cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zhuge Liangs nordekspedisjoner
Zhuge Liangs nordekspedisjoner (tradisjonell kinesisk: 諸葛亮北伐; forenklet kinesisk: 诸葛亮北伐; hanyu pinyin: Zhūgě Liàng Běifá) var en serie på fem militære felttog startet av riket Shu Han, basert i Sichuan og Hanzhong, mot det rivaliserende riket Cao Wei i Nord-Kina i begynnelsen av de tre rikers tid i Kinas historie. De fem ekspedisjonene ble alle ledet av kansler-regenten og strategen Zhuge Liang, og fant sted i 228 (første og andre ekspedisjon), 229, 231 og 234, og ble utkjempet i grenseområdet mellom de to rikene som i dag utgjør provinsene Shǎnxī og Gansu.
Selv om alle felttogene mislyktes i sitt mål om å føre til en seier i krigen mot Wei, har felttogene blitt noen av de best kjente konfliktene fra de tre rikers tid, kjent blant annet fra Ming-romanen Beretningen om de tre kongedømmer skrevet av Luo Guanzhong, men her er det seks og ikke fem felttog, og Zhuges strategiske talent blir overdrevet, selv om resultatet ikke endres. I folkelig historie samsvarer disse felttogene med "de seks felttog fra Qishan" (六出祁山; Lìuchū Qíshān), et feilaktig navn, siden Zhuge Liang bare startet to av sine felttog fra Qishan.
Diatomisk molekyl
Et diatomisk molekyl er et molekyl som består av to atomer som har en kjemisk binding til hverandre. Prefikset di- er av gresk opprinnelse og betyr to.
Ved romtemperatur opptrer syv grunnstoffer som diatomiske molekyler: H2, N2, O2, F2, Cl2, Br2 og I2. Diatomiske molekyler kan også inneholde atomer fra forskjellige grunnstoff, som HCl eller CO.
Norges ambassade i Stockholm
'''Kgl. norsk ambassade i Stockholm''' er Norges diplomatiske representasjon i Sverige. Ambassaden ligger i Diplomatstaden på Östermalm ved Djurgårdsbrunnsviken (Skarpögatan 4) i Stockholm.
Ambassadebygningen
Daværende kronprins Olav la ned grunnsteinen for bygget 10. november 1950 i nærvær av kronprinsesse Märtha og statsminister Einar Gerhardsen. Bygget er tegnet av Knut Knutsen og ble overlevert 15. juli 1952 i en seremoni hvor utenriksminister Halvard Lange fra Norge og Östen Undén fra Sverige deltok.
Bølereika
Bølereika er et stort, gammelt eiketre på gården Bøler ved fylkesvei 22 helt sør i Nittedal. Treet ble ved skjøte av 1. juli 1871 kjøpt av konsul L. Meyer på Losby Gods for 25 daler. Det ble satt som betingelse at verken selgeren, kjøperen eller noen etterfølgere skulle ha rett til å hogge treet. Treet ble gitt til Nittedal kommune fra Losby bruk i 1983. Nittedalsporten hevder at treet er fredet etter naturvernloven, men dette framgår ikke av Miljødirektoratets egen database Naturbase.no.
Eika er ett av 13 motiver på kommunens ordførerkjede.
Norges ambassade i Stockholm
Ambassadebygningen
Ambassaden har tidligere holdt til i Banérgatan 37, Strandvägen 59, Narvavägen 32 og - først - i Villagatan 13B. Det såkalte Ministerhotellet på Södra Blasieholmshamnen, senere revet, var frem til unionsoppløsningen den norske stats eiendom der statsrådsavdelingen i Stockholm hadde sete.
Konsulater
Norge har ti honorære generalkonsulater (gk) og konsulater i Sverige.
David Mair (naturbaneaker)
David Mair (født 26. juli 1980 i Meran) er en italiensk aker og skeletonkjører. Han konkurrerte i naturbaneaking frem til 2002, da han skiftet til skeleton. Fra 2009 har han igjen konsentrert seg om naturbaneaking.
Mair har to gull og ett sølv fra VM i naturbaneaking, samt en bronse fra EM i 1999. Hans bror Armin Mair er også profesjonell aker.
Nolan Kasper
Nolan Kasper (født 27. mars 1989) er en amerikansk tidligere alpinist.
Han debuterte i verdenscupen i alpint 15. november 2009. Han har oppnådd en pallplass i sin verdenscupkarriere, i slalåmrennet i Kranjska Gora 6. mars 2011 kom han på andre plass, en plassering han delte med svenske Axel Bäck.
Han deltok for USA under Vinter-OL 2010 og oppnådde en 24.-plass i slalåm, som var den eneste øvelsen han deltok i. I Sotsji i 2014 endte han på 13.-plass i samme øvelse. I 2018 kjørte han ut i andre omgang av den individuelle slalåmkonkurransen, men deltok også i den alpine lagkonkurransen hvor USA endte på 9.-plass.
Kaspers beste VM-resultat er en 15.-plass fra Garmisch-Partenkirchen i 2011. På samme sted hadde han vunnet bronse i juniormesterskapet to år tidligere.
I 2018 annonserte Kasper at han la opp som aktiv utøver.
Trongfjorden
Trongfjorden er en fjord som ligger mellom kommunene Surnadal og Tingvoll på Nordmøre i Møre og Romsdal fylke. Fjorden er en fortsettelse av Halsafjorden og strekker seg 4 kilometer sørøstover til Breifjorden. Fjorden har innløp i nord mellom Svinneset i vest og Bøkleppen i øst. Den sørlige grensa går mellom Aksneset i vest og Båtvikneset i øst.
Fjorden har ikke veisamband langs de to sidene, men det ligger et par isolerte gårder her.
Landkreis Weimarer Land
Landkreis Weimarer Land er en krets i Thüringen i Tyskland. Byen Weimar er omsluttet av kretsen.
Don Martin (tegneserieskaper)
Don Martin (født 18. mai 1931, død 6. januar 2000) var en amerikansk tegneserieskaper. Han var i en årrekke en av de mest populære tegnerne i det amerikanske satirebladet MAD, hvor han fikk tilnavnet «MAD's maddest artist» (MADs galeste tegner).
Kjente figurer fra Don Martin er Hisper og Krydolf, og kaptein Splætt.
Christi Krybbe skoler
Christi Krybbe skoler ligger i Vetrlidsalmenning 10 i Bergen, like ved nedre fløibanestasjon. Skolen fra 1739 er Norges eldste barneskole og var Bergens første fattigskole for barn, tilhørende Korskirkens menighet. Skolen er i dag en kommunal barneskole med plass til 200 elever, og er Nordens eldste barneskole i fortsatt drift.
