arabiske kultur og hadde fått reise mye omkring i regionen.
Det arabiske opprør
Etter krigsutbruddet lot Lawrence seg verve for krigstjeneste. Han ble satt til å arbeide for den britiske militære etterretningstjenesten i Kairo. Med sine erfaringer og språkkunnskaper var han svært godt skikket til å fungere som bindeledd mellom britiske myndigheter og araberne. Britene var interessert i få i stand et opprør mot Det osmanske rike i Midtøsten.
I juni 1916 oppildnet han Sharif Husayn, emiren av Mekka, til sammen med sine sønner å starte et opprør på Den arabiske halvøy mot den osmanske sultan. Sharif Husayn ble støttet av britene med penger og militære rådgivere. I oktober 1916 ble Lawrence selv sendt til Arabia for å bistå med den arabiske nasjonale bevegelsen.
Under denne araberoppstanden kjempet han sammen med arabisk gerilja under ledelse av emir Faisal mot osmanske styrker. Lawrence var ikke selv i besittelse av særlig militær erfaring, men innså at det som måtte gjelde, var geriljakrigføring, ettersom de dårlig organiserte beduinene var for svake til å kjempe i åpne slag. Allerede før Lawrences ankomst var slike taktikker blitt drøftet, og det skyldtes derfor ikke bare ham at araberne valgte å føre geriljakrig.
Lawrence lyktes med å overbevise de forskjellige arabiske ledere om at de måtte stå sammen om de skulle klare å tvinge Det osmanske rike til å sende militære styrker. Ettersom Storbritannia kjempet mot den osmanske armé ved Dardanellene, hadde de britiske militære styrkene alt å vinne på at osmanske styrker ble omdisponert til andre geografiske områder. Som følge av de arabiske geriljagruppenes stadige angrep mot Hijazjernbanen mellom Damaskus og Medina, måtte denne jernbanestrekningen bevoktes av styrker som ellers kunne ha blitt satt inn i strid i Europa.
I 1917 fikk Lawrence den arabiske geriljaen til å gå sammen med krigere fra beduinsammenslutningen Howeitat ledet av Auda ibu Tayi, og innta den strategisk beliggende byen Akaba den 6. juli. Frem til da hadde britene vært overbevist om at byen ikke kunne inntas, ettersom kraftig artilleri forsvarte byen mot angrep fra havet. De arabiske styrkene klarte imidlertid å krysse ørkenen og angripe fra land. Lawrence vendte deretter tilbake til Kairo og meddelte nyheten om Akabas fall til den britiske general Edmund Allenby.
Under Allenbys ledelse kunne de britiske styrkene innta Jerusalem i desember 1917. I 1918 deltok Lawrence sammen med Faisals styrker i angrepet mot Damaskus og ledet de arabiske styrkene da byen ble inntatt den 1. oktober.
Faisal ble imidlertid etterhvert konge av Irak mens hans bror Abdullah ble konge av Jordan. Lawrence var skuffet over hvordan araberne ble behandlet og at de løfter han hadde fått lov til å gi dem aldri ble oppfylt.
Etter krigen
I 1919 ble Lawrence dosent ved University of Oxford. Samme år hadde Lawrence også begynt å skrive en bok om sine opplevelser i Midtøsten. Tittelen Seven Pillars of Wisdom hadde han fra et vers i Salomos ordspråk 9,1 - det var egentlig en tittel han hadde tenkt seg til et annet bokprosjekt, som det ikke ble noe av. Ved hjelp av et stipend fra All Souls College i Oxford fikk han mulighet til å skrive ferdig boken, men den ble ikke utgitt før etter hans død. Julen 1919 hadde han et første utkast klart, men glemte manuskriptet da han skulle byttet tog i Reading. Manuskriptet ble aldri gjenfunnet. Lawrence måtte begynne på nytt, var klar i 1922 og trykket da opp teksten i åtte eksemplar. I 1926 ble en forkortet versjon trykt i på 200 eksemplarer. Dette opplaget kostete ham betydelig mer enn hva han tjente og i 1927 kom en ytterligere forkortet versjon.
I 1918 hadde Lawrence truffet en amerikansk journalist, Lowell Thomas, i Jerusalem. Thomas innså at her fantes en interessant historie å fortelle. Thomas konsentrerte seg om Lawrence og kunne dra rundt på turnéer med sitt materiale for å fortelle om Lawrence og opprøret i Arabia. Til å begynne med satte Lawrence pris på oppmerksomheten, men snart ble han brydd av den.
I 1921 ble Lawrence kalt til Colonial Office som rådgiver i arabiske saker. I 1922 valgte han imidlertid å frasi seg alle titler og utmerkelser og meldte seg til Royal Air Force under navnet John Hume Ross. Pressen fikk imidlertid snart greie på det, og i januar 1923 forlot Lawrence flyvåpenet og sluttet seg til Royal Tank Corps under navnet T.E. Shaw. Han trivdes imidlertid ikke der, og i august 1925 vendte han tilbake til flyvåpenet. I 1928 ble han stasjonert i Britisk India.
Under sitt navn T.E. Shaw utga Lawrence i 1932 også en prosaoversettelse av Odysséen.
Ettermæle
Lawrences offentlige profil var dels et resultat av Lowell Thomas' sensasjonspregede rapporter om opprøret, så vel som Lawerences selvbiografi Visdommens sju søyler (Seven Pillars of Wisdom). Mange arabere betrakter ham som en helt, da han sluttet seg til deres kamp for selvstendighet, og mange briter ser ham som en av landets største krigshelter.
Forfatterskap
Gjennom hele sitt liv var Lawrence en profilert og framstående forfatter.