Etablering
Skolens «fundas», dens regelverk, ble forfattet av Korskirkens sogneprest Jens Jonsøn Mariager og kapellan Christian Thunboe. Disse to, samt 24 velstående forretningsmenn, signerte fundasen 1. mai 1737. Fundasen ble så sendt til kong Christian VI som ga sin godkjennelse 29. august 1738. St. Martinskirken brant ned i forbindelse med den store bybrannen 19. mai 1702. Skolen ble oppført på kirkegården med stein fra kirkebygget. Skolens grunnstein ble lagt ned den 20. april 1739. Skolen ble bekostet av de 24 forretningsmennene fra Korskirkens menighet, og kostet 2.423 riksdaler. Bygningen hadde opprinnelig to etasjer og svaiet valmtak. Bygningen fikk senere påbygget trappegavler og gotiske vindusformer. Huset har beholdt sitt gamle dørmerke og et solur i marmor.
Lasarett
Under koleraepidemien som rammet Bergen, ble skolen rekvirert til lasarett 17. desember 1848. Siden bygningen var offentlig eid, påførte den ikke sunnhetskommisjonen husleieutgifter, slik at Christi Krybbe også var det lasarettet som ble holdt i drift lengst, helt til 21. april 1849. Da var den siste pasienten på bedringens vei og ble overført til Bergen sivile sykehus. 359 kolera-pasienter var innom Christi Krybbe, herav døde 209, mens 150 ble utskrevet som friske.
Skoler
I dag heter det Christi Krybbe skoler i flertall. Skolebygning nummer to ble bygget i 1874, like nord for Christi Krybbe skole. «Øvregaten skole» var en selvstendig pikeskole fram til 1893. De to skolene ble slått sammen og fikk felles navn i 1920.
I 1999 gjennomgikk skolen en større rehabilitering og ombygging.
Arkivet etter Christi Krybbe skoler
Arkivet etter Christi Krybbe skoler oppbevares ved Bergen Byarkiv. Det inneholder forskjellig informasjon om skolen, elevene og de ansatte ved skolen. Arkivets periode går fra 1818 til 2006. En god del av materialet stammer fra 1800-tallet. Møtebøker fra tilsynsutvalget, klassedagbøker, vitnemål og karakterprotokoller er eksempler på det.
Hans Thiis Møller
Hans Thiis Møller (født 6. august 1812 i Molde, død 1900) var en norsk kjøpmann, ett av elleve barn av Peter Ricardus Møller. Han fikk sin utdanning ved Trondhjems Realskole og avla senere handelseksamen i Bergen (1834). Han giftet seg der med Else Ulricke Fritzner Wibye (1814–72) og fikk seks barn, ett av dem var stortingsrepresentant og Moldes ordfører Ulrich Wibye Møller (1853–1926).
Hans Thiis Møller overtok Moldegård etter sin fars død (1849) og var vert for blant andre sin venn Bjørnstjerne Bjørnson, og for Henrik Ibsen da sistnevnte foretok sin kjente vestlandsreise. Ellers var Møller i flere tiår leder av amtets landhusholdningsselskap, han var kemner i fire år, og senere direktør i Molde sparebank.
Møller arbeidet for at det skulle anlegges jernbane til Romsdal og Molde. Bjørnson støttet ham i dette arbeidet. Møller var tilhenger av «Sunndalslinjen»: Jernbane fra Oppdal via Sunndal og Nesset til Molde. Bjørnson foreslo at det første lokomotivet på Romsdalsbanen burde døpes «Hans Thiis Møller» for hans innsats.
I 1837 kjøpte han fiskeværene Ona og Lyngvær. Han drev handle med klippfisk, tørrfisk, tran, rogn og saltet sild. Blant annet solgte han tørrfisk og saltfisk til det indre Østland og rogn til Frankrike. Han satt 32 år i styret Landhusholdningsselskapet og stiftet Myrdyrkingsselskapet hvor han var første formann. Møller var venstremann og politisk radikal og tilhenger av allmenn stemmerett og republikk. Svigersønnen Schneider var redaktør og innehaver av Romsdals Budstikke som til tider fungerte som Møllers talerør. Han var havnekommissær 1838-1858, direktør i Sparebanken 1848-1858 og medlem av formannskapet 1848-1958. I 1858 fikk han økonomiske problemer og ble satt under administrasjon av skifteretten. På 1850-1860-tallet var det økonomiske vanskelige tider for Møller. Han forhandlet med Johan Jebsen (bror av Peter Jebsen) som vurderte Moldeelva som grunnlag for en bomullsfabrikk på stedet. En ingeniør kom på besøk for å gjøre oppmålinger. Brødrene Jebsen kjøpte Bergsdalselva og anla der Dale Fabrikker. I 1872 anla han en guanomølle (fiskemelfabrikk) nedert i Moldeelva, denne eksporterte godt til første verdenskrig. Guanomøllen avga sterk lukt. I 1875 satte han igang Elvebakken Tændstikkefabrikk. Møller var flittig skribent og skrev om myrdyrking, forholdene i fiskeværene, jernbane og om sildefiske. Artiklene hans ble publisert i Aftenposten, Kristianiaposten og Romsdals Budstikke (til dels uten signatur).
På østsiden av Moldeelva har en gate navn etter Møller.
Sergej Majtakov
Sergej Vladimirovitsj Majtakov (russisk: ; født 7. januar 1990 i Mezjduretsjensk) er en russisk alpinist.
Han har ikke debutert i verdenscupen i alpint, men deltok for Russland under Vinter-OL 2010. Der oppnådde han en 40.-plass i storslalåm som beste resultat.
Johanna Herzfeldt
Johanna Herzfeldt (født 1886, død 1977) var en tysk sinolog og oversatte mange sentrale kinesiske verker til tysk for forlag i DDR.
Watoosh!
Watoosh! er den første utgivelsen av det canadiske bandet Pezz, som senere ble til Billy Talent. Albumet ble utgitt i 1998.
Ed Hamm
Edward («Ed» eller «Eddie») Barton Hamm (født 13. april 1906 i Lonoke, Arkansas, død 25. juni 1982) var en amerikansk friidrettsutøver. Han vant gull i lengde under OL 1928 i Amsterdam.
Sumiainen
Sumiainen er en tidligere kommune i det finske landskapet Mellersta Finland. Kommunen hadde innbyggere i 2004. Sumiainen var en finskspråklig kommune.
Himmelen kan vente (Fleksnes)
Himmelen kan vente er en episode av den norske komiserien Fleksnes som ble spilt inn under sommeren og høsten 2001, og sendt på NRK1 28. desember 2002. Dette er den aller siste episoden av serien. De engelske manusforfatterne skrev denne episoden spesifikt for den norske serien.
Sumiainen
Den 1. januar 2007 ble Sumiainen slått sammen med Äänekoski kommune.
Himmelen kan vente (Fleksnes)
Handling
Etter mange år sammen i samme leilighet synes Modern det er på tide å skrive testamente. Marve protesterer, siden han er enearving. Men det finnes hemmeligheter i familien. Det viser seg at Marve har en halvbror fra Sverige.
Bobestyrer
Bobestyrer er en norsk juridisk term. Ved åpning av en konkurs blir det oppnevnt en bobestyrer. Bobestyrer blir også valgt til å bestyre dødsbo, og kalles da gjerne for skiftestyrer, siden fordeling av arv også benevnes arveskifte eller bare skifte.
Bobestyreren har ansvaret for å få solgt eiendeler samt å fordele utbyttet mellom kreditorene til selskapet.
Bobestyrer får ikke sjelden hjelp av en bomedhjelper.
Bobestyrer eller bomedhjelper selger bort alt som er av verdi. Det foregår enten til en oppkjøper som selgervarene videre eller direkte til sluttbruker.
Det er opp til bobestyrer og et kreditorutvalg å beslutte om hva som vil gi størst utbytte.
Itsy Bitsy Teenie Weenie Yellow Polkadot Bikini
«Itsy Bitsy Teenie Weenie Yellow Polkadot Bikini» er en amerikansk noveltysang, skrevet av Paul Vance og Lee Pockriss. Sangen forteller historien som en sjenert pike i bikini som holder kroppen nedsenket i havvannet for ikke å bli sett.
Brian Hyland with orchestra directed by John Dixon spilte den inn. «Itsy Bitsy Teenie Weenie Yellow Polkadot Bikini» ble utgitt på singlene Leader L-805 i juni 1960 og på Kapp K-342 i juli 1960. Produsenter var Don Kirschner og Al Nevins. B-siden var «Don't Dilly Dally Sally».
Den kvinnelige stemmen som sier «One, two, three, four» tilhørte Trudy Packer.
Sangen har dessuten blitt innspilt på tysk av Club Honolulu (Caterina Valente og broren Silvio Francesco) med tittelen «Itsy Bitsy Teenie Weenie Honolulu Strand Bikini» (tysk tekst: Rudolf-Günter Loose), fransk og italiensk med Dalida samt i mange versjoner på engelsk, deriblant Lisa del Bo, en nederlandsk artist.
Svenske versjoner
Karl Lennart har skrevet en svensk tekst. Den svenske tittelen er identisk med originaltittelen.
Norske versjoner
Arne Bendiksen, Gunnar Jørstad og Finn Evensen har skrevet norske tekster til «Itsy Bitsy Teenie Weenie Yellow Polkadot Bikini». Bendiksens norske versjon heter «En bitte bitte liten mini-minimal bikini (polkadot bikini)». Jørstads norske versjon heter «Itsy-Bitsy-Tiny-Viny». Evensens norske versjon har tittelen «Vil du ha sjokolade?».
Innspillinger
«Vil du ha sjokolade?» ble også utgitt på promotion CD-singlen Bjelle Records BJELLEPROMO 0103 i juni 2003
Listeplasseringer
Hylands versjon nådde også Top 10 i andre land.
Askøy
Askøy er en øy og kommune i Midthordland i Vestland fylke. Øyen er omgitt av fjordene Herdlefjorden i øst/nordøst, i vest Hjeltefjorden og i sør Byfjorden. De omliggende kommunene er Alver i nordøst, Bergen i sør/sørøst, Øygarden kommune i sørvest og nordvest.
Kommunen
Kommunesentrum er Kleppestø. Fra Kleppestø går det hurtigbåt som tar 10 minutter inn til Bergen sentrum. I 1992 åpnet Askøybroen, som nå er hovedforbindelsen til Bergen. Det er to hovedveier som går igjennom Askøy. På vestsiden er det fylkesvei 562 og på østsiden fylkesvei 563. I tillegg til disse er det mange sekundære fylkesveier i kommunen. Navnet Askøy stammer fra gården Ask, på østsiden av øya. I sin tur har gården navn fra treslaget ask. Et gammelt navn på Askøy er Fenring, et navn som går igjen i sagalitteraturen.
Askøy kommune hadde innbyggere per 30. april 2023. Kommunen er Vestland fylkes tredje største etter Bergen og Øygarden. Tettstedet hadde innbyggere per 1. januar. Tettstedet Askøy er i praksis mange tidligere tettsteder som har vokst sammen. Tettstedet er landets 20. største og er landets største tettsted som ikke er by. De andre tettstedene i kommunen er Hanøy, Ramsøy, Davanger, Fromreide, Erdal og Ask.
Kommunen omfatter i tillegg til selve Askøy øyene Herdla, Hanøy, Ramsøy og Horsøy. I tillegg kommer en rekke mindre øyer. Øyas høyeste punkt heter Kolbeinsvarden, 231 moh.
Lokalavisa Askøyværingen dekker Askøy kommune. Askøy Fotballklubb er kommunens største frivillige organisasjon, med omtrent 1000 medlemmer.
Askøy lå helt ved enden av isbreen i siste istid, og derfor har mye jord nå i våre dager blitt liggende helt på nordspissen av Askøy, nemlig Herdla. Herdla var brukt av tyskerne til å bygge flyplass på og en mengde bunkere og skyttergraver, og mange av bygningene står ennå.
Vannproblemene i 2019
Sommeren 2019 var det et utbrudd av bakterien Campylobacter som oppsto i drikkevannet i Kleppe høydebasseng. Dette berørte 10,000 til 15,000 innbyggere og over 2,000 ble syke. Av disse ble 76 innlagt på sykehus. To personer døde på sykehus der bakteriesmitten kan ha spilt en rolle.
Demografisk utvikling
Innbyggere på Askøy (i 1000)
Næringsliv
Askøy er kjent for de velsmakende jordbærene fra Ask (Lokalt kjent som «Askebær» eller «Askøybær»). Fiskeforedlingsindustrien er også godt etablert på Askøy. I tillegg har Askøy kommune flere båtfabrikanter; mest kjent er Viksund Båt AS i Strusshamn og Viknes i Bakarvågen. Andre er NB Marine på Herdla og Dolvik Båt i Marikoven.
Askøy har også store industriområder som Hanøytangen, Mjølkeviksvarden, Horsøy og Storebotn næringspark.
Kommunestyrevalget 2015
Ved kommunestyrevalget 2015 var det 20 435 stemmeberettigede i kommunen. Avgitte stemmer var 12 486 (61,1 %). Kommunestyret har 35 representanter. I perioden 2015–2019 var ti partier representert:
Historie
Navnet Fenring nevnes i sagalitteraturen for første gang i Gautreks saga, og handlingene er tidfestet til midten av 600-tallet. Hertjov av Hordaland hadde hirdmannen Grane boende på Ask på Fenring. Her ble også Hertjov drept av Vikar og Starkad. Om sistnevnte finner man mye omtale i sagalitteraturen der han trekkes frem som en ualminnelig sterk og våpenfør mann. Til minne om ham ble mosjonsløpet Starkadløpet gjennomført i mange år på Askøy.