En stor del av hans produksjon var i brevform. Han sendte ofte flere brev daglig. Flere samlinger av hans brev har blitt utgitt. Han brevvekslet med mange kjente personer, blant annet George Bernard Shaw, Edward Elgar, Winston Churchill, Robert Graves, Noël Coward, E.M. Forster, Siegfried Sassoon, John Buchan, Augustus John og Henry Williamson. Han møtte Joseph Conrad og ga klarsynte kommentarer om hans verk. Mange av brevene han sendte til Shaws hustru Charlotte, er relativt avslørende om hans vesen.
I sin levetid utga Lawrence tre betydelige tekster. Den mest betydningsfulle var hans redegjørelse for den arabiske oppstanden, Seven Pillars of Wisdom, på norsk Visdommens sju søyler. Han oversatte to verk: Homers Odysseen og The Forest Giant, sistnevnte er en ellers glemt fransk roman. Han fikk direkte utbetaling før den andre oversettelsen, og forhandlet seg fram til et sjenerøst honorar pluss provisjon for den første.
Rasmus Jarlov
Rasmus Jarlov (født 29. april 1977 i Aarhus) er en dansk politiker (KF). Fra 21. juni 2018 til 27. juni 2019 var han næringsminister i Lars Løkke Rasmussens tredje regjering.
Familiebakgrunn og yrkesliv
Han er oppvokst i Københavnområdet. Etter studentereksamen ved Ordrup Gymnasium i 1995 ble han cand.merc. i anvendt økonomi og finansiering fra Copenhagen Business School fra 2003 samt exam.pharm.cons. (legemiddelkonsulent) fra 2005. Jarlov gjennomgikk utviklingsprogrammet i legemiddelselskapet Novo Nordisk A/S 2004–2006, hvoretter han var teamleder i samme selskap 2007–2010. Siden 2007 har han vært ekstern lektor i finansiering ved Copenhagen Business School. Han har vært reserveoffiser i Flyvevåbnet siden 1998.
Karsten Nielsen
Karsten Nielsen (født 10. oktober 1955) er en dansk bankdirektør og lokalpolitiker. Han var borgermester i Læsø kommune for Dansk Folkeparti fra kommunalvalget i 2017 og overtok etter Tobias Birch Johansen (Venstre) fra 1. januar 2018. I 2021 meldte han seg ut av Dansk Folkeparti og inn i Venstre.
Rasmus Jarlov
Politisk arbeid
Han har bakgrunn fra Konservativ Ungdom. Jarlov var vararepresentant til Folketinget 2007–2011, nominert i Bispeeng krets 2005–2007, Rødovre 2007–2010 og Indre bykrets i København 2010–2011. Den 12. januar 2010 ble representanten Connie Hedegaard fritatt fra vervet, og Jarlov rykket opp til fast representant for Københavns omegns storkrets, fra 1. september 2010 Københavns storkrets. Han var Det Konservative Folkepartis ordfører i kirke- og utdannelsesspørsmål frem til høsten 2011, da han tapte gjenvalg til Folketinget. Han har siden 2010 vært medlem av Københavns borgerrepresentasjon, hvor han i 2012 ble Det Konservative Folkepartis gruppeleder og politiske ordfører.
Karsten Nielsen
Nielsen var Dansk Folkepartis første borgermester.
Rasmus Jarlov
Politisk arbeid
Jarlov er stifter av kampanjene «Borgere mod klimavold» og «Skattevagten», og er blant annet kjent for sin motstand mot Ungdomshuset. Han er motstander av Radikale Venstre og Liberal Alliances forslag om å oppheve forbudet mot å flagge med andre flagg enn Dannebrog på dansk territorium. Han beskriver seg selv som en «klassisk konservativ» som vektlegger «fedreland, frihet og sosialt ansvar», og oppfattes som en stigende stjerne i partiet. Jarlov ble i 2011 satt til å lede en arbeidsgruppe for ideologisk gjenreisning av partiet, som har opplevd sviktende velgeroppslutning i flere år, og fremla «12 konservative prinsipper».
I 2015 ble han valgt til Folketinget fra Københavns omegns storkrets, etter å ha blitt nominert fra Lyngby og Rødovre kretser.
EM i langdistanseduatlon 2014
EM i langdistanseduatlon 2014 (europamesterskapet i langdistanseduatlon) ble arrangert i Horst aan de Maas i Nederland i 2014.
Duatlon er en variant av triatlon, men uten svømming.
Gronya Somerville
Gronya Somerville (født 10. mai 1995) er en australsk badmintonspiller.
Tor Øyvind Hovda
Tor Øyvind Stensæter Hovda (født 24. september 1989 i Ringerike) er en norsk tidligere fotballspiller.
Karriere
Det ble 18. desember 2013 kjent at Hovda ville forlate Hønefoss BK til fordel for Allsvenskan-klubben Kalmar FF. Den 17. juli 2015 ble det kjent at Hovda var lånt ut til Allsvenskan-konkurrent Åtvidabergs FF ut året.
Fortuna (TV-serie)
Serien kostet 17 millioner kroner å produsere.
Rolleliste
(hovedfigurer)
Liste over Gambias statsoverhoder
Dette er en liste over Gambias statsoverhoder.
Monark (1965–1970)
Arvefølgen til tronen var den samme som arvefølgen til den britiske tronen.
Generalguvernør
Generalguvernøren var monarkens representant i Gambia og utøvde det meste av monarkens makt. Generalguvernøren ble utnevnt på ubestemt tid og tjenestegjorde på vegne av monarken. Etter passering av Westminster-statutten i 1931, ble generalguvernøren utnevnt utelukkende utnevnt etter råd fra den den gambiske regjeringen, uten involvering fra den britiske regjeringen. I tilfeller der stillingen var tom, skulle landets justitiarius fungere som regjeringssjef.