Senere kom Egil Skallagrimson fra Island til Ask for å føre en arvesak på Gulating i 934. Med sine arge fiender Eirik Blodøks og Gunhild Kongemor til stede, led Egil nederlag i Gulating. I raseri vendte han tilbake til Ask hvor han drepte gårdseieren Berg-Onund og hans brødre, og brente ned gården.
I tillegg til Ask nevnes også Florvåg gjentatte ganger i sagalitteraturen. I borgerkrigstiden ble slaget ved Florvåg utkjempet i 1194 hvor Kong Sverre beseiret øyskjeggene. Imidlertid var Askøy et tilholdssted for baglerne, og baglerkongen Filippus Simonsson var bosatt på Herdla. Ved Filippus' død i 1217 la baglerne kom det endelige forliket mellom baglerne og birkebeinerne, og i 1247 holdt den nye kongen Håkon Håkonsson gjestebud i Florvåg.
På 1500-tallet bodde den siste katolske biskop i Bjørgvin Olav Torkjellson på Ask, hvor han i spann med erkebiskopen i Nidaros motsatte seg den lutherske lære. Han måtte etter hvert gi tapt for danske Kong Christian, med det resultat at kirkene både på Ask og Herdla ble brent.
I 1837 ble Askøy gjort til ett herad, og frem til 1918 var Laksevåg, Loddefjord og Alvøy på fastlandet en del av Askøy kommune. Ved grensereguleringer i 1964 fikk Askøy kommune overført deler av gamle Herdla herad, i tillegg til de delene av Meland kommune som lå på Askøy.
Natt til 3. juli 1941 ble dramatisk. Tidlig om morgenen begynte det å brenne i forretnings-bygget ved kaien på Kleppestø, Askøy. Trebygningen ble et lett bytte for flammene. Det var ikke mulig å hindre total ødeleggelse. Posten, landhandelen og bakeriet ble startet på nytt i det gamle Mondstadhuset. Det ble også telefonstasjonen som var kommet til i 1923. Krigen gjorde det umulig å reise bygningen på nytt. Så snart krigen var slutt startet gjenoppbygningen av forretningsbygget ved kaien. I 1946 ble det nye bygget tatt i bruk.
Undersøkelser
Mellom 25. og 27. juni 2019 hadde Responds Analyse AS en telefonundersøkelse hvor de stilte innbyggerne spørsmål rundt Askøy kommune sine tjenester og ble gjort i forbindelse med vannkrisen. Gruppen bestod av 800 deltakere over 18 år. Deltakerne skulle svare fra en til ti om hva de syntes om de forskjellige tjenestene hvor en betydde svært dårlig og ti betydde svært godt. På spørsmålet om vannkvaliteten ga 80 prosent av deltakerne mellom karakteren en og fem, mens 15 prosent ga mellom seks og ti. 37 prosent ga karakteren en og tre prosent ga karakteren ti. Innbyggerne i Kleppestø-området, og det området dekket av Kleppe vannverk hadde den laveste karaktergjennomsnittet.
60 prosent ga mellom en og fem som karakter når det kom til håndtering av kommunale tjenester, mens bare 37 prosent ga mellom seks og ti. Ca. 40 prosent oppga i undersøkelsen at de ikke var noen spesielle tjenester i kommunen som de var fornøyde med, mens ca. 20 prosent var usikker på hva de skulle svare. Kommunens tjenester som scorer høyest poeng er skole og helse- og sosialtjenester, som har blitt nevt av ti prosent. 7 prosent nevner barnehage og 5 prosent renovasjon og boss.
Verdensmesterskap i landeveissykling 2017
I 2017 ble det holdt VM i landeveissykling 2017 i Bergen/Askøy området. Åpningsseremonien (16.09.17) tok sted ved Ravnanger senter med folkefest og konsert, der ble laget rampe av elever innen bygg og anleggsteknikk- linjen på Askøy videregående skole som også fungerte som startstrek for profflagene under trening av lagtempo og egen trening.
Dagen etterpå åpnet mesterskapet offisielt med lagtempo, hvor løypen tok dem fra startlinjen i Ravnanger, gjennom Erdal, Florvåg og Kleppestø, over Askøybroen og avsluttet så i Bergen.
Askøy kommune skal ha brukt opptil 2 millioner kroner på arrangementet, 1,5 millioner til arrangøren og 0,5 millioner på lokale tiltak bevilget av kommunestyret.
Kommunevåpenet
Kommunevåpenet viser på en bakgrunn av sølv et grønt asketre. Den 28. september 1961 ble dette forslaget godkjent av Askøy kommunestyre. Våpenet er tegnet av Magnus Hardeland. Motivet forestiller et asketre som står på ei øy eller kolle med tre bølger foran. De tre bølgene i kommunevåpenet representerer henholdsvid Byfjorden, Herdlafjorden og Hjeltefjorden som omkranser Askøy.
Tusenårssted
Tusenårssted et i Askøy er Kulturfabrikken i Hetlevik. Et skilt montert på veggen i Kulturfabrikken markerer dette.
Gabriel Fauré
Gabriel Fauré (født 12. mai 1845 i Pamiers i Ariège i Midi-Pyrénées, død 4. november 1924 i Paris) var en fransk komponist og organist.
Bakgrunn
Gabriel Fauré var fra ni års alder elev under Louis Niedermeyer og (fra 1861) Camille Saint-Saëns ved École Niedermeyer.
Askøy
Grunnkretser med innbyggertall (2016)
Delområde Ask:         2151 innb.
På norske vinger
På norske vinger var et magasin for flypassasjerer, utgitt av flyselskapet Braathens fra 1980-tallet fram til 2004. Bladet utkom med 10 nummer hvert år, og inneholdt blant annet artikler som var relevante i sammenheng med reiseliv.
Gabriel Fauré
Karriere
Han ble organist i Rennes 1866. I 1870 ble han innrullert i hæren og deltok under beleiringen av Paris under Den fransk-prøyssiske krig. Under Pariskommunen oppholdt han seg Rambouillet og i Sveits.
Askøy
Grunnkretser med innbyggertall (2016)
Delområde Erdal:     3470 innb.
På norske vinger
Da flyselskapet Braathens i 2004 ble oppkjøpt av SAS ble På norske vinger slått sammen med Reis og Scandinavian Airlines innenriksmagasin til SAS Braathens magasinet.
Askøy
Grunnkretser med innbyggertall (2016)
Delområde Florvåg:                 1965 innb.
Delområde Kleppestø:               6088 innb.
På norske vinger
I 2015 ble utgitt en bok med tittel ''På norske vinger. Brathens SAFE 1946 - 2005'', forfattet av Kjell G. Wilsberg. Boken omhandler flyselskapets historie fra 1946 til 2005.
Gabriel Fauré
Karriere
Da han vendte tilbake til Paris i oktober 1871 ble han organist og kapellmester i Saint-Sulpice. Han var i med i kretsen rundt Pauline Viardot, og var samme år med på å stifte Société Nationale de Musique. Han ble også organist ved St. Honoré.
Askøy
Grunnkretser med innbyggertall (2016)
Delområde Strusshamn:              3673 innb.
Gabriel Fauré
Karriere
Fra 1874 var han organist i Madeleine-kirken i Paris, hvor han fylte inn for Saint-Saëns som var kirkens faste hovedorganist. Han overtok denne stillingen da Saint-Saëns ble pensjonist i 1877.
Askøy
Grunnkretser med innbyggertall (2016)
Delområde Follese/Hetlevik:            2531 innb.
Gabriel Fauré
Karriere
Han etterfulgte Jules Massenet som professor i komposisjon ved konservatoriet i Paris i 1896 og var konservatoriets direktør fra 1905. Hans tid ved konservatoriet ble preget av konflikter med konservative krefter i undervisningen som Fauré forsøkte å gestalte på sin måte. Han ble tvunget til å avgå i 1920. Blant hans elever var Maurice Ravel og Nadia Boulanger.
Askøy
Grunnkretser med innbyggertall (2016)
Delområde Haugland/Davanger/Ramsøy:    5923 innb.
Gabriel Fauré
Karriere
For sitt virke ble han i 1920 tildelt Æreslegionens storkors.
Fauré skrev musikk i et bredt utvalg sjangre; blant hans mest kjente verk er Rekviem i d-moll og Pavane (op. 50).
Askøy
Grunnkretser med innbyggertall (2016)
Delområde Nordre Askøy:                2512 innb.
Uoppgitt:                                67 innb.
Howth
Howth (avledet fra norrønt: Hǫfuð, «Hode»; irsk: Binn Éadair) er en halvøy i Irland, like nord for Dublin, som danner den nordligste del av Dublinbukten. Innerst i bukten er sentrum av den irske hovedstaden med havna og elva Liffey som renner gjennom sentrum. Halvøya er en velstående og stor landsby og ytre forstad til Dublin med en befolkning 8369 innbyggere i 2022. Distriktet som helhet utgjør den største delen som utgjør den nordlige grensen til Dublinbukten, og omfatter den ubebodde øya Ireland's Eye, som er beskyttet av naturvern.
Howth består av et mindre fjell med tre topper. I stor omkrets er det mye sjø østover (Irskesjøen), og helt flatt landskap vestover, og lange, flate sandstrender både nordover og sørvestover. Dette gjør halvøya både til landemerke, utsiktssted og turmulighet. Howth er også et verdslig sogn i det gamle baroniet Coolock.
Howth har vært bosatt siden forhistorisk tid, og er omtalt i irsk mytologi. Howth, en fiskerlandsby og en liten handelshavn fra minst 1300-tallet, har vokst til å bli en travel og velstående forstad til Dublin, med en blanding av boligutvikling, vill åsside og lynghei, golfbaner, klipper og stier langs kysten, et liten steinbrudd og en travel kommersiell fiskehavn. Det eneste nabodistriktet på land er Sutton, som er et tettstedet som ligger på flatt, lavtliggende område innerst på halvøya. Det er mulig at området tidligere var dekket av sjøen og at Howth da var en øy. På Howth finnes også et av de eldste bebodde bygningene i Irland, godset Howth Castle og dets eiendom.
Etymologi
Det irske navnet for Howth er Binn Éadair, som betyr «Éadars fjelltopp eller ås». På gammelirsk er navnet registrert i irske krøniker som Etar ved at det ble plyndret av vikingene rundt 819. En av de mulige opprinnelsene til det irske navnet er fra Étar, kona til en av de fem høvdingene i Fir Bolg ble fortalt å ha dødd på Howth.
Navnet Howth antas å være av norrøn opprinnelse, kanskje avledet fra det gammelnorske Hǫfuð, «hode». Norrøne nordboere opprinnelig fra Norge kom til Irland som vikinger, og bosatte seg på den østlige kysten av landet og bygde bosetningen Dyflinn (en av to bosetninger som ble Dublin) som en strategisk base og det første urbane sentrum ved den vestlige delen av Irskesjøen hvorfra de styrte handelen.
Eldste historie
Den antikke greske geografen Klaudios Ptolemaios opprettet et kart som viser Irland og muligens også Howth som en øy ved navn Edri Deserta (noen ganger gjengitt som Edros), men Ptolemaios var ikke selv i Irland og måtte forholde seg til rapporter og muntlige omtaler.
Etter at Brian Ború, overkonge, beseiret de norrøne nordboerne i 1014, var det mange av dem som flyktet til Howth for å omgruppere seg og samle en fornyet hærstyrke inntil de senere ble endelig beseiret på midten av 1000-tallet. Howth var fortsatt under kontrollen til lokale irske og norrøne styrker fram til Irland ble invadert av anglo-normannere i 1169.
Uten støtte fra andre irske eller norrøne styrker, ble Howth isolert og falt til normannerne i 1177. En av de seirende normannerne, Armoricus (eller Almeric/Amorey) Tristram, okkuperte mye av landet mellom landsbyen og Sutton etter at han hadde gjort landgang med en stor hær og fullstendig beseiret de hovedsakelig norrøne innbyggerne i en blodig kamp ved broen til Evora.
Tristam bygde sin første borg med utsikt over havnen og den opprinnelige tittelen som baron av Howth ble gitt til Tristam av Henrik II av England i 1181. Howth var en mindre handelshavn fra minst 1300-tallet hvor toll ble samlet inn av tjenestemenn som overvåket fra Dublin, selv om havnen ikke ble fullt bygget før på begynnelsen av 1800-tallet.
1800-tallet
På begynnelsen av 1800-tallet ble Howth valgt som havn havnen for postpakkeskipet (posttjeneste). Byggingen startet i 1807. Et av argumentene som ble brukt mot Howth av talsmenn for Dún Laoghaire], var at hestevogner kunne bli angrepet i Suttons ’villmark’ (den gang Sutton var åpent landskap). På grunn av tilmudring trengte imidlertid havnen hyppig drenering for å få plass til postbåten, og tjenesten ble likevel flyttet til Dún Laoghaire i 1809, etter at hele 350 000 pund hadde blitt brukt på Howth. Den engelske kong Georg IV besøkte havnen i august 1821, som i dag huskes av et avtrykk av skoene hans (se bildet til venstre) skåret av en lokal steinhugger på West Pier.
Den irske poeten og forfatteren William Butler Yeats var bosatt i Howth på 1800-tallet. Det er en blå plakett dedikert til Yeats ved Balscadden House på Balscadden Road, som var hans hyttehjem fra 1880 til 1883. Plaketten inneholder verset «I have spread my dreams under your feet/ Tread softly because you tread on my dreams» fra hans dikt «Aedh Wishes for the Cloths of Heaven» (1899). Howth var bakteppe for Yeats’ forfatterskap. Den første gangen er essayet «Village Ghosts» fra 1893 som forteller om landsbyens overnaturlige folkeminne, og den andre er i diktet «Beautiful Lofty Things» (1938); «Maud Gonne at Howth station waiting a train».
1900-tallet til i dag
Havnen ble radikalt gjenoppbygd av Office of Public Works på slutten av 1900-tallet (en dokumentar ble laget om det mye forsinkede prosjektet i 1986), med opprettelsen av særskilte fiske- og fritidsområder, og installasjonen av et moderne anlegg for å produsere is. Et nytt livbåthus ble senere bygget, og Howth er i dag sted med enheter fra både RNLI (livbåttjeneste) og den irske kystvakten.
I 2019 ble Howth Castle og dets gods, også Ireland's Eye, solgt til Tetrarch Investment group, med en del av stedet nær godsets port ble umiddelbart solgt videre igjen til Glenveagh Properties for næringsutvikling, til Glenveagh Properties.
Samuel Kidd
Samuel Kidd (født 1804, død 1843) var en britisk protestantisk misjonær i Malacca og senere universitetsprofessor innen Kinakunnskap.
Under sine år som misjonær i Orienten lærte han å skrive og tale kinesisk. Han ble etterpå utnevnt som den første professor i kinesisk ved University College i London.
Eurovision Song Contest 1996
Eurovision Song Contest 1996, også kalt Eurosong '96, var den 41. utgaven av Eurovision Song Contest, EBUs årlige sangkonkurranse for organisasjonens medlemmer. Konkurransen ble arrangert av NRK lørdag 18. mai 1996 i Oslo Spektrum, etter Secret Gardens seier med «Nocturne» året før. Dette var andre gang Eurovision Song Contest ble arrangert i Norge, og den første som ble holdt i Oslo. Programledere var nyhetsanker Ingvild Bryn og a-ha-vokalist Morten Harket.
Irland tok sin syvende seier med «The Voice», fremført av Eimear Quinn og komponert av Brendan Graham. Dette var Irlands fjerde seier på fem år. Norge og Elisabeth Andreassen kom på andreplass med «I evighet». Sverige ble nummer tre med «Den vilda», mens Kroatia og Estland utgjorde resten av topp fem. Dette var Kroatias og Estlands beste plasseringer til da. Dette samme gjaldt for sjetteplassen Portugal, som var landets beste plassering siden debuten i 1964. Den portugisiske rekorden ble ikke slått før Salvador Sobral vant med «Amar pelos dois» 21 år senere. En av de store forhåndsfavorittene, Storbritannias Gina G og «Ooh Aah... Just a Little Bit», innfridde ikke og endte på åttendeplass.
Bakgrunn
Som vinner av Eurovision Song Contest 1995 var Norge og NRK vert for konkurransen dette året. Like etter Secret Gardens seier med «Nocturne» begynte spekulasjonene om hvor i Norge finalen skulle arrangeres. To uker etter den norske seieren vurderte NRK fire forskjellige arenaer: Gjøvik Olympiske Fjellhall, Vikingskipet på Hamar, Oslo Spektrum og Lillehammers Håkons Hall. 31. mai 1995 kunngjorde imidlertid NRK at konkurransen skulle arrangeres i Oslo Spektrum lørdag 18. mai 1996. En av betingelsene var at Oslo kommune skulle stille Oslo Spektrum til disposisjon gratis.
NRK markedsførte arrangementet under navnet Eurosong '96. Navnet ble imidlertid droppet året etter, og siden har konkurransen gått under sitt fulle navn, Eurovision Song Contest. Odd Arvid Strømstad var hovedprodusent, mens Pål Veiglum var regissør.
Forhåndskvalifisering
For å redusere antall deltakerland, innførte Den europeiske kringkastingsunion (EBU) dette året for første gang en forhåndskvalifisering. Et liknende konsept hadde blitt prøvd ut i 1993, men nå måtte samtlige 29 land gjennom kvalifiseringen. Bare vertslandet Norge var direktekvalifisert til finalen i Oslo.
Selve kvalifiseringen ble gjennomført på en enkel måte, og den ble hverken sendt på tv eller radio. Hvert land hadde en nasjonal jury som hørte gjennom de andre sangene på bånd og stemte i samme stil som i Eurovision Song Contest: 1–8, 10 og 12 poeng. De 22 beste landene kvalifiserte seg til finalen i Oslo 18. mai. Blant landene som ikke kvalifiserte seg, var Danmark, Israel og Tyskland. Ved at Tyskland ikke kvalifiserte seg, har ingen land deltatt hver gang siden 1956.
I ettertid kom det kritikk mot kvalifiseringsmetoden, ikke minst fra Tyskland, som er en av de største økonomiske bidragsyterne til konkurransen. Konkurransen i 1996 er fremdeles eneste gang at Tyskland ikke har deltatt i Eurovision Song Contest. Kvalifiseringsordningen ble derfor endret året etter, da skulle i stedet landenes gjennomsnittspoengsum fra årene 1993–1996 avgjøre om landet kvalifiserte seg eller ikke.
Sendingen
Finalen ble arrangert i Oslo Spektrum lørdag 18. mai fra klokken 21.00 til 00.10 sentraleuropeisk tid. Programleder Morten Harket åpnet sendingen med å synge sin nyeste låt, «Heaven's Not for Saints», før medprogramleder Ingvild Bryn dukket opp på scenen. Til sammen deltok 23 land, og de fleste sangene ble akkompagnert av Kringkastingsorkestret. Frode Thingnæs var sjefdirigent for orkestret. I finaleuken truet imidlertid dirigentene fra de ulike deltakerlandene med å gå til streik. Årsaken var at NRK ønsket å spare tid ved ikke å vise dirigentene før hver enkelt sang. Konflikten ble løst noen dager før finalen, og dirigentene dukket tradisjonen tro opp på tv-skjermen før hvert bidrag.
Scenen var bygget i ulike metallkonstruksjoner og hadde et vannbasseng som skjørtekant. Scenen skulle illustrere en oljeplattform og var egentlig tre scener i ett. Det gjorde at hver sang ble fremført på ulike deler av scenen for å spare tid med å rigge til hvert enkelt nummer.
1996-konkurransen førte også med seg flere nye innslag. Blant annet ble hvert land presentert med et postkort med en lykkeønskning fra en politisk leder eller utsending fra det aktuelle landet. I Norges tilfelle var det statsminister Gro Harlem Brundtland som ønsket lykke til.
Den andre nyvinningen var at avstemningen ble gjennomført med bluescreen-teknologi. De eneste fysiske gjenstandene i «det blå rommet», var programleder Ingvild Bryn, to bord og scenegulvet hun sto på. På den blå skjermen la produsentene inn den elektroniske poengtavlen og skjermer der poengoppleserne dukket opp.
Pausenummeret før avstemningen var et sang- og dansenummer kalt «Vardebrenning», laget av Petter Skavlan. Nummeret var todelt og startet med en film laget av Nils Gaup, der seerne fikk en musikalsk rundreise i Norge med stev, jazz og norsk folkemusikk. I filmen deltok musikere som Torbjørg Aamlid Paus, Bukkene Bruse, Bendik Hofseth, Håvard Gimse, Helge Kjekshus, The Brazz Brothers, Mari Boine og Terje Rypdal.
Nummeret ble avsluttet med et dansenummer i Oslo Spektrum, utført av dansere fra Oslo Danse Ensemble. Egil Monn-Iversen hadde komponert og arrangert musikken, mens Runar Borge sto for koreografien.
Norges bidrag
Elisabeth Andreassen representerte Norge for tredje gang, og deltok for fjerde gang, etter å ha vunnet en overlegen seier i den norske finalen i slutten av mars. Vinnerbidraget «I evighet» var skrevet av Torhild Nigar som også hadde sendt sangen inn i 1991, året da NRK avlyste den norske finalen. Foran den internasjonale finalen var låten regnet som en mulig vinner, og «I evighet» var det tolvte bidraget ut på scenen i Oslo Spektrum. I avstemningen fikk «I evighet» 114 poeng og endte på en andreplass. Dette er Norges fjerde beste plassering gjennom tidene, og fremdeles Norges eneste andreplass i konkurransen. Den er også den eneste sølvvinneren i konkurransen som ikke har fått 12 poeng, men sangen fikk 10 poeng fra Sverige, Nederland og Slovenia.
Frode Thingnæs dirigerte det norske bidraget, mens Roar Engelberg spilte panfløyte og Rolf Graf keyboard. Jean-Paul Gaultier hadde designet Elisabeth Andreassens kjole.
Jostein Pedersen kommenterte sendingen på NRK1, mens Stein Dag Jensen og Anita Skorgan kommenterte for NRK P1. Ragnhild Sælthun Fjørtoft leste de norske stemmene, men ikke via satellitt. I stedet dukket hun overraskende opp på scenen i Oslo Spektrum og leste opp stemmene derfra.
Avstemningen
Hvert land hadde en jury med 16 medlemmer mellom 16 og 60 år som bedømte de andre landenes sanger med poeng fra 1 til 10. Deretter summerte jurysekretæren sammen stemmene. Sangen som fikk flest jurystemmer, ble tildelt 12 poeng fra den nasjonale juryen. Andreplassen fikk 10, tredjeplassen 8, fjerdeplassen 7 og så videre ned til tiendeplassen som fikk 1 poeng. Altså ga hver jury 12, 10 og 8–1 poeng til sine ti favorittsanger. Det var ikke lov å stemme på bidraget fra sitt eget land. Hvert land hadde en talsperson som leste opp juryens poeng via telefon på direkten under avstemningen. Unntaket var norske Ragnhild Sælthun Fjørtoft som leste de norske stemmene fra Oslo Spektrum. Konkurransesjef og overdommer for avstemningen var Christine Marchal-Ortiz fra EBU. Dette var siste året at resultatet ene og alene ble avgjort av nasjonale juryer. Året etter innførte EBU en prøveordning der seerne i fem land (Storbritannia, Sveits, Sverige, Tyskland og Østerrike) kunne stemme via telefon. I 1998 ble telefonavstemning obligatorisk for alle deltakerland med adekvat teknisk infrastruktur.
I begynnelsen av avstemningen var det ingen sanger som stakk seg ut, og flere land vekslet på å lede. Poengene fra de ulike nasjonale juryene fortsatte å sprike, men etter hvert stakk Irland fra og vant til slutt klart med 162 poeng – 48 poeng foran Norge på andreplass.
Finland kom på sisteplass med kun 9 poeng – 2 fra Norge og 7 fra Island.
Deltakere
Liste over deltakerne og det offisielle resultatet. Tabellen er rangert etter startrekkefølge, plasseringen og poengsummen finnes i kolonnene til høyre.
Kvalifiseringsrunde
Landene under hadde sendt inn bidrag til kvalifiseringsrunden. 29 land skulle kuttes ned til 22, og hvert land hadde en jury som bedømte de andre landenes bidrag. Hver jury ga 1–8, 10 og 12 poeng til sine ti favorittsanger. Låtene ble bedømt etter lydopptak, og kvalifiseringsrunden ble aldri kringkastet eller tatt opp. Selv om Nord-Makedonia deltok i kvalfiseringsrunden, ble denne sangen aldri klassifisert som et offisielt bidrag. Derfor debuterte Nord-Makedonia offisielt først i 1998. Landene i rosa kvalifiserte seg til finalen i Oslo. Siden Norge var vertsnasjon, deltok ikke «I evighet» i kvalifiseringen.
Poengtavle
Tavlen er ordnet etter stemmerekkefølgen i finalen. På direkten skjedde det en feil under Spanias stemmegivning, da den spanske oppleseren sa «Holland» i stedet for «Netherlands». Ingvild Bryn trodde oppleseren sa «Poland» (Polen), og Polen fikk derfor seks poeng som egentlig skulle gått til Nederland. Feilen ble rettet etter finalen og gjorde at Nederland og Storbritannia byttet plass.
12 poeng
Hvert land ga 12 poeng til sin favoritt. Under er en oversikt over alle 12-poengere som ble avgitt under avstemningen.
Dirigenter
Mens Frode Thingnæs var sjefdirigent, hadde de fleste landene med sin egen dirigent. Under er en liste over deltakerlandenes dirigenter, listet etter startrekkefølgen.
Kommentatorer og poengopplesere
Hvert land hadde en talsperson som annonserte sitt lands poeng på engelsk eller fransk over telefon. Under er talspersonene i samme rekkefølge som under avstemningen.
Kommentatorer og sendinger
De fleste landene som overførte finalen, hadde kommentatorer som formidlet informasjon og hendelser direkte til seerne. Oversikt over kommentatorer under Eurovision Song Contest 1996:
Lykkeønskninger
For første og eneste gang ble hvert lands deltaker ønsket lykke til av en politiker fra sitt hjemland, og på sitt eget språk. Lykkeønskningene ble vist på tampen av hver postkort-film mellom sangene. Følgende personer ønsket sitt lands deltaker lykke til:
Lucas Wang Shouqian
Wang Shouqian (født i Kina, død 1987) var katolsk biskop av Yongnian i Hebei i Folkerepublikken Kina.
Han var en av den kinesiske patriotiske katolske forenings «selvvalgte og selvordinerte» biskoper; han ble bispeviet 20. april 1958 av biskop Francis Xavier Zhao Zhensheng i Zhangjiazhuang-katedralen i Xianxian i Hebei.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Sirimavo Bandaranaike
Sirimavo Ratwatte Dias Bandaranaike, kjent som Sirimavo Bandaranaike eller bare Mrs. B, (født 17. april 1916, død 10. oktober 2000) var en srilankisk politiker og verdens første kvinne valgt til å styre et land. Gjennom et langt politisk liv ble hun opphøyet til landsmoder og elsket av mange, men ble også beskyldt for maktmisbruk og å så splid mellom de ulike folkegruppene i landet. Bandaranaike var statsminister i periodene 1960–1965 og 1970–1977, og hadde samme stilling fra 1994 frem til året hun døde. Hennes datter, Chandrika Kumaratunga, har vært president i Sri Lanka siden 1994 og frem til 2005.
Liv og politisk karriere
Sirimavo Ratwatte ble født inn i toppen av den sinhalesiske overklassen. De var buddhister, men hun ble utdannet ved en katolsk skole i Colombo. Tjuefire år gammel giftet hun seg med landeieren Solomon Bandaranaike, og de fikk tre barn.
Hun kom inn i politikken etter at ektemannen, som da var statsminister, ble myrdet av en ekstrem buddhistisk munk i september 1959. Sirimavo erstattet mannen som leder for Det srilankiske Frihetspartiet (SLFP), som han hadde grunnlagt, og holdt denne posten i hele 40 år. Hun ble valgt til statsminister året etter, den 20. juli 1960.
Berg-og-dalbane
Etter 16 måneder ved makten truet et marxistisk opprør med å avsette Bandaranike, ettersom den srilankiske hæren ikke var i stand til å slå det ned, men Bandaranike fikk hjelp av utenlandske venner — utroleg nok sendte erkefiendene India og Pakistan begge militærhjelp til Colombo. En regner med at oppimot 20 000 ble drept, de fleste opprørere, da oppstanden ble slått ned.
Sri Lanka opplevde år med arbeidsledighet, inflasjon, matmangel og økende etnisk konflikt, og Bandaranaike fikk mye av skylden. Hennes parti SLFP tapte valget i 1977, og i 1980 ble Sirimavo Bandaranaike dømt for maktmisbruk som statsminister og fradømt retten til å ha politiske poster i syv år. Hun mistet dermed også sin plass i parlamentet. De neste sytten årene hørte hun til den srilankiske opposisjonen.
I 1986 fikk Bandaranaike igjen retten til å ha politiske verv. Hun tapte såvidt valget om presidentembetet i 1988, men fikk den mindre viktige statsministerposten igjen da datteren Chandrika Kumaratunga, ble valgt til president i 1994. Bandaranaike, som led av diabetes og smerter i føttene som gjorde at hun måtte bruke rullestol, trakk seg ut av politikken en måned før hun døde. Like etter at hun hadde stemt ved parlamentsvalget i 2000 fikk hun hjerteslag og døde, 84 år gammel.
Politikk
Som den avdøde ektemannen fremsto Bandaranaike som en overbevist sosialist. Hun nasjonaliserte store deler av økonomien, som bankvesen og forsikring, og senere te- og gummiproduksjon, private selskaper, aviser og religiøse skoler. Som følge av nasjonalisering av utenlandske selskap innledet USA og Storbritannia en uhjelpsblokkade av landet, noe som igjen fikk Bandaranaike til å nærme seg Kina og Sovjetunionen.
Bandaranaike stod òg bak vedtaket om å gjøre singalesisk til det eneste statsspråket i Sri Lanka, der en tidligere òg hadde brukt engelsk. Av den tamilske minoriteten i landet ble dette sett på som et ledd i en kampanje for å marginalisere dem, og en tid med uro fikk Bandaranaike til slutt til å erklære unntakstilstand i landet.
Listeria
Listeria er en bakterie-slekt som inneholder sju arter. Listeriose (infeksjon med listeria-bakterien) er vanligvis en tilstand uten symptomer, eller den gir et influensaliknende sykdomsbilde. Hos risikogruppene (gravide, eldre, mennesker med svekket immunforsvar) kan den gi alvorlig sykdom. Listeriose er en sjelden sykdom. I Norge ble det i perioden 1995-2004 årlig meldt mellom ni (1998) og 21 (1997 og 2004) tilfeller av listeriose; totalt 168 i hele perioden og for perioden 1977-2003 ble det meldt 289 tilfeller. Sannsynligvis er det betydelige mørketall, dvs. uoppdagede tilfeller.
Sirimavo Bandaranaike
Politikk
Sirimavo Bandaranaike var kjent for å spille på følelser, gråtende kunne hun erklære at hun skulle videreføre sin manns politiske linje. Blant motstanderne ble hun derfor kjent som «the weeping widow» (den gråtende enken).
Listeria
Bakterien er navngitt etter Joseph Lister og Listeria-arter er Gram positive bacilli.
Sirimavo Bandaranaike
Politikk
Mens hun etterhvert mistet mye tillit i hjemlandet, var Bandaranaike stadig respektert internasjonalt, og i 1976 ble hun valgt til formann i Organisasjonen av alliansefrie nasjoner (Non-Aligned Movement, NAM).
Listeria
Bakterien forekommer i alle typer matvarer, men er vanligst i kjøtt, melkeprodukter og i rå grønnsaker. Den vanligste smittemåten er ved inntak av forurenset, spiseklar mat, det vil si mat som ikke trenger å stekes eller kokes. Et eksempel på mat som har ført til smitte, er ost av upasteurisert melk, vakuumpakket kjøttpålegg (påvist i 1992), gravlaks og røkelaks. Listeria monocytogenes har evnen til å formere seg ved kjøleskapstemperatur, noe som gjør mat med i utgangspunktet lang holdbarhet ekstra utsatt. Rakfisk regnes av Mattilsynet som et risikoprodukt og det anbefales at utsatte personer, som gravide, holder seg unna rakfisk.
Sirimavo Bandaranaike
Familie og vennskap i politikken
Mens datteren Chandrika Kumaratunga ble med i morens parti ble sønnen Anura Bandaranike med i det rivaliserende United National Party (UNP). Begge har hatt ledende stillinger i srilankisk politikk. Mora er blitt beskyldt for å spille de to ut mot hverandre og gikk selv politisk mot dem.